62022CJ0132
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
15. lipnja 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje radnika – Članak 45. UFEU‑a – Uredba (EU) br. 492/2011 – Članak 3. stavak 1. – Prepreka – Jednako postupanje – Postupak utvrđivanja rang‑lista za dodjelu radnih mjesta u određenim nacionalnim javnim ustanovama – Uvjet za prijam povezan s prethodnim radnim iskustvom stečenim u tim ustanovama – Nacionalni propis kojim se ne dopušta uzimanje u obzir profesionalnog iskustva stečenog u drugoj državi članici – Opravdanje – Cilj borbe protiv nesigurnosti radnih mjesta”
U predmetu C‑132/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija), odlukom od 13. prosinca 2021., koju je Sud zaprimio 25. veljače 2022., u postupku
BM,
NP
protiv
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: P. G. Xuereb, predsjednik vijeća, A. Arabadjiev (izvjestitelj), predsjednik prvog vijeća i A. Kumin, sudac,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za BM i NP, D. Terracciano, avvocata,
–
za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju L. Fiandaca i A. Jacoangelija, avvocati dello Stato,
–
za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i D. Recchia, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45. stavaka 1. i 2. UFEU‑a i članka 3. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (SL 2011., L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.).
2
Zahtjev je podnesen u okviru spora između osoba BM i NP, talijanskih državljana koji su profesionalno iskustvo stekli u državama članicama različitima od Talijanske Republike i Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (Ministarstvo obrazovanja, sveučilišta i istraživanja, Italija, u daljnjem tekstu: Ministarstvo) u vezi sa zakonitošću ministarske uredbe kojom se propisuje da su u postupak upisa na liste radi zapošljavanja, na temelju ugovora o radu na neodređeno ili određeno, osoblja u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja primljeni samo kandidati koji su određeno profesionalno iskustvo stekli u tim ustanovama.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 492/2011
3
Člankom 3. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 492/2011 predviđa se:
„ Na temelju ove Uredbe ne primjenjuju se odredbe zakona i drugih propisa države članice:
[…]
(b)
ako im je, unatoč tome što se primjenjuju neovisno o državljanstvu, isključivi ili glavni cilj odnosno učinak odvraćati državljane drugih država članica od ponuđenog posla.
[…]”
Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme
4
Članak 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljen 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.), naslovljen „Mjere za sprečavanje zlouporaba”, glasi kako slijedi:
„1. Kako bi spriječile zlouporabe, koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme, države članice uvode, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, u skladu s nacionalnim pravom, kolektivnim ugovorima ili praksom, i/ili socijalni partneri, kada ne postoje odgovarajuće pravne mjere za sprečavanje zlouporaba, tako da uzimaju u obzir potrebe pojedinačnih sektora i/ili kategorija radnika, jednu ili više sljedećih mjera:
(a)
objektivni razlozi kojima se opravdava obnavljanje tih ugovora ili odnosa;
(b)
najdulje ukupno trajanje uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme;
(c)
broj obnavljanja tih ugovora ili odnosa.
2. Države članice, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, i/ili socijalni partneri prema potrebi utvrđuju pod kojim uvjetima će se ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme:
(a)
smatrati ‚uzastopnim’;
(b)
smatrati ugovorima ili odnosima na neodređeno vrijeme.”
