62018CC0385
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
EVGENIJA TANCHEVA
od 29. srpnja 2019. (
1
)
Predmet C‑385/18
Arriva Italia Srl,
Ferrotramviaria SpA,
Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi (CO.TRA.P)
protiv
Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
uz sudjelovanje:
Ferrovie dello Stato Italiane SpA,
Ferrovie del Sud Est e Servizi Automobilistici Srl,
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija))
„Državna potpora – Potpora koja je dodijeljena upravitelju infrastrukture lokalne željeznice u financijskim poteškoćama – Pojam državne potpore – Vrijeme kad se potpora smatra dodijeljenom – Kriterij privatnog ulagača – Korisnik prednosti – Narušavanje tržišnog natjecanja”
1.
U ovome je predmetu spor nastao zbog mjera koje je talijanska država poduzela 2016., a kojima je upravitelju lokalne željezničke infrastrukture u državnom vlasništvu te pružatelju usluga lokalnog prijevoza putnika dodijelila znatnu bespovratnu potporu zbog njegove teške financijske situacije. Uz to, svi su udjeli države u tom subjektu bili bez naknade preneseni upravitelju nacionalne željezničke infrastrukture u državnom vlasništvu, pod uvjetom da potonji financijski oporavi preneseno društvo. Drugi pružatelji usluga lokalnog prijevoza putnika, koji su bezuspješno izražavali interes za prijenos, osporavali su zakonitost tih mjera. Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) pita Sud čine li te mjere državnu potporu.
2.
Ovaj predmet predstavlja Sudu priliku da pruži smjernice o pojmovima prednosti i narušavanja tržišnoga natjecanja u svrhu klasifikacije državne intervencije kao državne potpore. Prvo pitanje na koje Sud mora odgovoriti jest ono je li se prednost dodijelila stjecatelju unatoč tomu što se on obvezao oporaviti lokalni subjekt i je li osoba kojoj je on prenesen stjecatelj (ako se preneseno društvo može oporaviti i ono ponovno postane profitabilno) ili preneseno društvo (koje ostvaruje korist od obveze stjecatelja da ga oporavi). Drugo pitanje postavljeno Sudu jest treba li se na temelju okolnosti da korisnik (ili korisnici) potpore djeluju na tržištima koja podliježu pravnim monopolima – te stoga nisu otvorena za tržišno natjecanje – isključiti da bi potpora mogla narušiti tržišno natjecanje.
I. Talijansko pravo
A.
Zakon o stabilnosti za 2016.
3.
Talijanska je država u članku 1. stavku 867. Zakona o stabilnosti za 2016. (
2
) za društvo Ferrovie del Sud Est e Servizi Automobilistici Srl (u daljnjem tekstu: FSE), zbog njegove „teške financijske situacije”, predvidjela izvanrednu upravu. To se trebalo provesti uredbom Ministro delle Infrastrutture e dei Trasporti (ministar infrastrukture i prometa, Italija) (u daljnjem tekstu: MIP).
4.
Druga i peta rečenica članka 1. stavka 867. Zakona o stabilnosti za 2016. nalagale su izvanrednom povjereniku da „pripremi poslovni plan oporavka” koji će biti usmjeren na smanjenje operativnih troškova i da podnese prijedloge MIP‑u za „prijenos ili otuđenje [FSE‑a] u skladu s kriterijima i postupcima koji su utvrđeni uredbom” MIP‑a. Osim toga, šesta i zadnja rečenica članka 1. stavka 867. Zakona o stabilnosti za 2016. predviđale su da se „do provedbe gore spomenutoga plana restrukturiranja, u svrhu osiguravanja nastavka poslovanja [FSE], odobravaju rashodi u iznosu od [70 milijuna eura] za 2016.”.
B.
Uredba br. 9/2016
5.
Članak 6. Uredbe br. 9/2016 (
3
) predviđao je izvanrednu upravu za FSE i utvrdio da je iznos od 70 milijuna eura koji je bio dodijeljen na temelju Zakona o stabilnosti za 2016. bio namijenjen za povećanje kapitala FSE‑a koji bi se mogao upotrebljavati čak i bez odobrenja javnih imatelja udjela u poduzeću „kako bi se osigurao kontinuitet i pravilnost javnih usluga koje [FSE] pruža, i to poduzimanjem svih potrebnih mjera da se osigura kontinuitet i oporavi gospodarska i financijska ravnoteža [FSE‑a]”.
C.
Uredba br. 264/2016
6.
Uredba br. 264/2016 (
4
) predviđala je da se svi udjeli MIP‑a u kapitalu FSE‑a prenesu društvu Ferrovie dello Stato Italiane SpA (u daljnjem tekstu: FSI), društvu koje je u stopostotnom vlasništvu Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija) (u daljnjem tekstu: MEF).
7.
Stjecatelj je bio izabran na temelju kriterija koji su navedeni u članku 1. stavku 1. Uredbe br. 264/2016, a to su: (a) „učinkovitost javnih udjela u kontekstu reorganizacije unutar jedinstvene gospodarske cjeline koja pripada istom vlasniku (državno tijelo)”; (b) „stjecatelj ima industrijska i imovinska svojstva koja osiguravaju kontinuitet rada i usluge te pružaju jamstvo vjerovnicima […]”; i (c) „restrukturiranje društva, uzimanjem u obzir negativnog neto udjela [FSE‑a]”.
8.
S obzirom na te kriterije, članak 2. stavak 2. Uredbe br. 264/2016 navodi da bi prijenos FSI‑ju bio „bez naknade”.
D.
Ugovor o prijenosu
9.
Ugovorom od 28. studenoga 2016., koji je ovjerio javni bilježnik, (u daljnjem tekstu: ugovor o prijenosu), MIP je FSI‑ju prenio sve svoje udjele u kapitalu FSE‑a.
10.
U memorandumu od istog dana („ministarski memorandum”) MIP je utvrdio da su ispunjeni uvjeti iz članka 1. stavka 1. Uredbe br. 264/2016. Konkretno, u skladu s navedenim memorandumom, FSI se obvezao otkloniti neravnotežu u imovini FSE‑a. Nadalje, u skladu s ministarskim memorandumom, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Agencija za zaštitu tržišta i tržišnog natjecanja, Italija) (u daljnjem tekstu: AGCM) odlučila je ne pokrenuti postupak koji je predviđen člankom 16. stavkom 4. Zakona br. 287/1990 (
5
) u vezi s prijenosom.
11.
Uz to, ministarski memorandum navodi da se odobrena sredstva od 70 milijuna eura koja su predviđena člankom 1. stavkom 867. Zakona o stabilnosti za 2016. „moraju upotrijebiti – uz uvjet njihova isključivog korištenja – za pokrivanje financijskih potreba željezničke infrastrukture [FSE‑a], u skladu sa zakonodavstvom Unije”.
E.
Uredba sa zakonskom snagom br. 50/2017
12.
Nakon prijenosa članak 47. stavak 7. Uredbe sa zakonskom snagom 50/2017 (
6
) zamijenio je zadnju rečenicu članka 1. stavka 867. Zakona o stabilnosti za 2016. sljedećim tekstom: „Ne dovodeći u pitanje obveze iz ovog stavka, odobravaju se rashodi u iznosu od 70 milijuna eura za 2016. godinu. Odgovarajuća sredstva prenose se u kapital [FSE‑a] kako bi se, u skladu sa pravilima [Unije] u ovom pitanju i u okviru plana restrukturiranja društva, koristila isključivo za ispunjenje obveza, uključujući prethodne obveze, te financijske potrebe koje se odnose na segment infrastrukture. Time se ne dovode u pitanje akti, mjere i transakcije koji su već provedeni u skladu s [Uredbom br. 264/2016]”.
II. Činjenice, glavni postupak i prethodna pitanja
13.
FSE, poduzeće koje je u to vrijeme bilo u cijelosti u vlasništvu MIP‑a, upravlja željezničkom infrastrukturom u vlasništvu Regione Puglia (regija Apulija, Italija) i pruža javne usluge željezničkog prijevoza putnika i povezane usluge cestovnog prijevoza u Apuliji (u Salentu).
14.
FSE‑u je zbog njegove teške financijske situacije, u skladu s člankom 1. stavkom 867. Zakona o stabilnosti za 2016. i Uredbom br. 9/2016, određena izvanredna uprava. Talijanska je država također odobrila dodjelu iznosa od 70 milijuna eura kako bi zajamčila nastavljanje obavljanja usluga koje pruža FSE do provedbe plana restrukturiranja.
15.
Uredbom br. 264/2016 je 4. kolovoza 2016. propisano da se svi udjeli koje MIP drži u kapitalu FSE‑a moraju prenijeti FSI‑ju, poduzeću u stopostotnom vlasništvu MEF‑a i holding društvu grupe da (putem Rete Ferroviaria SpA, društva kćeri FSI‑ja) upravlja nacionalnom željezničkom infrastrukturom i (putem Trenitalia SpA [„Trenitalia”], društva kćeri u potpunom vlasništvu FSI‑ja) pruža usluge prijevoza za putnike i robu, željeznicom i cestom. Prijenos je bio bez naknade. Uvjetovan je obvezom FSI‑ja da otkloni neravnotežu u imovini društva FSE‑a. Nije bilo javnog natječaja za odabir stjecatelja FSE‑a.
16.
AGCM je 12. listopada 2016., u skladu s člancima 20. i 21. Zakona br. 287/1990, obavijestio talijansku vladu o planiranom prijenosu MIP‑ovih udjela u FSE‑u i odobrenim sredstvima u iznosu od 70 milijuna eura jer prema njegovu mišljenju taj postupak nije mogao predstavljati državnu potporu (
7
).
17.
