62021TJ0441_EXT
PRESUDA OPĆEG SUDA (peto prošireno vijeće)
26. ožujka 2025. (
*1
)
„Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Sektor europskih državnih obveznica – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u – Usklađivanje cijena i aktivnosti trgovanja obveznicama – Razmjena poslovno osjetljivih informacija – Jedinstvena i trajna povreda – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Legitimni interes za utvrđenje povreda – Izračun iznosa novčane kazne – Osnovni iznos – Zamjenska vrijednost za vrijednost prihoda od prodaje – Neograničena nadležnost”
U predmetima T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 i T‑462/21,
UBS Group AG, sa sjedištem u Zürichu (Švicarska),
UBS AG, sa sjedištem u Zürichu,
koje zastupaju I. Ioannidis i C. Riis‑Madsen, odvjetnici,
tužitelji u predmetu T‑441/21,
Natixis, sa sjedištem u Parizu (Francuska), koji zastupaju J. Stratford, E. Neill, Barristers‑at‑Law, J.-J. Lemonnier, L. Ghebali, odvjetnici, i M. García, solicitor,
tužitelj u predmetu T‑449/21,
UniCredit SpA, sa sjedištem u Milanu (Italija),
UniCredit Bank AG, sa sjedištem u Münchenu (Njemačka),
koje zastupaju I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza, B. Massella Ducci Teri, M. Lesaffre, T. Selwyn Sharpe i I. Antoniou, odvjetnici,
tužitelji u predmetu T‑453/21,
Nomura International plc, sa sjedištem u Londonu (Ujedinjena Kraljevina),
Nomura Holdings, Inc., sa sjedištem u Tokiju (Japan),
koje zastupaju W. Howard, odvjetnik, M. Demetriou, C. Thomas, Barristers‑at‑Law, N. Seay i S. Whitfield, solicitors,
tužitelji u predmetu T‑455/21,
Bank of America N. A., sa sjedištem u Charlotteu u Sjevernoj Karolini (Sjedinjene Američke Države),
Bank of America Corporation, sa sjedištem u Wilmingtonu u Delawareu (Sjedinjene Američke Države),
koje zastupaju D. Bailey, D. Gregory, Barristers‑at‑Law, J. Turner, KC, D. Liddell, solicitor, i D. Slater, odvjetnik,
tužitelji u predmetu T‑456/21,
Portigon AG, sa sjedištem u Düsseldorfu (Njemačka), koji zastupaju H‑J. Niemeyer, M. Röhrig i C. Dankerl, odvjetnici,
tužitelj u predmetu T‑462/21,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju, u predmetu T‑441/21, M. Domecq, S. Baches Opi, M. Farley i T. Franchoo, u svojstvu agenata, u predmetu T‑449/21, M. Farley, T. Franchoo i I. Söderlund, u svojstvu agenata, u predmetu T‑453/21, M. Farley, T. Franchoo, S. Baches Opi i M. Domecq, u predmetu T‑455/21, S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley i T. Franchoo, u predmetu T‑456/21, S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley i T. Franchoo i, u predmetu T‑462/21, M. Farley, A. Keidel, T. Franchoo i L. Wildpanner, u svojstvu agenata,
tuženika,
OPĆI SUD (peto prošireno vijeće),
u sastavu: S. Papasavvas, predsjednik, J. Svenningsen (izvjestitelj), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares i M. Stancu, suci,
tajnik: M. Zwozdziak‑Carbonne, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprava održanih 6., 7., 8., 9., 12., 13. i 14. lipnja 2023.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
1
Tužbom u predmetu T‑441/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društva UBS Group AG i UBS AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: UBS) zahtijevaju, s jedne strane, poništenje Odluke Komisije C(2021) 3489 final od 20. svibnja 2021. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet AT.40324 – Europske državne obveznice) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) i, s druge strane, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena navedenom odlukom.
2
Tužbom u predmetu T‑449/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društvo Natixis zahtijeva poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njega.
3
Tužbom u predmetu T‑453/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društva UniCredit SpA i UniCredit Bank AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: UniCredit) zahtijevaju, s jedne strane, poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njih i, s druge strane, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena navedenom odlukom.
4
Tužbom u predmetu T‑455/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društva Nomura International plc i Nomura Holdings, Inc. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Nomura) zahtijevaju, s jedne strane, poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njih i, s druge strane, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena navedenom odlukom.
5
Tužbom u predmetu T‑456/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društva Bank of America N. A. i Bank of America Corporation (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: BofA) zahtijevaju poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njih.
6
Tužbom u predmetu T‑462/21, koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, društvo Portigon AG, prije WestLB AG, zahtijeva poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njega.
I. Okolnosti spora
A. Sektor europskih državnih obveznica
7
Ponašanja o kojima je riječ odnose se na europske državne obveznice, odnosno na državne obveznice denominirane u eurima koje izdaju središnje države država članica europodručja. Europske državne obveznice predstavljaju dužničke vrijednosne papire s pomoću kojih europske vlade mogu prikupljati novac za financiranje određenih rashoda ili određenih ulaganja, osobito za refinanciranje postojećih dugova.
8
Država članica (izdavatelj) tako može izdati obveznicu kako bi pozajmila novac (zamišljeni iznos) od ulagatelja (imatelja) tijekom određenog razdoblja, koje može biti kratko (primjerice dvije godine) ili dugo (primjerice 10 ili 30 godina), i po fiksnoj ili promjenjivoj unaprijed utvrđenoj kamatnoj stopi. Imatelj obveznice od njezina izdavatelja redovito prima kamate (kupon), kao i povrat zamišljenog iznosa na ugovoreni datum dospijeća.
9
Europske državne obveznice prvi put na prodaju nudi njihov izdavatelj na primarnom tržištu ili se one nude za njegov račun te se njima zatim trguje na sekundarnom tržištu.
10
Funkcioniranje tih tržišta, opisano u uvodnim izjavama 3. do 51. pobijane odluke, sažeto je prikazano u nastavku za potrebe ove presude.
1.
Izdavanje na primarnom tržištu
11
Središnje države izdaju europske državne obveznice na primarnom tržištu. To izdavanje često se delegira uredu za upravljanje dugom (debt management office), koji utvrđuje postupak izdavanja. Taj postupak obično ima oblik dražbe, što je postupak javnog nadmetanja u obliku licitacije, ili oblik sindiciranja, što je postupak privatnog plasiranja obveznica koji uključuje manju skupinu subjekata.
12
Ovisno o tome o kojem je prethodno navedenom obliku riječ, obveznice mogu kupiti samo financijske institucije koje imaju status primarnih trgovaca (primary dealers). Ti primarni trgovci međusobno se natječu na primarnom tržištu za kupnju tih europskih državnih obveznica. Nakon što kupe europske državne obveznice, mogu ih zadržati ili preprodati na sekundarnom tržištu drugim financijskim ustanovama ili ulagateljima.
13
U okviru dražbe primarni trgovci podnose ponudu za kupnju tijekom licitacije.
14
Na primarne trgovce primjenjuju se različite obveze. S jedne strane, u određenoj mjeri dužni su sudjelovati u dražbama te kupovati i na sekundarnom tržištu plasirati veliku količinu europskih državnih obveznica u određenom referentnom razdoblju. S druge strane, od njih se općenito očekuje da preuzmu ulogu održavatelja tržišta (market maker) na sekundarnom tržištu objavljivanjem dvosmjernih cijena (two‑way prices), odnosno kupovne cijene (bid price) i prodajne cijene (ask price), te općenitim i kontinuiranim trgovanjem po tim cijenama, umjesto izvršavanja pojedinačnih transakcija. Uredi za upravljanje dugom izvršavaju određen pritisak na primarne trgovce tako što ih rangiraju, osobito na temelju količina europskih državnih obveznica koje plasiraju i na temelju njihova sudjelovanja u dražbama. Visoko mjesto na toj ljestvici poretka može značiti, među ostalim, povlašteni pristup postupcima sindiciranja i narudžbama povezanih izvedenica.
15
Cijena po kojoj primarni trgovci odluče dati ponudu na dražbama ovisi o referentnoj cijeni, odnosno cijeni po kojoj slične obveznice kotiraju na sekundarnom tržištu. Ako se dražba odnosi na novu tranšu (tap) postojeće obveznice, odnosno na novu ponudu europskih državnih obveznica koje su već izdane s istim izvornim datumom dospijeća, istim zamišljenim iznosom i istim kuponom, ali se prodaju po trenutačnoj cijeni, informacije o cijeni lako su dostupne jer predmetne obveznice već kotiraju na sekundarnom tržištu.
16
U tom se okviru cijena obveznica obično određuje kao postotak njihova zamišljenog iznosa te se taj postotak obično izražava sa samo dvije decimale.
17
U tom se kontekstu ponude primarnih trgovaca na primarnom tržištu koje se odnose na te obveznice često daju ispod medijalne cijene obveznice koja prevladava na sekundarnom tržištu, koja se naziva i „mid‑price” ili „mid”. Riječ je o prosječnoj cijeni između kupovne cijene i prodajne cijene koja prevladava na sekundarnom tržištu i koja se izražava u stotinkama (odnosno upotrebljavaju se dvije decimale iza decimalnog zareza). Te dvije vrste cijena predstavljaju cijene po kojima su trgovci na sekundarnom tržištu spremni kupiti ili prodati relevantnu europsku državnu obveznicu. Ponuda koju daju navedeni primarni trgovci stoga uključuje određenu razliku (spread) u odnosu na medijalnu cijenu.
18
Nakon završetka razdoblja nadmetanja ured za upravljanje dugom države članice izdavateljice objavljuje rezultat dražbe i dodjeljuje količine europskih državnih obveznica primarnim trgovcima, pri čemu počinje od onih koji su ponudili najviše. Potonji trgovci obično dobiju svu količinu europskih državnih obveznica koju su ponudili kupiti.
19
U praksi razina ponude koju daju primarni trgovci ovisi o njihovoj procjeni uvjeta na tržištu i potrebi da dobiju znatan dio izdanja europskih državnih obveznica o kojima je riječ. Tako određeni primarni trgovac može dati ponudu iznad medijalne cijene, što predstavlja davanje više ponude (overbidding) ili ponudu koja je bliža medijalnoj cijeni, što se ponekad naziva „ponuda po tekućoj cijeni” (flat). Davanje više ponude može u početku dovesti do financijskog gubitka u pogledu europskih državnih obveznica stečenih prilikom izdanja (jer ih primarni trgovac ne može preprodati po istoj cijeni na sekundarnom tržištu), ali primarni trgovac tada očekuje da će taj gubitak moći nadoknaditi kasnije zahvaljujući svojem statusu (zbog kojeg ima pristup postupcima sindiciranja ili drugim prednostima) i naknadnoj aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu.
20
U okviru sindiciranja ured za upravljanje dugom zadužuje skupinu primarnih trgovaca (glavni voditelji) da mu pomognu plasirati novu europsku državnu obveznicu na tržište ili iskoristiti postojeću europsku državnu obveznicu. Ti glavni voditelji obvezuju se kupiti većinu izdanih europskih državnih obveznica te ih prodati ulagateljima na sekundarnom tržištu. Postupci sindiciranja rjeđi su od dražbi, ali su obično većeg obujma i dulje traju. Države članice često upotrebljavaju sindiciranje za izdavanje velikih količina novih europskih državnih obveznica.
21
Sudjelovanje u postupcima sindiciranja primarnim trgovcima koji su odabrani kao glavni voditelji donosi prednosti u smislu ugleda, ali i u smislu primanja naknada za burzovno posredovanje. Međutim, oni se biraju na temelju, među ostalim, njihova mjesta na ljestvici poretka, koje se pak temelji na njihovim rezultatima u okviru dražbi u kojima su sudjelovali (ti rezultati povezani su s količinama kupljenih europskih državnih obveznica i cijenama ponuđenima izdavatelju). Stoga su izgledi za mogućnost sudjelovanja u postupku sindiciranja jedan od elemenata na kojima se temelje konkurentne ponude navedenih primarnih trgovaca tijekom dražbi (vidjeti točku 19. ove presude).
22
Glavni voditelji pomažu uredima za upravljanje dugom odrediti cijenu europskih državnih obveznica koje treba izdati, i to na temelju referentne obveznice na sekundarnom tržištu. U tu svrhu mogu dobiti informacije od svojeg internog odjela za trgovanje europskim državnim obveznicama.
23
Suprotno tomu, glavni voditelji trebaju strogo čuvati povjerljivost u odnosu na svoj interni odjel jer on izravno sudjeluje u trgovanjima na sekundarnom tržištu. Stoga je za sindiciranja u načelu odgovoran tim različit od tima internog odjela za trgovanje europskim državnim obveznicama unutar banke koja je glavni voditelj.
2.
Trgovanje na sekundarnom tržištu
24
Osim ako ih ne odluče držati do njihova dospijeća, primarni trgovci na sekundarnom tržištu nude europske državne obveznice kupljene na primarnom tržištu kako bi njima trgovali s drugim bankama koje eventualno imaju status primarnih trgovaca (takozvano trgovanje „D2D”) ili s drugim ulagateljima (takozvano trgovanje „D2C”). Europske državne obveznice upotrebljavaju se za potrebe ulaganja, pokrivanja (hedging) ili kao referenca za određivanje cijene druge imovine. Trgovanje se odvija izvan uređenog tržišta (over‑the‑counter), odnosno bez posredovanja središnje burze, u elektroničkom obliku ili posredstvom brokerâ.
a)
Formiranje cijene europskih državnih obveznica na sekundarnom tržištu
25
Vrijednost europske državne obveznice na sekundarnom tržištu ovisi o njezinu prinosu (yield) koji se izražava kao godišnji postotak od njezina zamišljenog iznosa, o fiksnom kuponu i dobicima ili gubicima koji nastaju trgovanjem obveznicom. Cijena po kojoj se trguje europskom državnom obveznicom ovisi o različitim čimbenicima, kao što su promjene u gospodarskom okruženju (primjerice opće promjene kamatnih stopa na tržištima ili očekivanja u pogledu inflacije), ili čimbenicima povezanima s izdavateljem (primjerice percipirani rizik, likvidnost ili dostupnost nedavno izdanih obveznica). Stoga su prinos i cijena europske državne obveznice u obrnutom odnosu: manji prinos dovodi do povećanja cijene, a veći prinos dovodi do smanjenja cijene.
26
U tom se okviru krivulja prinosa (yield curve) često upotrebljava za prikaz očekivanog prinosa europskih državnih obveznica u odnosu na njihov rok dospijeća (time to maturity). Takva krivulja stoga neizravno odražava cijenu europskih državnih obveznica na financijskim tržištima, uzimajući u obzir očekivanja ulagateljâ u pogledu kretanja inflacije, kamatnih stopa i općeg rizika (gospodarsko okruženje i financijska stabilnost izdavatelja).
b)
Dionici na sekundarnom tržištu
27
Kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 11. i 40. pobijane odluke te njezine bilješke 10., od primarnih trgovaca općenito se očekuje da preuzmu ulogu održavatelja tržišta (market maker) na sekundarnom tržištu, na temelju koje kotiraju dvosmjerne cijene za obveznice u skladu s pravilima navedenima u točki 14. ove presude.
28
Kad posluju na sekundarnom tržištu, banke nastoje ostvariti prihod tako da zadrže razliku između kupovne i prodajne cijene. Razlika između tih dviju cijena naziva se „razlikom” (spread) i čini prihod banke u okviru cijele transakcije kupnje i preprodaje obveznice.
29
Trgovci u okviru upravljanja svojim portfeljima mogu zauzeti duge ili kratke pozicije u trgovanju. Kad trgovac zauzme dugu poziciju na obveznici, on drži ili kupuje obveznice prije nego što ih preproda i pritom nagađa koji će biti očekivani dobitak u slučaju povećanja vrijednosti obveznice; drugim riječima, trgovac očekuje da će se cijena obveznica povećati pa će se povećati i vrijednost obveznica koje drži. Kad trgovac zauzme kratku poziciju, on prodaje obveznice koje ne posjeduje. Morat će ih kupiti kasnije i računa na pad njihove vrijednosti; drugim riječima, trgovac očekuje da će cijena obveznica pasti kako bi ih mogao kupiti po nižoj cijeni od one po kojoj ih je prodao.
30
I dalje u okviru upravljanja svojim portfeljima, trgovci također provode aktivnosti pokrivanja (hedging) kojima nastoje, među ostalim, nadoknaditi dugu poziciju prodajom obveznica i kratku poziciju kupnjom obveznica.
B. Upravni postupak u kojem je donesena pobijana odluka
31
Slijedom zahtjeva podnesenog 29. srpnja 2015. Europska komisija je 27. siječnja 2016. društvima The Royal Bank of Scotland Group plc i Royal Bank of Scotland plc (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: RBS), koja su zatim postala NatWest Group plc odnosno NatWest Markets plc (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: NatWest), odobrila uvjetno oslobađanje od novčane kazne u skladu s točkom 8. podtočkom (a) Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2006., C 298, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 62.; u daljnjem tekstu: Obavijest o primjeni pokajničkog programa).
32
UBS i Natixis zatražili su 29. lipnja odnosno 30. rujna 2016. da im se dodijeli smanjenje iznosa novčane kazne na temelju točke 23. Obavijesti o primjeni pokajničkog programa.
33
Komisija je u nekoliko navrata adresatima pobijane odluke i drugim bankama poslala zahtjeve za pružanje informacija, u skladu s člankom 18. stavkom 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.) ili točkom 12. Obavijesti o primjeni pokajničkog programa.
34
Komisija je 31. siječnja 2019., s jedne strane, pokrenula postupak za donošenje odluke na temelju poglavlja III. Uredbe br. 1/2003, u skladu s člankom 2. stavkom 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.), i, s druge strane, uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, među ostalim, UBS‑u, Natixisu, UniCreditu, Nomuri, BofA‑i, Portigonu – koji je sljednik banke WestLB – i NatWestu (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku). Komisija je tom prilikom također obavijestila UBS i Natixis da im se ne može odobriti oslobađanje od novčane kazne, ali da su oni druga odnosno treća banka koje su podnijele dokaze o navodnoj povredi i da im se, a priori, po potrebi može dodijeliti smanjenje novčanih kazni koje bi im se izrekle.
35
Svim je bankama adresatima obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku odobren uvid u spis Komisijine istrage. U skladu s člankom 10. stavkom 2. Uredbe br. 773/2004, sve su podnijele pisana očitovanja o toj obavijesti. Na temelju članka 12. stavka 1. te uredbe iznijele su i svoje argumente na raspravi koja se održala od 22. do 24. listopada 2019.
36
Komisija je 6. studenoga 2020. svakoj od banaka adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kojima su se eventualno mogle izreći novčane kazne, poslala dopis (u daljnjem tekstu: dopis o novčanim kaznama) s dodatnim pojašnjenjima metodologije koju ta institucija u ovom slučaju predlaže za utvrđivanje zamjenske vrijednosti za vrijednost prihoda od prodaje (u daljnjem tekstu: zamjenska vrijednost). Toj su metodologiji za svaku predmetnu banku adresata priloženi podaci na kojima se temeljila i predviđeni iznos zamjenske vrijednosti koji proizlazi iz primjene te metodologije. UBS je podnio očitovanja na taj dopis 18. prosinca 2020., UniCredit 24. studenoga 2020. i 8. siječnja 2021., Nomura 24. studenoga 2020. i 8. siječnja 2021., a Portigon 15. siječnja 2021.
37
Komisija je 12. studenoga 2020. bankama adresatima obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku uputila dopis s prikazom činjeničnog stanja, u kojem ih je pozvala da podnesu svoja očitovanja o činjeničnim dopunama i ispravcima navedenima u tom prikazu koji se odnose na elemente u toj obavijesti (u daljnjem tekstu: dopis o činjenicama). U tu je svrhu tim bankama adresatima ponovno odobren uvid u spis Komisijine istrage. Većina navedenih banaka podnijela je očitovanja u razdoblju od 8. prosinca 2020. do 8. siječnja 2021.
38
Komisija je 20. svibnja 2021., na temelju članaka 7. i 23. Uredbe br. 1/2003, donijela pobijanu odluku.
C. Pobijana odluka
1.
Utvrđivanje sporne povrede
39
Komisija je u pobijanoj odluci utvrdila više od 380 razgovora među trgovcima banaka o kojima je riječ koji su se u razdoblju od 3. siječnja 2007. do 28. ožujka 2012. vodili u okviru trajnih virtualnih soba za razgovor na internetu (persistent chatrooms), odnosno u biti u okviru dviju virtualnih soba za razgovor nazvanih „DBAC” i „CODS & CHIPS”, te preko dvostranih razgovora, telefona ili izravnih poruka (instant messages).
40
Prema Komisijinu mišljenju, ti su razgovori uključivali razmjene poslovno osjetljivih informacija koje su bankama o kojima je riječ omogućile da se međusobno informiraju o svojim postupcima i strategijama i na temelju kojih su one stoga mogle prilagoditi svoje strategije trgovanja te uskladiti ponašanja i steći konkurentske prednosti u okviru izdavanja i plasiranja na tržište europskih državnih obveznica te trgovanja njima (vidjeti uvodne izjave 94. i 95. pobijane odluke).
41
Komisija je u tom kontekstu smatrala da je opći cilj suradnje među trgovcima bilo međusobno pomaganje u okviru poslovanja na tržištu smanjenjem neizvjesnosti u pogledu izdavanja europskih državnih obveznica ili trgovanja njima kako bi se povećali prihodi ostvareni na primarnom i sekundarnom tržištu koji proizlaze iz sudjelovanja banaka o kojima je riječ u izdavanju europskih državnih obveznica i trgovanju njima. Te su banke time rizike tržišnog natjecanja svjesno nadomještale međusobnom suradnjom u praksi na štetu ostalih dionika na tržištu, svojih klijenata ili ureda za upravljanje dugom.
42
Prema Komisijinu mišljenju, razgovori o kojima je riječ mogu se, u analitičke svrhe, podijeliti u četiri kategorije ponašanja koje su usko povezane te se djelomično preklapaju (vidjeti uvodne izjave 93. i 95. i odjeljak 5.1.3.2. pobijane odluke).
43
Te četiri kategorije ponašanja čine:
–
kao prvo, pokušaji utjecanja na prevladavajuću tržišnu cijenu na sekundarnom tržištu s obzirom na situaciju na primarnom tržištu (u daljnjem tekstu: kategorija 1);
–
kao drugo, pokušaji koordiniranja davanja ponuda (ili dražbi) na primarnom tržištu (u daljnjem tekstu: kategorija 2);
–
kao treće, pokušaji koordiniranja razine davanja viših ponuda (ili nadmetanja) na primarnom tržištu (u daljnjem tekstu: kategorija 3);
–
kao četvrto, ostale razmjene osjetljivih informacija, uključujući razmjene koje se odnose, na prvom mjestu, na sastavnice cijena, pozicije ili količine i na strategije povezane s određenim drugim ugovornim stranama u okviru pojedinačnih trgovinskih transakcija na sekundarnom tržištu (u daljnjem tekstu: kategorija 4.i), na drugom mjestu, na pojedinačne preporuke uredu za upravljanje dugom (u daljnjem tekstu: kategorija 4.ii), i, na trećem mjestu, na tempiranje određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja (u daljnjem tekstu: kategorija 4.iii) (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: kategorija 4).
44
Kad je riječ o pravnoj kvalifikaciji ponašanja o kojima je riječ, Komisija je zaključila da su ona činila jedinstvenu i trajnu povredu koja se sastojala od sporazuma ili usklađenih djelovanja čiji je cilj bio ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje u sektoru europskih državnih obveznica u Europskom gospodarskom prostoru (EGP).
45
Kako bi došla do tog zaključka, kao prvo, Komisija je smatrala da su predmetna ponašanja činila jedinstvenu i trajnu povredu s obzirom na, među ostalim, sadržaj razgovora, primjenjivane metode, obrazac nekih od tih ponašanja i uključene dionike. Konkretno, navedena ponašanja slijedila su zajednički obrazac jer je u zabranjeni sporazum bila uključena stabilna skupina osoba, jer su se općenito upotrebljavala ista komunikacijska sredstva za različite prakse i jer su razgovori bili učestali, odvijali su se tijekom istog razdoblja i obuhvaćali su istovjetne ili podudarne teme (vidjeti uvodne izjave 412. do 421. pobijane odluke).
46
Kao drugo, Komisija je smatrala da je cilj sporne jedinstvene i trajne povrede bilo ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja razmjenom poslovno osjetljivih informacija među članovima kruga konkurenata kako bi oni uskladili svoje strategije kupnje europskih državnih obveznica na primarnom tržištu ili strategije trgovanja tim obveznicama na sekundarnom tržištu. Ta su ponašanja mogla utjecati na uobičajeni tok određivanja cijena europskih državnih obveznica (vidjeti uvodnu izjavu 495. pobijane odluke).
47
Kao treće, Komisija je zaključila da su se, s obzirom na, među ostalim, činjenicu da su se ponašanja o kojima je riječ provodila iz brokerskih ureda u Europskoj uniji i EGP‑u, ta ponašanja provodila unutar EGP‑a te su imala bitan, trenutačan i predvidljiv učinak na tržišno natjecanje u EGP‑u. Stoga su ta ponašanja mogla znatno utjecati na trgovinu među državama članicama i među drugim ugovornim stranama Sporazuma o EGP‑u, tako da je Komisija bila ovlaštena primijeniti članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u (vidjeti uvodne izjave 725. i 726. pobijane odluke).
48
Kao četvrto, Komisija je smatrala da, s obzirom na to da su, među ostalim, ponašanja o kojima je riječ predstavljala ograničenje s obzirom na cilj, u ovom slučaju nije ispunjen nijedan od uvjeta iz članka 101. stavka 3. UFEU‑a i članka 53. stavka 3. Sporazuma o EGP‑u (vidjeti uvodne izjave 728. i 731. pobijane odluke).
2.
Izricanje novčanih kazni
49
Kad je riječ o izricanju novčane kazne bankama o kojima je riječ zbog toga što su sudjelovale u spornoj povredi, kao prvo, Komisija je utvrdila da je u skladu s člankom 25. Uredbe br. 1/2003 nastupila zastara njezine ovlasti izricanja novčane kazne BofA‑i i Natixisu jer su njihova sudjelovanja završila više od pet godina prije pokretanja istrage (vidjeti uvodnu izjavu 778. pobijane odluke).
50
Međutim, Komisija je u skladu s člankom 7. stavkom 1. posljednjom rečenicom Uredbe br. 1/2003 u pogledu tih dviju banaka utvrdila spornu povredu (vidjeti uvodne izjave 780. do 784. pobijane odluke).
51
Kao drugo, kad je riječ o ostalim predmetnim bankama, odnosno UBS‑u, UniCreditu, Nomuri, Portigonu i NatWestu, Komisija je navela da je iznos novčanih kazni utvrdila u skladu sa Smjernicama o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58.; u daljnjem tekstu: Smjernice) (vidjeti uvodnu izjavu 807. pobijane odluke). Međutim, s obzirom na posebnosti financijskog sektora i osobito činjenicu da se financijskim proizvodima kao što su europske državne obveznice ne ostvaruje prodaja u uobičajenom smislu, Komisija nije upotrijebila „vrijednost prihoda od prodaje” povezanu s izdavanjem europskih državnih obveznica i trgovanjem njima, nego je smatrala korisnim utvrditi zamjensku vrijednost. Ta se vrijednost temeljila, s jedne strane, na zamišljenom iznosu europskih državnih obveznica kojima su banke o kojima je riječ trgovale na sekundarnom tržištu u razdoblju njihova sudjelovanja u spornoj povredi i, s druge strane, na razlikama između kupovne i prodajne cijene 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica (vidjeti uvodne izjave 813. do 832. pobijane odluke).
52
Komisija je u preostalom dijelu izračunala iznos novčane kazne za svaku od banaka navedenih u prethodnoj točki tako što je utvrdila, kao što se to predviđa u Smjernicama, osnovni iznos, koji se određuje s obzirom na, među ostalim, težinu i trajanje povrede, i tako što je taj osnovni iznos prilagodila s obzirom na razmatranja kao što su eventualne otegotne ili olakotne okolnosti, najviši zakonski prag novčane kazne ili pravila koja proizlaze iz Obavijesti o primjeni pokajničkog programa.
53
U tom je pogledu, s jedne strane, iznos novčane kazne izrečene Portigonu ograničen na nula eura, u skladu s najvišim pragom od 10 % ukupnog prometa iz prethodne poslovne godine (kako je predviđeno člankom 23. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 i točkom 32. Smjernica), s obzirom na činjenicu da je ta banka postupno prekidala svoje aktivnosti i da je Portigonov neto promet 2020. bio negativan (vidjeti uvodnu izjavu 893. pobijane odluke). S druge strane, Komisija je u skladu s Obavijesti o primjeni pokajničkog programa, zbog njihove suradnje u istrazi, NatWest u potpunosti oslobodila od novčane kazne, a UBS‑u smanjila iznos izrečene novčane kazne za 45 % (vidjeti uvodne izjave 895. do 903. pobijane odluke).
3.
Izreka
54
Izreka pobijane odluke glasi kako slijedi:
„Članak 1.
Sljedeći poduzetnici povrijedili su članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u time što su tijekom navedenih razdoblja sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja se odnosila na europske državne obveznice, koja je obuhvaćala cijeli EGP i koja se sastojala od sporazuma i/ili usklađenih djelovanja čiji je cilj bio ograničiti i/ili narušiti tržišno natjecanje u sektoru europskih državnih obveznica.
–
[BofA je] sudjelovala od 29. siječnja 2007. do 6. studenoga 2008., i to u pogledu virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS;
–
[Natixis] je sudjelovao od 26. veljače 2008. do 6. kolovoza 2009.;
–
[NatWest] je sudjelovao od 4. siječnja 2007. do 28. studenoga 2011., a NatWest Markets NV od 17. listopada 2007. do 28. studenoga 2011.;
–
[Nomura je] sudjelovala od 18. siječnja 2011. do 28. studenoga 2011.;
–
[Portigon] je sudjelovao od 19. listopada 2009. do 3. lipnja 2011.;
–
[UBS je] sudjelovao od 4. siječnja 2007. do 28. studenoga 2011.;
–
[UniCredit je] sudjelovao od 9. rujna 2011. do 28. studenoga 2011.;
Članak 2.
Za povredu ili povrede iz članka 1. izriču se sljedeće novčane kazne:
–
[NatWest] i NatWest Markets NV zajednički i solidarno: 0 eura
–
[Nomura]: 129573000 eura
–
[Portigon]: 0 eura
–
[UBS]: 172378000 eura
–
[UniCredit]: 69442000 eura
[…]
Članak 3.
Poduzetnici iz članka 1. moraju odmah prestati s povredama iz navedenog članka, ako to još nisu učinili.
Dužni su se suzdržati od ponavljanja bilo kakvih radnji ili ponašanja opisanog u članku 1., kao i od bilo kakvih radnji ili ponašanja koje ima jednak ili sličan cilj ili učinak.
[…]”
II. Zahtjevi stranaka
55
U predmetu T‑441/21 UBS od Općeg suda zahtijeva da:
–
najprije, poništi pobijanu odluku;
–
podredno, smanji iznos novčane kazne koja mu je izrečena na 51,3 milijuna eura u skladu s njegovom metodologijom izračuna neto vrijednosti transakcija, ili smanji taj iznos na 60,6 milijuna eura u skladu s njegovom metodologijom izračuna prilagođene neto vrijednosti transakcija, ili smanji navedeni iznos za najmanje 65 % zbog utvrđenih pogrešaka i netočnosti u Komisijinoj metodologiji;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
56
U predmetu T‑449/21 Natixis od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njega;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
57
U predmetu T‑453/21 UniCredit od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi članak 1. i/ili članak 2. pobijane odluke u dijelu u kojem se odnose na njega;
–
podredno, znatno smanji iznos novčane kazne koja mu je izrečena;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
58
U predmetu T‑455/21 Nomura od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi članak 1. četvrtu alineju pobijane odluke;
–
podredno, poništi članak 2. drugu alineju pobijane odluke;
–
još podrednije, znatno smanji iznos novčane kazne koja joj je izrečena;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
59
U predmetu T‑456/21 BofA od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na nju;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
60
U predmetu T‑462/21 Portigon od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njega;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
61
U predmetima T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 i T‑462/21 Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu u cijelosti;
–
naloži tužiteljima snošenje troškova.
III. Pravo
62
Nakon saslušanja stranaka Opći sud odlučuje spojiti predmete T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 i T‑462/21 u svrhu donošenja ove presude, u skladu s člankom 68. stavkom 1. svojeg Poslovnika.
A. Zahtjevi za neotkrivanje određenih podataka javnosti
63
Tijekom postupka pred Općim sudom UniCredit, Nomura, BofA i Komisija u biti su zatražili da se u ovoj presudi određene podatke ne otkrije javnosti u skladu s člancima 66. i 66.a Poslovnika.
64
UniCredit je u tom smislu naveo da nijedna informacija koja se nalazi u postupovnim dokumentima koje je podnio u okviru svoje tužbe nije tajna ni povjerljiva u smislu da je se ne bi smjelo otkriti u tekstu buduće presude, osim imena njegova trgovca i nekoliko citata teksta iz UBS‑ovih i RBS‑ovih izjava za primjenu pokajničkog programa.
65
Nomura je navela da se u tekstu buduće presude ne smiju otkriti imena i informacije na temelju kojih bi se mogao utvrditi identitet trgovaca uključenih u spornu povredu, stručnjaka koji su joj pružali pomoć u okviru tužbe i upravnog postupka koji je doveo do pobijane odluke te društava u kojima su ti stručnjaci zaposleni, kao i određenih izdavatelja obveznica.
66
Naposljetku, BofA je navela da se u tekstu buduće presude ne smiju navesti, kao prvo, imena i informacije na temelju kojih bi se mogao utvrditi identitet njezinih zaposlenika ili bivših zaposlenika, kao drugo, sadržaj razgovora koji su se vodili u virtualnim sobama za razgovor, izjava za primjenu pokajničkog programa i odgovora na Komisijine zahtjeve za pružanje informacija, kao treće, upućivanja na izvore informacija navedenih na drugom mjestu, kao četvrto, citati iz usmenih izjava podnositelja zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, kao peto, prost jezik i pogrdne izjave njezinih trgovaca prema trećim stranama i, kao šesto, upućivanja na ponašanja koja su se dogodila izvan razdoblja povrede.
67
Komisija je pak predložila i da se anonimiziraju imena trgovaca uključenih u sporna ponašanja.
68
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, pri pomirenju zahtjeva javnosti sudskih odluka s pravom na zaštitu osobnih podataka i poslovne tajne, sud mora, u konkretnim okolnostima, tražiti pravednu ravnotežu, uzimajući pritom u obzir i pravo javnosti na pristup sudskim odlukama, u skladu s načelima iz članka 15. UFEU‑a (vidjeti presudu od 27. travnja 2022., Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii/Komisija, T‑4/20, EU:T:2022:242, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
69
Osim toga, povjerljivost elementa nije opravdana u slučaju, na primjer, informacija koje su već javne ili kojima šira javnost ili specijalizirani poslovni krugovi mogu imati pristup, informacija koje se također nalaze u drugim odlomcima ili dokaznim elementima spisa za koje stranka koja želi zadržati povjerljivu narav informacije o kojoj je riječ nije podnijela zahtjev u tu svrhu, informacija koje nisu dovoljno specifične ili precizne za otkrivanje povjerljivih podataka ili pak informacija koje uvelike proizlaze iz drugih informacija koje su zakonito dostupne zainteresiranim osobama odnosno koje čine njihov logički zaključak (vidjeti rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, t. 9. i navedenu sudsku praksu).
70
Usto, podatke koje su bili tajni ili povjerljivi, ali koji su stari pet ili više godina, zbog proteka vremena načelno treba smatrati zastarjelima te da su stoga prestali biti tajni ili povjerljivi, osim ako, iznimno, stranka koja se poziva na tajnost ili povjerljivost dokaže da su, unatoč svojoj starosti, ti podaci i dalje ključni elementi njezina poslovnog položaja ili poslovnih položaja trećih osoba o kojima je riječ (vidjeti presudu od 19. lipnja 2018., Baumeister, C‑15/16, EU:C:2018:464, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
71
S obzirom na prethodno navedeno, Opći sud u ovom slučaju u pogledu javne verzije ove presude odlučuje da se anonimiziraju samo imena fizičkih osoba navedenih u pobijanoj odluci, kao i stručnjaka čijim su se uslugama koristile banke o kojima je riječ, te društava u kojima su zaposleni.
72
Naime, kao prvo, nije potrebno da brojčani podaci koje je Komisija upotrijebila u okviru izračuna iznosa novčanih kazni izrečenih UBS‑u, UniCreditu i Nomuri budu povjerljivi s obzirom na, na prvom mjestu, to da te banke nisu podnijele zahtjev u tom smislu, na drugom mjestu, činjenicu da su svi ti podaci stariji od 13 godina na dan objave ove presude, na trećem mjestu, činjenicu da navedeni podaci u biti predstavljaju relativne podatke ili procijenjene podatke koji su već poslani svim predmetnim bankama, kao što o tome svjedoče verzije pobijane odluke dostavljene tim bankama i, na četvrtom mjestu, potrebu da se zajamči razumljivost obrazloženja ove presude, osobito kad određene banke Komisiji prigovaraju pogreške u izračunu za čije je ispitivanje po prirodi potrebno upotrijebiti brojčane podatke koje je utvrdila ta institucija.
73
Kao drugo, nema nikakvog razloga da se prikrije sadržaj razgovora o kojima je riječ koje su vodili trgovci predmetnih banaka, osobito u pogledu trećih strana, čak i ako bi oni mogli otkriti proste ili pogrdne izjave.
74
Najprije, kao što to proizlazi iz pobijane odluke, ti razgovori čine gotovo sve dokaze na kojima se temelji ta odluka, a poruke razmijenjene u okviru navedenih razgovora otkrivaju, prema Komisijinu mišljenju, protutržišnu prirodu ponašanja predmetnih banaka.
75
Nadalje, gotovo sve poruke sadržane u predmetnim razgovorima pojavljuju se u javnoj verziji pobijane odluke i zbog toga nije opravdana nikakva zaštita. Isto vrijedi za imena izdavatelja obveznica čije neotkrivanje traži Nomura.
76
Naposljetku, kad je riječ o ulomcima razgovora koji nisu navedeni u pobijanoj odluci, ali koje će Opći sud upotrijebiti u ovoj presudi, njihovo je navođenje opravdano zahtjevom da se pruži razumljiv odgovor na argumente koje su istaknuli tužitelji, a osobito BofA.
77
Isto tako, na temelju tog zahtjeva Opći sud opravdano smatra da nije potrebno da budu povjerljivi ulomci dokumenata, uključujući u pogledu primjene pokajničkog programa, koji su sadržani u njegovu postupovnom spisu i za koje smatra da ih je neophodno navesti u okviru ispitivanja argumenata koje je istaknula BofA.
78
Kao treće, kad je riječ o upućivanjima na izvore dokaza koje je upotrijebila Komisija, koja se nalaze u pobijanoj odluci, kao i o BofA‑inim ponašanjima koja nisu povezana sa spornom povredom, dovoljno je navesti da ih se neće upotrijebiti u ovoj presudi.
B. Predmet povrede utvrđene u pobijanoj odluci
79
Tužbeni razlozi koje je istaknulo nekoliko tužitelja i koji se temelje na pogreškama u kvalifikaciji ponašanja o kojima je riječ kao „jedinstvene i trajne povrede” i „ograničenja s obzirom na cilj”, kao i Komisijini odgovori na tužbu otkrivaju različito razumijevanje predmeta povrede utvrđene u pobijanoj odluci.
80
S jedne strane, određeni tužitelji u biti tvrde da je Komisija u članku 1. pobijane odluke utvrdila jedinstvenu i trajnu povredu koja se sastoji od više zasebnih povreda.
81
UniCredit u tom pogledu upućuje, osobito u okviru svojeg četvrtog tužbenog razloga, na to da je Komisija utvrdila jedinstvenu i trajnu povredu koja se sastoji od dviju jedinstvenih i trajnih povreda od kojih se prva odnosi na primarno tržište europskih državnih obveznica, a druga na sekundarno tržište tih europskih državnih obveznica.
82
Isto tako, time što Nomura tvrdi da je Komisija počinila pogreške jer je određene razgovore o kojima je riječ razvrstala u jednu ili više kategorija iz uvodnih izjava 93., 382. i 496. pobijane odluke (drugi tužbeni razlog njezine tužbe), ili pak, time što Portigon tvrdi da se razgovorima iz kategorije 4 ne može pripisati protutržišni cilj za razliku od razgovorâ iz kategorija 1 do 3 (prvi dio petog tužbenog razloga njegove tužbe), te banke upućuju na to da je Komisija utvrdila jedinstvenu i trajnu povredu koja se sama sastoji od četiriju jedinstvenih i trajnih povreda koje odgovaraju svakoj od četiriju kategorija i koje bi stoga trebalo ispitati zasebno.
83
S druge strane, Komisija osporava ta tumačenja pobijane odluke i tvrdi da su banke o kojima je riječ sudjelovale u samo jednoj jedinstvenoj i trajnoj povredi, čiju dovoljnu štetnost za tržišno natjecanje treba ocijeniti „općenito” kako bi se utvrdilo može li joj se pripisati protutržišni cilj, a ne zasebno za svaku kategoriju odnosno svaki razgovor.
84
Valja istaknuti da je točno određivanje dosega i broja povreda utvrđenih u pobijanoj odluci ključno za ocjenu zakonitosti te odluke. To je ključno i kako bi se utvrdila predmetnost određenih argumenata koje su istaknuli tužitelji, osobito onih koji se temelje na pogreškama u razvrstavanju određenih ponašanja u neku od kategorija iz uvodnih izjava 93., 382. i 496. navedene odluke ili pak na pogreškama u pogledu kvalifikacije kao jedinstvene i trajne povrede i u pogledu sudjelovanja banaka o kojima je riječ u spornoj povredi te na pogreškama u kvalifikaciji ponašanja o kojima je riječ kao „ograničenja s obzirom na cilj”.
85
Sud je u tom pogledu odlučio da, iako se sveukupna ponašanja mogu kvalificirati kao „jedinstvena i trajna povreda”, iz toga se ne može zaključiti da se svako od tih ponašanja mora, samo po sebi i pojedinačno, nužno kvalificirati kao zasebnu povredu. To može biti slučaj samo ako je Komisija u odluci o kojoj je riječ odlučila utvrditi i kvalificirati kao takva svako od navedenih ponašanja i zatim podnijeti dokaz o uključenosti poduzetnika o kojem je riječ kojem se ta ponašanja pripisuju (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, t. 67.).
86
Usto, Opći sud treba prilikom tumačenja predmetne odluke paziti da ne pobrka pojmove „ponašanje” i „povreda” kako ne bi počinio pogrešku koja se tiče prava (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, t. 78.).
87
U ovom slučaju stoga valja utvrditi je li Komisija u pobijanoj odluci utvrdila postojanje samo jedne jedinstvene i trajne povrede koja je imala protutržišni cilj ili, suprotno tomu, kao što na to upućuju UniCredit, Nomura ili Portigon, postojanje jedinstvene i trajne povrede koja se sastojala od dviju odnosno četiriju zasebnih, dodatnih i samostalnih jedinstvenih i trajnih povreda od kojih je svaka imala takav cilj.
88
U tom pogledu nema dvojbe da Komisija u pobijanoj odluci bankama o kojima je riječ prigovara da su sudjelovale u samo jednoj jedinstvenoj i trajnoj povredi i da bi svako drugo tumačenje bilo pogrešno tumačenje pobijane odluke.
89
Naime, s jedne strane, u članku 1. pobijane odluke samo se utvrđuje da su predmetne banke „povrijedil[e] […] članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u time što su tijekom navedenih razdoblja sudjeloval[e] u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja se odnosila na europske državne obveznice, koja je obuhvaćala cijeli EGP i koja se sastojala od sporazuma i/ili usklađenih djelovanja čiji je cilj bio ograničiti i/ili narušiti tržišno natjecanje u sektoru europskih državnih obveznica”.
90
Stoga, za razliku od članka 1. odluke o kojoj je bila riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija (C‑697/19 P, EU:C:2022:478), i u kojoj je bila navedena jedinstvena i trajna povreda koja se sastojala od nekoliko zasebnih povreda, u članku 1. pobijane odluke ne navodi se nijedna druga povreda koja bi mogla odgovarati ponašanjima utvrđenima u četirima kategorijama ponašanja iz uvodnih izjava 93., 382. i 496. te odluke koja su navedena u točkama 42. i 43. ove presude.
91
S druge strane, to tumačenje teksta članka 1. pobijane odluke potvrđuje obrazloženje te odluke s obzirom na koje po potrebi treba tumačiti njezinu izreku (presuda od 15. svibnja 1997., TWD/Komisija, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, t. 21.).
92
Najprije, Komisija u uvodnim izjavama 424., 469., 484., 737., 781. ili pak 841. pobijane odluke više puta upotrebljava jedninu u odnosu na povredu u kojoj su, prema njezinu mišljenju, sudjelovale banke o kojima je riječ.
93
Nadalje, strukturom pobijane odluke ističe se činjenica da je Komisija najprije objasnila razloge zbog kojih otprilike 380 razgovora čine jedinstvenu i trajnu povredu (odjeljak 5.1.2.) te je zatim navela razloge zbog kojih ta jedinstvena povreda ima protutržišni cilj (odjeljak 5.1.3.).
94
Naposljetku, Komisija je u uvodnim izjavama 93., 382., 496., 516., 549. ili pak 550. pobijane odluke izričito navela da su četiri kategorije ponašanja koje je utvrdila opisane u analitičke svrhe i da se isprepliću i djelomično preklapaju, na temelju čega se isključuje da se ponašanja koja su obuhvaćena bilo kojom od tih četiriju kategorija također mogu zasebno i samostalno kvalificirati kao povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a.
95
Iz prethodno navedenog proizlazi da su prigovori koji se temelje na pogreškama u razvrstavanju ponašanja o kojima je riječ u neku od četiriju kategorija ponašanja iz uvodnih izjava 93., 382. i 496. pobijane odluke, kao i njihovim posljedicama za kvalifikaciju ponašanja o kojima je riječ kao „jedinstvene i trajne povrede” i „ograničenja s obzirom na cilj”, ili koji se pak temelje ne pogreškama u kvalifikaciji neke od tih četiriju kategorija ponašanja kao „ograničenja s obzirom na cilj”, bespredmetni te ih stoga treba odbiti.
96
Međutim, argumenti koje su UniCredit, Nomura i Portigon iznijeli protiv konkretnih razgovora uzet će se u obzir kasnije kako bi se utvrdilo je li Komisija mogla razgovore o kojima je riječ, razmatrane u cjelini, kvalificirati kao jedinstvenu i trajnu povredu koja ima protutržišni cilj a da pritom ne počini pogrešku.
97
Osim toga, valja istaknuti da je Komisija u pobijanoj odluci prigovorila bankama o kojima je riječ da su sudjelovale u razgovorima koji su analizirani u glavnom dijelu te odluke i u tablici priloženoj toj odluci. U toj se tablici za određene razgovore koji su se vodili istog dana navodi nekoliko ulomaka s vremenskim oznakama.
98
Međutim, suprotno onomu što prešutno tvrdi Portigon, takav prikaz ne znači da je Komisija protutržišnu prirodu predmetnih razgovora namjeravala ocijeniti zasebno za svaki ulomak unutar istog dana.
99
Naime, iz glavnog dijela pobijane odluke i te tablice proizlazi da se ocjena koju je provela Komisija odnosi na sve ulomke od istog dana. Uostalom, upravo je u tom smislu Komisija u odgovoru na pitanje Općeg suda navela da je cilj navođenja vremenskih okvira u toj odluci bio strukturirati dokaze i učiniti odluku čitljivijom.
100
Stoga će Opći sud, u okviru ispitivanja Portigonovih kritika koje se temelje na Komisijinim pogreškama u kvalifikaciji razgovora o kojima je riječ kao „jedinstvene i trajne povrede” i „ograničenja s obzirom na cilj”, ispitati razgovore koji se toj banci stavljaju na teret na dnevnoj bazi.
C. Zahtjevi tužiteljâ za poništenje
[omissis]
105
Stoga valja smatrati da se zahtjev za poništenje pobijane odluke koji je podnio UBS odnosi isključivo na članak 1. šestu alineju odnosno članak 2. četvrtu alineju te odluke.
106
U prilog svojim zahtjevima za poništenje pobijane odluke u dijelu u kojem se odnosi na njih, tužitelji ističu različite tužbene razloge koji se u velikom dijelu preklapaju i koje valja ispitati sljedećim redoslijedom:
–
tužbeni razlozi koji se temelje na povredama pravâ obrane i nedostatnosti obrazloženja u vezi s utvrđivanjem ponašanja o kojima je riječ (prvi dio Nomurina petog tužbenog razloga; BofA‑in treći tužbeni razlog; Portigonov prvi tužbeni razlog);
–
tužbeni razlozi koji se temelje na Komisijinim pogreškama u pogledu utvrđivanja odgovornosti banaka o kojima je riječ zbog postupanja njihovih zaposlenika (prvi dio UniCreditova trećeg tužbenog razloga, drugi dio Nomurina četvrtog tužbenog razloga; drugi dio Portigonova petog tužbenog razloga);
–
tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u pogledu kvalifikacije ponašanja o kojima je riječ kao „jedinstvene i trajne povrede” i u pogledu pripisivosti te povrede predmetnim bankama tijekom određenog razdoblja (UniCreditovi drugi tužbeni razlog, drugi dio trećeg tužbenog razloga, jedan dio petog tužbenog razloga i šesti tužbeni razlog; jedan dio Nomurina prvog tužbenog razloga, njezini drugi i treći tužbeni razlog, prvi i treći dijelovi četvrtog tužbenog razloga, treći argument prvog dijela te drugi, treći i četvrti dio petog tužbenog razloga; BofA‑in prvi tužbeni razlog; Portigonovi četvrti tužbeni razlog te jedan segment prvog dijela petog tužbenog razloga);
–
tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u pogledu kvalifikacije navedene jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”, koje su eventualno popraćene nedostatkom u obrazloženju (UniCreditovi prvi, treći, četvrti i peti tužbeni razlog; Nomurini prvi tužbeni razlog i jedan dio drugog tužbenog razloga; jedan segment prvog dijela Portigonova petog tužbenog razloga);
–
tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u pogledu postojanja Komisijina legitimnog interesa za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na banke kojima nije izrečena novčana kazna, koje su eventualno popraćene povredom pravâ obrane i nedostatnim obrazloženjem u tom pogledu (Natixisovi prvi, drugi i treći tužbeni razlog; BofA‑in drugi tužbeni razlog; Portigonov šesti tužbeni razlog);
–
tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u pogledu iznosa novčanih kazni koje su im izrečene, u dijelu koji se odnosi na utvrđivanje osnovnog iznosa tih novčanih kazni kao i pojedinačne prilagodbe tog osnovnog iznosa (UBS‑ovi prvi, drugi, treći, četvrti i peti tužbeni razlog; UniCreditovi sedmi, osmi, deveti i deseti tužbeni razlog; Nomurini šesti, sedmi, osmi, deveti i deseti tužbeni razlog);
–
tužbeni razlog koji se temelji na povredi načelâ jedinstvenosti pravnog poretka i usklađenosti (Portigonov drugi tužbeni razlog);
–
tužbeni razlog koji se temelji na tome da Komisija nezakonito nije izvršila svoju diskrecijsku ovlast (Portigonov treći tužbeni razlog);
–
tužbeni razlog koji se temelji na prekoračenju ovlasti, prebacivanju tereta dokazivanja i povredi načela pretpostavke nedužnosti zbog teksta članka 3. pobijane odluke (Natixisov četvrti tužbeni razlog).
1.
Kritike koje se temelje na povredama pravâ obrane i nedostatnosti obrazloženja povezanima s utvrđivanjem ili prikazom ponašanja o kojima je riječ
107
Najprije valja istaknuti da Nomura u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga, BofA u okviru svojeg trećeg tužbenog razloga i Portigon u okviru prvog dijela svojeg prvog tužbenog razloga kritiziraju prikaz ponašanja koja im se stavljaju na teret u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijanoj odluci te se pritom pozivaju na povrede njihovih prava obrane i obveze obrazlaganja koju ima Komisija.
108
Iako su te dvije kritike iznesene zajedno, one se razlikuju jer se prva u biti temelji na nedostacima u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku zbog kojih se te banke nisu mogle učinkovito braniti tijekom upravnog postupka koji je doveo do pobijane odluke, a druga na nedostatku u obrazloženju te pobijane odluke zbog kojeg se predmetne banke nisu mogle upoznati s razlozima za njezino donošenje i zbog kojeg sud Unije ne može izvršiti svoj nadzor.
109
Te dvije kritike stoga valja ispitati uzastopno.
a)
Kritike koje se temelje na povredama Nomurinih, BofA‑inih i Portigonovih prava obrane
1) BofA‑ina kritika, koja se temelji na povredi njezinih prava obrane zbog znatne razlike između elemenata koji su protiv nje utvrđeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i u pobijanoj odluci
110
U okviru prvog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga BofA prigovara Komisiji da je između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijane odluke „izmijenila suštinu” jedinstvene i trajne povrede koju joj stavlja na teret.
111
Komisija je u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku prvotno prigovorila BofA‑i da je sudjelovala u cijeloj spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi, pri čemu se ponajprije oslonila na razgovore koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor DBAC i u manjoj mjeri na razgovore koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS. Komisija se u tom pogledu u točkama 596. i 618. do 622. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pozvala na činjenicu da je ta banka znala ili mogla razumno predvidjeti ponašanja drugih banaka sudionica u spornoj povredi koja su se odvijala u virtualnoj sobi za razgovor DBAC ili preko izravnih poruka.
112
Zatim je u pobijanoj odluci BofA‑i prigovorila samo da je sudjelovala u jedinstvenoj i trajnoj povredi „u pogledu virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS”, i to nakon što je u uvodnoj izjavi 441. te odluke utvrdila da se „ne može s dovoljnom sigurnosti zaključiti da je BofA znala ili mogla razumno predvidjeti da postoje i da se održavaju virtualna soba za razgovor DBAC ili drugi protutržišni razgovori i da je bila spremna snositi povezani rizik”.
113
Međutim, kako bi BofA‑i omogućila da se brani, Komisija je u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku trebala navesti da namjerava utvrditi da je ta banka sudjelovala u spornoj povredi samo na temelju njezina sudjelovanja u razgovorima koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, da su se „sve vrste ponašanja koje čine zabranjeni sporazum odvijale u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS tijekom razdoblja BofA‑ine uključenosti” ili da su razgovori koji su se vodili u dvjema virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS i DBAC imali istovjetne ciljeve.
114
Stoga BofA na temelju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koja joj je upućena nije mogla shvatiti da joj Komisija u pobijanoj odluci može staviti na teret jedinstvenu i trajnu povredu samo u pogledu virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS, što je uostalom navela tijekom upravnog postupka nakon što je 16. ožujka 2021. obaviještena o tome da ta institucija više ne tvrdi da je ona znala za virtualnu sobu za razgovor DBAC.
115
Tu povredu njezinih prava obrane potvrđuje činjenica da su brojni razgovori koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dodani u glavni dio pobijane odluke, što također samo po sebi čini drugu povredu BofA‑inih prava obrane. Ta dodavanja dokazuju da je Komisija u fazi pobijane odluke znatno drukčije prikazala i analizirala dokaze kako bi zaključila da su dvije predmetne virtualne sobe za razgovor imale isti cilj.
116
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se načelom poštovanja pravâ obrane zahtijeva, među ostalim, da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koju je Komisija uputila poduzetniku kojem namjerava izreći sankciju za povredu pravila tržišnog natjecanja, sadržava ključne elemente utvrđene protiv tog poduzetnika, kao što su činjenice koje mu se stavljaju na teret, njihova kvalifikacija i dokazi na kojima Komisija temelji svoj zaključak, a kako bi navedeni poduzetnik mogao učinkovito istaknuti svoje argumente u upravnom postupku koji je pokrenut protiv njega (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, t. 70. i navedenu sudsku praksu).
117
Međutim, navođenje ključnih elemenata na koje se Komisija oslanja u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku može biti sažeto i konačna odluka ne treba nužno biti preslika obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku jer ta obavijest predstavlja pripremni dokument koji sadržava činjenične i pravne ocjene koje su samo privremene. Stoga su prihvatljive dopune obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, do kojih je došlo u kontekstu odgovora stranaka na tužbu, čiji argumenti dokazuju da su te stranke mogle učinkovito izvršavati prava obrane. Komisija također može na temelju upravnog postupka preispitati ili dodati činjenične ili pravne argumente u potporu preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koje je sastavila. Posljedično, dok se ne donese konačna odluka, Komisija može, među ostalim s obzirom na pisana ili usmena očitovanja stranaka, odustati od nekih ili čak svih prvotno iznesenih preliminarno utvrđenih činjenica u postupku u odnosu na njih i time izmijeniti svoje stajalište u njihovu korist ili, obrnuto, odlučiti dodati nove činjenice, pod uvjetom da je poduzetnicima o kojima je riječ dala priliku da iznesu svoje stajalište o tom pitanju (vidjeti presudu od 18. lipnja 2013., ICF/Komisija, T‑406/08, EU:T:2013:322, t. 118. i navedenu sudsku praksu).
118
U ovom slučaju, Komisija je u članku 1. prvoj alineji pobijane odluke utvrdila da je BofA sudjelovala u spornoj povredi čiji je materijalni doseg smanjen u odnosu na onaj predviđen u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
119
Naime, Komisija više nije prigovorila BofA‑i da je u toj povredi sudjelovala u pogledu svih protutržišnih razgovora koji su se vodili u okviru dviju virtualnih soba za razgovor DBAC i CODS & CHIPS i u okviru dvostranih kontakata, nego samo u pogledu razgovora koji su se vodili u okviru virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS.
120
Takvo smanjenje dosega BofA‑ina sudjelovanja u spornoj povredi utvrđenog u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u odnosu na doseg utvrđen u pobijanoj odluci ide u korist te banke i stoga u načelu ne može štetiti njezinim interesima (vidjeti u tom smislu presudu od 18. lipnja 2013., ICF/Komisija, T‑406/08, EU:T:2013:322, t. 123. i navedenu sudsku praksu).
121
Međutim, s obzirom na BofA‑inu argumentaciju, valja ispitati je li Komisija, na temelju navedenog smanjenja materijalnog područja sudjelovanja te banke u spornoj povredi, u odnosu na tu banku u pobijanoj odluci utvrdila povredu koja je toliko različita od one navedene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku da je treba poistovjetiti s novom činjenicom u pogledu koje je ta banka trebala moći istaknuti svoja pisana i usmena očitovanja kako bi joj se zajamčilo poštovanje pravâ obrane.
122
Kao prvo, treba istaknuti da BofA u svojoj replici priznaje da joj Komisija u pobijanoj odluci nije prigovorila „samostalnu jedinstvenu i trajnu povredu samo na temelju [razgovora koji su se vodili u] virtualnoj sobi [za razgovor] CODS & CHIPS”.
123
Kao drugo, BofA ne osporava da se, uz neznatno smanjenje njezina ukupnog trajanja, materijalni, zemljopisni i vremenski opseg povrede koja se stavlja na teret svim bankama adresatima pobijane odluke ne razlikuju između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i te odluke.
124
Stoga je između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijane odluke izmijenjen samo materijalni opseg BofA‑ina sudjelovanja u spornoj povredi, a ne opseg povrede kao takve.
125
Kao treće, valja istaknuti da je Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijanoj odluci prigovorila BofA‑i da je sudjelovala u jedinstvenoj i trajnoj povredi.
126
Naime, s jedne strane, kao što je Komisija na to u biti podsjetila u točki 590. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da poduzetnik koji je sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi vlastitim ponašanjem, koje je obuhvaćeno pojmovima „sporazumi” ili „usklađena djelovanja” u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a i čiji je cilj bio pridonijeti ostvarenju povrede u cjelini, može također biti odgovoran za ponašanja drugih poduzetnika u okviru iste povrede za ukupno razdoblje svojeg sudjelovanja u navedenoj povredi. Takav je slučaj kad se utvrdi da je navedeni poduzetnik vlastitim ponašanjem nastojao pridonijeti zajedničkim ciljevima svih sudionika i da je znao za protupravna ponašanja koja su drugi poduzetnici planirali ili izvršavali pri ostvarivanju istih ciljeva, ili da ih je mogao razumno predvidjeti te da je bio spreman snositi povezani rizik (vidjeti presudu od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, t. 42. i navedenu sudsku praksu; vidjeti u tom smislu i presudu od 16. lipnja 2011., Team Relocations i dr./Komisija, T‑204/08 i T‑212/08, EU:T:2011:286, t. 36. i 37.).
127
S druge strane, najprije, iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku proizlazi da je Komisija u njoj navela da „reprezentativni” razgovori iz glavnog dijela te obavijesti, kao i svi razgovori iz njezina Priloga 1. imaju ista opća obilježja navedena u njezinim točkama 111. do 120., neovisno o virtualnoj sobi za razgovor u kojoj su sudjelovale banke o kojima je riječ.
128
Nadalje, iz tablice priložene obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koja obuhvaća sve razgovore o kojima je riječ proizlazi da je Komisija smatrala da je BofA‑in trgovac sudjelovao u razgovorima koji se mogu razvrstati u sve četiri kategorije ponašanja utvrđene u uvodnoj izjavi 529. te obavijesti, što je Komisija uostalom istaknula u uvodnoj izjavi 614. navedene obavijesti.
129
Naposljetku, Komisija je u točkama 114. i 615. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku izričito navela da su trgovci banaka o kojima je riječ sudjelovali u „svim tim ponašanjima ili njihovu dijelu”, i to sudjelovanjem u razgovorima koji su se vodili u virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS „i/ili” DBAC.
130
Iz triju prethodno navedenih točaka proizlazi da je jedinstvena i trajna povreda koja je navedena u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i koja se osobito stavlja na teret BofA‑i u biti bila povezana s ciljem i sadržajem razgovorâ među predmetnim bankama, koji se razmatraju neovisno o virtualnoj sobi za razgovor u kojoj su se vodili.
131
Stoga, suprotno onomu što tvrdi BofA, povezanost predmetnih banaka u dvjema virtualnim sobama za razgovor nije odlučujući element jedinstvene i trajne povrede koju je Komisija navela u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
132
To utvrđenje potvrđuje bilješka 129. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, iz koje jasno proizlazi da je Komisija u toj fazi postupka smatrala da je samo mali dio od 3583 poruke razmijenjene u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ protutržišan.
133
Slijedom toga, time što je u pobijanoj odluci utvrdila da je BofA sudjelovala u spornoj povredi samo „u pogledu virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS”, Komisija je samo smanjila doseg prigovora upućenih toj banci i navedenih u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
134
Stoga u odnosu na BofA‑u u pobijanoj odluci nije utvrdila povredu koja je toliko različita od one navedene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku da je treba poistovjetiti s novom činjenicom u pogledu koje je navedena banka trebala moći istaknuti svoja pisana i usmena očitovanja kako bi joj se zajamčilo poštovanje pravâ obrane.
135
Zbog istih razloga BofA ne može valjano tvrditi da slijedom obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije mogla predvidjeti da bi Komisija na temelju njezina ograničenog sudjelovanja samo u razgovorima koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS mogla utvrditi da je sudjelovala u navodnoj jedinstvenoj i trajnoj povredi.
136
Zbog istih razloga treba odbiti BofA‑inu argumentaciju navedenu u točki 113. ove presude.
137
Ti se zaključci ne dovode u pitanje BofA‑inom argumentacijom iz točke 115. ove presude, prema kojoj su brojni razgovori koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dodani u glavni dio pobijane odluke, što, prema mišljenju te banke, dokazuje „znatnu” razliku u Komisijinoj analizi između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijane odluke.
138
Naime, kao što se na to podsjetilo u točki 117. ove presude, obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pripremni je akt koji Komisija može dopuniti prilikom donošenja konačne odluke, pod uvjetom da je njezin adresat na temelju nje razumno mogao izvesti zaključke koje iz nje namjerava izvesti Komisija.
139
Usto, Prilog 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku njezin je sastavni dio, što je Komisija uostalom izričito navela u njezinoj točki 125., u skladu s kojom, s jedne strane, „razgovori navedeni u kronološkom prikazu ove obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nisu iscrpni, ali ih se smatra reprezentativnima za opis ponašanja tijekom razdoblja o kojem je riječ”, i, s druge strane, „[p]otpuni prikaz odabranih razgovora između banaka o kojima je riječ koji potkrepljuju preliminarne zaključke navedene u ovoj obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navodi se u Prilogu 1.”.
140
Naime, BofA ne navodi u kojem se dijelu objašnjenja svakog od razgovora sadržanih u glavnom dijelu pobijane odluke koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku znatno razlikuju od preliminarne analize koja proizlazi iz usporednog tumačenja odjeljaka 4. i 5. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, od tablice koja joj je priložena i koja se odnosi na kategorije kojima bi bio obuhvaćen svaki od razgovora s vremenskom oznakom i, po potrebi, od dopisa o činjenicama.
141
S obzirom na prethodno navedeno, prvi dio BofA‑ina trećeg tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
142
Osim toga, s obzirom na to da se BofA poziva na dodatnu povredu svojih prava obrane zbog toga što su u pobijanoj odluci upotrijebljeni razgovori koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kao što je to istaknuto u točki 115. ove presude, ta je kritika istaknuta i u okviru drugog dijela njezina trećeg tužbenog razloga te će se u tom pogledu stoga ispitati u točkama 143. do 189. ove presude.
2) Nomurine, BofA‑ine i Portigonove kritike, koje se temelje na povredi njihovih prava obrane zbog prikaza ponašanja o kojima je riječ u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i dopisu o činjenicama
143
Nomura u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga, BofA u okviru drugog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga i Portigon u okviru svojeg prvog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da je povrijedila njihova prava obrane zbog prikaza ponašanja o kojima je riječ u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i dopisu o činjenicama.
144
Najprije, ta povreda u biti proizlazi iz činjenice da je Komisija u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku detaljno navela samo određen broj razgovora koje je smatrala reprezentativnima te je u preostalom dijelu uputila na Prilog 1. toj obavijesti. Stoga BofA navodi da su za velik broj razgovora koji se odnose na nju i koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, odnosno za 29 ulomaka iz 18 razgovora, objašnjenja prvi put navedena u pobijanoj odluci.
145
Nadalje, ta povreda Nomurinih, BofA‑inih i Portigonovih prava obrane proizlazi iz činjenice da je Komisija u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, odnosno u tablici naslovljenoj „Odabrani relevantni razgovori”, upotrijebila samo slovo „Y” za svaki razgovor kako bi utvrdila jednu ili više kategorija kojima je on obuhvaćen, pri čemu te kategorije, osim toga, nisu bile dovoljno definirane. Usto, poteškoća u utvrđivanju ponašanja na koja se odnosi tablica iz Priloga 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku bila je dodatno naglašena u slučajevima kad je unutar istog dana bilo obuhvaćeno više vremenskih razdoblja. Primjerice, Portigon upućuje na razgovor od 5. studenoga 2009. i na „šest drugih razgovora”. Međutim, s obzirom na to da Portigon nije jasno utvrdio tih „šest drugih razgovora”, Opći sud ne može ih ispitati.
146
Naposljetku, BofA tvrdi da Komisija nije trebala samo navesti tržište i obveze o kojima je riječ, nego i pružiti detaljna objašnjenja tih razgovora. Ta su objašnjenja bila tim potrebnija jer je jezik kojim su se koristili trgovci bio iznimno tehničke prirode te su ti razgovori mogli imati legitiman cilj.
147
Zbog svih tih propusta Nomura, BofA i Portigon nisu mogli lako izvesti zaključke koje je Komisija namjeravala izvesti iz svih razgovora navedenih u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, a stoga ni korisno istaknuti svoja stajališta. BofA u tom pogledu dodaje da je, da je to mogla učiniti, upravni postupak mogao imati drukčiji ishod.
148
Kao prvo, najprije valja istaknuti da se Nomura u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga osobito poziva na povredu svojih prava obrane zbog načina prikaza u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
149
Međutim, ta se tvrdnja potkrepljuje samo u točkama 112. do 115. njezine tužbe te će je se stoga ispitati samo s obzirom na elemente iz tih točaka.
150
Kao drugo, BofA se u okviru drugog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga ne poziva samo na povredu svojih prava obrane, nego i, zbog istih razloga, na povredu obveze obrazlaganja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Budući da se te dvije kritike podudaraju, ispitat će ih se zajedno.
151
U tom pogledu valja istaknuti da je Komisija u točki 112. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navela da se „navodni zabranjeni sporazum sastojao od različitih djelovanja i/ili propusta koji su bili usko povezani te su se uvelike preklapali” i da se on „mogao ostvariti s pomoću sredstava kao što su pokušaj snižavanja cijene europskih državnih obveznica uoči dražbe novih europskih državnih obveznica (s ciljem plaćanja niže cijene za izdavanje), pokušaj koordiniranja razina davanja ponuda i time smanjenja rizika od davanja viših ponuda na dražbama te razmjena informacija o rasporedu određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja za nova izdavanja europskih državnih obveznica”.
152
Komisija je u točkama 113. i 529. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pojasnila da se „te usko povezane aktivnosti mogu prikazati u okviru različitih kategorija ili faza”, odnosno u okviru, kao prvo, koordiniranja i pokušaja koordiniranja strategija trgovanja, kao drugo, koordiniranja radi lakšeg usklađivanja strategija davanja ponuda, kao treće, koordiniranja i pokušaja koordiniranja razine davanja viših ponuda i, kao četvrto, ostalih razmjena osjetljivih informacija usmjerenih na budućnost.
153
Komisija je navela vrste ponašanja obuhvaćene svakom od tih kategorija.
154
Konkretno, kad je riječ o kategoriji 4, navela je da ona obuhvaća „razmjenu ostalih osjetljivih informacija koje su stvarno ili potencijalno bankama o kojima je riječ omogućile da izravno ili neizravno prilagode ili usklade svoje aktivnosti trgovanja europskim državnim obveznicama i, osobito, razmjenu informacija, kao prvo, o pojedinačnim preporukama koje su prije buduće dražbe dane uredu za upravljanje dugom o vrsti, dospijeću ili iznosu europske državne obveznice koju treba izdati, kao drugo, o cijenama i/ili količinama pojedinačnih trgovinskih transakcija europskim državnim obveznicama na sekundarnom tržištu, kao treće, o strategijama za određene druge ugovorne strane i, kao četvrto, o tempiranju određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja”.
155
Komisija je u odjeljku 4.2. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku prikazala više od 130 razgovora, i to u obliku tablica koje sadržavaju relevantne ulomke s vremenskim oznakama razgovora o kojem je riječ ili, sažetije, u obliku citata koji često imaju vremenske oznake i označeni su navodnicima i kurzivom.
156
Štoviše, Komisija je u točki 81. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navela da „odabir prikazan u odjeljku 4.2. ipak nije iscrpan, nego zapravo predstavlja reprezentativni uzorak svih dokaza na koje se Komisija oslanja i koji su navedeni u Prilogu 1.” i da je „odjeljak 4.2. ove obavijesti dopunjen Prilogom 1., u kojem su utvrđeni svi relevantni razgovori koje je Komisija odabrala za potrebe […] obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku”.
157
Taj je Prilog 1. sadržavao tablicu s otprilike 480 razgovora koji su se vodili između svih ili dijela banaka o kojima je riječ, među kojima je i 130 razgovora prikazanih u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
158
U tom Prilogu 1. za svaki su od tih 480 razgovora navedeni datum, virtualna soba za razgovor u kojem se vodio, vremenska oznaka relevantnih „ulomaka koji nisu iscrpni”, predmetne banke koje su u njemu sudjelovale, njegovo razvrstavanje u jednu ili više kategorija iz točke 113. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, mjesto na kojem se na njega eventualno poziva u glavnom dijelu te obavijesti, banka koja je Komisiji dostavila transkript tog razgovora te jedan ili više klasifikacijskih brojeva tog razgovora u Komisijinu spisu.
159
Taj je prikaz imao sljedeći oblik na engleskom i njemačkom jeziku:
160
Osim toga, Komisija je u dopisu o činjenicama provela određene ispravke materijalnih pogrešaka te su nakon dostave tog dopisa banke o kojima je riječ mogle ponovno pristupiti dokazima sadržanima u spisu te institucije i u pisanom obliku istaknuti svoja očitovanja.
161
Iz prethodno navedenog proizlazi da je, kad je riječ o 130 razgovora navedenih u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, usporedno tumačenje njezina odjeljka 4.2. i tablice iz Priloga 1., u kojoj su utvrđeni sudionici svakog razgovora, ulomci na koje se poziva Komisija i priroda ponašanja o kojima je riječ upućivanjem na kategorije iz točke 113. te obavijesti, predmetnim bankama omogućilo da se stvarno upoznaju s tim dokazima i s načinom na koji bi ih Komisija mogla upotrijebiti u pobijanoj odluci.
162
Kad je riječ o otprilike 350 razgovora koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, valja podsjetiti, kao što se to već navelo u točkama 116. i 117. ove presude, na to da je obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pripremni dokument koji svojim adresatima može omogućiti da doista saznaju koja im ponašanja Komisija stavlja na teret, kao i za dokaze kojima ona raspolaže.
163
Ti se podaci mogu navesti sažeto s obzirom na to da Komisija jasno navodi sve ključne elemente na koje se oslanja u toj fazi postupka (presuda od 7. lipnja 1983., Musique Diffusion française i dr./Komisija, 100/80 do 103/80, EU:C:1983:158, t. 14.).