Talijansko pravo
5
Člankom 1. stavcima 653. i 655. leggea n. 205 - Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018‑2020 (Zakon br. 205 o državnom proračunu za financijsku godinu 2018. i višegodišnjem proračunu za trogodišnje razdoblje 2018. – 2020.) od 27. prosinca 2017. (GURI br. 302, od 29. prosinca 2017.) (u daljnjem tekstu: Zakon br. 205/2017) predviđa se:
„653.   U svrhu otklanjanja nesigurnosti u ustanovama umjetničkog, glazbenog i plesnog visokog obrazovanja 1 milijun eura izdvaja se za 2018., 6,6 milijuna eura za 2019., 11,6 milijuna eura za 2020., 15,9 milijuna eura za 2021., 16,4 milijuna eura za 2022., 16,8 milijuna eura za svaku od godina od 2023. do 2025., 16,9 milijuna eura za 2026., 17,5 milijuna eura za 2027., 18,1 milijun eura za 2028. godinu i 18,5 milijuna eura po godini od 2029. […]
[…]
655.   Nastavno osoblje koje još nema ugovor o radu na neodređeno vrijeme u ustanovama iz stavka 653., a koje je prošlo na selektivnom natječaju za potrebe upisa na rang‑liste škola i koje je do zaključno akademske godine 2020./2021. skupilo najmanje tri akademske godine poučavanja, čak i neuzastopne, tijekom posljednjih osam akademskih godina, u jednoj od navedenih ustanova na predmetima predviđenima u članku 3. propisa iz Uredbe predsjednika Republike br. 212 od 8. srpnja 2005., i na tečajevima osposobljavanja predviđenima u članku 3. stavku 3. Uredbe za provedbu Uredbe ministarstva obrazovanja, sveučilišta i istraživanja br. 249 od 10. rujna 2010., uvršteno je na posebne nacionalne rang‑liste radi dodjele stalnih nastavničkih mjesta i radnih mjesta na određeno vrijeme, koji podliježu postojećim nacionalnim rang‑listama na temelju kvalifikacija i onima iz stavka 653., unutar granica raspoloživih slobodnih mjesta. Uvrštavanje je predviđeno u skladu s načinima utvrđenima u odluci ministra nacionalnog obrazovanja, sveučilišta i istraživanja.”
6
Člankom 2. stavkom 1. decreta ministeriale n. 597 - Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM (Ministarska uredba br. 597 o postupku utvrđivanja rang‑lista za nastavno osoblje u ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja) od 14. kolovoza 2018. (u daljnjem tekstu: Ministarska uredba br. 597/2018) propisuje se da u tom postupku mogu sudjelovati samo kandidati koji su tijekom najmanje triju akademskih godina predavali predmete iz članka 3. Uredbe predsjednika Republike br. 212/2005 od 8. srpnja 2005. ili na tečajevima osposobljavanja iz članka 3. stavka 3. Uredbe Ministarstva obrazovanja, sveučilišta i istraživanja br. 249 od 10. rujna 2010.
7
Člankom 8. stavkom 1. točkom A Ministarske uredbe br. 597/2018 predviđa se mogućnost uzimanja u obzir, radi ocjene kvalifikacije kandidata koji su pozvani sudjelovati u navedenom postupku, profesionalnog iskustva stečenog u ustanovama iste razine kao i talijanske ustanove visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja, a koje se nalaze u inozemstvu.
Glavni postupak i prethodno pitanje
8
Zasebnim tužbama podnesenima 2018. Tribunaleu amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija), koji je sud koji je uputio zahtjev, tužitelji u glavnom postupku zatražili su poništenje Ministarske uredbe br. 597/2018, istaknuvši da je, među ostalim, nepriznavanjem, u svrhu sudjelovanja u postupku dodjele nastavničkih mjesta na neodređeno ili određeno vrijeme u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja iz članka 1. stavka 655. Zakona br. 205/2017, profesionalnog iskustva od triju akademskih godina ili više stečenog u ustanovama iste razine koje se nalaze u državama članicama različitima od Talijanske Republike, navedenom ministarskom uredbom povrijeđen članak 45. UFEU‑a i članak 3. Uredbe br. 492/2011.
9
Ministarstvo ističe da se Ministarska uredba br. 597/2018 ne može smatrati nezakonitom s obzirom na to da je donesena na temelju Zakona br. 205/2017 koji je, kako to proizlazi iz njegova članka 1. stavka 653., usmjeren na otklanjanje povijesne nesigurnosti sektora visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja a Ministarstvo dovodi u poziciju u kojoj su mu ovlasti ograničene. Nadalje, nije povrijeđen članak 45. UFEU‑a ni Uredba br. 492/2011 jer nije postajala razlika u postupanju koja se temelji na državljanstvu kandidata s obzirom na to da je postupak iz članka 1. stavka 655. Zakona br. 205/2017 bio otvoren talijanskim državljanima i strancima. Osim toga, dopuštanjem osobama koje su iskustvo stekle u drugim državama članicama da sudjeluju u tom postupku iskrivilo bi logiku predmetnog nacionalnog zakonodavstva koje ima za cilj promicati smanjenje nesigurnosti radnih mjesta u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja sastavljanjem lista nastavnika koji su svoje profesionalno iskustvo stekli u tim ustanovama a ne u inozemstvu.