Arriva Italia Srl (u daljnjem tekstu: Arriva Italia), Ferrotramviaria SpA (u daljnjem tekstu: Ferrotramviaria) i Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi (CO.TRA.P) (u daljnjem tekstu: Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi), koji svi posluju u istom sektoru javnog željezničkog i cestovnog prijevoza, izrazili su interes za stjecanje FSE‑a. Ta su društva 24. listopada 2016. podnijela tužbu za poništenje Uredbe br. 264/2016 pred Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud u Laciju, Italija). Tvrdila su da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura i prijenos udjela u FSE‑u činila državnu potporu i da je talijanska država time što nije obavijestila Komisiju o takvim mjerama i njihovim provođenjem povrijedila članak 108. stavak 3. UFEU‑a.
18.
AGCM je 21. studenoga 2016. u izvršavanju svoje ovlasti za odobravanje koncentracije odlučio ne pokrenuti istragu postupka na temelju članka 16. stavka 4. Zakona br. 287/1990 u vezi s obaviješću o prijenosu FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u (
8
).
19.
Dana 28. studenoga 2016. prijenos je proveden pomoću ugovora o prijenosu koji je naveden u točki 9. ovog mišljenja.
20.
U siječnju 2017. FSE je podnio zahtjev pred Tribunale di Bari (Sud u Bariju, Italija) zahtijevajući sklapanje nagodbe s vjerovnicima.
21.
Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Okružni upravni sud u Laciju) odbio je tužbu presudom od 31. svibnja 2017.
22.
Arriva Italia, Ferrotramviaria Pugliesi i Consorzio Trasporti Aziende podnijeli su žalbu pred Consiglio di Stato (Državno vijeće).
23.
Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Predstavlja li u prethodno navedenim činjeničnim i pravnim okolnostima mjera koja se sastoji u zakonski dodijeljenim sredstvima u iznosu od 70 milijuna eura u korist gospodarskog subjekta u željezničkom prijevozu, pod uvjetima utvrđenima u [(članku 1. stavku 867.) Zakona o stabilnosti za 2016.], kako je izmijenjen [Uredbom sa zakonskom snagom br. 50/2017], te daljnji prijenos tih sredstava drugom gospodarskom subjektu bez javnog natječaja i naknade, državnu potporu u smislu članka 107. [UFEU‑a]?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora, je li dotična potpora ipak u skladu s pravom Unije i koje su posljedice neobavješćivanja o tome u skladu s člankom 107. stavkom 3. UFEU‑a?” (
9
).
24.
Pisana očitovanja podnijeli su zajednički Arriva Italia, Ferrotramviaria i Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi, FSI i Talijanska Republika, pisana očitovanja također su podnijele Republika Poljska i Europska komisija. Te su stranke, uz iznimku Republike Poljske, iznijele usmena očitovanja na raspravi održanoj 8. svibnja 2019.
III. Analiza
25.
Kao što je to Sud zatražio, u ovome ću se mišljenju ograničiti na analizu prvog pitanja.
26.
Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud čine li u biti sredstva u iznosu od 70 milijuna eura, koja su zakonski odobrena lokalnom subjektu u sektoru željezničkog prijevoza u skladu s uvjetima iz Zakona o stabilnosti za 2016. kao što je izmijenjen Uredbom sa zakonskom snagom br. 50/2017, i kasniji prijenos tog lokalnog subjekta upravitelju nacionalne željezničke infrastrukture u državnom vlasništvu, bez javnog natječaja i bez naknade, državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
27.
Prvo ću ocijeniti čine li odobrena sredstva od 70 milijuna eura državnu potporu i, kao drugo, čini li prijenos FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u državnu potporu (
10
).
A.
Odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura
28.
Kao što je prethodno navedeno, člankom 1. stavkom 867. Zakona o stabilnosti za 2016. odobrena je dodjela sredstava u iznosu od 70 milijuna eura u korist FSE‑a.
29.
Prema sudskoj praksi, klasifikacija određene nacionalne mjere „državnom potporom” zahtijeva da svi sljedeći uvjeti budu ispunjeni. Prvo, mora postojati intervencija države ili intervencija putem njezinih sredstava. Drugo, intervencija mora moći utjecati na trgovinu među državama članicama. Treće, mora dati selektivnu prednost korisniku. Kao četvrto, mora narušavati ili prijetiti da će narušiti tržišno natjecanje (
11
).
30.
U nastavku ću ispitati je li svaki od tih uvjeta ispunjen.
1. Intervencija države ili intervencija putem državnih sredstava
31.
U skladu sa sudskom praksom, da bi prednosti bilo moguće klasificirati kao „državnu potporu” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, one se moraju dodijeliti izravno ili neizravno putem državnih sredstava i moraju biti pripisive državi (
12
).
32.
Kao prvo, što se tiče uvjeta koji se odnosi na upotrebu državnih sredstava, ustaljena je sudska praksa da pojam „potpore” obuhvaća ne samo pozitivne koristi kao što su subvencije, nego i mjere koje u različitim oblicima smanjuju troškove koji su uobičajeno uključeni u proračun poduzeća i koji su stoga, a da nisu subvencije u užem smislu riječi, slične prirode i imaju jednake učinke (
13
).
33.
U ovom slučaju nema sumnje da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura moraju smatrati prijenosom državnih sredstava s obzirom na to da su rashodi bili odobreni zakonom o financijama, odnosno, Zakonom o stabilnosti za 2016., te se, kao što je to naveo sud koji je uputio zahtjev, za to tereti državni proračun.
34.
Kao drugo, što se tiče uvjeta da je mjera pripisiva državi, potrebno je ispitati jesu li tijela javne vlasti bila uključena u donošenje te mjere (
14
).
35.
U ovome slučaju jesu, s obzirom na to da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura bila dodijeljena člankom 1. stavkom 867. Zakona o stabilnosti za 2016., kao što je izmijenjen člankom 47. stavkom 7. Uredbe sa zakonskom snagom br. 50/2017.
36.
Međutim, prije nego što se može zaključiti da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura ispunjavaju prvi uvjet iz točke 29. ovog mišljenja potrebno je ispitati prigovor koji je iznio sud koji je uputio zahtjev, a koji sumnja da se može smatrati da je potpora dodijeljena jer nema dokaza o novčanom odljevu iz državnog proračuna niti se čini se da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura bila plaćena.
37.
U skladu sa sudskom praksom mora se smatrati da je potpora dodijeljena u trenutku kad je korisniku na temelju primjenjivih nacionalnih pravila dodijeljeno pravo da je primi. Na sudu koji je uputio zahtjev je da na temelju primjenjivog nacionalnog prava utvrdi kad se mora smatrati da je dodijeljena potpora. Taj sud u tu svrhu mora uzeti u obzir sve uvjete utvrđene nacionalnim pravom za dobivanje potpore u pitanju (
15
).
38.
Stoga se ne može zaključiti da je potpora dodijeljena u trenutku kad je plaćena korisniku (
16
) te nije relevantno da, kao što je postalo očito na raspravi, odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura još nisu bila plaćena (
17
).
39.
Potrebno je, međutim, provjeriti je li pravo na primanje odobrenih sredstava bilo dodijeljeno na temelju talijanskog prava. U tu svrhu sud koji je uputio zahtjev treba, kao što je to navedeno u točki 37. ove presude, utvrditi je li FSE‑u dodijeljeno bezuvjetno pravo na primitak odobrenih sredstava u iznosu od 70 milijuna eura ili mu je dodijeljeno uvjetno pravo i, ako je tako, jesu li uvjeti koji se primjenjuju na to pravo bili ispunjeni.
40.
S obzirom na to, ističem da je FSI na raspravi naveo da je, u skladu s člankom 1. stavkom 867. Zakona o stabilnosti za 2016. i Uredbe br. 9/2016, pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura bilo, kao prvo, uvjetovano podnošenjem i odobravanjem plana restrukturiranja kojim se potvrđuje oporavak FSE‑a i, kao drugo, odobrenjem FSE‑ova proračuna za 2015. Međutim nikakav plan restrukturiranja nije bio završen jer se, nakon daljnjih istraga izvanrednog povjerenika, jednostavno restrukturiranje FSE‑a nije više činilo kao izvediva opcija. Umjesto toga, donesena je Uredba br. 264/2016, kojom se predviđa prijenos FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u i odgovarajuća obveza FSI‑ja da oporavi FSE. Stoga uvjet koji se odnosi na donošenje i odobrenje plana restrukturiranja, koji se primjenjivao na pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura, nikad nije bio ispunjen, pa, prema FSI‑ju, FSE nikada nije stekao to pravo. U prilog FSI‑jevu stajalištu talijanska je vlada na raspravi navela da su odobrena sredstva bila „suspendirana”.
41.
Suprotno tomu, društvo Arriva Italia je na raspravi tvrdilo da je izvanredni povjerenik mogao odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura platiti od dana kad je postala primjenjiva Uredba br. 9/2016 koja provodi članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016. Nadalje, ono je naglasilo da je taj iznos bio unesen u FSE‑ovu bilancu kao kredit prema državi, pa se mora zaključiti da je FSE imao pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura. Komisija podržava stajalište društva Arriva Italia.
42.
Iako je na sudu koji je uputio zahtjev da se odluči za jedno od tih stajališta, sklon sam zaključiti da je članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016. dodijelio FSE‑u bezuvjetno pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura.
43.