164
U tom pogledu valja istaknuti da u ovom slučaju iz točke 125. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nedvojbeno proizlazi da je Prilog 1. toj obavijesti njezin sastavni dio i da ga valja tumačiti s obzirom na sva razmatranja navedena u glavnom dijelu navedene obavijesti.
165
Iz toga proizlazi da se upotrebu slova „Y” u tablici iz Priloga 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kojim se označava kategorija ponašanja s kojom je Komisija namjeravala povezati razgovor, ne može smatrati nejasnom ili nepreciznom.
166
Naime, s obzirom na to da je Komisija u točkama 113. do 120. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku s pomoću opće definicije i primjera utvrdila i detaljno navela vrste protutržišnih ponašanja obuhvaćene svakom od četiriju kategorija ponašanja o kojima je riječ, banke o kojima je riječ mogle su razumjeti vrstu ponašanja na koju Komisija upućuje za svaki razgovor a da ta institucija nije trebala pružiti dodatna objašnjenja o njihovoj nezakonitosti.
167
U tom se pogledu taj zaključak ne može dovesti u pitanje činjenicom da je Komisija za isti razgovor koji se vodio istog dana mogla utvrditi nekoliko ulomaka a da pritom za svaki od tih ulomaka nije navela jednu ili više kategorija ponašanja kojima je on obuhvaćen.
168
Osim činjenice da razvrstavanje svakog ulomka razgovora u samo jednu kategoriju nije nužno bilo praktično zbog brzog slijeda i isprepletenosti poruka koje su mogle imati različite ciljeve i stoga biti obuhvaćene različitim kategorijama, metodologija koju je primijenila Komisija u svakom je slučaju bankama o kojima je riječ omogućila da sa sigurnošću utvrde ulomke razgovorâ koje je Komisija u toj fazi smatrala protutržišnima.
169
Usto, kao što to prešutno, ali nužno proizlazi iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i osobito iz njezinih točaka 577. i 578., kategorije ponašanja koje je utvrdila Komisija sastavljene su u analitičke svrhe, a ne kako bi se utvrdilo toliko povreda članka 101. UFEU‑a koliko ima kategorija u točki 113. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
170
Stoga, čak i ako su banke o kojima je riječ samo morale utvrditi kategoriju koju je Komisija navela, a kojom je bio obuhvaćen svaki ulomak određenog razgovora, one su bile u cijelosti obaviještene o tome da Komisija taj razgovor može upotrijebiti kako bi utvrdila da postoji jedinstvena i trajna povreda koja ima protutržišni cilj i koja objedinjuje sve razgovore razvrstane u te kategorije.
171
U tom pogledu, kad je riječ o razgovoru od 11. lipnja 2007. koji kritizira BofA, u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku razgovor od tog dana podijeljen je na pet ulomaka koji su se, kao što to proizlazi iz tog priloga, koji se tumači u vezi s transkriptom tog razgovora, sastojali od, redom, pet poruka tijekom otprilike jedne minute, 12 poruka tijekom manje od četiri minute, pet poruka tijekom otprilike jedne minute, 21 poruke tijekom otprilike 31 minute i, naposljetku, dvije poruke tijekom devet sekundi, te je razvrstan u kategorije 1, 2 i 4. Naime, takav prikaz nije BofA‑i mogao onemogućiti da utvrdi poruke koje su, prema Komisijinu mišljenju, mogle biti protutržišne. To je primjerice slučaj s trećim ulomkom iz čijih dviju od pet poruka od kojih se sastoji proizlazi da je RBS‑ov trgovac napisao „where u got mid on bono 37 vs bund?” i da je UBS‑ov trgovac odgovorio „6,15”.
172
Valja istaknuti i da se ne može prihvatiti BofA‑ina kritika iz točke 144. ove presude, koja se temelji na činjenici da su za 29 ulomaka iz 18 razgovora objašnjenja prvi put navedena u pobijanoj odluci, kao ni Portigonova kritika koja se odnosi na razgovor od 5. studenoga 2009. iz točke 145. ove presude.
173
Kao prvo, dva razgovora koja kritizira BofA analizirana su u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku s obzirom na poruke razmijenjene istog dana i uključene u druge ulomke u tablici navedenoj u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (razgovor od 25. srpnja 2007. koji je detaljno naveden u točkama 144. i 145. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku; razgovor od 27. ožujka 2008. koji je detaljno naveden u točki 200. te obavijesti).
174
Kao drugo, za razgovor od 5. studenoga 2009. koji kritizira Portigon te pet razgovora koje kritizira BofA (razgovor od 5. lipnja 2007. koji se sastojao od četiri ulomka; razgovori od 25. i 30. srpnja 2007. koji su se sastojali od dvaju odnosno triju ulomaka; razgovor od 11. listopada 2007. koji se sastojao od pet ulomaka; razgovor od 27. ožujka 2008. koji se vodio u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i sastojao od dvaju ulomaka) navedena su detaljna objašnjenja u okviru dopisa o činjenicama, barem kad je riječ o određenim kategorizacijama.
175
Primjerice, kad je riječ o razgovoru od 5. studenoga 2009. koji se vodio u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, koji je naveden u uvodnoj izjavi 277. pobijane odluke i nije ispitan u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u stupcu „Objašnjenja” dopisa o činjenicama navodi se da je razvrstavanje tog razgovora u kategorije 1 i 3 opravdano činjenicom da, „u skladu s točkom 532. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, on uključuje pokušaj utjecanja na krivulju uoči dražbe (‚why does it seem when we want it flatter all these […]?’)”, kao i činjenicom da se, „u skladu s točkom 542. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, on odnosi i na pokušaj koordiniranja davanja viših ponuda (‚what we thinking of overpaying?’)”.
176
Kao treće, osam razgovora koje kritizira BofA kritizira se samo u pogledu određenih, a ne svih ulomaka, iako je BofA‑in trgovac bio prijavljen u virtualnu sobu za razgovor o kojoj je riječ tijekom razmjene poruka iz neosporavanih ulomaka razgovorâ (razgovor od 6. ožujka 2007. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od dvaju ulomaka; razgovor od 3. srpnja 2007., u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od četiriju ulomaka; razgovor od 4. listopada 2007., u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od dvaju ulomaka; razgovor od 11. listopada 2007., u pogledu kojeg su se osporavala samo tri od pet ulomaka; razgovora od 8. studenoga 2007., u pogledu kojeg su se osporavala samo tri od pet ulomaka; razgovor od 23. studenoga 2007., u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od dvaju ulomaka; razgovor od 9. siječnja 2008., u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od šest ulomaka; razgovor od 11. siječnja 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, u pogledu kojeg se osporavao samo jedan od dvaju ulomaka).
177
Kao četvrto, deset kritiziranih ulomaka ili razgovora (ulomak od 3. srpnja 2007. koji sadržava devet poruka; ulomak od 25. srpnja 2007. koji sadržava 26 poruka; tri ulomka od 11. listopada 2007. koja sadržavaju ukupno 33 poruke; razgovor od 10. siječnja 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji sadržava 16 poruka; ulomak od 11. siječnja 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji sadržava sedam poruka; razgovor od 13. veljače 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji sadržava četiri poruke; razgovor od 4. ožujka 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji sadržava 47 poruka; razgovor od 6. ožujka 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji sadržava 23 poruke) sastojalo se od dovoljno malog broja poruka kako bi ih BofA mogla lako utvrditi s obzirom na elemente sadržane u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i, konkretno, razvrstavanje koje je primijenila Komisija.
178
Osim toga, suprotno onomu što tvrdi BofA, Komisiji se ne može valjano prigovoriti da nije dovoljno pojasnila svoje namjere u pogledu svakog od razgovora koji su navedeni samo u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku zbog toga što nije uzela u obzir složenost ili tehničku prirodu jezika upotrijebljenog u razgovorima i zbog toga što nije pružila detaljna objašnjenja o tržištu o kojem je riječ, obvezama o kojima je riječ te navodnoj nezakonitosti svakog razgovora o kojem je riječ.
179
Naime, složenost ili tehnička priroda jezika kojim su se trgovci banaka o kojima je riječ koristili u svojim razgovorima ne mogu Komisiji naložiti da dodatno pojasni te razgovore kako bi nadoknadila to što ih BofA navodno ne razumije.
180
Budući da su se predmetni razgovori u kontekstu koji je poznat toj banci, od nje se moglo očekivati da će moći razumjeti te razgovore ili da će vlastitim sredstvima barem uspjeti pribaviti potrebna pojašnjenja za njihovo pravilno razumijevanje.
181
Zbog istih razloga Komisija nije bila dužna navesti BofA‑i o kojim je europskim državnim obveznicama bila riječ u svakom utvrđenom razgovoru ni u pogledu kojeg se tržišta, primarnog ili sekundarnog, on vodio.
182
Takve su elemente same predmetne banke, koje su upućeni i iskusni subjekti u sektoru europskih državnih obveznica, mogle izvesti iz transkripta razgovora o kojem je riječ. Usto, ti elementi nisu bili stvarno odlučujući za ocjenu protutržišne prirode razgovora o kojima je riječ s obzirom na to da je priroda informacija koje su razmijenili trgovci bila važnija od konkretne europske državne obveznice na koju su se te informacije odnosile.
[omissis]
188
Stoga nije potrebno ispitati je li, da nisu postojali propusti koje ističe BofA, upravni postupak mogao imati drukčiji ishod.
189
Slijedom toga, prvi dio Nomurina petog tužbenog razloga, drugi dio BofA‑ina trećeg tužbenog razloga i prvi dio Portigonova prvog tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovane.
190
Osim toga, valja istaknuti da Nomura u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga i BofA u okviru drugog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga Komisiji prigovaraju i to da je u pobijanoj odluci navela razgovore ili ulomke razgovora koji nisu prikazani ni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ni u dopisu o činjenicama, kao i da im je stavila na teret određen broj razgovora ili ulomaka razgovora koji su navedeni samo u Prilogu 1. toj odluci.
191
Budući da se ta prva kritika, koja se temelji na nenavođenju određenih razgovora u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ili dopisu o činjenicama, podudara s BofA‑inom kritikom istaknutom u okviru trećeg dijela njezina trećeg tužbenog razloga, razmotrit će je se zajedno s njome u točkama 218. do 226. ove presude.
192
Budući da ta druga kritika, koja se temelji na tome da su određeni razgovori navedeni samo u Prilogu 1. pobijanoj odluci, ali ne i u njezinu glavnom dijelu, nije povezana s pravima obrane banaka o kojima je riječ, nego s obrazloženjem pobijane odluke, ispitat će je se u točkama 262. do 280. ove presude.
3) Portigonova kritika, koja se temelji na povredama njegovih prava obrane zbog toga što je Komisija poslala dopis o činjenicama umjesto dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku
193
U okviru drugog dijela svojeg prvog tužbenog razloga Portigon tvrdi da izmjene koje su u obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku uvedene dopisom o činjenicama, koji je Komisija poslala 12. studenoga 2020., nisu smjele imati oblik takvog dopisa, nego dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku slijedom koje je Komisija toj banci trebala omogućiti saslušanje na raspravi, u skladu s Obavijesti Komisije o najboljoj praksi za vođenje postupka u vezi s člancima 101. i 102. [UFEU‑a] (SL 2011., C 308, str. 6.; u daljnjem tekstu: Obavijest o najboljoj praksi), a stoga i bolju obranu.
194
Naime, ta je institucija u dopisu o činjenicama dodala i znatno izmijenila dokaze te u biti pružila bitno novu pravnu ocjenu ponašanja o kojima je riječ u odnosu na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
195
Kao prvo, Portigon u tom pogledu tvrdi da su određeni razgovori, kao što je onaj od 6. studenoga 2009., prvi put bili navedeni i kategorizirani u fazi dopisa o činjenicama. Kao drugo, Komisija je tom prilikom izmijenila kategorizaciju određenih razgovora, kao što su razgovori od 11. listopada 2007., 22. siječnja, 13. veljače i 16. travnja 2009. te od 25. siječnja 2010., koji su prvotno razvrstani u kategorije 1, 2 ili 3, a zatim i u kategoriju 4, razgovori od 18. travnja 2007., 4. siječnja 2008., 29. siječnja 2009. i 24. lipnja 2011., koji su prvotno razvrstani u kategorije 1, 2 ili 3, a zatim samo u kategoriju 4, i razgovor od 11. siječnja 2012. koji je u tom dopisu razvrstan samo u kategoriju 4. Međutim, ponašanja razvrstana u kategoriju 4 predstavljaju u najboljem slučaju ograničenje s obzirom na posljedicu, a ne ograničenje s obzirom na cilj. Kao treće, Portigon u replici navodi da taj razgovor od 11. siječnja 2012., s kojim ranije nije bio upoznat, otkriva da „najčešće ne predstavlja nikakav problem s gledišta prava tržišnog natjecanja”.
196
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se, kako bi se zajamčilo poštovanje pravâ obrane poduzetnika o kojima je riječ i, konkretnije, njihova prava na saslušanje, člancima 10. do 12. Uredbe br. 773/2004 predviđa da Komisija u svojim odlukama može utvrditi samo činjenice o kojima su se predmetni poduzetnici mogli očitovati, što mogu učiniti u okviru pisanih očitovanja u odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koju im je ta institucija dostavila, kao i tijekom saslušanja ako oni to zahtijevaju u svojim pisanim očitovanjima.
197
Valja podsjetiti i na to da, kad Komisija tijekom upravnog postupka odluči dodati nove činjenice onima koje je prvotno stavila na teret poduzetnicima, mora im dati priliku da iznesu svoje stajalište o tom pitanju (vidjeti u tom smislu presudu od 27. lipnja 2012., Microsoft/Komisija, T‑167/08, EU:T:2012:323, t. 184. i 191. i navedenu sudsku praksu) slanjem dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, slijedom koje ti poduzetnici mogu iznijeti svoja pisana očitovanja i zahtijevati održavanje saslušanja kako bi mogli iznijeti svoje argumente.
198
Ta obveza da se predmetnim poduzetnicima omogući da iznesu svoje stajalište u pisanom obliku i na saslušanju, u skladu s člancima 10. i 12. Uredbe br. 773/2004, nalaže se i kad Komisija namjerava znatno izmijeniti dokaze o povredama koje stavlja na teret (vidjeti presudu od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 192. i navedenu sudsku praksu).
199
Suprotno tomu, nastavno na točku 111. Obavijesti o najboljoj praksi, koja se može istaknuti protiv Komisije i čiju valjanost Portigon ne osporava, ako se ta institucija samo želi osloniti na nove dokaze koji podupiru činjenice koje su već potkrijepljene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, ona o tome može samo obavijestiti poduzetnike o kojima je riječ dopisom o činjenicama, a ti poduzetnici mogu u odgovoru na taj dopis podnijeti pisana očitovanja u određenom roku.
200
U ovom slučaju iz pobijane odluke proizlazi da je Komisija 31. siječnja 2019. Portigonu dostavila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Ta je institucija 12. studenoga 2020. toj banci uputila dopis o činjenicama u kojem je, slijedom odgovora banaka o kojima je riječ na tu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u kojima se navode različite činjenične pogreške, navela „činjenične dopune i ispravke u pogledu određenih razgovora koji su u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (uključujući njezin prilog) prikazani u prilog činjenicama”.
201
Osim određenih činjeničnih ispravaka, Komisija je dodala „određen broj razgovora koji nisu bili navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, uključujući njezin prilog, na koje se mogla osloniti za potrebe konteksta ili kako bi potkrijepila istaknute činjenice” i koji „omogućuju, primjerice, utvrđivanje datuma pristupa trgovca trajnoj virtualnoj sobi za razgovor i/ili njegove sposobnosti da izvršava aktivnost trgovanja[,] postojanje društvenih kontakata među trgovcima ili pak postojanje razmjena osjetljivih informacija 2012.”.
202
Komisija je zatim pozvala Portigon da podnese svoja pisana očitovanja u skladu s točkom 111. Obavijesti o najboljoj praksi, koja je ta banka dostavila 8. siječnja 2021.
203
Stoga valja utvrditi je li Komisija, kako bi uvela dopune i izmjene iz točaka 200. i 201. ove presude, trebala donijeti dodatnu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u pogledu koje je Portigonu trebala omogućiti da istakne svoja pisana i usmena očitovanja ili je, suprotno tomu, toj banci mogla uputiti samo dopis o činjenicama u pogledu kojeg je navedenoj banci omogućila da podnese samo pisana očitovanja.
204
U tom pogledu, kao prvo, valja utvrditi da ispravci kojima se nastoje otkloniti pogreške koje se odnose na identifikacijski broj virtualnih soba za razgovor o kojima je riječ ili pak na datum, vrijeme ili sudionike razgovora o kojima je riječ, koliko god te pogreške bile nezgodne, ne mogu predstavljati znatne izmjene dokaza o utvrđenoj povredi, u smislu sudske prakse navedene u točki 198. ove presude.
205
To osobito vrijedi za izmjene u pogledu razgovora koji su bili prikazani u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, na koje se upućivalo u tablici iz Priloga 1. koja je ispravljena.
206
Usto, Portigon ne osporava da je tijekom upravnog postupka i prije slanja dopisa o činjenicama imao pristup svim razgovorima koji mu se stavljaju na teret, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 74. pobijane odluke.
207
Kao drugo, Komisija na temelju izmjena koje je uvela u pogledu razvrstavanja različitih razgovora, kao što su oni od 18. travnja i 11. listopada 2007., 4. siječnja 2008., 22. i 29. siječnja, 13. veljače, 16. travnja i 6. studenoga 2009., 25. siječnja 2010., 24. lipnja 2011. i 11. siječnja 2012., koje navodi Portigon, nije proširila materijalni, vremenski ili zemljopisni opseg povrede koja se u okviru obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku stavlja na teret, među ostalim toj banci.
208
Kao što to proizlazi iz točke 6. dopisa o činjenicama, on se „odnosi isključivo na činjenice navedene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 30. siječnja 2019.”, odnosno na to da je ta banka u spornoj povredi s obzirom na cilj koja je počela 4. siječnja 2007. i završila 1. veljače 2012. navodno sudjelovala od 16. listopada 2009. do 31. kolovoza 2011.
209
K tomu, svi razgovori koje kritizira Portigon navedeni su u Prilogu 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, osim onog od 11. siječnja 2012., koji mu se ipak nije mogao staviti na teret jer se vodio nakon datuma završetka sudjelovanja te banke u spornoj povredi koji je utvrđen u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, odnosno nakon 31. kolovoza 2011.
210
Usto, osim razgovora od 29. siječnja 2009. i 24. lipnja 2011., razgovori koje kritizira Portigon bili su detaljno prikazani u glavnom dijelu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (vidjeti točke 141., 150., 151., 162., 163., 302., 310. do 313., 317., 318., 389., 393. i 394.), čime se toj banci već u fazi te obavijesti omogućilo da shvati razloge zbog kojih je Komisija smatrala da su ti razgovori bili inkriminirajući i čime se isključuje da se izmjene uvedene prilikom dopisa o činjenicama mogu analizirati kao znatne izmjene dokaza.
211
Kad je riječ o razgovoru od 29. siječnja 2009., valja istaknuti da se doista odvijao tijekom relativno dugog razdoblja od gotovo deset sati, ali da je razvrstan samo u kategoriju 1 te se stoga odnosi samo na razmjenu strategija trgovanja, što je Portigonu trebalo omogućiti da utvrdi vrstu spornih poruka.
212
Kad je riječ o razgovoru od 24. lipnja 2011., dovoljno je istaknuti da se on u svakom slučaju odvio nakon datuma završetka Portigonova sudjelovanja u spornoj povredi koji je Komisija u konačnici utvrdila u pobijanoj odluci, odnosno 3. lipnja 2011.
[omissis]
4) BofA‑ina kritika, koja se temelji na povredi njezinih prava obrane zbog toga što u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije navedeno pet razgovora na koje se odnosi pobijana odluka
[omissis]
239
Usto, tim se navođenjem samo odgovara na BofA‑in argument iznesen u uvodnoj izjavi 617. navedene odluke, koji se temelji na činjenici da se Komisija ne može pozvati na razgovor od 25. veljače 2008. protiv te banke jer ona nije djelovala na primarnom tržištu belgijskih europskih državnih obveznica te je tijekom tog razgovora ostala pasivna.
240
Osim toga, u dijelu u kojem se BofA poziva na uvodnu izjavu 620. pobijane odluke, valja utvrditi da se ona odnosi na drugi razgovor, odnosno onaj od 27. ožujka 2008.
241
Kao treće, kad je riječ o razgovoru od 25. srpnja 2007., BofA prigovara Komisiji i da je u dopisu o činjenicama produljila trajanje ulomka koji je prvotno naveden u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kako bi uključila novu činjenicu iz uvodne izjave 121. pobijane odluke.
242
Točno je da je Komisija u ovom slučaju u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navela da su se poruke koje se stavljaju na teret razmjenjivale „od 6:15:58”, a zatim je u dopisu o činjenicama navela da su se poruke koje se stavljaju na teret razmjenjivale u vremenskim okvirima „6:15:43 – 6:29:16” i „6:58:56 – 7:08:43”. Međutim, takvom izmjenom u dopisu o činjenicama samo se smanjuje i pojašnjava vremenski raspon razgovora koji se stavlja na teret u interesu adresata tog dopisa. Stoga je se ne može analizirati kao dodavanje nove činjenice u dopisu o činjenicama.
243
S obzirom na prethodno navedeno, treći dio BofA‑ina trećeg tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
b)
Nomurine, BofA‑ine i Portigonove kritike, koje se temelje na povredama obveze obrazlaganja zbog prikaza ponašanja o kojima je riječ u pobijanoj odluci
244
Nomura u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga, BofA u okviru drugog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga i Portigon u okviru prvog dijela svojeg prvog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da je povrijedila svoju obvezu obrazlaganja zbog prikaza ponašanja o kojima je riječ u pobijanoj odluci.
245
Naime, najprije, Komisija je u tablici priloženoj pobijanoj odluci i naslovljenoj „Pregled svih protutržišnih razgovora iz odluke” upotrijebila samo slovo „Y” za svaki razgovor kako bi utvrdila jednu ili više kategorija kojima je svaki razgovor obuhvaćen, pri čemu te kategorije, osim toga, nisu bile dovoljno definirane. Usto, poteškoća u utvrđivanju ponašanja na koja se odnosi tablica iz Priloga 1. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku bila je dodatno naglašena u slučajevima kad je unutar istog dana bilo obuhvaćeno više vremenskih razdoblja. Primjerice, Nomura upućuje na razgovor od 18. siječnja 2011., a Portigon na razgovor od 5. studenoga 2009. i na „šest drugih razgovora”. Međutim, s obzirom na to da Portigon nije jasno utvrdio tih „šest drugih razgovora”, Opći sud ne može ih ispitati.
246
Nadalje, Nomura i BofA tvrde da je određen broj razgovora ili ulomaka razgovora naveden samo u Prilogu 1. pobijanoj odluci i stoga nije popraćen nikakvim objašnjenjem u pogledu europske državne obveznice ili tržišta o kojima je riječ. BofA u tom pogledu upućuje na, „među ostalim, 38 ulomaka” iz 18 razgovora.
247
Naposljetku, Nomura prigovara Komisiji da razgovore povezane s razdobljem njezina sudjelovanja u spornoj povredi nije pojasnila jednako detaljno kao prethodne razgovore koji se odnose druge banke koje su sudjelovale u toj povredi.
248
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se obvezom obrazlaganja predviđenom u članku 296. drugom stavku UFEU‑a nalaže da se u Komisijinim odlukama iznesu činjenice i pravna razmatranja koja imaju ključnu važnost u strukturi odluke (vidjeti presudu od 1. srpnja 2008., Chronopost i La Poste/UFEX i dr., C‑341/06 P i C‑342/06 P, EU:C:2008:375, t. 96. i navedenu sudsku praksu).
249
U ovom slučaju valja utvrditi da je Komisija u uvodnim izjavama 376. do 383., 411. do 484., 495. do 544., 723. do 726., 737. do 752. i 760. do 771. pobijane odluke navela razloge zbog kojih razgovore o kojima je riječ, navedene u uvodnim izjavama 97. do 356. te odluke i u njezinu Prilogu 1., koji je sastavni dio navedene odluke, treba kvalificirati kao sporazume i usklađena djelovanja koja čine jedinstvenu i trajnu povredu s protutržišnim ciljem, u kojoj su banke o kojima je riječ sudjelovale u razdobljima navedenima u članku 1. te odluke.
250
Usto, to obrazloženje treba tumačiti s obzirom na odgovore koje je Komisija dala na argumente koje su predmetne banke istaknule tijekom upravnog postupka i koji su navedeni u uvodnim izjavama 384. do 402., 545. do 719. i 753. do 759. pobijane odluke.
251
Stoga Nomura, BofA i Portigon ne mogu valjano tvrditi da Komisija u pobijanoj odluci nije iznijela činjenice i pravna razmatranja koja imaju ključnu važnost u strukturi te odluke.
252
Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje Nomurinim, BofA‑inim i Portigonovim argumentima prema kojima Komisija u biti nije dovoljno objasnila razloge zbog kojih svaki pojedinačan razgovor od otprilike 380 razgovora navedenih u tablici priloženoj pobijanoj odluci, odnosno svaki od 783 ulomaka iz tih razgovora navedenih u četvrtom stupcu te tablice, potkrepljuje postojanje jedinstvene i trajne povrede s protutržišnim ciljem.
253
Kao prvo, u tom pogledu valja istaknuti da Komisija u pobijanoj odluci nije bankama o kojima je riječ stavila na teret toliko povreda članka 101. UFEU‑a koliko ima razgovora odnosno ulomaka razgovora navedenih u tablici priloženoj toj odluci, nego samo jednu jedinstvenu i trajnu povredu s protutržišnim ciljem koja se sastojala od svih tih razgovora (vidjeti točku 88. ove presude).
254
Stoga Komisija nije dužna dokazati da svaki razgovor odnosno svaki ulomak razgovora treba kvalificirati kao zabranjeni sporazum u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, t. 83. i 84.).
[omissis]
284
Naime, s jedne strane, Komisija je u uvodnim izjavama 307. do 350. i zatim 641. do 719. pobijane odluke dovoljno detaljno s pomoću ulomaka koji su najčešće bili vremenski označeni prikazala razgovore koji su se vodili tijekom razdoblja Nomurina sudjelovanja u spornoj povredi. Isto tako, odbila je argumente koji su se odnosili na navedene razgovore i koje je ta banka istaknula tijekom upravnog postupka.
285
Usto, dodatni elementi objašnjenja navedeni su u tablici priloženoj pobijanoj odluci, koja je, kao što se to već istaknulo u točki 249. ove presude, sastavni dio te odluke i čiji je prikaz istovjetan za sve razgovore, neovisno o razdoblju tijekom kojeg su se odvili.
286
S druge strane, suprotno onomu što tvrdi Nomura, Komisija nije dužna „detaljnije” opisati protutržišnu prirodu prve pojave svake vrste razgovora koji su se vodili nakon 18. siječnja 2011., odnosno datuma na koji je, prema Komisijinu mišljenju, ta banka počela sudjelovati u spornoj povredi.
287
Naime, Komisija je u pobijanoj odluci prigovorila Nomuri da je sudjelovala u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja je počela više od četiri godine prije nego što se u nju uključila ta banka, a ne da je sudjelovala u povredi koja je počela u trenutku njezina uključivanja u tu povredu.
288
S obzirom na prethodno navedeno, Komisija nije povrijedila svoju obvezu obrazlaganja time što je u članku 1. pobijane odluke utvrdila da su banke o kojima je riječ sudjelovale u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja se odnosila na europske državne obveznice, koja je obuhvaćala cijeli EGP i koja se sastojala od sporazuma i/ili usklađenih djelovanja čiji je cilj bio ograničiti i/ili narušiti tržišno natjecanje u sektoru europskih državnih obveznica.
289
Stoga prvi dio Nomurina petog tužbenog razloga, drugi dio BofA‑ina trećeg tužbenog razloga i prvi dio Portigonova prvog tužbenog razloga valja odbiti kao neosnovane.
2.
Tužbeni razlozi koji se temelje na Komisijinim pogreškama jer je UniCredit, Nomuru i Portigon smatrala odgovornima za ponašanja njihovih trgovaca
290
UniCredit u okviru prvog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga, Nomura u okviru drugog dijela svojeg četvrtog tužbenog razloga i Portigon u okviru drugog dijela svojeg petog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da im je pogrešno pripisala ponašanje njihovih zaposlenika.
291
Kao prvo, UniCredit, Nomura i Portigon smatraju da Komisija nije mogla smatrati da su te banke automatski znale za sve informacije koje su njihovi trgovci stekli tijekom prethodnog zaposlenja u drugim bankama koje su tada bile uključene u spornu povredu.
292
Kao drugo, UniCredit, Nomura i Portigon tvrde da im Komisija nije mogla staviti na teret ponašanja njihovih trgovaca tijekom razdoblja u kojem ili na tržištu na kojem oni nisu bili ovlašteni trgovati.
293
U tom pogledu, s jedne strane, UniCredit i Nomura tvrde da je Komisija utvrdila njihovu odgovornost za ponašanja njihovih trgovaca koja su se dogodila prije nego što su oni ishodili regulatorno odobrenje za trgovanje za račun svojih poslodavaca. Naime, dok su UniCreditovi i Nomurini trgovci ishodili to odobrenje 4. ožujka i 16. rujna 2011., Komisija je utvrdila da su UniCredit i Nomura počeli sudjelovati u spornoj povredi 9. rujna odnosno 18. siječnja 2011.
294
S druge strane, UniCredit tvrdi da mu Komisija stavlja na teret zauzimanje pozicija njegova trgovca na primarnom tržištu, iako on nije imao UniCreditovu ovlast za trgovanje na tom tržištu te stoga nije bio ovlašten trgovati za njegov račun. Slično tomu, Portigon tvrdi da je njegov trgovac djelovao bez njegova odobrenja i izvan područja djelovanja Portigona, koji je djelovao samo na primarnom tržištu njemačkih europskih državnih obveznica. Stoga se ne može smatrati da je Portigon odgovoran za ponašanja svojeg trgovca koja su prekoračivala okvir komercijalnih djelatnosti te banke.
295
Kao treće, UniCredit i Portigon tvrde da im Komisija nije pripisala ponašanja upravitelja, nego nepoštenog zaposlenika koji je usto, kad je riječ o UniCreditu, bio na probnom radu.
296
Kao četvrto, Portigon tvrdi da mu je, s obzirom na to da nije bilo nepažnje s njegove strane, Komisija pogrešno pripisala ponašanje njegova trgovca.
297
U tom pogledu, s jedne strane, Portigon smatra da nije mogao znati za ponašanje svojeg trgovca jer nije mogao lako pristupiti virtualnim sobama za razgovor kojima se on koristio niti imati uvid u njih a da ne povrijedi pravo na zaštitu podataka i radno pravo. Usto, proveo je različite mjere kako bi osigurao da njegovi zaposlenici poštuju zahtjeve dužne pažnje, među ostalim uključivanjem takvih zahtjeva u njihove ugovore o radu, pribavljanjem potpisa od svojeg trgovca u pogledu obveze poštovanja smjernica te banke o usklađenosti te organiziranjem obveznih osposobljavanja o usklađenosti i provođenjem godišnjih kontrola.
298
S druge strane, Portigon smatra da bi bilo prikladno i proporcionalno isključiti njegovu odgovornost s obzirom na posebnosti slučaja. Te se posebnosti odnose na, kao prvo, to da njegov trgovac nije bio zaposlen na rukovodećem radnom mjestu, kao drugo, to da je bio jedini trgovac te banke uključen u spornu povredu, kao treće, to da je njegova uključenost u tu povredu započela stupanjem na dužnost tog trgovca i prestala njegovim odlaskom, kao četvrto, to da tijekom tog razdoblja većina zauzimanja pozicija navedenog trgovca nije bila korisna ni uspješna i, kao peto, to da je njegovo ponašanje počelo prije njegova zaposlenja.
299
Najprije valja utvrditi da je očito neosnovana Portigonova tvrdnja, koja je uostalom prisutna samo u naslovu njegova petog tužbenog razloga, koja se temelji na nedostatku u obrazloženju pobijane odluke u pogledu pripisivanja toj banci odgovornosti za ponašanja u kojima je njezin trgovac sudjelovao tijekom razdoblja zaposlenosti u toj banci.
300
Naime, Komisija je u uvodnim izjavama 755. do 759. pobijane odluke objasnila razloge zbog kojih se banke o kojima je riječ moglo smatrati odgovornima za ponašanja trgovaca koji su kod njih bili zaposleni.
301
U tom je pogledu u biti istaknula da zaposlenici s društvima u kojima su zaposleni čine gospodarsku jedinicu i da su protutržišna ponašanja prvonavedenih pripisiva drugonavedenima koje se u načelu može smatrati odgovornima za ta ponašanja, čak i ako uprava tih društava nije odobrila ta ponašanja ili o njima nije bila obaviještena ili ako se navedena ponašanja pokažu protivnima njezinim uputama. Komisija je navela i da aktivnosti trgovanja obilježava visoka razina praćenja i nadzora aktivnosti zaposlenika, što je predmetnim bankama omogućivalo da saznaju za bitna obilježja uspostavljenog zabranjenog sporazuma i za uključenost njihovih zaposlenika, čime se isključuje da se mogu pozivati na neznanje.
302
Komisija je takvim obrazloženjem postupila u skladu s obvezom koju ima na temelju članka 296. drugog stavka UFEU‑a.
303
Kad je riječ o meritumu, kao što je Komisija na to pravilno podsjetila u uvodnim izjavama 733. do 735. pobijane odluke, iz ustaljene sudske prakse proizlazi, s jedne strane, da u kontekstu prava tržišnog natjecanja Unije pojam poduzetnika treba razumijevati tako da označava jednu gospodarsku jedinicu čak i ako se s pravnog stajališta ta gospodarska jedinica sastoji od više fizičkih ili pravnih osoba i, s druge strane, da zaposlenik ispunjava svoje dužnosti u korist i pod vodstvom poduzetnika za kojeg radi te se stoga smatra da je integriran u gospodarsku jedinicu koju predstavlja taj poduzetnik (vidjeti u tom smislu presudu od 21. srpnja 2016., VM Remonts i dr., C‑542/14, EU:C:2016:578, t. 22. i 23. i navedenu sudsku praksu).
304
Iz toga proizlazi da su za potrebe utvrđenja povreda prava tržišnog natjecanja Unije eventualni protutržišni postupci zaposlenika pripisivi poduzetniku čiji je on dio te se u načelu tog poduzetnika smatra odgovornim (presuda od 21. srpnja 2016., VM Remonts i dr., C‑542/14, EU:C:2016:578, t. 24.).
305
Stoga je Komisija valjano mogla smatrati da su za ponašanje svojih trgovaca odgovorni Portigon za razdoblje od 19. listopada 2009. do 3. lipnja 2011. (uzimajući u obzir razdoblje zaposlenja njegova trgovca koje je započelo 16. listopada 2009. i završilo 31. kolovoza 2011.), UniCredit za razdoblje od 9. rujna do 28. studenoga 2011. (uzimajući u obzir razdoblje zaposlenja njegova trgovca koje je započelo 1. rujna 2011.) te Nomura za razdoblje od 18. siječnja do 28. studenoga 2011. (uzimajući u obzir razdoblje zaposlenja njegova trgovca koje je započelo 17. siječnja 2011.).
306
Nijedna kritika koju su istaknuli UniCredit, Nomura ili Portigon ne može opravdati da se u ovom slučaju isključi takva odgovornost.
307
Kao prvo, UniCredit, Nomura i Portigon ne mogu valjano prigovoriti Komisiji da je u odnosu na njih, osobito u uvodnim izjavama 418., 426., 427., 764., 767. i 883. pobijane odluke, uzela u obzir saznanja o ponašanjima o kojima je riječ koja su njihovi zaposlenici stekli prije stupanja na dužnost u njihovim službama kako bi ta ponašanja kvalificirala kao jedinstvenu i trajnu povredu s protutržišnim ciljem.
308
Naime, s jedne strane, u točki 303. ove presude već se podsjetilo na to da se smatra da je zaposlenik koji ispunjava svoje dužnosti u korist i pod vodstvom poduzetnika za kojeg radi integriran u gospodarsku jedinicu koju predstavlja taj poduzetnik.
309
Stoga se može smatrati da su znanja koja je zaposlenik stekao prije nego što je stupio na dužnost u novom poduzeću i koja je zapravo stavio na raspolaganje tom novom poslodavcu znanja koja njegov novi poslodavac dijeli.
310
S druge strane, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Komisija se može osloniti na razgovore ostvarene prije ili poslije razdoblja povrede kako bi dobila opću sliku situacije i dokazala pripremne faze zabranjenog sporazuma te na taj način potvrdila tumačenje određenih dokaza (vidjeti u tom smislu presude od 8. srpnja 2008., Lafarge/Komisija, T‑54/03, neobjavljenu, EU:T:2008:255, t. 428.; od 2. veljače 2012., Denki Kagaku Kogyo i Denka Chemicals/Komisija, T‑83/08, neobjavljenu, EU:T:2012:48, t. 188. i od 27. lipnja 2012., Coats Holdings/Komisija, T‑439/07, EU:T:2012:320, t. 60.).
311
U ovom slučaju i s obzirom na druge elemente koje je utvrdila Komisija, odnosno u biti nekoliko stotina transkripta razgovora koji su se vodili među trgovcima banaka o kojima je riječ, ona je stoga mogla upotrijebiti saznanja koja su njihovi trgovci stekli prije stupanja na dužnost u njihovim službama i koja su oni zapravo stavili na raspolaganje tim bankama.
312
Konkretnije, Komisija je mogla uzeti u obzir činjenicu da je, prije stupanja na dužnost u Portigonu, a zatim u UniCreditu, trgovac tih banaka u svojstvu RBS‑ova, a zatim Natixisova trgovca, izravno sudjelovao u ponašanjima koja su se odvijala u okviru virtualnih soba za razgovor o kojima je riječ i dvostranih razgovora, ili pak činjenicu da je taj trgovac bio osnivač jedne od tih dviju virtualnih soba za razgovor.
313
Isto se utvrđenje nalaže u pogledu Nomurina trgovca koji je, prije stupanja na dužnost u toj banci, u svojstvu RBS‑ova trgovca sudjelovao u predmetnim ponašanjima.
314
Kao drugo, UniCredit, Nomura i Portigon ne mogu se korisno pozivati na činjenicu da su njihovi trgovci djelovali na vlastitu inicijativu i bez njihova odobrenja ili pak na činjenicu da ti trgovci nisu kod njih bili zaposleni na rukovodećem radnom mjestu.
315
Naime, pripisivanje povrede članka 101. UFEU‑a poduzetniku ne pretpostavlja djelo ili čak znanje člana ili glavnih upravitelja poduzetnika o kojem je riječ za tu povredu nego samo djelo osobe koja je ovlaštena djelovati za račun poduzetnika (vidjeti presude od 16. veljače 2017., Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Komisija, C‑94/15 P, neobjavljenu, EU:C:2017:124, t. 28. i navedenu sudsku praksu i od 11. srpnja 2019., Huhtamäki i Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Komisija, T‑530/15, neobjavljenu, EU:T:2019:498, t. 72. i navedenu sudsku praksu). Isto tako, nije potrebno službeno ovlaštenje kako bi se sudjelovanje nekog zaposlenika poduzetnika u protutržišnim ponašanjima moglo pripisati tom poduzetniku (vidjeti presudu od 29. veljače 2016., Schenker/Komisija, T‑265/12, EU:T:2016:111, t. 167. i navedenu sudsku praksu).
316
Naime, iako UniCredit, Nomura i Portigon osporavaju da su ovlastili svoje trgovce da sudjeluju u spornoj povredi, oni ne osporavaju da su tijekom cijelog trajanja njihova sudjelovanja u toj povredi doista zapošljavali navedene trgovce.
317
Stoga, čak i ako ne postoji regulatorno odobrenje za trgovanje koje izdaje Financial Conduct Authority (Tijelo za financijsko poslovanje, Ujedinjena Kraljevina) ili pak UniCreditovo ovlaštenje njegovu trgovcu da trguje ne samo na sekundarnom tržištu, nego i na primarnom tržištu, trgovci tih banaka mogli su, zahvaljujući zaposlenju unutar svojih banaka, uz pomoć svojih poslodavaca i sredstava koja su im oni stavili na raspolaganje, pribaviti i otkriti informacije od kojih su kasnije mogli imati koristi drugi trgovci.
318
Konkretnije, kad je riječ o UniCreditu, točno je da je Komisija u uvodnoj izjavi 861. pobijane odluke priznala da nije mogla dokazati da je njegov trgovac dobivene informacije o primarnom tržištu, na kojem nije djelovao, proslijedio drugim trgovcima iste banke koji su djelovali na navedenom primarnom tržištu. Međutim, ta je institucija u toj uvodnoj izjavi 861. istaknula i da je UniCreditov trgovac informacije dobivene u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ, koje su se odnosile na primarno tržište, mogao upotrijebiti u okviru svoje aktivnosti na sekundarnom tržištu.
319
Zbog istog se razloga Portigon ne može korisno pozivati na činjenicu da je njegova djelatnost bila ograničena na njemačke europske državne obveznice na primarnom tržištu jer su mu informacije razmijenjene u virtualnim sobama za razgovor mogle biti korisne za djelatnost na sekundarnom tržištu, koja nije bila ograničena na trgovanje njemačkim europskim državnim obveznicama, kao što je to Komisija uostalom istaknula u bilješci 1452. pobijane odluke a da joj Portigon u tom pogledu nije proturječio.
320
Stoga je Komisija pravilno mogla smatrati, osobito u uvodnim izjavama 412., 426., 434., 436. ili 438. pobijane odluke, da su UniCredit, Nomura i Portigon znali ili trebali znati za postupke svojih zaposlenika (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 30. rujna 2009., Hoechst/Komisija, T‑161/05, EU:T:2009:366, t. 55.).
321
Kao treće, Portigon se ne može korisno pozivati na činjenicu da je donio različite mjere kako bi izbjegao da se njegovi zaposlenici upuste u ponašanja protivna „zahtjevima dužne pažnje”.
322
U tom je pogledu dovoljno podsjetiti na to da se poduzetnik ne može korisno pozivati na eventualne nepravilnosti u svojoj internoj organizaciji (vidjeti u tom smislu presudu od 30. rujna 2009., Hoechst/Komisija, T‑161/05, EU:T:2009:366, t. 55. i navedenu sudsku praksu) i da mjere koje poduzetnik donese s ciljem poštovanja prava tržišnog natjecanja ne mogu utjecati na postojanje počinjene povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 13. srpnja 2011., Shell Petroleum i dr./Komisija, T‑38/07, EU:T:2011:355, t. 96. i navedenu sudsku praksu).
323
Usto, činjenica da različite mjere za koje Portigon tvrdi da ih je donio nisu omogućile da se izbjegne sporno ponašanje njegova zaposlenika u konačnici dokazuje da te mjere nisu prikladne za osiguravanje punog poštovanja pravilâ Unije o tržišnom natjecanju unutar te banke.
324
Kao četvrto, Portigon isto tako ne može osnovano tvrditi da bi bilo prikladno i proporcionalno da Komisija isključi njegovu odgovornost zbog toga što je sankcionirano protutržišno ponašanje bilo djelo samo jednog zaposlenika, koji je nastavio s osobnim ponašanjem započetim još prije njegova zaposlenja i zbog toga što navedeno ponašanje nije bilo osobito uspješno.
325
Naime, broj zaposlenika uključenih u protutržišno ponašanje nije bitan za potrebe pripisivanja tog ponašanja poduzetniku koji ih zapošljava jer su ispunjeni sastavni elementi koji se zahtijevaju člankom 101. stavkom 1. UFEU‑a, što će se ocijeniti u okviru tužbenih razloga koji se odnose na postojanje jedinstvene i trajne povrede s protutržišnim ciljem.
326
Isto vrijedi za razloge zbog kojih se zaposlenik o kojem je riječ mogao upustiti u ponašanja o kojima je riječ ili pak za činjenicu da je taj zaposlenik nastavio s ponašanjem koje je ranije započeo unutar drugog poduzetnika jer se činjenice koje se pripisuju poduzetniku koji ga zapošljava pripisuju za razdoblje tijekom kojeg je taj zaposlenik stvarno radio unutar tog poduzetnika i stoga djelovao za njegov račun.
327
U ovom je slučaju takav zaključak tim više opravdan jer Portigon ne navodi da je podnio prijavu niti poduzeo ikakve mjere protiv svojeg bivšeg zaposlenika, unatoč tomu što ta banka smatra da je bila upletena u predmetna ponašanja bez svojeg znanja.
328
Naposljetku, za potrebe ocjene pripisivanja ponašanja Portigonova trgovca toj banci nije relevantna činjenica da inicijative tog trgovca nisu bile, prema mišljenju te banke, osobito uspješne i da ta banka nije mogla lako pristupiti virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ.
329
Slijedom toga, Komisija je mogla smatrati da su UniCredit, Nomura i Portigon odgovorni za ponašanja svojih zaposlenika o kojima je riječ, kao i uzeti u obzir znanja koja su oni stekli u okviru ranijih radnih odnosa s drugim bankama koje su sudjelovale u tim ponašanjima.
330
Osim toga, u dijelu u kojem Portigon tvrdi da je Komisija time povrijedila načelo pretpostavke nedužnosti, valja utvrditi da ta tvrdnja nije potkrijepljena nijednom argumentacijom te stoga nije dopuštena u skladu s člankom 76. točkom (d) Poslovnika. U svakom slučaju nije osnovana zbog istih razloga koji su izneseni u točkama 303. do 329. ove presude.
331
S obzirom na prethodno navedeno, prvi dio UniCreditova trećeg tužbenog razloga, u dijelu u kojem se njime kritizira Komisiju da je tu banku smatrala odgovornom za ponašanja njezina trgovca, drugi dio Nomurina četvrtog tužbenog razloga i drugi dio Portigonova petog tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovane.
3.
Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u kvalifikaciji ponašanja o kojima je riječ kao „jedinstvene i trajne povrede” i na pogreškama u pogledu pripisivosti te povrede bankama o kojima je riječ tijekom određenog razdoblja
a)
Uvodne napomene
332
U slučaju spora o postojanju povrede pravila tržišnog natjecanja, Komisija je dužna podnijeti dokaz o povredama koje utvrđuje i u dovoljnoj mjeri nizom ozbiljnih, preciznih i usklađenih indicija dokazati postojanje radnji koje predstavljaju povredu (vidjeti u tom smislu presude od 31. ožujka 1993., Ahlström Osakeyhtiö i dr./Komisija, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 i C‑125/85 do C‑129/85, EU:C:1993:120, t. 126. i 127.; od 17. prosinca 1998., Baustahlgewebe/Komisija, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, t. 58. i od 6. siječnja 2004., BAI i Komisija/Bayer, C‑2/01 P i C‑3/01 P, EU:C:2004:2, t. 62.).
333
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, povreda članka 101. stavka 1. UFEU‑a može biti posljedica ne samo izdvojene radnje, nego i niza radnji ili čak kontinuiranog postupanja, čak i ako jedan ili više elemenata iz tog niza radnji ili tog kontinuiranog postupanja može isto tako sam po sebi i zasebno predstavljati povredu navedene odredbe. Stoga, ako različite radnje čine dio „općeg plana” jer njihov istovjetni cilj narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu, Komisija može pripisati odgovornost za te radnje ovisno o sudjelovanju u čitavoj povredi (vidjeti presudu od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
[omissis]
340
Jedan dio prvog tužbenog razloga, drugi tužbeni razlog, prvi i treći dio četvrtog tužbenog razloga te treći argument prvog dijela i drugi i treći dio petog tužbenog razloga na koje se poziva Nomura temelje se na pogreškama koje se tiču prava ili pogreškama u ocjeni koje se odnose na kvalifikaciju jedinstvene i trajne povrede i njezino sudjelovanje u toj povredi. Svojim trećim tužbenim razlogom i četvrtim dijelom svojeg petog tužbenog razloga Nomura se poziva i na pogreške koje se osobito odnose na trajanje njezina sudjelovanja u spornoj povredi.
341
Prvi tužbeni razlog na koji se poziva BofA temelji se na pogreški koja se tiče prava ili pogreški u ocjeni koja se odnosi na kvalifikaciju jedinstvene i trajne povrede. BofA je na raspravi navela da osporava isključivo postojanje općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj.
342
Četvrti tužbeni razlog na koji se poziva Portigon temelji se na pogrešnim utvrđenjima povezanima s postojanjem općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj, trajnom prirodom sporne povrede i datumom završetka njegova sudjelovanja u spornoj povredi. Usto, jednim dijelom prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga Portigon osporava, među ostalim, protutržišnu prirodu nekoliko razgovora koje je u odnosu na njega utvrdila Komisija.
343
S obzirom na razmatranja iz točaka 332. do 338. ove presude, valja ispitati UniCreditove, Nomurine, BofA‑ine i Portigonove argumente tako da se napravi razlika između, s jedne strane, argumenata protiv utvrđenja postojanja jedinstvene i trajne povrede i, s druge strane, argumenata protiv utvrđenja da su oni odgovorni za tu povredu tijekom određenog razdoblja.
344
Međutim, prije ispitivanja argumenata navedenih u točkama 339. do 342. ove presude potrebno je analizirati određena činjenična utvrđenja i određene Komisijine ocjene povezane s postojanjem protutržišnih sporazuma ili usklađenih djelovanja koji se navode u uvodnim izjavama 376. do 403. i 495. do 531. pobijane odluke. Naime, ta utvrđenja i te ocjene mogu utjecati na osnovanost Komisijinih zaključaka koji se odnose, s jedne strane, na postojanje jedinstvene i trajne povrede i, s druge strane, na pripisivanje odgovornosti za navedenu povredu bankama o kojima je riječ.
b)
UniCreditove, Nomurine i Portigonove kritike koje se odnose na postojanje protutržišnih sporazuma ili usklađenih djelovanja
345
Komisija je u glavnom dijelu pobijane odluke i Prilogu 1. navedenoj odluci utvrdila protutržišnu prirodu otprilike 380 razgovora koji su se odvili od početka siječnja 2007. do kraja studenoga 2011.
346
Komisija je u odjeljku 4.2. pobijane odluke prikazala sadržaj više od stotinu razgovora i dala svoje tumačenje tih razgovora.
347
U okviru svojeg trećeg tužbenog razloga UniCredit izričito i posebno kritizira protutržišnu prirodu osam razgovora za koje je Komisija utvrdila da je on u njima sudjelovao, odnosno razgovora od 26. i 28. rujna, 4., 12. i 19. listopada te 2., 3. i 28. studenoga 2011.
348
Kad je riječ o Nomuri, Komisija je utvrdila da je ta banka sudjelovala u 34 razgovora koji su se vodili tijekom 33 različita dana u razdoblju od 18. siječnja do 28. studenoga 2011.
349
U okviru svojeg drugog tužbenog razloga Nomura izričito i posebno kritizira protutržišnu prirodu petnaest razgovora koji su se vodili tijekom četrnaest različitih dana, odnosno dvaju razgovora od 18. siječnja te razgovora od 26. siječnja, 3. i 25. veljače, 5. i 12. travnja, 3., 5. i 18. svibnja, 22. lipnja, 7. srpnja, 28. rujna, 4. listopada i 2. studenoga 2011.
350
Kad je riječ o Portigonu, Komisija je utvrdila da je ta banka sudjelovala u 63 razgovora koji su se vodili tijekom 60 različitih dana u razdoblju od 19. listopada 2009. do 3. lipnja 2011.
351
U okviru svojeg petog tužbenog razloga Portigon izričito i posebno kritizira protutržišnu prirodu razgovora ili razmjenu poruka koji su se odvijali tijekom trinaest različitih dana, odnosno određenih ulomaka razgovora od 20. i 21. listopada 2009., razgovora od 6. studenoga 2009., određenih ulomaka razgovora od 14. siječnja i 15. veljače 2010., dviju poruka poslanih 22. veljače 2010., ulomka razgovora od 9. rujna 2010., niza razgovora od 17. studenoga 2010., dvaju razgovora od 18. siječnja 2011., razgovora od 6. travnja 2011., niza razgovora od 11. travnja 2011., razgovora od 12. travnja 2011. i niza razgovora od 18. svibnja 2011.
352
Naposljetku, valja istaknuti da UniCredit i Nomura ističu horizontalne argumente, odnosno argumente kojima se nastoji dovesti u pitanje protutržišna priroda svih ili velikog dijela razgovora navedenih u pobijanoj odluci, kao što je navodna prekomjerna upotreba izjava za primjenu pokajničkog programa i navodna javna priroda ili navodno nepostojanje vrijednosti jedne ili više vrsta informacija razmijenjenih u navedenim razgovorima.
353
U tom pogledu, kao prvo, za potrebe ovog postupka valja smatrati prihvaćenim tumačenje sadržaja razgovora koje UniCredit, Nomura i Portigon konkretno ne osporavaju (vidjeti po analogiji presudu od 7. studenoga 2019., Campine i Campine Recycling/Komisija, T‑240/17, neobjavljenu, EU:T:2019:778, t. 105.).
[omissis]
1) Sadržaj razgovora koje UniCredit, Nomura i Portigon konkretno ne osporavaju
[omissis]
376
Iz pobijane odluke proizlazi i da su trgovci razgovarali o rezultatima tek završene dražbe, među ostalim na sljedeći način:
„paid 59 in end”„_66’ _55 64 ave’”„where u have mid going in?”„i used 50”„50 mid?”„but think it was 2 high” (razgovor od 2. prosinca 2010. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 304. pobijane odluke), „‚got 100mm’ ‚missed the other by a thick’” (razgovor od 3. ožujka 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 319. pobijane odluke), „anyone get anything?”„‚I never moved my bids down’ ‚got 100’ _26s’” (razgovor od 7. travnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 322. pobijane odluke), „i bid 92 for 50 for me” (razgovor od 13. travnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 325. pobijane odluke), „i went 7-9”„‚kept 08’ ‚think thats ok’ ‚both of us’”„‚yes’ ‚what mid you have 98’ ‚or 99’”„98”„yup same”„we had 98”„04…07 ave” (razgovor od 1. lipnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 330. pobijane odluke), „was that a good auction?”„‚non event’ ‚I think’ ‚had 55 mid’ ‚low 57’ ‚ave 65’” (razgovor od 20. srpnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 337. pobijane odluke).
377
Komisija je u pobijanoj odluci utvrdila da su sudionici razgovarali o svojim aktivnostima trgovanja na sekundarnom tržištu, kao što to primjerice proizlazi iz sljedećih ulomaka:
„‚04 81zx’‚what mid we got july 28s’”„‚98’‚GFI [a broker] got 96/02 x81’”„‚yup it s my offer’‚[sold them] at 97 Six’”„yeah thats about mid”; „‚bidding 10m of the frtr 10/32 with GFI at 05 x 79’‚dealt at 10’”„ta”; „bid 40mm july 28s”„ta”„where u got the curve? 55.25 sound ok”„55.5” (razgovor od 14. veljače 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnim izjavama 314. i 315. pobijane odluke), „‚my bid jul39s in [broker at Tullett Prebon]’‚im looking for 5m only’‚[broker at Tullett Prebon,] hit me at 85 at the same time someone 1ifted 89 on btec [BrokerTec, a broker] in 39s’‚doh’”„move curve to 52 fuk knows”„‚got 52 also’‚feels 1ike it should be steeper’‚but i aint gonna short 30yrs ahead of a 2bl tap’‚think thats why 42/40s also stuck at 3.5’‚my bid jan 30s and jul 39s in [broker at Tullett Prebon]’”„wat u got 5-10 on day?”„-0.5bp”„‚steeper’‚10‑30 1 bp steeper’”„‚0.8 i got’‚but im high in the cash’”„2-10 2 flatter last question”„1.5” (razgovor od 25. siječnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 308. pobijane odluke), „Where u got your mid on the jul 28s dbr?”„113.08”„21#”„great thanks, prices crashed, offering 12m” (razgovor od 17. veljače 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 316. pobijane odluke), „what u pay?”„‚mid’‚75’” (razgovor od 13. travnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 325. pobijane odluke), „where bunds at 4.15?”„127.25”„‚iam with ya’‚lets sell oats?’”„I am short already”„same here staying that way want to sell more”„iam long them” (razgovor od 24. lipnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 334. pobijane odluke).
378
Komisija je u točki 521. pobijane odluke navela nekoliko razgovora u kojima su sudionici o svojim aktivnostima trgovanja s određenim drugim ugovornim stranama na sekundarnom tržištu raspravljali kako slijedi:
„‚not budging’ ‚he’s asking’ ‚stay the same’” (razgovor od 4. siječnja 2007. u nestalnoj virtualnoj sobi za razgovor naveden u uvodnoj izjavi 101. pobijane odluke), „‚asked us twice as well, ‚we’re flat’” (razgovor od 8. studenoga 2007. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 131. pobijane odluke), „if he comes here I am going to tell him to fuk off”„shall we fuk him” (razgovor od 12. prosinca 2007. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 133. pobijane odluke), „frog insurer asks me if I can offer 50m sp40s” (razgovor od 13. prosinca 2007. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 135. pobijane odluke), „same here i would not tell him what i had” (razgovor od 4. studenoga 2008. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 212. pobijane odluke), „‚btp 23s’ ‚oil asking’ ‚wat mid’” (razgovor od 10. studenoga 2008. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 215. pobijane odluke), „just offered 60m dsl28 to same guy” (razgovor od 13. kolovoza 2010. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC naveden u uvodnoj izjavi 292. pobijane odluke).
379
Drugi razgovori navedeni u pobijanoj odluci dokazuju da su trgovci raspravljali o svojim aktivnostima trgovanja s određenom drugom ugovornom stranom na sekundarnom tržištu, a osobito razgovor od 13. travnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS naveden u uvodnoj izjavi 325. pobijane odluke („u front run him then?”„‚not front run, back run’ ‚trade already don’”„A[?] [identitet druge ugovorne strane]”„‚yeah.’ ‚you got them’”„yee”„oh i will pull offer”).
380
Stoga je Komisija u pobijanoj odluci istaknula postojanje razgovora koji su se osobito odnosili na, kao prvo, točan trenutak određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja (vidjeti točke 364. i 365. ove presude), kao drugo, preporuke koje su primarni trgovci dali uredima za upravljanje dugom (vidjeti točke 366. i 367. ove presude), kao treće, planirana ponašanja na sekundarnom tržištu u pogledu krivulja prinosa uoči dražbe ili nakon nje (vidjeti točke 368. i 369. ove presude), kao četvrto, razine davanja ponuda i davanja viših ponuda, medijalne cijene, razlike u prinosima, količine za koje je dana ponuda, pozicije u trgovanju uoči dražbe (vidjeti točke 370. do 375. ove presude), kao peto, rezultate dražbe (vidjeti točku 376. ove presude) i, kao šesto, cijene, medijalne cijene, razlike u prinosima, kupljene količine, pozicije u trgovanju i transakcije provedene na sekundarnom tržištu, uključujući u odnosu na određene druge ugovorne strane (vidjeti točke 377. do 379. ove presude).
2) Protutržišna priroda razgovora koje UniCredit, Nomura i Portigon konkretno ne osporavaju
381
Valja podsjetiti na to da svaki gospodarski subjekt mora samostalno odrediti politiku koju namjerava slijediti na unutarnjem tržištu (vidjeti presudu od 23. studenoga 2006., Asnef‑Equifax i Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, t. 52. i navedenu sudsku praksu).
382
Iako taj zahtjev samostalnosti ne isključuje pravo gospodarskih subjekata da se na razuman način prilagode utvrđenom ili predviđenom ponašanju konkurenata, on se ipak snažno protivi svakom izravnom ili neizravnom kontaktu između takvih subjekata koji bi mogao kako utjecati na tržišno ponašanje sadašnjih ili potencijalnih konkurenata tako i otkriti jednom takvom konkurentu ponašanje za koje se poduzetnik odlučio ili koje namjerava provoditi na tržištu, kada je cilj ili posljedica tih kontakata stvaranje uvjeta tržišnog natjecanja koji ne odgovaraju normalnim uvjetima na predmetnom tržištu, uz vođenje računa o prirodi proizvoda ili pruženih usluga, o važnosti i broju poduzetnika te o veličini navedenog tržišta (vidjeti presudu od 19. ožujka 2015., Dole Food i Dole Fresh Fruit Europe/Komisija, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, t. 120. i navedenu sudsku praksu).
383
Kako bi se ocijenilo jesu li u ovom slučaju razgovori koje se konkretno ne osporava doveli do protutržišnih razmjena informacija, valja ispitati, kao prvo, jesu li različite vrste informacija navedene u točki 380. ove presude bile poslovne osjetljive i, kao drugo, jesu li te informacije imale vrijednost za njihove primatelje i jesu li im dodijelile prednost. Kao treće, bit će potrebno odgovoriti na horizontalne argumente koje su u tom pogledu istaknuli UniCredit i Nomura.
i) Postojanje razmjena poslovno osjetljivih informacija
384
Kao što to osobito proizlazi iz uvodnih izjava 94. i 377. pobijane odluke, Komisija je smatrala da su trgovci banaka o kojima je riječ razmjenjivali različite poslovno osjetljive informacije na temelju kojih su se mogli međusobno informirati o svojem ponašanju i strategijama.
385
Komisija je u uvodnoj izjavi 577. pobijane odluke naglasila da razmjene informacija na koje se odnosi navedena odluka nisu bile stvarno javne razmjene informacija koje su bile općenito i jednako dostupne svim konkurentima i svim klijentima.
386
Komisija je u uvodnoj izjavi 97. pobijane odluke naglasila da većina razgovora koje je ispitala u odjeljku 4.2. navedene odluke dokazuje da su konkurenti razmijenili poslovno osjetljive informacije koje nadilaze obična zapažanja koja može iznijeti svaki promatrač na tržištu. Prema Komisijinu mišljenju, drugi su razgovori bili relevantni jer su pružali kontekst i sadržavali informacije o organizaciji i funkcioniranju zabranjenog sporazuma. Komisija je u uvodnoj izjavi 379. pobijane odluke naglasila da su, kao što to proizlazi iz odjeljka 4. te odluke, postojale brojne prilike tijekom kojih su trgovci razmijenili svoja stajališta o trenutačnoj i budućoj strategiji davanja ponuda ili trgovanja europskim državnim obveznicama.
387
Kako bi se utvrdilo je li Komisija pravilno smatrala da je riječ o osjetljivim informacijama, valja, kao prvo, ocijeniti jesu li se utvrđene razmjene informacija odnosile na informacije koje nisu bile javne i za koje trgovci nisu mogli znati i, kao drugo, ispitati predmet, preciznost i pravodobnost razmijenjenih informacija.
– Razmjena informacija koje nisu bile javne i za koje trgovci nisu mogli znati
388
Kao prvo, kad je riječ o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja, Komisija je u uvodnim izjavama 33., 527., 528. i 586. pobijane odluke u biti objasnila da su banke glavni voditelji pomagali uredu za upravljanje dugom pri određivanju cijene europske državne obveznice s pomoću referentne europske državne obveznice (benchmark) na sekundarnom tržištu. Komisija je pojasnila da je odjel za postupke sindiciranja iz banke glavnog voditelja u tu svrhu mogao primiti informacije od odjela za trgovanje europskim državnim obveznicama iz svoje banke. Suprotno tomu, odjel za postupke sindiciranja iz banke glavnog voditelja trebao je strogo čuvati povjerljivost u odnosu na odjel za trgovanje europskim državnim obveznicama iz svoje banke. Dodala je da se informacija o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja nije objavljivala sve dok je glavni voditelji nisu objavili na širem tržištu.
389
Tu ocjenu potkrepljuje nekoliko razgovora navedenih u točki 365. ove presude, čiji sadržaj dokazuje da su određeni trgovci banaka o kojima je riječ nastojali prije objave u javnosti doznati točan trenutak određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja („‚priced’”‚?’”; „is it priced?”; „has it pxd yet?”).
390
To su nastojali doznati pitanjima upućenima trgovcu jedne banke o kojoj je riječ kad je njegova banka bila jedan od glavnih voditelja tog postupka sindiciranja. Osim toga, razmjene među trgovcima dokazuju da je informaciju o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja bilo još teže dobiti kad nijedan od trgovaca banaka o kojima je riječ nije radio za banku koja je bila glavni voditelj, kao što to pokazuju razgovori od 19., 22. i 23. lipnja 2009. navedeni u uvodnim izjavama 253., 255. i 257. pobijane odluke („trick is to know when its gonna price tho”; „said he can try from [another bank] but he’s positive they wont leak anyting to him”; „he said he doesnt really use them ever so assumes they wont give him the info though”).
391
Kao drugo, Komisija je u uvodnoj izjavi 525. pobijane odluke u biti naglasila da savjeti koje su primarni trgovci prije dražbi davali uredima za upravljanje dugom predstavljaju pojedinačnu preporuku koja je u načelu bila povjerljiva.
392
Ta je ocjena potkrijepljena činjenicom da su si, kao što to proizlazi iz ulomaka navedenih u točki 367. ove presude, trgovci banaka o kojima je riječ međusobno postavljali pitanja prije nego što su dali preporuku uredu za upravljanje dugom („what u gonna ask for from france tomorrow?”; „‚what we gonna ask for?’‚38s?’”).
393
Osim toga, preporuke uredima za upravljanje dugom mogu davati samo primarni trgovci koje je imenovao svaki ured za upravljanje dugom. Stoga banke koje nisu primarni trgovci pri uredu za upravljanje dugom izdavatelja ne mogu saznati preporuke koje su dali takvi primarni trgovci.
394
Kao treće, kad je riječ o razini više ponude koju banka o kojoj je riječ daje uoči ili u okviru dražbe u tijeku, točno je da iz određenih razgovora proizlazi da su trgovci naveli razinu koja je postignuta tijekom prethodnih dražbi.
395
Međutim, razgovori koje je Komisija analizirala u odjeljku 4.2. pobijane odluke i osobito oni navedeni u točkama 370. i 371. ove presude dokazuju da je, s jedne strane, razina davanja više ponude koju je banka predvidjela u okviru konkretne dražbe bila svojstvena svakoj banci i da su si, s druge strane, trgovci banaka o kojima je riječ zbog toga više puta postavljali pitanja o razinama davanja viših ponuda („wat we over bidding[?]”; „wat we have to pay up[?]”; „what u over bidding[?]”; „what we thinking overbidding[?]”).
396
Navedeni razgovori stoga potvrđuju da je razina davanja više ponude koja je postignuta tijekom prethodnih dražbi bila samo polazišna točka i da druge banke nisu znale za razinu davanja više ponude koja je bila svojstvena svakoj banci za određenu dražbu.
397
Kao četvrto, Komisija je u uvodnim izjavama 505. i 520. pobijane odluke objasnila da je medijalna cijena cjelokupnog tržišta, odnosno prosjek medijalne cijene na cijelom tržištu, bila dostupna na zaslonu platformi D2C i D2D, ali da to nije bio slučaj s pojedinačnim medijalnim cijenama, odnosno onima svojstvenima nekoj banci, koje nisu bile javne.
398
Osim toga, Komisija je smatrala, kao što to osobito proizlazi iz uvodnih izjava 579. i 581. pobijane odluke, da ni krivulje i razlike u prinosima svojstvene nekoj banci nisu bile javne.
399
Komisija je u uvodnim izjavama 581. do 583. pobijane odluke u biti objasnila da svaki trgovac sam procjenjuje javno dostupne informacije kako bi odredio svoju medijalnu cijenu i izradio svoje krivulje i razlike u prinosima.
400
Te su ocjene u tom pogledu potkrijepljene sadržajem velikog broja razgovora koje je Komisija analizirala i, među ostalim, razgovora navedenih u točkama 372., 373. i 377. ove presude.
401
Naime, s jedne strane, trgovci banaka o kojima je riječ pitali su tijekom tih razgovora druge trgovce sudionike o njihovim medijalnim cijenama te njihovim krivuljama i razlikama u prinosima („where we got these mid”; „w[h]at mid [u got]”; „where u got [spread]?”; „where u got the curve”).
402
S druge strane, razgovori koje je Komisija ispitala u odjeljku 4.2. pobijane odluke dokazuju, kao prvo, da trgovci nisu bili sigurni u svoje procjene i, kao drugo, da su dolazili do procjena medijalne cijene i razlike u prinosima koje su se mogle razlikovati te da su stoga te informacije zapravo bile rezultat pojedinačnog tumačenja svakog trgovca u pogledu dostupnih različitih podataka na tržištu.
403
Naime, ti razgovori dokazuju da su se trgovci banaka o kojima je riječ o tome izražavali vrlo nedvosmisleno, među ostalim na sljedeći način: „where u got spr[ea]d?”„‚fantasy land’‚4 through i have it’‚37s’‚think its probally -.55’”; „i seem igh”; „my mid is high”; „im 10tiks higher”; „we too high tho”; „same thought i was high tough”; „got 97 here but seem high”„but does look high”; „‚wat mid 26s now’‚20 76/7’‚OR THAT 2 HIGH’”; „‚I got mids well high’‚71 29s’‚68 39s’‚I am going to cheapen’”; „got 37s 40 89/90 might be a bit high though”; „had 64 but I am high to screen”; „‚what mid we got 37s’‚34/5’‚I got 91.77’‚is that 2 high’/‚july 28’‚mid’”„‚that’s too high I think’‚91.15 37s’/‚37 91.33 mid wat about 23s?’/‚fuk the same’”; ‚might be 2 high”; „‚my mid is high’‚i’ll [c]heapen it’”; „we a tik higher”; „I got em 02 middle but not sure if thats right”.
404
Kao peto, drugim bankama prije dražbe nisu bile poznate ni količine za koje je dana ponuda svojstvene svakoj banci. To neznanje potvrđeno je brojnim razgovorima navedenima u pobijanoj odluci i, među ostalim, razgovorima navedenima u točki 374. ove presude, tijekom kojih su si trgovci međusobno postavljali pitanja o količinama za koje planiraju dati ponudu („how many we gotta buy”; „how many u gotta buy?”; „how many btps u gotta buy [RBS trader]”; „how much belg u gotta try and buy”).
405
Kao šesto, druge banke nisu znale ni za duge ili kratke pozicije u trgovanju svojstvene svakoj banci, uključujući na temelju javnih informacija kao što to proizlazi iz razgovora koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci i, među ostalim, iz razgovora od 25. siječnja 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 280. navedene odluke („how u positioned”; „short and short some front ends outright”) i razgovora od 13. kolovoza 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 291. te odluke („how u placed [RBS trader] btps”).
406
Kao sedmo, razgovori koje je Komisija analizirala u pobijanoj odluci, a osobito oni navedeni u točki 376. ove presude, dokazuju da su si trgovci banaka o kojima je riječ postavljali pitanja nakon dražbi i da rezultati dražbi, a osobito količine koje je dobila svaka banka i cijene po kojima su te količine dobivene, nisu bili javni („anyone get anything?”; „was that a good auction?”).
407
Kao osmo, kao što to proizlazi iz razgovora koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci i osobito razgovora navedenih u točkama 377. i 397. do 405. ove presude, informacije o medijalnim cijenama, krivuljama i razlikama u prinosima te pozicijama u trgovanju svojstvenima nekoj banci nisu bile javne na sekundarnom tržištu. Isto vrijedi za količine koje je svaka banka kupila na sekundarnom tržištu, pojedinačnu strategiju trgovaca u odnosu na druge ugovorne strane i, općenitije, transakcije koje je svaki od njih izvršio s drugom ugovornom strankom na sekundarnom tržištu.
408
Iz prethodno navedenog proizlazi da je Komisija pravilno smatrala da informacije navedene u točkama 388. do 407. ove presude nisu bile javne ni poznate ili dostupne drugim bankama, kako u okviru njihovih aktivnosti na primarnom tržištu tako i u okviru njihovih aktivnosti na sekundarnom tržištu.
409
Taj zaključak potvrđuje činjenica da se nijedna od informacija navedenih u točkama 388. do 407. ove presude, osobito o medijalnim cijenama, krivuljama i razlikama u prinosima, pozicijama u trgovanju svojstvenima svakoj banci te količinama koje je svaka banka kupila na sekundarnom tržištu i identitetu druge ugovorne strane na tom tržištu, nije mogla izvesti iz informacija dostupnih na sekundarnom tržištu.
410
Naime, Komisija je naglasila da su se na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica trgovanja odvijala izvan uređenog tržišta, i to u elektroničkom obliku ili posredstvom brokerâ.
411
Usto, točno je da je Komisija priznala, među ostalim u uvodnim izjavama 571. i 579. pobijane odluke, da su određene informacije bile javno dostupne trgovcima, osobito na platformama D2D i D2C. Osim toga, u uvodnoj izjavi 578. navedene odluke priznala je da su određeni brokeri ponekad mogli trgovcu otkriti informacije o kupovnim i prodajnim cijenama te pojedinačnim količinama koje su dobili od drugog trgovca.
412
Međutim, Komisija je u uvodnim izjavama 518. i 571. pobijane odluke objasnila da su se informacije o transakcijama izvršenima na platformama D2D i D2C anonimizirale ili agregirale i da trgovac stoga obično nije mogao utvrditi identitet izvršitelja transakcije na sekundarnom tržištu.
413
Anonimnost podnositelja ponude ili licitatora na sekundarnom tržištu i dostupnost isključivo agregiranih podataka u ovom su slučaju potvrđeni brojnim razgovorima koje je ispitala Komisija tijekom kojih su trgovci banaka o kojima je riječ drugim trgovcima sudionicima otkrili transakcije koje su izvršili na sekundarnom tržištu te, među ostalim, pojasnili da se na njihovim zaslonima prikazuje upravo njihova ponuda za prodaju ili njihova licitacija.