10
Sud koji je uputio zahtjev primjećuje da se, prilikom donošenja Ministarske uredbe br. 597/2018, ministar mora pozvati na odredbe Zakona br. 205/2017 kako bi utvrdio uvjete sudjelovanja u postupku iz njegova članka 1. stavka 655.
11
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, čini se da Zakon br. 205/2017 predstavlja ograničenje slobode kretanja radnika jer se njime ograničava pristup postupku dodjele nastavničkih mjesta, na neodređeno ili određeno vrijeme, u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja njihovim rezerviranjem samo za nastavnike koji imaju prijašnje iskustvo od najmanje triju godina u tim ustanovama.
12
Međutim, iz presuda od 10. listopada 2019., Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850) i od 23. travnja 2020., Land Niedersachsen (Prethodno relevantno radno iskustvo) (C‑710/18, EU:C:2020:299) proizlazi da se mjere kojima se ograničava sloboda kretanja radnika mogu prihvatiti kada imaju za cilj jedan od ciljeva utvrđenih UFEU‑om ili su opravdane prevladavajućim razlogom u općem interesu te su proporcionalne.
13
Kada je riječ o pitanju je li cilj „sprečavanja fenomena nesigurnosti zaposlenja” u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja koji je naveden u Zakonu br. 205/2017 cilj u općem interesu kojim se to ograničenje može opravdati i je li on proporcionalan u odnosu na taj cilj, sud koji je uputio zahtjev primjećuje, kao prvo, da iz presude od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401) proizlazi da usvajanje od strane država članica mjera koje su namijenjene borbi protiv fenomena nesigurnosti radnih mjesta u javnoj upravi, a koji je posljedica opetovanog sklapanja ugovora na određeno vrijeme, ima za cilj zadovoljiti ne samo nacionalne interese nego i interese Europske unije.
14
Kao drugo, sudjelovanje u postupku iz članka 1. stavka 655. Zakona br. 205/2017 nije jedini način dobivanja nastavničkog mjesta na neodređeno ili određeno vrijeme u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja. Naime, polovica stalnog osoblja tih ustanova zapošljava se na temelju posebnih nacionalnih rang‑lista, dok se ostatak tog osoblja zapošljava postupkom javnog odabira na temelju kvalifikacija i testiranja. Nadalje, ugovori o radu na određeno vrijeme zaključuju se ponajprije s nastavnicima s tih lista. U slučaju da se sva slobodna mjesta ne mogu popuniti na taj način, dotične ustanove mogu objaviti poziv na podnošenje prijava kako bi se sastavile posebne liste za svaku ustanovu.
15
Kao treće, iz ustaljene sudske prakse Corte costituzionalea (Ustavni sud, Italija) proizlazi da su pravila kojima se, poput onih o kojima je riječ u postupku koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev, predviđaju izvanredni natječaji u načelu u skladu s talijanskim Ustavom s obzirom na to da su donesena kako bi se osiguralo dobro funkcioniranje uprave, pružila sigurnost u pravnim odnosima i otklonila nesigurnost zaposlenja te se njima neopravdano ne ograničava pravo pristupa radnim mjestima u javom sektoru niti načelo otvorenog natječaja.
16
U tim je okolnostima Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 45. stavke 1. i 2. UFEU‑a i članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 492/2011 tumačiti na način da im se protivi odredba, poput one iz članka 1. stavka 655. Zakona br. 205/2017, na temelju koje se za sudjelovanje u postupku utvrđivanja rang‑lista radi naknadnog sklapanja ugovora o radu na neodređeno i određeno vrijeme u talijanskim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja isključivo uzima u obzir profesionalno iskustvo koje su kandidati stekli u tim nacionalnim ustanovama, a ne i u drugim europskim zemljama, uzimajući u obzir da je predmetni postupak osobito namijenjen rješavanju problema nesigurnih radnih mjesta u Italiji te, ako sud pred kojim se vodi postupak eventualno ne smatra da je nacionalno zakonodavstvo u suprotnosti s europskim pravnim okvirom, može li se smatrati da su mjere koje se njime predviđaju proporcionalne, konkretno, navedenom cilju, koji se želi postići u javnom interesu?”