Točno je da se stranke ne slažu o tumačenju zadnje rečenice članka 1. stavka 867. Zakona o stabilnosti za 2016., koja navodi da je dodjela sredstava odobrena „nelle more dell’attuazione del piano di risanamento” („do provedbe plana restrukturiranja”). Društvo Arriva Italia na raspravi je tvrdilo da pojam „nelle more” treba razumjeti na način da znači da je dodjela sredstava odobrena „odmah”, dok je FSI tvrdio da znači „tijekom” (provedbe plana restrukturiranja) (
18
). Iako uviđam da je posljednja rečenica članka 1. stavka 867. Zakona o stabilnosti pomalo dvosmislena, smatram da upućivanje na „svrhu osiguravanja nastavka poslovanja [FSE‑a]” sugerira to da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura trebaju osigurati da FSE može obavljati svoje aktivnosti i ostati na tržištu dok izvanredni povjerenik ne pripremi plan restrukturiranja. Čini mi se stoga da je, kao što to društvo Arriva Italia tvrdi, FSE stekao pravo na odobrena sredstva kada je Uredba br. 9/2016, koja provodi članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016., stupila na snagu.
44.
To će provjeriti sud koji je uputio zahtjev. Međutim, moram istaknuti da se, ako taj sud utvrdi da je pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura uvjetovano i da uvjeti koji se primjenjuju na to pravo nisu ispunjeni, pravo na odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura ne bi steklo. Slijedom toga, odobrena se sredstva ne bi smatrala državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
2. Učinak na trgovinu između država članica
45.
S obzirom na drugi uvjet koji se navodi u točki 29. ovog mišljenja, ustaljena je sudska praksa da, za svrhu klasificiranja nacionalne mjere kao „državne potpore”, nije potrebno ustanoviti da potpora ima stvarni učinak na trgovinu između država članica ili da je tržišno natjecanje narušeno, nego samo ispitati može li ta potpora utjecati na trgovinu i narušiti tržišno natjecanje. Međutim, utjecaj na trgovinu među državama članicama ne može biti potpuno hipotetski ili pretpostavljen. Stoga je potrebno utvrditi razlog zbog kojeg dotična mjera narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje i može sa svojim predvidivim učincima utjecati na trgovinu među državama članicama (
19
).
46.
S tim u vezi nije nužno da samo poduzeće koje je korisnik sudjeluje u trgovini unutar Unije. Ako država članica dodijeli potporu poduzeću, unutarnja se aktivnost, kao posljedica toga, može zadržati ili povećati, pa su kao posljedica toga mogućnosti poduzeća, osnovanih u drugim državama članicama, da uđu na tržište te države članice smanjene (
20
).
47.
FSI, koji su podržale talijanska i poljska vlada, tvrdi da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura ne mogu utjecati na trgovinu između država članica s obzirom na to da je sporna željeznička infrastruktura isključivo lokalna. Komisija zastupa suprotno stajalište.
48.
Prema mojem mišljenju, odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura za FSE utječu na trgovinu među državama članicama. Doduše, ne čini se da FSE sudjeluje u trgovini s drugim državama članicama. Međutim, ta su odobrena sredstva smanjila mogućnost društva Arriva Italia, društva kćeri njemačke grupe Deutsche Bahn, da upravlja željezničkom infrastrukturom koja je povjerena FSE‑u ili da pruža usluge prijevoza putnika na toj infrastrukturi.
3. Selektivna prednost koja je dodijeljena korisniku
49.
S obzirom na treći uvjet koji se navodi u točki 29. ovog mišljenja, treba napomenuti da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, mjere u bilo kojem obliku, koje vjerojatno izravno ili neizravno pogoduju određenim poduzećima, ili koje se mogu smatrati gospodarskom prednošću koju poduzeće koje je korisnik ne bi ostvarilo pod normalnim tržišnim uvjetima, smatraju državnom potporom (
21
).
50.
Za javna se poduzeća ta ocjena načelno vrši primjenom kriterija privatnog ulagača. Radi ocjene bi li istu mjeru u normalnim tržišnim uvjetima donio privatni ulagač u situaciji koja je najsličnija onoj u kojoj se nalazi država, treba uzeti u obzir samo koristi i obveze koje su povezane ulogom države kao imatelja udjela u poduzeću, a ne one koje su povezane s njezinom ulogom tijela javne vlasti. Proizlazi da uloge države kao imatelja udjela u poduzeću, s jedne strane, i kao tijela javne vlasti, s druge, treba razlikovati. Prema tome, primjenjivost kriterija privatnog ulagača u konačnici ovisi o tome je li predmetna država članica dodijelila, u ulozi imatelja udjela u poduzeću, a ne u ulozi tijela javne vlasti, gospodarsku prednost poduzeću koji je u njezinu vlasništvu (
22
).
51.
U ovom slučaju treba utvrditi je li članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016., kojim su FSE‑u odobrena bespovratna sredstva u iznosu od 70 milijuna eura, dodijelio prednost tom poduzeću.
52.
Smatram da u ovom slučaju nije vjerojatno da je primjenjiv kriterij privatnog ulagača.
53.
Naime, u skladu sa sudskom praksom, kad postoji sumnja, moraju postojati objektivni i provjerljivi dokazi da mjera u pitanju proizlazi iz uloge države kao imatelja udjela u poduzeću. S obzirom na to može biti potrebno podnijeti dokaze koji prikazuju da se odluka temeljila na gospodarskim procjenama koje su usporedive s onima koje bi, u tim okolnostima, razuman privatni ulagač u situaciji najsličnijoj onoj države članice izradio prije ulaganja kako bi odredio buduću profitabilnost. Nije dovoljno osloniti se na gospodarske procjene koje su učinjene nakon što se dodijelila prednost (
23
).
54.
Trebao bih istaknuti da ne postoje nikakvi dokazi da je talijanska država provela ijednu takvu gospodarsku procjenu profitabilnosti tog ulaganja prije nego što je 28. prosinca 2015. donijela Zakon o stabilnosti za 2016. Točno je da se tehničko izvješće koje prati taj zakon odnosi na „gospodarsku i financijsku analizu” koju je provela uprava FSE‑a (
24
). Međutim, nema nikakve indikacije da je ta analiza trebala utvrditi profitabilnost tog ulaganja. Kao što je to Komisija istaknula na raspravi, talijanska vlada nije imala jasnu sliku financijske situacije FSE‑a kad se odlučila na to ulaganje, s obzirom na to da članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016. također zahtijeva da izvanredni povjerenik pripremi detaljno izvješće o financijskoj situaciji FSE‑a. Iz toga slijedi da talijanska država nije imala potrebne informacije da bi utvrdila hoće li ulaganje biti profitabilno. Čini mi se stoga da talijanska vlada pri odlučivanju o odobrenim sredstvima u iznosu od 70 milijuna eura nije postupala u ulozi imatelja udjela u poduzeću pa kriterij privatnog ulagača nije primjenjiv.
55.
Međutim, ako bi sud koji je uputio zahtjev zaključio, posebno na temelju dodatnih informacija, da je kriterij privatnog ulagača primjenjiv, mišljenja sam da taj kriterij ne bi bio ispunjen. Upitno je bi li privatni ulagač dodijelio 70 milijuna eura društvu u tako teškoj financijskoj situaciji kao što je ona FSE‑a, koji je do kraja 2015. imao negativan kapital u iznosu od približno 200 milijuna eura (
25
).
56.
Zaključujem da je članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016. dodjeljivanjem FSE‑u odobrenih sredstava u iznosu od 70 milijuna eura tom poduzeću dodijelio prednost. S obzirom na to da su se odobrena sredstava dodijelila jednom određenom poduzeću, odnosno FSE‑u, nedvojbeno je da je ta prednost selektivna.
4. Narušavanje ili prijetnja narušavanja tržišnoga natjecanja
57.
U odnosu na četvrti uvjet za klasifikaciju državne potpore upućuje se na sudsku praksu koja je navedena u točki 45. ovog mišljenja i na sudsku praksu prema kojoj se, kad potpora koju je dodijelila država članica jača položaj poduzeća u usporedbi s drugim poduzećima koja se natječu u trgovini unutar Unije, mora smatrati da se potporom utjecalo na potonje (
26
).
58.
FSI i talijanska vlada tvrde da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu upotrebljavati samo za financiranje željezničke infrastrukture kojom je upravljao FSE i da prema tome ona ne narušavaju tržišno natjecanje. Njihovo se obrazloženje može sažeti kako slijedi: kao prvo, korištenje predmetne infrastrukture podliježe pravnom monopolu prema talijanskom pravu, pa ne postoji tržišno natjecanje ni na tržištu za upravljanje tom infrastrukturom niti za to tržište. Stoga je narušavanje tržišnog natjecanja isključeno. Kao drugo, unakrsno subvencioniranje gospodarskih aktivnosti kao što je pružanje usluga prijevoza na spornoj infrastrukturi spriječeno je posebno činjenicom da FSE vodi zasebne račune za, s jedne strane, upravljanje željezničkom infrastrukturom i, s druge strane, pružanje tih usluga. Poljska se vlada slaže da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura ne narušavaju tržišno natjecanje.
59.
Društvo Arriva Italia, koje je podržala Komisija, zauzima suprotno stajalište i tvrdi da ta odobrena sredstva narušavaju tržišno natjecanje. Komisija tvrdi da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura moraju upotrijebiti za osiguravanje trajnog poslovanja FSE‑a. Međutim naglašava da bi, ako bi se smatralo da se ta odobrena sredstva mogu upotrijebiti samo za financiranje željezničke infrastrukture, ona ipak mogla narušiti tržišno natjecanje. Prema mišljenju Komisije to je zato što unatoč tomu što nema tržišnog natjecanja na tržištu za upravljanje tom infrastrukturom i tržišta za pružanje usluga prijevoza putnika, postoji tržišno natjecanje za ta tržišta. Iz toga slijedi da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogla narušiti tržišno natjecanje jer dopuštaju FSE‑u da ostane na tržištu, čime se druge sudionike sprječava da im se povjere dvije gore navedene aktivnosti.
60.
Smatram da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu narušiti tržišno natjecanje iz sljedećih razloga.