414
Ocjenu iz točke 413. ove presude potkrepljuju, primjerice, razgovor od 18. travnja 2007. naveden u uvodnoj izjavi 112. pobijane odluke („traded OAT 19/21 at 5.85”„ta”), razgovor od 30. srpnja 2007. naveden u uvodnoj izjavi 122. pobijane odluke („its my px [price] on the aug17s for info”; „price on tv”), razgovor od 24. rujna 2007. naveden u uvodnoj izjavi 124. pobijane odluke („that is me on olo31s”), razgovor od 2. siječnja 2008. naveden u uvodnoj izjavi 136. pobijane odluke („my offer 38s and 55s on screen”„‚ta’ ‚wat mid 37s…91/92’”), razgovor od 2. rujna 2008. naveden u uvodnoj izjavi 191. pobijane odluke („my bid tv in 38s”), razgovor od 11. rujna 2008. naveden u uvodnoj izjavi 196. pobijane odluke („yup [I] hit a low bid”„‚saw that low hit’ ‚wondered what muppet did that’”„‚it was me’ ‚mupprtbell’”), razgovor od 8. siječnja 2009. naveden u uvodnoj izjavi 224. pobijane odluke („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„‚oops its me on the offer’ ‚pulled my offer back’”), razgovor od 20. siječnja 2009. naveden u uvodnoj izjavi 231. pobijane odluke („ol31 that you [UBS trader]?”„‚yep’ ‚sorry’ ‚forgot 2 say’”„i joined u on the olo31s”), razgovor od 12. rujna 2009. naveden u uvodnoj izjavi 200. pobijane odluke („‚being asked offer in 50m’ ‚i had 51.5’”„wat did u show”„‚so i offered 50.9’ ‚then i said off’ ‚offered 50.6’ ‚u [see it] [UBS trader]?’”) i razgovor od 2. prosinca 2010. naveden u uvodnoj izjavi 304. pobijane odluke („lifted 25 spain on tv”).
– Predmet, preciznost i pravodobnost razmijenjenih informacija
415
Kao prvo, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci i ulomaka citiranih u točkama 364. do 379. ove presude proizlazi da su trgovci tijekom navedenih razgovora razmijenili informacije koje su im bile svojstvene, osim informacija o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja.
416
Informacije o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja bile su pak poznate samo glavnim voditeljima te su oni trebali strogo čuvati povjerljivost u odnosu na svoj interni odjel za trgovanje europskim državnim obveznicama (vidjeti točku 388. ove presude).
417
Kao drugo, kad je riječ o predmetu razmijenjenih informacija, na prvom mjestu, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci i ulomaka citiranih u točkama 370. do 373. te 376. i 377. ove presude proizlazi da su se informacije koje su razmijenili trgovci odnosile izravno na njihove cijene ili elemente kojima su se trgovci koristili pri određivanju svojih cijena na primarnom tržištu ili sekundarnom tržištu.
418
Naime, iz vrlo velikog broja razgovora koje je analizirala Komisija i, među ostalim, ulomaka razgovora citiranih u točki 368. ove presude proizlazi da su trgovci izrazili želju da krivulja prinosa poprimi strmiji oblik (steepening the curve), odnosno da se cijena europske državne obveznice na sekundarnom tržištu smanji otvaranjem kratkih pozicija s pomoću prodaje europske državne obveznice na sekundarnom tržištu. U drugim su slučajevima trgovci banaka o kojima je riječ, kao što to proizlazi iz točke 369. ove presude, izrazili želju da izravnaju krivulju prinosa (flattening the curve), odnosno da pokušaju povećati tržišnu cijenu koja prevladava na sekundarnom tržištu.
419
Usto, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci i ulomaka citiranih u točkama 370. i 371. ove presude proizlazi da su trgovci predmetnih banaka razmijenili informacije koje su se odnosile na njihove razine davanja ponuda ili davanja viših ponuda, odnosno cijenu koju su namjeravali predložiti na primarnom tržištu u okviru dražbe. Kao što to proizlazi iz razgovora koje je analizirala Komisija i iz uvodne izjave 28. pobijane odluke, ta razina davanja ponude ili davanja više ponude utječe na izglede za uspjeh licitacija i, u slučaju uspjeha, na cijenu koja se plaća za količinu dobivenih obveznica.
420
Osim toga, kao što je to Komisija u biti istaknula u uvodnim izjavama 506. i 507. pobijane odluke i kao što to proizlazi iz razgovora koje je ispitala Komisija, medijalne cijene i razlike u prinosima svojstvene svakoj banci bile su informacije koje su trgovci upotrebljavali za određivanje svojih razina davanja ponuda ili za određivanje svoje cijene na sekundarnom tržištu, osobito u odnosu na utvrđenu drugu ugovornu stranu.
421
Naime, s obzirom na to da je medijalna cijena prosjek kupovne i prodajne cijene koje prevladavaju na sekundarnom tržištu, medijalna cijena trgovca daje točnu naznaku cijena po kojima je taj trgovac spreman kupiti ili prodati relevantnu europsku državnu obveznicu na sekundarnom tržištu.
422
Važnu ulogu medijalne cijene u okviru dražbe potvrđuju brojni razgovori tijekom kojih su trgovci razgovarali o razini davanja svoje više ponude, pri čemu su kao polazišnu točku uzeli medijalnu cijenu („from mid”). Drugim riječima, trgovci su svoje razine davanja viših ponuda izrazili navođenjem stotinki ili broja baznih bodova koji su primijenili na tu medijalnu cijenu.
423
Kad je riječ o razlikama u prinosima svake banke, banka ih upotrebljava kako bi odredila cijenu obveznice na temelju usporedbe između, s jedne strane, te obveznice i, s druge strane, obveznice koju je izdao isti izdavatelj, ali s različitim dospijećem (tenor) ili različiti izdavatelj, ali sa sličnim dospijećem. Razlike u prinosima stoga daju točnu naznaku o načinu na koji će ta banka odrediti cijenu obveznice u odnosu na referentnu europsku državnu obveznicu. Osim toga, iz razgovora koje je ispitala Komisija i, među ostalim, razgovora koji se vodio 3. kolovoza 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 261. pobijane odluke proizlazi da su trgovci o kojima je riječ upotrebljavali razlike u prinosima kako bi odredili svoju razinu davanja više ponude u okviru dražbe u tijeku („just easier w spread so dont have to watch futures references”).
424
Na drugom mjestu, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci i ulomaka citiranih u točkama 374. i 376. do 378. ove presude proizlazi da su se informacije koje su razmijenili trgovci odnosile, najprije, na količine čije su izdavanje preporučili uredima za upravljanje dugom, zatim na količine koje su namjeravali kupiti na primarnom tržištu u okviru buduće dražbe, osim toga, na količine koje su stvarno dobili u okviru te dražbe i, naposljetku, na količine kojima su trgovali ili namjeravali trgovati na sekundarnom tržištu, osobito u odnosu na utvrđenu drugu ugovornu stranu.
425
Na trećem mjestu, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci i ulomaka citiranih u točki 375. ove presude proizlazi da su trgovci razmijenili informacije i o svojoj poziciji u trgovanju. Komisija je u tom pogledu u uvodnoj izjavi 43. pobijane odluke podsjetila na to da, kad trgovac zauzme dugu poziciju („long”) na obveznici, on drži ili kupuje obveznice prije nego što ih preproda te očekuje da će se cijena obveznica povećati. Kad trgovac zauzme kratku poziciju („short”), on prodaje obveznice koje ne posjeduje i očekuje da će cijena obveznica pasti kako bi ih mogao kupiti po nižoj cijeni od one po kojoj ih je prodao.
426
Stoga informacije o pozicijama u trgovanju pružaju informacije o strategiji trgovca i njegovu trenutačnom ili budućem ponašanju na primarnom tržištu ili na sekundarnom tržištu. Tu ocjenu primjerice potvrđuje razgovor od 4. studenoga 2010. naveden u uvodnoj izjavi 302. pobijane odluke, tijekom kojeg je jedan od trgovaca pružio informacije iz kojih proizlazi da je bio u dugoj poziciji i da treba prodati „stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
427
Kao treće, razmijenjene informacije bile su povezane s određenim europskim državnim obveznicama te su bile osobito detaljne i precizne. Naime, količine za koje je dana ponuda i koje su kupljene bile su izražene u milijunima ili, kad je riječ o količinama za koje je dana ponuda, u postotku količine izdanih obveznica (vidjeti točke 374. i 377. ove presude). Osim toga, duge ili kratke pozicije bile su povezane s količinama izraženima u tisućama ili milijunima (vidjeti točku 375. ove presude). Kad je riječ o cijenama, više ponude bile su izražene u stotinkama ili baznim bodovima te su se mogle raščlaniti na temelju količina u slučaju nekoliko ponuda (vidjeti točke 370. i 371. ove presude). Brojkama su bile izražene i medijalne cijene te krivulje i razlike u prinosima (vidjeti točke 372., 373. i 377. ove presude).
428
Kao četvrto, informacije su se razmjenjivale u stvarnom vremenu te su se neke od njih ažurirale tijekom istog razgovora kao što to primjerice dokazuje nekoliko razgovora poput onih od 3. veljače i od 1. lipnja 2011., tijekom kojih su trgovci ažurirali informacije o svojim cijenama („56 at the moment”, „‚ok I am going +8 +10 on 23s’‚50mm a piece’‚at the moment’”). Osim toga, te su se informacije odnosile na transakcije koje su se trebale izvršiti u kratkom roku, koje su bile u tijeku ili koje su se upravo izvršile.
429
Tako razgovori koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci i koje banke o kojima je riječ nisu konkretno osporavale dokazuju da su uključeni trgovci drugim trgovcima spontano ili na zahtjev otkrili precizne i detaljne informacije o svojoj trenutačnoj i budućoj strategiji u pogledu dražbi ili postupaka sindiciranja na primarnom tržištu ili u pogledu aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu u sektoru europskih državnih obveznica.
430
Stoga iz točaka 388. do 429. ove presude proizlazi da je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da su trgovci predmetnih banaka međusobno razmjenjivali informacije koje prvotno nisu bile poznate drugim trgovcima sudionicima i koje su otkrivale njihovu pojedinačnu poslovnu strategiju.
431
Komisija je stoga valjano smatrala, osobito u uvodnim izjavama 497. do 531. pobijane odluke, da su informacije koje su razmijenili trgovci predmetnih banaka i koje su navedene u točki 380. ove presude bile poslovno osjetljive.
ii) Vrijednost razmijenjenih poslovno osjetljivih informacija i prednost koju je stekao njihov primatelj
432
Komisija je u pobijanoj odluci, osobito u uvodnoj izjavi 389., smatrala da su razgovori često dokazivali da su se sudionici zanimali za te razgovore i da su razmijenjene informacije imale veliku vrijednost.
433
Osim toga, kao što to proizlazi, među ostalim, iz uvodnih izjava 95. i 378. pobijane odluke, Komisija je u biti smatrala da su razmjene informacija dodjeljivale prednost sudionicima jer su te razmjene, s jedne strane, omogućivale povećanje transparentnosti tržišta među trgovcima i smanjenje neizvjesnosti u pogledu izdavanja ili trgovanja europskim državnim obveznicama i jer su, s druge strane, trgovcima omogućivale da otkriju i stvore prilike za koordiniranje, prilagodbu ili usklađivanje svojih ponašanja i međusobno pomaganje tijekom izdavanja europskih državnih obveznica, njihova stavljanja na tržište i trgovanja njima.
434
Kao prvo, kad je riječ o vrijednosti informacije o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja i prednosti stečenoj takvom informacijom, Komisija je u uvodnoj izjavi 528. pobijane odluke naglasila da je poznavanje te informacije unaprijed, čak i vrlo kratko unaprijed, omogućivalo trgovcima da predvide trenutak u kojem će referentna europska državna obveznica (benchmark bond) biti na svojoj najpovoljnijoj razini prije nego što ostatak tržišta pokrije svoje pozicije. Komisija je dodala da je ta informacija omogućivala trgovcima da povećaju ili smanje cijenu referentne europske državne obveznice na sekundarnom tržištu i time utječu na uspjeh ili neuspjeh izdavanja predmetne obveznice ili da saznaju trenutak mogućeg znatnog povećanja volatilnosti i kretanja cijene na tržištu, što je trgovcima omogućivalo da stoga prilagode svoja trgovanja.
435
U tom je pogledu prednost stečena prethodnim poznavanjem točnog trenutka određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja potkrijepljena interesom koji su trgovci banaka o kojima je riječ pokazali za tu informaciju. Naime, iz razgovora prikazanih u točkama 365., 389. i 390. ove presude proizlazi da su trgovci ponekad uporno nastojali tu informaciju koja nije bila javna dobiti od drugog trgovca čija je banka bila glavni voditelj ili pak na druge načine.
436
Osim toga, razgovori od 23. lipnja i od 7. srpnja 2009. navedeni u uvodnoj izjavi 257. odnosno uvodnoj izjavi 259. pobijane odluke dokazuju da su trgovci razgovarali o svojoj strategiji prije i nakon određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja („we a little flatter? im offering some 38s”; „iam gonna lean on 23s”).
437
Usto, Komisija je u uvodnoj izjavi 194. pobijane odluke objasnila da su trgovci tijekom razgovora od 9. rujna 2008. razgovarali o smanjenju cijene europske državne obveznice uoči postupka sindiciranja kako bi povećali prinos i podržali postupak sindiciranja koji provode glavni voditelji.
438
Naposljetku, razgovor od 19. lipnja 2009. naveden u uvodnoj izjavi 254. pobijane odluke dokazuje da je jedan od sudionika bio razočaran jer njegova banka nije bila glavni voditelj i da je htio poduzeti mjere osvete eventualnim povećanjem cijene referentne europske državne obveznice na sekundarnom tržištu („‚think this deal is going to be a blowout though’‚i am going to cover early next week’”; „you’d think wait for the pxg call and lift the fuk out of the duration [manager]”).
439
Kao drugo, kad je riječ o vrijednosti informacije o preporukama danima uredu za upravljanje dugom i prednosti stečenoj takvim informacijama, razgovori koje je prikazala Komisija dokazuju da su trgovci razmijenili svoja stajališta o vrsti, dospijeću i količini europskih državnih obveznica čije su izdavanje namjeravali tražiti od određenih ureda za upravljanje dugom i da su te razmjene trgovcima omogućile da utječu jedni na druge, pa čak i da usklade svoje preporuke.
440
Tako je tijekom razgovora od 27. kolovoza 2008., navedenog u uvodnoj izjavi 190. pobijane odluke, jedan od sudionika odgovorio da će stvarno tražiti obveznice s dospijećem 2038. („‚what we gonna ask for?’‚38s?’”„38s”). Isto tako, tijekom razgovora od 9. lipnja 2009., navedenog u uvodnoj izjavi 250. pobijane odluke, jedan od sudionika naveo je da se slaže s analizom drugog sudionika koji je naveo da neće tražiti obveznice s dospijećem 2037. Kad je riječ o trećem sudioniku tog razgovora, on je također naveo da neće tražiti takve obveznice („‚im not gonna ask for sp37s’‚47’‚dont think [market] needs those’”„‚nope’‚agree’”„im not asking for 37s”).
441
Stoga su, kao što je to Komisija u biti navela u uvodnoj izjavi 525. pobijane odluke, te razmjene dodjeljivale prednost trgovcima jer su im omogućile veći utjecaj na odluku ureda za upravljanje dugom o izdavanju europskih državnih obveznica u količini i s dospijećem koji su im najviše odgovarali.
442
Kao treće, razgovori koje je Komisija ispitala u odjeljku 4.2. pobijane odluke i koje UniCredit, Nomura ili Portigon nisu konkretno osporavali dokazuju da su mnogi od njih uoči ili tijekom dražbe doveli do razmjena informacija o strategiji kojom se nastojala nakositi ili izravnati krivulja prinosa na sekundarnom tržištu, o medijalnim cijenama, o razlikama u prinosima, o razinama davanja ponuda ili davanja viših ponuda, o željenim količinama i o dugim ili kratkim pozicijama u trgovanju. Kad je riječ o tim informacijama, Komisija je u biti smatrala da su one bile dragocjene, da su sudionicima omogućile da smanje neizvjesnost i otkriju prilike, da prilagode, usklade ili koordiniraju strategije i da, naposljetku, maksimalno povećaju izglede sudionika za dobivanje europskih državnih obveznica koje su priželjkivali uz manje troškove.
443
U tom pogledu, na prvom mjestu, velik broj razgovora koje je analizirala Komisija dokazuje da su trgovci izrazili želju da krivulja prinosa poprimi strmiji nagib (steepening the curve) i da se tim ponašanjem nastojala smanjiti prosječna cijena europske državne obveznice na sekundarnom tržištu.
444
Kao što to proizlazi iz nekoliko razgovora koje je ispitala Komisija i osobito iz onih navedenih u točki 368. ove presude, krajnji je cilj te vrste ponašanja bio da primarni trgovci europsku državnu obveznicu na primarnom tržištu potencijalno kupe po nižoj cijeni u okviru dražbe („that is good cheapening preauction!!!!”; „need to push it cheaper cos it will prob trade like a dog after”). Naime, kao što je to Komisija navela u uvodnoj izjavi 16. pobijane odluke, cijena po kojoj primarni trgovci odlučuju dati ponude tijekom dražbi ovisi o cijeni po kojoj slične obveznice kotiraju na sekundarnom tržištu (referentna cijena).
445
Razgovori koje je Komisija analizirala u pobijanoj odluci i osobito oni navedeni u točki 369. ove presude dokazuju i da su sudionici u drugim slučajevima izrazili želju da se krivulja izravna (flattening the curve) i da je cilj tog ponašanja u određenim slučajevima bio pokušati povećati tržišnu cijenu koja prevladava na sekundarnom tržištu nakon dražbe na primarnom tržištu. Krajnji je cilj tog ponašanja osobito bio iz toga eventualno izvući korist na navedenom sekundarnom tržištu, kao što to proizlazi iz određenih razgovora ispitanih u pobijanoj odluci.
446
Ta je informacija bila dragocjena drugim sudionicima u virtualnim sobama za razgovor jer se, s jedne strane, odnosila na ponašanje koje je jedan ili više sudionika u tim virtualnim sobama namjeravao provoditi na sekundarnom tržištu uoči dražbe i jer je, s druge strane, mogla olakšati koordiniranje strategija različitih sudionika kako bi se smanjila kupovna cijena europske državne obveznice na primarnom tržištu ili povećala prodajna cijena na sekundarnom tržištu.
447
Nekoliko razgovora uostalom dokazuje da je razmjena takvih informacija stvarno dovela do koordiniranja strategija. Naime, kao što to proizlazi iz razgovora navedenih u točkama 368. i 369. ove presude, sudionici su u nekoliko navrata potvrdno odgovorili na prijedlog nekog od njih da se nakosi krivulja. U drugim su slučajevima sudionici potvrdno odgovorili na prijedlog nekog od njih da se izravna krivulja.
448
Na drugom mjestu, informacije koje su se izravno odnosile na razine davanja ponuda ili davanja viših ponuda i stoga na cijene koje je predvidio svaki od sudionika uoči dražbe očito su bile dragocjene drugim sudionicima koji su namjeravali dati ponudu tijekom iste dražbe. Vrijednost tih informacija pokazuju brojne razmjene tijekom kojih su sudionici razgovarali o svojim razinama davanja ponuda ili davanja viših ponuda i tijekom kojih su u određenim slučajevima nastojali uskladiti te razine („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have the same as you”; „if we bid similar im sure we will get paper”).
449
Na trećem mjestu, razgovori koje je Komisija prikazala u odjeljku 4.2. pobijane odluke i osobito oni navedeni u točki 403. ove presude dokazuju da su medijalne cijene trgovaca bile rezultat osobnog tumačenja javno dostupnih podataka, ali i da trgovci nisu bili sigurni u točnost njihova tumačenja. Naime, trgovci su si u nekoliko navrata postavljali pitanja o medijalnim cijenama te su si priopćili te cijene kako bi znali je li njihova procjena točna. Razmjene informacija koje su se odnosile na medijalne cijene stoga su dovele do smanjenja nesigurnosti sudionika u točnost njihove procjene.
450
Usto, iz određenih razgovora koje je analizirala Komisija proizlazi da su sudionici, kad su utvrdili razlike u svojim medijalnim cijenama i osobito njihovu visoku razinu, nastojali prilagoditi te cijene s obzirom na dobivene informacije. To ponašanje primjerice potvrđuje razgovor od 4. listopada 2007. naveden u uvodnoj izjavi 127. pobijane odluke („‚my mid is high’ ‚i’ll [c]heapen it’”).
451
U drugim su slučajevima trgovci izrazili želju za usklađivanjem navedenih medijalnih cijena u okviru buduće dražbe ili dražbe u tijeku, kao što to potvrđuju razgovor od 13. studenoga 2008. naveden u uvodnoj izjavi 218. pobijane odluke („lets se[t] our mids”) i razgovor od 6. listopada 2009. naveden u uvodnoj izjavi 269. pobijane odluke („lets get our mid right in this shite”; „lets agree mids in 5 min”).
452
Tako razgovori ispitani u pobijanoj odluci dokazuju da su informacije o medijalnim cijenama svojstvenima svakoj banci bile dragocjene drugim bankama uoči dražbe jer su smanjivale neizvjesnost i omogućivale prilagodbu ili usklađivanje danih ponuda, a stoga i povećanje izgleda za dobivanje željenih količina europskih državnih obveznica.
453
Na četvrtom mjestu, ocjenu koju je Komisija provela u uvodnoj izjavi 507. pobijane odluke prema kojoj razlike u prinosima u biti pomažu procijeniti cijenu obveznica prije njihova izdavanja dokazuju brojni razgovori, a osobito oni navedeni u točki 373. ove presude, tijekom kojih su trgovci razmijenili svoje razlike u prinosima kako bi usporedili, prilagodili ili uskladili svoje strategije i osobito svoje cijene prije dražbe ili u okviru transakcija izvršenih na sekundarnom tržištu.
454
U tom je pogledu prednost stečena razmjenom informacija o razlikama u prinosima osobito naglašena u razgovoru od 3. kolovoza 2009. navedenom u uvodnoj izjavi 261. pobijane odluke. Tijekom tog razgovora dva sudionika u virtualnoj sobi za razgovor DBAC obavijestila su Natixisova trgovca, koji je bio odsutan nekoliko tjedana, da sada više razgovaraju o prinosima nego o cijenama jer je tako lakše („just easier w spread so dont have to watch futures references”). Natixisov trgovac odgovorio je da razumije te je UBS‑ov trgovac dodao da je to pomoglo u zaradi „gomile novca” („it helped to make loads of dosh”).
455
Na petom mjestu, informacije o količinama koje je svaki sudionik želio kupiti i njihovoj dugoj ili kratkoj poziciji u trgovanju također su bile dragocjene drugim sudionicima, kao što to pokazuju brojni razgovori koji su se odnosili na tu vrstu informacija. To je primjerice slučaj s razgovorima navedenima u točkama 374. i 375. ove presude. Naime, duga ili kratka pozicija sudionika mogla je dati naznaku drugim sudionicima o njihovim strategijama nadmetanja. Isto tako, razine davanja ponuda i davanja viših ponuda mogle su se razlikovati ovisno o željenim količinama i utvrditi prema tranšama. Osim toga, te informacije o željenim količinama omogućile su sudionicima da s obzirom na veličinu cijele dražbe ocijene svoje izglede za dobivanje onog što su željeli ili da usklade svoja ponašanja.
456
Različite vrste informacija navedene u točkama 443. do 455. ove presude bile su tim dragocjenije i mogle smanjiti neizvjesnost ili olakšati koordiniranje jer su se razmjenjivale na sam dan dražbe, istodobno s dražbom ili u kratkom razmaku u odnosu na nju, uoči dražbe ili tijekom nje.
457
U tom pogledu iz razgovora od 14. veljače 2011. opisanog u uvodnoj izjavi 314. pobijane odluke primjerice proizlazi da su se razmjene među sudionicima odnosile na razine davanja viših ponuda u okviru buduće dražbe, kao i na stvarno dane ponude i aktivnosti povezane sa sekundarnim tržištem.
458
Isto tako, iz razgovora od 3. ožujka i od 20. srpnja 2011., opisanih u uvodnoj izjavi 319. odnosno uvodnoj izjavi 337. pobijane odluke, proizlazi da su se razmjene među sudionicima mogle odnositi na razine davanja viših ponuda u okviru buduće dražbe, kao i na medijalne cijene tijekom postupka dražbe i na rezultat dražbe osobito u smislu dobivenih količina i cijene za određeno dospijeće.
459
Naposljetku, iz razgovora od 1. lipnja 2011. ispitanog u uvodnoj izjavi 330. pobijane odluke proizlazi da su sudionici uoči dražbe međusobno razmjenjivali informacije o količinama za koje su namjeravali dati ponude, o svojoj razini davanja više ponude, o svojim medijalnim cijenama, kao i o cijenama po kojima su stvarno dali ponude.
460
Iz prethodnih točaka 448. do 459. proizlazi da su informacije o razinama davanja ponuda i davanja viših ponuda, o medijalnim cijenama i razlikama u prinosima, o količinama za koje su dane ponude te dugim ili kratkim pozicijama svakog sudionika imale vrijednost za druge sudionike te su im dodjeljivale prednost u okviru buduće dražbe ili dražbe u tijeku na primarnom tržištu.
461
U tom pogledu, s jedne strane, razmjene koje su se odnosile na te informacije otklanjale su neizvjesnost u pogledu strategija koje su sudionici namjeravali slijediti u okviru dražbe, među ostalim, u smislu cijene i količina za koje je dana ponuda. S druge strane, te su razmjene stvarale prilike za koordiniranje.
462
Uostalom, trgovci su pokušali koordinirati ili su stvarno koordinirali razinu svojih davanja ponuda ili davanja viših ponuda, kao što to primjerice proizlazi iz razgovora od 14. siječnja 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 228. pobijane odluke („‚i think also that if we bid the same prices then they cant ignore it’ ‚tho for the purposes of the tapes that’s not really allowed’”„yeah maybe we get on a phone”„yeah”„‚ok done’ ‚lets do that’”), razgovora od 26. siječnja 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 234. pobijane odluke („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have same as you”„ok cool”), razgovora od 16. travnja 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 241. pobijane odluke („ill bid about 100 i think u can lead me where ill do same as u”„‚def more likely to get em’ ‚this level i think i’ll b bidding like 103.05’ ‚unless it cheapens a little before’”„ok ill bid same as u”), ili pak razgovora od 6. listopada 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 269. pobijane odluke („lets agree mids in 5 mins”„ok”; „same now”).
463
Reakcija trgovaca nakon razmjena informacija i kad su saznali rezultate dražbi dokazuje i da su razmijenjene informacije imale vrijednost za sudionike i da su oni izvukli korist od svojih razmjena i, po potrebi, od usklađivanja svojih ponašanja.
464
To je primjerice slučaj s izjavama iznesenima tijekom razgovorâ od 4. siječnja 2007. navedenog u uvodnoj izjavi 101. pobijane odluke („we did it”„well done”), od 6. ožujka 2007. navedenog u uvodnoj izjavi 110. pobijane odluke („well done everyone”„all of below the average well done everybody”), od 30. srpnja 2007. navedenog u uvodnoj izjavi 122. pobijane odluke („belg i dont see why we shoul p[ay] a premium”; „that is good cheapening preauction!!!!”„‚this is the way auctions should go’ _!’”), od 7. veljače 2008. navedenog u uvodnoj izjavi 151. pobijane odluke („worked well”), od 3. srpnja 2008. navedenog u uvodnoj izjavi 185. pobijane odluke („well done guys”„well done everybody”), od 3. listopada 2008. navedenog u uvodnoj izjavi 205. pobijane odluke („well done”„‚how the fuk we keep doing this’ ‚wat a week’”), od 16. listopada 2008. navedenog u uvodnoj izjavi 211. pobijane odluke („‚good work’ ‚everyone’”), od 5. studenoga 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 275. pobijane odluke („we all played it well we are all great and deserve 3 mil each”), od 3. veljače 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 282. pobijane odluke („well done everybody”), od 7. listopada 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 297. pobijane odluke („well done everyone”) i od 12. listopada 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 345. pobijane odluke („well done”).
465
Kao četvrto, kad je riječ o aktivnostima koje su sudionici provodili na sekundarnom tržištu, iz razgovora prikazanih u pobijanoj odluci proizlazi da su informacije o medijalnim cijenama, krivuljama i razlikama u prinosima, pozicijama u trgovanju, kupljenim količinama ili identitetu druge ugovorne strane i, općenitije, transakcijama izvršenima na tom sekundarnom tržištu imale vrijednost za druge sudionike.
466
Naime, kao što je to Komisija u biti objasnila u uvodnim izjavama 519. do 523. pobijane odluke i kao što to proizlazi iz razgovora analiziranih u navedenoj odluci, drugi sudionici mogli su uzeti u obzir te informacije o cijenama ili bitnim sastavnicama cijene, pozicijama u trgovanju, količinama i drugim ugovornim stranama kako bi provjerili konkurentnost vlastitih cijena, procijenili prikladan trenutak za prodaju obveznica, ocijenili jesu li u tržišnom natjecanju ili prepoznali trenutačna kretanja na tržištu i, općenitije, prilagodili svoju strategiju trgovanja.
467
Navedeni trgovci također su koordinirali svoje aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu. Konkretno, trgovci su se dogovorili, s jedne strane, da će povući ponudu s platforme brokera kad takva ponuda šteti nekom od navedenih sudionika i, s druge strane, da neće podići ponudu za prodaju ili da neće prihvatiti ponudu za kupnju koju je dao drugi sudionik. Ta vrsta ponašanja osobito proizlazi iz razgovora od 8. siječnja 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 224. pobijane odluke („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„‚oops its me on the offer’‚pulled my offer back’”), razgovora od 3. kolovoza 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 261. pobijane odluke („‚does that fuka nyone?’‚shud I pull?’‚ok’‚glad to help’”), razgovora od 16. listopada 2009. navedenog u uvodnoj izjavi 271. pobijane odluke („‚keep to urself’‚dont touch yet’‚but just bid 300m oat21s.’”„[o]k”) i razgovora od 2. studenoga 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 301. pobijane odluke („so[rr]y I will pull my offer”).
468
Sudionici su se koordinirali i kako odbili dati ponudu određenom klijentu, kao što to primjerice pokazuje razgovor od 12. prosinca 2007. naveden u uvodnoj izjavi 133. pobijane odluke („he can f off”„if he comes here I am going to tell him to fuk off”) ili razgovor od 16. listopada 2008. naveden u uvodnoj izjavi 212. pobijane odluke („same here i would not tell him what i had’”„yee nothing for him”).
469
Kao peto, kao što je to Komisija u biti navela u uvodnim izjavama 45. do 50. i 479. pobijane odluke, međusobna povezanost primarnog i sekundarnog tržišta imala je za posljedicu to da se informacijama razmijenjenima u okviru aktivnosti na jednom od tih tržišta mogla dodijeliti prednost u okviru aktivnosti na drugom od tih tržišta.
470
U tom se pogledu, na prvom mjestu, razmijenjenim informacijama o strategijama ili aktivnostima na sekundarnom tržištu njihovim primateljima dodjeljivala prednost u okviru aktivnosti na primarnom tržištu povezanih s dražbom ili postupkom sindiciranja.
471
Naime, s jedne strane, razmjenama informacija o ponašanju koje je jedan ili više sudionika namjeravalo slijediti na sekundarnom tržištu kako bi nakosili ili izravnali krivulju i stoga smanjili ili povećali cijenu obveznice na sekundarnom tržištu nastojalo se utjecati na cijenu po kojoj će se europske državne obveznice kupiti u okviru dražbe na primarnom tržištu ili izdati u okviru postupka sindiciranja na tom tržištu (vidjeti točke 444. i 446. ove presude).
472
S druge strane, informacije o medijalnim cijenama, razlikama u prinosima i pozicijama u trgovanju bile su svojstvene bankama o kojima je riječ na sekundarnom tržištu (vidjeti točke 420. do 423. i 425. ove presude).
473
Naime, kao što to proizlazi iz točaka 449. do 455. ove presude, informacije o medijalnim cijenama, razlikama u prinosima i pozicijama u trgovanju trgovci su razmjenjivali u okviru svojih aktivnosti na primarnom tržištu i, konkretnije, u okviru budućih dražbi ili dražbi u tijeku kako bi smanjili neizvjesnost, pa čak i uskladili ili koordinirali svoja ponašanja na tom tržištu.
474
Razmjenama informacija o medijalnim cijenama, razlikama u prinosima i pozicijama u trgovanju na sekundarnom tržištu, koje su bile svojstvene bankama o kojima je riječ, stoga se njihovim primateljima dodjeljivala prednost u okviru aktivnosti na primarnom tržištu.
475
Valja dodati da su, kao što to proizlazi iz razgovora koje je Komisija prikazala u pobijanoj odluci i iz točaka 372., 373., 375., 420., 421. i 425. ove presude, trgovci iste vrste informacija, odnosno one o medijalnim cijenama, razlikama u prinosima i pozicijama u trgovanju, razmjenjivali u okviru buduće dražbe ili dražbe u tijeku na primarnom tržištu i u okviru svojih aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu. Trgovci te informacije nisu samo upotrebljavali kako bi smanjili neizvjesnost, pa čak i uskladili ili koordinirali svoja ponašanja na primarnom tržištu, nego su one navedenim trgovcima u okviru njihovih aktivnosti na navedenom primarnom tržištu također davale korisne naznake o njihovim cijenama na sekundarnom tržištu i o procjeni kretanja cijena na tom sekundarnom tržištu. Isto vrijedi za informacije o količinama kupljenima na sekundarnom tržištu koje su u okviru izdavanja europskih državnih obveznica na primarnom tržištu mogle dati naznake o potražnji na sekundarnom tržištu.
476
Na drugom mjestu i obrnuto, također su bile relevantne informacije koje su sudionici razmjenjivali u okviru svojih aktivnosti na primarnom tržištu te se njima njihovim primateljima dodjeljivala prednost u okviru njihovih aktivnosti na sekundarnom tržištu.
477
Tu ocjenu potvrđuju razgovori koje je Komisija ispitala u odjeljku 4.2. pobijane odluke.
478
U tom pogledu, najprije, na temelju informacija o ponašanju koje je jedan ili više trgovaca namjeravalo slijediti na sekundarnom tržištu uoči ili nakon izdavanja obveznice na primarnom tržištu kako bi nakosili ili izravnali krivulju i stoga smanjili ili povećali cijenu obveznice na sekundarnom tržištu moglo se predvidjeti kretanje cijene predmetne obveznice na potonjem tržištu zahvaljujući ponašanju navedenih trgovaca i posljedično djelovati na navedenom sekundarnom tržištu.
479
Nadalje, valja naglasiti da su, zbog razloga navedenih u točkama 472. do 475. ove presude, kad su se informacije o medijalnim cijenama, razlikama u prinosima i pozicijama u trgovanju razmjenjivale uoči dražbe na primarnom tržištu, te informacije mogle imati vrijednost i na sekundarnom tržištu. Drugim riječima, kad su trgovci otkrivali informacije o svojim medijalnim cijenama, razlikama u prinosima ili pozicijama u trgovanju uoči ili tijekom dražbe na primarnom tržištu, davali su dragocjene informacije o svojim cijenama i situaciji na sekundarnom tržištu. Te su informacije mogle imati tim veću vrijednost na sekundarnom tržištu jer su ih razmjenjivali primarni trgovci od kojih se općenito očekivalo ili zahtijevalo da kontinuirano kotiraju dvosmjerne cijene na tom tržištu (vidjeti točku 14. ove presude).
480
Osim toga, kad je riječ o informacijama o razinama davanja ponuda i davanja viših ponuda, traženim količinama te konačno dobivenim količinama i cijenama u okviru dražbe na primarnom tržištu, te su informacije imale određenu vrijednost za obavljanje aktivnosti na sekundarnom tržištu.
481
Naime, nekoliko razgovora koje je ispitala Komisija dokazuje da su na primarnom tržištu razine davanja ponuda i davanja viših ponuda i tražene količine bile povezane s percepcijom primarnih trgovaca o očekivanoj razini potražnje na sekundarnom tržištu i o vrijednosti obveznice o kojoj je riječ na potonjem tržištu. Drugim riječima, kao što je to Komisija navela u uvodnoj izjavi 479. pobijane odluke, davanje više ponude na primarnom tržištu obično odražava visoku potražnju na sekundarnom tržištu i obrnuto.
482
Naposljetku, na temelju informacija o neuspjehu ponuda koje su dali primarni trgovci ili pak o dobivenim količinama i njihovim cijenama, koje su se razmjenjivale nakon dražbe na primarnom tržištu, mogla se steći točna slika o ponašanju tih primarnih trgovaca na sekundarnom tržištu.
483
Primjerice, kao što je to Komisija objasnila u uvodnoj izjavi 29. pobijane odluke, ako ponuda primarnog trgovaca nije u cijelosti uspješna na primarnom tržištu, on treba naloge za kupnju klijenata izvršiti na sekundarnom tržištu jer ih nije mogao izvršiti na primarnom tržištu.
484
Također primjerice, RBS‑ov trgovac objasnio je tijekom razgovora od 4. studenoga 2010. navedenog u uvodnoj izjavi 302. pobijane odluke da je u dugoj poziciji i da sada treba prodati („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
485
Stoga su informacije o rezultatu dražbi na primarnom tržištu, osobito o dobivenim količinama i kupovnim cijenama europskih državnih obveznica, bile dragocjene za djelovanje na sekundarnom tržištu jer se na temelju njih moglo, među ostalim, predvidjeti ponašanje primarnih trgovaca na tom sekundarnom tržištu ili pak dostupne količine europskih državnih obveznica i njihove cijene.
486
Valja dodati da se, kao što to proizlazi iz točaka 434. do 438. ove presude, na temelju informacije o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja na primarnom tržištu moglo predvidjeti kretanja na sekundarnom tržištu i tako utjecati na ponašanje trgovaca koji su raspolagali tom informacijom na sekundarnom tržištu.
487
Kao šesto, vrijednost razmijenjenih informacija i konkurentsku prednost stečenu tim razmjenama dokazuju i kontekst u kojem su razmijenjene i izjave koje su iznijeli određeni trgovci.
488
Naime, najprije, informacije o kojima je riječ razmjenjivale su se u zatvorenim virtualnim sobama za razgovor. U tom pogledu, kao što je to Komisija istaknula u uvodnim izjavama 80. i 417. pobijane odluke i kao što to primjerice proizlazi iz razgovorâ od 13. prosinca 2007. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS („I am gonna invite [another trader] into this chat unless anyone has any objections?”) i virtualnoj sobi za razgovor DBAC („[…] do either of u guys mind if i invite [another trader] into the other chat?”), navedenih u uvodnoj izjavi 134. pobijane odluke, pristup virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS bio je moguć samo „uz pozivnicu”. Isto je vrijedilo za pristup virtualnoj sobi za razgovor DBAC, kao što to osobito dokazuje razgovor od 16. listopada 2009. u toj virtualnoj sobi za razgovor, naveden u uvodnoj izjavi 271. pobijane odluke. Uostalom, jedan je od sudionika tijekom razgovora od 19. srpnja 2007., navedenog u uvodnoj izjavi 119. pobijane odluke, virtualnu sobu za razgovor DBAC, koja se tada nazivala „30yr kings”, kvalificirao kao „klub odabranih” („it’s a select club but there you go”).
489
Razmjene informacija stoga su se odvijale unutar povjerljive skupine trgovaca kao što to potvrđuju razgovori od 13. prosinca 2007. koji su se vodili u virtualnim sobama za razgovor DBAC i CODS & CHIPS, navedeni u uvodnoj izjavi 134. pobijane odluke, tijekom kojih su trgovci razgovarali o mogućnosti primanja novih članova u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS i, konkretno, o pitanju mogu li vjerovati kandidatima („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
490
Nadalje, na temelju razgovora koje je analizirala, Komisija je istaknula nekoliko dokaza o tome da se pristup virtualnim sobama za razgovor temelji na očekivanju da će sudionici otkriti poslovno osjetljive informacije kojima se svim članovima dodjeljuje prednost.
491
Primjerice, Komisija je u uvodnoj izjavi 294. pobijane odluke istaknula da je, prilikom primanja novog trgovca u virtualnu sobu za razgovor DBAC, koja se tada nazivala CODS & CHIPS, jedan od članova ponašanje u toj virtualnoj sobi opisao na način da si sudionici samo nastoje međusobno pomoći kad mogu („we just try to help each other when we can”). Drugi razgovori dokazuju da su sudionici zatražili pomoć ili ponudili svoju pomoć („i need help with that”; „‚I got hit on telly earlier’‚so just offering it back’‚im helpful like that for you guys’”; „glad to help”). Razgovor od 18. siječnja 2011. naveden u uvodnoj izjavi 307. pobijane odluke također dobro odražava ta uzajamna očekivanja jer dokazuje da je jedan od sudionika pozvao drugog sudionika da bude koristan i pojasni da on nije tamo besplatno („‚so then make yourself useful and put it on the chat’‚you not on for free’”).
492
Osim toga, iz razgovora od 4., 8. i 10. siječnja 2008., na koje Komisija upućuje u uvodnoj izjavi 378. pobijane odluke, proizlazi da su se određeni trgovci članovi virtualnih soba za razgovor i, konkretnije, RBS‑ovi i UBS‑ovi trgovci, žalili jer drugi članovi nisu dijelili informacije u virtualnim sobama o kojima je riječ. Takvi prigovori, koji su izneseni i u razgovoru od 27. veljače 2008. navedenom u uvodnoj izjavi 157. pobijane odluke, ne bi se istaknuli da informacije koje su se razmjenjivale nisu imale vrijednost i da se sudionicima razmjenama nije dodjeljivala prednost.
493
Valja dodati da, kao što to osobito proizlazi iz uvodne izjave 445. pobijane odluke, nekoliko izjava iznesenih tijekom razgovora koji su se vodili u okviru virtualnih soba za razgovor svjedoči o oprezu koji su trgovci poduzeli kako bi izbjegli da za njihovo ponašanje saznaju osobe koje nisu bile članovi tih virtualnih soba za razgovor.
494
U tom pogledu, primjerice, razgovor u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS od 29. siječnja 2007., naveden u uvodnoj izjavi 104. pobijane odluke, dokazuje oprez koji su trgovci poduzeli. Naime, prije primanja BofA‑ina trgovca u tu virtualnu sobu, UBS‑ovi i RBS‑ovi trgovci izrazili su želju da to primanje ne dovede do toga da osobe nadređene predmetnom trgovcu saznaju za postojanje i sadržaj izjava koje se razmjenjuju u navedenoj virtualnoj sobi („‚sure but we ll cut his balls’‚if things get out’‚:-)’”; „fine as long as [BofA] doesn’t see it and when hes away from desk he logs out thats fair and no chance if [BofA] tries to fuk us”). Osim toga, BofA‑in trgovac je prilikom primanja razuvjerio druge članove virtualne sobe u tom pogledu („Don’t worry will close the chat if I am off the desk, nothing goes out”).
[omissis]
iii) Argumenti koje su UniCredit i Nomura istaknuli u pogledu svih razgovora navedenih u pobijanoj odluci
[omissis]
– Navodna prekomjerna upotreba izjava za primjenu pokajničkog programa
[omissis]
533
Usto, u drugoj izjavi za primjenu pokajničkog programa koju je RBS dao 3. studenoga 2015., ta banka nije zanemarila činjenicu da su određeni razgovori doveli do razmjena informacija koje su nadilazile ono što je bilo prihvatljivo na sekundarnom tržištu. Nije zanemarila ni posljedice koje su razmjene informacija o sekundarnom tržištu imale na primarnom tržištu i obrnuto.
534
Naposljetku, točno je da je RBS izjavio da se najočitiji primjeri protutržišnih ponašanja mogu pronaći u razgovorima koji su se vodili od siječnja 2009. do veljače 2010., odnosno u razdoblju povrede koje nije utvrđeno u odnosu na UniCredit. Međutim, u toj su izjavi od 3. studenoga 2015. prikazani i razgovori koji su se vodili 2011. i osobito 3. studenoga 2011.
535
Općenitije, izjave za primjenu pokajničkog programa koje su dali RBS i UBS, i koje je Komisija iznijela u predmetu T‑453/21, dokazuju da su ti podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa opisali ponašanja koja su se osobito provodila od 2007. do kraja 2011., da su ta ponašanja bila povezana i sa sekundarnim tržištem europskih državnih obveznica i da je UniCreditov trgovac u njima sudjelovao.
536
Kad je riječ o dokaznoj vrijednosti RBS‑ove i UBS‑ove izjave za primjenu pokajničkog programa u pogledu razgovora od 3. i 28. studenoga 2011. koje se konkretno osporava, ispitat će je se u okviru ocjene kritika koje je UniCredit usmjerio upravo protiv tih razgovora.
537
Iz toga slijedi da je, pod uvjetom da se ispita dokazna vrijednost izjava za primjenu pokajničkog programa u pogledu razgovora koje konkretno osporava UniCredit, Komisija mogla smatrati da navedene izjave potvrđuju protutržišnu prirodu velikog broja razgovora koje je ispitala, iako je dokazna vrijednost izjave koju je UBS dao 29. lipnja 2016. bila manja u odnosu na dokaznu vrijednost drugih izjava za primjenu pokajničkog programa.
– Navodna javna priroda ili navodno nepostojanje vrijednosti jedne ili više vrsta razmijenjenih informacija
538
Budući da je Nomura, među ostalim, tužbi priložila dokument koji je kvalificirala kao „stručno izvješće”, najprije valja ispitati argumente i elemente koje je istaknula odnosno podnijela ta banka, a zatim i argumente koje je istaknuo odnosno podnio UniCredit.
–
Argumenti i elementi koje je istaknula odnosno podnijela Nomura
539
U okviru svojeg prvog tužbenog razloga Nomura tvrdi da Komisija u uvodnim izjavama 3. do 51. pobijane odluke nije odgovarajuće ispitala obilježja primarnog i sekundarnog tržišta europskih državnih obveznica, koja su bila takva da je tajni sporazum s pomoću razmjene informacija na tim tržištima bio vrlo malo vjerojatan, osobito za 2011.
540
Na temelju stručnog izvješća koje je sastavio stručnjak iz tog sektora, Nomura tvrdi da su, s jedne strane, tržišta o kojima je riječ bila vrlo složena, vrlo konkurentna, vrlo različita, vrlo transparentna i dobro poznata dionicima koji su poznavali vrijednost europskih državnih obveznica na primarnom tržištu s obzirom na cijene koje su se primjenjivale na sekundarnom tržištu i da su, s druge strane, banke o kojima je riječ na tim tržištima zauzimale asimetrične i vrlo različite pozicije. Iz toga proizlazi da samo razmjene povjerljivih i preciznih informacija usmjerenih na budućnost koje su vremenski vrlo blizu transakcijama na koje se odnose mogu smanjiti neizvjesnosti na tržištu. Međutim, razmijenjene informacije koje navodi Komisija nemaju ta obilježja, osobito zbog toga što se u biti ne odnose na cijene.
541
Stoga, kao prvo, „medijalne cijene” koje Komisija navodi u svojim kategorijama 2 i 4 predstavljaju kombinaciju informacija dostupnih javnosti koje brzo zastarijevaju i koje bi trgovac legitimno mogao otkriti radi ispitivanja prilika za trgovanje s drugim ugovornim stranama, a koje nisu nužno relevantne za drugog trgovca. Kao drugo, informacije o količinama na primarnom i sekundarnom tržištu koje se navode u kategorijama 2 i 4 već su bile poznate trgovcima te njihove razmjene u pogledu primarnog tržišta nisu mogle utjecati na tržišno natjecanje zbog ograničenog tržišnog udjela banaka o kojima je riječ. Kao treće, informacije o krivuljama prinosa iz kategorije 1 i razlikama u prinosima iz kategorija 2 i 4 uglavnom su bile javno dostupne te je razmjena informacija o tim razlikama bila legitimna kako bi se provjerilo postoje li prilike za trgovanje. Kao četvrto, pozicije iz kategorija 2 i 4 nisu nužno upućivale na namjere trgovca jer su razmjene informacija bile nejasne, a tržišta europskih državnih obveznica složena i asimetrična. Usto, za razmjene informacija o pozicijama mogli su postojati legitimni razlozi. Kao peto, trenutak određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja iz kategorije 4.iii uglavnom se mogao utvrditi zahvaljujući javnim objavama uredâ za upravljanje dugom i ponašanju tržištâ uoči prethodnih događaja u tom postupku. Kao šesto, informacije o davanju viših ponuda mogle su se, u konkretnom kontekstu europskih državnih obveznica, predvidjeti s obzirom na proteklu praksu banaka o kojima je riječ te nisu bile relevantne za trgovce. U ovom su slučaju bile previše nejasne i bespredmetne zbog složenosti i asimetričnosti sektora europskih državnih obveznica.
542
U tom pogledu, na prvom mjestu, najprije valja naglasiti da je stručno izvješće koje je podnijela Nomura doista sastavila treća strana i da nipošto ne treba dovesti u pitanje nepostojanje sukoba interesa na koje se ta treća strana poziva. U tom se izvješću predmetna treća strana poziva, s jedne strane, na svoje kvalifikacije, odnosno činjenicu da ima završen diplomski studij u području financija i potvrdu o stručnoj osposobljenosti koju izdaje Autorité des marchés financiers (Nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (AMF), Francuska) i, s druge strane, na svoje iskustvo rada 20 godina kao trgovac ili voditelj skupine trgovaca u sektoru europskih državnih obveznica.
543
Valja istaknuti i da je predmetno stručno izvješće sastavljeno na Nomurin zahtjev za potrebe ovog postupka i, među ostalim, s obzirom na odgovor te banke na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i tužbu koju je ta banka podnijela u ovom slučaju.
544
Kad je riječ o sadržaju tog stručnog izvješća, njegov autor objašnjava da se od njega zatražilo da obradi određene teme s posebnim osvrtom na primarno tržište. U tom pogledu, čitanje tog izvješća dokazuje da se njegov autor doista usredotočio na primarno tržište. Najprije, Nomurin stručnjak opisuje ulogu, funkcioniranje i sastav odjela za trgovanje europskim državnim obveznicama unutar neke banke, kao i ulogu primarnog trgovca i njegov odnos s uredom za upravljanje dugom. Nadalje, taj stručnjak objašnjava uvjete u kojima banka interno osmišljava i provodi svoju strategiju nadmetanja za buduću dražbu. Naposljetku, navedeni stručnjak opisuje relevantne čimbenike i informacije za davanje ponuda u okviru dražbe koja se odnosi na europske državne obveznice.
545
Konkretnije, kao prvo, točno je da Nomurin stručnjak objašnjava da će strategiju i proračun koji su povezani s određenom dražbom razviti niz zainteresiranih stranaka unutar banke, da odjel te banke za trgovanje europskim državnim obveznicama neće imati konačnu odgovornost za razvoj te strategije i da se očekuje samo od trgovaca da provedu tu strategiju.
546
Međutim, taj stručnjak objašnjava i da interni odjel za trgovanje europskim državnim obveznicama ima ulogu u izradi te strategije i osobito da trgovci obično imaju veliku autonomiju u pogledu načina obavljanja svojih aktivnosti svakodnevnog trgovanja i da raspolažu marginom prosudbe u pogledu načina postizanja ciljeva koji proizlaze iz strategije banke. Osim toga, kad je riječ o pristupu koji se primjenjuje u okviru dražbe, u izvješću se dokazuje da su upravo trgovci dužni stvoriti vlastita mišljenja na temelju informacija kojima raspolažu.
547
Stoga se u stručnom izvješću koje je podnijela Nomura ne utvrđuje da, s obzirom na ulogu trgovca unutar banke, razmjene informacija među trgovcima na primarnom tržištu europskih državnih obveznica ne utječu na ponude koje navedeni trgovci daju u okviru dražbe.
548
Kao drugo, na temelju činjenice koju navodi Nomurin stručnjak da banke mogu imati vrlo različite prioritete kad sudjeluju u određenoj dražbi ne može se smatrati da razmjene koje se odnose na informacije svojstvene drugim bankama i vrstu informacija razmijenjenih tijekom razgovora koje je ispitala Komisija ne mogu utjecati na ponašanje primatelja tih informacija.
549
Naime, s jedne strane, postojanje različite strategije i dalje je uređeno pravilima koje određuje ured za upravljanje dugom i, među ostalim, kao što je to uostalom naglasio Nomurin stručnjak, obvezom sudjelovanja u dražbama. To uređenje stoga može dovesti do toga da se banka, koja ima status primarnog trgovca, obveže dati ponudu i kupiti određenu minimalnu količinu u okviru dražbi, pri čemu može izgubiti taj status i povezane prednosti. S druge strane, na temelju uzajamne razmjene osjetljivih informacija svojstvenih nekoj banci primatelji tih informacija mogu saznati strategije banaka od kojih potječu te informacije i stoga otkloniti neizvjesnost u tom pogledu i, osim toga, ocijeniti je li moguće uskladiti takve strategije. Usto, činjenica da banke trguju različitim količinama europskih državnih obveznica ne znači da je razmjena takvih informacija bespredmetna jer im takva razmjena može omogućiti da prilagode svoje strategije kako bi željenu količinu europskih državnih obveznica dobile po najboljoj cijeni tijekom dražbe.
550
Kao treće, valja naglasiti da je točno da iz stručnog izvješća koje je podnijela Nomura proizlazi da trgovac prije sastavljanja ponude u okviru buduće dražbe uzima u obzir niz čimbenika te se oslanja na javno dostupne podatke. Međutim, u tom se dokumentu objašnjava i da je sklonost trgovaca preuzimanju rizika jedan od tih čimbenika. U tom se izvješću naglašava i da će ponuda odraziti vlastitu percepciju trgovca o trenutačnoj i budućoj vrijednosti obveznice, razvoju tržišta te njegovoj knjizi naloga i inventaru.
551
Stoga iz stručnog izvješća proizlazi da, na primarnom tržištu, javno dostupne informacije nisu jedini elementi koje svaka banka posredstvom svojih trgovca uzima u obzir kako bi definirala svoje ponude u okviru buduće dražbe i da se na temelju informacija dostupnih trgovcima ne može saznati strategija koju će svaki od njih slijediti.
552
Kao četvrto, kad je riječ o medijalnim cijenama konkurenata, Nomurin stručnjak ne navodi da su takve cijene javne. Nomura je uostalom na raspravi priznala da medijalne cijene svojstvene nekoj banci nisu javno dostupne. Nomurin stručnjak samo naglašava da poznavanje medijalnih cijena drugog trgovca u okviru dražbe u tijeku ima neznatnu stratešku vrijednost jer će određivanje tih cijena koje provode trgovci općenito ostati unutar uskog raspona, blizu prosječne medijalne cijene na tržištu koja je dostupna na internetskim platformama za trgovanje.
553
Tim se objašnjenjem stoga ne isključuje postojanje razlika između medijalne cijene svakog trgovca i dostupne prosječne medijalne cijene na tržištu. Njime se ne isključuje ni da medijalna cijena trgovca može biti izvan uskog raspona o kojem je riječ. Stoga navedeno objašnjenje ne može utjecati na ocjenu koju je Komisija donijela na temelju sadržaja razgovora koje je analizirala, odnosno ocjenu da iz tih razgovora proizlazi da je medijalna cijena svojstvena nekoj banci poslovno osjetljiva informacija čije priopćavanje konkurentima smanjuje neizvjesnost i olakšava koordiniranje.
554
Iz toga slijedi da se na temelju stručnog izvješća koje je podnijela Nomura ne mogu dovesti u pitanje Komisijine ocjene prema kojima su informacije koje su razmijenjene među trgovcima bile osjetljive zbog toga što nisu bile dostupne drugim trgovcima, kao i zbog svojeg predmeta, preciznosti i pravodobnosti. Na temelju tog izvješća ne mogu se dovesti u pitanje ni Komisijine ocjene prema kojima su te informacije imale određenu vrijednost za njihove primatelje te su tim primateljima dodjeljivale prednost jer su smanjile neizvjesnost i stvorile prilike za koordiniranje.
555
Na drugom mjestu, valja odbiti druge argumente koje je istaknula Nomura i koji su navedeni u točki 541. ove presude jer se njima ne mogu dovesti u pitanje ocjene koje je Komisija provela na temelju sadržaja razgovorâ među trgovcima i koje su potvrdili podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa.
556
Konkretno, u dijelu u kojem Nomura tvrdi da su se određene informacije među trgovcima razmijenile u legitimne svrhe kako bi se ocijenilo postojanje prilika za trgovanje, valja naglasiti, ne dovodeći u pitanje ispitivanje sadržaja razgovora koje ta banka konkretno osporava, da su takve tvrdnje usmjerene protiv svih ostalih neosporavanih razgovora koje je Komisija ispitala previše općenite i da je Komisija iz područja sporne povrede izričito isključila razmjene čiji je jasan i isključiv cilj bio istražiti bilateralno trgovanje (bilateral trades), kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 392., 561., 575. i 644. pobijane odluke.
557
Na trećem mjestu i u svakom slučaju, ocjene koje je provela Komisija i koje su potvrdili podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa u velikom dijelu potkrepljuju i odgovori koje je Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) pružilo na pitanja koja je Opći sud postavio na temelju članka 24. drugog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 89. stavka 3. točke (c) Poslovnika.
558
U tom je pogledu, kao prvo, ESMA objasnila da medijalne cijene svojstvene nekoj banci, krivulje prinosa i razlike u prinosima svojstvene svakoj banci, kao i količine za koje je dana ponuda na primarnom tržištu, nisu javne informacije niti su lako dostupne i raširene u javnosti.
559
ESMA je dodala da se dostupnost informacija o količinama kupljenima na sekundarnom tržištu razlikuje u svakoj zemlji, ali da je jasno da te informacije od 2011. nisu dostupne u svim državama članicama Unije.
560
Kad je riječ o dugim ili kratkim pozicijama u trgovanju svakog trgovca ili svake banke, ESMA je objasnila da je riječ o osjetljivim informacijama za strategiju trgovanja i da one 2011. nisu bile lako dostupne jer nisu bile lako dostupne čak ni 2020.
561
Osim toga, ESMA je naglasila da je odluka o tome hoće li anonimno prikazati ponude banaka na platformama D2D svojstvena svakoj platformi, ali da su općenito platforme D2D s fiksnim prinosom oduvijek bile šture i anonimne kako bi trgovcima ponudile visoku razinu zaštite.
562
Usto, kad je riječ o trenutku određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja, ESMA je objasnila da se čini da vrsta informacija koje se pružaju primarnim trgovcima ovisi o njihovoj ulozi. U tom je pogledu ESMA‑in odgovor uvjerljiv i stoga ima određenu dokaznu vrijednost samo u dijelu u kojem se njime objašnjava, na temelju dokumenta iz svibnja 2015., da banke glavni voditelji mogu raspolagati dodatnim informacijama u odnosu na druge banke koje nisu glavni voditelji.
563
Usto, ESMA je navela da status primarnim trgovcima treba biti poznat prije dražbe s obzirom na to da su ih odabrali uredi za upravljanje dugom i da iz tog statusa proizlaze određene povlastice i određene obveze.
564
Kao drugo, iz ESMA‑inih odgovora proizlazi da se sljedećim informacijama dodjeljivala tržišna prednost trgovcu koji ih je primio u odnosu na trgovca koji nije raspolagao tim informacijama: medijalne cijene svojstvene nekoj banci, krivulje prinosa i razlike u prinosima svojstvene svakoj banci, količine za koje je dana ponuda na primarnom tržištu i količine kupljene na sekundarnom tržištu, buduće pozicije u trgovanju ili prošle pozicije u trgovanju koje su se odnosile na transakcije provedene nekoliko minuta ranije, kao i razina davanja više ponude koju je primjenjivao neki trgovac.
565
Kad je riječ o pitanju dodjeljuje li se razmjenom informacija o trenutku određivanja cijene u okviru postupaka sindiciranja među primarnim trgovcima tržišna prednost trgovcu koji primi tu informaciju u odnosu na trgovca koji njome ne raspolaže, dokazna vrijednost ESMA‑ina odgovora ovisi o pitanju je li trenutak određivanja cijene u okviru postupaka sindiciranja relevantna informacija za vrednovanje financijskog instrumenta. Naime, ESMA je odgovorila da, ako je trenutak određivanja cijene u okviru postupaka sindiciranja relevantna informacija za vrednovanje financijskog instrumenta, to može predstavljati tržišnu prednost u odnosu na trgovca koji ne raspolaže tim informacijama. ESMA je pojasnila da raspored postupaka sindiciranja ima ulogu u određivanju cijene vrijednosnog papira o kojem je riječ.
566
Kao treće, ESMA je naglasila da se informacijama o transakcijama na primarnom tržištu, kao i davanjem viših ponuda i različitim vrstama informacija navedenima u točkama 558. do 560. ove presude, trgovcu koji ih je primio dodjeljuje prednost na tržištu u odnosu na trgovca koji ne raspolaže tim informacijama, neovisno o tome razmatra li ih se zasebno ili zajedno, i to i na primarnom i na sekundarnom tržištu. Međutim, ESMA je navela da u svakom slučaju zasebno treba procijeniti kad se te informacije može smatrati prednošću.
567
Kao četvrto, s jedne strane, ESMA je odgovorila da se ne može zaključiti da su održavatelji tržišta na temelju sporazuma o održavanju tržišta bili dužni održavati redovite izravne kontakte tijekom kojih su razmjenjivali informacije. S druge strane, ESMA je smatrala da banke koje djeluju kao održavatelji tržišta („market makers”) ne trebaju nužno održavati izravne kontakte radi međusobne razmjene informacija.
568
Očitovanja koja je Nomura iznijela u pogledu ESMA‑inih odgovora ne mogu dokazati da ti odgovori nemaju dokaznu vrijednost.
569
U tom pogledu valja, na prvom mjestu, odbiti Nomurin argument koji se temelji na tome da je ESMA‑ino iskustvo u 2011. bilo ograničeno jer je to tijelo 2011. tek osnovana. Naime, najprije, ESMA je postala pravna sljednica Odbora europskih regulatora za vrijednosne papire koji je sam osnovan Odlukom Komisije 2001/527/EZ od 6. lipnja 2001. (SL 2001., L 191, str. 43.). Nadalje, ESMA je pojasnila da su odgovore na pitanja Općeg suda, s jedne strane, pružili službenik za politiku i glavni službenik za politiku iz jedinice „Trading” i da su ih, s druge strane, odobrili njihovi nadređeni unutar odjela „Markets and Digital Innovation”. Status autora tih odgovora i osoba koje su ih odobrile unutar ESMA‑e svjedoči o njihovu iskustvu u tom sektoru i stoga o njihovoj sposobnosti poznavanja i razumijevanja funkcioniranja sektora europskih državnih obveznica, uključujući u 2011. Naposljetku, ESMA‑ini odgovori temelje se, među ostalim, na dvama dokumentima koje je sastavio upravo Odbor europskih regulatora za vrijednosne papire u vrijeme nastanka činjenica koje se stavljaju na teret bankama o kojima je riječ.
570
Stoga ESMA‑in status i stručnost autora odgovora koje je ona dostavila, kao i osoba koje su ih odobrile, mogu navedenim odgovorima dati dokaznu vrijednost, uključujući za 2011., suprotno onomu što tvrdi Nomura.
571
Na drugom mjestu, točno je da je, kao što to u biti ističe Nomura, ESMA naglasila da su se ovlasti koje su joj dodijeljene odnosile isključivo na sekundarno tržište. Stoga njezini odgovori koji se odnose na primarno tržište, s obzirom na to da ne postoje dodatna upućivanja, imaju manju dokaznu vrijednost od njezinih odgovora povezanih sa sekundarnim tržištem.
572
Međutim, najprije, ESMA je objasnila da svoju misiju jačanja zaštite ulagatelja i promicanja stabilnosti i urednog funkcioniranja financijskih tržišta ispunjava kroz četiri aktivnosti, odnosno procjenu rizika za ulagatelje, tržišta i financijsku stabilnost, uspostavu jedinstvenih pravila za financijska tržišta Unije, promicanje konvergencije nadzora te izravni nadzor određenih financijskih subjekata. Te aktivnosti nužno zahtijevaju dobro poznavanje funkcioniranja primarnog tržišta.
573
Nadalje, ESMA je naglasila da su odgovori na peto, osmo i deveto pitanje, koji se odnose na primarno tržište, pruženi na temelju provedenih istraživanja. Tako se ESMA u odgovoru na peto pitanje koje se odnosilo na trenutak određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja oslonila na dokument Grupe Svjetske banke iz svibnja 2015. naslovljen „Domestic Syndications”. U odgovoru na osmo pitanje, koje se odnosilo na obvezu i potrebu da održavatelji tržišta održavaju redovite kontakte prilikom kojih razmjenjuju informacije kao što su one na koje se odnose ostala pitanja Općeg suda, ESMA je analizirala obveze koje su održavatelji tržišta imali na temelju propisa koji su bili na snazi 2011., propisa koji su bili na snazi nakon tog datuma i savjetovanja koja je provela 2021. Usto, kad je riječ o devetom pitanju, koje se odnosilo na to je li status primarnog trgovca za određenu dražbu bio poznat prije te dražbe, ESMA se pozvala na izvješće Odbora za financijsku stabilnost iz listopada 2022. naslovljeno „Liquidity in Core Government Bond Markets”. Izvori kojima se koristila ESMA, koji su se sastojali od propisa primjenjivih prije i nakon 2011., kao i od izvješća koja su javna tijela sastavila u svrhe različite od ovog postupka, stoga su posebno pouzdani.
574
Izvori kojima se koristila ESMA stoga mogu dati veliku dokaznu vrijednost njezinim odgovorima koji su se odnosili na primarno tržište i, konkretnije, na trenutak određivanja cijene u okviru postupaka sindiciranja, funkciju održavatelja tržišta i ulogu primarnog trgovca.
575
Naposljetku i općenitije, valja naglasiti da je Opći sud pozvao ESMA‑u da po potrebi svoje odgovore potkrijepi znanstvenim ili metodološkim pristupom koji može potvrditi relevantnost navedenih odgovora. ESMA se upravo u tom kontekstu u potporu nekim svojim odgovorima pozvala na dva dokumenta iz vremena nastanka činjenica koje se stavljaju na teret. Osim toga, činjenica da su drugi dokumenti kojima se ESMA koristila sastavljeni i objavljeni nakon datuma završetka praksi koje se stavljaju na teret ne znači da, samo zbog te činjenice, ti dokumenti i odgovori koje je ESMA pružila na temelju navedenih dokumenata nemaju nikakvu dokaznu vrijednost. Naime, neki od tih kasnijih dokumenata sadržavaju informacije koje se izravno odnose na razdoblje u kojem su nastale činjenice koje se stavljaju na teret. Usto, ESMA se koristila drugim dokumentima i drugim podacima iz razdoblja nakon odvijanja ponašanja o kojima je riječ kako bi potkrijepila sadržaj svojih odgovora koji su se konkretno odnosili na funkcioniranje sektora europskih državnih obveznica u trenutku provođenja praksi koje se stavljaju na teret bankama o kojima je riječ. Konkretno, iz ESMA‑inih odgovora i izvora na koje se oslonila proizlazi da, unatoč promjeni propisa i prakse, koju obilježava povećanje transparentnosti u odnosu na razdoblje odvijanja predmetnih ponašanja, nekoliko vrsta informacija na koje se odnose pitanja Općeg suda i dalje nije bilo dostupno trgovcima u sektoru europskih državnih obveznica. Drugim riječima, neki se ESMA‑ini odgovori temelje na sljedećem rasuđivanju: s obzirom na to da, nakon odvijanja predmetnih ponašanja, nekoliko vrsta informacija o kojima su joj postavljena pitanja i dalje nije bilo dostupno drugim trgovcima, te informacije a fortiori nisu bile dostupne u vrijeme odvijanja navedenih ponašanja.
576
Stoga se ESMA‑inim odgovorima koji se odnose na primarno tržište može pripisati velika dokazna vrijednost, jednaka onoj koju imaju odgovori koji se odnose na sekundarno tržište kada su potkrijepljeni pouzdanim i relevantnim izvorima, kao što su izvješća koja su javna tijela ili strukovna udruženja sastavila u svrhe različite od ovog postupka. Iz toga proizlazi da, suprotno onomu što u biti tvrdi Nomura, činjenica da se ESMA oslonila na vanjske izvore i da je uputila na propise i izvješća nakon 2011. ne utječe na dokaznu vrijednost njezinih odgovora.
577
Na trećem mjestu, Nomura se zbog razloga navedenih u točkama 542. do 556. ove presude ne može osnovano pozivati na vlastito iskustvo i stručno izvješće koje je podnijela u prilogu tužbi. U svakom slučaju, s obzirom na ESMA‑in status i misiju, stručnost autora njezina odgovora te propise i druge dokumente na koje se pozvala, Nomurina očitovanja koja se temelje na njezinu vlastitu iskustvu i stručnom izvješću koje je priložila tužbi ne mogu imati veću dokaznu vrijednost od ESMA‑inih odgovora.
578
Na četvrtom mjestu, kad je riječ o Nomurinu argumentu prema kojem se ESMA‑in odgovor temelji na pogrešnim gospodarskim pretpostavkama i, među ostalim, na ideji da se samim primanjem informacija poput onih koje je Opći sud naveo u tim pitanjima dodjeljuje konkurentska prednost njihovim primateljima, valja podsjetiti na to da su ESMA‑i postavljena pitanja o određenim konkretnim informacijama svojstvenima nekoj banci, odnosno o medijalnim cijenama, krivuljama prinosa i razlikama u prinosima, količinama za koje je dana ponuda na primarnom tržištu i količinama kupljenima na sekundarnom tržištu, budućim pozicijama u trgovanju ili prošlim pozicijama u trgovanju koje su se odnosile na transakcije provedene nekoliko minuta ranije, kao i o razini davanja više ponude koju je primjenjivao neki trgovac. Kad je riječ o osjetljivosti tih informacija, ESMA‑in odgovor stoga se nužno temeljio na činjenici da su predmetne informacije bile dovoljno precizne, detaljne i pravodobne ili nove.
579
Nadalje, ESMA je potkrijepila svoj odgovor prema kojem se takvim informacijama dodjeljivala prednost njihovu primatelju u odnosu na trgovca koji ih nije primio, osobito u okviru odgovora na prvo pitanje Općeg suda na koji je uputila i u okviru svojih odgovora na pitanja koja su se odnosila na krivulje prinosa i razlike u prinosima, količine za koje je dana ponuda na primarnom tržištu i količine kupljene na sekundarnom tržištu i buduće pozicije u trgovanju ili prošle pozicije u trgovanju koje su se odnosile na transakcije provedene nekoliko minuta ranije.
580
Naime, kao prvo, ESMA je predstavila stupanj transparentnosti na tržištu europskih državnih obveznica u vrijeme odvijanja ponašanja o kojima je riječ, kao i promjenu propisa u tom pogledu. U tom je kontekstu osobito istaknula da se 2011. trgovanje obveznicama još uvijek uglavnom odvijalo izvan uređenog tržišta i da medijalne cijene obveznica kojima se trgovalo izvan uređenog tržišta nisu bile javne ni lako dostupne javnosti, niti su bile široko rasprostranjene. Općenitije, utemeljeno je uputila na nisku razinu transparentnosti na tržištu europskih državnih obveznica, a time i na ograničen pristup javnosti informacijama o tim obveznicama.
581
Kao drugo, ESMA je i dalje utemeljeno objasnila da su cijene koje su primjenjivali drugi dionici na tržištu, osobito one obaviještenih trgovaca, bile vrlo dragocjene za donošenje poslovnih odluka. Prema ESMA‑inu mišljenju, s obzirom na to da je pribavljanje informacija skupo, trgovci nisu skloni dijeliti te informacije i ako su informacije, odnosno njihove kotacije ili nalozi, javne, trgovci ne žele otkriti svoj identitet kako drugi ne bi saznali da je riječ o cijeni koju primjenjuje obaviješten trgovac; u suprotnom obaviješteni trgovci više ne bi imali poticaj za traženje tih informacija.
582
Naposljetku, kad je riječ o Nomurinoj tvrdnji prema kojoj ESMA‑ini odgovori ne odgovaraju argumentima koje je ona istaknula u tužbi, valja istaknuti da je točno da se od tog tijela tražilo da odgovori na pitanja Općeg suda i da pritom propisno uzme u obzir, s jedne strane, eventualne posebnosti sektora o kojem je riječ, odnosno sektora izdavanja europskih državnih obveznica i trgovanja njima na primarnom i sekundarnom tržištu i, s druge strane, ocjene o tom sektoru koje je Komisija provela u uvodnim izjavama pobijane odluke navedenima u svakom pitanju.
583
Međutim, ESMA nije raspolagala podnescima koje su stranke razmijenile tijekom ovog postupka, kao što je tužba koju je podnijela Nomura. Osim toga, na temelju pitanja upućenih ESMA‑i i njezinih odgovora nije se mogla donijeti konačna ocjena u pogledu tužbenih razloga i argumenata koje je Nomura iznijela u tužbi ni u pogledu postojanja pogrešaka koje je Komisija eventualno počinila u pobijanoj odluci. Konkretnije, u ESMA‑inim odgovorima ne razmatra se pitanje je li, s obzirom na njihov konkretan sadržaj i obilježja razmijenjenih informacija, kao što je stupanj njihove preciznosti, svaki od razgovora koje je Komisija utvrdila u pobijanoj odluci bio protutržišni. U tim se odgovorima ne razmatra ni pitanje jesu li u ovom slučaju postojali legitimni razlozi za razmjene predmetnih informacija. Općenitije, ti se odgovori ne odnose na pitanje je li ponašanje koje se sudionicima stavlja na teret predstavljalo ograničenje s obzirom na cilj u okolnostima ovog slučaja.