Prethodno pitanje
17
Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 45. UFEU‑a i članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 492/2011 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da samo kandidati koji su određeno profesionalno iskustvo stekli u nacionalnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja mogu biti pozvani sudjelovati u postupku uvrštavanja na liste sastavljene radi zapošljavanja, na temelju ugovora o radu na neodređeno ili određeno vrijeme, osoblja u tim ustanovama i kojim se stoga zabranjuje uzimanje u obzir, radi primanja u taj postupak, profesionalnog iskustva stečenog u drugim državama članicama.
18
U tom pogledu valja podsjetiti na to da sve odredbe UFEU‑a koje se odnose na slobodno kretanje osoba imaju za cilj olakšati državljanima država članica obavljanje profesionalnih djelatnosti bilo koje vrste na području Unije te se protive mjerama koje bi te državljane mogle staviti u nepovoljniji položaj ako žele obavljati gospodarsku djelatnost na državnom području druge države članice (presude od 23. travnja 2020., Land Niedersachsen (Prethodno relevantno radno iskustvo), C‑710/18, EU:C:2020:299, t. 24. i od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 21.).
19
Iz sudske prakse koja se odnosi na članak 45. UFEU‑a proizlaze uvjeti za zapošljavanje, među ostalim, na radnim mjestima u javnoj upravi koji su različiti od onih iz stavka 4. te odredbe (vidjeti u tom smislu presude od 26. svibnja 1982., Komisija/Belgija, 149/79, EU:C:1982:195, t. 11. i od 11. veljače 2021., Katoen Natie Bulk Terminals i General Services Antwerp, C‑407/19 i C‑471/19, EU:C:2021:107, t. 82.).
20
Nacionalne odredbe kojima se sprečava ili odvraća radnika državljanina neke države članice da s ciljem ostvarivanja svojeg prava na slobodno kretanje napusti državu svojeg podrijetla čine ograničenja te slobode, u smislu članka 45. stavka 1. UFEU‑a, čak i ako se primjenjuju neovisno o državljanstvu odnosnih radnika (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 23. i navedena sudska praksa).
21
Osim toga, cilj je članka 45. UFEU‑a osobito izbjeći to da se bez objektivnog opravdanja prema radniku koji je, koristeći se svojim pravom na slobodno kretanje, bio zaposlen u više od jedne države članice postupa nepovoljnije nego prema onomu koji je cijelu svoju karijeru ostvario samo u jednoj državi članici (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 24. i navedena sudska praksa).
22
Naime, slobodno kretanje osoba ne bi se moglo u potpunosti ostvariti ako bi države članice mogle uskratiti pogodnost te odredbe onim svojim državljanima koji su se koristili pogodnostima predviđenima u pravu Unije i zahvaljujući tomu stekli profesionalne kvalifikacije u državi članici različitoj od one čije državljanstvo imaju (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 25. i navedena sudska praksa).
23
Sud je tako presudio da se nacionalnim propisom kojim se ne uzimaju u obzir cjelokupna prethodna razdoblja jednakovrijedne djelatnosti ostvarena u državi članici različitoj od države članice podrijetla radnika migranta sloboda kretanja radnika može učiniti manje privlačnom, čime se povređuje članak 45. stavak 1. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presude od 30. rujna 2003., Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 74., od 10. listopada 2019., Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, t. 54., od 23. travnja 2020., Land Niedersachsen (Prethodno relevantno radno iskustvo), C‑710/18, EU:C:2020:299, t. 26. i navedenu sudsku praksu i od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 26.).
24
Osim toga, iz sudske prakse proizlazi da kad javno tijelo neke države članice, prilikom zapošljavanja osoblja za radna mjesta koja nisu obuhvaćena područjem primjene članka 45. stavka 4. UFEU‑a, predviđa uzimanje prijašnje profesionalne djelatnosti koje su kandidati ostvarili u javnoj upravi, to tijelo ne može raditi razliku prema tome jesu li te djelatnosti ostvarene u javnoj službi te države članice ili druge države članice (vidjeti u tom smislu presude od 23. veljače 1994., Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, t. 12. i od 12. svibnja 2005., Komisija/Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, t. 14.).