61.
Kao prvo, ne slažem se sa stajalištem FSI‑ja i talijanske vlade koji smatraju da se odobrena sredstva moraju upotrebljavati samo za financiranje željezničke infrastrukture.
62.
Podsjećam da članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016., u njegovoj izvornoj verziji, predviđa da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu upotrijebiti za osiguranje trajnog poslovanja FSE‑a. Međutim, nakon izmjene članka 47. stavka 7. Uredbe sa zakonskom snagom br. 50/2017, ta ista odredba propisuje da se odobrena sredstva moraju upotrebljavati samo za pokriće obveza i financijske zahtjeve željezničke infrastrukture. Kao što sam prikazao u točkama 42. i 43. ovog mišljenja, čini mi se da treba smatrati da su odobrena sredstva dodijeljena u trenutku stupanja na snagu Uredbe sa zakonskom snagom br. 9/2016, kojom se prenosi članak 1. stavak 867. Zakona o stabilnosti za 2016. Iz toga slijedi – podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev – da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura bila dodijeljena za svrhe koje su navedene u tom zakonu i uredbi, to jest kako bi osigurala poslovanje FSE‑a.
63.
S obzirom na učinak na tržišno natjecanje, moram istaknuti da FSE‑ovo upravljanje željezničkom infrastrukturom i pružanje usluga prijevoza putnika, prema riječima suda koji je uputio zahtjev, podliježu pravnom monopolu (ili, kao što to tvrdi Komisija, oni se moraju smatrati sustavom isključivih prava koje je Regione Puglia prihvatila).
64.
Naime FSE, na temelju ugovora o koncesiji koji je Regione Puglia izravno dodijelila, upravlja s osam željezničkih linija (
27
) koje su u vlasništvu potonje. Osim toga, FSE prema ugovoru o koncesiji koji je Regione Puglia izravno dodijelila također pruža, kao prvo, usluge prijevoza putnika željeznicom na tih osam linija i, kao drugo, usluge prijevoza putnika cestom na odgovarajućem području. FSE je jedini upravitelj osam željezničkih linija i on je jedini pružatelj usluga prijevoza na toj infrastrukturi. Kao što je navedeno u odluci AGCM‑a, ostala četiri pružatelja usluga regionalnog prijevoza putnika željeznicom u Apuliji, osobito Treniitalia, Ferrovie del Gargano SpA, Ferrovie Apulo‑Lucane Srl i Ferrotramviaria posluju na drugim željezničkim mrežama (
28
).
65.
Stoga bi se činilo da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura nisu mogla narušiti tržišno natjecanje s obzirom na to da tržište na kojem je korisnik, točnije FSE, aktivan nije otvoreno za tržišno natjecanje.
66.
Međutim, po mojem se mišljenju iz samog postojanja pravnog monopola ne može zaključiti da je narušavanje tržišnog natjecanja isključeno. To može biti tako samo ako postoje dokazi, kao prvo, da se na aktivnosti FSE‑a primjenjuju pravila o pravnom monopolu i da, prema tome, ne postoji stvarno tržišno natjecanje na tržištima na kojima FSE posluje, ali i, kao drugo, da nema potencijalnog tržišnog natjecanja na tim tržištima.
67.
S tim u vezi primjećujem da je primjerice u predmetu ASM Brescia (
29
) Opći sud odbio argument da potpora koja je dodijeljena društvima koja pružaju javne usluge u sektorima vode, plina i električne energije ne može narušiti tržišno natjecanje jer ta društva ne posluju na konkurentnim tržištima. Jedan od razloga zašto je taj argument odbijen jest da su se društva koja pružaju te usluge natjecala za dodjelu koncesija za pružanje javnih usluga na lokalnoj razini u različitim općinama, pa su tržišta za te koncesije bila otvorena za tržišno natjecanje (
30
).
68.
Također ističem da je ovaj pristup u skladu s bilješkom 324. Obavijesti o pojmu državne potpore (
31
), u kojoj se navodi da „ako upravljanje infrastrukturom podliježe pravnom monopolu i ako je tržišno natjecanje za to tržište za upravljanje infrastrukturom isključeno, prednost koju je država dodijelila upravitelju infrastrukture ne može narušiti tržišno natjecanje”. Ta bilješka upućuje na točku 188. Obavijesti koja navodi da je, ako usluga podliježe pravnom monopolu, narušavanje tržišnog natjecanja osobito isključeno ako „pravni monopol ne samo da isključuje tržišno natjecanje na tržištu, nego također i za tržište, u smislu da isključuje bilo kakvo moguće tržišno natjecanje za postati isključivim pružateljem usluga u pitanju”.
69.
U ovom slučaju čini mi se da postoji potencijalno tržišno natjecanje na tržištima za upravljanje željezničkom infrastrukturom koje je povjereno FSE‑u i za pružanje usluga prijevoza putnika na toj infrastrukturi.
70.
Prema tome, ističem da je društvo Arriva Italia na raspravi objasnilo da kad koncesije za pružanje usluga lokalnog prijevoza putnika isteknu, konkurentne se ponude mogu pohraniti za obnovu tih koncesija (
32
). Ako nema pohranjenih ponuda i tijela javne vlasti izravno dodijele koncesije, kao što je bio slučaj za osam željezničkih linija kojima je upravljao FSE, poduzeća se natječu za dodjelu koncesija. Prema mojem mišljenju, upravitelje koji su aktivni u drugim dijelovima Apulije (točnije Trenitalia, Ferrovie del Gargano, Ferrovie Apulo‑Lucane i Ferrotramviaria) treba smatrati potencijalnim konkurentima FSE‑a. Osim toga, gospodarski se subjekti koji su izrazili interes za stjecanje FSE‑a (osobito, tužitelji u glavnom postupku) mogu smatrati potencijalnim konkurentima (
33
).
71.
Iz toga slijedi da FSE‑u odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu narušiti tržišno natjecanje jer jačaju položaj poduzeća u odnosu na potencijalne konkurente. Kao što je to istaknula Komisija, dopuštajući FSE‑u da ostane na tržištu, ta su odobrena sredstva spriječila da upravljanje spornom željezničkom infrastrukturom i pružanje usluga prijevoza putnika na toj infrastrukturi bude povjereno drugim društvima kao što je društvo Arriva Italia.
72.
Kao drugo, ako bi se smatralo da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu upotrijebiti samo za financiranje infrastrukture to, prema mojem mišljenju, ne bi dovodilo do zaključka da je narušavanje tržišnog natjecanja isključeno.
73.
U svojim pisanim očitovanjima, ni FSI ni talijanska vlada ne tvrde da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu upotrijebiti samo za izgradnju infrastrukture. Oni samo ističu da se moraju upotrijebiti za infrastrukturu. Međutim, u skladu s točkom 211. Obavijesti o pojmu državne potpore, „narušavanje tržišnog natjecanja obično je isključeno [kad se potpora dodjeljuje za] izgradnju […] infrastrukture” (
34
). Suprotno tomu, kad se potpora dodjeljuje za upravljanje infrastrukturom, i kao što je ovdje slučaj, upravljanje te infrastrukture podliježe pravnom monopolu, narušavanje tržišnog natjecanja isključeno je samo ako je tržišno natjecanje za tržište isključeno, u skladu s točkom 188. te obavijesti. Stoga, ako se bude smatralo da se odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu upotrijebiti samo za financiranje poslovanja željezničke infrastrukture, to ne bi promijenilo moj zaključak iz točke 71. ovog mišljenja.
74.
Međutim, radi potpunosti, moram navesti da je FSI, iako nije u svojim pisanim očitovanjima tvrdio da su odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura dodijeljena za izgradnju infrastrukture, na raspravi tvrdio da se ta odobrena sredstva moraju upotrebljavati „većim dijelom, možda i u cijelosti” za svrhe izgradnje. FSI je tvrdio da na području blizu Barija treba promijeniti kolosiječne pragove i da u drugim područjima treba izvesti elektrifikacijske radove, i da takvo poboljšanje postojeće infrastrukture treba smatrati kao„izgradnju” infrastrukture.
75.
Čak i da se smatralo da aktivnosti koje su spomenute u prethodnoj točki treba smatrati kao „izgradnju” infrastrukture za potrebe točke 211. Obavijesti o pojmu državne potpore, ne bi nužno proizlazilo da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura ne mogu narušiti tržišno natjecanje.
76.
Naime, točka 219. Obavijesti o pojmu državne potpore predviđa da „izgradnja željezničke infrastrukture koja se stavlja na raspolaganje potencijalnim korisnicima pod jednakim i nediskriminirajućim uvjetima […] obično ne […] narušava tržišno natjecanje”. Osim toga, točka 212. te obavijesti od država članica zahtijeva da „osiguravaju da se financiranje koje je osigurano za izgradnju [infrastrukture] […] ne može upotrijebiti za unakrsno subvencioniranje […] drugih gospodarskih aktivnosti, uključujući upravljanja infrastrukturom”. U toj se točki također navodi da se unakrsno subvencioniranje može isključiti na način da se osigura vođenje odvojenih računa koji raspodjeljuju troškove i prihode na odgovarajući način.
77.
Moram naglasiti da je u ovom slučaju jasno da sporna željeznička infrastruktura nije potencijalnim korisnicima stavljena na raspolaganje pod jednakim i nediskriminirajućim uvjetima s obzirom na to da je FSE jedini pružatelj usluga prijevoza putnika na osam željezničkih linija kojima upravlja. Također bih napomenuo da se unakrsno subvencioniranje može isključiti samo ako FSE vodi odvojene račune za, s jedne strane, izgradnju infrastrukture i, s druge strane, upravljanja infrastrukturom i pružanje usluga prijevoza, što sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti.
78.