584
Za donošenje takve konačne ocjene nadležan je isključivo Opći sud.
585
Nomura stoga ne može osnovano tvrditi da se ESMA‑in odgovor temelji na pogrešnim gospodarskim pretpostavkama zbog toga što, s jedne strane, to tijelo iznosi pogrešne pretpostavke o vrijednosti informacija na tržištu europskih državnih obveznica i, s druge strane, to tijelo nije razmotrilo elemente na koje se ta banka poziva kako bi dokazala da se povećanom transparentnosti ne dodjeljuje nužno konkurentska prednost.
586
Na petom mjestu, kad je riječ o kritikama koje je Nomura iznijela protiv sadržaja svakog od ESMA‑inih odgovora, valja naglasiti da se tim kritikama samo podsjeća na sadržaj tužbe, da one nisu potkrijepljene ili da se njima ne može dokazati da ti odgovori nemaju dokaznu vrijednost.
587
Konkretno, točno je da se u ESMA‑inu odgovoru ističe da postoje različiti tržišni uvjeti u različitim teritorijalnim nadležnostima u području transparentnosti. Međutim, u tom se odgovoru i dokumentima na koje se ESMA poziva također ističe činjenica da je stupanj transparentnosti prije i nakon trgovanja na sekundarnom tržištu europskim državnim obveznicama bio nizak u većini ispitanih država članica.
588
Osim toga, činjenica da ESMA nije citirala cijeli odlomak akademske publikacije ne može utjecati na smisao tog citata ni na dokaznu vrijednost njezina odgovora. Naime, iz cijelog tog odlomka proizlazi da pojedinačni trgovac ne poznaje temeljnu vrijednost financijskog instrumenta na tržištu, odnosno neosporivu vrijednost koja bi se tom instrumentu dodijelila kada bi informacije bile potpune, i da samo tržišta, koja se tumači kao apstraktan skup dionika na tržištu koji međusobno neovisno trguju tim financijskim instrumentom, formiraju a posteriori cijene koje su „bliže” toj temeljnoj vrijednosti. Osim toga, Nomura ne može osnovano tvrditi da citat o kojem je riječ upućuje na to da otkrivanje informacija unutar uskog kruga trgovaca, koje nisu javno dostupne ili koje pojedinačni trgovac ne može lako odrediti, povećava „ukupnu” transparentnost tržišta.
[omissis]
602
U tom pogledu, očitovanja koja je UniCredit iznio u pogledu ESMA‑inih odgovora ne mogu dokazati da ti odgovori nemaju dokaznu vrijednost.
[omissis]
614
Prema tome, ne dovodeći u pitanje ispitivanje sadržaja razgovora koje konkretno osporava UniCredit, argumente koje je ta banka istaknula treba odbiti jer se njima nastoje dokazati neosjetljivost i neznatna vrijednost informacija navedenih u točki 380. ove presude, kao i, općenitije, nepostojanje protutržišne prirode razmjene informacija koju je utvrdila Komisija.
– Nomurini argumenti koji se temelje na bitnim povredama postupka u pogledu spajanja različitih kategorija ponašanja
615
U okviru svojeg petog tužbenog razloga Nomura tvrdi da je Komisija počinila bitne povrede postupka u pogledu spajanja različitih kategorija ponašanja jer ni u jednom trenutku nije objasnila međusobnu povezanost, isprepletenost i preklapanje četiriju različitih kategorija ponašanja koje je utvrdila u uvodnoj izjavi 93. pobijane odluke. Dodaje da Komisija nije dokazala da su te četiri kategorije isprepletene i da se preklapaju.
[omissis]
3) Protutržišna priroda razgovora koje konkretno osporavaju Nomura, UniCredit i Portigon
[omissis]
i) Razgovori koje konkretno osporavaju UniCredit i Nomura
[omissis]
– Razgovor od 5. svibnja 2011.
689
Kad je riječ o razgovoru od 5. svibnja 2011., koji je razvrstan u kategorije 2, 3 i 4 i naveden u uvodnim izjavama 328. i 684. pobijane odluke, Nomura tvrdi da se razgovor između Nomurina i RBS‑ova trgovca odnosio na legitimnu priliku za bilateralno trgovanje na sekundarnom tržištu.
690
U tom pogledu transkript predmetnog razgovora potvrđuje da je Nomurin trgovac tog 5. svibnja 2011. doista bio prisutan u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS. Osim toga, Nomura konkretno ne osporava da je Komisija pravilno smatrala da određene razmjene od tog dana predstavljaju pokušaje koordiniranja davanja ponuda na primarnom tržištu i pokušaje koordiniranja razine davanja viših ponuda na primarnom tržištu (kategorije 2 i 3). U tom pogledu, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 328. pobijane odluke, trgovci su tražili i nudili savjete o tome koliko bi trebale iznositi njihove ponude ili više ponude za različita dospijeća te su usklađivali svoje ponude u okviru jedne dražbe. Nakon dražbe trgovci su izrazili zadovoljstvo. RBS‑ov trgovac naveo je da je dražba završila na razini koju su trgovci priželjkivali („man that auction came right where we wanted it around that.10 level”). Nomurin trgovac također je odgovorio izrazivši entuzijazam zbog ostvarenog dobitka („was perfect fuking made some money for a change”). UBS‑ov trgovac pak je odgovorio da je to bio „pun pogodak” („was bang on”).
691
Naposljetku, iz transkripta razgovora od 5. svibnja 2011. proizlazi da su sudionici u nizovima razgovora koje je Komisija utvrdila u Prilogu 1. pobijanoj odluci razmjenjivali druge osjetljive informacije kojima se njihovim primateljima istodobno dodjeljivala prednost na primarnom i sekundarnom tržištu („im long hopefully sell around 50/55ish then going to be short”; „where we got curve?”„62.8”„same we got 62.75 think may be steeper though”).
692
S obzirom na prethodno navedeno i čak pod pretpostavkom da razmjena između Nomurina i RBS‑ova trgovca koja se odvila u 10:36:54 i koja je navedena u uvodnoj izjavi 684. pobijane odluke doista predstavlja legitimnu razmjenu radi istraživanja mogućnosti bilateralnog trgovanja, Komisija je u uvodnim izjavama 328. i 684. te odluke mogla valjano smatrati da se razgovor od 5. svibnja 2011. odnosio na osjetljive informacije relevantne za trgovanje europskim državnim obveznicama na primarnom ili sekundarnom tržištu i da je taj razgovor stoga bio protutržišan.
693
To vrijedi tim više jer je Komisija smatrala, pri čemu Nomura ne iznosi druge kritike osim onih koje su ispitane i odbijene u točkama 509. do 515., a zatim u točkama 527. do 529. ove presude, da protutržišnu prirodu razgovora koji se odvio 5. svibnja 2011. potvrđuju RBS‑ove i UBS‑ove izjave za primjenu pokajničkog programa, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 684. i bilješke 1220. pobijane odluke. Uostalom, izjava za primjenu pokajničkog programa koju je UBS dao 29. lipnja 2016. i koju je Komisija podnijela radi provođenja mjere izvođenja dokaza koju je donio Opći sud doista se odnosi na odlomke citirane u točki 690. ove presude.
– Razgovori od 18. svibnja i 22. lipnja 2011.
694
Kad je riječ o razgovorima od 18. svibnja i 22. lipnja 2011., razvrstanima u kategoriju 4 i navedenima u uvodnim izjavama 329., 333., 686. i 690. pobijane odluke, Nomura tvrdi da se ti razgovori odnose na postupke sindiciranja, ali ne europskih državnih obveznica, nego naddržavnih, poddržavnih ili agencijskih obveznica (u daljnjem tekstu: obveznice SSA).
695
Komisija je zbog te pogreške u ocjeni povrijedila i svoju obvezu obrazlaganja, prava obrane, načelo dobre uprave, pretpostavku nedužnosti, bitne postupovne uvjete te Ugovore time što je u obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijanu odluku bez objašnjenja uključila ponašanja koja se ne odnose ni na europske državne obveznice ni na izreku te odluke. Naposljetku, Nomura u replici navodi da bi neuzimanje u obzir navedenih razgovora utjecalo na iznos novčane kazne koja joj je izrečena.
696
Komisija u tom pogledu ne osporava da su se razgovori od 18. svibnja i 22. lipnja 2011. odnosili na obveznice SSA. Osim toga, Komisija je na raspravi objasnila da se na te razgovore nije oslonila kako bi dokazala protutržišnu prirodu ponašanja trgovaca tijekom tih razgovora. Međutim, naglasila je da se oslonila na te razgovore kao kontekstualni element koji se nadovezuje na druge dokaze kojima je raspolagala kako bi dokazala na koji su način trgovci vodili razgovore koji su se odnosili na postupke sindiciranja i osobito razmjenjivali informacije o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja.
697
Nadalje, kad je riječ o tvrdnjama iz točke 695. ove presude, Komisija smatra da su bespredmetne jer ne mogu dovesti do poništenja pobijane odluke ni utjecati na prirodu, težinu ili trajanje povrede koju je počinila Nomura. Usto tvrdi, kao prvo, da je Nomuri omogućila da se o tome izjasni u okviru upravnog postupka, kao drugo, da je u uvodnim izjavama 685., 686. i 690. pobijane odluke valjano opravdala razloge zbog kojih je te razgovore uzela u obzir i, kao treće, da Nomuru nije smatrala odgovornom za povredu koja se odnosila na obveznice SSA i da stoga nije povrijedila pretpostavku nedužnosti te banke.
698
U tom je pogledu, kao što se na to podsjetilo u točki 332. ove presude, u području prava tržišnog natjecanja, u slučaju spora o postojanju povrede, na Komisiji da podnese dokaze o povredama koje utvrđuje i da iznese dokaze koji mogu u dovoljnoj mjeri dokazati postojanje činjenica koje predstavljaju povredu.
699
Međutim, postojanje razgovora između trgovaca banaka o kojima je riječ u pogledu trenutka određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja obveznica SSA ne „može dokazati” postojanje jedinstvene i trajne povrede u sektoru europskih državnih obveznica a da se pritom ne povrijedi načelo pretpostavke nedužnosti. Osim toga, s obzirom na činjenicu da obveznice SSA nisu europske državne obveznice i da Komisija nije dokazala da su postupci sindiciranja koji se odnose na obveznice SSA slični postupcima sindiciranja koji se odnose na europske državne obveznice, ta se institucija ne može osloniti na razgovore od 18. svibnja i 22. lipnja 2011. kao ni na kontekstualni element.
[omissis]
– Razgovor od 28. studenoga 2011.
[omissis]
793
Valja utvrditi, a da pritom nije potrebno ocijeniti prirodu otkrivanja ponuda koje je podnio UniCredit („offered 15m rag37s”; „offered 15m dbr42s also”), da je, kao i svi sudionici u virtualnoj sobi za razgovor, ta banka saznala za ponude koje je UBS‑ov trgovac priopćio u pogledu dražbe belgijskih europskih državnih obveznica od tog dana.
794
Međutim, kao što se to navodi u točkama 448. i 476. do 486. ove presude i kao što je to ESMA potvrdila u odgovoru na pitanja koja je postavio Opći sud (vidjeti točke 564. do 566. ove presude), davanje više ponude predstavljalo je informaciju kojom se trgovcu koji tom informacijom raspolaže na primarnom i na sekundarnom tržištu dodjeljivala tržišna prednost u odnosu na trgovca koji njome ne raspolaže.
[omissis]
ii) Razgovori koje konkretno osporava Portigon
[omissis]
– Niz razgovora od 11. travnja 2011.
[omissis]
903
Osim toga, razmjena informacija o prošlim transakcijama koje su se upravo izvršile može svim sudionicima u virtualnim sobama za razgovor pružiti informacije o smjeru budućih trgovanja.
904
Usto, Komisija je u istoj uvodnoj izjavi 673. pobijane odluke istaknula, a da Portigon to nije osporavao, da su UBS‑ovi i Nomurini trgovci tijekom razmjena na koje se ta banka poziva komentirali ono što su na zaslonu vidjeli o sekundarnom tržištu, čime su otkrili informacije o klijentima i pozicijama u trgovanju, i razmjenjivali predviđanja o kretanju tržišta i informacije o cijenama pred ostalim četirima trgovcima koji su bili prisutni u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
905
Stoga je Komisija u uvodnim izjavama 323. i 673. pobijane odluke mogla valjano smatrati da se razgovor od 11. travnja 2011. odnosio na osjetljive informacije relevantne za trgovanje europskim državnim obveznicama na primarnom ili sekundarnom tržištu i da je taj razgovor stoga bio protutržišan.
– Razgovor od 12. travnja 2011.
906
Kad je riječ o razgovoru od 12. travnja 2011., Portigon tvrdi da cijeli taj razgovor nije imao nikakve konkretne veze s određenim poslovnim transakcijama.
907
Međutim, u točkama 673. do 676. ove presude već je utvrđeno da se taj razgovor odnosio na osjetljive informacije relevantne za trgovanje europskim državnim obveznicama na primarnom ili sekundarnom tržištu i da je stoga bio protutržišan.
– Niz razgovora od 18. svibnja 2011.
908
Kad je riječ o razgovoru od 18. svibnja 2011., Komisija je u uvodnim izjavama 329. i 686. pobijane odluke objasnila da su dva UBS‑ova trgovca, jedan Nomurin trgovac i Portigonov trgovac tijekom tog razgovora u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razmijenili informacije o trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja i da su se o tome međusobno obavještavali. Osim toga, Komisija je reproducirala poruke koje su trgovci razmijenili od 14:53:23 u navedenoj virtualnoj sobi.
909
Usto, Komisija je u Prilogu 1. pobijane odluke navela tri relevantna ulomka iz razgovora koji se 18. svibnja 2011. vodio u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, odnosno, kao prvo, ulomak od 9:03:28 do 9:11:48, kao drugo, ulomak od 10:00:05 do 10:44:08 i, kao treće, ulomak od 14:53:23 do 15:31:07.
910
Portigon u tom pogledu tvrdi, kao prvo, da su se poruke koje proizlaze iz prvog ulomka odnosile na prošle transakcije, kao drugo, da su se poruke poslane od 10:00:05 do 10:16:24 odnosile samo na razmjene općih informacija koje su bile poznate ili dostupne na tržištu i, kao treće, da poruke koje proizlaze iz trećeg ulomka nisu imale konkretne veze s određenim poslovnim transakcijama.
911
U tom je pogledu, najprije, točno da izjave koje su trgovci iznijeli u okviru prvog ulomka koji je utvrdila Komisija nisu dovoljne da se zaključi da je razgovor od 18. svibnja 2011. bio protutržišan. Štoviše, neke su od tih izjava relevantne jer se na temelju njih može razumjeti na koje se obveznice odnosio postupak sindiciranja od tog dana („eib 5y deal to price later”; „yes swapped. i havent traded yet in cash”) i koje su dovele do razmjena u okviru trećeg ulomka koji je utvrdila Komisija.
912
Nadalje, točno je da poruke poslane od 10:00:05 do 10:16:24 predstavljaju razmjenu općih informacija o španjolskim europskim državnim obveznicama. Međutim, Portigonovo osporavanje ograničeno je na otprilike 16 minuta od 44 minute drugog ulomka koji je utvrdila Komisija i koji je trajao od 10:00:05 do 10:44:08.
913
Naposljetku, kad je riječ o trećem ulomku, transkript razgovora od 18. svibnja 2011. potvrđuje da je jedan od UBS‑ovih trgovaca u 14:53:23 pitao je li nadmetanje započelo („Has the call started yet”). Nomurin trgovac odgovorio je da, koliko on zna, nije („‚not that i know off’‚hearing 4.15’”). Tada mu je UBS‑ov trgovac zahvalio („thanks”). Nadalje, Nomurin trgovac pitao je u 15:19:53 hoće li određivanje cijene imati ikakav učinak („will the pricing have any effect”). Portigonov trgovac odgovorio je da je, prema njegovu mišljenju, to malo vjerojatno („i think unlikely much on this one”). Nomurin trgovac složio se s tim mišljenjem u 15:20:19 („s[am]e”). Naposljetku, Nomurin trgovac napisao je u 15:28:48 „doing it now”, dok je UBS‑ov trgovac u 15:29:10 napisao „everton”, što je, kao što je to Komisija objasnila u uvodnoj izjavi 252. pobijane odluke, bio kodni naziv koji se koristio za upozoravanje sudionika na određivanje cijene u okviru postupka sindiciranja.
914
Stoga iz transkripta razgovora od 18. svibnja 2011. proizlazi da su, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 329. pobijane odluke, trgovci koji su bili prisutni tijekom tog razgovora pokušali pribaviti i pribavili informacije o točnom trenutku određivanja cijene u okviru konkretnog postupka sindiciranja.
915
Osim toga, Portigon ne ističe nijedan argument koji bi mogao dokazati da informacija o točnom trenutku određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja nije osjetljiva i da se njome ne dodjeljuje prednost.
916
Stoga Portigon nije dokazao da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je u uvodnim izjavama 329. i 686. pobijane odluke smatrala da se razgovor od 18. svibnja 2011. odnosio na osjetljive informacije relevantne za trgovanje europskim državnim obveznicama na primarnom ili sekundarnom tržištu i da je taj razgovor stoga bio protutržišan.
[omissis]
c)
Nomurine, BofA‑ine, Portigonove i UniCreditove kritike koje se odnose na postojanje jedinstvene povrede
[omissis]
1) Argumenti na koje se Nomura i Portigon pozivaju u okviru svojih četvrtih tužbenih razloga i koji se temelje na pogreškama u pogledu postojanja općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj
[omissis]
i) Ostali argumenti koje je istaknula Nomura
[omissis]
1040
Uostalom, prije nego što je iznio izjave citirane u točki 1037. ove presude, Nomurin trgovac odgovorio je na pitanje UniCreditova trgovca o razlogu zbog kojeg je RBS‑ov trgovac morao napustiti virtualnu sobu za razgovor na sljedeći način: „Pa znate, četvero ih je dobilo otkaz jer su dijelili informacije, tako da mislim da je to razlog” („well u know 4 guys got booted for sharing info so thats reason i think”), što potvrđuje da je Nomurin trgovac bio sposoban razumjeti protutržišnu prirodu ponašanja koja je utvrdila Komisija.
1041
Stoga se odbijaju argumenti koje je istaknula Nomura i koji su navedeni u točkama 1007. i 1027. ove presude.
ii) Zaključak
1042
S obzirom na prethodno navedeno, potrebno je odbiti Portigonove argumente koji su izneseni isključivo protiv dvaju od sedam objektivnih elemenata koje je Komisija uzela u obzir kako bi utvrdila da su ponašanja koja je utvrdila dio općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj.
1043
Kad je riječ o Nomurinim argumentima, također ih treba odbiti.
1044
Nomura i Portigon stoga nisu dokazali da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je smatrala da su ponašanja koja je utvrdila dio općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj.
2) Prvi tužbeni razlog na koji se poziva BofA, koji se u biti temelji na tome da virtualna soba za razgovor DBAC nije imala isti cilj kao virtualna soba za razgovor CODS & CHIPS
1045
Komisija je u uvodnoj izjavi 441. pobijane odluke smatrala da je BofA znala ili trebala razumno znati za rizik povezan s protupravnim ponašanjima koja su se planirala ili provodila u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, kao i bila spremna snositi ga. Suprotno tomu, navela je da se ne može s dovoljnom sigurnosti zaključiti da je ta banka znala i mogla razumno predvidjeti da postoje i da se održavaju virtualna soba za razgovor DBAC ili drugi protutržišni razgovori i da je bila spremna snositi rizik povezan s tom virtualnom sobom i tim drugim razgovorima. S obzirom na tu ocjenu, Komisija je, iako je zadržala svoja utvrđenja u pogledu kvalifikacije ponašanja o kojima je riječ kao jedinstvene i trajne povrede koja obuhvaća obje virtualne sobe za razgovor, u biti smatrala da je BofA odgovorna isključivo za razgovore koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
1046
BofA svojim prvim tužbenim razlogom ne nastoji osporiti utvrđenja o tome da je znala za ponašanja povezana s virtualnom sobom za razgovor CODS & CHIPS, ni utvrđenja o njezinoj namjeri da pridonese tim ponašanjima. Kao što je to navela na raspravi, BofA osporava isključivo postojanje općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj. Konkretnije, smatra da je Komisija pogrešno smatrala da su ponašanja koja su se provodila u, s jedne strane, virtualnoj sobi za razgovor DBAC i, s druge strane, virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, dio općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj.
1047
BofA najprije tvrdi da Komisija nije primijenila odgovarajući pravni kriterij. Naime, Komisija nije provjerila može li barem jedan element koji obilježava različite vrste protupravnih ponašanja uputiti na to da ponašanja koja su provodile druge banke nisu imala istovjetan protutržišni cilj te stoga nisu dio općeg plana.
1048
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Komisija u točkama 411., 413. i 414. pobijane odluke definirala opći plan koji ima jedinstven protutržišni cilj.
1049
Osim toga, u uvodnim izjavama 415. do 424. navedene odluke objasnila je da nekoliko objektivnih elemenata potvrđuje i da su virtualne sobe za razgovor o kojima je riječ i drugi razgovori opisani u njezinoj odluci po prirodi bili povezani i komplementarni te su se njima nastojali ostvariti ciljevi koje je prethodno opisala.
1050
Usto, valja navesti da je Komisija u uvodnim izjavama 449. do 464. pobijane odluke odgovorila na argumente koje je osobito istaknula BofA i koji se temelje na tome da su razgovori o kojima je riječ bili nepovezani tijekom godina i nisu slijedili redovit obrazac. Komisija je u tom okviru u uvodnoj izjavi 454. pobijane odluke odgovorila na BofA‑in argument koji se temelji na tome da njezin trgovac nije znao da postoji virtualna soba za razgovor DBAC te je navela da ta okolnost nije relevantna za ocjenu opsega jedinstvene i trajne povrede. Osim toga, Komisija je u uvodnim izjavama 465. i 466. pobijane odluke odbila BofA‑ine argumente koji se temelje na nehomogenosti europskih državnih obveznica. Naposljetku, Komisija je u uvodnim izjavama 468. do 474. pobijane odluke osobito odgovorila na BofA‑ine argumente koji se odnose na njezinu namjeru da pridonese općem planu i njezino znanje za ponašanja o kojima je riječ. U tom je pogledu u uvodnoj izjavi 472. pobijane odluke odbila argumente koji se temelje na nepostojanju protutržišne prirode razmjena koje su se odvile u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS. Komisija je u uvodnim izjavama 473. i 474. navedene odluke također zauzela stajalište o BofA‑inim argumentima koji se temelje na tome da je njezin trgovac sudjelovao samo u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, na tome da razgovori unutar virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS nisu bili protutržišni i na tome da je virtualna soba za razgovor DBAC stvorena upravo kako bi se njezina trgovca isključilo iz osjetljivih razgovora.
1051
Stoga je Komisija ispitala elemente koji su, prema BofA‑inu mišljenju, mogli uputiti na to da ponašanja koja su se materijalno provodila u dvjema predmetnim virtualnim sobama za razgovor nisu imala isti protutržišni cilj ni istu protutržišnu posljedicu. Na temelju činjenice da je Komisija došla do drukčijeg zaključka od BofA‑e u pogledu tih aspekata ne može se dokazati da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava.
i) Činjenica da je BofA‑in trgovac namjerno isključen iz virtualne sobe za razgovor DBAC i da mu je nanesena šteta ponašanjima koja su se provodila u toj virtualnoj sobi
1052
S jedne strane, BofA se poziva na nekoliko elemenata kako bi dokazala da je virtualna soba za razgovor DBAC stvorena kako bi se njezina trgovca namjerno isključilo iz navedene virtualne sobe. BofA u tom pogledu objašnjava da je virtualna soba za razgovor DBAC stvorena 28. veljače 2007., nakon što je njezin trgovac 29. siječnja 2007. bio primljen u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS. BofA dodaje da je ideju o stvaranju druge virtualne sobe za razgovor jedan od članova osnivača virtualne sobe za razgovor DBAC iznio na sam dan navedenog primanja BofA‑e u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS. BofA tvrdi i da nekoliko izjava koje su iznijeli osnivači i članovi virtualne sobe za razgovor DBAC te pobijana odluka dokazuju da su članovi te virtualne sobe činili odvojenu i zasebnu skupinu od drugih trgovaca koji su bili članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS. BofA navodi i razgovore tijekom kojih su članovi virtualne sobe za razgovor DBAC izrazili želju da se virtualna soba za razgovor CODS & CHIPS ograniči na bezazlene razgovore.
1053
S druge strane, BofA tvrdi da je u konkretnom slučaju riječ o dvjema virtualnim sobama za razgovor s različitim ciljevima jer su služile za dodjelu prednosti njihovim vlastitim sudionicima, a ne sudionicima u drugoj virtualnoj sobi. BofA naglašava da su sudionici u virtualnoj sobi za razgovor DBAC slijedili vlastite interese i ciljeve, ne uzimajući u obzir interese sudionika u drugoj virtualnoj sobi, odnosno virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, u kojoj je sudjelovala BofA.
1054
U tom pogledu, s jedne strane, najprije valja istaknuti da razgovori koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci dokazuju da je ideju o stvaranju druge virtualne sobe za razgovor jedan od članova virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS iznio 29. siječnja 2007. u prisustvu BofA‑ina trgovca i da su druga dva člana te skupine na nju reagirala nasmijanim emotikonima. Nije sporno ni da je virtualna soba za razgovor DBAC stvorena 28. veljače 2007., odnosno otprilike dva mjeseca nakon stvaranja virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i otprilike jedan mjesec nakon primanja BofA‑ina trgovca u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS.
1055
Nadalje, neki su se članovi osnivači virtualne sobe za razgovor DBAC, koji su prethodno stvorili virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS, tijekom jednog razgovora u virtualnoj sobi za razgovor DBAC od 10. siječnja 2008. izjasnili u korist upotrebe virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS za bezazlene razgovore. Osim toga, jedan od članova tih dviju virtualnih soba izrazio je tijekom razgovora od 27. veljače 2008. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC želju da se „velika trgovanja” ograniče na tu virtualnu sobu. Ta je želja proizašla iz činjenice da jedan trgovac sudionik u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, koji nije bio BofA‑in trgovac, nije dijelio nikakve informacije u toj virtualnoj sobi.
1056
Naposljetku, tijekom razgovora od 9. siječnja 2009., odnosno nakon razdoblja BofA‑ina sudjelovanja u povredi, članovi virtualne sobe za razgovor DBAC iznijeli su negativne izjave o trgovcima te banke, uključujući o trgovcu koji je sudjelovao u razmjenama koje su se odvile u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
1057
S druge strane, Komisija je u pobijanoj odluci doista smatrala da se ponašanja koja je utvrdila temelje na međusobnoj pomoći i da je cilj sporne jedinstvene i trajne povrede o kojoj je riječ bilo ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja razmjenom poslovno osjetljivih informacija među članovima kruga konkurenata kako bi oni uskladili svoje strategije kupnje europskih državnih obveznica na primarnom tržištu ili strategije trgovanja tim obveznicama na sekundarnom tržištu na štetu ostalih sudionika na tržištu.
1058
Međutim, kao prvo, valja istaknuti da BofA ne osporava da su razmjene koje su se odvile u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS imale protutržišni cilj i, konkretnije, protutržišni cilj koji je definiran u pobijanoj odluci.
1059
U tom pogledu iz razgovora utvrđenih u Prilogu 1. pobijanoj odluci i iz razgovora koje je Komisija ispitala u navedenoj odluci uostalom proizlazi da su članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS provodili sve vrste ponašanja navedene u točki 43. ove presude. Osim toga, ta su ponašanja bila protutržišna jer su smanjila neizvjesnost i među sudionicima u toj virtualnoj sobi stvorila prilike za koordiniranje na primarnom tržištu i na sekundarnom tržištu.
1060
Kao što to proizlazi iz točaka 345. do 620. ove presude, slična protutržišna ponašanja provodila su se i u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1061
Stoga su se slična protutržišna ponašanja provodila u objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ, uključujući nakon stvaranja virtualne sobe za razgovor DBAC i unatoč činjenicama navedenima u točkama 1054. do 1056. ove presude.
1062
Kao drugo, Komisija je u uvodnoj izjavi 473. pobijane odluke navela šest razgovora tijekom kojih su se iste ili slične osjetljive informacije razmjenjivale u objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ, odnosno razgovore od 24. rujna 2007., 7. veljače, 27. ožujka, 4. rujna i 6. studenoga 2008. te 14. siječnja 2009., koji su redom navedeni u uvodnim izjavama 125., 150., 165., 166., 192., 193., 214. i 225. navedene odluke.
1063
Osim toga, Komisija je na raspravi navela još tri druga razgovora tijekom kojih su se istodobne ili isprepletene razmjene odvijale u objema predmetnim virtualnim sobama za razgovor, odnosno razgovore od 11. siječnja, 6. ožujka i 30. travnja 2008., koji su redom navedeni u uvodnim izjavama 146., 163., 164. i 173. do 176. pobijane odluke.
1064
Komisija je u tom pogledu u uvodnoj izjavi 125. pobijane odluke objasnila da su trgovci tijekom razgovora od 24. rujna 2007. naizmjenično upotrebljavali obje predmetne virtualne sobe za razgovor i da su u te obje virtualne sobe istodobno razgovarali o belgijskoj dražbi.
1065
Iz razgovorâ od 7. veljače 2008. navedenih u uvodnim izjavama 150. i 151. pobijane odluke također proizlazi da su ti razgovori doveli do istodobnih razmjena informacija o francuskoj dražbi u objema predmetnim virtualnim sobama za razgovor, osobito na inicijativu BofA‑ina trgovca u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS („What you thinking for the 15yr’s today”). U tom su se pogledu sudionici u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS osobito dogovorili da neće platiti visoku cijenu („pay up large”), dok su sudionici u virtualnoj sobi za razgovor DBAC razmijenili informacije o svojim razinama davanja viših ponuda.
1066
Komisija je u uvodnim izjavama 165. i 166. pobijane odluke objasnila da su trgovci tijekom razgovorâ od 27. ožujka 2008. razgovarali o budućoj španjolskoj dražbi u objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ i, konkretno, o mogućnosti kupnje španjolskih europskih državnih obveznica po niskoj cijeni jer je španjolski ured za upravljanje dugom više zanimala količina nego cijena.
1067
Tijekom razgovorâ od 6. studenoga 2008. navedenih u uvodnim izjavama 213. i 214. pobijane odluke sudionici u virtualnoj sobi za razgovor DBAC i sudionici u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razgovarali su o francuskoj dražbi koja se održavala tog dana te su razmijenili informacije o cijenama. U tom je pogledu BofA‑in trgovac pitao članove virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS što misle o dražbi od tog dana te im je otkrio svoju cijenu za europske državne obveznice na deset godina („+4 area”). U istoj je virtualnoj sobi Natixisov trgovac iznio svoju strategiju („no reason to pay over mid I can see”).
1068
Tijekom razgovorâ od 14. siječnja 2009. navedenih u uvodnoj izjavi 227. pobijane odluke sudionici u objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ osobito su razgovarali o trenutku određivanja cijene u okviru belgijskog postupka sindiciranja. Tako je u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS BofA‑in trgovac pitao je li određena cijena u okviru postupka sindiciranja („is it priced??”), na što mu je Natixisov trgovac odgovorio potvrdno.
1069
Razgovori koje je Komisija navela na raspravi i u točki 1063. ove presude dokazuju i činjenicu da se o istim temama razgovaralo u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i u virtualnoj sobi za razgovor DBAC te osobito činjenicu da su sudionici u tim dvjema virtualnim sobama tijekom razgovora koji su se odvijali istodobno razmijenili informacije o budućoj dražbi u pogledu konkretnih europskih državnih obveznica. Razgovori koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS dokazuju i da je BofA‑in trgovac tom prilikom otkrio ili primio osjetljive informacije kao što su razine davanja ponuda, medijalne cijene ili, općenitije, strategije nadmetanja i da se tim informacijama njihovim primateljima dodijelila prednost.
1070
Iz drugih uvodnih izjava pobijane odluke proizlazi da su članovi obiju virtualnih soba za razgovor o kojima je riječ tijekom istodobnih razgovora koji su se u navedenim virtualnim sobama vodili 6. ožujka 2007., 18. siječnja i 11. veljače 2011. provodili protutržišne razmjene informacija o istim obveznicama.
1071
Stoga se u objema predmetnim virtualnim sobama za razgovor, za vrijeme cijelog postojanja tih dviju virtualnih soba, uključujući nakon nastanka činjenica navedenih u točkama 1054. do 1056. ove presude, istodobno ili uzastopno vodilo nekoliko razgovora o istim obveznicama koji su doveli do istih vrsta protutržišnih ponašanja.
1072
BofA u tom pogledu ne osporava konkretan sadržaj razgovora navedenih u točkama 1062. do 1071. ove presude, osim razgovora od 6. studenoga 2008. i 14. siječnja 2009., koji, prema njezinu mišljenju, dokazuju da su dvije predmetne virtualne sobe za razgovor bile potpuno različite i nisu imale zajednički cilj.
1073
Međutim, BofA‑ino osporavanje razgovora od 6. studenoga 2008. i 14. siječnja 2009. nije relevantno jer se ne odnosi na povezanost dviju virtualnih soba za razgovor ni, među ostalim, činjenicu da se o istim obveznicama razgovaralo u tim dvjema virtualnim sobama. Naime, to se osporavanje odnosi na to da njezin trgovac nije pridonio protutržišnim razmjenama. Uostalom, s jedne strane, BofA‑in trgovac sudjelovao je u razgovoru od 6. studenoga 2008., među ostalim tako što je pružio i primio osjetljive informacije o cijenama (vidjeti točku 1067. ove presude). S druge strane, BofA‑ino sudjelovanje u razgovoru od 14. siječnja 2009. nije utvrđeno protiv te banke.
1074
Kao treće, točno je da članovi virtualnih soba za razgovor nisu bili potpuno isti i da je virtualna soba za razgovor CODS & CHIPS imala više članova trgovaca, odnosno najviše devet članova trgovaca tijekom određenih razdoblja.
1075
Međutim, s jedne strane, četiri člana osnivača virtualne sobe za razgovor DBAC također su bili članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS. Konkretno, Komisija je četiri trgovca koji su prvotno sudjelovali u virtualnoj sobi za razgovor DBAC opisala kao „ključne dionike” zabranjenog sporazuma upravo zato jer su inicirali stvaranje virtualnih soba za razgovor CODS & CHIPS i DBAC, jer su imali pristup tim virtualnim sobama od samog početka, jer su i dalje imali pristup tim dvjema virtualnim sobama unatoč promjeni poslodavca i jer su sudjelovali u uzajamnim razgovorima u tim virtualnim sobama tijekom cijelog njihova postojanja. Osim toga, kada u dva navrata jedan član virtualne sobe za razgovor DBAC nije bio član virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS, navedeni je član radio za istu banku kao i jedan od četiriju članova osnivača dviju predmetnih virtualnih soba za razgovor.
1076
Stoga se ponašanjima koja su se provodila u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS mogla dodijeliti prednost članovima obiju predmetnih virtualnih soba za razgovor, uključujući članove virtualne sobe za razgovor DBAC. Osim toga, uzajamna očekivanja članova virtualne sobe za razgovor DBAC mogla su se ispuniti ponašanjima članova virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS. Tako su, primjerice, tijekom razgovorâ od 4. rujna 2008., sudionici u virtualnoj sobi za razgovor DBAC razgovarali o, među ostalim, francuskoj dražbi i provjerili cijene po kojima su se obveznice s dospijećem 2038. izdale (cleared) tijekom prethodne dražbe, uključujući u okviru zahtjeva koji je BofA‑inu trgovcu upućen u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, na koji je taj trgovac odgovorio.
1077
Drugim riječima, s obzirom na prisustvo članova virtualne sobe za razgovor DBAC u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, protutržišni cilj virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS podudarao se s ciljem virtualne sobe za razgovor DBAC.
1078
S druge strane, iz nekoliko razgovora koje BofA konkretno ne osporava proizlazi da su se određene informacije razmijenjene u virtualnoj sobi za razgovor DBAC razmijenile i u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i da su ponašanja koja su se provodila u virtualnoj sobi za razgovor DBAC stoga mogla imati utjecaj u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS. Drugim riječima, nekoliko razgovora dokazuje da su članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS primili informacije koje su se razmijenile u virtualnoj sobi za razgovor DBAC i da je primanje tih informacija pridonijelo smanjenju neizvjesnosti i stvaranju prilika za koordiniranje za članove virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS.
1079
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se, kao što to proizlazi iz točaka 1064. do 1070. ove presude, nekoliko razgovora utvrđenih u objema predmetnim virtualnim sobama u nekoliko navrata odnosilo na iste europske državne obveznice te su ti razgovori doveli do istih vrsta protutržišnih ponašanja. Osim toga, drugi razgovori koje je Komisija ispitala, kao što su razgovori od 25. rujna 2007. i 18. siječnja 2011., dokazuju da su te dvije virtualne sobe bile međusobno zamjenjive.
1080
Štoviše, nekoliko razgovora koje BofA konkretno ne osporava jasno dokazuje da su članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS primili informacije koje su se prethodno razmijenile u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1081
Naime, tijekom razgovora od 6. ožujka 2007., koji je naveden u uvodnoj izjavi 110. pobijane odluke i koji se vodio u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, sudionici u toj virtualnoj sobi razgovarali su o svojim strategijama nadmetanja i razinama davanja viših ponuda prije austrijske dražbe. U toj je virtualnoj sobi UBS‑ov trgovac drugim sudionicima postavio pitanje o razini davanja više ponude i objasnio da planira razinu davanja više ponude od +14 do +18. Istodobno su isti trgovci i BofA‑in trgovac u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS također razgovarali o austrijskoj dražbi. Taj se razgovor vodio na inicijativu BofA‑ina trgovca. Naime, on je drugim sudionicima postavio pitanje o njihovoj razini davanja više ponude i naveo razinu davanja više ponude koju sam planira primijeniti, kao i količinu koju planira tražiti („What are we thinking for the austria? We are +16 for about 70m”). UBS‑ov trgovac je u odgovoru još jednom naveo razinu davanja više ponude koju planira primijeniti („+14 +18”), kao i količinu koja mu je potrebna. Sudionici su zatim ažurirali i pojasnili svoju strategiju. Tako je, primjerice, BofA‑in trgovac otkrio svoje ponude („+15 +17 +19… 20m each”). Nakon dražbe su RBS‑ov trgovac i BofA‑in trgovac čestitali skupini („well done everyone”„all of below the average well done everybody”).
1082
Komisija je u uvodnim izjavama 174. i 175. pobijane odluke istaknula da su članovi virtualne sobe za razgovor DBAC 30. travnja 2008. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS podijelili strategiju o kojoj su upravo razgovarali u virtualnoj sobi za razgovor DBAC u pogledu francuske dražbe.
1083
Kad je riječ o razgovoru od 14. siječnja 2009. navedenom u točki 1068. ove presude, BofA‑in trgovac pitao je li određena cijena u okviru postupka sindiciranja („is it priced??”), na što mu je Natixisov trgovac odgovorio potvrdno. Tu je informaciju Natixisovu trgovcu dao UBS‑ov trgovac manje od četiri minute ranije u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1084
Osim toga, Komisija je u uvodnoj izjavi 307. pobijane odluke navela da razgovori od 18. siječnja 2011. u virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS i DBAC dokazuju i međusobnu zamjenjivost tih dviju virtualnih soba. Tijekom razgovora koji se tog dana vodio u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS jedan je trgovac pitao postoji li druga virtualna soba te je pojasnio da barem vidi određeni protok („dont we have a separate [chatroom] form the septics [the Americans]? at least we see some flow:-)”).
1085
Usto, Komisija je u uvodnoj izjavi 313. pobijane odluke istaknula da je RBS‑ov trgovac tijekom razgovora od 11. veljače 2011. citirao, u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, ulomak razgovora koji je s Portigonovim trgovcem vodio u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1086
Stoga razgovori navedeni u točkama 1081. do 1085. ove presude, koje BofA konkretno ne osporava, jasno dokazuju da informacije koje su se razmjenjivale i ponašanja koja su se provodila u virtualnoj sobi za razgovor DBAC nisu bili nužno namijenjeni samo članovima te virtualne sobe i da su se neke iste informacije razmjenjivale i u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
1087
Stoga valja utvrditi da su te razmjene informacija i ta ponašanja u virtualnoj sobi za razgovor DBAC mogli dovesti do smanjenja neizvjesnosti ili stvaranja prilika za koordiniranje i u okviru virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS, u korist članova te virtualne sobe i osobito BofA‑e tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi.
1088
Kad je riječ o okolnosti, koju ističe BofA, da su se određeni razgovori navedeni u točkama 1081. do 1085. ove presude vodili nakon razdoblja sudjelovanja te banke u povredi, ona ne može dovesti u pitanje ocjenu Općeg suda. Naime, nije nužno da, za potrebe dokazivanja općeg plana i jedinstvenog protutržišnog cilja, tijekom razdoblja sudjelovanja svake od banaka o kojima je riječ budu ispunjeni svi objektivni elementi koje je utvrdila Komisija.
1089
Jedinstvenu prirodu cilja koji se nastojao postići razgovorima koji su se vodili u dvjema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ potkrepljuje činjenica, navedena u uvodnoj izjavi 88. pobijane odluke, da su te dvije virtualne sobe privremeno imale isti naziv, odnosno CODS & CHIPS, u razdoblju od 24. rujna 2009. do 9. rujna 2010.
1090
Kao četvrto i u svakom slučaju, najprije valja naglasiti da činjenica da poduzetnik nije imao interes sudjelovati u određenim aspektima povrede koju je utvrdila Komisija nema nikakve veze s objektivnim kriterijem kojim se nastoji doznati jesu li različiti protutržišni razgovori bili obuhvaćeni istim općim planom, nego se zapravo odnosi na posebnu subjektivnu ulogu navedenog poduzetnika u povredi (vidjeti u tom smislu presudu od 7. studenoga 2019., Campine i Campine Recycling/Komisija, T‑240/17, neobjavljenu, EU:T:2019:778, t. 252.).
1091
Kad je riječ o postojanju povrede, nije bitno je li ona počinjena u komercijalnom interesu predmetnog poduzetnika (vidjeti presudu od 7. studenoga 2019., Campine i Campine Recycling/Komisija, T‑240/17, neobjavljenu, EU:T:2019:778, t. 252. i navedenu sudsku praksu).
1092
Stoga se na temelju činjenice da sudjelovanje BofA‑ina trgovca samo u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS nije bilo u interesu te banke ne može dovesti u pitanje Komisijina ocjena prema kojoj su ponašanja koja su se provodila u toj virtualnoj sobi i virtualnoj sobi za razgovor DBAC bila obuhvaćena istim općim planom.
1093
Naime, činjenica da su različiti poduzetnici imali različite uloge u ostvarivanju jedinstvenog protutržišnog cilja ne isključuje prirodu protutržišnog cilja i, prema tome, povrede, pod uvjetom da je svaki poduzetnik na svojoj razini pridonio ostvarivanju tog zajedničkog cilja (vidjeti u tom smislu presude od 15. ožujka 2000., Cimenteries CBR i dr./Komisija, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 do T‑32/95, T‑34/95 do T‑39/95, T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 do T‑65/95, T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 i T‑104/95, EU:T:2000:77, t. 4123. i od 8. srpnja 2004., JFE Engineering/Komisija, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 i T‑78/00, EU:T:2004:221, t. 370.).
1094
Stoga činjenica da je BofA pridonijela općem planu time što je sudjelovala samo u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, za razliku od trgovaca koji su bili članovi obiju virtualnih soba za razgovor o kojima je riječ, ne sprečava Komisiju da utvrdi postojanje općeg plana koji je bio zajednički toj virtualnoj sobi i virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1095
Naposljetku, nepoštovanje zabranjenog sporazuma ni na koji način ne utječe na činjenicu da je on postojao. Čak i kad bi se utvrdila činjenica da su određeni sudionici u zabranjenom sporazumu uspjeli zavarati ostale sudionike i upotrijebiti zabranjeni sporazum u svoju korist, počinjena povreda nije otklonjena tom jednostavnom činjenicom (vidjeti u tom smislu presude od12. prosinca 2014., Hansen & Rosenthal i H&R Wax Company Vertrieb/Komisija, T‑544/08, neobjavljenu, EU:T:2014:1075, t. 249. i od 11. srpnja 2019., Huhtamäki i Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Komisija, T‑530/15, neobjavljenu, EU:T:2019:498, t. 118.).
1096
Stoga se činjenicom da su sudionici u virtualnoj sobi za razgovor DBAC imali veću korist od provedenih ponašanja nego sudionici koji su sudjelovali samo u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, kao što je BofA, ne može dovesti u pitanje postojanje zajedničkog protutržišnog cilja tih dviju virtualnih soba za razgovor. Drugim riječima, činjenicom da su trgovci u virtualnoj sobi za razgovor DBAC iskoristili virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS u vlastitu korist ne može se dovesti u pitanje to da su te dvije virtualne sobe bile dio općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj.
1097
Iz toga slijedi da je Komisija osnovano smatrala da se dokazi kojima raspolaže nisu doveli u pitanje činjenicom da je BofA‑in trgovac namjerno bio isključen iz virtualne sobe za razgovor DBAC ni činjenicom da su ponašanja u virtualnoj sobi za razgovor DBAC mogla nanijeti štetu dionicima koji su iz nje bili isključeni. To vrijedi tim više jer je utvrdila postojanje nekoliko drugih objektivnih elemenata koji, prema njezinu mišljenju, također potvrđuju da su obje virtualne sobe bile dio istog općeg plana.
ii) Objektivni elementi navedeni u pobijanoj odluci
1098
BofA osporava sedam objektivnih elemenata koje je Komisija navela u uvodnim izjavama 416. do 423. pobijane odluke kako bi potvrdila da su virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i DBAC po prirodi bile povezane i komplementarne te su se njima nastojali ostvariti ciljevi općeg plana koji je utvrdila Komisija (vidjeti točku 946. ove presude).
1099
Najprije, s jedne strane, točno je da, kao što to u biti tvrdi BofA, činjenica da su koluzivna djelovanja povezana s istim proizvodom i istom djelatnosti, činjenica da su se upotrebljavala ista komunikacijska sredstva i činjenica da su uključene iste osobe nisu, razmatrane zasebno, dovoljne da se dokaže postojanje općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj i stoga jedinstvena povreda.
1100
Međutim, ako su utvrđeni, ti su objektivni elementi relevantni za ocjenu postojanja jedinstvene povrede i, kad ih se razmatra zajedno, mogu potvrditi da su virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i DBAC po prirodi bile povezane i komplementarne te su se njima nastojali ostvariti ciljevi općeg plana koji je utvrdila Komisija (vidjeti točku 925. ove presude).
1101
S druge strane, u dijelu u kojem BofA svojim argumentima tvrdi da je određenim objektivnim elementima navedenima u pobijanoj odluci proturječno namjerno isključenje njezina trgovca, valja ih odbiti zbog razloga navedenih u točkama 1058. do 1097. ove presude.
1102
Naposljetku, okolnošću prema kojoj su se određeni događaji koje je Komisija uzela u obzir kako bi donijela zaključak o postojanju jedinstvene povrede dogodili nakon razdoblja sudjelovanja konkretne banke u povredi ne može se dovesti u pitanje navedeni zaključak (vidjeti točku 1088. ove presude).
1103
Kao prvo, BofA tvrdi da europske državne obveznice na koje se odnose ponašanja koja se stavljaju na teret bankama o kojima je riječ nisu istovrstan proizvod jer imaju brojna različita obilježja. Osim toga, Komisija uopće nije dokazala da bi razmjena informacija o jednoj europskoj državnoj obveznici mogla biti relevantna u okviru kupnje druge europske državne obveznice ili trgovanja njome, uzimajući u obzir i pozicije i različite portfelje ulaganja različitih trgovaca.
1104
Međutim, s jedne strane, BofA ne osporava da su različite vrste europskih državnih obveznica mogle biti obuhvaćene razmjenom informacija među trgovcima u virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS i DBAC tijekom cijelog njihova postojanja, neovisno o tome razmatra li se te virtualne sobe zajedno ili zasebno. BofA ne osporava ni da su isti trgovci, a stoga i iste banke, mogle kupovati različite vrste europskih državnih obveznica ili trgovati njima, pri čemu među njima nije postojala posebna razlika između, među ostalim, izdavatelja ili dospijeća određenih obveznica (vidjeti uvodne izjave 416. i 466. pobijane odluke).
1105
S druge strane, u dijelu u kojem BofA temelji argument na činjenici da Komisija nije dokazala da bi razmjena informacija o jednoj europskoj državnoj obveznici mogla biti relevantna u okviru kupnje druge europske državne obveznice ili trgovanja njome, valja navesti da ta banka nije konkretno osporavala objašnjenja koja je Komisija u tom pogledu pružila u uvodnim izjavama 45. do 50. pobijane odluke i, konkretno, u njezinoj uvodnoj izjavi 47.
1106
Osim toga, u tom pogledu nekoliko razgovora ispitanih u pobijanoj odluci dokazuje da su trgovci nastojali utjecati na cijenu određenih europskih državnih obveznica kako bi ishodili povoljne uvjete prilikom kupnje drugih europskih državnih obveznica. Primjerice, Komisija je u uvodnoj izjavi 254. pobijane odluke objasnila da su se trgovci tijekom razgovora od 19. lipnja 2009. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC dogovorili o kupnji jedne referentne francuske europske državne obveznice s dospijećem 2038. kako bi pokušali povećati njezinu cijenu na sekundarnom tržištu i time povećati cijenu izdavanja obveznice koju je ista država izdala s dospijećem 2041. Isto se ponašanje može uočiti, primjerice, tijekom razgovora od 7. srpnja 2009. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, navedenog u uvodnoj izjavi 259. pobijane odluke, koji se odnosio na talijansku europsku državnu obveznicu. Usto, drugi razgovori dokazuju da su razmjene informacija o jednoj europskoj državnoj obveznici mogle biti relevantne u okviru kupnje druge europske državne obveznice ili trgovanja njome (vidjeti točke 967. do 969. ove presude).
1107
Kao drugo, BofA osporava samo relevantnost istovjetnosti komunikacijskih sredstava upotrijebljenih za dokazivanje postojanja jedinstvene povrede. BofA stoga ne osporava da su virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i DBAC bile istovjetna komunikacijska sredstva u pogledu njihova funkcioniranja i da su trgovci doista upotrebljavali ta komunikacijska sredstva, osim u dijelu u kojem njezin trgovac nije upotrebljavao virtualnu sobu za razgovor DBAC ili dvostrane načine komunikacije.
1108
Osim toga, BofA ne iznosi nijedan konkretan argument protiv Komisijina utvrđenja prema kojem je sudjelovanje u virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS i DBAC bilo moguće samo uz pozivnicu. To utvrđenje uostalom osobito potvrđuju razgovor od 29. siječnja 2007. naveden u uvodnoj izjavi 104. pobijane odluke i razgovor od 13. prosinca 2007. naveden u uvodnoj izjavi 134. te odluke, koji se odnose na primanje u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS, te razgovor od 9. rujna 2010. naveden u uvodnoj izjavi 294. pobijane odluke, koji se odnosi na primanje u virtualnu sobu za razgovor DBAC.
1109
U tom pogledu razgovori od 13. prosinca 2007. koji su se u virtualnim sobama za razgovor DBAC i CODS & CHIPS vodili u pogledu mogućeg primanja dvaju novih trgovaca u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS dokazuju da se čak i nakon stvaranja virtualne sobe za razgovor DBAC primanje u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS temeljilo na odnosu povjerenja („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
1110
Kao treće, kad je riječ o uključenim osobama, valja naglasiti da BofA‑inu argumentaciju, u dijelu u kojem se temelji na činjenici da je njezin trgovac namjerno isključen iz kruga povjerenja koji je stvoren u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, valja odbiti zbog razloga istaknutih u točkama 1058. do 1097. ove presude.
1111
U preostalom dijelu valja podsjetiti na to da je točno da članovi virtualnih soba za razgovor CODS & CHIPS i DBAC nisu bili potpuno isti. Međutim, četiri člana osnivača virtualne sobe za razgovor DBAC također su bili članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS.
1112
Osim toga, kao što je to istaknula Komisija, neki su trgovci promijenili banku, ali su ostali članovi navedenih virtualnih soba. Naime, ta promjena poslodavca brzo je bila popraćena dodjelom novog pristupa navedenim virtualnim sobama. Kao što to proizlazi iz razgovora koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci, ta je pojava uočena za dva trgovca koji su bili ponovno primljeni u obje virtualne sobe za razgovor o kojima je riječ i za jednog trgovca koji je bio ponovno primljen u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS. U tom pogledu osobito valja istaknuti da je jedan od članova osnivača virtualne sobe za razgovor DBAC bio dvaput ponovno primljen, ne samo u potonju virtualnu sobu, nego i u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS, i to 3. ožujka 2008. i zatim 19. listopada 2009. Jedan drugi član osnivač virtualne sobe za razgovor DBAC ponovno je primljen u te obje virtualne sobe 18. siječnja 2011.
1113
Stoga je Komisija pravilno utvrdila da su trgovci bili općenito isti i da je stoga postojao visok stupanj kontinuiteta i preklapanja u tom pogledu. Osim toga, iz točke 1112. ove presude proizlazi da su članovi osnivači virtualne sobe za razgovor DBAC i dalje htjeli biti članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS, uključujući nakon stvaranja virtualne sobe za razgovor DBAC i nakon nastanka činjenica navedenih u točkama 1054. do 1056. ove presude.
1114
Kao četvrto, BofA priznaje da činjenica da su se svi protutržišni razgovori o kojima je riječ odvijali tijekom istog razdoblja može biti relevantna za ocjenu postojanja jedinstvene i trajne povrede. Međutim, BofA se poziva na činjenicu da je njezin trgovac bio namjerno isključen iz virtualne sobe za razgovor DBAC i činjenicu da su razgovori u virtualnoj sobi za razgovor DBAC prestali nekoliko mjeseci prije završetka sporne povrede u okviru virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS.
1115
U tom pogledu činjenica, koju navodi BofA, da su razgovori u virtualnoj sobi za razgovore DBAC prestali 8. srpnja 2011., odnosno nekoliko mjeseci prije završetka sporne povrede u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, nije dovoljna da se dovede u pitanje postojanje vremenskog preklapanja postojanja tih dviju virtualnih soba i protutržišnih ponašanja koja su se provodila u tim dvjema virtualnim sobama.
1116
Naime, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 82. do 86. pobijane odluke, četiri ista trgovca stvorila su početkom 2007., u razmaku od nekoliko tjedana, virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS i zatim virtualnu sobu za razgovor DBAC. Osim toga, unatoč činjenicama navedenima u točkama 1054. do 1056. ove presude, protutržišne razmjene provodile su se u tim dvjema virtualnim sobama u razdoblju duljem od četiri godine, od 2007. do 2011. Te su se razmjene u nekoliko navrata odnosile na istu temu tijekom tog razdoblja (vidjeti točke 1064. do 1071. i 1080. do 1086. ove presude).
1117
Kao peto, BofA smatra da koluzivna djelovanja nisu slijedila „isti obrazac”. Naime, s jedne strane, razgovori u virtualnoj sobi za razgovor DBAC bili su svakodnevni ili su se vodili svaka dva dana. Suprotno tomu, razgovori u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS nisu bili česti. S druge strane, za razliku od razgovora utvrđenih u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, među različitim razgovorima koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS nije postojao dosljedan obrazac i Komisija nije utvrdila svakodnevne razgovore ili razgovore koji su se u potonjoj sobi za razgovor vodili tijekom nekoliko uzastopnih dana uoči dražbe. Naposljetku, činjenicu da djelovanja nisu slijedila isti obrazac u objema predmetnim virtualnim sobama za razgovor potkrepljuje Natixisova izjava za primjenu pokajničkog programa.
1118
Kad je riječ o argumentu koji se temelji na učestalosti razgovora u dvjema predmetnim virtualnim sobama za razgovor ili na nepostojanju učestalosti tih razgovora u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, valja istaknuti da ta učestalost nije ključni aspekt objektivnog elementa koji je povezan s obrascem koluzivnih djelovanja i naveden u uvodnoj izjavi 420. pobijane odluke. Relevantan aspekt, kako je naveden u navedenoj uvodnoj izjavi, zapravo u biti osobito predstavlja činjenica da su trgovci vodili razgovore prije izdavanja obveznica na primarnom tržištu, da su pokušali utjecati na cijene obveznica na sekundarnom tržištu i da su međusobno dijelili povratne informacije nakon svojih ponašanja, i to za različite vrste europskih državnih obveznica. Komisija je istaknula i da su se osjetljive informacije razmjenjivale od početka do kraja, što je predmetnim trgovcima omogućilo da pronalaze različite načine za ostvarivanje dobitaka na sekundarnom tržištu.
1119
Naime, iz razgovora koje je Komisija ispitala u pobijanoj odluci doista proizlazi da su, kao što to ona navodi u uvodnoj izjavi 420. navedene odluke, razgovori u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, kao i razgovori u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, doveli do prethodnih razmjena informacija i do usklađivanja strategija uoči dražbe, kao i do razmjene povratnih informacija nakon dražbe, osobito u obliku čestitki, uključujući nakon činjenica navedenih u točkama 1054. do 1056. ove presude. Isto tako, razgovori u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS dokazuju da su se, baš kao i u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, u njoj od početka do kraja razmjenjivale osjetljive informacije, što je trgovcima omogućilo da pronalaze različite načine za ostvarivanje dobitaka na sekundarnom tržištu.
1120
Usto, BofA‑inom tvrdnjom prema kojoj Komisija ne utvrđuje nijedan slučaj razgovora u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS koji se vodio tijekom nekoliko uzastopnih dana prije dražbe ne može se dovesti u pitanje Komisijina ocjena prema kojoj su djelovanja o kojima je riječ slijedila isti obrazac. U svakom slučaju, kao što to naglašava Komisija, razgovori koji su se u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS vodili 9., 10. i 11. siječnja 2008., navedeni u uvodnim izjavama 143. do 146. pobijane odluke, dokazuju da su u toj virtualnoj sobi postojali prethodni razgovori koji su se vodili tijekom nekoliko uzastopnih dana prije dražbe.
1121
Osim toga, Natixisove izjave, koje je to društvo dalo kao podnositelj zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, ne potkrepljuju BofA‑inu tvrdnju prema kojoj su se prije jedanaest dražbi održanih 2008. provele intenzivne razmjene u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, a ne virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS. Naime, ta se tvrdnja temelji na uzimanju u obzir brojnih dvostranih razmjena koje su se odvile izvan virtualnih soba za razgovor, a stoga i izvan virtualne sobe za razgovor DBAC.
1122
Kao šesto, BofA tvrdi da su se u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razgovori tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi vodili relativno rijetko i da se velika većina tih razgovora vodila u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1123
U tom je pogledu točno da je razmak između razgovora u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS ponekad bio nekoliko tjedana ili čak nekoliko mjeseci.
1124
Međutim, razgovori koje je podnijela Komisija dokazuju da su tijekom nekoliko drugih razdoblja, neovisno o tome jesu li se vodili u vrijeme razdoblja povrede koje je utvrđeno u odnosu na BofA‑u, razgovori u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS također bili vrlo učestali, primjerice u siječnju i ožujku 2008., u listopadu 2009., u veljači 2010. ili u travnju 2011., odnosno uključujući nakon nastanka činjenica navedenih u točkama 1054. do 1056. ove presude. Osim toga, unatoč privremenom smanjenju učestalosti razgovora nakon ožujka 2008., u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS vodili su se brojni razgovori i nakon tog datuma.
1125
U svakom slučaju, pitanje velike učestalosti razgovora samo je jedan od objektivnih elemenata koje je Komisija istaknula kako bi zaključila da postoji jedinstven protutržišni cilj.
1126
Kao sedmo, u dijelu u kojem BofA osporava ocjenu navedenu u uvodnoj izjavi 423. pobijane odluke prema kojoj su protutržišne razmjene često bile slične i isprepletene te su se preklapale i provodile u objema virtualnim sobama za razgovor, valja uputiti na točke 1064. do 1071. i 1080. do 1086. ove presude.
1127
Iz toga slijedi da, unatoč činjenici da BofA‑in trgovac nije bio član virtualne sobe za razgovor DBAC i unatoč izjavama nekih od članova osnivača virtualne sobe za razgovor DBAC navedenima u točkama 1054. do 1056. ove presude, postojanje zajedničkog općeg plana u dvjema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ potkrepljuje činjenica, kao prvo, da su se protutržišna ponašanja koja su se provodila u te dvije virtualne sobe odnosila na sve vrste europskih državnih obveznica, kao drugo, da su se ta ponašanja provodila s pomoću istih komunikacijskih sredstava, kao treće, da su uključene osobe općenito bile iste, kao četvrto, da su se ponašanja u objema predmetnim virtualnim sobama provodila tijekom razdoblja koja su se uvelike preklapala, kao peto, da su navedena ponašanja slijedila isti obrazac, kao šesto, da su ta ponašanja, ovisno o razdoblju, bila učestala i, kao sedmo, da su protutržišne razmjene često bile slične, isprepletene, da su se preklapale i da su se provodile u objema virtualnim sobama za razgovor.
1128
BofA stoga nije dokazala da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je smatrala da objektivni elementi koje je utvrdila potvrđuju i to da su predmetne virtualne sobe bile povezane i komplementarne u svrhu ostvarivanja postavljenih ciljeva.
1129
Taj se zaključak ne dovodi u pitanje okolnošću prema kojoj je UBS u svojoj izjavi za primjenu pokajničkog programa od 29. lipnja 2016. objasnio da su najrelevantniji razgovor uglavnom vodila četiri člana osnivača virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS, a zatim i virtualne sobe za razgovor DBAC, odnosno UBS‑ov trgovac, jedan RBS‑ov trgovac i dva trgovca koja su prvotno radila za ABN‑AMRO (koji je postao RBS).
1130
Naime, najprije, četiri predmetna trgovca istodobno su bili članovi virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i virtualne sobe za razgovor DBAC. Nadalje, UBS nije pojasnio u kojoj se virtualnoj sobi vodio navedeni „najrelevantniji” razgovor te je ta banka pružila detaljne informacije o razmjenama koje su se provele u obje predmetne virtualne sobe za razgovor. Naposljetku, na temelju činjenice da su četiri trgovca o kojima je riječ vodila „najrelevantniji” razgovor ne može se zaključiti da razmjene s drugim trgovcima nisu bile relevantne. Uostalom, BofA‑in trgovac bio je jedan od sudionika razgovora koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i koje je UBS naveo u svojoj izjavi za primjenu pokajničkog programa.
iii) Nedostatak saznanja o razmjenama koje su se odvijale izvan virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS
1131
Kad je riječ o tome da BofA‑in trgovac nije znao za razmjene koje su se odvijale izvan virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS i o nepostojanju dokaza o razgovorima između tog trgovca i drugih trgovaca izvan te virtualne sobe, valja podsjetiti na to da se ti argumenti temelje na subjektivnim elementima povezanima s BofA‑inom odgovornosti.
1132
Naime, iz sudske prakse navedene u točkama 332. do 338. ove presude proizlazi da takvi elementi nisu relevantni za ocjenu postojanja općeg plana koji ima zajednički cilj.
1133
Naime, činjenica da poduzetnik nije upoznat s razmjenom informacija između drugih sudionika u povredi niti za nju zna ne može ukloniti trajnu i jedinstvenu prirodu navedene povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 24. lipnja 2015., Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2015:416, t. 160.).
1134
Stoga se iz toga što BofA nije znala da postoji virtualna soba za razgovor DBAC ili iz nepostojanja dokaza o razgovorima između njezina trgovca i drugih trgovaca izvan te virtualne sobe ne može zaključiti da nije postojao opći plan koji je imao jedinstven protutržišni cilj koji je bio zajednički objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ.
1135
Suprotno tomu, Komisija je zbog tog nedostatka saznanja smatrala da je BofA odgovorna samo za ponašanja utvrđena u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
1136
Pod pretpostavkom da se, kao što to tvrdi BofA, nedostatak saznanja i nepostojanje namjere konkretnog poduzetnika da pridonese povredi mogu uzeti u obzir za ocjenu postojanja jedinstvenog protutržišnog cilja, takvo uzimanje u obzir ne bi moglo dovesti u pitanje utvrđenje o postojanju protutržišnog cilja koji je bio zajednički objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ.
1137
Naime, iz pobijane odluke proizlazi da je BofA posredstvom svojeg trgovca aktivno i namjerno u okviru virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS pridonosila četirima kategorijama ponašanja navedenima u točki 43. ove presude, a time i protutržišnom cilju koji je bio zajednički objema predmetnim virtualnim sobama za razgovor. Ta banka uostalom ne podnosi nijedan element kojim bi osporila aspekte pobijane odluke kojima se utvrđuje da je cilj ponašanja te banke bio pridonijeti ostvarivanju sporne povrede u cjelini ili barem njezinu namjeru pridonošenja zajedničkom cilju, čak i ako on obuhvaća samo protutržišna ponašanja sudionika u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
[omissis]
3) Drugi tužbeni razlog na koji se poziva UniCredit, koji se u biti temelji na tome da je jedinstvena povreda bila usmjerena na primarno tržište
[omissis]
1163
Osim toga, UniCreditovom argumentacijom ne mogu se dovesti u pitanje Komisijine ocjene prema kojima je opći plan koji je utvrdila istodobno obuhvaćao primarno tržište i sekundarno tržište.
1164
Drugi tužbeni razlog na koji se poziva UniCredit stoga se odbija u dijelu u kojem se odnosi na postojanje jedinstvene povrede.
4) Zaključak o postojanju jedinstvene povrede
1165
S obzirom na prethodno navedeno, četvrti tužbeni razlog na koji se poziva Nomura i četvrti tužbeni razlog na koji se poziva Portigon odbijaju se u dijelu u kojem se odnose na utvrđenje postojanja jedinstvene povrede.
1166
Osim toga, prvi tužbeni razlog na koji se poziva BofA valja odbiti u cijelosti.
1167
Usto, drugi tužbeni razlog na koji se poziva UniCredit odbija se u dijelu u kojem se odnosi na postojanje jedinstvene povrede.
d)
Nomurine i Portigonove kritike koje se odnose na trajnu prirodu povrede
1168
Komisija je u uvodnoj izjavi 420. pobijane odluke objasnila razloge zbog kojih je smatrala da su protutržišni razgovori o kojima je riječ slijedili isti obrazac. Tom je prilikom pojasnila da su trgovci često bili u kontaktu. Osim toga, u uvodnoj izjavi 422. te odluke naglasila je da su razgovori bili vrlo učestali. Naposljetku, u uvodnim izjavama 449. do 464. navedene odluke odgovorila je na određene Nomurine i BofA‑ine argumente. U svojem je odgovoru osobito podsjetila, kao prvo, na to da su se u različitim virtualnim sobama za razgovor redovito vodili brojni razgovori, kao drugo, na to da su svi razgovori navedeni u odjeljku 4. pobijane odluke i u Prilogu 1. navedenoj odluci bili dio niza indicija koji je podupirao njezinu ocjenu prema kojoj je povreda bila trajna i, kao treće, na to da razmak od dva mjeseca između dvaju djelovanja u pogledu zabranjenog sporazuma nije relevantan u kontekstu općeg plana koji se provodio nekoliko godina.
1169
Najprije valja naglasiti da, čak i ako su djelovanja u pogledu zabranjenog sporazuma odvojena duljim ili kraćim protecima vremena, Komisija može u okviru ocjene trajne prirode povrede koja je trajala više godina smatrati da ta povreda nije prekinuta, s jedne strane, ako se različitim radnjama koje su dio navedene povrede nastoji ostvariti isti cilj i ako su dio iste jedinstvene povrede i, s druge strane, ako se nijednom indicijom ili dokazom ne dokazuje da se povreda nije odvijala u tim razdobljima (vidjeti u tom smislu presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 112. i 114. i od 17. svibnja 2013., Trelleborg Industrie i Trelleborg/Komisija, T‑147/09 i T‑148/09, EU:T:2013:259, t. 61. i 63.).
1170
Međutim, načelo pravne sigurnosti zahtijeva da se Komisija poziva barem na dokaze koji se odnose na činjenice koje su se dogodile u dovoljno kratkim vremenskim razmacima da se može razumno zaključiti da se ta povreda neprekinuto nastavila između dvaju određenih datuma (vidjeti u tom smislu presudu od 29. rujna 2021., Nichicon Corporation/Komisija, T‑342/18, EU:T:2021:635, t. 365. (neobjavljena) i navedenu sudsku praksu).
1171
Iako je razdoblje koje je proteklo između dvaju protupravnih postupanja relevantan kriterij za utvrđivanje trajne prirode povrede, ipak se ne može apstraktno ispitati pitanje je li navedeno razdoblje dovoljno dugo da bi predstavljalo prekid povrede. Upravo suprotno, potrebno ga je ocijeniti u kontekstu funkcioniranja zabranjenog sporazuma o kojem je riječ (vidjeti presudu od 29. rujna 2021., Nichicon Corporation/Komisija, T‑342/18, EU:T:2021:635, t. 366. (neobjavljena) i navedenu sudsku praksu).
1172
Upravo s obzirom na ta razmatranja valja uzastopno ispitati argumente koje su Nomura i Portigon istaknuli u okviru svojih četvrtih tužbenih razloga i koji se u biti temelje na tome da Komisija nije odgovarajuće uzela u obzir okolnosti koje su predstavljale prekide kojima bi se opravdalo isključenje kvalifikacije kao trajne povrede, barem tijekom razdoblja u kojem su, prema Komisijinu mišljenju, oni sudjelovali u spornoj povredi.
1) Nomurini argumenti
1173
Nomura tvrdi da sporna povreda nije trajna povreda. Naime, prema njezinu mišljenju, može biti riječ samo o ponovljenoj povredi.
1174
Kao prvo, prema Nomurinu mišljenju, ekonomske studije obično upućuju na to da su učinci dražbe na cijenu ograničeni na razdoblje od najviše pet dana trgovanja i da su učinci protutržišnog razgovora, ako su takvi učinci mogući, još kraći s obzirom na utvrđenu volatilnost cijena.
1175
Kao drugo, s obzirom na volatilnost i dinamičnost sektora europskih državnih obveznica, funkcioniranje sporne povrede, ako ona postoji, ovisi o posebnim „pozitivnim mjerama”. Stoga su si trgovci o kojima je riječ trebali redovito priopćavati ažurirane i aktualne osjetljive informacije o, primjerice, svojim ponudama koje su planirali dati tijekom određene dražbe s obzirom na to da su te informacije brzo postajale nerelevantne. Međutim, Komisija nije istaknula nijedan dokaz o obliku sporazuma na temelju kojeg su trgovci bili dužni razmjenjivati informacije čim su njima raspolagali i na temelju kojeg bi bili kažnjeni da to nisu učinili.
1176
Kao treće, Komisija ne može pretpostaviti da je sporna povreda trajala tijekom razdoblja za koja ne postoji dokaz o postojanju protutržišnog ponašanja. Komisija je u ovom slučaju nepravilno prebacila teret dokazivanja. Naime, upravo je Komisija trebala dokazati ne samo postojanje povrede, nego i njezino trajanje, uključujući njezinu trajnu ili ponovljenu prirodu. Međutim, postoji nekoliko razdoblja za koja Komisija nije podnijela nikakav dokaz o pozitivnim mjerama.
1177
Kao četvrto, Nomura se poziva na četiri razmaka između pojava utvrđene povrede tijekom razdoblja povrede koje joj se pripisuje. Nomura se u biti poziva na razmak od 45 dana između razgovorâ od 18. siječnja i 3. ožujka 2011., razmak od 32 dana između razgovorâ od 3. ožujka i 5. travnja 2011., razmak od 20 dana između razgovorâ od 1. i 22. lipnja 2011. te razmak od 24 dana između razgovorâ od 3. i 28. studenoga 2011. Kad je riječ o razmacima između razgovorâ od 1. i 22. lipnja 2011. te razgovorâ od 3. i 28. studenoga 2011., Nomura dodaje da nije bilo nikakvih protutržišnih razgovora, unatoč dražbama koje je u međuvremenu organizirao, među ostalim, isti ured za upravljanje dugom.
1178
U tom pogledu, na prvom mjestu, iz, među ostalim, točaka 933. do 1041. ove presude proizlazi da su tijekom cijelog razdoblja povrede ponašanja banaka o kojima je riječ bila dio općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj. Stoga, s obzirom na to da je raspolagala dovoljnim brojem elemenata da od 4. siječnja 2007. do 28. studenoga 2011. utvrdi postojanje općeg plana koji ima jedinstven protutržišni cilj, nije bilo potrebno, suprotno onomu na što upućuje Nomura, da Komisija utvrdi da su sudionici izričito i prethodno sklopili opći sporazum kojim se određivalo njihovo djelovanje na tržištu ili, općenitije, da su prethodno potvrdili svoju namjeru o provođenju protutržišnih ponašanja.
1179
Iz toga proizlazi da je Komisija mogla smatrati da je sporna povreda trajala tijekom cijelog razdoblja povrede utvrđenog u pobijanoj odluci, osim ako je trebalo utvrditi prekid navedene povrede (vidjeti točke 1169. do 1171. ove presude).
1180
Na drugom mjestu, Nomurina tvrdnja prema kojoj su učinci dražbe na cijene ograničeni na razdoblje od pet dana trgovanja ili manje temelji se na upućivanju na odgovor te banke na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u kojoj se pak upućuje na popis publikacija o toj temi, ali se pritom ne navode pojedinosti o sadržaju tih publikacija. Osim toga, u Nomurinu odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku razmatraju se samo učinci dražbe na cijene jedne europske državne obveznice na sekundarnom tržištu. Tako se, kao što to ističe Komisija, u Nomurinoj tvrdnji ne uzima u obzir utjecaj zabranjenog sporazuma tijekom prve dražbe na kasnije dražbe istih europskih državnih obveznica ili utjecaj zabranjenog sporazuma o takozvanim referentnim obveznicama na druge europske državne obveznice sličnih obilježja (vidjeti točke 964. do 970. ove presude).