25
Valja podsjetiti da nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku može obeshrabriti radnika da ostvari svoje pravo na slobodno kretanje iz članka 45. UFEU‑a jer se njime postavlja uvjet minimalnog profesionalnog iskustva kako bi kao kandidat bio uvršten na liste sastavljene na temelju Ministarske uredbe br. 597/2018 radi zapošljavanja, na temelju ugovora o radu na neodređeno ili određeno vrijeme, osoblja u talijanskim javnim ustanovama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja, ali kojim se sprečava uzimanje u obzir, u tu svrhu, iskustva stečenog u državama članicama različitima od Talijanske Republike.
26
Naime, takav će radnik biti obeshrabren napustiti svoju državu članicu podrijetla kako bi radio ili se nastanio u drugoj državi članici ako ga ta okolnost lišava mogućnosti da se, po povratku u prvu državu članicu, profesionalno iskustvo koje je stekao u toj drugoj državi članici uzme u obzir u svrhu uvrštavanja na te liste.
27
Osim toga, valja podsjetiti na to da se člankom 45. stavkom 2. UFEU‑a određuje da sloboda kretanja radnika podrazumijeva ukidanje svake diskriminacije na temelju državljanstva među radnicima država članica u vezi sa zapošljavanjem, primicima od rada i ostalim uvjetima rada i zapošljavanja (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
28
Valja također podsjetiti na to da se načelom jednakog postupanja iz članka 45. UFEU‑a zabranjuje ne samo izravna diskriminacija na temelju državljanstva nego i svi drugi neizravni oblici diskriminacije koji, uz primjenu drugih kriterija razlikovanja, u stvarnosti dovode do istog rezultata (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
29
Sud je u tom kontekstu pojasnio da se odredba nacionalnog prava, iako je primjenjiva na sve radnike bez obzira na njihovo državljanstvo, mora smatrati neizravno diskriminatornom ako po samoj svojoj prirodi može više naštetiti radnicima državljanima drugih država članica, nego domaćim radnicima i ako stoga postoji opasnost da radnike državljane drugih država članica stavlja u osobito nepovoljan položaj, osim ako je objektivno opravdana i proporcionalna cilju koji se želi postići (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 31. i navedena sudska praksa).
30
Da bi se neka mjera mogla smatrati neizravno diskriminirajućom, nije nužno da se njome u povoljniji položaj stavljaju svi domaći državljani odnosno u nepovoljniji položaj samo državljani drugih država članica, a ne i domaći (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 32. i navedena sudska praksa).
31
U ovom slučaju, nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku – time što se njime odbija uzeti u obzir profesionalno iskustvo koje je radnik migrant stekao u ustanovi države članice koja nije Talijanska Republika – više će se utjecati na radnike migrante nego na domaće radnike tako što se prvonavedene stavlja u nepovoljniji položaj jer su oni vrlo vjerojatno profesionalno iskustvo stekli u državi članici različitoj od Talijanske Republike prije nego li su ušli u talijanske institucije visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja (vidjeti po analogiji presudu od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 33.). Tim se propisom dakle može uvesti neizravna razlika u postupanju na temelju državljanstva.
32
U tim okolnostima valja utvrditi da se propisom o kojem je riječ u glavnom postupku ograničava slobodno kretanje radnika što je načelno zabranjeno člankom 45. UFEU‑a.
33
Što se tiče opravdanosti takvog ograničenja, prema ustaljenoj sudski praksi, nacionalne mjere koje bi mogle otežati ili učiniti manje privlačnim ostvarivanje temeljnih sloboda zajamčenih UFEU‑om mogu se opravdati jedino time da teže ostvarivanju cilja u općem interesu, da su prikladne za ostvarenje toga cilja i da se njima ne prekoračuju ono što je nužno za njegovo postizanje (presuda od 28. travnja 2022., Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, t. 35. i navedena sudska praksa).