Zaključujem da se ne može isključiti da odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura mogu narušiti tržišno natjecanje.
B.
Prijenos FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u
79.
Kao što je prethodno navedeno, prijenos FSI‑ju, društvu koje je u potpunom vlasništvu MEF‑a, 100 % udjela koje MIP drži u kapitalu FSE‑a bio je predviđen u Uredbi br. 264/2016 te se izveo na temelju ugovora o prijenosu. Taj je prijenos izvršen bez javnog natječaja i bez naknade. Međutim, bio je podložan obvezi FSI‑ja da otkloni neravnotežu u imovini FSE‑a.
80.
Kao što sam to učinio za odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura, ispitat ću u nastavku ispunjava li prijenos udjela u FSE‑u svaki od uvjeta koji su navedeni u točki 29. ovog mišljenja.
1. Intervencija države ili intervencija putem državnih sredstava
81.
Upućujem na sudsku praksu koja je navedena u točkama 31., 32. i 34. ovog mišljenja.
82.
Kao prvo, što se tiče uvjeta glede upotrebljavanja državnih sredstava, FSE raspolaže javnim sredstvima (
35
) i ministarstvo, odnosno, MIP je jedini imatelj udjela u poduzeću tog društva. Stoga se prijenos MIP‑ovih udjela u kapitalu FSE‑a treba smatrati kao prijenos državnih sredstava (
36
).
83.
Kao drugo, što se tiče uvjeta da je mjera pripisiva državi, tijela javne vlasti bila su uključena u donošenje mjere koja omogućuje prijenos udjela u FSE s obzirom na to da je taj prijenos bio predviđen Uredbom br. 264/2016 i proveden putem javnobilježničkog akta koji je potpisao MIP.
84.
Moram naglasiti da ne dijelim sumnje suda koji je uputio zahtjev koji smatra da bi klasifikacija državne potpore morala biti spriječena činjenicom da prijenos udjela u FSI‑ju prolazi između dva subjekta koja su u cijelosti u vlasništvu države koji nemaju neovisne proračune, ali čiji su procijenjeni rashodi plaćeni u državni proračun. Sud koji je uputio zahtjev naglašava da je prijenos u skladu s načelom neutralnosti Europske unije u odnosu na sustave vlasništva, kao što je utvrđeno u članku 345. UFEU‑a.
85.
Arriva Italia i Komisija ne slažu se s tom tvrdnjom, iako se FSI i talijanska vlada slažu. Komisija tvrdi da bi, ako bi se taj argument prihvatio, to ugrozilo djelotvornost pravila o državnim potporama i to ne bi bilo u skladu s člankom 345. UFEU‑a jer bi dovelo do nejednakog postupanja prema javnim i privatnim korisnicima potpore.
86.
Napominjem da, suprotno onomu što FSI i talijanska vlada tvrde, prijenos udjela u FSE‑u nije jednostavna reorganizacija u javnom sektoru. Naime, prijenos udjela popraćen je FSI‑jevom obvezom da financijski oporavi FSE.
87.
Osim toga, naglasio bih da članak 345. UFEU‑a ni na koji način ne isključuje primjenu pravila o državnim potporama na javna poduzeća kao što je FSI. Naime, članak 345. UFEU‑a, u kojem se navodi da UEU i UFEU „ni na koji način ne dovode u pitanje pravila kojima se u državama članicama uređuje sustav vlasništva”, dopušta državama članicama da zadrže ili ustanove javno vlasništvo za određene poduzetnike. On ne oslobađa sustave javnog vlasništva od pravila o državnim potporama s obzirom na to da, u skladu s člankom 106. stavkom 1. UFEU‑a, pravila o tržišnom natjecanju, uključujući članak 107. stavak 1. UFEU‑a, primjenjuju na javna poduzeća. U suprotnom se ne bi postupalo jednako prema javnim i privatnim vlasnicima poduzeća (
37
). Ako bi se prihvatilo da, društvo FSI ne može biti korisnik državne potpore zato što je u cijelosti u vlasništvu državnog tijela, državama članicama bi bilo dopušteno zaobići pravila o državnim potporama na način da radije povjere izvršavanje gospodarskih aktivnosti državnim tijelima, nego poduzećima s pravnom osobnosti.
88.
Zaključujem da prijenos FSI‑ju udjela u FSE‑u ispunjava prvi uvjet koji je naveden u točki 29. ovog mišljenja.
2. Učinak na trgovinu između država članica
89.
Upućujem na sudsku praksu navedenu u točkama 45. i 46. ovog mišljenja.
90.
Smatram da prijenos FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u utječe na trgovinu među državama članicama s obzirom na to da je, kao što je Komisija navela, FSI aktivan u drugim državama članicama i da je taj prijenos smanjio mogućnost društvu Arriva Italia, društvu kćeri njemačke grupe Deutsche Bahn, da posluje na tržištima koja su povjerena FSE‑u.
3. Selektivna prednost koja je dodijeljena korisniku
91.
Potrebno je utvrditi je li prijenosom FSI‑ju MIP‑ovih udjela u FSE‑u dodijeljena prednost korisniku te mjere potpore. U tu ću svrhu kao prvo proučiti je li se prijenosom udjela dodijelila prednost stjecatelju, odnosno FSI‑ju, s obzirom na to da je FSI stekao društvo u financijskim poteškoćama te se obvezao financijski oporaviti to društvo. To bi bilo tako da je FSE imao izgleda za profitabilnost. Potom ću, kao drugo, razmotriti je li prijenos udjela dodijelio prednost FSE‑u s obzirom na to da se FSI obvezao oporaviti FSE.
a) Je li se dodijelila prednost FSI‑ju?
92.
Upućujem na sudsku praksu koja je navedena u točkama 49., 50. i 53. ovog mišljenja.
93.
Na temelju ograničenih informacija koje je pružio sud koji je uputio zahtjev i stranke u glavnom postupku, čini mi se da kriterij privatnog ulagača ovdje nije primjenjiv. To je zato što nema naznaka da je primijenjeno ikakvo stručno ispitivanje u odnosu na vrednovanje FSE‑a i profitabilnost prijenosa prije nego što je talijanska država 4. kolovoza 2016. odlučila prenijeti FSI‑ju MIP‑ove udjele u FSE‑u.
94.
FSI se prema tome kao prvo oslanja na izvješće izvanrednog povjerenika koji zaključuje da bi FSE najvjerojatnije otišao u stečaj da nije bio prenesen FSI‑ju; kao drugo, na „ispitivanje tržišta” koje je FSI proveo, koje je pokazalo da su samo dva poduzeća bila zainteresirana za stjecanje FSE‑a (ali nisu podnijela obvezujuće ponude); i kao treće, na dopuštenje Tribunale di Bari (Sud u Bariju) dogovora s vjerovnicima u 2018. koji je prema mišljenju FSI‑ja prikazivao da je prijenos FSE‑a FSI‑ju bio pravi izbor. Osim toga, talijanska vlada upućuje na due diligence izvještaj koji je pripremljen na zahtjev izvanrednog povjerenika.
95.
Prema mišljenju društva Arriva Italia i Komisije nikakve prethodne gospodarske procjene profitabilnosti nisu provedene.
96.
Napominjem kako se čini da nije provedena nikakva procjena buduće profitabilnosti FSE‑a bilo u due diligence izvješću, koje je neovisno revizorsko društvo pripremilo na zahtjev izvanrednog povjerenika, ili u izvješću izvanrednog povjerenika u kojem je on predložio, na temelju due diligence izvješća, da se FSE prenese FSI‑ju. Napominjem također da nije pružen nikakav dokaz Sudu da je profitabilnost prijenosa bila procijenjena u drugim gospodarskim studijama. Moram, s obzirom na to, naglasiti da AGCM u svojoj Obavijesti navodi da „nikakvo prethodno ocjenjivanje nije provedeno kako bi se provjerila usklađenost s tzv. kriterijem privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu” i da „nije bilo unaprijed utvrđeno nikakvo upućivanje na tržišnu vrijednost FSE‑a koja bi mogla opravdati gospodarski smisao koji se predviđa [Uredba br. 264/2016]”.
97.
Što se tiče „istraživanja tržišta” koje je proveo FSI, a koje prema mojem mišljenju pokazuje da nijedna treća strana nije bila zainteresirana za stjecanje FSE‑a, s obzirom na to da su bila samo dva iskaza interesa (jedan od kojih je bio od tri tužitelja u glavnom postupku) i nijedan nije doveo do obvezujuće ponude, moram napomenuti da se to istraživanje ne može smatrati procjenom profitabilnosti ulaganja. Također moram napomenuti da je društvo Arriva Italia na raspravi objasnilo da je razlog zbog kojeg nije dalo obvezujuću ponudu taj što nije sudjelovalo u due diligence postupku i da zato nije imalo financijske podatke za osnovu na temelju koje bi moglo odlučiti hoće li dati ponudu.
98.
Osim toga, što se tiče cilja koji talijanska vlada želi postići, a koji se može uzeti u obzir kako bi se odredilo može li se primijeniti kriterij privatnog ulagača (
38
), navodim da talijanska vlada tvrdi da je pokušala izbjeći otpuštanja i prekid usluga prijevoza. Odluka AGCM‑a također spominje namjeru da se „osigura kontinuitet usluga prijevoza i održe razine zaposlenosti” (
39
). Oni se ne čine kao ciljevi koje bi privatni ulagač uzeo u obzir. Međutim čini se da je, kao što Komisija tvrdi, drugi cilj talijanske vlade bio povećati vrijednost svojeg udjela u FSI‑ju. Sud koji je uputio zahtjev morat će postići ravnotežu između tih ciljeva.
99.
Stoga smatram da talijanska država, neprovođenjem gospodarske procjene profitabilnosti prije odlučivanja o prijenosu, nije djelovala u ulozi imatelja udjela u poduzeću, pa kriterij privatnog ulagača nije primjenjiv.
100.
Međutim, ako bi sud koji je uputio zahtjev zaključio, osobito na temelju dodatnih informacija, da je kriterij privatnog ulagača primjenjiv, iznijet ću sljedeće napomene u odnosu na primjenu tog kriterija.
101.
U skladu sa sudskom praksom, postupanje privatnog ulagača koje treba usporediti s intervencijom javnog ulagača nije nužno postupanje običnog ulagača koji plasira kapital da bi ostvario njegov povrat u relativno kratkom roku. To postupanje mora biti barem postupanje privatnog holding društva ili privatne grupe poduzeća koja vode globalnu ili sektorsku strukturnu politiku i mora se voditi mogućnostima dugoročnije isplativosti (
40
).
102.
Točno je da, kao što to tvrdi FSI, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da matično društvo može snositi gubitke jednog od svojih društava kćeri. Međutim, kad ulaganja u kapital javnog ulagača zanemaruju bilo kakve izglede za profitabilnosti, čak i dugoročno, takva se ulaganja moraju smatrati potporom u smislu članka 107. UFEU‑a (
41
).
103.
U tom smislu napominjem da je FSI‑ju bila nametnuta obveza oporavka financijske situacije FSE‑a, koji je do kraja 2015. godine imao negativni kapital u iznosu od približno 200 milijuna eura. Stoga će sud koji je uputio zahtjev morati ispitati je li FSE imao ikakvih, čak i dugoročno, izgleda za profitabilnost.
104.
Moram također napomenuti da se, u skladu sa sudskom praksom, čimbenici koji se javljaju nakon što se donese sporna mjera ne mogu uzeti u obzir za ocjenu kriterija razumnog privatnog ulagača (
42
). Stoga nije relevantno da se do kraja 2016. FSE‑ov negativni kapital smanjio i iznosio približno samo 140 milijuna eura; da je postupak za dogovor s vjerovnicima bio dovršen 2018. i da su po završetku tog postupka neosigurani dugovi bili otpisani (
43
); ili da se (prema društvu Ferovie dello Stato Italiane SpA) rješenje za otklanjanje neravnoteže u imovini FSE‑a pronašlo u listopadu 2018.
105.
Zato mi se čini da privatni ulagač ne bi donio spornu mjeru te da se zbog toga prednost dodijelila FSI‑ju. Ta je prednost selektivna s obzirom na to da je MIP prenio svoje udjele jednom posebnom poduzeću, to jest FSI‑ju. Ponavljam, međutim, da je na sudu koji je uputio zahtjev da učini procjenu te da je taj sud s tim u vezi pružio ograničene informacije.
106.
Sada ću utvrditi je li dodijeljena prednost FSE‑u s obzirom na to da se FSI obvezao otkloniti neravnotežu u imovini FSE‑a.
b) Je li FSE‑u dodijeljena prednost?
107.
Prema sudskoj praksi, članak 107. UFEU‑a zabranjuje potporu koju dodjeljuje država ili koja se dodjeljuje putem njezinih sredstava u bilo kojem obliku, bez razlikovanja dodjeljuju li se prednosti u vezi s potporama izravno ili neizravno (
44
). Stoga prednost koja se izravno dodjeljuje određenim fizičkim ili pravnim osobama može činiti neizravnu prednost i stoga državnu potporu za druge fizičke ili pravne osobe koje su poduzeća (
45
).
108.
S obzirom na to, društvu Arriva Italia i FSI‑ju poslano je pitanje na koje je trebalo odgovoriti na raspravi, a njime je Sud pitao je li, ako bi se prijenos MIP‑ovih udjela FSI‑ju smatrao kao dodjeljivanje prednosti, ta prednost bila dodijeljena FSI‑ju, FSE‑u ili obama.
109.
Društvo Arriva Italia odgovorilo je da je, s obzirom na nepostojanje gospodarske procjene, bilo teško utvrditi korisnika prijenosa udjela. FSI je tvrdio da se nikakva prednost nije dodijelila ni FSI‑ju niti FSE‑u. Komisija je tvrdila da se ne može isključiti da se dodijelila prednost FSE‑u s obzirom na to da je FSI preuzeo otkloniti neravnotežu u imovini potonjeg.
110.
Smatram da se obvezu koja je nametnuta FSI‑ju da otkloni neravnotežu u imovini FSE‑a treba smatrati kao prednost za potonjeg.
111.
Napominjem da je, u skladu s člankom 1. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 264/2016, otklanjanje neravnoteže u imovini jedan od kriterija na temelju kojih je FSI bio izabran kao stjecatelj tog društva; i da provedba prijenosa udjela u skladu s člankom 2. stavkom 4. te uredbe podliježe davanju izjave FSI‑ja da će otkloniti neravnotežu u imovini FSE‑a.
112.
Također ističem da se u ugovoru o prijenosu i ministarskom memorandumu navodi da je FSI dao izjavu iz prethodne točke ovog mišljenja. Čini se stoga – podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev – da je FSE stekao pravo da mu FSI otkloni neravnotežu u imovini u skladu sa sudskom praksom koja je spomenuta u točki 37. ovog mišljenja. Iz toga proizlazi, suprotno onome što FSI tvrdi, da je obveza FSI‑ja da oporavi tu situaciju bila ispunjena tek u listopadu 2018., to jest nakon što je donesena odluka da se MIP‑ovi udjeli prenesu na FSI.
113.
Naravno, kako bi se utvrdilo je li prednost dodijeljena FSE‑u, potrebno je uzeti u obzir uvjete izjavu kojom je FSI preuzeo otkloniti neravnotežu u imovini FSE‑a. To će, s obzirom na to da izjava nije bila dostavljena Sudu, morati ocijeniti sud koji je uputio zahtjev.
114.
Međutim, čini mi se da je FSE‑u bila dodijeljena prednost s obzirom na to da je FSI preuzeo otkloniti njegovu neravnotežu u imovini. Ta je prednost različita od one koju je dobio FSI, a koja se sastoji od stjecanja društva s izgledima za profitabilnost. Ta prednost proizlazi iz prijenosa udjela, s obzirom na to da je, kao što je navedeno u točki 111. ovog mišljenja, preuzimanje obveze FSI‑ja da otkloni neravnotežu u imovini FSE‑a uvjet za provedbu tog prijenosa.
115.
Iz toga slijedi da se prijenosom MIP‑ovih udjela FSI‑ju mogla dodijeliti prednost FSI‑ju i još jedna FSE‑u; ili da se mogla dodijeliti prednost FSE‑u, ali (ako prijenos nije bio profitabilan) ne i FSI‑ju. Na sudu koji je uputio zahtjev je da ocijeni, s obzirom na izjavu koja je navedena u točki 111. ovog mišljenja i dodatnih informacija, jesu li takve prednosti doista bile dodijeljene.
4. Narušavanje ili prijetnja narušavanja tržišnoga natjecanja
116.
Upućujem na sudsku praksu navedenu u točkama 45. i 57. ove presude.
117.
Društvo Arriva Italia i Komisija su smatrali da prijenos udjela može narušiti tržišno natjecanje. Komisija, osobito, tvrdi da je FSE bio jedan od malobrojnih upravitelja koji je pružao usluge prijevoza u Apuliji, a koji nije pripadao grupi društva FSI; i da su drugi upravitelji bili zainteresirani u stjecanje FSE‑a. FSI, talijanska vlada i poljska vlada imaju suprotno mišljenje.
118.
Smatram da prijenos MIP‑ovih udjela FSI‑ju može narušiti tržišno natjecanje u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a iz razloga koji su navedeni u točki 71. ovog mišljenja. Prijenos FSE‑a FSI‑ju spriječio je potencijalne konkurente FSI‑ja i FSE‑a da im se povjeri upravljanje spornom željezničkom infrastrukturom i pružanje usluga prijevoza putnika na toj infrastrukturi.
119.
Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje zbog činjenice da je, u odluci koja se spominje u točki 18. ovog mišljenja, AGCM odobrio prijenos udjela i zaključio da to nije ograničavalo tržišno natjecanje.
120.
Naime, pojam narušavanja tržišnog natjecanja ima iznimno široku definiciju u okviru članka 107. stavka 1. UFEU‑a (
46
). Kao što je navedeno u točki 57. ovog mišljenja, kako bi se smatralo da prednost koju je dodijelila država narušava tržišno natjecanje, dovoljno je da snaži položaj korisnika na tržištu gdje postoji (stvarno ili potencijalno) tržišno natjecanje (
47
). Prema sudskoj praksi Komisija nije obvezna, za svrhe klasificiranja državne intervencije kao državne potpore, provesti gospodarsku analizu stvarne situacije na relevantnim tržištima, tržišnih udjela poduzeća koji primaju potporu, položaja konkurentnih poduzeća ili trgovinskih tokova među državama članicama (
48
). Drugim riječima, pojam narušavanja tržišnog natjecanja ima širu definiciju u okviru članka 107. stavka 1. UFEU‑a nego u okviru članka 101. UFEU‑a ili kontrole koncentracija.
121.
Nadalje, u Obavijesti koja se navodi u točki 16. ovog mišljenja, kojom je AGCM obavijestio talijansku vladu da prijenos udjela u FSE‑u može činiti državnu potporu, smatra se da taj prijenos narušava tržišno natjecanje. AGCM napominje da postoje alternativni scenariji. Na primjer, upravljanje željezničkom infrastrukturom moglo se izdvojiti i povjeriti društvu Rete Ferroviaria SpA; ili se za pružanje usluga prijevoza putnika mogao raspisati javni natječaj kako bi se omogućio odabir subjekta koji može ostvariti dugoročne ciljeve (kao što su učinkovitost i kvaliteta prometnih usluga i smanjenje troškova, a time i naknada koje plaćaju korisnici).
122.
Zaključujem da prijenos udjela može dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja.
IV. Zaključak
123.
S obzirom na navedeno, predlažem da Sud na pitanja koja mu je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) odgovori na sljedeći način:
1.
Zakonski odobrena sredstva u korist upravitelja lokalne željezničke infrastrukture i pružatelja usluga lokalnog prijevoza putnika u državnom vlasništvu, koja će se isplatiti iz državnog proračuna i koja su odobrena zakonom o financijama, čine prijenos državnih sredstava te su pripisiva državi;
za ta se sredstva mora smatrati da su dodijeljena ako se korisniku, u skladu s nacionalnim pravom, dalo bezuvjetno pravo na njihov primitak ili ako se pravo dalo pod uvjetima i ti su uvjeti ispunjeni, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri;
takva odobrena sredstva, koja smanjuju mogućnost ulaska na tržište konkurentu koji je aktivan u drugim državama članicama, utječu na trgovinu između država članica;
takva se odobrena sredstava moraju smatrati kao da ih je donijela država u svojoj ulozi tijela javne vlasti ako se ne temelje na prijašnjim gospodarskim procjenama, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri; i
takva se odobrena sredstva moraju smatrati kao da mogu narušiti tržišno natjecanje ako se, kao prvo, mogu upotrebljavati da osiguraju kontinuirano poslovanje korisnika i, kao drugo, ako aktivnosti korisnika podliježu pravnom monopolu koji isključuje tržišno natjecanje na tržištu, ali ne i za tržište, pa odobrena sredstva omogućavaju korisniku da ostane na tržištu i time spriječi da se upravljanje lokalnom željezničkom infrastrukturom i pružanje usluga lokalnog prijevoza putnika povjere drugim poduzećima, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri;
2.
Prijenos udjela, koje država drži izu kapitalu upravitelja lokalne željezničke infrastrukture i pružatelja usluga lokalnog prijevoza putnika, upravitelju nacionalne željezničke mreže u državnom vlasništvu, koji raspolaže javnim sredstvima i ima državu kao svojeg jedinog imatelja udjela u poduzeću, mora se smatrati prijenosom državnih sredstava;
takav je prijenos, koji je predviđen uredbom ministarstva, pripisiv državi;
takav prijenos, koji je na korist poduzeća koje je aktivno u drugim državama članicama i koji smanjuje mogućnost ulaska na tržište za konkurenta koji je aktivan u drugim državama članicama, utječe na trgovinu među državama članicama;
mora se smatrati da je država takav prijenos donijela u svojoj ulozi tijela javne vlasti ako se on ne temelji na prethodnim gospodarskim procjenama, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri;
takav se prijenos, pri kojemu nacionalni subjekt bez naknade stječe lokalni subjekt u financijskim poteškoćama, pod uvjetom da nacionalni subjekt financijski oporavi prethodni, može smatrati dodjeljivanjem prednosti nacionalnom subjektu, ako postoje izgledi za profitabilnost lokalnog subjekta, i/ili lokalnom subjektu, ako je stekao pravo da se financijski oporavi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni; i
takav prijenos, koji omogućava lokalnom subjektu da ostane na tržištu i time sprječava da se upravljanje lokalnom željezničkom infrastrukturom i pružanje usluga lokalnog prijevoza putnika povjeri drugim poduzećima, može narušiti tržišno natjecanje.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Legge 28 dicembre 2015, n. 208 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriannuale dello Stato (legge di stabilità 2016) (Zakon od 28. prosinca 2015., br. 208, o utvrđivanju odredaba za izradu godišnjeg i višegodišnjeg državnog proračuna) (u daljnjem tekstu: Zakon o stabilnosti za 2016.)
(
3
)	Decreto del Ministro delle Infrastrutture e dei Trasporti del 12 gennaio 2016, n. 9 (Uredba ministra infrastrukture i prometa od 12. siječnja 2016., br. 9) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 9/2016)
(
4
)	Decreto del Ministro delle Infrastrutture e dei Trasporti del 4 agosto 2016, n. 264 (Uredba ministra infrastrukture i prometa od 4 kolovoza 2016., br. 264.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 264/2016)
(
5
)	Legge 10 ottobre 1990, n. 287 – Norme per la tutela della concorrenza e del mercato (Zakon od 10. listopada 1990., br. 287, o pravilima za zaštitu tržišnog natjecanja i tržišta) (u daljnjem tekstu: Zakon br. 287/1990)
(
6
)	Decreto‑legge 24 aprile 2017, n. 50 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (Uredba sa zakonskom snagom od 24. travnja 2017., br. 50 – o hitnim odredbama u području financija, potporama lokalnim vlastima, dodatnim mjerama za područja pogođena potresima i mjerama za razvoj) (u daljnjem tekstu: Uredba sa zakonskom snagom br. 50/2017). Ta je uredba sa zakonskom snagom kasnije postala zakon.
(
7
)	Segnalazione dell’AGCM del 12 ottobre 2016, n. AS1309 – Trasporto ferroviario regionale (Obavijest AGCM‑a od 12. listopada 2016., br. AS1309 – regionalni željeznički promet) (u daljnjem tekstu: Obavijest AGCM‑a)
(
8
)	Decisione dell’AGCM del 16 novembre 2016, C12067 – Ferrovie dello Stato Italiane/Ferrovie del Sud‑Est e Servizi Automobilistici, provvedimento n. 26234 – Non avvio istruttoria (Odluka AGCM‑a od 16. studenoga 2016., C12067 – FSI/Ferrovie del Sud‑Est e Servizi Automobilistici, mjera br. 26234 – nepokretanje istrage) (u daljnjem tekstu: Odluka AGCM‑a)
(
9
)	Upućivanje u drugom pitanju koje je postavio Consiglio di Stato (Državno vijeće) na članak 107. stavak 3. UFEU‑a očito treba razumjeti kao upućivanje na članak 108. stavak 3. UFEU‑a.
(
10
)	Napominjem da je, iako se tužbom u glavnom postupku traži poništenje Uredbe br. 264/2016 koja omogućava prijenos FSE‑a, ali se ne odnosi na odobrena sredstva od 70 milijuna eura, jasno iz postavljenih pitanja i obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku da se Sud pita čine li potonja kao i prethodna mjera državnu potporu.
(
11
)	Presude od 23. siječnja 2019., Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, t. 36.) i od 15. svibnja 2019., Achema i dr. (C‑706/17, EU:C:2019:407, t. 46.)
(
12
)	Presude od 13. rujna 2017., ENEA (C‑329/15, EU:C:2017:671, t. 20.) i od 15. svibnja 2019., Achema i dr., (C‑706/17, EU:C:2019:407, t. 47.)
(
13
)	Presude od 14. siječnja 2015., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, t. 33.) i od 18. svibnja 2017., Fondul Proprietatea (C‑150/16, EU:C:2017:388, t. 15.)
(
14
)	Presuda od 13. rujna 2017., ENEA (C‑329/15, EU:C:2017:671, t. 21.) i od 28. ožujka 2019., Njemačka/Komisija (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, t. 49.)
(
15
)	Presude od 15. veljače 2001., Austrija/Komisija (C‑99/98, EU:C:2001:94, t. 38. i 39.) i od 21. ožujka 2013., Magdeburger Mühlenwerke (C‑129/12, EU:C:2013:200, t. 40. i 41.); rješenje od 5. listopada 2016., Diputación Foral de Bizkaia/Komisija, (C‑426/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:757, t. 30.); i presuda od 6. srpnja 2017., Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:521, t. 32. i 33.)
(
16
)	Točno je da je Sud u predmetu France Télécom smatrao da se potpora mora smatrati kao da je dodijeljena u trenutku kad ju je korisnik stvarno primio (presuda od 8. prosinca 2011., France Télécom/Komisija (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, t. 82.). Međutim, rješenje koje je doneseno u predmetu France Télécom primjenjuje se samo na višegodišnje programe potpora s obzirom na to da takvi programi obuhvaćaju plaćanja ili prednosti koje se dodjeljuju na periodičnoj osnovi, pa datum na koji akt koji čini pravnu osnovu potpore i datum na koji se potpora doista dodjeljuje poduzeću mogu biti vremenski znatno udaljeni. Rješenje koje je doneseno u predmetu France Télécom ne primjenjuje se ako se potpora ne dodjeljuje na temelju višegodišnjeg programa, kao što je ovdje slučaj (vidjeti rješenje od 5. listopada 2016., Diputación Foral de Bizkaia/Komisija (C‑426/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:757, t. 29.) i presuda od 29. studenoga 2018., ARFEA/Komisija (T‑720/16, neobjavljena, EU:T:2018:853, t. 179. do 182.).
(
17
)	Na raspravi su FSI i talijanska vlada naveli, a da nije bilo osporavanja, da odobrena sredstva nisu bila plaćena.
(
18
)	U prilog stajalištu FSI‑ja treba također voditi računa o ministarskom memorandumu, koji navodi da će odobrena sredstva u iznosu od 70 milijuna eura „biti plaćena nakon što [FSE] prevlada svoju krizu”. To upućuje na to da je uvjet za dodjelu odobrenih sredstava ponovni FSE‑ov financijski oporavak.
(
19
)	Presude od 10. siječnja 2006., Cassa di Risparmio di Firenze i dr. (C‑222/04, EU:C:2006:8, t. 140.); od 30. travnja 2009., Komisija/Italija i Wam (C‑494/06 P, EU:C:2009:272, t. 50.); od 14. siječnja 2015., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, t. 65.); od 18. svibnja 2017., Fondul Proprietatea (C‑150/16, EU:C:2017:388, t. 29. i 30.); i od 15. svibnja 2019., Achema i dr. (C‑706/17, EU:C:2019:407, t. 124.)
(
20
)	Presude od 14. siječnja 2015., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, t. 67.) i od 18. svibnja 2017., Fondul Proprietatea (C‑150/16, EU:C:2017:388, t. 32.)
(
21
)	Presuda od 15. svibnja 2019., Achema i dr. (C‑706/17, EU:C:2019:407, t. 75.)
(
22
)	Presude od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 78. do 81.) i od 4. rujna 2014., SNCM i Francuska/Corsica Ferries France (C‑533/12 P i C‑536/12 P, EU:C:2014:2142, t. 30. i 31.)
(
23
)	Presuda od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 82. do 86.)
(
24
)	Ta je analiza prema mišljenju Komisije vjerojatno bila izrađena između kraja studenoga i početka prosinca 2015.
(
25
)	Prema bilanci FSE‑a za 2015. kao što ju je njegov upravni odbor (sa zakašnjenjem) odobrio 3. travnja 2017.
(
26
)	Presude od 17. rujna 1980., Philip Morris Holland/Komisija (730/79, EU:C:1980:209, t. 11.); od 10. siječnja 2006., Cassa di Risparmio di Firenze i dr. (C‑222/04, EU:C:2006:8, t. 141.); od 30. travnja 2009., Komisija/Italija i Wam (C‑494/06 P, EU:C:2009:272, t. 52.); od 14. siječnja 2015., Eventech (C‑518/13, EU:C:2015:9, t. 66.); i od 18. svibnja 2017., Fondul Proprietatea (C‑150/16, EU:C:2017:388, t. 31.)
(
27
)	Osam željezničkih linija kojima FSE upravlja su sljedeće: Bari – Taranto (113 km), Mungivacca – Putignano (44 km), Martina Franca – Lecce (103 km), Novoli – Garigliano (75 km), Casarano – Gallipoli (23 km), Lecce – Gallipoli (53 km), Zollino – Garigliano (47 km) i Maglie – Otranto (19 km) (vidjeti točku 11. Odluke AGCM‑a).
(
28
)	Vidjeti točku 14. Odluke AGCM‑a. Prema FSI‑ju, društvo Ferrovie del Gargano SpA upravlja linijama S. Severo – Peschici i Foggia – Lucera; društvo Ferrovie Apulo‑Lucane Srl upravlja linijama Bari – Altamura – Pellicciari – Potenza, Altamura – Marinella – Matera i Maglie – Otranto; i društvo Ferrotramviaria upravlja linijom Bari – Barletta.
(
29
)	Presuda od 11. lipnja 2009., ASM Brescia/Komisija (T‑189/03, EU:T:2009:193)
(
30
)	Presuda od 11. lipnja 2009., ASM Brescia/Komisija (T‑189/03, EU:T:2009:193, t. 76.). Vidjeti također presude od 16. srpnja 2014., Zweckverband Tierkörperbeseitigung/Komisija (T‑309/12, neobjavljena, EU:T:2014:676; t. 196. do 207.); od 26. studenoga 2015., Španjolska/Komisija (T‑461/13, EU:T:2015:891, t. 92.); i od 15. prosinca 2016., Abertis Telecom Terrestre i Telecom Castilla‑La Mancha/Komisija (T‑37/15 i T‑38/15, neobjavljena, EU:T:2016:743, t. 153.); i mišljenje nezavisnog odvjetnika Hogana u Azienda Napoletana Mobilità (C‑659/17, EU:C:2019:475, t. 35.)
(
31
)	Obavijest Komisije o pojmu državne potpore iz članka 107. stavak 1. UFEU‑a (SL 2016., C 262, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Obavijest o pojmu državne potpore)
(
32
)	Primjerice, društvo Arriva Italia spomenulo je da je prije nekoliko godina konkuriralo FSI‑ju u ponudi za usluge javnog prijevoza u Torinu (Torino, Italija).
(
33
)	Suprotno onomu što je FSI tvrdio na raspravi, irelevantna je činjenica da se u ovom slučaju koncesije dodjeljuju izravno Regione Puglia, umjesto da su predmet nadmetanja s obzirom na to da se ta poduzeća natječu za dodjelu koncesija. Vidjeti u tom smislu točku 67. ovog mišljenja.
(
34
)	Moje isticanje
(
35
)	Prema zahtjevu za prethodnu odluku FSE nema neovisni proračun te su njegovi procijenjeni rashodi plaćeni u državni proračun.
(
36
)	Vidjeti, po analogiji, presudu od 6. ožujka 2003., Westdeutsche Landesbank Girozentrale i Land Nordrhein‑Westfalen/Komisija (T‑228/99 i T‑233/99, EU:T:2003:57), u kojoj je Opći sud smatrao da integraciju Wohnungsbauförderungsanstalt des Landes Nordrhein‑Westfalen (‚WfA’) u Westdeutsche Landesbank Girozentrale (‚WestLB’) treba smatrati kao prijenos državnih sredstava. WestLB je bio javnopravna bankovna institucija i bio je u stopostotnom javnom vlasništvu. WfA, institucija koja je promicala stanovanje dodjeljivanjem kredita s niskim ili nikakvim kamatama, bila je također javnopravno tijelo. WfA je imala pravnu osobnost te je za jedinog imatelja udjela u poduzeću imala Land Nordrhein‑Westfalen (savezna zemlja Sjeverna Rajna‑Westphalia, Njemačka). WfA je prenesena WestLB‑u, zbog čega je WfA postala organizacijski i gospodarski neovisna ustanova javnog prava bez pravne sposobnosti u okviru WestLB‑a. Opći je sud presudio da su državna sredstva bila dostupna u tom prijenosu s obzirom na to da je WfA „bila javnopravno tijelo i raspolagala javnim sredstvima i da je [savezna zemlja Sjeverna Rajna – Vestfalija] bila jedini imatelj udjela u poduzeću” (točka 182.).
(
37
)	Presude od 21. ožujka 1991., Italija/Komisija (C‑305/89, EU:C:1991:142, t. 24.); od 6. ožujka 2003., Westdeutsche Landesbank Girozentrale i Land Nordrhein‑Westfalen/Komisija (T‑228/99 i T‑233/99, EU:T:2003:57, t. 192. do 195.); i od 17. srpnja 2014., Westfälisch‑Lippischer Sparkassen- i Giroverband/Komisija, (T‑457/09, EU:T:2014:683, t. 387. do 389.)
(
38
)	Presude od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 86.) i od 1. listopada 2015., Electrabel i Dunamenti Erőmű/Komisija (C‑357/14 P, EU:C:2015:642, t. 102.)
(
39
)	Vidjeti točku 6. Odluke AGCM‑a
(
40
)	Presude od 21. ožujka 1991., Italija/Komisija (C‑305/89, EU:C:1991:142, t. 20.); od 14. rujna 1994., Španjolska/Komisija (C‑42/93, EU:C:1994:326, t. 14.); i od 22. svibnja 2019., Real Madrid Club de Fútbol/Komisija (T‑791/16, EU:T:2019:346, t. 85.)
(
41
)	Presude od 21. ožujka 1991., Italija/Komisija (C‑303/88, EU:C:1991:136, t. 21. i 22.) i od 4. rujna 2014., SNCM i Francuska/Corsica Ferries France (C‑533/12 P i C‑536/12 P, EU:C:2014:2142, t. 39.)
(
42
)	Presude od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 85.) i od 30. studenoga 2016., Komisija/Francuska i Orange (C‑486/15 P, EU:C:2016:912, t. 139.)
(
43
)	Komisija se na raspravi osvrnula na izvješće Corte dei conti (Revizorski sud, Italija) od 31. svibnja 2018. koje se odnosi na 2016. godinu, u kojem se navodi da „po završetku postupka za odobrenje dogovora s vjerovnicima, [FSI] će na FSE‑ovoj bilanci i na konsolidiranoj bilanci grupe kao pozitivni izvanredni prihod evidentirati iznos koji proizlazi iz otpisa neosiguranih dugova koji je procijenjen na približno 63,5 milijuna”. Vidjeti Corte dei conti, determinazione e relazione n. 54/2018 sul risultato del controllo eseguito sulla gestione finanziaria di Ferrovie dello Stato Italiane SpA (Revizorski sud, izvješće br. 54/2018 koje se odnosi na ishod pregleda financijskog upravljanja FSI‑ja), str. 41. To izvješće dostupno je na internetskoj stranici Corte dei conti (Revizorski sud).
(
44
)	Presuda od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233, t. 75.)
(
45
)	Presude od 13. lipnja 2002., Nizozemska/Komisija (C‑382/99, EU:C:2002:363, t. 60. do 66.); od 3. srpnja 2003., Belgija/Komisija (C‑457/00, EU:C:2003:387, t. 55. do 60.; od 28. srpnja 2011.), Mediaset/Komisija (C‑403/10 P, neobjavljena, EU:C:2011:533, t. 81.); od 8. prosinca 2011., Residex Capital IV (C‑275/10, EU:C:2011:814, t. 37.); i od 15. svibnja 2019., Achema i dr. (C‑706/17, EU:C:2019:407, t. 75.)
(
46
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Légera u predmetu Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2002:188, t. 103.) i nezavisnog odvjetnika Hogana u predmetu Azienda Napoletana Mobilità (C‑659/17, EU:C:2019:475, t. 30.)
(
47
)	Vidjeti također točku 187. Obavijesti o pojmu državne potpore.
(
48
)	Presude od 21. prosinca 2016., Club Hotel Loutraki i dr./Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, t. 73.); od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233, t. 145.); i od 26. veljače 2019., Athletic Club/Komisija (T‑679/16, neobjavljena, EU:T:2019:112, t. 76.)