1181
Osim toga, Nomurin argument koji se temelji na činjenici da su sudionici u virtualnim sobama za razgovor imali brojne druge prilike za usklađivanje nije povezan s konkretnim dokazom.
1182
Neovisno o osnovanosti Nomurinih tvrdnji navedenih u točkama 1180. i 1181. ove presude, kao prvo, valja podsjetiti na to da se, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 414. pobijane odluke, protutržišnim ciljem u ovom slučaju nastojalo osigurati željene dodjele europskih državnih obveznica tijekom dražbi i zadržati status primarnog trgovca banaka o kojima je riječ po što nižem trošku. Trgovci su nastojali podržati ili barem poštovati međusobne pozicije i strategije prilikom trgovanja europskim državnim obveznicama na sekundarnom tržištu te su ih, ako je to bilo moguće, nastojali međusobno uskladiti. Cilj ponašanja banaka na primarnom i sekundarnom tržištu u konačnici je bio međusobno pomaganje radi poticanja dodatnih aktivnosti trgovanja europskim državnim obveznicama i povećanja prihoda.
1183
Kao što je to Komisija u biti objasnila u uvodnim izjavama 377., 378., 414., 420., 510., 537. i 540. pobijane odluke i kao što to proizlazi iz razgovora koje je Komisija ispitala u navedenoj odluci, cilj razgovora među trgovcima o kojima je riječ bio je otkriti, stvoriti i iskoristiti prilike za koordiniranje njihovih ponašanja u pogledu dražbi, postupaka sindiciranja i određenih aktivnosti trgovanja u sektoru europskih državnih obveznica.
1184
Trgovci banaka o kojima je riječ nastojali su ostvariti protutržišni cilj koji je Komisija utvrdila u pobijanoj odluci time što su slobodno razmjenjivali informacije o svojim aktivnostima povezanima s budućim izdavanjima europskih državnih obveznica, onima u tijeku ili onima koja su nedavno završila, ili pak o svojim aktivnostima povezanima s trgovanjima europskim državnim obveznicama koja su bila u tijeku ili su se upravo odvila. Kao što je to Komisija navela u uvodnoj izjavi 764. pobijane odluke, razgovori o kojima je riječ vodili su se u virtualnim sobama za razgovor koje su, među ostalim, trgovcima sudionicima omogućivale da razmjene prate u stvarnom vremenu. Upotreba tih virtualnih soba tako je trgovcima omogućila da razmjenjuju poslovno osjetljive informacije i da otkriju prilike za koordiniranje kad je to bilo moguće i, među ostalim, kad su pokazali zajednički interes za jednu ili više konkretnih europskih državnih obveznica na primarnom tržištu ili na sekundarnom tržištu. Na taj su način navedeni trgovci nastojali postići navedeni protutržišni cilj u okviru protutržišnih razmjena koje su se odnosile na određena izdavanja ili trgovanja, odnosno na relevantne informacije za određena razdoblja.
1185
U tim okolnostima svakodnevna interakcija i vrlo učestalo sudjelovanje u protutržišnim razgovorima nisu bili nužni za funkcioniranje sporne povrede jer izdavanja europskih državnih obveznica ili trgovanja njima nisu bila nužno povezana. Naime, čak i kad bi protutržišno ponašanje koje se odnosi na jednu europsku državnu obveznicu moglo utjecati na drugu europsku državnu obveznicu i čak i ako bi neko ponašanje na primarnom tržištu moglo utjecati na sekundarno tržište i obrnuto, eventualni uspjeh protutržišnog razgovora o određenom postupku sindiciranja, dražbi ili trgovanju ne ovisi o sudjelovanju u nizu razgovora koji se odnose na druge postupke sindiciranja, dražbe ili trgovanja.
1186
Stoga, čak i ako su, kao što to tvrdi Nomura, sudionici u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ imali brojne druge prilike za usklađivanje koje nisu iskoristili, tim se utvrđenjem ne može dovesti u pitanje Komisijina ocjena prema kojoj je jedinstvena povreda bila trajna.
1187
Kao drugo, kao što je to Komisija u biti objasnila u uvodnim izjavama 391., 417., 443., 596., 764. i 798. pobijane odluke, razmjene informacija u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ uključivale su očekivanje da svi sudionici otkriju osjetljive informacije, što je i jednima i drugima omogućivalo da međusobno izvuku koristi iz tih razmjena. Tako je trgovac, kao što to dokazuju određeni razgovori koje je analizirala Komisija, ako nije ispunjavao opća očekivanja u području uzajamne razmjene, mogao biti isključen iz tih virtualnih soba za razgovor (vidjeti točke 490. do 492. ove presude koje se odnose na analizu razgovora koje se konkretno ne osporava). Kao što je to Komisija naglasila u uvodnoj izjavi 799. pobijane odluke, razmjene u navedenim virtualnim sobama za razgovor temeljile su se na uzajamnom povjerenju i na nadi u primanje sličnih osjetljivih informacija tijekom vremena. Tako je, među ostalim, Komisija u uvodnim izjavama 482. i 798. pobijane odluke u biti navela da je interakcija trgovca, u ovom slučaju BofA‑ina trgovca ili UniCreditova trgovca, ojačala međusobnu ovisnost trgovaca u održavanju njihova koluzivnog ponašanja.
1188
Stoga se protutržišni cilj koji su trgovci nastojali postići temeljio na njihovu zajedničkom shvaćanju da si međusobno pružaju pomoć kako bi tijekom vremena ostvarili obostranu korist. Na temelju toga, trgovac je sa svojim konkurentima razmjenjivao poslovno osjetljive informacije jer je od drugih trgovaca očekivao da će se na isti način ponašati u budućnosti. U kontekstu funkcioniranja zabranjenog sporazuma o kojem je riječ, ponašanja koja je utvrdila Komisija, i općenitije, opći plan kojeg su dio ta ponašanja stoga su se temeljili na međusobnim očekivanjima koja su nastala zbog svakog protutržišnog razgovora i čiji je cilj bio iz toga ostvariti trajnu korist u odnosu na urede za upravljanje dugom država članica europodručja, konkurentne trgovce i klijente i, naposljetku, povećati prihode sudionika tijekom izdavanja europske državne obveznice ili trgovanja njome na primarnom i sekundarnom tržištu.
1189
U tim uvjetima, zbog kratkoće rokova u kojima su razmijenjene informacije postajale zastarjele, na koju se poziva Nomura, od Komisije se nije zahtijevalo da objasni kako su se ispunili utvrđeni razmaci između dviju pojava povrede. Osim toga, zbog te se kratkoće ne može dovesti u pitanje Komisijin zaključak prema kojem je sporna jedinstvena povreda bila trajna.
1190
Na trećem mjestu, Komisija se oslonila na dokaze koji se odnose na činjenice koje su se dogodile u dovoljno kratkim vremenskim razmacima te je osnovano smatrala da se na temelju razmaka između dviju pojava povrede ne može smatrati da je navedena jedinstvena povreda bila prekinuta.
1191
Naime, kao prvo, valja naglasiti da je sporna jedinstvena povreda trajala nekoliko godina, odnosno od početka siječnja 2007. do kraja studenoga 2011. Osim toga, Komisija je u uvodnim izjavama 420. i 422. pobijane odluke osnovano smatrala da su trgovci o kojima je riječ često razgovarali tijekom razdoblja povrede i da su ti razgovori bili vrlo učestali. Naime, valja podsjetiti na to da je Komisija utvrdila otprilike 380 protutržišnih razgovora tijekom razdoblja povrede od 2007. do 2011. Osim toga, točno je da se učestalost protutržišnih ponašanja mijenjala tijekom cijelog razdoblja povrede. Međutim, ta učestalost ostala je velika tijekom svake godine o kojoj je riječ. Usto, ta promjena u učestalosti protutržišnih ponašanja objašnjava se kontekstom funkcioniranja jedinstvene povrede, koji je bio povezan s postojanjem prilika za koordiniranje, kao i kontekstom tržišta europskih državnih obveznica, koji je bio obilježen težim razdobljima, kao što to dokazuje razgovor od 4. listopada 2011. (vidjeti točke 746. do 749. ove presude).
1192
Kao drugo, iz ispitivanja, s jedne strane, razgovora koji su prethodili razmacima na koje se poziva Nomura i, s druge strane, razgovora koji su uslijedili nakon navedenih razmaka, proizlazi da ti razgovori ne sadržavaju nikakav element kojim bi se moglo dokazati da su trgovci banaka o kojima je riječ izrazili, kao prvo, želju da prestanu sudjelovati u jedinstvenoj povredi i, kao drugo, želju da ponovno sudjeluju u toj povredi. Upravo suprotno, ton kojim se trgovci koriste posebno je slobodan, a razgovori su spontani. Konkretno, protutržišni razgovori koji su uslijedili nakon razmaka na koje se poziva Nomura ne podrazumijevaju nikakve uvodne napomene koje bi dokazale potrebu da se ponovno uspostavi kontakt, odnosno povjerenje, koji je ranije prekinut između sudionika. Tim se razgovorima stoga utvrđuje ustrajna i trajna želja trgovaca o kojima je riječ da provode ponašanja koja pridonose općem planu koji ima jedinstven protutržišni cilj kako ga je Komisija definirala u pobijanoj odluci.
1193
Konkretnije, kad je riječ o navodnom razmaku od 45 dana između, s jedne strane, razgovorâ od 18. siječnja 2011. u virtualnim sobama za razgovor CODS & CHIPS i DBAC i, s druge strane, razgovora od 3. ožujka 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, ne može se dokazati da je jedinstvena povreda bila prekinuta. Naime, valja navesti da je Komisija utvrdila da su se između tih dvaju datuma protutržišni razgovori vodili 25. i 26. siječnja 2011. te 3., 14., 17., 25. i 28. veljače 2011. Razmak od 45 dana na koji se poziva Nomura stoga ne odgovara razdoblju tijekom kojeg se jedinstvena povreda nije pojavila ni u kojem obliku. Osim toga, u pobijanoj odluci navode se još dva razgovora koja su se vodila 2. i 11. veljače 2011. Naime, sudionici su 2. veljače 2011. nekoliko puta preimenovali virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS, a jedan je RBS‑ov trgovac 11. veljače 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS citirao razgovor koji je vodio u virtualnoj sobi za razgovor DBAC.
1194
Razmak na koji se poziva Nomura zapravo se temelji na činjenici da njezin trgovac tijekom tog razdoblja nije imao ovlaštenje djelovati za račun te banke te se njime stoga u najboljem slučaju može dokazati da je pojedinačno sudjelovanje te banke u spornoj povredi započelo kasnije nego što je to utvrđeno u pobijanoj odluci.
1195
Kad je riječ o razmaku od 32 dana između, s jedne strane, razgovora od 3. ožujka 2011. u virtualnoj sobi za razgovor DBAC i, s druge strane, razgovora od 5. travnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, valja istaknuti da je, iako su obveznice na koje su se ti razgovori odnosili bile različite, sadržaj razgovora bio sličan.
1196
Naime, trgovci o kojima je riječ razmjenjivali su poslovno osjetljive informacije koje su se odnosile na buduće dražbe. Osim toga, kao što to proizlazi iz točaka 665. do 670. ove presude, trgovci su tijekom razgovora od 5. travnja 2011. također razmijenili osjetljive informacije o svojim aktivnostima trgovanja na sekundarnom tržištu.
1197
Transkript razgovora od 5. travnja 2011. dokazuje da je među trgovcima vladalo ozračje iskrenog prijateljstva te iz njega ne proizlazi nijedan element koji bi upućivao na to da trgovci između 3. ožujka i 5. travnja 2011. više nisu htjeli provoditi spornu povredu.
1198
Kad je riječ o razmaku od 20 dana između, s jedne strane, razgovora od 1. lipnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i, s druge strane, razgovora od 22. lipnja 2011. u toj virtualnoj sobi, valja istaknuti da je, s obzirom na to da se razgovor od 22. lipnja 2011. nije mogao utvrditi u odnosu na Nomuru (vidjeti točke 694. do 704. ove presude), razgovor od 24. lipnja 2011. prvi relevantan razgovor nakon razgovora od 1. lipnja 2011.
1199
U tom su pogledu sudionici tijekom razgovora od 1. lipnja 2011. razgovarali o svojoj strategiji nadmetanja u pogledu francuske dražbe, uključujući davanje više ponude i medijalne cijene. Osim toga, raspravljali su o rezultatu navedene dražbe. Istog je dana drugi Nomurin trgovac ponovno primljen u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS te je taj trgovac tom prilikom objasnio da je opet presretan i obećao da će sve što se kaže u virtualnoj sobi zadržati za sebe. Na kraju tog razgovora UBS‑ov trgovac naveo je da se vraća idući utorak.
1200
Razgovor od 24. lipnja 2011. započeo je pak uobičajenim pozdravima nakon kojih je odmah uslijedilo pitanje koje je Nomurin trgovac, koji je dan ranije bio na putu, postavio kako bi saznao jesu li aktivnosti od prethodnog dana dobro prošle. Potom su sudionici razmijenili osjetljive informacije o svojim aktivnostima trgovanja na sekundarnom tržištu i provjerili svoje medijalne cijene te je Nomurin trgovac predložio prodaju francuskih europskih državnih obveznica kako bi se tržište pokrenulo.
1201
Stoga razgovori od 1. i 24. lipnja 2011. dokazuju zajedničku i ustrajnu želju za nastavkom provedbe općeg plana koji je Komisija definirala u pobijanoj odluci. To vrijedi tim više jer je između tih dvaju razgovora, odnosno 10. lipnja 2011., jedan drugi RBS‑ov trgovac dobio pristup virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS uz pristup virtualnoj sobi razgovor DBAC kojim je već raspolagao.
1202
Kad je riječ o razmaku od 24 dana između, s jedne strane, razgovora od 3. studenoga 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i, s druge strane, razgovora od 28. studenoga 2011. u toj virtualnoj sobi, valja podsjetiti na to da sadržaj razgovora od 3. studenoga 2011. dokazuje protutržišno ponašanje u obliku otkrivanja osjetljive informacije o razini davanja više ponude u okviru buduće dražbe (vidjeti točke 781. do 790. ove presude). Točno je da je Nomurin trgovac tijekom tog razgovora objasnio da misli da se o tim stvarima ne bi smjelo razgovarati. Međutim, razgovor se nastavio normalno te je UBS‑ov trgovac na kraju razgovora najavio svoje planove za tu večer.
1203
Kad je riječ o razgovoru od 28. studenoga 2011., iz početka tog razgovora ne proizlazi nijedan element koji bi upućivao na to da se sporna povreda prethodno prekinula. Naime, početak tog razgovora dokazuje da su se trgovci vrlo brzo pozvali na situaciju Kraljevine Belgije zbog koje će, prema mišljenju UniCreditova trgovca, dražba koju ta država članica predviđa biti zanimljiva. Potom je UBS‑ov trgovac otkrio osjetljivu informaciju o svojoj razini davanja više ponude u okviru te dražbe (vidjeti točke 791. do 797. ove presude). Kasnije je RBS‑ov trgovac objavio da treba napustiti virtualnu sobu za razgovor zbog razloga povezanih s usklađenosti te je Komisija u tom kontekstu smatrala da je razgovor od 28. studenoga 2011. označio kraj sporne jedinstvene povrede.
1204
Valja dodati da, unatoč činjenici da se razgovor od 18. svibnja 2011. ne može utvrditi u odnosu na Nomuru (vidjeti točke 694. do 704. ove presude), razmak između, s jedne strane, razgovora od 5. svibnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS i, s druge strane, razgovora od 1. lipnja 2011. u istoj virtualnoj sobi ne dokazuje da je jedinstvena povreda koju je utvrdila Komisija bila prekinuta.
1205
Naime, trgovci o kojima je riječ tijekom tih su razgovora, među ostalim, razgovarali o svojim razinama davanja viših ponuda i medijalnim cijenama u okviru budućih dražbi. U tom pogledu razgovor od 5. svibnja 2011. ne sadržava nikakvu naznaku kojom bi se moglo dokazati da su trgovci planirali prekinuti svoja ponašanja u budućnosti, odnosno nakon tog razgovora. Uostalom, sudionici su tijekom navedenog razgovora, nakon svojih protutržišnih ponašanja, izrazili zadovoljstvo kad su utvrdili rezultate dražbe o kojoj je bila riječ. Kad je riječ o razgovoru od 1. lipnja 2011., on je odmah nakon uobičajenih pozdrava započeo pitanjem koje je UBS‑ov trgovac uputio RBS‑ovu trgovcu kako bi saznao hoće li sudjelovati u francuskoj dražbi od tog dana. Zatim su uslijedila protutržišna ponašanja i, među ostalim, razmjene osjetljivih informacija povezanih s tom dražbom (vidjeti točku 1199., kao i točke 1383. i 1384. ove presude).
1206
Usto, kad je riječ o utvrđenju prema kojem Komisija nije dokazala da je razgovor od 4. listopada 2011. protutržišan, valja naglasiti da se takvim utvrđenjem ne može dokazati da se jedinstvena povreda prekinula između 28. rujna i 12. listopada 2011.
1207
Naime, s jedne strane, valja podsjetiti na to da je razgovor od 4. listopada 2011. relevantan element konteksta jer potvrđuje duh suradnje među trgovcima u teškoj situaciji na tržištu i dokazuje da su oni sami naveli da si zbog te teške situacije na tržištu ne mogu međusobno pomoći (vidjeti točke 746. do 749. ove presude).
1208
S druge strane, ispitivanje sadržaja razgovora od 28. rujna 2011. i od 12. listopada 2011. dokazuje da oni ne sadržavaju nijedan element koji bi upućivao na to da je želja predmetnih trgovaca da pridonesu spornoj povredi prestala između tih dviju pojava te povrede.
[omissis]
e)
Pripisivost odgovornosti za jedinstvenu i trajnu povredu UniCreditu, Nomuri i Portigonu
[omissis]
1230
U okviru svojeg drugog tužbenog razloga i jednog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga, UniCredit tvrdi da je Komisija počinila pogreške u pogledu njegova sudjelovanja u spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi. Ta se banka poziva i na šesti tužbeni razlog, koji se temelji na pogreškama počinjenima prilikom određivanja datuma početka njezina sudjelovanja u toj povredi.
1231
U okviru svojeg četvrtog tužbenog razloga, Nomura se poziva na pogreške koje je Komisija počinila u pogledu njezina sudjelovanja u spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi. Svojim trećim tužbenim razlogom i četvrtim dijelom svojeg petog tužbenog razloga Nomura se poziva i na pogreške koje se osobito odnose na trajanje njezina sudjelovanja u toj povredi, kao i na povredu načela jednakog postupanja.
1232
U okviru svojeg četvrtog tužbenog razloga, Portigon tvrdi da je Komisija došla do pogrešnih utvrđenja u pogledu trajne prirode njegova sudjelovanja u spornoj povredi i datuma završetka njegova sudjelovanja u toj povredi. Ta banka ističe i argumente koji upućuju na osporavanje njezina sudjelovanja u navedenoj povredi i, općenitije, njezine odgovornosti.
1233
Najprije valja naglasiti da, u dijelu u kojem UniCredit i Nomura tvrde da Komisija kao početak njihova sudjelovanja u spornoj povredi nije imala pravo utvrditi datum koji je prethodio datumu na koji je njihov trgovac ishodio regulatorno odobrenje za trgovanje za račun tih banaka, tu argumentaciju treba odbiti zbog razloga navedenih u točkama 303. do 331. ove presude. Isto vrijedi i za Portigonovu argumentaciju koja se temelji na tome da ga se ne može smatrati odgovornim za ponašanje njegova trgovca.
1234
S obzirom na prethodno navedeno, valja ispitati, kao prvo, druge argumente koje UniCredit ističe kako bi osporio to što je početak njegova sudjelovanja u spornoj povredi utvrđen od 9. rujna 2011., kao drugo, argumente koje UniCredit, Nomura i Portigon ističu u pogledu njihova sudjelovanja u toj povredi, kao i, po potrebi, trajne prirode tog sudjelovanja, kao treće, Portigonove argumente povezane sa završetkom njegova sudjelovanja u navedenoj povredi i, kao četvrto, Nomurine argumente koji se temelje na povredi načela jednakog postupanja.
1) Utvrđivanje 9. rujna 2011. kao početka UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi
1235
Komisija je u uvodnoj izjavi 761. pobijane odluke objasnila da je, kako bi odredila datum početka sudjelovanja predmetne banke u spornoj povredi, kao kriterij upotrijebila prvi pristup njezina trgovca barem jednoj od dviju trajnih virtualnih soba za razgovor DBAC ili CODS & CHIPS ili obnavljanje pristupa tog trgovca ako je već ranije bio član tih virtualnih soba kad je radio za drugu banku. Međutim, Komisija je u istoj uvodnoj izjavi pojasnila da je pojedinačno sudjelovanje banke počelo ranije ako se dokazalo da je trgovac te banke već sudjelovao u drugim protutržišnim razmjenama u nestalnim virtualnim sobama za razgovor ili na druge načine prije nego što je dobio pristup dvjema predmetnim trajnim virtualnim sobama za razgovor.
1236
Komisija je u uvodnoj izjavi 762. i članku 1. pobijane odluke smatrala da je UniCredit sudjelovao u povredi od 9. rujna do 28. studenoga 2011. Kako bi opravdala utvrđivanje početka UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi, Komisija je u uvodnoj izjavi 769. navedene odluke naglasila da, ne samo da se 9. rujna 2011. obnovio pristup UniCreditova trgovca virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, nego je taj trgovac navedenoj virtualnoj sobi pristupio i 6. rujna 2011. preko računa svojeg bivšeg poslodavca, odnosno Portigona. Smatrala je da takvo ponašanje dokazuje trajni interes i trajno sudjelovanje UniCreditova trgovca u zabranjenom sporazumu. Dodala je da je taj trgovac takav pristup upotrijebio kako bi pružao informirane savjete unutar svoje banke ili da je ulagao u odnose s konkurentnim trgovcima dok se pripremao za skoru mogućnost nastavka svoje aktivnosti trgovanja.
1237
Svojim šestim tužbenim razlogom UniCredit tvrdi da je Komisija počinila pogrešku time što je početak njegova sudjelovanja u spornoj povredi utvrdila od 9. rujna 2011. Naime, kao prvo, razdoblje njegova sudjelovanja u povredi nije moglo početi prije nego što je konkretno sudjelovao u protutržišnom razgovoru, odnosno prije 26. rujna 2011. Kao drugo, običan pristup njegova trgovca virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS 9. rujna 2011., a da se pritom u toj virtualnoj sobi na taj datum nije vodio nikakav razgovor, ne može se smatrati sudjelovanjem tog trgovca u protutržišnoj razmjeni. Kao treće, Komisija se ne može pozvati na činjenicu da je njegov trgovac ranije bio Portigonov zaposlenik i da je na temelju toga imao pristup virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS kako bi tvrdila da je UniCredit već od 9. rujna 2011. znao za opći plan. Namjere njegova trgovca nisu relevantne tako dugo dok on nije sudjelovao u protutržišnom razgovoru.
1238
Kao prvo, Komisija odgovara da je UniCreditov trgovac bio jedan od trgovaca osnivača virtualnih soba za razgovor CODS & CHIPS i DBAC 2007. i da je u potpunosti bio upoznat sa svrhom virtualne sobe za razgovor CODS & CHIPS s obzirom na to da je bio njezin član dok je radio za druge banke. Kao drugo, s obzirom na to da je UniCreditov trgovac ponovno uz potpuno poznavanje činjenica pristupio sporazumu čiji je cilj bilo ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, Komisija nije trebala dokazati da je navedeni trgovac 9. rujna 2011. sudjelovao u konkretnoj protutržišnoj razmjeni kako bi utvrdila odgovornost te banke od tog datuma. Kao treće, treba uzeti u obzir činjenicu da se predmetni trgovac 6. rujna 2011. prijavio u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS preko računa svojeg bivšeg poslodavca, što dokazuje njegov trajni interes za sudjelovanje u spornom zabranjenom sporazumu. Kao četvrto, UniCreditova odgovornost ne temelji se na tome je li taj trgovac proslijedio informacije svojem poslodavcu, nego na tome da je taj trgovac 9. rujna 2011. ponovno pristupio virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS uz potpuno poznavanje svrhe tog zabranjenog sporazuma, što svjedoči o njegovoj namjeri promicanja ciljeva tog sporazuma.
1239
Na prvom mjestu, valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 339. pobijane odluke naglasila da je Portigonov trgovac 31. kolovoza 2011. napustio tu banku i da je 1. rujna 2011. počeo raditi za UniCredit. Komisija je u uvodnoj izjavi 340. te odluke utvrdila da su RBS‑ov, UBS‑ov i Nomurin trgovac tijekom razgovora od 6. rujna 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razmijenili informacije o medijalnim cijenama i davanju više ponude prije jedne dražbe i da su provjerili strategiju nadmetanja svakog sudionika. Komisija je u uvodnoj izjavi 341. navedene odluke istaknula da je Portigonov trgovac tada radio za UniCredit i da je 6. rujna 2011. pristupio virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, pri čemu se i dalje koristio računom svojeg bivšeg poslodavca, odnosno Portigona, ali da nije aktivno sudjelovao u razgovoru od tog dana. Komisija je u istoj uvodnoj izjavi pojasnila da je predmetni trgovac 9. rujna 2011. dobio novi pristup virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS preko računa povezanog s njegovim novim poslodavcem, odnosno UniCreditom. Komisija je u uvodnoj izjavi 342. pobijane odluke u biti utvrdila da su Nomurin, RBS‑ov i UBS‑ov trgovac 26. rujna 2011. sudjelovali u protutržišnom razgovoru.
1240
Tako iz podsjetnika iz točke 1239. ove presude proizlazi da je Komisija smatrala da je UniCreditova odgovornost postojala već od 9. rujna 2011., odnosno od trenutka u kojem se njegov trgovac prijavio u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS preko računa povezanog s tom bankom, iako se u navedenoj virtualnoj sobi između 6. i 26. rujna 2011. nije vodio nikakav protutržišni razgovor.
1241
Na drugom mjestu, iz nekoliko odlomaka pobijane odluke proizlazi da se stvaranje virtualnih soba za razgovor i sudjelovanje u njima kao takve nije uzelo u obzir kao dokaz o postojanju sporazuma ili usklađenog djelovanja protutržišne prirode.
1242
Naime, Komisija je u uvodnim izjavama 392. i 644. pobijane odluke u biti objasnila da bankama o kojima je riječ nije stavila na teret razgovore čija je svrha bila društvena ili one čiji je cilj bio istražiti mogućnost dvostranih transakcija ili pak razmijeniti informacije o cijenama na tržištu koje su već svima bile poznate, iako su se ti razgovori vodili tijekom razdoblja povrede i u objema virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ.
1243
Stoga je protutržišna priroda razgovora koje Komisija stavlja na teret isključivo povezana s predmetom tih razgovora, a ne s kontekstom u kojem su se vodili.
1244
Na trećem mjestu, točno je da prešutno odobravanje zabranjene inicijative, bez javnog distanciranja od njezina sadržaja ili njezina prijavljivanja upravnim tijelima, ima za učinak ohrabrivanje nastavljanja povrede i ugrožavanje njezina razotkrivanja. To sudioništvo predstavlja pasivno sudjelovanje u povredi koje stoga može dovesti do odgovornosti poduzetnika u okviru jedinstvene povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 84.).
1245
Točno je i da je poduzetnik mogao izravno sudjelovati samo u dijelu protutržišnih ponašanja koja čine jedinstvenu i trajnu povredu, ali pritom biti upoznat sa svim drugim protutržišnim ponašanjima koja planiraju ili provode drugi sudionici zabranjenog sporazuma pri ispunjavanju istih ciljeva ili ih razumno predvidjeti i biti spreman snositi povezani rizik (vidjeti točku 335. ove presude).
1246
Međutim, kao prvo, nije sporno da se od 6. do 26. rujna 2011. nije vodio nijedan razgovor protutržišne prirode, što isključuje svaku namjeru ponašanja na određeni način ili otkrivanja svojeg ponašanja na tržištu tijekom tog razdoblja.
1247
Bez pojave povrede na temelju koje bi se mogla utvrditi namjera poduzetnika za sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi, samo poznavanje protupravnih ponašanja koja su drugi poduzetnici planirali ili proveli kako bi postigli utvrđeni jedinstven protutržišni cilj ili sama mogućnost da ih se razumno predvidi i činjenica da je postojala spremnost snošenja povezanog rizika nisu dovoljni kako bi se smatralo da je poduzetnik počeo sudjelovati u jedinstvenoj i trajnoj povredi i da se na temelju toga utvrdi početak sudjelovanja tog poduzetnika u navedenoj povredi.
1248
Kao drugo, s jedne strane, s obzirom na nepostojanje razgovora protutržišne prirode u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS kojoj je UniCredit 9. rujna 2011. netom pristupio preko svojeg trgovca, ne može se smatrati da je ta banka na taj datum prešutno odobrila sadržaj protutržišnog razgovora s ciljem poticanja nastavka povrede.
1249
S druge strane i u takvom kontekstu, od UniCredita se, koji je netom tek pristupio virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, nije moglo zahtijevati da se javno distancira od sadržaja protutržišnih razgovora koji se još nisu vodili ili da ih prijavi nadležnim upravnim tijelima.
1250
Kad bi se slijedilo Komisijino rasuđivanje, Komisija bi na temelju njega mogla smatrati da je UniCredit sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi iako u konačnici trgovac tog poduzetnika nije sudjelovao ni u jednom protutržišnom razgovoru ili iako je povreda prestala prije bilo kakvog novog protutržišnog razgovora.
1251
Iz toga slijedi da, s obzirom na nepostojanje protutržišnih razmjena na dan obnove pristupa trgovca o kojem je riječ virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS za račun njegova novog poslodavca, odnosno UniCredita, taj novi pristup nije sam po sebi dovoljan kako bi se utvrdio početak sudjelovanja te banke u spornoj povredi od 9. rujna 2011., čak i da je taj trgovac, zbog svojeg ranijeg radnog odnosa s RBS‑om, Natixisom i zatim Portigonom, mogao znati za činjenicu da su razmjene koje su se provodile u toj virtualnoj sobi mogle biti protutržišne.
1252
Ta se ocjena ne dovodi u pitanje činjenicom da se UniCreditov trgovac 6. rujna 2011. prijavio u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS preko računa svojeg bivšeg poslodavca koji je još bio aktivan i da je prisustvovao protutržišnoj razmjeni informacija, iako u njoj nije aktivno sudjelovao.
1253
Naime, najprije, iz uvodne izjave 769. pobijane odluke osobito proizlazi da se Komisija nije oslonila na protutržišnu razmjenu od 6. rujna 2011. kako bi odredila početak razdoblja UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi. Umjesto toga je upotrijebila prijavu od tog datuma i pogotovo onu od 9. rujna 2011. kako bi dokazala interes UniCreditova trgovca za nastavak sudjelovanja u zabranjenom sporazumu i kako bi kao datum početka UniCreditova sudjelovanja utvrdila 9. rujna 2011.
[omissis]
2) UniCreditovo, Nomurino i Portigonovo sudjelovanje u spornoj povredi i trajna priroda tog sudjelovanja
[omissis]
i) UniCreditovo sudjelovanje u povredi
[omissis]
1269
Na drugom mjestu, u okviru svojeg trećeg tužbenog razloga, UniCredit tvrdi da je Komisija počinila pogreške ili nije u dovoljnoj mjeri dokazala da su ponašanja banaka o kojima je riječ mogla predstavljati jedinstvenu i trajnu povredu.
1270
Konkretno, Komisija je počinila pogrešku koja se tiče prava time što je svoje dokazivanje postojanja jedinstvene i trajne povrede temeljila na dokazima koji nisu bili onodobni, odnosno dokazima koji su prethodili razdoblju UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi.
1271
Usto, Komisija nije provela nikakvu analizu ponašanja ograničenih na razdoblje UniCreditova sudjelovanja te se oslonila na dva nepravilna pripisivanja. Naime, s jedne strane, tu je banku smatrala odgovornom za ponašanja trgovca koji nije bio ovlašten trgovati i, s druge strane, smatrala ju je odgovornom za ponašanja i saznanja tog trgovca koja su prethodila njegovu dolasku u navedenu banku.
1272
Sažeta analiza osam razgovora u koje je bila uključena ta banka ne ispunjava standard dokazivanja koji je potreban da bi se dokazala kvalifikacija jedinstvene i trajne povrede jer Komisija nije pokušala ispitati konfiguraciju navodno protutržišnih ponašanja u trenutku UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi, odnosno od 9. rujna do 28. studenoga 2011. Stoga trajanje tog sudjelovanja odgovara 3,5 % ukupnog trajanja te povrede te je tim razdobljem obuhvaćeno 1,6 % razgovora navedenih u Prilogu 1. pobijanoj odluci.
1273
Usto, razdoblje UniCreditova sudjelovanja bilo je obilježeno znatnim smanjenjem učestalosti razgovora među bankama o kojima je riječ, što Komisija nije primijetila.
1274
Najprije, kao prvo, u dijelu u kojem UniCredit tvrdi da ga Komisija pogrešno smatra odgovornim za ponašanja trgovca koji nije bio ovlašten trgovati, taj argument valja odbiti zbog razloga navedenih u točkama 303. do 331. ove presude.
1275
Kao drugo, u dijelu u kojem UniCredit prigovara Komisiji da je smatrala da je od 9. rujna 2011. znao za cijeli doseg zabranjenog sporazuma, valja podsjetiti na to da je, kao što to proizlazi iz ispitivanja šestog tužbenog razloga na koji se poziva UniCredit, Komisija pogrešno smatrala da početak sudjelovanja te banke u spornoj povredi treba utvrditi od 9. rujna 2011. (vidjeti točke 1235. do 1258. ove presude). Naime, taj se početak mogao utvrditi samo od dana prvog protutržišnog razgovora u kojem je sudjelovao trgovac te banke, odnosno od 26. rujna 2011.
1276
Kao treće, valja naglasiti da, osim argumenata ispitanih u točkama 1143. do 1164. i 1235. do 1258. ove presude koji se temelje na tome da je jedinstvena povreda bila usmjerena na primarno tržište, UniCredit ne osporava utvrđenja koja je Komisija konkretno donijela u uvodnim izjavama 413. do 424. pobijane odluke u pogledu općeg plana i jedinstvenog protutržišnog cilja. UniCredit ne osporava ni objektivne elemente koje je Komisija u tom pogledu navela u uvodnim izjavama 416. do 424 navedene odluke. Uostalom, valja podsjetiti na to da je UniCredit na raspravi naveo da ne osporava postojanje jedinstvene i trajne povrede, nego samo svoje sudjelovanje u navedenoj povredi.
1277
Kao četvrto, u dijelu u kojem UniCredit osporava svoje sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi jer je ta povreda bila usmjerena na primarno tržište i jer nije postojala povezanost između primarnog tržišta i sekundarnog tržišta, valja uputiti na točke 1143. do 1164. ove presude.
1278
S obzirom na to, na prvom mjestu, UniCredit osporava činjenicu da su se eventualno osjetljive informacije o primarnom tržištu mogle upotrebljavati za potrebe aktivnosti trgovanja njegova trgovca na sekundarnom tržištu ili pak osjetljivu prirodu medijalnih cijena koje su dijelili trgovci.
1279
U tom pogledu, kao prvo, iz točaka 798. do 803. ove presude proizlazi da je, osim razgovora od 4. listopada 2011., sedam protutržišnih razgovora tijekom kojih je UniCreditov trgovac bio prisutan i u kojima je stoga sudjelovao dovelo do razmjena osjetljivih informacija koje su se odnosile na primarno tržište i na sekundarno tržište.
1280
Konkretnije, s jedne strane, iz razgovora u kojima je UniCreditov trgovac sudjelovao proizlazi da su banke o kojima je riječ tijekom tih razgovora razmijenile osjetljive informacije o primarnom tržištu u okviru buduće dražbe ili dražbe u tijeku, kao što su razine davanja ponuda ili viših ponuda. To je bio slučaj tijekom razgovora od 26. rujna 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 342. pobijane odluke („how much you thinking about overbidding in the Belgium longs?”„about 15 cents ten years”„41s im thinking 25‑30 and 28s 22ish”), tijekom razgovora od 12. listopada 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 345. pobijane odluke („what overpaying?”„im just bidding small at avg”„same here I think”„plus 25 then”„‚I am paying +25 for part and + 15’‚think it comes cheaper’”), tijekom razgovora od 2. studenoga 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 347. pobijane odluke („no more overbidding in Germany”„or france tomorrow”„till next time”„agree”), tijekom razgovora od 3. studenoga 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 348. pobijane odluke („‚what we are overbidding’‚15 yrs’‚today’”„we re thinking like 8-12 cents”) i tijekom razgovora od 28. studenoga 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 349. pobijane odluke („‚what u think belg’ […] ‚gonna bid + 22 +20 +18’‚for 10 yrs’ […] ‚11’”).
1281
S druge strane, iz razgovora u kojima je UniCreditov trgovac sudjelovao proizlazi da su sudionici tijekom tih razgovora razmijenili osjetljive informacije o sekundarnom tržištu, kao što su informacije o medijalnim cijenama. To je bio slučaj tijekom razgovora od 26. rujna 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 342. pobijane odluke („where mids on longs”„i got 99.15”) i razgovora od 2. studenoga 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 347. pobijane odluke („‚what we got the curve to start__ ‚99?’”„99.2”„yeah 99.5 curve tho guess 99 with sell off”).
1282
Naposljetku, iz razgovora u kojima je UniCreditov trgovac sudjelovao proizlazi da su banke o kojima je riječ tijekom tih razgovora razmijenile druge osjetljive informacije o sekundarnom tržištu. To je bio slučaj tijekom razgovora od 26. rujna 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 342. pobijane odluke („where do u have rag37 to dbr37 at the moment? 59.75?”„59,5”„ta”), tijekom razgovora od 28. rujna 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 343. („my bloke said 05?”„‚makes sense I think’‚I had 00 ish’”„‚w should go higher’‚no?’”„yeah I think”), tijekom razgovora od 19. listopada 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 346. („my bid dsl 42s for 5m in ICAP”„ok its my offer on tv dont lift it!”) i tijekom razgovora od 2. studenoga 2011. navedenog u uvodnoj izjavi 347. pobijane odluke („buying both btp spain”„‚im scrappy long 34s and it’s a royal dog’ […] ‚bid 15m 42s’”).
1283
Međutim, valja podsjetiti na to da je, kao što to proizlazi iz točaka 469. do 486. ove presude, Komisija mogla smatrati, s jedne strane, da su informacije o primarnom tržištu bile relevantne i da se na temelju njih mogla steći konkurentska prednost na sekundarnom tržištu te, s druge strane, da su informacije o sekundarnom tržištu bile relevantne i da se na temelju njih mogla steći prednost u okviru aktivnosti na primarnom tržištu. Osim toga, na temelju informacija o sekundarnom tržištu, kao što su medijalne cijene, mogla se steći konkurentska prednost na tom tržištu.
1284
Stoga je UniCreditov trgovac sudjelovao u razgovorima o čijem sadržaju i protutržišnoj prirodi svjedoče dokazi iz razdoblja sporne povrede i koje su uvelike potvrdili podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa. Trgovci su tijekom tih razgovora razmjenjivali osjetljive informacije u okviru transakcija na primarnom tržištu. Tim se informacijama UniCreditu mogla dodijeliti prednost na sekundarnom tržištu. Isto tako, trgovci su tijekom tih razgovora razmijenili osjetljive informacije u okviru aktivnosti na sekundarnom tržištu kojima im se dodjeljivala prednost na tom tržištu ili kojima se dodjeljivala prednost sudionicima koji su također bili aktivni na primarnom tržištu.
1285
Kao drugo, UniCreditov trgovac nije ostao pasivan tijekom tih razgovora i nije samo primio osjetljive informacije kad je bio prisutan u virtualnoj sobi za razgovora CODS & CHIPS. Naime, prilikom tih razgovora UniCreditov trgovac aktivno je pridonosio razmjenama informacija.
1286
Kao što to pokazuju razgovori od 26. i 28. rujna te 2. studenoga 2011., navedeni u uvodnim izjavama 342., 343. i 347. pobijane odluke i analizirani u točkama 711. do 737. i 762. do 780. ove presude, UniCreditov trgovac drugim je trgovcima postavio pitanja koja su mogla dovesti ili koja su stvarno dovela do priopćavanja osjetljivih informacija o primarnom i sekundarnom tržištu („what do we think for Belgium today?”„‚where do u have rag37 to dbr37 at the moment?’‚59.75?’”„you see an opening call on bunds yet?”„‚what we got the curve to start?’‚99?’”).
1287
Osim toga, kao što to proizlazi iz razgovora od 26. i 28. rujna, od 12. i 19. listopada te od 2. i 28. studenoga 2011., koji su redom navedeni u uvodnim izjavama 342., 343., 345., 346., 347. i 349. pobijane odluke i analizirani u točkama 711. do 737., 750. do 780. i 791. do 797. ove presude, UniCreditov trgovac priopćio je osjetljive informacije kojima je raspolagao („i got 99.15”„‚makes sense I think’‚I had 00 ish’”„im just bidding small at avg”„mid 108.58 I had”„my bid dsl 42s for 5m in ICAP”„92.8”„‚im scrappy long 34s and it’s a royal dog’‚bid 15m 42s’”).
1288
Usto, iz razgovora od 28. rujna, 19. listopada i 2. studenoga 2011., koji su redom navedeni u uvodnim izjavama 343., 346. i 347. pobijane odluke, proizlazi da je UniCreditov trgovac odgovorio na pozive drugih sudionika da se, među ostalim, ponaša na određen način („yeah I think”„ok”„was tempted to lift u just then”„til next time…”).
1289
Iz toga slijedi da je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da je UniCreditov trgovac namjeravao pridonijeti i stvarno pridonosio, i to aktivno i namjerno, jedinstvenom protutržišnom cilju sporne povrede na primarnom tržištu i na sekundarnom tržištu.
1290
Valja dodati da se, s obzirom na to da je jedinstvena i trajna povreda istodobno obuhvaćala primarno tržište i sekundarno tržište i da su ta dva tržišta međusobno povezana, ne može smatrati da UniCredit nije konkurentan poduzetnik jer je bio aktivan samo na sekundarnom tržištu.
1291
Iako je UniCredit bio aktivan samo na sekundarnom tržištu, Komisija je stoga mogla smatrati, najprije, da se ta banka pridružila i sudjelovala u općem planu koji ima jedinstven protutržišni cilj i koji su sve banke o kojima je riječ provodile samo svojim prisustvom prilikom protutržišnih razmjena ispitanih u točkama 711. do 797. ove presude, nadalje, da je njezino ponašanje utjecalo na uobičajeno tržišno natjecanje i, naposljetku, da je uzela u obzir informacije razmijenjene tijekom tih razgovora.
1292
Na drugom mjestu, u dijelu u kojem UniCredit osporava da je znao za protupravna ponašanja nakon 26. rujna 2011., što ne proizlazi jasno iz tužbe, valja podsjetiti na to da, osim razgovora od 4. listopada 2011., UniCredit nije dokazao da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je smatrala da je ta banka sudjelovala u protutržišnim razgovorima obuhvaćenima četirima kategorijama ponašanja koje je utvrdila u analitičke svrhe, odnosno kategorijama koje su obuhvaćale protutržišna ponašanja na primarnom tržištu i na sekundarnom tržištu.
1293
Komisija je stoga mogla zaključiti da je UniCredit znao za sva protupravna ponašanja koja su druge banke o kojima je riječ planirale ili provodile ili da ih je mogao razumno predvidjeti te je bio spreman snositi povezani rizik.
1294
To vrijedi tim više jer se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Komisija može osloniti na kontakte ostvarene prije ili poslije razdoblja povrede kako bi dobila opću sliku situacije i dokazala pripremne faze zabranjenog sporazuma te na taj način potvrdila tumačenje određenih dokaza (vidjeti u tom smislu presude od 8. srpnja 2008., Lafarge/Komisija, T‑54/03, neobjavljenu, EU:T:2008:255, t. 428.; od 2. veljače 2012., Denki Kagaku Kogyo i Denka Chemicals/Komisija, T‑83/08, neobjavljenu, EU:T:2012:48, t. 188. i od 27. lipnja 2012., Coats Holdings/Komisija, T‑439/07, EU:T:2012:320, t. 60.).
1295
Komisija je stoga imala pravo upotrijebiti znanja koja je zaposlenik stekao prije nego što je počeo raditi u novom poduzeću i koja je zapravo stavio na raspolaganje tom novom poslodavcu ako ta znanja potkrjepljuju druge elemente kojima ona raspolaže.
1296
U ovom slučaju, prije nego što je otišao raditi u UniCredit, trgovac te banke je, u svojstvu RBS‑ova, Natixisova i zatim Portigonova trgovca, izravno sudjelovao u protutržišnim ponašanjima koja su se odvijala u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ i tijekom dvostranih razgovora. Osim toga, ponašanja UniCreditova trgovca u okviru njegova prošlog radnog mjesta obuhvaćena su svim kategorijama koje je utvrdila Komisija.
1297
Na trećem mjestu, UniCredit ne upućuje nikakvu posebnu kritiku protiv ocjena koje je Komisija provela u uvodnim izjavama 443. do 445. pobijane odluke, kojima utvrđuje namjernu prirodu doprinosa uključenih banaka jedinstvenom protutržišnom cilju koji se nastojao postići općim planom utvrđenim u navedenoj odluci. Usto, protutržišna ponašanja u kojima je UniCreditov trgovac sudjelovao imala su oblik razmjena relevantnih osjetljivih informacija na primarnom i sekundarnom tržištu, pa čak i koordiniranja aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu u okviru zatvorenih virtualnih soba za razgovor. Osim toga, razgovori u kojima je UniCreditov trgovac sudjelovao dokazuju da je on bio siguran da se informacije koje je otkrio drugim trgovcima neće upotrijebiti na njegovu štetu i da će zbog razmjena informacija u kojima je sudjelovao steći prednost.
1298
Na četvrtom mjestu, u dijelu u kojem se UniCredit poziva na navodno smanjenje učestalosti kontakata među bankama o kojima je riječ tijekom razdoblja njegova sudjelovanja u spornoj jedinstvenoj povredi, taj argument treba odbiti. Naime, u dijelu u kojem ta banka tvrdi da to smanjenje učestalosti odgovara jednom ili nekoliko prekida u trajanju te povrede ili trajanju njezina sudjelovanja u povredi, dovoljno je utvrditi da navedena banka nije potkrijepila takav prigovor.
1299
Osim toga, utvrđenjem prema kojem Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala protutržišnu prirodu razgovora koji se vodio 4. listopada 2011. (vidjeti točke 738. do 749. ove presude) ne može se dovesti u pitanje trajna priroda UniCreditova sudjelovanja u spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi u razdoblju od 26. rujna 2011. do 28. studenoga 2011. Naime, iz točaka 716. do 737. i 750. do 755. ove presude proizlazi da je UniCreditov trgovac u protutržišnim razmjenama koje su bile dio istog općeg plana i koje su imale isti protutržišni cilj sudjelovao 28. rujna 2011. i zatim 12. listopada 2011., odnosno netom prije i nedugo nakon razmjene od 4. listopada 2011. Usto, razgovor od 4. listopada 2011. element je konteksta koji dokazuje da je tržište europskih državnih obveznica bilo obilježeno težim razdobljima (vidjeti točke 746. do 749. ove presude). Osim toga, ne postoje dokazi ni indicije na temelju kojih bi se moglo smatrati da je povreda bila prekinuta kad je riječ o UniCreditu.
1300
Na petom mjestu, u dijelu u kojem je UniCredit nastojao umanjiti važnost svoje uloge u spornoj povredi ili konkurentsku prednost koju je stekao jer je njegov trgovac bio aktivan samo na sekundarnom tržištu, valja podsjetiti na to da se opći plan koji je utvrdila Komisija istodobno odnosio na primarno tržište i na sekundarno tržište i da je trgovac te banke imao interes primiti informacije o tim dvama tržištima kako bi obavljao svoju aktivnost na sekundarnom tržištu.
1301
Valja dodati da se činjenica da ta banka nije mogla iskoristiti prednost općeg plana, po potrebi, ne uzima u obzir u fazi utvrđivanja odgovornosti poduzetnika za njegovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi, nego samo prilikom ocjene težine povrede ili težine sudjelovanja predmetnog poduzetnika u toj povredi (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, t. 113. i navedenu sudsku praksu). Drugim riječima, pod pretpostavkom da je riječ o takvom argumentu koji je istaknuo UniCredit, njime se ne mogu dovesti u pitanje Komisijina utvrđenja o pripisivosti odgovornosti za spornu povredu toj banci tijekom razdoblja njezina sudjelovanja.
1302
Stoga je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala, na temelju elemenata koji su u biti iz razdoblja nastanka činjenica, da je UniCredit od 26. rujna do 28. studenoga 2011. sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja je utvrđena u pobijanoj odluci i da se tu banku može smatrati odgovornom za tu povredu tijekom tog razdoblja.
[omissis]
ii) Portigonovo sudjelovanje u spornoj povredi i trajna priroda tog sudjelovanja
[omissis]
– Trajna priroda Portigonova sudjelovanja u spornoj povredi
[omissis]
1369
Kad je riječ o razmaku o 34 dana između razgovora od 13. travnja 2011. i razgovora od 18. svibnja 2011., valja naglasiti da taj razmak proizlazi iz činjenice da Portigonov trgovac nije bio prisutan tijekom razgovora koje su sudionici u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS vodili 3. i 5. svibnja 2011. Prve riječi Portigonova trgovca tijekom razgovora od 18. svibnja 2011. očito ne odgovaraju riječima člana koji je prethodno prekinuo svoje sudjelovanje u povredi („[market] got to bounce today… German auction”). Preostali dio razgovora od 18. svibnja 2011. ne sadržava nijedan element kojim bi se moglo dokazati da je Portigonov trgovac prekinuo svoje sudjelovanje u povredi prije navedenog razgovora.
1370
Kad je riječ o drugim razmacima na koje se poziva Portigon, nijedan element podnesen Općem sudu ne dokazuje da je Portigonov trgovac izrazio želju, kao prvo, da prestane sudjelovati u spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi i, kao drugo, da ponovno sudjeluje u toj povredi. Konkretno, ton i spontanost razgovora podnesenih Općem sudu dokazuju da je Portigonov trgovac ustrajno iskazivao želju da i dalje provodi ponašanja koja pridonose općem planu koji ima jedinstven protutržišni cilj kako ga je Komisija definirala u pobijanoj odluci.
1371
Kao treće, Portigon ne ističe nijedan element kojim bi se moglo dokazati da je Komisija pogrešno propustila utvrditi prekid njegova sudjelovanja u spornoj povredi. Najprije, Portigonova argumentacija isključivo se temelji na razmacima između dviju pojava te povrede u kojima je on sudjelovao. Nadalje, Portigon nije podnio dokaze kojima bi se moglo dokazati da se distancirao od protupravnih ponašanja o kojima je riječ. Naposljetku, Portigon se nije pozvao na postojanje drugih dokaza ili indicija kojima bi se mogla dovesti u pitanje trajna priroda njegova sudjelovanja u navedenoj povredi između njezinih dviju pojava u kojima je njegov trgovac sudjelovao.
1372
Stoga, s obzirom na, kao prvo, elemente kojima je Komisija raspolagala u pogledu konteksta funkcioniranja zabranjenog sporazuma i razmaka između dviju pojava sudjelovanja Portigonova trgovca u spornoj povredi, kao drugo, nepostojanje Portigonova javnog distanciranja i, kao treće, nepostojanje drugih okolnosti na koje se ta banka poziva kako bi dokazala prekid svojeg sudjelovanja u toj povredi, Komisija je pravilno utvrdila da Portigonovo sudjelovanje u navedenoj povredi nije bilo prekinuto u razdoblju od 19. listopada 2009. do 1. lipnja 2011.
1373
Slijedom toga, odbijaju se i argumenti koje je istaknuo Portigon i koji se temelje na zastari.
3) Datum završetka Portigonova sudjelovanja u spornoj povredi
1374
Komisija je u uvodnoj izjavi 761. pobijane odluke smatrala da je pojedinačno sudjelovanje uključene banke završilo kad je njezin trgovac isključen iz relevantne virtualne sobe za razgovor. Dodala je da bi to pojedinačno sudjelovanje završilo ranije da su postojali dokazi da je trgovac prije tog datuma prekinuo svoje aktivnosti trgovanja za račun banke o kojoj je riječ ili da je taj trgovac na drugi način prekinuo svoju uključenost u protutržišne razgovore.
1375
Komisija je u uvodnoj izjavi 762. i članku 1. pobijane odluke smatrala da je Portigon sudjelovao u spornoj povredi od 19. listopada 2009. do 3. lipnja 2011.
1376
U okviru svojeg četvrtog tužbenog razloga, Portigon u biti osporava datum završetka svojeg sudjelovanja u spornoj povredi koji je Komisija utvrdila na 3. lipnja 2011.
1377
Naime, kao prvo, ta banka tvrdi da se odgovornost ne može utvrditi nakon zadnjeg protutržišnog djelovanja njezina trgovca, odnosno 18. svibnja 2011., čak i ako je ugovor o radu između nje i njezina trgovca trajao nakon tog datuma. U tom pogledu, razgovor koji se u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS vodio 1. lipnja 2011. ne dokazuje Portigonovo sudjelovanje u protutržišnoj praksi. Tijekom tog razgovora izjave koje je iznio njegov trgovac nisu bile protutržišne, a izjave koje su iznijeli drugi trgovci nisu se odnosile na Portigonovo područje aktivnosti.
1378
Kao drugo, suprotno onomu što Komisija navodi u svojem odgovoru na tužbu, datum završetka sudjelovanja nekog poduzetnika u povredi ne ovisi o trajanju ugovora o radu zaposlenika koji sudjeluje u protutržišnim sastancima, nego o njegovu ponašanju. Komisija ne može produljiti razdoblje Portigonova sudjelovanja nakon zadnjeg protutržišnog djelovanja njegova trgovca samo zbog toga što je ugovor o radu među njima završio nakon toga.
1379
U tom pogledu, kao prvo, valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 330. pobijane odluke utvrdila da su RBS‑ov, UBS‑ov, Nomurin i Portigonov trgovac tijekom razgovora od 1. lipnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razgovarali o svojoj strategiji nadmetanja, uključujući o davanju više ponude i medijalnim cijenama za buduću francusku dražbu. Dodala je da su, nadalje, trgovci razgovarali o rezultatu te dražbe.
1380
Komisija je u uvodnoj izjavi 331. navedene odluke naglasila da je Portigonov trgovac tijekom razgovora od 1. lipnja 2011. najavio da od 3. lipnja 2011. više neće biti aktivan u virtualnoj sobi za razgovor. U tom je pogledu istaknula da je ugovor o radu tog trgovca završio 31. kolovoza 2011., ali da je nakon 3. lipnja 2011. bio na godišnjem odmoru. Dodala je da je predmetni trgovac nakon 3. lipnja 2011. i dalje imao pristup virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, ali da je malo vjerojatno (unlikely) da je nakon tog datuma trgovao za račun Portigona. Komisija je u uvodnoj izjavi 334. pobijane odluke istaknula da je Portigonov trgovac i dalje bio prisutan tijekom razgovora od 24. lipnja 2011. u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS, unatoč tomu što je bio na godišnjem odmoru.
1381
Komisija je upravo u tom kontekstu smatrala da je Portigon sudjelovao u spornoj povredi do 3. lipnja 2011.
1382
Kao drugo, Portigon ne dovodi u pitanje protutržišnu prirodu razgovora od 1. lipnja 2011., nego samo svoje sudjelovanje u njemu jer se taj razgovor odnosio na obveznice kojima nije trgovao i jer izjave koje je iznio njegov trgovac nisu bile protutržišne.
1383
U tom pogledu transkript predmetnog razgovora dokazuje da je Portigonov trgovac 1. lipnja 2011. doista bio prisutan u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS.
1384
Osim toga, razgovor koji se vodio tog dana zapravo je bio protutržišan. Naime, sudionici u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS razmijenili su osjetljive informacije o svojoj strategiji nadmetanja, uključujući o davanju više ponude i medijalnim cijenama za buduću francusku dražbu.
1385
Komisija je stoga osnovano smatrala da je Portigonov trgovac 1. lipnja 2011. sudjelovao u protutržišnom razgovoru.
[omissis]
4.
Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u kvalifikaciji sporne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”
[omissis]
a)
Pojam „ograničenje s obzirom na cilj”
[omissis]
1406
Iz toga proizlazi da se tom odredbom, kako je tumači Sud, pravi jasna razlika između pojma „ograničenje s obzirom na cilj” i pojma „ograničenje s obzirom na posljedicu”, pri čemu se na svaki pojam primjenjuju različita pravna pravila i pravila o dokazivanju (vidjeti u tom smislu presude od 20. studenoga 2008., Beef Industry Development Society i Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, t. 17. i 33.; od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 51.; od 16. srpnja 2015., ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, t. 32. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 160.).
1407
Tako u pogledu praksi okvalificiranih kao „ograničenje s obzirom na cilj” ne treba istraživati niti a fortiori dokazivati da imaju učinak na tržišno natjecanje kako bi ih se okvalificiralo kao „ograničenje tržišnog natjecanja” u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a jer iskustvo pokazuje da takva ponašanja uzrokuju smanjenje proizvodnje i povećanje cijena, koje dovodi do loše raspodjele sredstava, osobito na štetu potrošača. U pogledu njih se samo zahtijeva dokazivanje da one spadaju zapravo pod kvalifikaciju „ograničenja s obzirom na cilj”, pri čemu puki i nepotkrijepljeni navodi nisu, međutim, dostatni u tu svrhu (presuda od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 64. i 65.).
1408
Naprotiv, kada nije utvrđen protutržišni cilj nekog sporazuma, odluke udruženja poduzetnika ili usklađenog djelovanja, treba ispitati njihove posljedice kako bi se dokazalo da to ponašanje ima stvaran ili potencijalni učinak sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, i to na osjetan način (vidjeti u tom smislu presude od 28. svibnja 1998., Deere/Komisija, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, t. 77.; od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 66. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 169.).
1409
Iz sudske prakse Suda, koja je u biti navedena u uvodnim izjavama 486. do 488. pobijane odluke, također proizlazi da pojam „ograničenje s obzirom na cilj” treba tumačiti restriktivno i da on upućuje samo na određene vrste usklađenog djelovanja između poduzetnika koje pokazuju takav stupanj štetnosti za tržišno natjecanje da se može smatrati da ispitivanje njihovih učinaka nije potrebno (vidjeti u tom smislu presude od 30. lipnja 1966., LTM, 56/65, EU:C:1966:38, t. 359.; od 23. siječnja 2018., F. Hoffmann‑La Roche i dr., C‑179/16, EU:C:2018:25, t. 78.; od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 67. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 161. i 162.).
1410
Usto, kako bi se u određenom slučaju odredilo imaju li sporazum, odluka udruženja poduzetnika ili usklađena praksa po samoj svojoj prirodi dovoljno visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje kako bi se moglo smatrati da imaju cilj sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tog tržišnog natjecanja, valja ispitati, kao prvo, sadržaj sporazuma, odluke ili prakse o kojima je riječ, kao drugo, gospodarski i pravni kontekst u kojem se nalaze i, kao treće, ciljeve koji se njima nastoje postići (vidjeti u tom smislu presude od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 53.; od 23. siječnja 2018., F. Hoffmann‑La Roche i dr., C‑179/16, EU:C:2018:25, t. 79. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 165.).
1411
U okviru ocjene gospodarskog i pravnog konteksta koji najprije ispituje Sud, valja uzeti u obzir prirodu obuhvaćene robe i usluga kao i stvarne uvjete funkcioniranja i strukture jednog ili više tržišta o kojima je riječ (presude od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 53.; od 23. siječnja 2018., F. Hoffmann‑La Roche i dr., C‑179/16, EU:C:2018:25, t. 80. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 166.).
1412
U tom pogledu, suprotno onomu što Nomura tvrdi u okviru prvog dijela svojeg prvog tužbenog razloga, Komisija nije dužna dokazati postojanje čvrstog i pouzdanog iskustva, eventualno potkrijepljenog neovisnim ekonomskim studijama, kako bi utvrdila da određena povreda ima protutržišni cilj.
[omissis]
b)
Kvalifikacija sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”
1) Uvodne napomene
[omissis]
1421
Konkretno, Komisija je u uvodnoj izjavi 496. pobijane odluke izričito navela da su te četiri kategorije ponašanja sastavljene u analitičke svrhe, da se isprepliću i djelomično preklapaju, što potvrđuje i uvodna izjava 533. te odluke.
1422
Ta utvrđenja nemaju posljedice samo za predmetnost i osnovanost određenih argumenata koje su UniCredit, Nomura ili Portigon istaknuli u potporu svojem osporavanju kvalifikacije sporne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”, nego i za tumačenje argumentacije tih banaka i za odgovore koje im Opći sud treba pružiti.
i) Kritike koje se temelje na pogreškama u razvrstavanju razgovora o kojima je riječ u okviru kvalifikacije sporne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”
1423
Kao što se to istaknulo u točki 95. ove presude, argumenti koji se temelje na eventualnim pogreškama u razvrstavanju određenog razgovora u neku od četiriju kategorija iz uvodnih izjava 93., 382. i 496. pobijane odluke bespredmetni su u pogledu osporavanja Komisijina utvrđenja u skladu s kojim sporna jedinstvena i trajna povreda ima protutržišni cilj.
1424
To je osobito slučaj UniCreditove kritike kojom on tvrdi da mu Komisija ne može staviti na teret razgovor od 12. listopada 2011. jer je taj razgovor razvrstan u kategoriju 3, koja se odnosi samo na razgovore o primarnom tržištu europskih državnih obveznica, dok je ta banka bila aktivna samo na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica.
1425
Zbog istih su razloga bespredmetne i Nomurine kritike, koje se temelje na navodnoj pogrešci u razvrstavanju razgovora od 28. rujna i 2. studenoga 2011. u kategoriju 1.
ii) Dovođenje u pitanje elemenata koji čine spornu jedinstvenu i trajnu povredu, u okviru kvalifikacije sporne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”
1426
Činjenica koja je istaknuta u točki 1396. ove presude da je Komisija pravilno utvrdila da svi razgovori koje je valjano stavila na teret, među ostalim, UniCreditu, Nomuri ili Portigonu zajedno imaju oblik jedinstvene i trajne povrede znači da predmetne banke u okviru ocjene protutržišnog cilja te povrede ne mogu dovesti u pitanje elemente koji čine prethodno utvrđenu jedinstvenu i trajnu povredu.
1427
To vrijedi za tvrdnje koje se temelje na nepostojanju protutržišne prirode razgovora sadržanih u određenoj kategoriji ili konkretnih razgovora ili pak razgovora koji se temelje na nepostojanju „zajedničkog plana” ili „općeg plana”.
1428
Naime, u fazi ocjene protutržišnog cilja jedinstvene i trajne povrede sada se dokazuju ne samo njezina protutržišna priroda i elementi koji je čine, nego i postojanje „zajedničkog plana” ili „općeg plana”.
1429
U toj je fazi stoga važno samo pitanje ima li ta prethodno utvrđena povreda dovoljno visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje kojim bi se opravdalo da Komisija ne treba istraživati niti a fortiori dokazivati učinke na tržišno natjecanje (presuda od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 64.).
1430
Stoga treba odbiti Nomurine kritike istaknute u okviru njezina drugog tužbenog razloga, koje se odnose na kvalifikaciju sporne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj” i u kojima ta banka tvrdi da je „Komisija počinila pogrešku u ocjeni koja se tiče činjenica ili prava time što je razgovore kvalificirala kao protutržišne”.
1431
Isto tako, treba odbiti UniCreditov argument istaknut u njegovu četvrtom tužbenom razlogu, koji se temelji na činjenici da Komisija nije dokazala da je „navodni ‚zajednički plan’ doveo do povrede s obzirom na cilj u pogledu sekundarnog tržišta tijekom razdoblja [njegove] uključenosti”.
iii) Ocjena cjelokupne sporne jedinstvene i trajne povrede koju je Komisija provela u okviru njezine kvalifikacije kao „ograničenja s obzirom na cilj”
1432
Činjenica da je Komisija utvrdila „jedinstvenu i trajnu povredu u pogledu europskih državnih obveznica koja je obuhvaćala cijeli EGP, koja se sastojala od sporazuma i/ili usklađenih djelovanja čiji je cilj bio ograničiti i/ili narušiti tržišno natjecanje u sektoru europskih državnih obveznica” znači da se njezin protutržišni cilj ocjenjivao na razini jedinstvene i trajne povrede u cjelini.
1433
Stoga se, kao prvo, UniCredit i Portigon ne mogu, kako bi doveli u pitanje protutržišni cilj sporne jedinstvene i trajne povrede, korisno pozivati na činjenicu da određeni razgovori ili kategorije razgovora uključeni u tu povredu, kad ih se razmatra pojedinačno, nisu dovoljno štetni za tržišno natjecanje da bi se smatralo da imaju protutržišni cilj.
1434
Naime, ništa ne sprečava Komisiju da utvrdi protutržišni cilj jedinstvene i trajne povrede koju čine različita ponašanja koja se, da ih je trebalo kvalificirati pojedinačno, ne bi sva moglo kvalificirati kao „ograničenje s obzirom na cilj”. Važno je samo znati ima li ta jedinstvena i trajna povreda, razmatrana u cjelini, dovoljno visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje da bi je se moglo kvalificirati na taj način.
1435
Usto, Komisija je u ovom slučaju „uvijek smatrala da su kategorije usko povezane, da se djelomično preklapaju i da su u trenutačnoj kategorizaciji prikazane u analitičke svrhe”, kao što je to istaknula u uvodnoj izjavi 549. pobijane odluke.
1436
Stoga treba odbiti UniCreditove kritike koje se temelje na činjenici da su kategorije koje je utvrdila Komisija, osim određenih razgovora iz kategorije 4, povezane samo s primarnim tržištem europskih državnih obveznica te se na temelju njih stoga ne može utvrditi ograničenje s obzirom na cilj koje obuhvaća sekundarno tržište.
1437
Te kritike treba tim više odbiti jer je Komisija pravilno utvrdila da su informacije koje su razmijenjene u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ i koje su povezane s primarnim tržištem bile od interesa za dionike na sekundarnom tržištu i obrnuto (vidjeti točke 476. do 486. ove presude).
1438
Zbog istih razloga treba odbiti i Portigonove kritike, u skladu s kojima se razgovori iz kategorije 4 ne mogu kvalificirati kao „ograničenje s obzirom na cilj”, i to iako je 14 od 63 razgovora utvrđenih u odnosu na tu banku bilo obuhvaćeno samo tom kategorijom.
1439
Kao drugo, UniCredit, Nomura i Portigon ne mogu se, kako bi doveli u pitanje protutržišni cilj sporne jedinstvene i trajne povrede, korisno pozivati na činjenicu da, tijekom razdoblja njihova sudjelovanja u toj povredi, razgovori u kojima su sudjelovali nisu imali protutržišni cilj.
1440
Naime, dovoljan stupanj štetnosti jedinstvene i trajne povrede za tržišno natjecanje na temelju kojeg se ona može kvalificirati kao „ograničenje s obzirom na cilj” ne može se ocijeniti pojedinačno i zasebno za svakog poduzetnika koji sudjeluje u tom ponašanju.
1441
Naprotiv, tu ocjenu, koja je uvjet za pravila o dokazivanju primjenjiva na predmetno ponašanje u cjelini (vidjeti u tom smislu presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 63.), treba provesti s obzirom na objektivna obilježja tog ponašanja razmatranog u cjelini i ne uzimajući u obzir pojedinačnu situaciju svakog poduzetnika koji je u njemu sudjelovao.
1442
Taj zaključak proizlazi iz ustaljene sudske prakse prema kojoj se, s jedne strane, poduzetnika koji je sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi ponašanjima koja su mu svojstvena i čiji je cilj pridonijeti ostvarivanju povrede u cjelini također može smatrati odgovornim za ponašanja koja su drugi poduzetnici provodili u okviru iste povrede tijekom cijelog razdoblja njegova sudjelovanja u navedenoj povredi (vidjeti u tom smislu presude od 8. srpnja 1999., Komisija/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 83. i od 9. rujna 2015., Panasonic i MT Picture Display/Komisija, T‑82/13, EU:T:2015:612, t. 81. (neobjavljena)) i prema kojoj, s druge strane, sama činjenica da svaki poduzetnik sudjeluje u povredi u oblicima koji su mu svojstveni nije dovoljna da se isključi njegova odgovornost za cijelu povredu, uključujući za ponašanja koja materijalno provode drugi uključeni poduzetnici, ali koja imaju isti protutržišni cilj ili istu protutržišnu posljedicu (presuda od 8. srpnja 1999., Komisija/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 80.).
1443
Stoga treba odbiti UniCreditove, Nomurine i Portigonove kritike koje polaze od pretpostavke da treba uzeti u obzir samo razgovore koji su se vodili tijekom razdoblja njihova sudjelovanja u spornoj povredi kako bi se dokazao protutržišni cilj navedenih razdoblja.
1444
Isto tako, treba odbiti UniCreditovu kritiku istaknutu u okviru njegova trećeg tužbenog razloga, prema kojoj sudjelovanje te banke u „jedinstvenoj i trajnoj povredi koja se sastoji od ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj nije potkrijepljeno dokazima iz relevantnog razdoblja” te stoga predstavlja pogrešku koja se tiče prava.
1445
U tom je pogledu točno da je Komisija, uz potpuno poštovanje sudske prakse navedene u točkama 1441. i 1442. ove presude, dovoljan stupanj štetnosti sporne jedinstvene i trajne povrede za tržišno natjecanje ocijenila uzimajući u obzir razgovore koji su se vodili prije razdoblja UniCreditova sudjelovanja.
1446
Međutim, s jedne strane, Komisija se također oslonila na razgovore od 26. i 28. rujna, 12. i 19. listopada te 2., 3. i 28. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 514. i bilješke 985. i 986.; uvodnu izjavu 521. i bilješku 994.; upućivanjem u bilješci 1011. na uvodnu izjavu 420. i na bilješku 795.; upućivanjem u bilješci 1014. na uvodnu izjavu 381. i na bilješku 732.; upućivanjem u bilješci 1015. na uvodne izjave 342., 345. do 349.; upućivanjem u bilješci 1016. na uvodnu izjavu 342.; upućivanjem u bilješci 1017. na uvodne izjave 345. i 348.; upućivanjem u bilješci 1018. na uvodne izjave 381. i 514.; uvodne izjave 702. do 705. i 708. do 717. pobijane odluke). Ta je institucija time uputila na sve razgovore koje je valjano utvrdila u odnosu na UniCredit, čime je ispunila svoju obvezu obrazlaganja.
1447
S druge strane, uzimanje u obzir razgovora koji su se vodili prije razdoblja UniCreditova sudjelovanja u spornoj jedinstvenoj i trajnoj povredi, za potrebe njezine kvalifikacije kao „ograničenja s obzirom na cilj”, ne znači da je Komisija, kako bi utvrdila da je ta banka sudjelovala u spornoj povredi, upotrijebila dokaze koji nisu bili iz razdoblja nastanka činjenica koje se stavljaju na teret.
1448
Naime, još prije kvalifikacije te povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”, koja je provedena za potrebe dokazivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 63.), Komisija je utvrdila, samo s obzirom na razgovore u kojima je UniCreditov trgovac stvarno sudjelovao, da je ta banka sudjelovala u jedinstvenoj i trajnoj povredi.
1449
Kao treće, UniCredit se ne može, kako bi doveo u pitanje protutržišni cilj sporne jedinstvene i trajne povrede, korisno pozivati na činjenicu da Komisija nije dokazala da se „razgovore koji su se vodili u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS pravilno može kvalificirati kao ograničenje s obzirom na cilj u pogledu svakog od tih dvaju tržišta”, odnosno primarnog i sekundarnog tržišta europskih državnih obveznica.
1450
Naime, takvo zasebno ispitivanje dovoljnog stupnja štetnosti za tržišno natjecanje razgovora koji su se vodili u pogledu, s jedne strane, primarnog tržišta i, s druge strane, sekundarnog tržišta europskih državnih obveznica protivno je samom tekstu pobijane odluke i, konkretno, njezinu članku 1. u kojem se utvrđuje jedinstvenost povrede u kojoj su sudjelovale banke o kojima je riječ.
1451
Činjenica da UniCredit smatra da primarno i sekundarno tržište europskih državnih obveznica predstavljaju zasebna relevantna tržišta ni na koji način ne mijenja opseg sporne povrede.
1452
Isto tako, točke 91. i 92. presude od 16. rujna 2013., Keramag Keramische Werke i dr./Komisija (T‑379/10 i T‑381/10, neobjavljena, EU:T:2013:457), na koje se poziva UniCredit, ni na koji način ne idu u potporu toj banci.
1453
Naime, za razliku od situacije u predmetu u kojem je donesena presuda od 16. rujna 2013., Keramag Keramische Werke i dr./Komisija (T‑379/10 i T‑381/10, neobjavljena, EU:T:2013:457), UniCredit je bio u izravnom tržišnom natjecanju s drugim bankama o kojima je riječ na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica te su mu razgovori o primarnom tržištu u kojima je sudjelovao dodjeljivali konkurentsku prednost na sekundarnom tržištu (vidjeti točke 476. do 486. ove presude).
[omissis]
2) UniCreditove i Nomurine kritike koje se odnose na ocjenu gospodarskog konteksta sporne povrede
[omissis]
i) UniCreditove i Nomurine kritike koje se temelje na pogrešnoj ocjeni gospodarskog konteksta sporne povrede
[omissis]
1492
S jedne strane, UniCredit i Nomura ne pružaju nikakav element, osobito ne brojčani, kojim bi se dokazalo da je Komisija pogrešno smatrala da su banke o kojima je riječ raspolagale „znatnim udjelom na tržištu”, kao što je to ta institucija utvrdila u uvodnoj izjavi 532. pobijane odluke.
1493
S druge strane, te banke ne pružaju ni element na temelju kojeg bi se moglo dovesti u pitanje utvrđenje, koje je Komisija iznijela u odgovoru na argument koji je Nomura istaknula tijekom upravnog postupka i koje se temelji na relativno malom udjelu na tržištu te banke, prema kojem se „tom mogućnosti provjere točnosti informacija o tržištu zahvaljujući stjecanju dodatnog znanja jasno dodjeljuje konkurentska prednost predmetnim bankama”.
1494
U tom smislu UniCredit i Nomura nisu dokazali u kojem bi dijelu analiza veličine predmetnih banaka bila relevantna u pogledu ponašanja koja im se stavljaju na teret, odnosno ponašanja koja se odnose na usklađivanje cijena, podjelu tržišta ili klijenata ili pak razmjene poslovno osjetljivih informacija.
1495
Slijedom toga, UniCreditove i Nomurine argumente koji se temelje na pogrešnoj ocjeni tržišta europskih državnih obveznica, a stoga i gospodarskog konteksta sporne povrede, treba odbiti kao neosnovane.
1496
Međutim, tim zaključkom ne dovodi se u pitanje činjenica da je Komisija za svaku vrstu ponašanja o kojima je riječ odnosno za svaki razgovor koji se kritizira mogla provesti pogrešnu ocjenu u pogledu toga jesu li oni dovoljno štetni za tržišno natjecanje kako bi pridonijeli kvalifikaciji svih ponašanja o kojima je riječ kao „ograničenja s obzirom na cilj”, što valja ispitati u nastavku.
3) UniCreditove, Nomurine i Portigonove kritike koje se temelje na nedovoljnoj štetnosti ponašanja o kojima je riječ za tržišno natjecanje
1497
UniCredit u okviru svojeg trećeg tužbenog razloga, Nomura u okviru svojeg prvog i drugog tužbenog razloga i Portigon u okviru prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga u biti tvrde da sporna jedinstvena i trajna povreda nema dovoljan stupanj štetnosti za tržišno natjecanje da bi je se kvalificiralo kao „ograničenje s obzirom na cilj”.
1498
U potporu svojim kritikama UniCredit, Nomura i Portigon u biti tvrde da se na temelju svih ili dijela razgovora koji im se stavljaju na teret ne može potkrijepiti zaključak do kojeg je došla Komisija.
1499
Najprije, s jedne strane, valja podsjetiti na to da se ocjena štetnosti jedinstvene i trajne povrede za tržišno natjecanje provodi s obzirom na sva ponašanja koja je čine, a ne samo s obzirom na razgovore koji su se vodili tijekom razdoblja u kojima su poduzetnici koji osporavaju tu kvalifikaciju sudjelovali u njoj (vidjeti točku 1441. ove presude).
1500
Stoga će se, u ovom slučaju, kvalifikacija sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj” ocijeniti, u odnosu na UniCredit, Nomuru i Portigon, s obzirom na štetnost otprilike 380 razgovora koji su se vodili od 4. siječnja 2007. do 28. studenoga 2011., razmatranih u cjelini, i uzimajući u obzir, s jedne strane, razgovore koje te banke ne osporavaju ili valjano ne osporavaju i koje stoga treba smatrati konačno utvrđenima i, s druge strane, kritike koje su te banke iznijele u pogledu manjeg broja tih razgovora.
1501
U tom pogledu valja istaknuti da Portigon smatra da „razmjena osjetljivih informacija prije i tijekom dražbi može predstavljati ograničenje s obzirom na cilj”. Stoga ta banka od 63 razgovora koja joj se stavljaju na teret ne osporava nijedan razgovor koji je razvrstan u kategorije 1 do 3 i samo četrnaest razgovora razvrstanih isključivo u kategoriju 4, odnosno razgovore od 20. i 21. listopada i 6. studenoga 2009., od 14. siječnja, 15. i 22. veljače, 9. rujna i 17. studenoga 2010., kao i dva razgovora od 18. siječnja 2011. i razgovore od 6., 11. i 12. travnja te 18. svibnja 2011.
1502
Nomura pak od 34 razgovora koja joj se stavljaju na teret redovito osporava dvanaest razgovora, odnosno razgovore od 18. i 26. siječnja, 3. i 25. veljače, 5. i 12. travnja, 3. i 5. svibnja, 7. srpnja, 28. rujna i 2. studenoga 2011., s obzirom na to da je Opći sud već odlučio da Komisija toj banci ne može staviti na teret razgovore od 18. svibnja, od 22. lipnja i od 4. listopada 2011. (vidjeti točku 798. ove presude).
1503
Usto, UniCredit osporava sedam razgovora koji mu se valjano stavljaju na teret, odnosno razgovore od 26. i 28. rujna, 12. i 19. listopada te 2., 3. i 28. studenoga 2011., s obzirom na to da je Opći sud već odlučio da Komisija toj banci ne može staviti na teret razgovor od 4. listopada 2011. (vidjeti točku 798. ove presude).
1504
S druge strane, kao što je to Komisija pravilno istaknula u uvodnim izjavama 532. do 544. pobijane odluke (vidjeti točke 432. do 499. ove presude), sporna jedinstvena i trajna povreda dovela je do različitih praksi, odnosno praksi određivanja cijena, praksi asimetričnog povećanja transparentnosti tržišta europskih državnih obveznica, praksi usklađivanja strategija trgovanja i praksi razmjene osjetljivih informacija.
1505
Stoga se ocjena osnovanosti kvalifikacije sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”, koju je utvrdila Komisija, neće, kao što se čini da na to upućuju UniCredit, Nomura i Portigon, provesti samo s obzirom na štetnost razmjena osjetljivih informacija tijekom spornih razgovora za tržišno natjecanje, nego i s obzirom na druge vrste ponašanja koje su otkrivene u tim razgovorima i na koje se odnosi prethodna točka.
1506
U tom pogledu, na prvom mjestu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da su prakse određivanja cijene, kao što su one iz uvodne izjave 535. pobijane odluke, osobito štetne za tržišno natjecanje jer mogu uzrokovati povećanje cijena ili smanjenje proizvodnje i stoga ponude, što dovodi do loše upotrebe sredstava na štetu poslovnih korisnika i potrošača (vidjeti u tom smislu presude od 20. studenoga 2008., Beef Industry Development Society i Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, t. 17. i 33.; od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 51. i od 16. srpnja 2015., ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, t. 32.).
1507
Stoga je Komisija u ovom slučaju mogla smatrati štetnima, a da pritom ne počini pogrešku, razgovore iz bilješke 1015. pobijane odluke koji su među trgovcima banaka o kojima je riječ doveli do, među ostalim, sporazuma čiji je cilj bio izravnati ili nakositi krivulju prinosa kako bi cijenu europskih državnih obveznica na primarnom tržištu ili na sekundarnom tržištu pokušali promijeniti u svoju korist (vidjeti uvodne izjave 498. do 502. pobijane odluke i točku 418. ove presude) ili do razmjena informacija o razinama davanja ponuda ili davanja viših ponuda trgovaca predmetnih banaka ili o količinama obuhvaćenima tim ponudama ili višim ponudama (vidjeti uvodne izjave 506., 508. i 512. do 514. pobijane odluke i točku 419. ove presude).
1508
Usto, kao što to Komisija pravilno ističe u uvodnim izjavama 538. i 542. pobijane odluke, takve su prakse tim štetnije jer je na primarnom tržištu „zabranjeni sporazum stvarno ili potencijalno nanosio štetu uredima za upravljanje dugom koji su dražbu koja se odnosila na europske državne obveznice organizirali za račun središnjih tijela vlasti, a stoga neizravno i gospodarstvima država o kojima je riječ”, zbog čega su banke o kojima je riječ „povećale svoje izglede za to da prilikom dražbi količine europskih državnih obveznica koje priželjkuju dobiju po nižoj cijeni od one koju bi inače trebale platiti”.
1509
To osobito vrijedi, kao prvo, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je Portigon sudjelovao u spornoj povredi, za razgovore od 5. studenoga 2009. (vidjeti uvodnu izjavu 275. pobijane odluke), od 30. studenoga 2009. (vidjeti uvodnu izjavu 277.), od 25. siječnja 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 280.), od 3. veljače 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 282.), od 16. veljače 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 285.), od 21. travnja 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 289.), od 28. travnja, 18. svibnja, 28. lipnja, 1., 21. i 28. srpnja 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 290.), od 13. kolovoza 2010. (vidjeti uvodne izjave 291. i 292.), od 10. rujna 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 295.), od 27. rujna i 6. listopada 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 296.), od 7. listopada 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 297.), od 13. listopada 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 298.), od 14. listopada 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 299.), od 2. studenoga 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 301.), od 4. studenoga 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 302.), od 2. prosinca 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 304.), od 6. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 305.), od 18. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 307.), od 25. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 308.), od 26. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 309.), od 3. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 312.), od 14. veljače 2011. popodne (vidjeti uvodnu izjavu 315.), od 17. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 316.), od 25. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 317.), od 28. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 318.), od 7. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 322.), od 13. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 325.) i od 1. lipnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 330.). Isto vrijedi, kao drugo, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je Nomura sudjelovala u toj povredi, za razgovore od 18. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 307.), od 25. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 308.), od 26. siječnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 309.), od 3. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 312.), od 14. veljače 2011. popodne (vidjeti uvodnu izjavu 315.), od 17. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 316.), od 25. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 317.), od 28. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 318.), od 7. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 322.), od 13. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 325.), od 3. svibnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 327.), od 5. svibnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 328.), od 1. lipnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 330.), od 7. srpnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 335.), od 20. srpnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 337.), od 22. kolovoza 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 338.), od 6. rujna 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 340.), od 26. rujna 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 342.), od 12. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 345.), od 19. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 346.), od 2. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 347.), od 3. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 348.) i od 28. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 349.). Isto vrijedi i, kao treće, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je UniCredit sudjelovao u navedenoj povredi, za razgovore od 26. rujna 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 342.), od 12. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 345.), od 19. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 346.), od 2. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 347.), od 3. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 348.) i od 28. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 349.).
1510
Na drugom mjestu, osobito visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje predstavljaju i prakse podjele klijenata koje je Komisija također navela u uvodnoj izjavi 535. i bilješci 1017. pobijane odluke (vidjeti u tom smislu presude od 20. studenoga 2008., Beef Industry Development Society i Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, t. 17. i 33.; od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 51.; od 16. srpnja 2015., ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, t. 32. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 163. i navedenu sudsku praksu).
1511
To osobito vrijedi, kao prvo, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je Portigon sudjelovao u spornoj povredi, za razgovore od 3. veljače 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 282. pobijane odluke), od 7. listopada 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 297.), od 2. prosinca 2010. (vidjeti uvodnu izjavu 304.), od 17. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 316.), od 7. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 322.), od 3. svibnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 327.) i od 1. lipnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 330.), kao drugo, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je Nomura sudjelovala u toj povredi, za razgovore od 17. veljače 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 316.), od 7. travnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 322.), od 3. svibnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 327.), od 1. lipnja 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 330.), od 12. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 345.) i od 3. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 348.) i, kao treće, kad je riječ konkretno o razdoblju u kojem je UniCredit sudjelovao u navedenoj povredi, za razgovore od 12. listopada 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 345.) i od 3. studenoga 2011. (vidjeti uvodnu izjavu 348.).
1512
Na trećem mjestu, kad je riječ o razmjenama informacija, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, kako bi se smatralo da nije potrebno istraživati njezine učinke, razmjena informacija koja može ublažiti ili ukloniti neizvjesnost između zainteresiranih stranaka u odnosu na datum, opseg i način prilagodbe ponašanja na tržištu koje poduzetnici o kojima je riječ trebaju provesti, ima dovoljan stupanj štetnosti za tržišno natjecanje (vidjeti u tom smislu presudu od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 115. i 116. i navedenu sudsku praksu).
1513
Naime, kao što se to već utvrdilo u točki 1486. ove presude, Komisija je pravilno mogla smatrati da medijalne cijene, informacije o kupljenim količinama, krivulje prinosa, pozicije u trgovanju, trenutak određivanja cijena u okviru postupaka sindiciranja te informacije o davanju viših ponuda predstavljaju informacije koje nisu javne, koje su osjetljive i koje njihovim primateljima mogu dodijeliti prednost na primarnom i sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica, osobito smanjenjem neizvjesnosti koja je tom tržištu svojstvena.
1514
Stoga je Komisija u uvodnim izjavama 536. do 539. pobijane odluke pravilno istaknula činjenicu da su redovite razmjene tih informacija unutar ograničenog kruga banaka o kojima je riječ povećale transparentnost tržišta europskih državnih obveznica u korist samo tih sedam banaka i na štetu svih ostalih banaka. Stoga su te razmjene samo u njihovu korist stvorile asimetriju u obaviještenosti, što im je omogućilo da „smanje neke od uobičajenih neizvjesnosti na tržištu i konkurentsko natjecanje koje bi među bankama postojalo da se te informacije nisu otkrile” te im se time, in fine, dodijelila konkurentska prednost u odnosu na njihove konkurente (vidjeti u tom smislu presudu od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 203.).
1515
Iz toga proizlazi da, s obzirom na zahtjev samostalnosti koji je svojstven članku 101. UFEU‑a (presuda od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 202.), razmjena informacija iz točke 1513. ove presude prilikom razgovora koji se stavljaju na teret bankama o kojima je riječ ima dovoljan visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje da bi pridonijela kvalifikaciji cijele sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”.
1516
U tom pogledu UniCredit, Nomura i Portigon ne mogu korisno prigovoriti Komisiji da nije postupila u skladu sa zaključcima iz točaka 186. do 193. presude od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija (T‑105/17, EU:T:2019:675).
1517
S jedne strane, Opći sud u navedenim točkama uopće nije utvrdio da se razmijenjenim informacijama o kojima je riječ, odnosno informacijama koje su se odnosile na pozicije u trgovanju u sektoru kamatnih izvedenica denominiranih u eurima ne može ublažiti ili otkloniti stupanj neizvjesnosti na tržištu o kojem je riječ. Naime, Opći sud samo je utvrdio da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je u tom predmetu to bio slučaj (presuda od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 188. i 191.).
1518
S druge strane, naprotiv, iz točaka 1513. i 1514. ove presude proizlazi da je Komisija istaknula činjenicu da je informacijama razmijenjenima u ovom slučaju trgovcima pribavljena prednost u vezi s informacijom koja im je mogla omogućiti da posljedično usklade svoje strategije o trgovanju te je njima stoga ublažen ili otklonjen stupanj neizvjesnosti na tržištu europskih državnih obveznica.
1519
Naposljetku, treba istaknuti da su se prakse koje su provodile banke o kojima je riječ odvijale među bankama koje su se sve, osim Portigona, pozivale na svoj status održavatelja tržišta na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica ili ga barem nisu osporavale, zbog čega su trebale izvršavati osobito velik broj transakcija kako bi osigurale likvidna sredstva (vidjeti uvodnu izjavu 559. pobijane odluke).
1520
Naime, Opći sud već je imao priliku istaknuti da ta okolnost znači, s aspekta poštovanja tržišnog natjecanja, da je tim važnije da se određivanje cijena održavatelja tržišta odvija samostalno (presuda od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 145.), što je Komisija uostalom u biti utvrdila u uvodnoj izjavi 562. pobijane odluke.
1521
Stoga Komisija nije počinila pogrešku time što je utvrdila da je sporna jedinstvena i trajna povreda, razmatrana u cjelini, dovoljno štetna da je kvalificira kao „ograničenje s obzirom na cilj”.
1522
Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje drugim argumentima na koje se pozivaju UniCredit, Nomura i Portigon.
1523
Kad je riječ, kao prvo, o argumentima tih banaka, koji se temelje na nepostojanju protutržišne prirode odnosno na nedovoljnoj štetnosti određenih razgovora za tržišno natjecanje, u točkama 1509. i 1511. ove presude već se utvrdilo da je, kako bi pridonijeli kvalifikaciji sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”, Komisija valjano mogla u odnosu na Portigon utvrditi razgovor od 18. siječnja 2011., u odnosu na Nomuru razgovore od 18. i 26. siječnja 2011., razgovor od 3. veljače 2011., razgovore od 3. i 5. svibnja 2011., razgovor od 7. srpnja 2011. i razgovor od 2. studenoga 2011. te u odnosu na UniCredit razgovor od 26. rujna 2011., razgovore od 12. i 19. listopada 2011. te razgovore od 2., 3. i 28. studenoga 2011.
1524
Kad je riječ o drugim razgovorima koje te banke redovito osporavaju, valja istaknuti sljedeće.
1525
Osim razgovora od 9. rujna 2010., koji je Komisija utvrdila samo za potrebe stavljanja sporne povrede u kontekst (vidjeti uvodnu izjavu 294. pobijane odluke i točku 875. ove presude), iz točaka 663. i 664. (razgovor od 25. veljače 2011. koji osporava Portigon), 669. i 670. (razgovor od 5. travnja 2011. koji osporava Nomura), 676. (razgovor od 12. travnja 2011. koji osporavaju Nomura i Portigon), 721. i 736. (razgovor od 28. rujna 2011. koji osporavaju UniCredit i Nomura), 818. (razgovor od 20. listopada 2009. koji osporava Portigon), 827. (razgovor od 21. listopada 2009. koji osporava Portigon), 832. (razgovor od 6. studenoga 2009. koji osporava Portigon), 852. (razgovor od 14. siječnja 2010. koji osporava Portigon), 871. (razgovor od 22. veljače 2010. koji osporava Portigon), 883. (razgovor od 17. studenoga 2010. koji osporava Portigon), 899. (razgovor od 6. travnja 2011. koji osporava Portigon) te 905. (razgovor od 11. travnja 2011. koji osporava Portigon) proizlazi da je Komisija pravilno utvrdila da su razgovori koje osporavaju UniCredit, Nomura i Portigon protutržišni.
1526
Usto, kao što to proizlazi iz točaka ove presude navedenih u prethodnoj točki, razgovori od 20. listopada i 6. studenoga 2009., od 14. siječnja, 22. veljače i 17. studenoga 2010., od 25. veljače, 5., 11. i 12. travnja te 28. rujna 2011. barem su djelomično doveli do razmjena informacija o medijalnim cijenama koje su primjenjivale banke o kojima je riječ, njihovim kupljenim količinama, krivuljama prinosa, pozicijama u trgovanju ili razinama davanja ponuda ili davanja viših ponuda.
1527
Naime, u točki 1515. ove presude utvrdilo se da razmjena takvih informacija ima dovoljan stupanj štetnosti za tržišno natjecanje da može pridonijeti kvalifikaciji sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”.
1528
Usto, razgovori od 21. listopada 2009., 15. veljače 2010. i 6. travnja 2011. odnosili su se na informacije povezane s trenutkom određivanja cijene u okviru postupka sindiciranja ili na usluge koje su glavni voditelji pružali uredima za upravljanje dugom država članica izdavateljica.
1529
Naime, s obzirom na obveze povjerljivosti koje su glavni voditelji imali u okviru svojih odnosa, na koje Komisija upućuje u uvodnoj izjavi 33. pobijane odluke i koje UniCredit, Nomura i Portigon ne osporavaju, priopćavanje i primanje takvih informacija znače povredu tih obveza koja može znatno izmijeniti proces izdavanja europskih državnih obveznica o kojima je riječ, neovisno o tome izdaju li se one u okviru postupka sindiciranja ili dražbe.
1530
Kad je riječ, kao drugo, o UniCreditovu argumentu prema kojem su razmjene informacija među bankama o kojima je riječ omogućile predlaganje povoljnijih cijena njihovim klijentima, valja utvrditi da taj argument polazi od pretpostavke da je sporna povreda bila ograničena na sekundarno tržište europskih državnih obveznica, iako se odnosila na cijelo tržište, odnosno primarno i sekundarno tržište tih obveznica. Stoga se tim argumentom zanemaruju posljedice tih razmjena za primarno tržište.
1531
Usto, taj argument ne omogućuje razumnu sumnju u štetnost tih razmjena za tržišno natjecanje na predmetnom tržištu (presuda od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 205.) i za, konkretno, konkurente banaka o kojima je riječ i njihove klijente.
1532
Kao treće, Nomura se ne može korisno pozivati na činjenicu da se kvalifikacija sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj” treba temeljiti na „čvrstom i pouzdanom bogatstvu iskustva” u tom području ili na ekonomskim studijama ili izvješćima koja su izradili drugi neovisni autori.
1533
Naime, kao što se to već istaknulo u točki 1413. ove presude, Sud je izričito odlučio da se ni na koji način ne zahtijeva da je Komisija prethodno već osudila istu vrstu ponašanja poput onog koje Komisija treba kvalificirati u određenom predmetu kako bi se ono moglo smatrati ograničenjem tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
1534
Isto tako se ne može prihvatiti argument koji se temelji na postojanju ekonomskih studija ili izvješća, osim ako se kvalifikaciju ponašanja koje još nije sankcionirano kao „ograničenje s obzirom na cilj” učini ovisnom o posve slučajnoj okolnosti.
1535
Naime, kao što se na to podsjetilo u točki 1414. ove presude, za potrebe kvalifikacije kao „ograničenja s obzirom na cilj” važno je isključivo pojedinačno i detaljno ispitivanje prakse o kojoj je riječ kojim se treba utvrditi njezina dovoljna štetnost.
[omissis]
4) UniCreditove, Nomurine i Portigonove kritike koje se temelje na nepostojanju učinka ponašanja o kojima je riječ
[omissis]
1547
Iz toga proizlazi da Portigon u okviru drugog argumenta iz prvog dijela svojeg petog tužbenog razloga Komisiji ne može valjano prigovoriti nedostatak u obrazloženju u tom pogledu.
1548
U svakom slučaju, valja istaknuti da nije relevantna UniCreditova tvrdnja, koja uostalom nije potkrijepljena, prema kojoj ponašanja o kojima je riječ nisu utjecala na sve klijente na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica, nego samo na određene posebne kupce europskih državnih obveznica.
1549
Naime, članak 101. stavak 1. UFEU‑a, kao i druga pravila o tržišnom natjecanju iz Ugovora, nije namijenjen samo zaštiti neposrednih interesa određenih utvrđenih subjekata, već i zaštiti strukture tržišta te time i samog tržišnog natjecanja (vidjeti u tom smislu presudu od 19. ožujka 2015., Dole Food i Dole Fresh Fruit Europe/Komisija, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, t. 125. i navedenu sudsku praksu).
1550
Valja utvrditi i da se ekonometrijska analiza iz točke 1543. ove presude, na kojoj se temelji Nomurina tvrdnja prema kojoj ponašanja o kojima je riječ nisu imala učinke, odnosi samo na aktivnosti te banke na primarnom tržištu, odnosno njezino sudjelovanje u dražbama europskih državnih obveznica, dok se, s jedne strane, povreda koja joj se stavlja na teret odnosi i na sekundarno tržište na kojem je Nomura poslovala usporedno i dok su, s druge strane, primarno i sekundarno tržište europskih državnih obveznica međusobno ovisni (vidjeti uvodne izjave 45. do 50. pobijane odluke).
1551
Slijedom toga, UniCreditove, Nomurine i Portigonove argumente koji se temelje na nepostojanju dokaza o protutržišnim učincima predmetnih ponašanja treba odbiti kao neosnovane.
5) Zaključak o kvalifikaciji sporne jedinstvene i trajne povrede kao „ograničenja s obzirom na cilj”
1552
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da Komisija nije počinila pogrešku time što je u uvodnim izjavama 532. do 544. pobijane odluke spornu jedinstvenu i trajnu povredu, razmatranu u cjelini, kvalificirala kao „ograničenje s obzirom na cilj”.
1553
Stoga UniCreditov treći, četvrti i peti tužbeni razlog, Nomurin prvi i drugi tužbeni razlog te prvi dio Portigonova petog tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovane.
1554
Iz odbijanja tih tužbenih razloga proizlazi da nije osnovan ni UniCreditov prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatku u obrazloženju zbog nepostojanja definicije jednog ili više relevantnih tržišta na kojima je došlo do sporne povrede.
1555
Naime, s jedne strane, obveza Komisije da u odluci donesenoj primjenom članka 101. UFEU‑a odredi granice tržišta postoji samo kada bez takvog određivanja nije moguće utvrditi može li sporazum ili usklađeno djelovanje o kojem je riječ utjecati na trgovinu među državama članicama i ima li za cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja (vidjeti u tom smislu presudu od 29. veljače 2016., EGL i dr./Komisija, T‑251/12, neobjavljenu, EU:T:2016:114, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
1556
S druge strane, ako Komisija, kao u ovom slučaju, utvrdi povredu koja ima za cilj ograničavanje tržišnog natjecanja na cijelom području Unije, za utvrđenje tog ograničavanja tržišnog natjecanja uopće nije potrebno prethodno definirati zemljopisno tržište (vidjeti u tom smislu presudu od 14. svibnja 1998., Enso Española/Komisija, T‑348/94, EU:T:1998:102, t. 232. i navedenu sudsku praksu).
1557
Naime, UniCredit uopće nije tvrdio da nije moguće odrediti može li sporna povreda utjecati na trgovinu među državama članicama a da se ne odrede granice jednog ili više relevantnih tržišta na kojima je do nje došlo.
[omissis]
5.
Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u utvrđivanju Komisijina legitimnog interesa da spornu povredu utvrdi u odnosu na Natixis, BofA‑u i Portigon
a)
Tužbeni razlozi koji se temelje na povredi članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1/2003 jer Komisija nije dokazala legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Portigon, Natixis i BofA‑u
[omissis]
1) Tužbeni razlozi koji se temelje na nepostojanju Komisijina legitimnog interesa da spornu povredu utvrdi u odnosu na Natixis, BofA‑u i Portigon
i) Prvi dio Natixisova trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja
[omissis]
1583
S jedne strane, iako se člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 zahtijeva da se dokaže opravdan interes za utvrđivanje povrede za koju je Komisijina ovlast sankcioniranja zastarjela, Komisija ipak nije dužna dodatno obrazložiti svoju odluku u odnosu na svoju raniju praksu odlučivanja, tako da izričito navede razloge zbog kojih je došla do drukčijeg zaključka od onog utvrđenog u drugim predmetima koji su se odnosili na slične ili istovjetne situacije ili koji su uključivali iste gospodarske subjekte (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, t. 513.).
1584
Naime, Komisija treba u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti u konkretnom kontekstu svakog predmeta odlučiti o mogućnosti utvrđivanja povrede u odnosu na određenog poduzetnika i očuvati učinkovitost prava tržišnog natjecanja (vidjeti po analogiji presudu od 29. ožujka 2012., Telefónica i Telefónica de España/Komisija, T‑336/07, EU:T:2012:172, t. 357.).
1585
Uostalom, Komisija je u uvodnim izjavama 787. do 791. pobijane odluke izričito odgovorila na Natixisove i BofA‑ine argumente koji se odnose na njezinu raniju praksu odlučivanja.
1586
S druge strane, nepostojanje smjernica o pravilima za primjenu članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1/2003 ne opravdava ni da se Komisiju obveže na opsežnije obrazlaganje. Natixis uostalom nije iznio nijedan argument u potporu toj tvrdnji.
1587
S obzirom na prethodno navedeno, prvi dio Natixisova trećeg tužbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
ii) Natixisov prvi tužbeni razlog i drugi dio njegova trećeg tužbenog razloga te BofA‑in drugi tužbeni razlog, koji se temelje na nepostojanju osnovanosti razloga kojima se opravdava Komisijin legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u
1588
Kao prvo, Natixis u okviru svojeg prvog tužbenog razloga i BofA u okviru prvog dijela svojeg drugog tužbenog razloga u biti tvrde da je Komisija povrijedila članak 7. stavak 1. Uredbe br. 1/2003 time što je u odnosu na njih utvrdila povredu. Prema njihovu mišljenju, Komisija ne može dokazati legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede opravdavanjem tog interesa općenitim razlozima a da ga pritom ne potkrijepi elementima koji se odnose na posebne okolnosti povrede o kojoj je riječ i elementima svojstvenima poduzetniku o kojem je riječ jer bi se u suprotnom potrebi dokazivanja navedenog interesa oduzela njezina bit.
1589
U tom se smislu, prema Natixisovu i BofA‑inu mišljenju, na temelju četiriju razloga istaknutih u uvodnim izjavama 781. do 784. pobijane odluke i navedenih u točkama 1575. do 1579. ove presude ne može dokazati legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na njih. Iako ne osporavaju da Komisija može provesti opću ocjenu elemenata koje ističe, ipak smatraju da ti elementi ni pojedinačno ni zajedno ne dokazuju takav interes u ovom slučaju.
1590
Kao drugo, Natixis u okviru drugog dijela svojeg trećeg tužbenog razloga u biti tvrdi da se pobijanom odlukom povređuje načelo proporcionalnosti jer utvrđivanje sporne povrede u odnosu na njega nije bilo potrebno za djelotvornu provedbu pravila Unije o tržišnom natjecanju i da su nedostaci za tu banku, u smislu rizika za njezin ugled i postupaka za naknadu štete, neproporcionalni.
1591
Kao treće, BofA u okviru drugog dijela svojeg drugog tužbenog razloga dodaje da je razloge istaknute u pobijanoj odluci trebalo ocijeniti s obzirom na razmatranja koja se odnose na načela pravne sigurnosti i poštovanje njezinih prava obrane, što je Komisija pogrešno propustila učiniti.
1592
Konkretnije, BofA ističe da, iako Komisiju u drugim predmetima ne obvezuje njezina ranija praksa odlučivanja, ranije odluke ipak otkrivaju da ta institucija u prošlosti nije utvrđivala povredu bez legitimnog interesa svojstvenog poduzetniku.
1593
U skladu s člankom 7. stavkom 1. posljednjom rečenicom Uredbe br. 1/2003, u slučaju postojanja opravdanog interesa, Komisija može utvrditi povredu propisa koja se dogodila u prošlosti.
1594
Komisija je u ovom slučaju utvrdila da je legitiman interes za utvrđivanje povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u imala zbog četiriju razloga navedenih u uvodnim izjavama 781. do 784. pobijane odluke.
1595
Tako se ta četiri razloga odnose na činjenicu da su, na prvom mjestu, Natixis i BofA bili uključeni u istu jedinstvenu i trajnu povredu kao i druge banke o kojima je riječ, na drugom mjestu, da su njihovo uključivanje u pobijanu odluku i opis njihovih ponašanja bili nužni kako bi se objasnilo opće funkcioniranje i potpuni doseg sporne povrede, na trećem mjestu, da su ponašanja stavljena na teret tim bankama bila vrlo ozbiljna i naposljetku, na četvrtom mjestu, da takvo utvrđivanje omogućuje žrtvama protupravnog ponašanja o kojima je riječ da tužbom zahtijevaju naknadu štete, kao i Komisiji da banku adresata kvalificira kao recidivista ako sličnu povredu počini u budućnosti.
1596
Opći sud u tom kontekstu smatra da su prva tri razloga koja je istaknula Komisija kad ih se razmatra zajedno sama po sebi dovoljna da se utvrdi legitiman interes te institucije za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u.
1597
Naime, kad je riječ o prvim dvama razlozima, Komisija u uvodnim izjavama 796. do 801. pobijane odluke pravilno ističe da je utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u osobito pridonijelo dokazivanju učestalosti koluzivnih razgovora među trgovcima svake banke, prirode njihovih odnosa i trajne prirode te povrede.
1598
Konkretnije, kad je riječ o BofA‑i, Komisija je u uvodnoj izjavi 798. pobijane odluke mogla, a da pritom ne počini pogreške, smatrati da je, s obzirom na činjenicu da je aktivan doprinos BofA‑ina trgovca u virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS povećao međusobnu ovisnost trgovaca kako bi oni održavali svoje koluzivno ponašanje i iz njega izvukli korist, uključivanje BofA‑e u pobijanu odluku pridonijelo dokazivanju posebne prirode odnosa među trgovcima i redovitosti njihovih razmjena.
1599
Isto tako, kad je riječ o Natixisu, Komisija se u uvodnoj izjavi 801. pobijane odluke pravilno oslonila, među ostalim, na neprekidno sudjelovanje njegova trgovca u virtualnim sobama za razgovor o kojima je riječ, unatoč tomu što je promijenio poslodavce, kako bi istaknula trajnost sporne povrede.
1600
Natixis i BofA u tom kontekstu ne mogu valjano tvrditi da utvrđivanje njihova identiteta u pobijanoj odluci nije relevantno i da nije znatno pridonijelo utvrđivanju sporne povrede ili objašnjavanju dosega protupravnih ponašanja.
1601
Točno je da se Komisija mogla osloniti na elemente koji su se odnosili na Natixisovo i BofA‑ino sudjelovanje, kako su navedeni u ovoj presudi, i pritom zadržati anonimnost tih banaka u pobijanoj odluci ili ne utvrditi spornu povredu u odnosu na njih.
1602
Međutim, suprotno onomu što ističu Natixis i BofA, Komisija uopće nije dužna dokazati potrebu utvrđivanja povrede za koju je zastarjela njezina ovlast izricanja novčane kazne. Naime, člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 zahtijeva se samo opravdavanje legitimnog interesa za utvrđivanje te povrede, pri čemu se ne navodi nikakva obveza dokazivanja potrebe za tim utvrđivanjem. Kad bi se Komisiji naložila obveza dokazivanja potrebe za utvrđivanjem sporne povrede, time bi se neopravdano otežao teret dokazivanja, što je protivno tekstu navedenog članka.
1603
U svakom slučaju, Opći sud već je ocijenio da činjenica da Komisija u ranijim odlukama nije poduzetnike smatrala odgovornima za jednako ponašanje ne može stvoriti legitimno očekivanje da će se ta institucija i ubuduće suzdržati od progona i sankcioniranja takvog ponašanja ako se taj zaokret u Komisijinoj praksi odlučivanja, pod pretpostavkom da se dokaže, temelji na pravilnom tumačenju dosega relevantnih pravnih odredbi (vidjeti u tom smislu presudu od 8. rujna 2010., Deltafina/Komisija, T‑29/05, EU:T:2010:355, t. 428.).
1604
Stoga sama činjenica da je bilo moguće da Komisija ne utvrdi spornu povredu u odnosu na tužitelje ipak ne može isključiti njezin legitiman interes da to učini.
1605
Kad je riječ o trećem razlogu koji se odnosi na težinu ponašanja tih banaka, istaknutom u uvodnoj izjavi 783. pobijane odluke, Komisija je valjano utvrdila da su ona bila osobito teška s obzirom na sektor o kojem je riječ i kontekst financijske krize u kojoj su se ona odvila.
1606
U tom se pogledu Natixis i BofA ne mogu korisno pozivati na manji stupanj njihova sudjelovanja u spornoj povredi u odnosu na druge banke o kojima je riječ. Naime, Natixis je u spornoj povredi sudjelovao nešto dulje od jedne godine i pet mjeseci, a BofA nešto dulje od jedne godine i devet mjeseci, na temelju čega se Komisiji ne može naložiti da ih ne uključi u pobijanu odluku i da ne utvrdi tu povredu u odnosu na njih.
1607
S obzirom na prethodno navedeno, Natixis i BofA pogrešno prigovaraju Komisiji da se pozvala samo na općenite razloge kako bi utvrdila svoj legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na njih.
1608
Stoga je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da postoji legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u, pri čemu nije potrebno ispitati osnovanost četvrtog tužbenog razloga koji je ta institucija istaknula.
1609
Taj zaključak ne dovodi se u pitanje drugim Natixisovim i BofA‑inim argumentima.
1610
Kao prvo, kad je riječ o Natixisovim argumentima, on se ne može korisno pozivati na povredu načela proporcionalnosti zbog toga što je, na prvom mjestu, surađivao na temelju Obavijesti o primjeni pokajničkog programa, ali nije izvukao nikakvu korist s obzirom na zastaru Komisijine ovlasti da mu izrekne novčanu kaznu.
1611
U tom pogledu, iako je točno da napori uloženi u suradnju koje je dokazao Natixis nisu nagrađeni s obzirom na to da novčana kazna nije smanjena, Komisija je u uvodnim izjavama 803. i 804. pobijane odluke ipak pravilno u biti podsjetila na to da se u Obavijesti o primjeni pokajničkog programa ne predviđa da poduzetnik može izbjeći odgovornost povezanu s utvrđivanjem povrede.
1612
Naime, ta obavijest određuje okvir za nagrađivanje poduzetnika koji su surađivali u Komisijinoj istrazi samo na način da im se odobri oslobađanje od novčane kazne ili smanjenje iznosa te novčane kazne (vidjeti osobito točke 8. i 23. navedene obavijesti).
1613
Isto tako, Komisija u uvodnoj izjavi 804. pobijane odluke pravilno ističe da poduzetnici koji surađuju na temelju Obavijesti o primjeni pokajničkog programa to čine nakon pomnog razmišljanja i uz potpuno poznavanje vlastita ponašanja, uključujući njegovo trajanje. Stoga ti poduzetnici surađuju uz potpuno poznavanje činjenica i, konkretno, uz poznavanje točke 36. navedene obavijesti, prema kojoj Komisija ne zauzima stav o priznavanju zahtjeva ako postane jasno da se on odnosi na povrede obuhvaćene petogodišnjim rokom zastare za izricanje kazne, kao što je određeno u članku 25. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 1/2003.
1614
Usto, Natixis isto tako ne može svoju situaciju uspoređivati sa situacijom drugih podnositelja zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, odnosno RBS‑a i UBS‑a, jer je, za razliku od njih, Komisijina ovlast za izricanje novčane kazne Natixisu zastarjela.
1615
Osim toga, kad je riječ o činjenici da Natixis u fazi podnošenja svojeg zahtjeva za primjenu pokajničkog programa nije mogao sa sigurnošću odrediti je li Komisijina ovlast da mu izrekne novčanu kaznu zbog sudjelovanja u spornoj povredi zastarjela u odnosu na njega, dovoljno je podsjetiti na to da je ta nesigurnost sastavni dio analize rizika i koristi koja prethodi svakoj odluci poduzetnika o tome hoće li podnijeti zahtjev za oslobađanje od kazni ili smanjenje novčane kazne, tako da okolnost na koju se poziva Natixis nije relevantna.
1616
Iz toga proizlazi da Natixisova suradnja, čak i ako nije bila drukčije nagrađena, ne može dovesti u pitanje postojanje Komisijina legitimnog interesa da u odnosu na tu banku utvrdi spornu povredu.
1617
Na drugom mjestu, Natixis se ne može valjano pozvati ni na Komisijinu raniju praksu odlučivanja u pogledu primjene članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1/2003 kako bi kritizirao neproporcionalnost pobijane odluke i tvrdio da „neuobičajeno” izvršavanje Komisijinih ovlasti uključuje strogo ispitivanje proporcionalnosti mjere o kojoj je riječ s obzirom na važnost jasne, predvidljive i ujednačene primjene prava Unije.
1618
Naime, s obzirom na to da se ta argumentacija temelji na usporedbi Natixisove situacije i situacija poduzetnika uključenih u postupke koji se odnose na različite povrede prava tržišnog natjecanja Unije, treba je odbiti jer Komisijina ranija praksa odlučivanja ne služi kao pravni okvir primjenjiv na novčane kazne ili utvrđenja povreda u području tržišnog natjecanja, nego je samo informativne prirode (vidjeti po analogiji presudu od 24. rujna 2009., Erste Group Bank i dr./Komisija, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P i C‑137/07 P, EU:C:2009:576, t. 233. i navedenu sudsku praksu).
1619
Kao drugo, kad je riječ o BofA‑inim argumentima, ona ne može valjano tvrditi da je Komisija na temelju odgovarajućeg uzimanja u obzir načela pravne sigurnosti i poštovanja njezinih prava obrane, s obzirom na vrijeme proteklo od završetka njezina sudjelovanja u spornoj povredi do trenutka donošenja pobijane odluke, trebala zaključiti da ne postoji legitiman interes za utvrđivanje navedene povrede u odnosu na tu banku.
1620
U tom pogledu, na prvom mjestu, iako utvrđenje postojanja legitimnog interesa za utvrđivanje sporne povrede treba provesti uz poštovanje općih načela prava Unije i, konkretno, ne omogućuje Komisiji da na neodređeno vrijeme odgađa izvršavanje svojih ovlasti (vidjeti u tom smislu presude od 14. srpnja 1972., Geigy/Komisija, 52/69, EU:C:1972:73, t. 21. i od 24. rujna 2002., Falck i Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P i C‑75/00 P, EU:C:2002:524, t. 140.), u ovom se slučaju ipak ne može utvrditi da je BofA‑ina obrana otežana zbog proteka vremena.
1621
Naime, najprije, iako je od završetka BofA‑ina sudjelovanja u spornoj povredi, odnosno od 6. studenoga 2008., do zaprimanja zahtjeva za pružanje informacija o toj povredi 3. ožujka 2016. doista prošlo više od sedam godina, ipak valja istaknuti da je od RBS‑ova podnošenja službenog zahtjeva za oslobađanje od kazni 11. rujna 2015., u smislu točke 14. Obavijesti o primjeni pokajničkog programa, do slanja navedenog zahtjeva za pružanje informacija BofA‑i prošlo samo pet mjeseci.
1622
Naime, protek razdoblja od otprilike šest i pol godina od završetka BofA‑ina sudjelovanja u spornoj povredi do podnošenja navedenog službenog zahtjeva za oslobađanje od kazni nipošto se ne može izjednačiti s nemarnim ponašanjem Komisije niti se ono može valjano utvrditi u odnosu na nju kad je riječ o povredi BofA‑inih prava obrane jer je ta banka sama dobrovoljno pridonijela proteku takvog razdoblja time što je ponašanja o kojima je riječ namjerno čuvala tajnima (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2005., Sumitomo Chemical i Sumika Fine Chemicals/Komisija, T‑22/02 i T‑23/02, EU:T:2005:349, t. 91.).
1623
Osim toga, kao što Komisija na to pravilno podsjeća u uvodnoj izjavi 795. pobijane odluke, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je, na temelju opće dužnosti pažljivog postupanja koju ima svaki poduzetnik, BofA trebala čuvati elemente u kojima se mogu vidjeti detalji o njezinu poslovanju, kako bi, među ostalim, u slučaju pokretanja sudskog ili upravnog postupka mogla raspolagati potrebnim dokazima (vidjeti u tom smislu presudu od 12. srpnja 2018., Prysmian i Prysmian Cavi e Sistemi/Komisija, T‑475/14, EU:T:2018:448, t. 101.). Stoga, s obzirom na to da je Komisija uputila BofA‑i zahtjev za pružanje informacija, na njoj je bilo da a fortiori postupi s povećanom pažnjom i poduzme sve korisne mjere kako bi sačuvala dokaze koje je razumno mogla imati na raspolaganju (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2011., Heineken Nederland i Heineken/Komisija, T‑240/07, EU:T:2011:284, t. 301.; vidjeti po analogiji i presudu od 25. ožujka 2021., Xellia Pharmaceuticals i Alpharma/Komisija, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, t. 152.).
1624
Nadalje, BofA nije detaljno navela, ako već ne konkretne dokaze koji nedostaju, onda barem incidente, događaje ili okolnosti zbog kojih nije mogla poštovati svoju obvezu dužne pažnje i koji su doveli do navodne poteškoće u pogledu prikupljanja oslobađajućih dokaza na koje upućuje (vidjeti u tom smislu presudu od 8. rujna 2016., Xellia Pharmaceuticals i Alpharma/Komisija, T‑471/13, neobjavljenu, EU:T:2016:460, t. 358.).
1625
Isto tako, iako BofA ističe da je protek vremena otežao njezino razumijevanje i tumačenje razgovora među trgovcima, koji služe kao dokazi u ovom slučaju, ta banka, koja je upućen i iskusan subjekt u sektoru europskih državnih obveznica, ipak nije pružila nijedan konkretan primjer situacije u kojoj nije ponudila tumačenje jednog ili više razgovora ili u kojoj je utvrdila znatan nedostatak informacija ili dokaza, i to ni u svojim pismenima ni kad joj je o tome postavljeno pitanje na raspravi.
1626
Naprotiv, BofA se mogla pozvati na sve poruke razmijenjene tijekom dana u kojem se odvijao razgovor koji joj se stavlja na teret, kao što je to izričito potvrdila na raspravi, kako bi sporne razmjene koje je utvrdila Komisija stavila u kontekst i usporedila s preostalim dijelom razgovora trgovaca, tako da je protek vremena kao takav mogao imati tek neznatan utjecaj na razumijevanje razgovora.
1627
Isto tako, u dijelu u kojem BofA smatra da je njezino razumijevanje razgovora bilo otežano činjenicom da nije mogla doći do svojeg bivšeg trgovca koji je tu banku napustio deset godina ranije, ta banka nije podnijela nijedan dokaz ni dokaz prima facie kojim bi dokazala da je stvarno pokušala stupiti u kontakt s tim trgovcem i da taj kontakt nije ostvaren.
1628
Naposljetku, u dijelu u kojem se BofA poziva na argumente koji se u biti temelje na selektivnom podnošenju dokaza podnositeljâ zahtjeva za primjenu pokajničkog programa kojima su raspolagali i na ograničenoj dokaznoj vrijednosti njihovih izjava u odnosu na BofA‑u, dovoljno je utvrditi, s jedne strane, da protek vremena nije utjecao na tu selektivnost i, s druge strane, da je BofA tijekom upravnog postupka mogla iznijeti svoja očitovanja o svim elementima spisa, tako da se tim argumentima ne može dokazati ni potkrijepiti povreda njezinih prava obrane.
1629
Na drugom mjestu, BofA‑in argument prema kojem Komisija nije pravodobno donijela pobijanu odluku s obzirom na zahtjeve pravne sigurnosti ne može se prihvatiti jer u ovom slučaju nije utvrđen Komisijin nemar pri pokretanju ili okončanju upravnog postupka, nego samo objektivan protek vremena od prestanka sudjelovanja u spornoj povredi, za koji se ne tvrdi da je Komisiji bio poznat ni da je ona mogla i trebala za njega znati u trenutku koji bi joj omogućio da ranije poduzme mjere (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2005., Sumitomo Chemical i Sumika Fine Chemicals/Komisija, T‑22/02 i T‑23/02, EU:T:2005:349, t. 90.).
1630
Naime, nakon slanja različitih zahtjeva za pružanje informacija od 29. siječnja 2016., Komisija je 31. siječnja 2019. bankama o kojima je riječ dostavila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, saslušala je adresate te obavijesti od 22. do 24. listopada 2019. te je 20. svibnja 2021. donijela pobijanu odluku. Naime, taj vremenski slijed ne upućuje ni na kakvo nerazumno trajanje postupka (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2005., Sumitomo Chemical i Sumika Fine Chemicals/Komisija, T‑22/02 i T‑23/02, EU:T:2005:349, t. 90.).
1631
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja zaključiti da je Komisija mogla utvrditi spornu povredu u odnosu na Natixis i BofA‑u a da pritom na počini pogreške.
1632
Stoga prvi tužbeni razlog i drugi dio trećeg tužbenog razloga koje je istaknuo Natixis te drugi tužbeni razlog koji je istaknula BofA treba odbiti kao neosnovane.
b)
Tužbeni razlozi koji se temelje na povredi Natixisovih i BofA‑inih prava obrane koju sadržava četvrti razlog utvrđen u uvodnoj izjavi 784. pobijane odluke
1633
Natixis u okviru svojeg drugog tužbenog razloga i BofA u okviru prvog dijela svojeg drugog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da je povrijedila njihova prava obrane jer je u uvodnoj izjavi 784. pobijane odluke navela četvrti razlog kako bi dokazala svoj legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede, koji nije bio naveden u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
1634
U tom pogledu iz točaka 1588. do 1631. ove presude proizlazi da je Komisijin legitiman interes za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u dovoljno potkrijepljen razlozima navedenima u uvodnim izjavama 781. do 783. pobijane odluke. Stoga eventualna nepravilnost koju sadržava uvodna izjava 784. pobijane odluke ne može dovesti u pitanje postojanje Komisijina legitimnog interesa za utvrđivanje sporne povrede u odnosu na Natixis i BofA‑u.
1635
U svakom slučaju, Komisija nije povrijedila Natixisova i BofA‑ina prava obrane time što je u uvodnoj izjavi 784. pobijane odluke utvrdila da je njezin interes za utvrđivanje sporne povrede opravdan jer joj, s jedne strane, takvo utvrđenje omogućuje da te banke kvalificira kao recidiviste ako počine sličnu povredu u budućnosti i jer, s druge strane, to utvrđenje olakšava postupke za naknadu štete protiv poduzetnika uključenih u tu povredu.
1636
Naime, to što je u uvodnoj izjavi 784. pobijane odluke samo dodala četvrti razlog ne znači da je tim bankama stavila na teret drukčije povrede od onih koje je već navela u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ili da je utvrdila činjenice ili pravne kvalifikacije o kojima se one nisu imale priliku izjasniti s obzirom na to da je Komisija u točki 685. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku jasno navela da u odnosu na te banke namjerava utvrditi spornu povredu unatoč tomu što je njezina ovlast da im izreče novčanu kaznu zastarjela.
1637
Stoga ta razlika između obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i pobijane odluke ne može dovesti do utvrđivanja povrede Natixisovih i BofA‑inih prava obrane s obzirom na zahtjeve navedene u točkama 116. i 117. ove presude, koje je Komisija dužna poštovati kako bi osigurala poštovanje prava obrane poduzetnika o kojima je riječ.
1638
Taj se zaključak nameće tim više kad je riječ o interesu da se olakšaju postupci za naknadu štete pred nacionalnim sudovima.
1639
Naime, time što se pozvala na takav legitiman interes, Komisija je samo navela posljedice svojstvene provedbi zabrane iz članka 101. stavka 1. UFEU‑a. U tom je pogledu Sud u nekoliko navrata odlučio da svaka osoba ima pravo zahtijevati naknadu štete uzrokovane protutržišnim ponašanjem (vidjeti u tom smislu presude od 20. rujna 2001., Courage i Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, t. 26. i od 13. srpnja 2006., Manfredi i dr., C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, t. 60.) jer takvi postupci pridonose održavanju djelotvornog tržišnog natjecanja u Uniji time što odvraćaju od sporazuma ili djelovanja koji su često prikriveni, a koji mogu ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje (vidjeti u tom smislu presude od 6. studenoga 2012., Otis i dr., C‑199/11, EU:C:2012:684, t. 42. i od 14. ožujka 2019., Skanska Industrial Solutions i dr., C‑724/17, EU:C:2019:204, t. 44.).
1640
Iz toga slijedi da su Natixis i BofA slijedom čitanja točke 685. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u kojoj se jasno navodi Komisijina namjera utvrđivanja sporne povrede u odnosu na njih razumno mogli predvidjeti da će takvo utvrđivanje nužno imati za posljedicu olakšavanje eventualnih postupaka za naknadu štete koje pred nacionalnim sudovima pokrenu žrtve protutržišnih ponašanja pripisivih tim dvjema bankama.
[omissis]
6.
UBS‑ovi, UniCreditovi i Nomurini tužbeni razlozi koji se temelje na nedostatku u obrazloženju, povredi prava obrane i pogreškama u određivanju njihovih novčanih kazni
[omissis]
1652
Kao drugo, UBS u okviru svojeg prvog tužbenog razloga, prvog dijela svojeg drugog tužbenog razloga te svojeg trećeg, četvrtog i petog tužbenog razloga, UniCredit u okviru svojeg sedmog i osmog tužbenog razloga i Nomura u okviru svojeg šestog tužbenog razloga kritiziraju metodologiju koju je Komisija primijenila za određivanje zamjenskih vrijednosti koje je utvrdila u odnosu na njih, kao i iznosa tih zamjenskih vrijednosti.
1653
Kao treće, UniCredit i Nomura u okviru svojih devetih tužbenih razloga tvrde da je Komisija počinila pogreške u određivanju koeficijenta težine koji je na njih primijenjen (točke 20. do 23. Smjernica).
1654
Kao četvrto, UniCredit u okviru prvog dijela svojeg desetog tužbenog razloga tvrdi da je Komisija prilikom određivanja stope dodatnog iznosa povrijedila načela individualizacije kazni i sankcija te proporcionalnosti.
1655
Osim toga, UniCredit i Nomura u okviru svojih desetih tužbenih razloga osporavaju prilagodbe koje je Komisija provela u pogledu osnovnog iznosa novčanih kazni koje su im izrečene, kao i neprimjenu točke 37. Smjernica.
1656
Te kritike koje se odnose na izračun iznosa njihovih novčanih kazni ispitat će se uzastopno i redoslijedom navedenim u točkama 1647. do 1655. ove presude.
a)
Tužbeni razlozi koji se temelje na povredi UBS‑ovih i Nomurinih prava obrane u okviru određivanja njihovih novčanih kazni
1657
UBS u okviru drugog dijela svojeg drugog tužbenog razloga i Nomura u okviru svojeg osmog tužbenog razloga tvrde da je Komisija povrijedila njihova prava obrane time što im nije omogućila da od samog početka upravnog postupka razumiju metodologiju koja je utvrđena za određivanje zamjenske vrijednosti i da je stoga mogu korisno osporavati.
1658
UBS u tom pogledu tvrdi da je Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku trebala detaljno objasniti svoju metodologiju izračuna u dijelu u kojem se oslonila na brojčani model u kojem je faktor smanjenja imao bitnu ulogu.
1659
Nomura pak tvrdi da prije nego što je primila dopis o novčanim kaznama i stoga tijekom većeg dijela upravnog postupka nije raspolagala konkretnim pojedinostima o izračunu zamjenske vrijednosti, osim zamišljenih iznosa iskazanih u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Usto, Komisija je nakon dopisa o novčanim kaznama pojasnila svoju metodologiju isključivo dvostrano, pri čemu joj nije omogućila da prije sastanka o činjeničnom stanju održanog 22. ožujka 2021. usmeno istakne probleme povezane s tom metodologijom. Naime, Komisija je tijekom tog sastanka o činjeničnom stanju otkrila znatne izmjene prvotne metodologije u pogledu kojih, osim u nepreciznoj poruci elektroničke pošte od 25. ožujka 2021., nije pružila nikakvo pisano objašnjenje prije nego što je donijela pobijanu odluku.
1660
Najprije valja istaknuti da UBS u okviru drugog dijela svojeg drugog tužbenog razloga istodobno prigovara Komisiji povredu obveze obrazlaganja i povredu njegovih prava obrane te se poziva na sudsku praksu primjenjivu na obvezu obrazlaganja, odnosno na točke 342. do 348. presude od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija (T‑105/17, EU:T:2019:675), ili točke 30. i 31. presude od 10. srpnja 2019., Komisija/Icap i dr. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584), kako bi dokazao povredu svojih prava obrane.
1661
Međutim, te su dvije tvrdnje različite. Prva se odnosi na sadržaj pobijane odluke, dok se druga, koju UBS uostalom slabo potkrepljuje, odnosi na odvijanje upravnog postupka koji je doveo do donošenja te odluke i na, konkretno, poštovanje prava na saslušanje banaka o kojima je riječ tijekom tog postupka.
1662
Stoga će se u točkama 1663. do 1675. ove presude ispitati samo argumenti koji se odnose na navodnu povredu Nomurinih i UBS‑ovih prava obrane, dok će se argumenti koji se temelje na nedostatku u obrazloženju pobijane odluke ispitati u točkama 1684. do 1695. ove presude.
1663
U tom pogledu valja podsjetiti na to da Komisija, kao što je to u biti istaknula u uvodnoj izjavi 835. pobijane odluke, kako bi ispunila svoju obvezu poštovanja prava poduzetnika na saslušanje, u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku mora navesti da će ispitati treba li predmetnim poduzetnicima izreći novčane kazne i iznijeti glavne činjenične i pravne elemente koji bi mogli dovesti do novčane kazne, kao što su težina i trajanje navodne povrede i je li ona počinjena namjerno ili iz nepažnje (vidjeti presudu od 6. srpnja 2017., Toshiba/Komisija, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
1664
Iz sudske prakse proizlazi i da Komisija, suprotno tomu, ako je navela činjenične i pravne elemente na kojima će temeljiti svoj izračun iznosa novčane kazne, nije obvezna pojasniti način na koji će upotrijebiti svaki od tih elemenata za određivanje iznosa novčane kazne (vidjeti presudu od 6. srpnja 2017., Toshiba/Komisija, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, t. 21. i navedenu sudsku praksu), kao ni visinu predviđenih novčanih kazni i a fortiori njihov točan iznos (vidjeti u tom smislu presude od 24. rujna 2009., Erste Group Bank i dr./Komisija, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P i C‑137/07 P, EU:C:2009:576, t. 182. i navedenu sudsku praksu i od 7. studenoga 2019., Campine i Campine Recycling/Komisija, T‑240/17, neobjavljenu, EU:T:2019:778, t. 360.).
1665
Međutim, kad Komisija prilikom izračuna novčanih kazni namjerava odstupiti od svoje uobičajene metodologije, opravdano je da to posebno navede u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (vidjeti u tom smislu presudu od 18. prosinca 2008., Coop de France bétail et viande i dr./Komisija, C‑101/07 P i C‑110/07 P, EU:C:2008:741, t. 50.).
1666
Doista, u ovom slučaju valja utvrditi da je Komisija ispunila zahtjeve kojima je obvezana.
1667
Naime, u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku upućenoj Nomuri odnosno UBS‑u, Komisija je navela pojašnjenja o obveznim kriterijima težine i trajanja navodne povrede, kao i o činjenici da je ta povreda počinjena namjerno (vidjeti točke 680. do 683. i 694. do 698. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku), u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 1663. i 1664. ove presude.
1668
U njoj je navela i da, uz primjenu metodologije utvrđene u Smjernicama, ne namjerava utvrditi vrijednost prihoda od prodaje usluga koje su banke o kojima je riječ pružile u vezi s navodnom povredom, nego njezinu zamjensku vrijednost, izračunanu na temelju godišnjih zamišljenih iznosa kojima je svaka od tih banaka trgovala tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi i na koje će se primijeniti „faktor kojim se uzimaju u obzir posebnosti financijskog sektora, osobito sektora europskih državnih obveznica, i koji Komisiji omogućuje izračun novčane kazne s odgovarajućim odvraćajućim učinkom” (vidjeti točke 686. do 692. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku). Usto, Komisija je u zasebnom i povjerljivom Prilogu 2. koji je svojstven svakoj od predmetnih banaka pojasnila točan iznos zamišljenih iznosa i godišnjih zamišljenih iznosa koje namjerava utvrditi.
1669
Komisija je tijekom upravnog postupka Nomuri i UBS‑u uputila i dopis o novčanim kaznama u kojem je detaljno objasnila načine izračuna zamjenske vrijednosti koje će primijeniti na njih. Detaljno je navela, s jedne strane, načine izračuna zamišljenih iznosa čija je ukupna vrijednost bila navedena u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (vidjeti točke 5. i 8. do 10. dopisa o novčanim kaznama) i, s druge strane, razinu faktora prilagodbe koji namjerava utvrditi, kao i načine njegova izračuna, pri čemu je uputila na detaljne matematičke formule i navela podatke na koje se te formule primjenjuju (vidjeti točke 11. do 38. dopisa o novčanim kaznama). Usto, omogućila je bankama o kojima je riječ da iznesu svoja pisana očitovanja o sadržaju tog dopisa.
1670
Konkretnije, kad je riječ o UBS‑u, valja istaknuti i da je ta banka od srpnja 2017. sudjelovala, prema njezinim vlastitim riječima, u „konstruktivnim razgovorima o boljem načinu mjerenja ‚vrijednosti prihoda od prodaje’ u okviru Komisijine istrage o europskim državnim obveznicama”, koji su doveli do sastanka održanog 11. srpnja 2017., kao i do toga da je ta banka 23. studenoga 2017. poslala dopis od 16 stranica naslovljen „Case 40324 EGB – ‘Value of Sales’ – Q&A”. Usto, ta je banka svoja očitovanja o metodologiji koju je predvidjela Komisija mogla podnijeti u okviru pisanih očitovanja (odgovori na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 19. travnja 2019., dopis od 2. listopada 2019., dopis od 17. veljače 2020.) i usmenih očitovanja (saslušanje od 22. i 24. listopada 2019.). UBS tvrdi da je tom prilikom, koja je postojala prije slanja dopisa o novčanim kaznama, naveo svoje argumente u pogledu izračuna zamjenske vrijednosti i činjenice da bi se ona trebala temeljiti na eventualno prilagođenoj „neto vrijednosti transakcija”. Usto, nakon slanja dopisa o novčanim kaznama i očitovanja koja je u pogledu njega podnio UBS, 14. ožujka 2021. održao se sastanak o činjeničnom stanju.
1671
Isto tako, Nomura je u svojim pismenima istaknula da je, još i prije dopisa o novčanim kaznama, u nekoliko navrata imala mogućnost podnijeti svoja očitovanja o metodologiji izračuna novčane kazne koju joj Komisija namjerava izreći (odgovori na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 14. svibnja 2019. i dopis od 23. prosinca 2019.) i da je i nakon tog dopisa od te institucije mogla dobiti „dodatna pojašnjenja” u okviru dvostranih razmjena (poruka elektroničke pošte od 9. prosinca 2020.), da je mogla istaknuti „konkretna razmatranja” u okviru sastanka o činjeničnom stanju održanog 22. ožujka 2021. i da je, na temelju poruke elektroničke pošte od 25. ožujka 2021., mogla saznati ukupnu vrijednost zamišljenih iznosa i faktor smanjenja koje je Komisija u konačnici namjeravala utvrditi u odnosu na nju.
[omissis]
b)
Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u određivanju iznosa novčanih kazni izrečenih UBS‑u, UniCreditu i Nomuri
[omissis]
1) Prvi dio UBS‑ova drugog tužbenog razloga, u dijelu u kojem se temelji na određivanju osnovnog iznosa novčane kazne koje nije u skladu sa Smjernicama
[omissis]
1702
Naime, ta se UBS‑ova argumentacija temelji na pogrešnom tumačenju uvodne izjave 822. pobijane odluke. Komisija u toj uvodnoj izjavi uopće nije primijenila nikakav „faktor ažuriranja” na zamjensku vrijednost utvrđenu u odnosu na tu banku, nego je samo odluku o upotrebi takve vrijednosti opravdala razlozima koji se odnose na prikladnost novčane kazne koja je osobito izrečena UBS‑u i na, konkretno, njezinu proporcionalnu i odvraćajuću prirodu.
1703
Usto, kao što se to istaknulo u točkama 1680. i 1682. ove presude, Komisija nije odstupila od opće metodologije definirane u Smjernicama i nije primijenila ni točku 37. tih smjernica.
1704
U svakom slučaju, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da odvraćanje predstavlja cilj novčane kazne i opći zahtjev koji usmjerava Komisiju tijekom cjelokupnog postupka utvrđivanja njezina iznosa i da cilj odvraćanja stoga nužno ne iziskuje postojanje posebne faze u tom utvrđivanju u kojoj će se provesti opća procjena svih okolnosti relevantnih za ostvarenje te svrhe (vidjeti u tom smislu presudu od 27. ožujka 2014., Saint‑Gobain Glass France i dr./Komisija, T‑56/09 i T‑73/09, EU:T:2014:160, t. 380. i navedenu sudsku praksu).
1705
Stoga prvi dio UBS‑ova drugog tužbenog razloga, u dijelu u kojem se temelji na određivanju osnovnog iznosa novčane kazne koje nije u skladu sa Smjernicama, valja odbiti kao neosnovan.
1706
U dijelu u kojem, u okviru tog prvog dijela, UBS prigovara Komisiji i da je povrijedila Smjernice time što je zamišljene iznose utvrdila kao osnovu za izračun zamjenske vrijednosti ili pak time što nije utvrdila vrijednost prihoda od prodaje izračunanu u skladu s pravilima prava Unije koja se odnose na djelatnost financijskih ustanova, valja istaknuti da su te kritike, koje su navedene i u njegovu prvom tužbenom razlogu, usmjerene protiv metodologije koju je utvrdila Komisija. Stoga će ih se ispitati u točkama 1786. do 1800. ove presude, u okviru odgovora na tužbene razloge koji se temelje na pogreškama u određivanju zamjenske vrijednosti.
2) Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u određivanju osnovnih iznosa novčanih kazni izrečenih UBS‑u, UniCreditu i Nomuri
1707
Kao što se na to podsjetilo u točkama 1643. i 1644. ove presude, Komisija je osnovne iznose novčanih kaznih izrečenih UBS‑u, Nomuri i UniCreditu izračunala kako slijedi:
Zamjenska vrijednost
Koeficijent težine
Koeficijent trajanja
Varijabilni dio osnovnog iznosa
Dodatni iznos s ciljem odvraćanja
Osnovni iznos
UBS
298 490 616
18 %
4,83
259 686 836
53 728 311 (18 %)
313 415 000
UniCredit
350 132 029
17 %
0,17
9 920 407
59 522 445 (17 %)
69 442 000
Nomura
392 646 351
18 %
0,83
58 896 953
70 676 343 (18 %)
129 573 000
1708
U okviru svojih tužbenih razloga koji se odnose na izračun osnovnog iznosa njihovih novčanih kazni, UBS, UniCredit i Nomura najprije tvrde da je Komisija počinila pogreške u određivanju njihovih zamjenskih vrijednosti.
1709
Nadalje, UniCredit i Nomura tvrde da je Komisija počinila pogreške u određivanju njihovih koeficijenata težine.
1710
Naposljetku, UniCredit tvrdi da je Komisija utvrdila pogrešnu stopu u okviru utvrđivanja dodatnog iznosa izrečenog s ciljem odvraćanja.
i) Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u određivanju zamjenske vrijednosti
1711
Kao što se na to podsjetilo u točki 1643. ove presude, Komisija je smatrala da je za potrebe određivanja iznosa novčane kazne svake od banaka o kojima je riječ bilo primjereno izračunati zamjensku vrijednost.
1712
S obzirom na posebnu prirodu europskih državnih obveznica, Komisija je u uvodnim izjavama 815. i 816. pobijane odluke navela da kao polazišnu točku za izračun zamjenske vrijednosti valja uzeti zamišljenu količinu i zamišljenu vrijednost (u daljnjem tekstu zajedno: zamišljeni iznosi) europskih državnih obveznica kojima su predmetne banke trgovale na sekundarnom tržištu tijekom njihova pojedinačnog razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi, osim onih kojima su trgovale na primarnom tržištu kako bi izbjegle rizik od dvostrukog knjiženja tih iznosa.
1713
Komisija je u tu svrhu, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 817. i 819. pobijane odluke, na sljedeći način utvrdila zamišljene iznose europskih državnih obveznica kojima je svaka predmetna banka tijekom svojeg razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi trgovala s drugim ugovornim stranama koje se nalaze u EGP‑u:
„Zamišljeni iznosi kojima se trgovalo tijekom razdoblja pojedinačnog sudjelovanja u zabranjenom sporazumu stoga su utvrđeni na godišnjoj razini s pomoću faktora povezanog s trajanjem pojedinačnog sudjelovanja, odnosno podjelom ukupnog iznosa s brojem mjeseci sudjelovanja i zatim množenjem tog mjesečnog prosjeka s 12.”
1714
Komisija je stoga odlučila da neće uzeti u obzir zamišljene iznose iz posljednje pune godine sudjelovanja svake predmetne banke u spornoj povredi te je odstupila od točke 13. Smjernica (vidjeti uvodne izjave 817. do 819. pobijane odluke).
1715
Komisija je u uvodnim izjavama 821. i 822. pobijane odluke zatim istaknula da se europskim državnim obveznicama trgovalo na sekundarnom tržištu po cijeni koja je bila izražena u postotku njihova zamišljenog iznosa. Iz toga je zaključila da se prihod od tih transakcija odražava u razlici između kupovne i prodajne cijene svake europske državne obveznice koju su trgovci kupili i zatim preprodali (bid‑ask spread) i da tu razliku valja uzeti u obzir za potrebe izračuna zamjenske vrijednosti.
1716
Komisija je u tu svrhu smatrala da zamišljene iznose utvrđene za svaku banku o kojoj je riječ valja pomnožiti s faktorom koji se temelji na toj razlici (u daljnjem tekstu: faktor prilagodbe), odnosno prosječnoj razlici svojstvenoj svakoj banci i smanjenoj za pola kako bi se uzela u obzir činjenica da svaka transakcija kupnje ili prodaje koju je banka izvršila predstavlja samo polovicu cijele transakcije kupnje i preprodaje europske državne obveznice (vidjeti uvodne izjave 822. do 824. pobijane odluke).
1717
Kako bi utvrdila faktor prilagodbe svojstven svakoj predmetnoj banci, kao prvo, Komisija je odlučila upotrijebiti 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica, koje je izdalo osam izdavatelja i koje su podijeljene na četiri razreda preostalog roka dospijeća (0 – 3 godine, 3 – 7 godina, 7 –10 godina i više od 10 godina), uzimajući u obzir očitovanja predmetnih banaka nakon dopisa o novčanim kaznama (vidjeti uvodne izjave 827. i 846. pobijane odluke).
1718
Komisija je tako u odnosu na svaku predmetnu banku utvrdila specifične pondere za svaku od te 32 kategorije europskih državnih obveznica, koje je navela u tablici 2. Priloga 2. pobijanoj odluci i koji su, primjerice, za UniCredit imali sljedeći oblik:
1719
Kao drugo, Komisija je za svaku predmetnu banku i svaki dan njezina sudjelovanja u spornoj povredi na sljedeći način rekonstruirala dnevnu razliku u skladu s metodologijom navedenom u uvodnoj izjavi 826. pobijane odluke:
1720
Ta se dnevna razlika stoga za svaku predmetnu banku sastojala od prosjeka dnevnih razlika za svaku od 32 kategorije europskih državnih obveznica koje su se uzele u obzir, ponderiranog prema zamišljenim iznosima kojima je svaka banka trgovala po izdavatelju i po dospijeću (vidjeti uvodnu izjavu 828. pobijane odluke).
1721
Za potrebe određivanja razlike za svaku kategoriju reprezentativne europske državne obveznice, Komisija je upotrijebila javne podatke objavljene na platformi Bloomberg koje je smatrala najboljim raspoloživim podacima (vidjeti uvodne izjave 828. i 852. pobijane odluke).
1722
Na toj se platformi za svaku od kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica može dobiti uvid u prosječnu tržišnu razliku na kraju svakog dana (end‑of‑day spread), izračunanu na temelju indeksa „Bloomberg BGN composite price source” (u daljnjem tekstu: podaci BGN), koja se temelji na obvezujućim i okvirnim ponudama većeg broja brokera (vidjeti uvodnu izjavu 828. i bilješku 1410. pobijane odluke).
1723
Kao treće, Komisija je za svaku banku o kojoj je riječ izračunala konačnu razliku na temelju običnog prosjeka dnevnih razlika, koje odgovaraju danima njezina sudjelovanja u spornoj povredi (1278 dana za UBS, 57 dana za UniCredit i 225 dana za Nomuru) i koje su navedene u točki 1719. ove presude, u skladu s metodologijom navedenom u uvodnoj izjavi 825. pobijane odluke, na sljedeći način:
1724
Komisija je u uvodnim izjavama 831. i 832. pobijane odluke tako za UBS utvrdila konačnu razliku od 0,070 % i, prema tome, faktor prilagodbe od 0,035 %, zaokružen na nižu treću decimalu, što odgovara zamjenskoj vrijednosti od 298490616 eura. Za UniCredit je utvrdila konačnu razliku od 0,169 % i, prema tome, faktor prilagodbe od 0,084 %, zaokružen na nižu treću decimalu, što odgovara zamjenskoj vrijednosti od 350132029 eura. Za Nomuru je utvrdila konačnu razliku od 0,134 % i, prema tome, faktor prilagodbe od 0,066 %, zaokružen na nižu treću decimalu, što odgovara zamjenskoj vrijednosti od 392646351 eura.
1725
Pojedinosti tih izračuna iznesene su u povjerljivom Prilogu 2. pobijanoj odluci, svojstvenom svakoj banci o kojoj je riječ i dostavljenom samo toj banci.
1726
Upravo u tom kontekstu UBS, UniCredit i Nomura kritiziraju zamjenske vrijednosti koje su utvrđene u odnosu na njih.
1727
Kao prvo, UBS, UniCredit i Nomura prigovaraju Komisiji da je utvrdila zamjensku vrijednost koja nema nikakve veze s njihovom gospodarskom djelatnosti.
1728
Kao drugo, UBS prigovara Komisiji pogrešku koja se tiče prava zbog toga što u okviru izračuna zamjenske vrijednosti koju je primijenila na njega nije primijenila Direktivu 86/635.
1729
Kao treće, UBS, UniCredit i Nomura prigovaraju Komisiji da je počinila pogreške u izradi metodologije izračuna zamjenske vrijednosti i u njezinoj općoj primjeni.
1730
Kao četvrto, UniCredit i Nomura prigovaraju Komisiji da je zbog razloga koji se odnose na njihovu posebnu situaciju počinila pogreške u izračunu zamjenske vrijednosti.
– UBS‑ove, UniCreditove i Nomurine kritike koje se temelje na činjenici da zamjenske vrijednosti koje su utvrđene u odnosu na njih nemaju veze s njihovom gospodarskom djelatnosti
1731
UBS u okviru svojih prvih dvaju tužbenih razloga i Nomura u okviru prvog dijela svojeg šestog tužbenog razloga u biti tvrde da je Komisija zbog odluke da se kao polazišna točka za izračun zamjenske vrijednosti uzmu zamišljeni iznosi europskih državnih obveznica kojima su banke o kojima je riječ trgovale utvrdila vrijednost koja ne predstavlja njihovu gospodarsku djelatnost.
1732
Naime, ti zamišljeni iznosi nisu pokazatelj cijene, nego količine. Zapravo je valjalo utvrditi vrijednost usluga koje su pružile banke o kojima je riječ, koja odgovara razlici između kupnje i prodaje, a ne vrijednost na kojoj se temeljila imovina kojom se trgovalo, na koju se zatim primijenio vrlo visok faktor prilagodbe.
1733
Nomura tvrdi i da Komisija u odnosu na nju nije mogla utvrditi zamišljene iznose povezane s trgovanjem europskim državnim obveznicama koje je provodila na sekundarnom tržištu jer nije dokazala da je ona sudjelovala u povredi na tom tržištu. Kao i UniCredit, koji to tvrdi u okviru svojeg sedmog tužbenog razloga, Nomura tvrdi i da Komisija nije mogla utvrditi ni zamišljene iznose povezane sa svim europskim državnim obveznicama s obzirom na ograničen broj europskih državnih obveznica i dražbi na koje su se odnosili razgovori koje je utvrdila u odnosu na njih.
1734
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Komisija za potrebe određivanja zamjenske vrijednosti utvrdila metodologiju u dva koraka, na temelju koje je za svaku banku o kojoj je riječ, kao prvo, odredila zamišljene iznose kojima su na sekundarnom tržištu trgovale tijekom razdoblja njihovih sudjelovanja u spornoj povredi i, kao drugo, na njih primijenila faktor prilagodbe izračunan s obzirom na činjenicu, istaknutu u uvodnoj izjavi 812. pobijane odluke, da se „financijskim proizvodima kao što su europske državne obveznice ne ostvaruju prihodi od prodaje u uobičajenom smislu pojma jer […] njihovi prihodi proizlaze iz razlike između kupovne cijene i prodajne cijene svake obveznice koju su trgovci kupili pa prodali”.
1735
Iz toga proizlazi da je Komisija kao polazišnu točku za izračun te zamjenske vrijednosti zapravo uzela iznos koji je reprezentativniji za količinu, a ne vrijednost, što je uostalom izričito priznala u svojim pismenima.
1736
Međutim, načini izračuna faktora prilagodbe, koji su navedeni u točkama 1711. do 1724. ove presude i primijenjeni na zamišljene iznose svake banke o kojoj je riječ, omogućili su Komisiji da na temelju zamjenske vrijednosti utvrdi iznos koji je pokazatelj vrijednosti, i to unatoč tomu što je polazišna točka za izračun te zamjenske vrijednosti pokazatelj količine.
1737
Naime, zahvaljujući primjeni polovice prosječne razlike između kupovnih i prodajnih cijena (konačna razlika) na zamišljene iznose kojima je trgovala svaka predmetna banka mogu se utvrditi iznosi na temelju kojih su predmetne banke ostvarile dobit ili gubitak.
1738
UBS u tom pogledu ne može korisno prigovoriti Komisiji da je uzela u obzir polovicu konačne razlike, a ne nižu stopu, s obzirom na to da je ta stopa „[doista] teoretska i zasnovana na najboljem mogućem ishodu, ali se ne temelji ni na kakvim stvarnim podacima”, jer ta institucija svoju metodologiju izračuna novčane kazne nije mogla temeljiti samo na jednom dijelu čak i rekonstruirane aktivnosti predmetnih banaka.
1739
Time zamjenska vrijednost odražava aktivnost predmetnih banak, neovisno o tome je li ta aktivnost profitabilna ili deficitarna.
1740
Sama činjenica da je Komisija zbog određivanja te zamjenske vrijednosti utvrdila zamišljene iznose koji odgovaraju nekoliko stotina milijardi eura i da je zatim na njih primijenila faktor prilagodbe kojima ih smanjuje za više od 99 % ne može sama po sebi dovesti do toga da se navedena zamjenska vrijednost odvoji od gospodarske djelatnosti predmetnih banaka.
1741
Isto tako, tom se činjenicom, kao što to tvrdi UBS, financijske ustanove koje posluju u sektoru europskih državnih obveznica ujedno ne može diskriminirati u odnosu na poduzetnike iz drugih gospodarskih sektora jer su prvonavedene ustanove izložene višim novčanim kaznama od drugonavedenih poduzetnika.
1742
Naime, metodologija izračuna koju je utvrdila Komisija samo je posljedica neosporavanih posebnosti sektora europskih državnih obveznica, u kojem se ne ostvaruju prihodi od prodaje u uobičajenom smislu riječi (vidjeti uvodnu izjavu 812. pobijane odluke) i koji, kao što je to naveo UBS, dovodi do toga da je „godišnji obujam zamišljenih iznosa europskih državnih obveznica kojima je trgovala [ta banka] gotovo 20 puta veći od prosječne vrijednosti prihoda od prodaje u bilo kojem drugom sektoru”.
1743
Stoga UBS i Nomura pogrešno tvrde da je Komisija, time što je kao polazišnu točku za izračun zamjenske vrijednosti upotrijebila zamišljene iznose kojima je trgovala svaka banka o kojoj je riječ, utvrdila vrijednost koja nema veze s gospodarskom djelatnosti tih banaka, čime je povrijedila načelo jednakog postupanja.
1744
Nomura isto tako pogrešno tvrdi da je Komisija u odnosu na nju utvrdila zamišljene iznose koji premašuju opseg njezina sudjelovanja u spornoj povredi i time odvojila zamjensku vrijednost utvrđenu u odnosu na nju od njezine gospodarske djelatnosti.
1745
Kao što to proizlazi iz odbijanja Nomurina trećeg, četvrtog i petog tužbenog razloga u točki 1400. ove presude, Komisija je pravilno utvrdila da je ta banka u razdoblju od 18. siječnja do 28. studenoga 2011. sudjelovala u svim elementima koji čine spornu jedinstvenu i trajnu povredu koja se odnosila na cijeli sektor europskih državnih obveznica, odnosno na primarno tržište i sekundarno tržište tih obveznica, i na cijeli EGP.
1746
Komisija je stoga sasvim osnovano u odnosu na Nomuru utvrdila zamišljene iznose koji su se odnosili na europske državne obveznice kojima je ta banka trgovala na sekundarnom tržištu.
1747
Zbog istog je razloga, suprotno onomu što tvrdi Nomura, Komisija u zamišljene iznose koje je utvrdila u odnosu na nju mogla uključiti iznose koji su se odnosili na europske državne obveznice kojima zaista nije stvarno trgovala ili iznose povezane s dražbama u kojima nije sudjelovala jer su se oni odnosili na europske državne obveznice obuhvaćene spornom povredom.
1748
Naime, osim ako se umjetno ne želi smanjiti ekonomska važnost povrede koju je počinio određeni poduzetnik kako bi Komisija zbog toga izrekla novčane kazne koje ne bi stvarno odražavale područje primjene zabranjenog sporazuma o kojem je riječ, zamjensku se vrijednost, kao što je vrijednost prihoda od prodaje, ne može izračunati samo na temelju transakcija za koje je dokazano da su stvarno bile obuhvaćene tim zabranjenim sporazumom (vidjeti po analogiji presudu od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 57. i 58.), ali je se, kao u ovom slučaju, može izračunati na temelju svih transakcija obuhvaćenih područjem primjene navedenog zabranjenog sporazuma (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2011., Team Relocations i dr./Komisija, T‑204/08 i T‑212/08, EU:T:2011:286, t. 64.).
1749
U ovom je slučaju takva odluka tim više opravdana jer je Komisija u uvodnoj izjavi 841. pobijane odluke istaknula, a da joj Nomura u tom pogledu nije proturječila, da su „razgovori o konkretnim europskim državnim obveznicama [mogli] utjecati na cijene i strategije u pogledu drugih europskih državnih obveznica o kojima se [nije] izričito razgovaralo”.
1750
S obzirom na prethodno navedeno, UBS‑ove kritike sadržane u njegovu prvom i drugom tužbenom razlogu, UniCreditove kritike sadržane u njegovu sedmom tužbenom razlogu i Nomurine kritike sadržane u prvom dijelu njezina šestog tužbenog razloga, koje se temelje na činjenici da zamjenska vrijednost utvrđena u odnosu na njih nije imala veze s njihovom gospodarskom djelatnosti, treba odbiti kao neosnovane.
– UBS‑ova kritika koja se temelji na činjenici da je Komisija bila dužna primijeniti metodologiju određivanja prihoda koja je utvrđena Direktivom 86/635
1751
U okviru svoja prva dva tužbena razloga UBS tvrdi da je Komisija, time što je kao polazišnu točku za izračun zamjenske vrijednosti uzela zamišljene iznose kojima su trgovale banke o kojima je riječ, povrijedila lex specialis primjenjiv na ocjenu vrijednosti gospodarske djelatnosti financijskih ustanova u Uniji, odnosno Direktivu 86/635, i da je stoga počinila pogrešku koja se tiče prava.
1752
Naime, u toj se direktivi navodi posebna metodologija za izračun prihoda posrednika u financijskim uslugama.
1753
U tom pogledu valja istaknuti da je točno da se Direktivom 86/635 predviđa usklađivanje podnošenja godišnjih financijskih izvještaja i konsolidiranih financijskih izvještaja kreditnih i financijskih institucija. Međutim, tom se direktivom samo nastoji osigurati „poboljšana usporedivost godišnjih financijskih izvještaja i konsolidiranih financijskih izvještaja tih institucija” te joj uopće nije cilj naložiti, među ostalim Komisiji, posebnu metodologiju za potrebe određivanja vrijednosti prihoda od prodaje takvih institucija u okviru izračuna novčanih kazni koje im ta institucija izriče zbog povrede pravila Unije o tržišnom natjecanju.
1754
Takav je zaključak potkrijepljen sudskom praksom prema kojoj, kad Komisija u potpunosti ili djelomično odstupa od Smjernica, kao što je to bio slučaj u ovom predmetu u pogledu određivanja vrijednosti prihoda od prodaje u smislu njihove točke 13., ona raspolaže, u granicama utvrđenima člankom 23. stavcima 2., 3. i 4. Uredbe br. 1/2003, širokom diskrecijskom ovlasti u pogledu metode izračuna novčanih kazni izrečenih u slučaju povreda pravila Unije o tržišnom natjecanju (vidjeti u tom smislu presude od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 55. i navedenu sudsku praksu i od 10. srpnja 2019., Komisija/Icap i dr., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, t. 25. i navedenu sudsku praksu).
1755
Zaključak iz prethodne točke ne može se dovesti u pitanje činjenicom da je Komisija zatražila UBS‑ove računovodstvene podatke sastavljene u skladu s Direktivom 86/635 kako bi u odnosu na njega ispitala eventualnu primjenu gornje granice novčane kazne utvrđene člankom 23. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 ili pak činjenice da se člankom 5. stavkom 3. točkom (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73. i ispravak SL 2024./90828, L) predviđa da Komisija za kreditne i druge financijske institucije umjesto prihoda koristi „zbroj [određenih] stavki prihoda, definiranih u Direktivi [86/635]”.
1756
Naime, primjenom metodologije izračuna prihoda kreditnih i drugih financijskih institucija, koja je definirana Direktivom 86/635, za potrebe dviju odredbi navedenih u prethodnoj točki nastoji se, prema UBS‑ovim vlastitim riječima, na temelju zbroja nekog broja određenih stavki prihoda odrediti „ekonomska važnost financijske ustanove”.
1757
Suprotno tomu, za potrebe određivanja novčane kazne koju u ovom slučaju treba izreći bankama o kojima je riječ, Komisija ne nastoji odrediti obujam cjelokupne aktivnosti financijske ustanove o kojoj je riječ, nego samo jednog njezina dijela, pri čemu se ne osporava da taj dio aktivnosti sadržava takve posebnosti da nije potrebno upotrijebiti zamišljene iznose transakcija europskim državnim obveznicama, nego zamjensku vrijednost.
1758
Usto, nije potpuno jasno kojim bi stavkama prihoda, navedenima u Direktivi 86/635, mogla biti obuhvaćena aktivnost trgovanja europskim državnim obveznicama koju provode predmetne banke. UBS u tom pogledu tvrdi da je riječ o „neto dobiti od financijskog poslovanja”. Međutim, s obzirom na, među ostalim, sudjelovanje svih ili dijela banaka o kojima je riječ u postupcima sindiciranja koji su doveli do plaćanja „underwriting fees” (vidjeti uvodnu izjavu 32. pobijane odluke), relevantna bi mogla biti i stavka „prihodi od provizija”.
1759
Naposljetku, UBS se ne može korisno pozivati na praksu nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u području izračuna novčanih kazni koje se izriču za povrede pravila o tržišnom natjecanju, koja Komisiju na obvezuje (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 18. prosinca 2007., Cementbouw Handel & Industrie/Komisija, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, t. 56.).
1760
S obzirom na prethodno navedeno, UBS‑ove kritike koje se temelje na povredi Direktive 86/635, sadržane u njegovu prvom i drugom tužbenom razlogu, treba odbiti kao neosnovane.
1761
Osim toga, u dijelu kojem UBS u okviru svojih prvih dvaju tužbenih razloga tvrdi da bi se zamjenska vrijednost utvrđena u odnosu na banke o kojima je riječ prikladnije izračunala primjenom metodologije utvrđene u Direktivi 86/635, koja podrazumijeva uzimanje u obzir „neto vrijednosti transakcija” ili „prilagođene neto vrijednosti transakcija”, ta se kritika razlikuje od kritike u pogledu obvezne prirode njezine primjene te će je se ispitati u točkama 1786. do 1800. ove presude, u okviru ispitivanja četvrtog tužbenog razloga koji je istaknula ta banka.
– UBS‑ovi, UniCreditovi i Nomurini tužbeni razlozi, koji se temelje na pogreškama u metodologiji izračuna zamjenske vrijednosti i u njezinoj općoj primjeni
1762
Kao što se na to podsjetilo u točkama 1717. do 1724. ove presude, Komisija je smatrala korisnim, za potrebe određivanja osnovnog iznosa novčane kazne, upotrijebiti zamjensku vrijednost, određenu množenjem godišnjih zamišljenih iznosa europskih državnih obveznica kojima je svaka banka o kojoj je riječ trgovala tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi s faktorom prilagodbe, izračunanim primjenom 50 % konačne razlike svojstvene svakoj od tih banaka, koja je pak sama izračunana na temelju običnog prosjeka ponderirane dnevne razlike za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica kojima se trgovalo tijekom razdoblja njihova sudjelovanja u toj povredi.
1763
UBS u okviru drugog dijela svojeg prvog tužbenog razloga, u vezi sa svojim četvrtim i petim tužbenim razlogom, UniCredit u okviru drugog, trećeg i četvrtog dijela svojeg sedmog tužbenog razloga i Nomura u okviru drugog, trećeg i četvrtog dijela svojeg šestog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da za potrebe izračuna zamjenske vrijednosti nije uzela u obzir „najbolje raspoložive podatke” u smislu točke 15. Smjernica.
1764
UBS, UniCredit i Nomura u potporu svojim tvrdnjama kritiziraju obujam utvrđenih zamišljenih iznosa i načine izračuna faktora prilagodbe.
1765
Kad je riječ o obujmu zamišljenih iznosa, UniCredit tvrdi da je Komisija pogrešno uzela u obzir obujam svih transakcija koje su se odvijale na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica. Time nije uzela u obzir funkcije održavatelja tržišta koje su izvršavale banke o kojima je riječ, zbog kojih su izložene gubicima u slučaju pada cijena i kojima im se nalaže da provode aktivnosti pokrivanja kojima u većini slučajeva ne ostvaruju razlike.
1766
Kad je riječ o izračunu faktora prilagodbe i, konkretnije, o odabiru i ponderiranju 32 kategorija europskih državnih obveznica koje je utvrdila Komisija, UniCredit tvrdi da je ta institucija zbog takvog odabira odbila određene države izdavateljice i kao zamjensku vrijednost za razlike europskih državnih obveznica koje su izdale Nizozemska, Austrija i Finska upotrijebila razlike europskih državnih obveznica koje je izdala Francuska (bilješka 1413. pobijane odluke).
1767
Prema UniCreditovu mišljenju, Komisija je odabrane europske državne obveznice isto tako pogrešno razvrstala po državama članicama izdavateljicama u kategorije dospijeća koje nisu definirane prema dospijeću na dan izdavanja, nego prema njihovu preostalom roku dospijeća, zbog čega te kategorije nisu homogene.
1768
Usto, UBS tvrdi da se Komisija pogrešno oslonila na odabrane europske državne obveznice čiji su ponderi ostali nepromijenjeni tijekom cijelog trajanja sporne povrede, iako ih je trebalo ponovno definirati svakog mjeseca ili svake godine za svaki raspon dospijeća i svakog izdavatelja kako bi se uzela u obzir promjena u aktivnosti banaka o kojima je riječ. Naime, Komisija je raspolagala tim informacijama te se nije mogla braniti time da je ta metodologija složenija, kao što je to učinila u uvodnoj izjavi 850. pobijane odluke.
1769
Kad je i dalje riječ o izračunu faktora prilagodbe, ali ovaj put o podacima upotrijebljenima za izračun konačne razlike, UBS, UniCredit i Nomura tvrde da Komisija nije mogla valjano uzeti u obzir podatke BGN kako bi utvrdila dnevnu razliku svake od 32 kategorija europskih državnih obveznica.
1770
Osim što je izrada podataka BGN netransparentna, ti podaci predstavljaju razlike na kraju dana, kojima se uzimaju u obzir samo indikativne cijene. Naime, iz Komisijine prakse odlučivanja, ekonomske teorije i dviju ekonomskih studija koje je podnijela Nomura i koje se odnose na transakcije te banke proizlazi da su stvarne razlike bile općenito puno niže od tih kotiranih razlika s obzirom na, među ostalim, bilateralno trgovanje koje se provelo među trgovcima. Usto, podaci BGN ne odražavaju ni unutardnevne promjene razlika, kao što to potvrđuje ekonomska teorija, ni utjecaj koji kratke ili duge pozicije održavateljâ tržišta imaju na stvarno postignute razlike. Naprotiv, prema Nomurinu mišljenju, podaci BGN zapravo odražavaju dio dana u kojem se razlike povećavaju, što također potvrđuje „određena znanstvena teorija”.
1771
Stoga UniCredit smatra da je Komisija umjesto razlikama proizašlima iz podataka BGN trebala dati prednost razlikama proizašlima iz podataka s platforme MTS (u daljnjem tekstu: podaci MTS), koji su pogrešno odbijeni u bilješci 1449. pobijane odluke i koji predstavljaju odličnu zamjensku vrijednost za medijalne cijene.
1772
Slijedom toga, UBS, UniCredit i Nomura smatraju da je zamjenska vrijednost koju je Komisija utvrdila u odnosu na njih neprecizna, proizvoljna ili da nema nikakve veze s njihovom stvarnom gospodarskom djelatnosti te da sadržava očitu pogrešku u ocjeni i stoga povređuje Smjernice.
1773
UBS u tom pogledu dodaje da je metodologija koju je utvrdila Komisija dovela do toga da namjerno nije uzela u obzir posebnosti aktivnosti trgovanja europskim državnim obveznicama (vidjeti uvodnu izjavu 854. pobijane odluke). Naime, tu bi aktivnost trebalo promatrati u cjelini i tijekom razdoblja povezanog s prosječnim trajanjem njegovih otvorenih pozicija na europskim državnim obveznicama (po mogućnosti jedan mjesec, a podredno deset dana ili jedan tjedan) kako bi se uzelo u obzir otvaranja i zatvaranja portfelja, strategije unakrsnog pokrivanja, razliku između upravljanja portfeljem i pružanja usluga trgovanja ili pak konkurentski pritisak kojem su izložene banke o kojima je riječ. Usto, Komisija se oslanja na tvrdnje o tržištu europskih državnih obveznica čiju osnovanost nije dokazala, osobito u uvodnoj izjavi 854. pobijane odluke.
1774
U tim okolnostima, UBS, UniCredit i Nomura smatraju da je Komisija trebala utvrditi metodologiju utemeljenu na podacima o njihovim vlastitim transakcijama, izračunanu na temelju „neto vrijednosti transakcija” za svaku banku o kojoj je riječ, kako je definirana u Direktivi 86/635. UBS podredno smatra da je Komisija trebala utvrditi „prilagođenu neto vrijednost transakcija”, odnosno metodologiju utemeljenu na „neto vrijednosti transakcija”, ali u okviru koje su negativni rezultati njegovih transakcija pretvoreni u pozitivne rezultate.
1775
Kad je riječ o UBS‑u, UniCreditu i Nomuri, tim se dvjema alternativnim metodologijama ne mjeri neto dobit, kao što je to Komisija navela u uvodnim izjavama 814. i 839. pobijane odluke. Nomura u tom pogledu smatra da „neto vrijednost transakcija” i „prilagođena neto vrijednost transakcija” odražavaju stvarno zabilježene dobitke i gubitke od trgovanja europskim državnim obveznicama, što proizlazi iz međunarodnih računovodstvenih standarda, „u skladu s [kojima] se te kompenzirane iznose smatra prihodom, a ne neto dobiti”. Isto tako, UBS smatra da se „računom dobiti i gubitka od poslovanja mjere dobici koje su ostvarili [trgovci], a ne njihova neto dobit s obzirom na to da troškovi nisu odbijeni”.
1776
U svakom slučaju, UniCredit smatra da je Komisija trebala zatražiti dodatne podatke tijekom upravnog postupka ako je ta institucija smatrala da podaci koje su dostavile banke o kojima je riječ nisu dovoljni.
1777
U tom pogledu, s jedne strane, kao što se na to u biti podsjetilo u točki 1754. ove presude, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti u pogledu metode izračuna novčanih kazni u slučaju povrede pravila Unije u području tržišnog natjecanja.
1778
Iako je točno da je Komisija samu sebe ograničila u izvršavanju te diskrecijske ovlasti time što je donijela Smjernice, ona može od njih odstupiti ako za to pruži razloge (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2019., Komisija/Icap i dr., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
1779
U tom pogledu valja navesti da se metoda opisana u Smjernicama, koja se temelji na tome da se za utvrđivanje osnovnog iznosa novčanih kazni koje treba izreći uzima u obzir vrijednost prihoda od prodaje proizvoda o kojima je riječ na koju se odnosi povreda, u posebnim okolnostima nekog predmeta ponekad može pokazati neprikladnom i da Komisija u istovrsnoj situaciji ima pravo pribjeći metodi izračuna različitoj od one opisane u Smjernicama (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2019., Komisija/Icap i dr., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, t. 27.).
1780
Komisija na temelju te mogućnosti može u potpunosti odstupiti od metodologije određene u Smjernicama te se pozvati na njihovu točku 37., ali od njih može odstupiti i samo u pogledu određenih aspekata na način da utvrdi metodologiju različitu od one definirane u točki 13. navedenih smjernica i stoga izračuna zamjensku vrijednost (vidjeti u tom smislu presude od 7. rujna 2016., Pilkington Group i dr./Komisija, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, t. 20. do 23. i od 20. prosinca 2023., Crédit agricole i Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, T‑113/17, u žalbenom postupku, EU:T:2023:847, t. 474. do 476.).
1781
S druge strane, valja istaknuti da se točkom 15. Smjernica Komisiji nalaže da upotrijebi „najbolje raspoložive podatke” kako bi odredila vrijednost prihoda od prodaje koje je ostvario poduzetnik, kako je definirana u točki 13. tih smjernica i u skladu s točkom 16. navedenih smjernica.
1782
Prema tome, u kontekstu ovog slučaja u kojem je Komisija odlučila odstupiti od točke 13. Smjernica te stoga nije odredila osnovni iznos novčane kazne upotrebom vrijednosti prihoda od prodaje usluga koje su ostvarile banke o kojima je riječ, na koju se povreda izravno ili neizravno odnosi, točka 15. tih smjernica ne može se izravno primijeniti.
1783
Međutim, kad Komisija prilikom izvršavanja svoje široke diskrecijske ovlasti u pogledu definiranja metodologije izračuna novčane kazne ne odluči odstupiti od Smjernica u cijelosti, kao što joj se to dopušta njihovom točkom 37., nego samo, kao u ovom slučaju, od njihove točke 13., ne može odstupiti od vodećih načela i logike na kojoj se temelje navedene smjernice (vidjeti u tom smislu presudu od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 324. i 345.) te osobito od načela navedenog u njihovoj točki 15.
1784
Stoga je njezina zadaća da prilikom provedbe metodologije koju utvrđuje, među ostalim, uzme u obzir najbolje raspoložive podatke, u pogledu kojih detaljan nadzor prava i činjenica provodi sud Unije (vidjeti u tom smislu presude od 8. prosinca 2011., Chalkor/Komisija, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, t. 62. i od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 348.).
1785
U ovom je slučaju stoga na Općem sudu da odredi odražava li metodologija koju je utvrdila Komisija i koja je navedena u točkama 1711. do 1724. ove presude prikladnije aktivnost banaka o kojima je riječ od alternativnih metodologija koje su predložile te banke (vidjeti u tom smislu presudu od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 324.).
–
Alternativne metodologije koje predlažu UBS, UniCredit i Nomura
1786
Alternativna metodologija koju najprije predlažu UBS te UniCredit i Nomura temelji se na „neto vrijednosti transakcija” banaka o kojima je riječ, kako je definirana Direktivom 86/635. Prema mišljenju tih banaka, ta „neto vrijednost transakcija” može predstavljati primjerenu formulu koja odražava ekonomsku važnost sporne povrede, kao i relativnu težinu svake banke koja je sudjelovala u toj povredi, u smislu točke 6. Smjernica.
1787
Komisija je u uvodnim izjavama 814. i 839. pobijane odluke izričito odbila tu alternativnu metodologiju jer se temeljila na prihodima predmetnih banaka, jer, „naime, prihodi od aktivnosti trgovanja u biti podrazumijevaju da se istodobno uzimaju u obzir profitabilne transakcije i deficitarne transakcije tijekom razdoblja povrede i stoga predstavljaju iznos usporediv s dobiti ostvarenom od aktivnosti trgovanja”, jer je „takvo ograničenje protivno logici primijenjenoj u metodologiji iz Smjernica” i jer se „zamjenskom vrijednosti nastoji mjeriti gospodarska djelatnost poduzetnika u sektoru o kojem je riječ, a ne uspjeh tog poduzetnika u toj djelatnosti”.
1788
Ta utvrđenja ne otkrivaju nikakvu Komisijinu pogrešku te ih se ne može dovesti u pitanje argumentima koje su istaknuli UBS, UniCredit ili Nomura.
1789
Kao prvo, kao što je to pravilno istaknula Komisija, metodologija utemeljena na „neto vrijednosti transakcija” nije prikladna za prikazivanje gospodarske djelatnosti banaka o kojima je riječ u pogledu sporne povrede.
1790
S jedne strane, ta metodologija, kojom se nastoje obuhvatiti i gubitak i dobit od aktivnosti trgovanja predmetnih banaka europskim državnim obveznicama, podrazumijeva da se negativne razlike oduzimaju od pozitivnih razlika.
1791
Na taj način, iako su te negativne razlike rezultat aktivnosti koja je doduše deficitarna, ali stvarna aktivnost trgovanja europskim državnim obveznicama koja je obuhvaćena područjem primjene sporne povrede, njima se smanjuje iznos „neto vrijednosti transakcija”, čime se pak smanjuje zamjenska vrijednost za koju UBS, UniCredit i Nomura predlažu da se uzme u obzir kao osnova za izračun osnovnog iznosa novčane kazne koju im treba izreći.
1792
S druge strane, metodologija utemeljena na „neto vrijednosti transakcija” dovodi do toga da se ne uzmu u obzir transakcije trgovanja koje su ipak obuhvaćene spornom povredom, ali koje ne dovode ni do kakve razlike, i to iako takve transakcije predstavljaju bitan dio transakcija koje su izvršile banke o kojima je riječ.
1793
Kao drugo, činjenica da se troškovi povezani s aktivnostima trgovanja europskim državnim obveznicama nisu oduzeli od iznosa utvrđenih u okviru „neto vrijednost transakcija” nije spriječila Komisiju da u uvodnim izjavama 814. i 839. pobijane odluke zaključi da je metodologija utemeljena na „neto vrijednosti transakcija”„usporediva s dobiti ostvarenom od aktivnosti trgovanja”.
1794
Osim činjenice da UBS i Nomura u svojim pismenima prešutno priznaju da „neto vrijednost transakcija” predstavlja „prihode” ili „dobitke” koje su ostvarili trgovci (vidjeti točku 1775. ove presude), valja utvrditi da Komisija tim uvodnim izjavama 814. i 839. nije nastojala dokazati da ta vrijednost predstavlja neto dobit u računovodstvenom smislu riječi, nego je u biti nastojala istaknuti činjenicu da ona ne predstavlja „prikladnu zamjensku vrijednost za vrijednost prihoda od prodaje u smislu Smjernica”.
1795
Kao treće, činjenicom da se u međunarodnim računovodstvenim pravilima, Direktivi 86/635, članku 5. stavku 3. točki (a) Uredbe br. 139/2004 ili u nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje upotrebljava drukčija metodologija procjene aktivnosti financijskih ustanova ne može se dovesti u pitanje Komisijina ocjena jer se ti tekstovi i te prakse ne nalažu toj instituciji u konkretnom okviru izračuna novčanih kazni koje se izriču na temelju članka 101. UFEU‑a, kao što se to ističe u točkama 1753. do 1759. ove presude.
1796
Utvrđenje do kojeg je Komisija došla u uvodnim izjavama 814. i 839. pobijane odluke jednako vrijedi u odnosu na metodologiju koju UBS predlaže podredno i koja se temelji na „prilagođenoj neto vrijednosti transakcija”.
1797
Na temelju te druge alternativne metodologije ne mogu se otkloniti nedostaci svojstveni metodologiji koja u svakom slučaju dovodi do određivanja obujma aktivnosti prijebojem između profitabilnih transakcija i deficitarnih transakcija.
1798
Naime, iz UBS‑ovih pismena, u kojima se upućuje na ekonomsku analizu koja nije dostavljena Općem sudu, kao i iz Komisijinih pismena može se zaključiti da metodologija utemeljena na „prilagođenoj neto vrijednosti transakcija” dovodi do toga da se u pozitivne rezultate ne pretvaraju sve deficitarne transakcije, nego samo negativni neto rezultat poslovanja iz odabranog referentnog razdoblja (po mogućnosti jedan mjesec, a podredno deset dana ili jedan tjedan) koje se usto ne poklapa s prosječnim trajanjem UBS‑ovih otvorenih pozicija, koje je, prema tvrdnjama te banke, iznosilo 11,2 dana tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi.
1799
Usto, takva metodologija, čiju matematičku osnovanost ili pak osnovanost referentnog razdoblja u ovom slučaju ne treba ocijeniti, ne omogućuje ni da se u obzir uzme aktivnost banaka o kojima je riječ koja je ipak obuhvaćena spornom povredom i koja dovodi do transakcija koje ne stvaraju razlike.
1800
Stoga UBS, UniCredit i Nomura ne mogu valjano prigovoriti Komisiji to što je smatrala da metodologije utemeljene na „neto vrijednosti transakcija” ili „prilagođenoj neto vrijednosti transakcija” nisu prikladne za potrebe provedbe Smjernica u ovom slučaju i, stoga, to što ih je odbila utvrditi za izračun zamjenske vrijednosti svake od tih banaka.
–
Prikladnost metodologije koju je utvrdila Komisija
1801
U točkama 1737. i 1739. ove presude već je utvrđeno da je, neovisno o činjenici da se zamjenska vrijednost temeljila na zamišljenim iznosima kojima su trgovale banke o kojima je riječ, primjena na te iznose faktora prilagodbe izračunanog na temelju razlika europskih državnih obveznica kojima je trgovala svaka predmetna banka omogućila da se utvrde iznosi od kojih su te banke ostvarile dobit ili gubitak te je stoga odražavala aktivnost posredovanja predmetnih banaka, neovisno o tome je li ta aktivnost bila profitabilna ili deficitarna.
1802
Stoga valja ispitati sadržava li metodologija koju je utvrdila Komisija očite pogreške u ocjeni kojima se može dovesti u pitanje njezina prikladnost za potrebe određivanja zamjenske vrijednosti utvrđene u odnosu na UBS, UniCredit i Nomuru.
Upotreba svih zamišljenih iznosa kojima su trgovale banke o kojima je riječ
1803
Kad je riječ o obujmu zamišljenih iznosa koje je utvrdila Komisija, UniCredit ne može valjano prigovoriti toj instituciji da je kao osnovu za izračun faktora prilagodbe upotrijebila zamišljene iznose svih europskih državnih obveznica kojima je on s drugim ugovornim stranama koje se nalaze u EGP‑u trgovao tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi.
1804
Nijedan razlog ne opravdava to da ta institucija odbije zamišljene iznose koji su doveli do negativnih razlika zamišljenih iznosa kojima je trgovao UniCredit.
1805
Naime, kao ni vrijednošću prihoda od prodaje, zamjenskom vrijednosti ne mjeri se neto dobit poduzetnika kojima Komisija izriče novčane kazne na temelju članka 101. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 15. travnja 2021., Italmobiliare i dr./Komisija, C‑694/19 P, neobjavljenu, EU:C:2021:286, t. 99.).
1806
Isto tako, ničim se ne opravdava da Komisija odbije transakcije koje su dovele do razlike jednake nuli jer one predstavljaju aktivnosti pokrivanja provedene na ime održavatelja tržišta.
1807
Najprije, UniCredit uopće ne objašnjava kako treba razlikovati aktivnosti pokrivanja od aktivnosti provedenih u okviru pružanja usluga trgovanja. Nadalje, nijedan element koji je dostavila ta banka ne dokazuje da samo aktivnosti pokrivanja mogu stvoriti razlike jednake nuli. Naposljetku, u svakom slučaju i kao što je to Komisija pravilno istaknula u uvodnoj izjavi 854. pobijane odluke, aktivnosti pokrivanja sastavni su dio gospodarske djelatnosti banaka o kojima je riječ.
Izračun faktora prilagodbe
1808
Kad je riječ o izračunu faktora prilagodbe, UBS‑ove, UniCreditove i Nomurine kritike odnose se, s jedne strane, na to da je Komisija uzela u obzir odabrane 32 kategorije europskih državnih obveznica, koje je izdalo osam država članica izdavateljica i koje su podijeljene na četiri razreda dospijeća, i, s druge strane, na upotrebu podataka BGN za izračun dnevne razlike svake od preko 100 europskih državnih obveznica od kojih se sastoje te 32 kategorije europskih državnih obveznica.
1809
Kad je riječ, na prvom mjestu, o odabiru 32 kategorija europskih državnih obveznica koje je utvrdila Komisija, UniCredit najprije kritizira sâmo načelo uzimanja u obzir odabranih država članica izdavateljica europskih državnih obveznica (vidjeti uvodnu izjavu 827. i bilješku 1413. pobijane odluke), a ne svih država članica izdavateljica.
1810
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se, s jedne strane, metoda opisana u Smjernicama, koja se temelji na tome da se za utvrđivanje osnovnog iznosa novčanih kazni koje treba izreći uzima u obzir vrijednost prihoda od prodaje usluga o kojima je riječ na koju se odnosi povreda, u posebnim okolnostima nekog predmeta ponekad može pokazati neprikladnom i da Komisija u istovrsnoj situaciji ima pravo pribjeći metodi izračuna različitoj od one opisane u Smjernicama (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2019., Komisija/Icap i dr., C‑39/18 P, EU:C:2019:584, t. 27.).
1811
S druge strane, kao što se na to već podsjetilo u točkama 1754. i 1777. ove presude, Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti u pogledu metodologije izračuna novčanih kazni u slučaju povrede pravila Unije o tržišnom natjecanju.
1812
Iz toga proizlazi da se, pod uvjetom da svoj izbor obrazloži, ali i u dovoljnoj mjeri dokaže, Komisiji ne može uskratiti mogućnost da za potrebe određivanja osnovnog iznosa novčane kazne upotrijebi metodologiju kojom se uzimaju u obzir reprezentativni uzorci aktivnosti poduzetnika o kojima je riječ.
1813
Činjenica da podaci proizašli iz tih reprezentativnih uzoraka nisu istovjetni podacima proizašlima iz analize njihovih vlastitih transakcija svojstvena je upotrijebljenoj metodologiji i ne može onemogućiti Komisiji da upotrijebi takvu metodologiju izračuna ako su uzorci koji su se uzeli u obzir stvarno reprezentativni.
1814
U tom pogledu valja istaknuti da se u sudskoj praksi priznaje da vrijednost prihoda od prodaje iz točke 13. Smjernica ne predstavlja savršeno točnu sliku važnosti povrede o kojoj je riječ, što na isti način vrijedi za zamjensku vrijednost.
1815
Naime, Sud je potvrdio metodologiju koju je Komisija utvrdila u točki 13. Smjernica i priznao da, s jedne strane, udio prihoda iz te točke ostvaren robom ili uslugama na koje se odnosi povreda može biti samo pokazatelj opsega te povrede i odraziti njezinu ekonomsku važnost i da mu, s druge strane, ne treba pridati neproporcionalnu važnost (vidjeti u tom smislu presudu od 19. ožujka 2009., Archer Daniels Midland/Komisija, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, t. 74. i 76. i navedenu sudsku praksu).
1816
U istom smislu, Opći sud odlučio je da utvrđivanje novčane kazne u skladu s člankom 101. UFEU‑a nije precizan računski postupak (presude od 5. listopada 2011., Romana Tabacchi/Komisija, T‑11/06, EU:T:2011:560, t. 266. i od 15. srpnja 2015., SLM i Ori Martin/Komisija, T‑389/10 i T‑419/10, EU:T:2015:513, t. 436.).
1817
U ovom slučaju, Komisija je u uvodnim izjavama 825. i 826. te bilješkama 1410. i 1411. pobijane odluke navela da se „konačna razlika za svaku banku o kojoj je riječ izračunava kao običan prosjek dnevnih razlika izračunanih za svaki radni dan u razdoblju povrede svake predmetne banke” i da se „svaka dnevna razlika izračunava pojedinačno za svaku predmetnu banku te odgovara ponderiranom prosjeku razlike za 32 [kategorije] reprezentativnih europskih državnih obveznica kojima su dodijeljena 32 specifična pondera”.
1818
Komisija je u uvodnoj izjavi 827. i bilješkama 1412., 1414. i 1415. pobijane odluke navela da su „32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica odabrane u osam država članica izdavateljica i podijeljene na četiri razreda dospijeća”. U tom je pogledu pojasnila da je „reprezentativni uzorak od osam država [članica] izdavateljica, među kojima su Belgija, Njemačka, Irska, Grčka, Španjolska, Francuska, Italija i Portugal, utvrđen uzimanjem u obzir preostalog roka dospijeća od redom 2, 5, 10 i 30 godina za razrede dospijeća 0 – 3 godine, 3 – 7 godina, 7 – 10 godina i više od 10 godina” jer su „ta dospijeća [bila] vrlo uobičajena na tržištu obveznica[, jer] ih je zajednica ulagatelja općenito smatrala ‚referentnim’ dospijećima” i jer su „također [odgovarala] onima koja je većina ureda za upravljanje dugom [objavila] u svojem godišnjem rasporedu izdavanja”.
1819
Komisija je u skladu s tim ponderiranjem svakoj banci o kojoj je riječ u Prilogu 2. pobijanoj odluci dostavila svojstvenu tablicu ponderiranja, kao što je ona navedena u točki 1718. ove presude.
1820
Isto tako, Komisija je u tom Prilogu 2. navela tablice 3. do 6. koje, za svaku od 32 kategorija utvrđenih europskih državnih obveznica i za, primjerice, UBS, imaju sljedeći oblik:
1821
Iz uvodne izjave 827. i bilješke 1413. pobijane odluke proizlazi i da osam država članica izdavateljica koje je odabrala Komisija odgovara, na temelju izjednačavanja europskih državnih obveznica koje su izdale Nizozemska, Austrija i Finska s onima koje je izdala Francuska, jedanaest država članica iz europodručja koje je u vrijeme nastanka činjenica obuhvaćalo sedamnaest država članica.
1822
Iz toga prešutno proizlazi da je iz tog odabira isključeno šest država članica za koje je Komisija navela, a da UniCredit to ne osporava, da europske državne obveznice jedne od njih, odnosno Luksemburga, nisu dovele do transakcija i da su europske državne obveznice ostalih (Estonija, Cipar, Malta, Slovenija i Slovačka) dovele do transakcija „vrlo ograničenog” iznosa (bilješka 1413. pobijane odluke).
1823
Komisija je takvim obrazloženjem, na temelju kojeg su se banke o kojima je riječ mogle propisno upoznati s načinima odabira 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica te europskih državnih obveznica utvrđenih u svakoj od tih 32 kategorija, ali i s njihovom eventualnom prirodom „on the run”, također dokazala reprezentativnost utvrđenog odabira, koji je, osim toga, trebao biti istovjetan za sve predmetne banke kako bi se moglo osigurati da novčana kazna odražava relativnu težinu svake predmetne banke u spornoj povredi, u skladu s točkom 6. Smjernica.
1824
Činjenicom da se tijekom listopada 2011. 0,5 % UniCreditovih trgovanja odnosilo na europske državne obveznice koje je izdala Slovačka i koje se stoga nisu uzele u obzir, iako ta banka nije, prema njezinim tvrdnjama, trgovala europskim državnim obveznicama koje je izdala Irska ili Grčka, a koje su ipak uključene u odabir koji je utvrdila Komisija, ne može se dovesti u pitanje reprezentativnost tog odabira, koji predstavlja više od 90 % zamišljenih iznosa europskih državnih obveznica kojima je ta banka trgovala tijekom listopada 2011.
1825
Komisija je tim više mogla izvršiti takav odabir jer je on doveo do ponderiranja 32 kategorija europskih državnih obveznica svojstvenog svakoj banci o kojoj je riječ, kao što o tome svjedoči tablica 2. Priloga 2. pobijanoj odluci, navedena u točki 1718. ove presude.
1826
Naime, u toj se tablici ističe, s jedne strane, da se kategorije europskih državnih obveznica koje je odabrala Komisija, ali kojima UniCredit nije trgovao, kao što su irske i portugalske europske državne obveznice sa svim dospijećima, nisu uzele u obzir za potrebe izračuna faktora prilagodbe i, s druge strane, da europske državne obveznice kojima je ta banka najviše trgovala, odnosno njemačke i talijanske europske državne obveznice, predstavljaju 26 % odnosno 61,6 % matrice ponderiranja koja je primijenjena na tu banku.
1827
Isto tako, UniCreditovim argumentom, koji se temelji na izjednačavanju europskih državnih obveznica koje su izdale Nizozemska, Austrija i Finska s onima koje je izdala Francuska, ne može se dovesti u pitanje reprezentativnost odabira koji je izvršila Komisija.
1828
Osim činjenice da iz UniCreditova odgovora od 14. svibnja 2018. na Komisijin zahtjev za pružanje informacija od 27. ožujka 2018. proizlazi da su zamišljeni iznosi europskih državnih obveznica koje su izdale te tri države članice i kojima je trgovala ta banka bili granični, navedena banka samo tvrdi da je izjednačavanje europskih državnih obveznica koje su izdale Nizozemska, Austrija i Finska s onima koje je izdala Francuska proizašlo iz pogrešne pretpostavke da se „razlike određuju isključivo na temelju kreditnih rejtinga ili da se može pretpostaviti da države s istim kreditnim rejtingom imaju iste razlike”, dok, „naprotiv, likvidnost neke europske državne obveznice ima puno veću ulogu u određivanju razlike”.
1829
Nadalje, u dijelu u kojem UniCredit prigovara Komisiji da je u okviru odabira četiriju razreda dospijeća (0 – 3 godine; 3 – 7 godina; 7 – 10 godina i više od 10 godina) uzela u obzir preostali rok dospijeća kategorija europskih državnih obveznica, a ne dospijeće na dan njihova izdavanja, valja utvrditi da ta banka ne podnosi nijedan element, pogotovo ne brojčani, kojim se može dokazati da su razlike europskih državnih obveznica s istim izvornim dospijećem, ali različitim preostalim rokom dospijeća, manje od razlika europskih državnih obveznica koje je utvrdila Komisija, odnosno razlika europskih državnih obveznica s različitim izvornim dospijećem, ali istim preostalim rokom dospijeća.
1830
Usto, Komisija je u svojem odgovoru na tužbu navela da „europske državne obveznice sa sličnim preostalim rokom dospijeća ulagateljima (na sekundarnom tržištu) nude isti vremenski horizont ulaganja i pokazuju istu osjetljivost na promjene kamatnih stopa, neovisno o dospijeću u trenutku njihova izdavanja”.
1831
Međutim, sama UniCreditova tvrdnja iz njegove replike, prema kojoj Komisijina tvrdnja iz prethodne točke „uopće nije relevantna u praksi s obzirom na to da se ovdje te europske državne obveznice upotrebljavaju kao zamjenska vrijednost za razlike”, nije dovoljna da se dovede u pitanje vjerodostojnost tvrdnje te institucije i da se stoga dokaže da je Komisija, time što je segmentirala utvrđene europske državne obveznice osam država članica prema njihovim preostalim rokovima dospijeća, u okviru metodologije izračuna zamjenske vrijednosti počinila očitu pogrešku u ocjeni.
1832
Naposljetku, UBS ne može valjano prigovoriti Komisiji da je u odnosu na banke o kojima je riječ primijenila nepromjenjive pondere za 32 kategorije europskih državnih obveznica za cijelo razdoblje njihova sudjelovanja u spornoj povredi, koje nije ažurirala mjesečno ni godišnje.
1833
Iako je Komisijina odluka da ne provede to ažuriranje dovela do primjene pondera za 32 kategorije europskih državnih obveznica kojima se trgovalo, čija je razina detaljnosti bila manja od one koju predlaže UBS, ti su ponderi ipak reprezentativni za aktivnost predmetnih banaka tijekom njihovih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi jer su bili specifični za svaku banku i određeni na temelju podataka koje su dostavile navedene banke.
1834
Usto, kao što je to Komisija pravilno navela u uvodnoj izjavi 850. pobijane odluke, takvo mjesečno ili godišnje ažuriranje pondera primjenjivih na svaku banku „znatno [komplicira] metodologiju dodavanjem dodatnih faza prikupljanja podataka i detaljnih izračuna koji se odnose na tisuće transakcija, ali znatno [ne poboljšava] tu razumnu metodologiju”.
1835
Stoga je Komisijina odluka da primijeni nepromjenjive pondere za 32 kategorije europskih državnih obveznica za cijelo razdoblje sudjelovanja banaka o kojima je riječ u spornoj povredi i dalje u granicama margine prosudbe kojom ta institucija raspolaže prilikom izrade svoje metodologije izračuna zamjenske vrijednosti.
1836
S obzirom na prethodno navedeno, UBS i UniCredit ne mogu valjano tvrditi da metodologija koju je Komisija utvrdila za izračun zamjenske vrijednosti, u dijelu u kojem se temelji na odabranim 32 kategorijama reprezentativnih europskih državnih obveznica, sadržava jednu ili više očitih pogrešaka u ocjeni.
1837
Kad je riječ, na drugom mjestu, o upotrebi podataka BGN, iz uvodne izjave 828. i bilješke 1416. pobijane odluke proizlazi da je Komisija, za potrebe izračuna konačne razlike na čiju se metodologiju izračuna podsjetilo u točki 1723. ove presude, na 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica primijenila podatke BGN.
1838
Komisija je u tom pogledu navela da je „Bloombergova generička cijena zbirna cijena u stvarnom vremenu za korporativne i državne obveznice, koja se temelji na obvezujućim i okvirnim ponudama većeg broja trgovaca [te upućuje] na dostupne cijene s ciljem postizanja konsenzusa”. Dodala je da su „povijesne cijene proizašle iz podataka BGN cijene na kraju dana”.
1839
Komisija je u uvodnim izjavama 851. i 852. pobijane odluke odbila kritike banaka o kojima je riječ tako što je navela da je, s obzirom na to da „za razdoblje 2007. – 2011. nisu bile dostupne unutardnevne kupovne i prodajne cijene, [smatrala] da povijesne kupovne i prodajne cijene proizašle iz podataka BGN predstavljaju najbolje raspoložive podatke koji, s obzirom na to da se te cijene određuju u istom trenutku (na kraju dana) i stoga omogućuju izračun pouzdane razlike, mogu pošteno i pravedno odraziti stvarne vrijednosti i ekonomsku važnost stranaka”.
1840
Naposljetku, Komisija je u bilješci 1449. pobijane odluke odbila UniCreditovu argumentaciju na sljedeći način:
„UniCredit u svojim očitovanjima od 15. veljače 2021. […] uspoređuje kupovne i prodajne cijene iz uzorka svojih transakcija s prosječnim cijenama izračunanima na temelju unutardnevnih podataka s jedne platforme za trgovanje (MTS) i tvrdi da su razlike koje je upotrijebila Komisija veće od razlika koje je UniCredit stvarno ostvario. Međutim, usporedba prosječne cijene izračunane na temelju podataka sa samo jedne platforme za trgovanje (MTS) s cijenama koje je objavio UniCredit nije dosljedna jer se njome uspoređuju podaci iz dvaju različitih izvora (što ponekad dovodi do negativnog rezultata) i stoga ne može dati nikakvu naznaku u pogledu UniCreditovih stvarnih razlika.”»
1841
U tom se pogledu u točkama 1782. do 1784. ove presude već istaknulo da Komisija, čak i kad odstupa od točke 13. Smjernica, treba osigurati da se uzmu u obzir najbolji raspoloživi podaci.
1842
Stoga valja utvrditi predstavljaju li podaci BGN koje je Komisija upotrijebila za određivanje konačne razlike „najbolje raspoložive podatke” za provedbu metodologije koju je ona utvrdila.
1843
U tom kontekstu te s obzirom na obrazloženje koje je Komisija razvila u pobijanoj odluci (vidjeti uvodne izjave 828., 851. i 852.) i, među ostalim, obrazloženje kojim je odbila argumente na koje se UniCredit pozivao tijekom upravnog postupka (bilješka 1449.), banke o kojima je riječ ne mogu samo tvrditi da podaci koje je Komisija upotrijebila sadržavaju jedan ili više nedostataka.
1844
Naprotiv, one trebaju dokazati da u okviru metodologije koju je Komisija zakonito utvrdila stvarno postoje bolji podaci od onih koje je ta institucija uzela u obzir i da su oni stvarno dostupni (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 324.).
1845
Međutim, u ovom slučaju ni UBS ni UniCredit ni Nomura nisu dokazali da je Komisija mogla raspolagati boljim podacima od podataka BGN, iako potonji podaci ne pružaju razlike koje je banka o kojoj je riječ stvarno postigla prilikom cijele transakcije kupnje i preprodaje konkretne europske državne obveznice, nego samo procjenu na temelju podataka koji proizlaze iz „kotiranih razlika”, i to u određenom trenutku, odnosno na kraju dana.
1846
Kao prvo, čak i ako se treba složiti s Nomurom da „samo stvarna razlika, odnosno cijene po kojima su trgovci doista kupovali, a zatim preprodavali europske državne obveznice, […] predstavlja ispravno mjerenje cijene usluga posredovanja”, valja utvrditi da Nomura ne navodi da je tijekom upravnog postupka Komisiji ponudila dostaviti takve podatke, niti te podatke podnosi u okviru ovog postupka. Naime, Nomura u okviru četvrtog dijela svojeg šestog tužbenog razloga samo prigovara Komisiji da nije uzela u obzir iznose koji su u skladu s međunarodnim računovodstvenim standardima, a time ni „neto vrijednost transakcija”.
1847
Usto, metodologija utemeljena na stvarnim razlikama koje su postigle banke o kojima je riječ značila bi da se Komisiji nalaže da pojedinačno za svaku predmetnu banku utvrdi i na nju primijeni razliku u prinosima svojstvenu svakoj utvrđenoj transakciji za svaki dan sudjelovanja te banke u spornoj povredi.
1848
To bi značilo da za svaku od predmetnih banaka i svaku transakciju kupnje treba utvrditi odgovarajuće transakcije preprodaje koje bi omogućile izračun stvarne razlike te transakcije u kontekstu u kojem se transakcije kupnje i preprodaje ne odvijaju nužno istog dana (vidjeti točku 1798. ove presude), u kojem iznos tih transakcija nije nužno jednak, u kojem taj iznos utječe na cijenu europskih državnih obveznica i u kojem „volatilnost (uključujući unutardnevnu) sektora europskih državnih obveznica” koju je potvrdila Nomura otežava ili čak onemogućuje bilo kakvo povezivanje transakcija koje se odvijaju u različitim trenucima.
1849
Naime, takva bi metodologija, da pretjerano ne otežava ili čak ne onemogućuje izračun faktora prilagodbe, u svakom slučaju predstavljala neproporcionalno administrativno opterećenje za Komisiju (vidjeti po analogiji mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Pilkington Group i dr./Komisija, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, t. 37.).
1850
Stoga ni UBS ni UniCredit ni Nomura, koji prigovaraju Komisiji da tijekom upravnog postupka od njih nije zatražila njihove stvarne razlike, ne mogu valjano kritizirati tu instituciju zbog toga što nije primijenila ili pokušala primijeniti metodologiju čiji je cilj odrediti stvarne razlike svih transakcija koje su predmetne banke izvršile tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi i stoga zbog toga što je upotrijebila podatke koje je objavila treća strana.
1851
Kao drugo, UBS, UniCredit i Nomura ne podnose nijedan element kojim bi se dokazalo da su bili dostupni potpuni i dosljedni skupovi objavljenih podataka osim skupa koji se sastojao od podataka BGN, ni da su oni mogli prikladnije odraziti aktivnost predmetnih banaka.
1852
U tom pogledu najprije valja odbiti Nomurinu kritiku koja se temelji na djelomično nepoznatoj prirodi načina obrade podataka BGN, kojom upućuje na to da ih Komisija nije mogla upotrijebiti.
1853
Naime, poznato je i potvrđeno, osobito u uvodnim izjavama 40., 41., 505. i 518. pobijane odluke, da podaci s platformi kao što je Bloomberg predstavljaju podatke kojima trgovci pridaju veliku važnost jer takve internetske platforme prikupljaju informacije s tržišta kako bi ih zatim proslijedile svim dionicima na tržištu.
1854
Usto, kao što to proizlazi iz bilješke 1416. pobijane odluke, koja se odnosi na dokument koji je izradila platforma Bloomberg, podaci BGN predstavljaju izvor koji se temelji na obvezujućim i okvirnim cijenama većeg broja subjekata i koji upućuje na dostupne cijene s ciljem postizanja konsenzusa te koji, osim toga, kao što to ističe Komisija, izrađuje treća strana u postupku.
1855
Nadalje, kad je riječ o kritici koja se temelji na činjenici da se podacima BGN precjenjuju razlike zbog doba dana u kojem se određuju, valja istaknuti da ona nije neosnovana s obzirom na ekonomska stručna mišljenja i znanstvene članke koje su podnijele banke o kojima je riječ.
1856
Međutim, tim se utvrđenjem u ovom slučaju ne može Komisiji onemogućiti da upotrijebi podatke BGN, a stoga ni poništiti iznose faktora prilagodbe izračunanih njihovom upotrebom.
1857
Naime, s jedne strane, Komisiji se ne može prigovoriti činjenica da je upotrijebila podatke koji točno ne odražavaju stvarne razlike po kojima su banke o kojima je riječ izvršile transakcije ako ta institucija zapravo nije raspolagala ili nije mogla raspolagati stvarnim ili dovoljno reprezentativnim podacima, kao što to proizlazi iz točke 25. dopisa o novčanim kaznama, i ako je stoga, kako bi ponovila izračun zamjenske vrijednosti, bila primorana upotrijebiti metodologiju koja se temelji na alternativnim podacima koji su nužno manje precizni.
1858
Uostalom, upravo se u tom smislu u točki 16. Smjernica predviđa da, „[a]ko su podaci koje je poduzetnik stavio na raspolaganje nepotpuni ili nepouzdani, Komisija može odrediti vrijednost prihoda od prodaje na temelju djelomičnih podataka koje je dobila i/ili svih drugih informacija koje drži bitnim i primjerenim”.
1859
S druge strane, iz točaka 1846. do 1850. ove presude proizlazi da nije moguće primijeniti metodologiju koja se temelji na stvarnim razlikama koje su ostvarile banke o kojima je riječ.
1860
Isto tako, upotreba podataka MTS koju predlaže UniCredit i koju je Komisija odbila u bilješci 1449. pobijane odluke ne bi bila prikladnija, i to unatoč tomu što se tim podacima mogu pružiti unutardnevni podaci.
1861
Naime, s jedne strane, kao što je to Komisija istaknula u toj bilješci, upotreba podataka MTS sadržava nedostatke zbog kojih u okviru metodologije koju je utvrdila Komisija ne mogu biti prikladniji od podataka BGN.
1862
Na prvom mjestu, upotreba podataka MTS dovela bi do toga da se za svaku UniCreditovu transakciju koja je izvršena tijekom razdoblja njegova sudjelovanja provede sljedeći izračun:
1863
Kao što to proizlazi iz Priloga 16. UniCreditovoj tužbi, iz kojeg je preuzet i grafikon naveden u prethodnoj točki, takav bi postupak, prema tvrdnjama te banke, doveo do utvrđivanja „implicitnih razlika” na temelju ekstrapolacije iz procijenjene razlike (proizašle iz podataka MTS) primijenjene na kupovnu ili prodajnu cijenu koju je navedena banka stvarno primijenila.
1864
Međutim, kao što je to Komisija istaknula u bilješci 1449. pobijane odluke, takav bi postupak doveo do usporedbe podataka različite prirode (procijenjena razlika naspram stvarnih kupovnih ili prodajnih cijena), ali i iz različitih izvora (MTS i UniCredit), dok utvrđivanje razlike koja se uzela u obzir u pobijanoj odluci i koja se temelji isključivo na podacima BGN omogućuje usporedbu podataka istovjetne prirode i iz istog izvora.
1865
Na drugom mjestu, s obzirom na elemente koje su iznijeli UniCredit i Komisija, ne može se smatrati da su podaci MTS pouzdaniji od podataka BGN.
1866
Naime, kao što je to Komisija istaknula u bilješci 1449. pobijane odluke i kao što je to UniCredit priznao u bilješci 86. tužbe, podaci MTS „ponekad dovode do negativnih implicitnih razlika”.
1867
Međutim, knjiženjem transakcija koje su dovele do takvih „negativnih implicitnih razlika” umanjila bi se aktivnost te banke, iako su povezane transakcije dio stvarne aktivnosti navedene banke. Usto, običnim isključenjem takvih transakcija ne bi se mogli nadoknaditi nedostaci svojstveni upotrebi podataka MTS jer bi to dovelo do toga da se aktivnost predmetnih banaka ne uzme u potpunosti u obzir.
1868
UniCredit je u istoj bilješci svoje tužbe priznao i da se „negativne implicitne razlike” mogu objasniti „vremenskim odmacima između trenutka u kojem je transakcija stvarno izvršena i trenutka u kojem je zabilježena u sustavu [te banke], odnosno da se prosječna cijena MTS ne podudara uvijek točno s trenutkom u kojem je transakcija stvarno izvršena”.
1869
Međutim, prema UniCreditovu mišljenju, s obzirom na volatilnost tržišta europskih državnih obveznica čije se „cijene mijenjaju iz sekunde u sekundu i naviše i naniže”, zbog takvih se vremenskih odstupanja ne može zajamčiti pouzdanost razlika izračunanih na temelju podataka MTS, koje stoga mogu biti i podcijenjene i precijenjene.
1870
S druge strane, iz UniCreditova odgovora na pitanje Općeg suda proizlazi da je Komisija svaku od 4965 transakcija koje su se izvršile od 9. rujna do 28. studenoga 2011. trebala povezati s podacima MTS, na temelju kojih bi mogla, s pomoću softvera za kodiranje, odrediti prosječnu cijenu europske državne obveznice o kojoj je riječ u točnom trenutku svake transakcije i stoga „stvarnu implicitnu razliku” cijena svake od njegovih 4965 transakcija.
1871
Kako bi to učinila i s obzirom na brojčane elemente koje je UniCredit proslijedio Općem sudu, Komisija je trebala unakrsno provjeriti dva skupa neobrađenih podataka, od kojih se prvi odnosio na transakcije koje je izvršila ta banka te je sadržavao 556304 unosa, dok je drugi sadržavao podatke MTS, koji su se sastojali od 531 datoteke od kojih je svaka ponekad sadržavala i više od 40 milijuna unosa, a ukupna im je veličina bila 1,2 TB.
1872
Međutim, od Komisije se ne može razumno zahtijevati da obrađuje toliku količinu podataka jer bi time snosila neproporcionalno administrativno opterećenje (vidjeti točku 1849. ove presude). Osim toga, čak i da je Komisija bila u mogućnosti provesti takvu obradu, valja utvrditi da joj UniCredit te neobrađene podatke nije dostavio tijekom upravnog postupka.
1873
Naime, ta je banka samo proslijedila studiju i navela njezine zaključke a da nije priložila njezin skup podataka, što je propust koji naknadno ne može pokušati ispraviti prigovaranjem Komisiji da od nje nije zatražila da dostavi taj skup podataka.
1874
Stoga Komisija u okviru usporedne analize koju je trebala provesti kako bi utvrdila najbolje raspoložive podatke koje je mogla koristiti za potrebe izračuna zamjenske vrijednosti nije počinila pogreške time što nije prihvatila UniCreditov prijedlog, koji nije bio dovoljno dokumentiran, da upotrijebi podatke MTS.
1875
Osim toga, u dijelu u kojem UBS prigovara Komisiji da nije uzela u obzir posebnosti upravljanja portfeljima europskih državnih obveznica prilikom utvrđivanja metodologije izračuna faktora prilagodbe ili pak time što je upotrijebila podatke BGN (vidjeti točku 1773. ove presude), valja utvrditi da ta banka uopće nije utvrdila koja bi alternativna metodologija, osim primjene „neto vrijednosti transakcija” ili „prilagođene neto vrijednosti transakcija” koju je Komisija pravilno odbila (vidjeti točku 1800. ove presude), ili koji bi dostupni podaci bili prikladniji da se te posebnosti uzmu u obzir.
1876
Isto tako, ta banka ne može dovoditi u pitanje metodologiju koju je utvrdila Komisija pukom tvrdnjom da ta institucija, u dijelu pobijane odluke u kojem odgovara na argumente banaka o kojima je riječ istaknute tijekom upravnog postupka, nije dokazala određene činjenične tvrdnje, kao što su one u kojima je smatrala da su „potraga za likvidnošću, držanje ili likvidacija otvorenih pozicija na tržištu uključeni u kupovne i prodajne cijene koje trgovci predlažu svojim klijentima”, ili pak da „trgovac može i odbiti dati kotaciju ako bi prihvaćanje naloga klijenta dovelo do prekoračenja dopuštenih granica rizika u njegovu portfelju” (vidjeti uvodnu izjavu 854. pobijane odluke).
1877
S obzirom na sve prethodno navedeno, Komisija je mogla valjano utvrditi metodologiju koju je primijenila za izračun faktora prilagodbe svake od predmetnih banaka, kao i u tu svrhu upotrijebiti podatke BGN za koje je pravilno mogla smatrati da, kad je riječ o razdoblju sudjelovanja tih banaka u spornoj povredi, predstavljaju „najbolje raspoložive podatke”.
1878
Zbog istih razloga UBS ne može valjano tvrditi ni da je metodologija koju je utvrdila Komisija neprecizna i proizvoljna.
1879
Stoga drugi dio UBS‑ova prvog tužbenog razloga te njegov četvrti i peti tužbeni razlog, drugi, treći i četvrti dio UniCreditova sedmog tužbenog razloga te drugi, treći i četvrti dio Nomurina šestog tužbenog razloga valja odbiti kao neosnovane.
– UniCreditove i Nomurine kritike koje se temelje na pogreškama u određivanju zamjenske vrijednosti svojstvene određenim bankama
1880
U okviru svojih tužbi UniCredit i Nomura iznijeli su kritike protiv metodologije koju je Komisija utvrdila radi određivanja zamjenske vrijednosti te njezine opće primjene, koje su odbijene u točkama 1762. do 1879. ove presude.
1881
Te su banke iznijele i kritike koje su konkretnije povezane s određivanjem zamjenske vrijednosti, izračunane množenjem godišnjih zamišljenih iznosa svojstvenih svakoj banci o kojoj je riječ s faktorom prilagodbe koji im je također svojstven, koja je utvrđena u odnosu na njih i koju valja ispitati u točkama 1885. do 1960. ove presude.
1882
Kad je riječ o određivanju zamišljenih iznosa (vidjeti uvodne izjave 816. do 819. pobijane odluke), UniCredit prigovara Komisiji da ga je diskriminirala time što je u odnosu na njega, kao i u odnosu na druge predmetne banke, utvrdila zamišljene iznose kojima se trgovalo samo na sekundarnom tržištu.
1883
UniCredit i Nomura prigovaraju Komisiji i da je na godišnjoj razini utvrdila zamišljene iznose u odnosu na njih, iako su oni u spornoj povredi sudjelovali kraće od jedne godine.
1884
Kad je riječ o određivanju faktora prilagodbe koji je primijenjen na Nomuru i, konkretnije, ponderima za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koji su svojstveni toj banci i upotrijebljeni za određivanje njezine konačne razlike (vidjeti uvodne izjave 825. do 830. pobijane odluke), ta banka prigovara Komisiji da nije utvrdila točne pondere za te 32 kategorije europskih državnih obveznica, iako joj ih je navedena banka dostavila.
–
UniCreditova kritika, koja se temelji na povredi načela nediskriminacije zbog toga što su u odnosu na njega, ali i na druge banke o kojima je riječ, upotrijebljeni godišnji zamišljeni iznosi povezani samo sa sekundarnim tržištem
1885
U okviru prvog i petog dijela svojeg sedmog tužbenog razloga, UniCredit tvrdi da ga je Komisija diskriminirala time što je zamjensku vrijednost za sve predmetne banke temeljila samo na „vrijednosti prihoda od prodaje prema zamišljenim iznosima europskih državnih obveznica kojima je svaka predmetna banka tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja trgovala na sekundarnom tržištu jer je riječ o aktivnosti koja je bila zajednička svim predmetnim bankama i [jer] se time izbjegao rizik da se isti prihod uzme u obzir dvaput u okviru izračuna novčane kazne” (vidjeti uvodnu izjavu 816. pobijane odluke).
1886
Naime, s obzirom na to da je sporna povreda bila usmjerena na primarno tržište europskih državnih obveznica, da UniCredit nije „sudjelovao u [toj povredi] kad je riječ o trgovanju na [tom] tržištu” i da se razmjene koje su se odvijale na navedenom primarnom tržištu nisu uzele u obzir u odnosu na nijednu od predmetnih banaka, Komisija je trebala uzeti u obzir samo iznose kojima se trgovalo na primarnom tržištu. Komisija je, time što nije postupila na taj način, sankcionirala UniCredit za njegovo cijelo sudjelovanje u toj povredi, iako su druge predmetne banke sankcionirane samo za dio svojeg sudjelovanja u navedenoj povredi.
1887
Međutim, u tom pogledu, Komisijina odluka iz uvodne izjave 816. pobijane odluke da kao osnovu za izračun zamjenske vrijednosti u odnosu na sve predmetne banke uzme u obzir zamišljene iznose kojima se trgovalo samo na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica ne otkriva nikakvo diskriminirajuće postupanje prema UniCreditu.
1888
Kao prvo, UniCredit pogrešno tvrdi da nije sudjelovao u spornoj povredi kad je riječ o primarnom tržištu ili pak da je ta povreda bila usmjerena na primarno tržište europskih državnih obveznica.
1889
Točno je da je Komisija u uvodnoj izjavi 861. pobijane odluke istaknula, za potrebe određivanja koeficijenta težine sporne povrede koji je utvrdila u odnosu na UniCredit, da ta banka nije bila aktivna na primarnom tržištu.
1890
Međutim, iz te se uvodne izjave, koja nema veze s određivanjem zamjenske vrijednosti, ne može zaključiti da je Komisija smatrala da UniCredit nije sudjelovao u cijeloj jedinstvenoj i trajnoj povredi utvrđenoj u toj odluci.
1891
Naprotiv, iz izreke pobijane odluke izričito proizlazi da se UniCredit smatra odgovornim za cijelu spornu povredu i da se ona odnosi na cijelo tržište europskih državnih obveznica, a ne u biti na primarno tržište tih obveznica.
1892
Usto, Komisija je u uvodnim izjavama 45. do 50. pobijane odluke pravilno istaknula odnos koji postoji između primarnog tržišta i sekundarnog tržišta europskih državnih obveznica, kao i činjenicu da su informacije o jednom od njih od interesa za drugog i obrnuto (vidjeti točke 465. do 486. i 597. do 614. ove presude).
1893
Stoga, čak i da nije bio aktivan na primarnom tržištu, UniCredit je preko informacija koje je razmijenio s trgovcima drugih banaka o kojima je riječ pridonio funkcioniranju i ostvarivao korist od cijele sporne povrede, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 479. pobijane odluke.
1894
Kao drugo, razlog koji je Komisija navela u uvodnoj izjavi 816. pobijane odluke u potpunosti opravdava to što nije utvrdila zamišljene iznose kojima su predmetne banke trgovale na primarnom tržištu europskih državnih obveznica ili to što navedene iznose nije uključila u zamišljene iznose u odnosu na druge predmetne banke osim UniCredita.
1895
Naime, s obzirom na to da se aktivnost predmetnih banaka koje obavljaju djelatnost na primarnom tržištu sastoji u kupnji europskih državnih obveznica radi njihove brze preprodaje na sekundarnom tržištu (vidjeti uvodnu izjavu 37. pobijane odluke), knjiženje zamišljenih iznosa stečenih od državnih izdavatelja na primarnom tržištu bilo je beskorisno, pa čak i izvor pristranosti, za potrebe određivanja važnosti aktivnosti tih banaka.
1896
Kao treće, Komisija je UniCreditovu posebnu situaciju uzela u obzir u drugim fazama izračuna novčane kazne koja mu je izrečena (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2013., Total Raffinage Marketing/Komisija, T‑566/08, EU:T:2013:423, t. 454.).
1897
Ta je institucija tako u uvodnim izjavama 861. i 868. pobijane odluke na tu banku primijenila koeficijent težine i dodatni iznos koji su oba bili utvrđeni na 17 %, odnosno na stope koje su za jedan postotni bod niže od stopa primijenjenih na druge banke o kojima je riječ.
1898
S obzirom na prethodno navedeno, prvi i peti dio UniCreditova sedmog tužbenog razloga valja odbiti kao neosnovane.
1899
Osim toga, u dijelu u kojem UniCredit tvrdi, u okviru tog prvog i petog dijela, da se njegova situacija neprikladno uzela u obzir prilikom određivanja koeficijenta težine i dodatnog iznosa izrečenog s ciljem odvraćanja koji su na njega primijenjeni, te će se kritike ispitati u točkama 1976. do 2003. odnosno 2004. do 2035. ove presude.
–
UniCreditove i Nomurine kritike koje se temelje na utvrđivanju na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima su trgovale
1900
UniCredit u okviru svojeg osmog tužbenog razloga i Nomura u okviru petog dijela svojeg šestog tužbenog razloga, u vezi s drugim dijelom svojeg sedmog tužbenog razloga, tvrde da je Komisija počinila pogreške u ocjeni ili povrijedila načela jednakog postupanja i individualizacije kazni i sankcija time što je na godišnjoj razini utvrdila zamišljene iznose kojima su oni trgovali s drugim ugovornim stranama koje se nalaze u EGP‑u tijekom razdoblja njihovih sudjelovanja u spornoj povredi, odnosno od 9. rujna do 28. studenoga 2011. i od 18. siječnja do 28. studenoga 2011.
1901
Točno je da je to utvrđivanje na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima su trgovale banke o kojima je riječ imalo za učinak poravnanje zamišljenih iznosa kojima su trgovale banke koje su u spornoj povredi sudjelovale dulje od jedne godine, ali je imalo za učinak i umjetno povećanje iznosa utvrđenih u odnosu na UniCredit i Nomuru, a time i precjenjivanje njihove relativne težine u toj povredi.
1902
UniCredit u tom pogledu navodi da je tijekom razdoblja njegova sudjelovanja u spornoj povredi količina europskih državnih obveznica kojima se trgovalo, osobito talijanskih europskih državnih obveznica koje su činile većinu njegovih transakcija, bila osobito visoka i da je tržište tih europskih državnih obveznica bilo iznimno volatilno te je uključivalo znatno veće razlike nego u uobičajenim tržišnim uvjetima. Stoga se prema UniCreditu postupalo znatno strože nego prema drugim bankama o kojima je riječ, što je „očito nerazumno i neprikladno”. Slijedom toga, Komisija je trebala usporediti podatke o aktivnostima trgovanja koji su se odnosili na isto razdoblje za sve predmetne banke, odnosno na zadnju godinu sporne povrede, ili čak na cijelo trajanje te povrede.
1903
Nomura zbog sličnih razloga smatra da je Komisija trebala utvrditi zamišljene iznose kojima je ta banka stvarno trgovala tijekom cijele 2011.
1904
Najprije, valja istaknuti da ni UniCredit ni Nomura ne prigovaraju Komisiji da je za potrebe određivanja zamišljenih iznosa koje treba uzeti u obzir prilikom izračuna zamjenske vrijednosti odstupila od primjene točke 13. Smjernica, u skladu s kojom ta institucija u pravilu uzima u obzir prihode od prodaje koje je poduzetnik ostvario tijekom posljednje pune poslovne godine svojeg sudjelovanja u spornoj povredi.
1905
Ta je Komisijina odluka u ovom slučaju uostalom bila u potpunosti opravdana zbog razloga navedenih u uvodnoj izjavi 819. pobijane odluke koji su potvrđeni UniCreditovom i Nomurinom argumentacijom, odnosno, s jedne strane, zbog toga što je „pojedinačno razdoblje sudjelovanja [bilo] različito za većinu banaka o kojima je riječ i ponekad vrlo kratko” te, s druge strane, zbog toga što je „razlika tijekom razdoblja povrede” bila iznimno volatilna.
1906
U konačnici, UniCredit i Nomura kritiziraju samo činjenicu da je Komisija, kako bi uzela u obzir te okolnosti i unatoč tomu što je njihovo sudjelovanje u spornoj povredi trajalo kraće od jedne cijele godine, kao i za druge predmetne banke, na godišnjoj razini utvrdila zamišljene iznose kojima su oni trgovali tijekom punih kalendarskih mjeseci njihovih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi, to jest tijekom listopada 2011. odnosno od veljače do listopada 2011. (tablica 1. prilogâ 2. pobijanoj odluci).
1907
Naime, takva odluka, koja proizlazi iz definicije metodologije izračuna novčane kazne u pogledu koje, kao što se na to već podsjetilo u točkama 1754. i 1777. ove presude, Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti, ne sadržava nikakvu očitu pogrešku u ocjeni ni pogrešku koja se tiče prava koju je počinila Komisija.
1908
Naime, okolnosti navedene u točki 1905. ove presude opravdavaju Komisijino utvrđivanje na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima su trgovale sve banke o kojima je riječ, u skladu s metodologijom navedenom u uvodnoj izjavi 819. pobijane odluke na temelju koje je ukupne zamišljene iznose kojima je svaka predmetna banka trgovala tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u zabranjenom sporazumu najprije podijelila s brojem mjeseci njezina sudjelovanja, a zatim taj mjesečni prosjek pomnožila s 12.
1909
S jedne strane, utvrđivanje na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima se trgovalo omogućuje poravnanje znatnih godišnjih varijacija koje su na tržištu europskih državnih obveznica postojale tijekom razdoblja sporne povrede i kojima su bile podložne predmetne banke sudionice, pri čemu se uzima u obzir cjelokupna aktivnost tih banaka, uključujući onu iz 2011., za koju i Komisija i UniCredit i Nomura smatraju da je bila obilježena snažnom volatilnosti tržišta europskih državnih obveznica, koja je bila povezana s krizom državnog duga.
1910
S druge strane, s obzirom na to da se utvrđivanje na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima se trgovalo primijenilo na sve predmetne banke, ono može odraziti relativnu težinu svake banke u spornoj povredi, kao što se to zahtijeva sudskom praksom primjenjivom na vrijednost prihoda od prodaje (vidjeti u tom smislu presudu od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 63.) i koja jednako vrijedi i u pogledu zamjenske vrijednosti.
1911
Naime, s obzirom na to da godišnji zamišljeni iznosi svake predmetne banke čine prvi od dvaju elemenata koje se uzima u obzir za izračun zamjenske vrijednosti svojstvene svakoj od tih banaka, oni omogućuju da se zadrži odnos koji postoji između zamjenskih vrijednosti utvrđenih u odnosu na svaku predmetnu banku i, in fine, između novčanih kazni koje su im izrečene.
1912
Ta se dva zaključka ne dovode u pitanje argumentima koje su istaknuli UniCredit i Nomura.
1913
Kao prvo, UniCredit i Nomura ne mogu korisno tvrditi da je Komisija zbog utvrđivanja na godišnjoj razini njihovih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi, koja iznose jedan odnosno devet punih kalendarskih mjeseci, umjetno i stoga neopravdano povećala zamišljene iznose utvrđene u odnosu na njih.
1914
Iako je točno da je to utvrđivanje na godišnjoj razini podrazumijevalo da UniCreditovu i Nomurinu aktivnost tijekom njihova jednog mjeseca odnosno devet punih kalendarskih mjeseci sudjelovanja u spornoj povredi treba ekstrapolirati na jednu godinu, ono je bilo potrebno zbog načela kojima se uređuje izračun novčanih kazni u skladu sa Smjernicama, zbog čega je Komisija uzela u obzir vrijednost koja je bila izravno proporcionalna stvarnoj aktivnosti tih banaka tijekom razdoblja njihova sudjelovanja u spornoj povredi.
1915
Naime, s jedne strane, utvrđivanje na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima su trgovali UniCredit i Nomura bilo je potrebno zbog samih načela izračuna novčanih kazni u skladu sa Smjernicama jer se njima zahtijeva određivanje vrijednosti prihoda od prodaje ili zamjenske vrijednosti na godišnjoj osnovi, što te banke ne osporavaju, osobito s obzirom na alternativne načine izračuna koje predlažu.
1916
Slijedom toga, Komisija nije mogla utvrditi samo zamišljene iznose kojima su te dvije banke trgovale tijekom svojih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi, koja su oba bila kraća od jedne godine.
1917
S druge strane, Komisija je na temelju utvrđivanja na godišnjoj razini zamišljenih iznosa kojima su trgovali UniCredit i Nomura, kako bi im dodijelila godišnju osnovu, uzela u obzir vrijednost koja je bila strogo proporcionalna stvarnoj aktivnosti tih banaka tijekom njihovih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi jer je riječ o rezultatu obične podjele zamišljenih iznosa kojima su te dvije banke trgovale tijekom svojih razdoblja povrede s brojem punih kalendarskim mjeseci njihova sudjelovanja u spornoj povredi (jedan puni kalendarski mjesec za UniCredit i devet punih kalendarskih mjeseci za Nomuru), koji je zatim pomnožen s dvanaest.
1918
Time je Komisija, zbog utvrđivanja na godišnjoj razini zamišljenih iznosa svih banaka o kojima je riječ, također zajamčila da se poštuju relativna težina svake od njih u spornoj povredi i opseg njihove uključenosti.
1919
Iako je Komisija na temelju utvrđivanja na godišnjoj razini UniCreditova i Nomurina zamišljenog iznosa mogla u odnosu na njih utvrditi više iznose od zamišljenih iznosa kojima su te banke stvarno trgovale tijekom 2011., takvom okolnosti ne dovodi se u pitanje stroga proporcionalnost godišnjih zamišljenih iznosa koje je utvrdila Komisija u odnosu na zamišljene iznose kojima su navedene banke stvarno trgovale tijekom svojih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi.
1920
Ta je okolnost samo posljedica činjenice da je tržište europskih državnih obveznica tijekom njihovih razdoblja sudjelovanja u spornoj povredi bilo volatilnije nego tijekom onih mjeseci u 2011. u kojima one u njoj nisu sudjelovale.
1921
Isto tako, činjenica da su godišnji zamišljeni iznosi utvrđeni u odnosu na UniCredit i Nomuru bili, prema mišljenju tih banaka, proporcionalno znatno veći od onih utvrđenih u odnosu na druge banke koje su ipak duže od njih sudjelovale u spornoj povredi ili su raspolagale većim tržišnim udjelima samo je posljedica činjenice da su UniCredit i Nomura sudjelovali u spornoj povredi isključivo tijekom 2011. odnosno tijekom razdoblja u kojem je tržište europskih državnih obveznica bilo najvolatilnije i u kojem su stoga trgovanje europskim državnim obveznicama i njihove razlike bili proporcionalno najveći.
1922
Kao drugo, UniCredit i Nomura ne mogu valjano tvrditi da je, kako bi poštovala načela jednakog postupanja i individualizacije kazni i sankcija, Komisija u odnosu na njih trebala utvrditi zamišljene iznose iz posljednje godine sporne povrede, ili čak iz cijelog razdoblja te povrede, odnosno zamišljene iznose kojima se trgovalo tijekom cijele 2011.
1923
S jedne strane, iz načela na kojima se temelje Smjernice primjenjive u ovom slučaju i, konkretno, iz njihovih točaka 5. i 6., proizlazi da zamjensku vrijednost, baš kao i vrijednost prihoda od prodaje, treba izračunati uzimajući u obzir transakcije povezane sa sankcioniranom povredom.
1924
To znači da Komisija ne može uzeti u obzir aktivnosti koje je proveo poduzetnik o kojem je riječ i koje nisu obuhvaćene područjem primjene zabranjenog sporazuma koji se stavlja na teret (vidjeti u tom smislu presude od 7. rujna 2016., Pilkington Group i dr./Komisija, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, t. 19. i navedenu sudsku praksu i od 25. ožujka 2021., Lundbeck/Komisija, C‑591/16 P, EU:C:2021:243, t. 187. i navedenu sudsku praksu).
1925
Naime, točno je da bi za UniCredit i Nomuru moglo biti povoljnije da se uzmu u obzir razdoblja koja navode te banke, ali bi to dovelo do toga da se kao osnova za izračun zamjenske vrijednosti primijenjene na te banke uzmu transakcije koje su se izvršile izvan razdoblja njihova sudjelovanja u spornoj povredi.
1926
S druge strane, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, u mjeri u kojoj se treba temeljiti na aktivnosti poduzetnika uključenih u jednu te istu povredu za određivanje odnosa između novčanih kazni koje treba izreći, valja ograničiti razdoblje koje treba uzeti u obzir tako da su dobivene brojke što više usporedive te da, stoga, određeni poduzetnik ne može zahtijevati da Komisija u njegovu slučaju odluku temelji na razdoblju različitom od onoga koje inače primjenjuje, osim ako dokaže da aktivnost koju je obavljao tijekom toga razdoblja ne odražava, zbog razloga koji su mu svojstveni, njegovu stvarnu veličinu i gospodarsku moć ni opseg povrede koju je počinio (vidjeti u tom smislu presudu od 29. rujna 2021., Tokin/Komisija, T‑343/18, EU:T:2021:636, t. 100. i navedenu sudsku praksu).
1927
Međutim, u ovom slučaju, UniCredit i Nomura ne podnose takav dokaz.
1928
Naprotiv, u točkama 1915. do 1918. ove presude utvrđeno je da je Komisija utvrdila godišnje zamišljene iznose u odnosu na sve banke o kojima je riječ i da su zamišljeni iznosi utvrđeni u odnosu na UniCredit i Nomuru bili strogo proporcionalni zamišljenim iznosima kojima se trgovalo tijekom jednog odnosno devet punih kalendarskih mjeseci njihova sudjelovanja u spornoj povredi te su odražavali relativan opseg njihove uključenosti u tu povredu.
1929
S obzirom na prethodno navedeno, UniCreditov osmi tužbeni razlog, peti dio Nomurina šestog tužbenog razloga i drugi dio njezina sedmog tužbenog razloga valja odbiti kao neosnovane.
–
Nomurina kritika koja se temelji na ponderima za 32 kategorije europskih državnih obveznica kojima je trgovala
1930
Nomura u okviru drugog argumenta iz petog dijela svojeg šestog tužbenog razloga prigovara Komisiji da je počinila pogrešku u ocjeni time što je za potrebe određivanja pondera 32 kategorija europskih državnih obveznica radi izračuna faktora prilagodbe odbila uzeti u obzir točne podatke koje je ona ipak podnijela tijekom upravnog postupka.
1931
Kao što se na to već podsjetilo u točkama 1716. do 1724. ove presude, Komisija je odredila faktor prilagodbe svojstven svakoj banci o kojoj je riječ tako što je uzela u obzir polovicu njihove konačne razlike, izračunane primjenom običnog prosjeka njihovih dnevnih razlika, koje su same izračunane, za svaki dan sudjelovanja svake predmetne banke u spornoj povredi, primjenom ponderiranog prosjeka dnevne razlike za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica kojima su dodijeljeni specifični ponderi u odnosu na svaku banku.
1932
Kako bi odredila pondere za svaku od tih 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica u aktivnostima svake predmetne banke tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi, Komisija je tijekom upravnog postupka od svake od tih banaka zatražila da joj dostave dva skupa podataka, odnosno, s jedne strane, stvarnu količinu europskih državnih obveznica kojima su trgovale za svaku državu izdavateljicu (neovisno o njihovim dospijećima) i, s druge strane, stvarnu količinu europskih državnih obveznica kojima su trgovale za svaki razred dospijeća (neovisno o njihovim izdavateljima).
1933
Komisija je usporedbom tih dvaju skupa podataka odredila pondere za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica svojstvene svakoj predmetnoj banci.
1934
Tako je u odnosu na Nomuru utvrdila sljedeće pondere (Prilog 2. pobijanoj odluci, tablica 2.):
1935
Nomura je tijekom upravnog postupka Komisiji proslijedila dva skupa podataka navedena u točki 1932. ove presude kako bi joj omogućila da u odnosu na nju utvrdi pondere za svaku od 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica. Ona je također bila jedina banka koja je toj instituciji spontano proslijedila točne količine kojima je trgovala tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi za svaku od 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica pa je tako proslijedila i točne pondere za te 32 kategorije europskih državnih obveznica.
1936
Iz tih podataka, čiju potpunost i pouzdanost Komisija ne osporava, ali osporava činjenicu da je riječ o najboljim raspoloživim podacima, proizlaze sljedeće razlike:
1937
Unatoč tomu što je Nomura proslijedila svoje točne podatke, Komisija je u pobijanoj odluci uzela u obzir procijenjene podatke iz točke 1934. ove presude jer se, s obzirom na podatke koje su dostavile banke, najboljim pristupom trebalo smatrati unakrsnu provjeru, za svaku banku o kojoj je riječ, stvarne količine europskih državnih obveznica kojima je trgovala po svakoj državi izdavateljici i stvarne količine europskih državnih obveznica kojima je trgovala po svakom razredu dospijeća (vidjeti uvodne izjave 848. i 849. pobijane odluke).
1938
U uvodnoj izjavi 850. pobijane odluke također je istaknula potrebu „primjene pristupa koji odgovara svim predmetnim bankama s obzirom na informacije koje posjeduje”, kao i činjenicu da, „s obzirom na to da ne postoje objektivne razlike u pojedinačnim situacijama predmetnih banaka, [ona] ne može primijeniti različite metodologije za različite predmetne banke”.
1939
U okviru svojeg odgovora na tužbu i pisanog odgovora na pitanje Općeg suda, kao prvo, Komisija je tvrdila da bi upotrebom točnih podataka koje je dostavila Nomura povrijedila načelo jednakog postupanja prema različitim bankama koje su sankcionirane u pobijanoj odluci. Kao drugo, tvrdi da, iako je mogla donijeti detaljniju metodu u pogledu te banke, njezin izračun relativnih pondera i dalje precizno odražava raščlambu transakcija navedene banke i stoga predstavlja valjanu metodologiju za razdoblje povrede utvrđeno u odnosu na tu banku.
1940
Stoga valja ispitati je li Komisija mogla pravilno odbiti uzeti u obzir točne podatke koje je dostavila Nomura.
1941
U tom se pogledu u točki 1783. ove presude već istaknulo da Komisija, čak i kad odluči odstupiti od metodologije utvrđene u točki 13. Smjernica, ne može odstupiti od vodećih načela i logike na kojoj se temelje navedene smjernice.
1942
Konkretno, ona je dužna uzeti u obzir najbolje raspoložive podatke i iskoristiti djelomične podatke samo ako su podaci koje je na raspolaganje stavio poduzetnik nepotpuni ili nepouzdani.
1943
Ti se zahtjevi nalažu još strože ako je Komisija na temelju metodologije koju je utvrdila na zamišljene iznose od nekoliko stotina milijardi eura primijenila faktor prilagodbe viši od 99 % (vidjeti po analogiji presudu od 24. rujna 2019., HSBC Holdings i dr./Komisija, T‑105/17, EU:T:2019:675, t. 328.).
1944
Međutim, Komisija u ovom slučaju ne osporava da su podaci koje je dostavila Nomura potpuni i pouzdani i da stoga točno odražavaju aktivnost trgovanja te banke tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi.
1945
Iz tablice iz točke 1936. ove presude proizlazi i da se ponderi za neke od 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica koje je Komisija utvrdila u odnosu na Nomuru znatno razlikuju od stvarne aktivnosti trgovanja te banke.
1946
Tako u pogledu njemačkih europskih državnih obveznica s dospijećem od 3 do 7 godina postoji razlika od 2,9 postotnih bodova jer je Komisija utvrdila da te europske državne obveznice predstavljaju 16,8 % svih zamišljenih iznosa kojima je Nomura trgovala (odnosno otprilike 74,9 milijardi eura), iako su stvarno predstavljale 19,7 % tih iznosa (odnosno otprilike 87,9 milijardi eura).
1947
Isto tako, u pogledu talijanskih europskih državnih obveznica s dospijećem od 3 do 7 godina postoji razlika od 2 postotna boda jer je Komisija utvrdila da te europske državne obveznice predstavljaju 9,9 % svih zamišljenih iznosa kojima je Nomura trgovala (odnosno otprilike 44,2 milijarde eura), iako su stvarno predstavljale tek 7,9 % tih iznosa (odnosno otprilike 35,2 milijarde eura).
1948
Iz toga proizlazi da se, barem za određene kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koje predstavljaju znatan dio Nomurine aktivnosti (odnosno više od 27 %), ponderi koje je Komisija utvrdila u odnosu na tu banku znatno razlikuju od pondera izračunanih na temelju aktivnosti trgovanja koju je navedena banka stvarno obavljala.
1949
Slijedom toga, s obzirom na to da je Nomura dostavila potpune i pouzdane brojčane podatke povezane s raspodjelom njezine aktivnosti trgovanja na 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koje je utvrdila Komisija, ponderi koje je Komisija utvrdila u tablici 2. Priloga 2. pobijanoj odluci ne mogu predstavljati „najbolje raspoložive podatke” za potrebe izračuna zamjenske vrijednosti.
1950
Taj se zaključak potvrđuje činjenicom da Komisijina odluka da ne utvrdi pondere za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica kako proizlaze iz podataka koje je Nomura proslijedila tijekom upravnog postupka, a koji su točno odražavali aktivnost trgovanja te banke tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi, dovodi do toga da se novčana kazna izrečena navedenoj banci razlikuje za više od 3927 milijuna eura, odnosno otprilike 3 % njezina iznosa.
1951
Naime, prema izračunima koje je Komisija provela u odgovoru na pitanje Općeg suda, uzimanje u obzir Nomurine točne aktivnosti za potrebe određivanja pondera za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koji su utvrđeni u odnosu na tu banku uključuje smanjenje zamjenske vrijednosti utvrđene u odnosu na nju s 392 646 351 eura na 380747977 eura i stoga smanjenje novčane kazne koja joj je izrečena sa 129573000 eura na 125646000 eura.
1952
Stoga Komisija ne može valjano tvrditi da ponderi za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koji su u pobijanoj odluci utvrđeni u odnosu na Nomuru „i dalje precizno odražavaju raščlambu transakcija [te banke]”.
1953
Usto, Komisijina upotreba podataka koje je dostavila Nomura ne bi dovela u pitanje metodologiju koju je ta institucija izradila za utvrđivanje zamjenske vrijednosti.
1954
Naime, za razliku od, primjerice, načina izračuna zamišljenih iznosa kojima je trgovala svaka banka o kojoj je riječ, načina izračuna dnevnih razlika i konačne razlike ili pak odabira 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica, koje se primjenjuju na sve sankcionirane banke i čine osnovu metodologije koju je utvrdila Komisija, upotreba Nomurinih podataka koji se odnose na ponderiranje tih 32 kategorija europskih državnih obveznica u njezinoj aktivnosti trgovanja samo je jedan način provedbe te metodologije kojim se ne mijenja njezina bit, nego se samo može, na obrazložen zahtjev te banke, povećati njezina preciznost.
1955
Osim toga, može se istaknuti da je Komisija sama priznala da je „mogla donijeti detaljniju metodu”, što potvrđuje činjenicu da se upotrebom točnih podataka koje je dostavila Nomura ne dovodi u pitanje metodologija koju je utvrdila.
1956
Naposljetku, Komisijinom upotrebom točnih podataka koje je dostavila Nomura isto se tako ne bi povrijedilo načelo jednakog postupanja.
1957
Nomura je tijekom upravnog postupka bila jedina banka koja je spontano i dobrovoljno Komisiji dostavila točne podatke koji se odnose na ponderiranje 32 kategorija reprezentativnih europskih državnih obveznica koje je utvrdila ta institucija, po čemu se razlikuje od svih drugih banaka.
1958
Komisija zbog toga nije bila dužna, na temelju načela jednakog postupanja, u odnosu na nju utvrditi obične procjene pondera jer je raspolagala točnim ponderima koje je dostavila Nomura.
1959
Stoga je Komisija pogrešno odbila upotrijebiti točne podatke koje je Nomura dostavila tijekom upravnog postupka.
1960
S obzirom na prethodno navedeno, drugi argument iz petog dijela Nomurina šestog tužbenog razloga treba prihvatiti.
ii) Tužbeni razlozi koji se temelje na pogreškama u određivanju UniCreditova i Nomurina koeficijenta težine
1961
Nakon što je odredila zamjensku vrijednost koju je uzela u obzir u odnosu na svaku od banaka o kojima je riječ, Komisija je u uvodnim izjavama 859. do 863. pobijane odluke navela da sporna povreda zahtijeva da u odnosu na predmetne banke utvrdi koeficijent težine od 18 % te zamjenske vrijednosti (točke 20. i 23. Smjernica).
1962
Ta se stopa opravdala činjenicom da su se ponašanja o kojima je riječ „sastojala od sporazuma o određivanju cijena, tajnih razmjena informacija, podjele tržišta i podjele klijenata”, što su ponašanja koja pripadaju „najtežim ograničenjima tržišnog natjecanja”. Komisija je istaknula i da su se odnosila na cijelo tržište europskih državnih obveznica (odnosno primarno tržište i sekundarno tržište), da su obuhvaćala cijeli EGP, kao i da su se odnosila na proizvode namijenjene prikupljanju javnih sredstava i da su se odvijala u vrijeme teške financijske krize, koja je rezultirala sanacijom financijskih ustanova, od kojih se neke bile uključene u spornu povredu.
1963
Međutim, s obzirom na nepostojanje UniCreditove aktivnosti na primarnom tržištu europskih državnih obveznica, Komisija je koeficijent težine primijenjen na tu banku smanjila na 17 % (vidjeti uvodnu izjavu 861. pobijane odluke).
1964
UniCredit i Nomura u okviru svojih devetih tužbenih razloga prigovaraju Komisiji različite pogreške u određivanju koeficijenta težine koji je na njih primijenjen.
– Prvi i drugi dio Nomurina devetog tužbenog razloga, koji se temelje na pogreškama u ocjeni prilikom utvrđivanja koeficijenta težine sporne povrede na 18 %
1965
U okviru prvog i drugog dijela svojeg devetog tužbenog razloga Nomura tvrdi da je Komisija počinila pogreške u ocjeni time što je utvrdila koeficijent težine sporne povrede od 18 % zamjenske vrijednosti.
1966
Prema Nomurinu mišljenju, Komisija je u uvodnim izjavama 859. i 863. pobijane odluke pogrešno smatrala da su ponašanja o kojima je riječ predstavljala sporazume o određivanju cijena ili podjeli tržišta i klijenata iako ta kvalifikacija nije bila prethodno utvrđena u toj odluci i iako su ta ponašanja predstavljala razmjene informacija koje su mogle utjecati samo na cijene.
1967
Usto, s obzirom na Komisijinu raniju praksu odlučivanja, predmetna ponašanja treba smatrati ozbiljnima, a ne „najozbiljnijima”, čime se stoga opravdava koeficijent težine od 15 % zamjenske vrijednosti. Nomura u tom pogledu tvrdi i da se predmetna ponašanja nisu odnosila na manipulacije referentnom vrijednosti i da su bila djelo banaka koje su imale mali tržišni udio, zbog čega je vrlo malo vjerojatno da je mali broj razgovora o kojima je riječ mogao znatno utjecati na sektor europskih državnih obveznica ili na javna sredstva.
1968
Najprije valja istaknuti da Nomurina kritika iz točke 1966. ove presude proizlazi iz pogrešnog tumačenja pobijane odluke u kojoj se izričito navodi da su predmetna ponašanja predstavljala određivanja cijena ili podjele tržišta i klijenata, osobito u njezinim uvodnim izjavama 499., 532., 535. ili pak 568.
1969
U preostalom dijelu, iz ustaljene sudske prakse i iz točke 23. Smjernica proizlazi da su horizontalni karteli koji dovode do određivanja cijena ili podjele klijenata po samoj svojoj prirodi posebno štetni za tržišno natjecanje (vidjeti u tom smislu presude od 30. lipnja 1966., LTM_56/65, EU:C:1966:38, str. 359.; od 20. studenoga 2008., Beef Industry Development Society i Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, t. 17. i 33.; od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 51.; od 16. srpnja 2015., ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, t. 32.; od 23. siječnja 2018., F. Hoffmann‑La Roche i dr., C‑179/16, EU:C:2018:25, t. 78., od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 67. i od 21. prosinca 2023., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 162. i 163.).
1970
Stoga Komisija na temelju samog utvrđenja da je sporna povreda imala, među ostalim, oblik takvih ponašanja može smatrati da ta povreda „pripada najtežim ograničenjima tržišnog natjecanja”. Time se opravdava to da se na ta ponašanja primijeni koeficijent težine koji proizlazi iz gornjeg dijela raspona predviđenog točkom 21. Smjernica i utvrdi na 18 %.
1971
Odabir takvog koeficijenta težine još se više opravdava činjenicom koju je također istaknula Komisija da su predmetna ponašanja obuhvaćala cijeli EGP, da su se odnosila na proizvode namijenjene prikupljanju javnih sredstava i da su se odvijala u vrijeme teške financijske krize.
1972
Prema tome, Komisija nije počinila pogrešku u ocjeni time što je utvrdila koeficijent težine sporne povrede od 18 % zamjenske vrijednosti.
1973
Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje Nomurinim argumentom, koji se temelji na Komisijinoj ranijoj praksi odlučivanja koja u svakom slučaju i kao što se to navodi u točki 1618. ove presude ne služi kao pravni okvir za novčane kazne u području tržišnog natjecanja.
1974
On se ne može dovesti u pitanje ni argumentom koji se temelji na nepostojanju „znatnog utjecaja” ponašanja o kojima je riječ, koje proizlazi iz malog tržišnog udjela banaka o kojima je riječ, s obzirom na to da je, kao što se to istaknulo u točki 1970. ove presude, koeficijent težine koji je utvrdila Komisija u svakom slučaju u potpunosti opravdan elementima iz uvodne izjave 859. pobijane odluke (vidjeti po analogiji presudu od 16. srpnja 2020., Nexans France i Nexans/Komisija (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, t. 105.).
1975
S obzirom na prethodno navedeno, prvi i drugi dio Nomurina devetog tužbenog razloga, u dijelu u kojem se njima kritizira utvrđivanje koeficijenta težine sporne povrede na 18 %, valja odbiti kao neosnovane.
– UniCreditov deveti tužbeni razlog te prvi, drugi i treći dio Nomurina devetog tužbenog razloga, koji se temelje na pogreškama u ocjeni i povredama načela individualizacije kazni i sankcija, načela proporcionalnosti i načela jednakog postupanja prilikom utvrđivanja koeficijenta težine koji je na njih primijenjen
1976
UniCredit u okviru svojeg devetog tužbenog razloga i Nomura u okviru drugog i trećeg dijela svojeg devetog tužbenog razloga prigovaraju Komisiji da nije odgovarajuće uzela u obzir njihovo ograničeno sudjelovanje u spornoj povredi prilikom utvrđivanja koeficijenta težine koji je na njih primijenjen.
1977
UniCredit tvrdi da je Komisija povrijedila načela individualizacije kazni i sankcija te proporcionalnosti time što koeficijent težine koji je na njega primijenjen nije smanjila za više od jednog postotnog boda, iako on nije sudjelovao u svim aspektima sporne povrede te je imao manju ulogu u aspektima u kojima jest sudjelovao.
1978
Nomura tvrdi da je Komisija počinila pogreške u ocjeni time što nije u dovoljnoj mjeri uzela u obzir činjenicu da je ona sudjelovala u samo 34 razgovora koja su se odnosila na samo 9 od tadašnjih 17 država članica europodručja, da je bila primarni trgovac za samo 10 od tih 17 država članica, da je imala mali tržišni udio na primarnom tržištu europskih državnih obveznica i da ponašanja o kojima je riječ nisu imala učinke na njezinu uspješnost tijekom dražbi. Komisija je povrijedila i načelo jednakog postupanja jer Nomurin koeficijent težine nije smanjen za jedan postotni bod kao za UniCredit, iako je njezina uključenost u spornu povredu bila usporediva s uključenosti potonje banke.
1979
Kao što je to naglasio UniCredit, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, kada je povredu počinilo nekoliko poduzetnika, za potrebe utvrđivanja iznosa novčanih kazni koje im se izriču valja ispitati težinu sudjelovanja svakog od njih (vidjeti u tom smislu presudu od 8. srpnja 1999., Hercules Chemicals/Komisija, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, t. 110. i navedenu sudsku praksu).
1980
Iz Smjernica i sudske prakse proizlazi i da treba razlikovati, s jedne strane, ocjenu objektivne težine povrede o kojoj je riječ, koja se provodi na temelju koeficijenta težine predviđenog točkama 20. do 23. Smjernica, i, s druge strane, ocjenu težine sudjelovanja u toj povredi svakog sankcioniranog poduzetnika, koja se provodi na temelju prilagodbi osnovnog iznosa predviđenih točkama 27. do 31. tih smjernica (vidjeti u tom smislu presudu od 15. srpnja 2015., voestalpine i voestalpine Wire Rod Austria/Komisija, T‑418/10, EU:T:2015:516, t. 414. i navedenu sudsku praksu).
1981
Tom se razlikom ne isključuje da, kao u ovom slučaju, Komisija u odnosu na poduzetnika koji je sudjelovao u zabranjenom sporazumu može utvrditi manji koeficijent težine nego u odnosu na druge poduzetnike, osobito kada taj poduzetnik u okviru jedinstvene i trajne povrede nije imao ulogu u provedbi određenih dijelova te povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 15. srpnja 2015., voestalpine i voestalpine Wire Rod Austria/Komisija, T‑418/10, EU:T:2015:516, t. 415.).
1982
U ovom je slučaju u točkama 1969. do 1974. ove presude utvrđeno da je Komisija valjano mogla utvrditi koeficijent težine sporne povrede od 18 % zamjenske vrijednosti.
1983
Stoga valja ispitati je li Komisija trebala, s obzirom na elemente koje su istaknuli UniCredit i Nomura, utvrditi manji koeficijent težine od onog koji je u odnosu na njih utvrđen u pobijanoj odluci.
1984
Kad je riječ, kao prvo, o UniCreditu, valja podsjetiti na to da je koeficijent težine koji je na njega primijenjen smanjen za jedan postotni bod u odnosu na koeficijent težine utvrđen u odnosu na druge banke kako bi se uzela u obzir činjenica da njegov trgovac nije bio aktivan na primarnom tržištu.
1985
Naime, takvo smanjenje, na temelju kojeg se u odnosu na njega ne utvrđuje koeficijent težine od 18 %, nego od 17 % njegove zamjenske vrijednosti, predstavlja pravilno uzimanje u obzir UniCreditove situacije.
1986
Iako je točno da UniCredit, s obzirom na to da nije obavljao aktivnost primarnog trgovca (primary dealer), nije mogao izravno imati korist od protutržišnih ponašanja koja su se odnosila na primarno tržište, njegov je trgovac ipak bio ne samo uključen u protutržišna ponašanja koja su se odnosila na sekundarno tržište i koja su navedena u kategoriji 4, nego je i bio prijavljen u virtualnu sobu za razgovor CODS & CHIPS u kojoj je aktivno sudjelovao u razgovorima koji su se odnosili i na sekundarno tržište i na primarno tržište.
1987
UniCredit je time pridonio funkcioniranju sporne povrede u cijelosti te je, s obzirom na interes otkrivanja poslovno osjetljivih informacija o primarnom tržištu za aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu (vidjeti uvodnu izjavu 50. pobijane odluke), koji je potvrdila ESMA (vidjeti točke 566. i 601. ove presude), od razmijenjenih informacija mogao imati korist za svoju aktivnost na sekundarnom tržištu.
1988
Usto, UniCredit je tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi sudjelovao u svim razgovorima koji su se vodili među bankama o kojima je riječ i koje je Komisija valjano uzela u obzir. Stoga je mali broj razgovora koji mu se stavljaju na teret samo izravna posljedica kraćeg trajanja njegova sudjelovanja u spornoj povredi, koje se uzelo u obzir u okviru koeficijenta trajanja (vidjeti uvodne izjave 864. do 866. pobijane odluke). To je slučaj i s nepostojanjem njegova sudjelovanja u virtualnoj sobi za razgovor DBAC, kojom su se trgovci banaka o kojima je riječ prestali koristiti još i prije početka UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi.
1989
Naposljetku, činjenice koje je istaknuo UniCredit, koje se odnose na to da on nije znao za ponašanja svojeg trgovca ili da ga je brzo otpustio nisu relevantne jer se, kao što se to istaknulo u točki 305. ove presude, tu banku moglo smatrati odgovornom za ponašanje njezina zaposlenika i jer njegov otkaz u svakom slučaju nije bio obrazložen njegovim sudjelovanjem u spornoj povredi, nego, kao što je to naveo UniCredit, „znatnim i neopravdanim gubicima” koje je on ostvario.
1990
Kad je riječ, kao drugo, o Nomuri, na tu je banku primijenjen koeficijent težine od 18 % njezine zamjenske vrijednosti, što je stopa koja također predstavlja pravilno uzimanje u obzir njezine situacije.
1991
S jedne strane, u tom se pogledu Komisiji ne može prigovoriti nikakva pogreška u ocjeni Nomurine situacije.
1992
Naime, Nomura je tijekom razdoblja svojeg sudjelovanja u spornoj povredi sudjelovala u svim razgovorima koji su se vodili među bankama o kojima je riječ i koje je Komisija valjano uzela u obzir. Stoga je broj razgovora koji joj se stavljaju na teret, koji Nomura smatra malim, ali ipak iznosi 31, samo izravna posljedica trajanja njezina sudjelovanja u spornoj povredi, koje se uzelo u obzir u okviru koeficijenta trajanja (vidjeti uvodne izjave 864. do 866. pobijane odluke).
1993
Isto tako, činjenicom da je Nomura bila aktivna samo na primarnom tržištu određenih europskih državnih obveznica ili da je pak bila mali dionik na tom tržištu ne može se izmijeniti koeficijent težine utvrđen u odnosu na nju jer je Komisija pravilno smatrala da sporna povreda obuhvaća sve europske državne obveznice i da se minimalna aktivnost koju ističe ta banka uzela u obzir u okviru određivanja njezine zamjenske vrijednosti, koja odražava ekonomsku važnost njezine aktivnosti koja je izravno ili neizravno povezana sa spornom povredom.
1994
Naposljetku, kad je riječ o činjenici da Nomurino sudjelovanje u spornoj povredi, prema njezinu mišljenju, nije imalo učinke na njezinu uspješnost tijekom dražbi, valja utvrditi da su razmijenjene informacije o primarnom tržištu također od interesa za njezine aktivnosti trgovanja na sekundarnom tržištu (vidjeti uvodnu izjavu 50. pobijane odluke, koji je potvrdila ESMA, kao što to proizlazi iz točke 566. ove presude), koji se nije uzeo u obzir u ekonomskoj analizi koju je navedena banka podnijela u potporu svojim tvrdnjama.
1995
S druge strane, Nomura se ne može korisno pozivati na povredu načela jednakog postupanja zbog toga što je na nju primijenjen veći koeficijent težine nego na UniCredit.
1996
Suprotno onomu što tvrdi ta banka, njezina uključenost u spornu povredu nije usporediva s UniCreditovom uključenosti i stoga ne opravdava da se na nju primijeni koeficijent težine od 17 %.
1997
Naime, iako je, kao i UniCredit, sudjelovala u svim razgovorima koji su se vodili tijekom razdoblja njezina sudjelovanja u spornoj povredi, Nomura je, međutim, bila aktivna i na primarnom tržištu i na sekundarnom tržištu europskih državnih obveznica te je stoga mogla izravno i u potpunosti imati korist od informacija dobivenih u okviru razgovora u kojima je sudjelovala, za razliku od UniCredita.
1998
Taj se zaključak ne dovodi u pitanje činjenicom da, prema Nomurinim tvrdnjama, jedan od njezinih trgovaca nije bio ovlašten trgovati prije 4. ožujka 2011.
1999
Naime, s jedne strane, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 768. pobijane odluke, činjenica da je taj Nomurin trgovac dobio novi pristup virtualnoj sobi za razgovor CODS & CHIPS dokazuje interes trgovaca drugih banaka da ga ponovno uključe u svoje razgovore te je navedenom trgovcu omogućila pristup protutržišnim razgovorima koji su se vodili prije nego što je ponovno bio ovlašten trgovati, kao i aktivno sudjelovanje u toj virtualnoj sobi.
2000
S druge strane, za razliku od UniCredita, Komisija uopće nije navela da nije mogla dokazati da je Nomurin trgovac dobivene informacije proslijedio kolegama koji su bili aktivni na primarnom ili sekundarnom tržištu, suprotno onomu što ta banka tvrdi u točki 229.2. svoje tužbe.
2001
Osim toga, s obzirom na to da nije ničim drugim potkrijepljena, ne može se uzeti u obzir Nomurina puka tvrdnja prema kojoj, „u dijelu u kojem je to mogla dokazati, [njezin trgovac] zapravo nije izvršio nijednu trgovinsku transakciju europskim državnim obveznicama prije 9. ožujka 2011.”.
2002
Stoga koeficijent težine primijenjen na Nomuru ne otkriva nikakvu Komisijinu pogrešku u ocjeni ili povredu načela jednakog postupanja.
2003
S obzirom na prethodno navedeno, UniCreditov deveti tužbeni razlog te prvi i drugi dio Nomurina devetog tužbenog razloga, u dijelu u kojem se odnose na neuzimanje u obzir težine sudjelovanja te banke u spornoj povredi, kao i treći dio tog tužbenog razloga, treba odbiti kao neosnovane.
iii) Prvi dio UniCreditova desetog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela individualizacije kazni i sankcija te proporcionalnosti prilikom određivanja stope dodatnog iznosa izrečenog s ciljem odvraćanja
2004
U okviru prvog dijela svojeg desetog tužbenog razloga, istaknutog podredno, UniCredit prigovara Komisiji da je povrijedila načela individualizacije kazni i sankcija te proporcionalnosti time što je za potrebe određivanja osnovnog iznosa njegove novčane kazne utvrdila stopu od 17 % zamjenske vrijednosti za dodatni iznos, u skladu s točkom 25. Smjernica.
2005
Budući da nije primijenjen koeficijent trajanja (točka 24. Smjernica) na izračun dodatnog iznosa (točka 25. Smjernica), Komisija je slijedom te odluke na UniCredit primijenila dodatni iznos od 59522445 eura, koji predstavlja otprilike 600 % varijabilnog dijela osnovnog iznosa novčane kazne te banke iz uvodne izjave 867. pobijane odluke, dok je za Nomuru predstavljao otprilike 120 %, za Portigon otprilike 63 % te za RBS i UBS otprilike 20 %. Međutim, na temelju toga se u odnosu na UniCredit opravdano utvrdio znatno manji postotak s obzirom na to da je u manjoj mjeri bio uključen u spornu povredu.
2006
UniCredit podredno zbog istih razloga tvrdi da je Komisija pogrešno propustila primijeniti točku 37. Smjernica kako bi znatno prilagodila dodatni iznos.
2007
UniCredit još podrednije, ali i dalje zbog istih razloga tvrdi da je Komisija trebala utvrditi minimalan dodatni iznos predviđen točkom 25. Smjernica, odnosno 15 %.
2008
Kad je riječ, kao prvo, o argumentaciji koju je UniCredit najprije istaknuo, valja podsjetiti na to da je, u pogledu njegove tvrdnje o povredi načela individualizacije kazni i sankcija, u okviru izračuna iznosa novčanih kazni izrečenih na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003, različito postupanje prema poduzetnicima o kojima je riječ svojstveno izvršavanju ovlasti koje Komisija ima na temelju te odredbe. Naime, od Komisije se traži da u okviru svoje margine prosudbe individualizira sankciju prema ponašanju i posebnim obilježjima predmetnih poduzetnika kako bi u svakom slučaju jamčila potpunu djelotvornost pravila Unije o tržišnom natjecanju (vidjeti presudu od 7. lipnja 2007., Britannia Alloys & Chemicals/Komisija, C‑76/06 P, EU:C:2007:326, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
2009
Usto je za poštovanje načela individualizacije kazni i sankcija dovoljno da konačni iznos novčane kazne odražava razlike u položaju različitih sudionika te nije potrebno da Komisija u svakoj fazi izračuna iznosa novčane kazne sa sudionicima postupa različito (presuda od 13. rujna 2013., Total Raffinage Marketing/Komisija, T‑566/08, EU:T:2013:423, t. 454.).
2010
Iz toga proizlazi da povredu načela individualizacije kazni u odnosu na UniCredit ne može činiti, sama po sebi, obična činjenica da Komisija u odnosu na predmetnu banku utvrđuje dodatni iznos čija relativna vrijednost predstavlja znatno veći udio varijabilnog dijela osnovnog iznosa novčane kazne o kojoj je riječ nego u pogledu drugih banaka o kojima je riječ.
2011
Usto, u ovom slučaju, takva je povreda tim manje dokazana jer se, na prvom mjestu, točkom 25. Smjernica predviđa da se dodatni iznos, koji se odnosi na obilježja djelovanja svih sudionika, a ne na pojedinačne situacije svakog od njih (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2019., Silver Plastics i Johannes Reifenhäuser/Komisija, T‑582/15, neobjavljenu, EU:T:2019:497, t. 338. i navedenu sudsku praksu), izračunava „bez obzira na trajanje sudjelovanja poduzetnika u povredi” kako bi se, među ostalim, poduzetnike odvratilo od povrede prava tržišnog natjecanja, makar i u kratkom razdoblju (presuda od 7. studenoga 2019., Campine i Campine Recycling/Komisija, T‑240/17, neobjavljena, EU:T:2019:778, t. 346.).
2012
Stoga, s obzirom na to da UniCredit nije osporavao valjanost točke 25. Smjernica koju Komisija izričito primjenjuje, ona nije trebala u tom pogledu uzeti u obzir trajanje UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi.
2013
Na drugom mjestu, neovisno o sudskoj praksi navedenoj u točki 2011. ove presude, valja utvrditi da je Komisija u uvodnoj izjavi 868. pobijane odluke u odnosu na UniCredit primijenila poseban dodatni iznos od 17 % zamjenske vrijednosti, a ne od 18 % kao u odnosu na sve druge banke o kojima je riječ, kako bi uzela u obzir činjenicu da su „[UniCreditovi] trgovci bili aktivni samo na sekundarnom tržištu”.
2014
Slijedom toga, UniCredit pogrešno prigovara Komisiji da nije uzela u obzir njegovu posebnu situaciju i da je stoga povrijedila načelo individualizacije kazni i sankcija.
2015
Ta se banka isto tako pogrešno poziva na povredu načela proporcionalnosti zbog posebne stope od 17 % zamjenske vrijednosti koja je u odnosu na nju utvrđena u okviru dodatnog iznosa.
2016
S jedne strane, s obzirom na tekst točke 25. Smjernica, na temelju nijednog elementa koji je istaknula ta banka ne može se zaključiti da Komisija u odnosu na nju nije trebala utvrditi dodatni iznos.
2017
Kao što je to Komisija pravilno istaknula u uvodnoj izjavi 871. pobijane odluke, sporna povreda imala je oblik sporazuma i usklađenih djelovanja među konkurentima i stoga zabranjenog sporazuma, čija težina i štetnost za tržišno natjecanje opravdavaju da se na nju primijeni sankcija radi odvraćanja drugih poduzetnika od provođenja istovjetnih ili sličnih ponašanja.
2018
U potonjem pogledu, suprotno onomu što tvrdi UniCredit, Komisija je u uvodnoj izjavi 872. pobijane odluke pravilno mogla utvrditi činjenicu da su se u financijskom sektoru već odvijala slična protutržišna ponašanja, iako ta banka u njima nije sudjelovala.
2019
Naime, traženje odvraćajućeg učinka ne odnosi se samo na poduzetnike koji su posebno obuhvaćeni odlukom o izricanju novčanih kazni, nego se time nastoji i poticati poduzetnike slične veličine i sa sličnim resursima da se suzdrže od sudjelovanja u sličnim povredama pravila tržišnog natjecanja (vidjeti presudu od 5. prosinca 2013., Caffaro/Komisija, C‑447/11 P, EU:C:2013:797, t. 37.; vidjeti u tom smislu i presudu od 17. prosinca 2014., Pilkington Group i dr./Komisija, T‑72/09, neobjavljenu, EU:T:2014:1094, t. 302. i navedenu sudsku praksu).
2020
S druge strane, UniCredit ne može valjano tvrditi da dodatni iznos od 17 % zamjenske vrijednosti koji je utvrdila Komisija premašuje ono što je prikladno i da ga je trebalo utvrditi u donjem dijelu raspona od 15 % do 25 % vrijednosti prihoda od prodaje navedenog u točki 25. Smjernica.
2021
Naime, Komisija je dodatni iznos od 17 % zamjenske vrijednosti pravilno mogla smatrati prikladnim s obzirom na, s jedne strane, težinu i inherentnu štetnost ponašanja o kojima je riječ za tržišno natjecanje, kao i potrebu odvraćanja od njihova ponavljanja u sektoru u kojem su nedavno utvrđene ranije slične povrede i, s druge strane, činjenicu da je UniCredit bio aktivan samo na jednom od dvaju tržišta na koje se odnosila sporna povreda.
2022
Isto tako, posebna obilježja UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi ne mogu opravdati to da Komisija utvrdi dodatni iznos u manjem postotku od 17 % zamjenske vrijednosti.
2023
Najprije, postotak od 17 % zamjenske vrijednosti već se nalazi u donjem dijelu raspona navedenog u točki 25. Smjernica.
2024
Nadalje, činjenicom da je UniCredit bio aktivan samo na sekundarnom tržištu ili da je u spornoj povredi sudjelovao samo tijekom kratkog razdoblja ne može se opravdati smanjenje za više od jednog postotnog boda u usporedbi s dodatnim iznosom koji je utvrđen u odnosu na druge banke o kojima je riječ.
2025
Naime, suprotno onomu što tvrdi UniCredit, razgovori u kojima je sudjelovao bili su jednako ozbiljni ili štetni za tržišno natjecanje kao oni koji su se vodili prije početka njegova sudjelovanja u spornoj povredi te opravdavaju to da je Komisija smatrala da predmetne banke i druge dionike na financijskim tržištima treba odvratiti od njezina ponavljanja.
2026
Stoga, kad bi se u odnosu na UniCredit utvrdio manji postotak od 17 %, time bi se dovela u pitanje Komisijina zadaća da donese dosljednu i objektivno opravdanu ocjenu o težini sporne povrede u kojoj su ta banka i druge predmetne banke sudjelovale, odnosno zadaća koja pridonosi i poštovanju načela proporcionalnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 29. rujna 2021., Tokin/Komisija, T‑343/18, EU:T:2021:636, t. 63. (neobjavljena) i navedenu sudsku praksu).
2027
Naposljetku, činjenica da stopa od 17 % utvrđena u odnosu na UniCredit dovodi do utvrđivanja dodatnog iznosa koji predstavlja otprilike 600 % varijabilnog dijela osnovnog iznosa novčane kazne koja mu je izrečena ili pak više od 85 % konačnog iznosa te novčane kazne nije relevantna jer ta stopa predstavlja pravilnu primjenu metodologije koju je Komisija navela u točki 25. Smjernica, u vezi s njihovim odjeljkom A, čiju valjanost UniCredit ne dovodi u pitanje.
2028
Osim toga, ako UniCredit Komisiji nije namjeravao prigovoriti stopu dodatnog iznosa utvrđenu u odnosu na njega, nego činjenicu da je ta stopa primijenjena na godišnju zamjensku vrijednost, iako je on sudjelovao u spornoj povredi samo dva mjeseca, on je to trebao izričito navesti u svojoj tužbi i osporavati valjanost točke 25. Smjernica kojom se to predviđa.
2029
Međutim, valja utvrditi da UniCredit svoju kritiku nije potkrijepio ničim drugim osim usporedbama s dodatnim iznosima utvrđenima u odnosu na druge banke o kojima je riječ i izraženima u postocima varijabilnog dijela osnovnog iznosa.
2030
Slijedom toga, ne dovodeći u pitanje ocjenu koju je Opći sud proveo u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti, Komisija prilikom provedbe svojih Smjernica nije povrijedila načelo individualizacije kazni i sankcija ni načelo proporcionalnosti time što je u odnosu na UniCredit utvrdila dodatni iznos od 17 % zamjenske vrijednosti, izrečen s ciljem odvraćanja.
[omissis]
3) Drugi dio UniCreditova desetog tužbenog razloga i Nomurin deseti tužbeni razlog, koji se temelje na pogreškama u prilagodbi osnovnog iznosa novčanih kazni koje su im izrečene
[omissis]
2052
Naime, najprije, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 382. pobijane odluke, kategorije koje je utvrdila Komisija sastavljene su u analitičke svrhe kako bi se utvrdila jedna jedinstvena i trajna povreda s protutržišnim ciljem, a ne onoliko povreda članka 101. UFEU‑a koliko ima kategorija u toj uvodnoj izjavi. Nadalje, te su kategorije usko povezane te se mogu djelomično preklapati, što znači da neki razgovor može biti razvrstan u više kategorija, kao što je to slučaj s 10 od 31 razgovora koji se stavljaju na teret Nomuri i s razgovorima od 28. rujna i 2. studenoga 2011. koji su pogrešno razvrstani u kategoriju 1. Naposljetku, valja utvrditi da je Komisija u svakom slučaju Nomuri stavila na teret 17 razgovora razvrstanih u kategoriju 4, koje uostalom nije razvrstala ni u jednu od potkategorija, suprotno onomu što tvrdi Nomura.
2053
Kao drugo, činjenica da se točkom 28. trećom alinejom Smjernica predviđa da Komisija može na temelju poduzetnikove uloge pokretača (poticatelja) povisiti osnovni iznos novčane kazne zbog otegotne okolnosti ne znači da Nomurina isključivo pasivna ili sljedbenička uloga, pod uvjetom da je u ovom slučaju utvrđena, predstavlja olakotnu okolnost u smislu točke 29. tih smjernica, na temelju koje taj poduzetnik stječe pravo na smanjenje osnovnog iznosa novčane kazne.
2054
U tom pogledu valja istaknuti i da, iako je isključivo pasivna ili sljedbenička uloga poduzetnika činila olakotnu okolnost u skladu s točkom 3. prvom alinejom Smjernica o metodi za utvrđivanje novčanih kazni koje se propisuju u skladu s člankom 15. stavkom 2. Uredbe br. 17. i člankom 65. stavkom 5. [UEZUČ-a] (SL 1998., C 9, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 6.), to više nije slučaj u Smjernicama (presuda od 16. rujna 2013., Dornbracht/Komisija, T‑386/10, EU:T:2013:450, t. 194.).
2055
Kao treće, Nomura ne može korisno tvrditi da je Komisija trebala uzeti u obzir činjenicu da ona nije obavljala aktivnosti na tržištu europskih državnih obveznica prije 9. ožujka 2011. ili čak prije 5. travnja 2011. jer je ta institucija pravilno smatrala da je ta banka u spornoj povredi počela sudjelovati 18. siječnja 2011., kao što to proizlazi iz točke 1351. ove presude.
2056
S obzirom na prethodno navedeno, drugi dio UniCreditova desetog tužbenog razloga i Nomurin deseti tužbeni razlog valja odbiti kao neosnovane.
c)
Posljedice koje Komisijina pogreška u pogledu početka UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi ima na zakonitost novčane kazne koja mu je izrečena
2057
Unatoč tomu što UniCredit nije istaknuo argument u pogledu utjecaja trajanja njegova sudjelovanja u spornoj povredi u okviru izračuna osnovnog iznosa njegove novčane kazne, valja ispitati posljedice pogreške koju je Komisija počinila u pogledu početka sudjelovanja te banke u spornoj povredi, koji je pogrešno utvrđen na 9. rujna 2011.
2058
Kao što se to istaknulo u točki 1302. ove presude, taj datum treba pomaknuti na 26. rujna 2011., što znači da je UniCredit u spornoj povredi sudjelovao od 26. rujna do 28. studenoga 2011.
2059
Međutim, takvo pomicanje, koje doista znači smanjenje trajanja UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi od 17 kalendarskih dana, ne utječe na koeficijent trajanja (točka 24. Smjernica) od 0,17 koji je utvrđen u odnosu na tu banku.
2060
Naime, iz uvodnih izjava 864. i 865. pobijane odluke proizlazi da se taj koeficijent trajanja izračunava „na temelju broja punih mjeseci sudjelovanja u povredi”, pri čemu se puni mjesec računa „od datuma početka, uz oduzimanje svih dana koji premašuju posljednji puni mjesec”. Primjerice, kad je riječ o povredi koja se odvijala od 4. siječnja 2007. do 28. studenoga 2011., multiplikacijski koeficijent izračunava se na temelju punih mjeseci koji su prošli od 4. siječnja 2007.”
2061
Međutim, čak i nakon oduzimanja 17 dana koje je Komisija neopravdano uzela u obzir, trajanje UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi i dalje iznosi više od dva puna mjeseca.
2062
To utvrđenje opravdava koeficijent trajanja od 0,17 koji je utvrdila Komisija.
[omissis]
7.
Natixisov četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 3. pobijane odluke
[omissis]
2099
Naime, u ovom slučaju, time što je Natixisu naložila da se suzdrži od ponavljanja bilo kakvih radnji ili ponašanja opisanog u članku 1. pobijane odluke, kao i od bilo kakvih radnji ili ponašanja koje ima jednak ili sličan cilj ili učinak, Komisija ni na koji način nije prekoračila ovlasti koje su joj dodijeljene člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 (vidjeti po analogiji presudu od 28. travnja 2010., Gütermann i Zwicky/Komisija, T‑456/05 i T‑457/05, EU:T:2010:168, t. 65.).
2100
Naime, Komisija je pravilno utvrdila da je Natixis s drugim bankama o kojima je riječ povrijedio članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u time što je sudjelovao u jedinstvenoj i trajnoj povredi u pogledu europskih državnih obveznica koja je obuhvaćala cijeli EGP, što Natixis nije osporavao u okviru svoje tužbe.
2101
U tim okolnostima, time što je Natixisu naložila da se ubuduće suzdrži od ponavljanja bilo kakvih radnji ili ponašanja opisanog u članku 1. pobijane odluke, kao i od bilo kakvih radnji ili ponašanja koje ima jednak ili sličan cilj ili učinak, Komisija je samo navela posljedice koje, kad je riječ o budućem ponašanju te banke, proizlaze iz utvrđenja iz navedenog članka 1., čime se isključuje bilo kakvo prebacivanje tereta dokazivanja i bilo kakva povreda načela pretpostavke nedužnosti.
2102
Stoga se ne može smatrati da je Komisija prekoračila ovlasti koje su joj dodijeljene člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 ili da obveze koje su Natixisu naložene u članku 3. drugom stavku pobijane odluke prekoračuju granice onoga što je prikladno i nužno kako bi se spriječile radnje obuhvaćene utvrđenim povredama ili svako ponašanje koje ima jednak ili sličan cilj ili učinak.
2103
S obzirom na prethodno navedeno, Natixisov četvrti tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
8.
Zaključak o tužbenim razlozima koji se odnose na poništenje pobijane odluke
2104
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da se odbijaju svi tužbeni razlozi koje su istaknule banke kojima Komisija nije izrekla novčanu kaznu, a to su Natixis, BofA i Portigon.
2105
Stoga u cijelosti treba odbiti tužbe koje su podnijeli Natixis u predmetu T‑449/21, BofA u predmetu T‑456/21 i Portigon u predmetu T‑462/21.
2106
Kad je riječ o bankama kojima je Komisija izrekla novčanu kaznu, kao prvo, iz prethodno navedenog također proizlazi da se svi tužbeni razlozi koje je istaknuo UBS odbijaju i da stoga valja odbiti prvi dio zahtjeva te banke.
2107
Kao drugo, iz ispitivanja drugog tužbenog razloga na koji se poziva UniCredit proizlazi da je njegovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi u pobijanoj odluci utvrđeno samo za razdoblje od 26. rujna do 28. studenoga 2011. i da je Komisija stoga počinila pogrešku time što je u članku 1. sedmoj alineji te odluke smatrala da je navedena banka u jedinstvenoj i trajnoj povredi sudjelovala od 9. rujna 2011.
2108
Slijedom toga, kao što to proizlazi iz točke 2067. ove presude, Komisija je u članku 2. petoj alineji pobijane odluke iznos novčane kazne za koju je odgovoran UniCredit pogrešno utvrdila na 69442000 eura.
2109
Iz toga slijedi da prvi dio zahtjeva koji je istaknuo UniCredit treba djelomično prihvatiti te da, s jedne strane, članak 1. sedmu alineju pobijane odluke treba poništiti u dijelu u kojem Komisija u toj odredbi utvrđuje da je UniCredit u jedinstvenoj i trajnoj povredi sudjelovao od 9. rujna 2011. i da, s druge strane, članak 2. petu alineju te odluke treba poništiti u dijelu u kojem se njime iznos novčane kazne za koju je odgovoran UniCredit utvrđuje na 69442000 eura.
2110
Kao treće, iz ispitivanja drugog argumenta iz petog dijela Nomurina šestog tužbenog razloga proizlazi da je Komisija za potrebe izračuna faktora prilagodbe pogrešno odbila primijeniti točne pondere za europske državne obveznice kojima je ta banka trgovala, iako su oni dostavljeni tijekom upravnog postupka, i da je ta institucija stoga u članku 2. drugoj alineji pobijane odluke iznos novčane kazne za koju je odgovorna Nomura pogrešno utvrdila na 129573000 eura.
2111
Iz toga slijedi da članak 2. drugu alineju pobijane odluke treba poništiti u dijelu u kojem se njime iznos novčane kazne za koju je odgovorna Nomura utvrđuje na 129573000 eura.
D. UBS‑ovi, UniCreditovi i Nomurini zahtjevi u pogledu neograničene nadležnosti
2112
Budući da nezakonitosti utvrđene u predmetima T‑453/21 i T‑455/21 utječu na iznos novčanih kazni izrečenih UniCreditu i Nomuri i da su te banke od Općeg suda zatražile da u odnosu na njih izvrši svoju neograničenu nadležnost, iznos njihovih novčanih kazni valja ponovno ocijeniti.
2113
Kad je riječ o UBS‑u, čija novčana kazna ne sadržava nikakvu nezakonitost, Opći sud također treba izvršiti svoju neograničenu nadležnost jer je ta banka zatražila smanjenje iznosa novčane kazne koja joj je izrečena.
2114
Sud Unije ovlašten je, kada izvršava svoju neograničenu nadležnost iz članka 261. UFEU‑a i članka 31. Uredbe br. 1/2003, povrh običnog nadzora zakonitosti sankcije, vlastitom ocjenom za utvrđivanje iznosa te sankcije nadomjestiti sankciju Komisije, autora akta u kojem je taj iznos prvotno utvrđen (vidjeti presudu od 21. siječnja 2016., Galp Energía España i dr./Komisija, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, t. 75. i navedenu sudsku praksu), te posljedično ukinuti, smanjiti ili povećati izrečenu novčanu kaznu.
2115
Kako bi utvrdio iznos novčane kazne izrečene poduzetniku na temelju svoje neograničene nadležnosti, sud Unije sam mora ocijeniti okolnosti konkretnog slučaja i vrstu povrede o kojoj je riječ. Takav postupak na temelju članka 23. stavka 3. Uredbe br. 1/2003 podrazumijeva uzimanje u obzir za svakog sankcioniranog poduzetnika težine predmetne povrede, kao i njezino trajanje, uvažavajući osobito načela obrazlaganja, proporcionalnosti, individualizacije sankcija i jednakosti postupanja, a da sud Unije nije vezan okvirnim pravilima koja je Komisija definirala u svojim smjernicama, čak i kada ga ona mogu usmjeravati (vidjeti u tom smislu presudu od 21. siječnja 2016., Galp Energía España i dr./Komisija, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, t. 89. i 90.).
1.
UBS‑ovi zahtjevi
2116
Kao što to proizlazi iz točke 2106. ove presude, Opći sud utvrdio je da nije osnovan nijedan od pet tužbenih razloga koje je istaknuo UBS, od kojih se svi odnose na novčanu kaznu koja mu je izrečena pobijanom odlukom.
2117
Naime, na temelju nijednog elementa ne može se smatrati da bi Opći sud u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti novčanu kaznu koju je Komisija zakonito utvrdila trebao smanjiti za najmanje 65 % njezina prvotnog iznosa, kao što ga to traži UBS.
2118
UBS se u tom pogledu ne može korisno pozivati na činjenicu da novčanu kaznu koja mu je izrečena treba smanjiti za 32000000 eura na temelju ispravka razlike koja postoji između razlika na kraju dana proizašlih iz podataka BGN i unutardnevnih razlika.
2119
Ekonomska analiza na koju se poziva UBS u tu svrhu ne može opravdati takav ispravak jer se u toj analizi ne navode reprezentativni podaci o razlikama koje su postojale u trenutku njegova sudjelovanja u spornoj povredi, odnosno tijekom krize državnog duga.
2120
S jedne strane, u njoj se navode prosječne unutardnevne razlike, izračunane na temelju europskih državnih obveznica koje su izdale samo tri države članice izdavateljice (Belgija, Njemačka i Francuska). S druge strane, ti prosjeci izračunani su na temelju podataka koji se odnose na znatno kasnije godine od razdoblja UBS‑ova sudjelovanja u spornoj povredi, odnosno na 2018., 2019. i 2021.
2121
UBS ne može valjano zahtijevati ni smanjenje od 24600000 eura na temelju potrebe da se ponderi za 32 kategorije europskih državnih obveznica utvrde na mjesečnoj razini.
2122
Iako bi takvo utvrđivanje na mjesečnoj razini moglo biti povoljnije za UBS, u točki 1835. ove presude već se istaknulo da je Komisijin metodološki odabir da primijeni nepromjenjive pondere i dalje u granicama margine prosudbe kojom ta institucija raspolaže prilikom izrade svoje metodologije izračuna zamjenske vrijednosti. Usto, ta je metodologija primijenjena na sve banke o kojima je riječ. Štoviše, čak ni u okviru neograničene nadležnosti koju izvršava Opći sud ne bi bilo u skladu s načelom jednakog postupanja ni razumno izmijeniti metodologiju, koju je Komisija valjano utvrdila i koju Opći sud potvrđuje, na način da se nepromjenjivi ponderi za 32 kategorije reprezentativnih europskih državnih obveznica koje je utvrdila Komisija zamijene s 58 različitih skupova mjesečnih pondera specifičnih za UBS, što bi dovelo do toga da se na tu banku više ne primjenjuju 32 pondera, nego 1856 pondera.
2123
Naposljetku, UBS ne može valjano zahtijevati da se provede ispravak iznosa koji je uostalom neodređen kako bi se faktor prilagodbe utvrdio na manje od 50 % njegove konačne razlike.
2124
Kao što to proizlazi iz bilješke 1408. pobijane odluke, ta stopa od 50 % objašnjava se na sljedeći način:
„[I]ako prihodi koje je ostvario trgovac konceptualno odgovaraju ukupnoj razlici kad se dvije transakcije razmatraju zajedno, kad se svaka od dviju transakcija razmatra pojedinačno, prihodi odgovaraju zamišljenom iznosu pomnoženom s polovicom razlike.”
2125
Naime, kad bi se utvrdila stopa niža od 50 %, to bi dovelo do toga da se za svaku transakciju kupnje i transakciju prodaje ne uzme u obzir dio razlike koju je dobio UBS, i to iako se u točki 1877. ove presude smatralo da se konačna razlika te banke dobivena s pomoću podataka BGN temelji na „najboljim raspoloživim podacima”.
2126
Stoga iznos novčane kazne izrečene UBS‑u treba ostati 172378000 eura.
2.
UniCreditovi zahtjevi
2127
Opći sud je u točkama 1302. i 2107. ove presude utvrdio da je Komisija pogrešno kao datum početka UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi utvrdila 9. rujna 2011., što znači da se taj datum pomiče na 26. rujna 2011.
2128
Međutim, u skladu s posljedicama tog utvrđenja za trajanje sudjelovanja te banke u spornoj povredi i faktor prilagodbe te stoga izračun zamjenske vrijednosti (vidjeti točku 2069. ove presude), Opći sud odbio je kao neosnovane kritike koje je istaknuo UniCredit i koje su usmjerene protiv drugih elemenata koji se odnose na određivanje iznosa novčane kazne koja mu je izrečena, osobito onih koje se odnose na metodologiju koju je utvrdila Komisija i njezinu opću primjenu.
2129
U tom kontekstu, Opći sud ponovno smatra da u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti može potvrditi pravno osnovane ocjene koje je Komisija provela u uvodnim izjavama 810. do 863. pobijane odluke.
2130
Međutim, kao prvo, na njemu je da odredi treba li, s obzirom na metodologiju izračuna zamjenske vrijednosti, zbog smanjenja trajanja UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi izmijeniti zamjensku vrijednost utvrđenu u odnosu na tu banku.
2131
U tom se pogledu u točkama 2065. i 2066. ove presude već istaknulo da je Komisija u odgovoru na pitanje Općeg suda provela novi izračun zamjenske vrijednosti kako bi uzela u obzir eventualno smanjenje trajanja UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi i da je ta institucija na temelju tog izračuna odredila faktor prilagodbe koji više nije iznosio 0,084 %, nego 0,086 % i stoga zamjensku vrijednost koja više nije iznosila 350132029 eura, nego 358468506 eura.
2132
Takvo se povećanje, za koje UniCredit izričito navodi da ne osporava njegovu računsku ispravnost, objašnjava činjenicom da, unatoč smanjenju trajanja razdoblja sudjelovanja te banke u spornoj povredi, novo razdoblje koje se uzima u obzir obuhvaća najintenzivnije doba krize državnog duga.
2133
Opći sud stoga smatra da u odnosu na UniCredit valja utvrditi faktor prilagodbe od 0,086 % i stoga, s obzirom na to da se ne mijenjaju zamišljeni iznosi primjenjivi na tu banku, zamjensku vrijednost od 358468506 eura.
2134
Kao drugo, s obzirom na odbijanje UniCreditova devetog tužbenog razloga, Opći sud smatra da u odnosu na njega valja utvrditi koeficijent težine od 17 %.
2135
Kao treće, s obzirom na to da UniCredit ne osporava koeficijent trajanja od 0,17 utvrđen u odnosu na njega i s obzirom na točke 2057. do 2062. ove presude, Opći sud smatra da se on može utvrditi.
2136
Kao četvrto, kad je riječ o dodatnom iznosu izrečenom s ciljem odvraćanja koji je Komisija utvrdila na 59522445 eura, valja podsjetiti na to da je, s jedne strane, UniCredit osporavao taj iznos samo zbog toga što je ta institucija na temelju primjene stope od 17 % zamjenske vrijednosti ili na temelju toga što je odbila primijeniti točku 37. Smjernica u odnosu na njega utvrdila dodatni iznos koji je proporcionalno veći od onog koji je primijenjen na druge banke i na to da je, s druge strane, ta argumentacija odbijena u točkama 2008. do 2035. ove presude.
2137
Međutim, iz sudske prakse proizlazi da, iako svrha novčanih kazni izrečenih poduzetnicima koji su povrijedili pravila Unije o tržišnom natjecanju treba biti ne samo kažnjavanje, nego i odvraćanje (vidjeti u tom smislu presude od 10. travnja 2014., Komisija/Siemens Österreich i dr. i Siemens Transmission & Distribution i dr./Komisija, C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 59. i od 10. travnja 2014., Areva i dr./Komisija, C‑247/11 P i C‑253/11 P, EU:C:2014:257, t. 132.), te novčane kazne ne smiju biti prekomjerne (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2012., Novácke chemické závody/Komisija, T‑352/09, EU:T:2012:673, t. 46. i navedenu sudsku praksu).
2138
Naime, kad bi se zamjenska vrijednost koja se odnosi na trajanje UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi od dva mjeseca utvrdila na godišnjoj razini u odnosu na tu banku za potrebe izračuna dodatnog iznosa koji se izriče s ciljem odvraćanja, to bi dovelo do toga da se u odnosu na nju utvrdi konačna novčana kazna od 71096000 eura, koja bi bila prekomjerna.
2139
Stoga, s obzirom na smanjeno trajanje UniCreditova sudjelovanja u spornoj povredi, težinu te povrede i funkciju održavatelja tržišta koju je izvršavala ta banka, kontekst financijske krize u kojem se navedena povreda odvijala, ali i potrebu da njezina sankcija bude odvraćajuća, Opći sud smatra da je novčana kazna od 65000000 eura pravedna sankcija za ponašanja koja se stavljaju na teret UniCreditu (vidjeti po analogiji presudu od 5. listopada 2011., Romana Tabacchi/Komisija, T‑11/06, EU:T:2011:560, t. 285.).
2140
Stoga se iznos novčane kazne izrečene UniCreditu utvrđuje na 65000000 eura.
3.
Nomurini zahtjevi
2141
Opći sud utvrdio je u točkama 1959. i 1960. ove presude da je Komisija pogrešno odbila upotrijebiti točne podatke koje je Nomura tijekom upravnog postupka dostavila za potrebe određivanja pondera za 32 kategorije europskih državnih obveznica svojstvenih toj banci i da stoga treba prihvatiti drugi argument iz petog dijela Nomurina šestog tužbenog razloga.
2142
Međutim, u skladu s posljedicama tog utvrđenja za izračun faktora prilagodbe te stoga izračun zamjenske vrijednosti, Opći sud odbio je kao neosnovane kritike koje je istaknula ta banka i koje su usmjerene protiv drugih elemenata koji se odnose na određivanje iznosa novčane kazne koja joj je izrečena, osobito onih koje se odnose na metodologiju koju je utvrdila Komisija i njezinu opću primjenu.
2143
U tom kontekstu, Opći sud smatra da u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti može potvrditi pravno osnovane ocjene koje je Komisija provela u uvodnim izjavama 810. do 872. i 874. do 878. pobijane odluke.
[omissis]
2147
Taj osnovni iznos ne treba prilagoditi kako bi se uzele u obzir Komisijine pogreške u pogledu protutržišne prirode razgovora od 18. svibnja, 22. lipnja i 4. listopada 2011. (vidjeti točku 798. ove presude) jer one ne utječu na trajanje sudjelovanja te banke u spornoj povredi.
2148
U tim okolnostima i s obzirom na to da u odnosu na Nomuru ne treba utvrditi nikakvu olakotnu ili otegotnu okolnost, novčana kazna koja se izriče toj banci utvrđuje se na 125646000 eura.
IV. Troškovi
2149
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
2150
Budući da UBS, Natixis, BofA i Portigon nisu uspjeli ni u jednom svojem zahtjevu, valja im naložiti snošenje troškova redom u predmetima T‑441/21, T‑449/21, T‑456/21 i T‑462/21, u skladu s Komisijinim zahtjevom.
2151
Budući da UniCredit i Nomura nisu uspjeli gotovo ni u jednom svojem zahtjevu, valja im također naložiti snošenje troškova u predmetima T‑453/21 odnosno T‑455/21, u skladu s Komisijinim zahtjevom.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Predmeti T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 i T‑462/21 spajaju se u svrhu donošenja presude.
2.
U predmetu T‑441/21:
–
tužba se odbija;
–
društvima UBS Group AG i UBS AG nalaže se snošenje troškova.
3.
U predmetu T‑449/21:
–
tužba se odbija;
–
društvu Natixis nalaže se snošenje troškova.
4.
U predmetu T‑453/21:
–
članak 1. sedma alineja Odluke Komisije C(2021) 3489 final od 20. svibnja 2021. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet AT.40324 – Europske državne obveznice) poništava se u dijelu u kojem se njime utvrđuje da su društva UniCredit SpA i UniCredit Bank AG sudjelovala u povredi od 9. rujna do 28. studenoga 2011., a ne od 26. rujna do 28. studenoga 2011.;
–
članak 2. peta alineja Odluke C(2021) 3489 final poništava se u dijelu u kojem se njime iznos novčane kazne koju su društva UniCredit i UniCredit Bank solidarno dužna platiti utvrđuje na 69442000 eura;
–
iznos novčane kazne, koju su društva UniCredit i UniCredit Bank solidarno dužna platiti, utvrđuje se na 65000000 eura;
–
u preostalom dijelu tužba se odbija;
–
društvima UniCredit i UniCredit Bank nalaže se snošenje troškova.
5.
U predmetu T‑455/21:
–
članak 2. druga alineja Odluke C(2021) 3489 final poništava se u dijelu u kojem se njime iznos novčane kazne koju su društva Nomura International plc i Nomura Holdings, Inc. solidarno dužna platiti utvrđuje na 129573000 eura;
–
iznos novčane kazne, koju su društva Nomura International i Nomura Holdings solidarno dužna platiti, utvrđuje se na 125646000 eura;
–
u preostalom dijelu tužba se odbija;
–
društvima Nomura International i Nomura Holdings nalaže se snošenje troškova.
6.
U predmetu T‑456/21:
–
tužba se odbija;
–
društvima Bank of America N. A. i Bank of America Corporation nalaže se snošenje troškova.
7.
U predmetu T‑462/21:
–
tužba se odbija;
–
društvu Portigon AG nalaže se snošenje troškova.
Papasavvas
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 26. ožujka 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezici postupka: njemački i engleski
(
1
)	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.