34
Iz podataka koji su dostavljeni sudu koji je uputio zahtjev proizlazi da nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku ima za cilj otkloniti povijesnu nesigurnost radnih mjesta u sektoru visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja u Italiji promicanjem smanjenja nesigurnih radnih mjesta u tom sektoru.
35
U tom pogledu, valja podsjetiti da, čak i pod pretpostavkom da se taj cilj mora smatrati legitimnim ciljem u općem interesu, kojim se može opravdati ograničenje slobodnog kretanja radnika, ograničenje o kojemu je riječ u glavnom postupku ne čini se prikladnim za osiguranje postizanja navedenog cilja.
36
Naime, kao što je to Europska komisija pravilno istaknula, čini se da isključenje kandidata koji su profesionalno iskustvo stekli u državi članici različitoj od Talijanske Republike iz postupka iz članka 1. stavka 655. Zakona br. 205/2017 nije, samo po sebi nužno za promicanje smanjenja nesigurnih radnih mjesta, odnosno za povećanje udjela radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme u sektoru visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja u Italiji jer se tim postupkom ustanovama u tom sektoru omogućuje da zapošljavaju kako takve radnike tako i radnike na određeno vrijeme.
37
Osim toga, čak i pod pretpostavkom da se tim postupkom omogućuje zapošljavanje više radnika na neodređeno vrijeme, nego radnika na određeno vrijeme, cilj povećanja udjela te prve kategorije u predmetnom sektoru mogao bi se jednako učinkovito postići otvaranjem tog postupka za kandidate koji su profesionalno iskustvo stekli u državi članici različitoj od Talijanske Republike, a da se pritom radna mjesta na neodređeno vrijeme rezerviraju za radnike s „dugim stažem” zaposlene na određeno vrijeme u navedenom sektoru.
38
Osim toga, takvom se mjerom Talijansku Republiku ne sprečava da posebno popravi nesigurnu situaciju tih radnika, koja proizlazi, kako to navodi sud koji je uputio zahtjev, iz opetovanog sklapanja ugovora na određeno vrijeme, među ostalim, provedbom mjera iz točke 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme ili zapošljavanjem tih radnika na neodređeno.
39
U tim uvjetima, valja smatrati da ograničenje slobodnog kretanja radnika do kojeg je doveo nacionalni propis o kojemu je riječ u glavnom postupku nije opravdano.
40
Kada je riječ o članku 3. Uredbe br. 492/2011 u čijem se stavku 1. u neizmijenjenom obliku preuzima tekst članka 3. stavka 1. Uredbe (EEZ) br. 1612/68 od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice (SL 1968., L 257, str. 2.) (presuda od 5. veljače 2015., Komisija/Belgija, C‑317/14, EU:C:2015:63, t. 2.), dovoljno je podsjetiti da se njime samo pojašnjavaju prava koja proizlaze već iz članka 45. UFEU‑a u pogledu, točnije, pristupa zapošljavanju i stoga se mora tumačiti na isti način kao i potonji članak (vidjeti po analogiji presude od 23. veljače 1994., Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, t. 6. i od 12. svibnja 2005., Komisija/Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, t. 3. i 15.).
41
S obzirom na prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 45. i članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 492/2011 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da samo kandidati koji su određeno profesionalno iskustvo stekli u nacionalnim institucijama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja mogu biti pozvani sudjelovati u postupku uvrštavanja na liste sastavljene radi zapošljavanja, na temelju ugovora o radu na neodređeno ili određeno vrijeme, osoblja u tim ustanovama i kojim se stoga zabranjuje uzimanje u obzir, radi primanja u taj postupak, profesionalnog iskustva stečenog u drugim državama članicama.
Troškovi
42
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 45. UFEU‑a i članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji,
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis kojim se predviđa da samo kandidati koji su određeno profesionalno iskustvo stekli u nacionalnim institucijama visokog umjetničkog, glazbenog i plesnog obrazovanja mogu biti pozvani sudjelovati u postupku uvrštavanja na liste sastavljene radi zapošljavanja, na temelju ugovora o radu na neodređeno ili određeno vrijeme, osoblja u tim ustanovama i kojim se stoga zabranjuje uzimanje u obzir, radi primanja u taj postupak, profesionalnog iskustva stečenog u drugim državama članicama.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski