62018CC0833
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 6. veljače 2020. (
1
)
Predmet C‑833/18
SI,
Brompton Bicycle Ltd.
protiv
Chedech/Get2Get
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal de l’entreprise de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Intelektualno i industrijsko vlasništvo – Patentno pravo – Dizajn – Uredba (EZ) br. 6/2002 – Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava – Direktiva 2001/29/EZ – Područje primjene – Kumulacija prava – Koristan i funkcionalan predmet – Pojam ‚djelo’ – Izgled uvjetovan tehničkom funkcijom predmeta – Kriteriji ocjene nacionalnog suda – Suprotstavljeni interesi – Proporcionalnost – Sklopivi bicikl”
1.
Spor koji je u tijeku pred sudom koji je uputio zahtjev vodi se između dizajnera sustava za sklapanje bicikala (i poduzeća koje ih proizvodi) i korejskog društva koje proizvodi slične bicikle i koje navedeni dizajner optužuje za povredu njegovih autorskih prava.
2.
Sud koji je uputio zahtjev treba razjasniti može li se sustav za sklapanje, koji je bio zaštićen patentom koji je prestao važiti, kvalificirati kao djelo koje može biti zaštićeno autorskim pravom. Konkretno, želi znati je li ta zaštita isključena kad je oblik predmeta „potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata” i koje kriterije treba primijeniti prilikom odlučivanja u tom pogledu.
3.
Zahtjev za prethodnu odluku, iako se usredotočuje na pravila Europske unije o autorskom pravu, u jednom se pitanju (usklađenost zaštite svojstvene autorskom pravu sa zaštitom koja proizlazi iz industrijskog vlasništva) podudara s pitanjem o kojem je Sud nedavno odlučio (
2
).
I. Pravni okvir
A.
Međunarodno pravo
1. Bernska konvencija (
3
)
4.
U skladu s člankom 2. stavcima 1. i 7.:
„1.
Izrazi ‚književna i umjetnička djela’ obuhvaćaju sve tvorevine iz književnoga, znanstvenoga i umjetničkoga područja, bez obzira na način i oblik njihova izražavanja, kao što su […] djela primijenjenih umjetnosti […]
[…]
7.
Pridržano je zakonodavstvima zemalja Unije da urede područje primjene zakona koja se odnosi na djela primijenjenih umjetnosti i industrijski dizajn, kao i na uvjete zaštite takvih djela i dizajna, pri čemu se uzimaju u obzir odredbe članka 7. stavka 4. ove Konvencije. Za djela koja su zaštićena samo kao dizajn u zemlji podrijetla može se u nekoj drugoj zemlji Unije tražiti samo posebna zaštita koja je u toj zemlji priznata dizajnu; međutim, ako takva posebna zaštita nije priznata u toj zemlji, ta će djela biti zaštićena kao umjetnička djela.”
2. Sporazum o TRIPS‑u
5.
U skladu s člankom 7.:
„Zaštita i ostvarivanje prava intelektualnog vlasništva treba doprinijeti promicanju tehnoloških inovacija te transferu i širenju tehnologije, na obostranu korist proizvođača i korisnika tehnoloških saznanja i na način koji pozitivno doprinosi društvenom i gospodarskom blagostanju i uravnoteženju prava i obveza”.
6.
U skladu s člankom 26.:
„1.   Nositelj zaštićenog industrijskog dizajna ima pravo spriječiti treće osobe koje nemaju njegovu suglasnost da izrađuju, prodaju ili uvoze proizvode koji nose ili sadržavaju dizajn koji je kopija, ili uglavnom kopija, zaštićenog dizajna, kada se takve radnje poduzimaju u komercijalne svrhe.
[…]”
7.
Članak 27. propisuje:
„1.   […] patenti se odobravaju za koje god izume, bez obzira radi li se o proizvodu ili postupku, iz svih grana tehnologije, pod pretpostavkom da su novi, rezultat inventivnosti i sposobni za industrijsku primjenu. […]
[…]”
8.
Članak 29. glasi:
„1.   Članice zahtijevaju da podnositelj patentne prijave otkrije izum dovoljno jasno i potpuno da bi ga mogla izvesti neka osoba vješta u tomu te se može tražiti od podnositelja prijave da naznači najbolji način za izvođenje izuma koji je izumitelju poznat na dan podnošenja prijave […]
[…].”
B.
Pravo Unije
1. Direktiva 2001/29/EZ (
4
)
9.
U uvodnoj izjavi 60. ističe se:
„Zaštita osigurana ovom Direktivom ne bi trebala dovesti u pitanje nacionalne ili pravne propise Zajednice u drugim područjima, kao što su industrijsko vlasništvo, zaštita podataka, uvjetni pristup, pristup javnim dokumentima i pravilo kronologije korištenja u medijima, koji mogu utjecati na zaštitu autorskog prava ili srodnih prava.”
10.
Članci 2. do 4. obvezuju, među ostalim, države članice da autorima zajamče isključiva prava davanja ovlaštenja ili zabrane reproduciranja njihovih djela (članak 2. točka (a)), davanja ovlaštenja ili zabrane njihova priopćavanja javnosti (članak 3. stavak 1.) i davanja ovlaštenja ili zabrane njihove distribucije (članak 4. stavak 1.).
11.
Članak 9. („Nastavak primjene drugih pravnih odredaba”) predviđa:
„Ova Direktiva ne dovodi u pitanje odredbe o, osobito, patentima, žigovima, dizajnu […]”.
2. Uredba (EZ) br. 6/2002 (
5
)
12.
Uvodna izjava 10. glasi kako slijedi:
„Tehnološke inovacije ne bi trebale biti sputavane priznavanjem zaštite dizajna obilježjima koja su isključivo uvjetovana tehničkom funkcijom. […]”
13.
Uvodna izjava 32. glasi:
„U nedostatku potpune usklađenosti zakona o autorskom pravu, važno je utvrditi načelo kumulativne zaštite prema dizajnu Zajednice i prema autorskom pravu, istodobno ostavljajući državama članicama slobodu utvrđivanja opsega zaštite autorskog prava i uvjeta pod kojima je ovakva zaštita priznata”.
14.
U članku 3. točki (a) pojam „dizajn” definiran je kao:
„[…] vanjski izgled proizvoda u cijelosti ili dijela proizvoda koji proizlazi iz njegovih obilježja, posebno crta, obrisa, boja, oblika, teksture i/ili materijala samoga proizvoda i/ili njegove ornamentacije”.
15.
U članku 8. navodi se:
„1.   Dizajnom Zajednice ne štite se obilježja izgleda proizvoda koja su isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom.
[…]”
16.
Članak 96. („Odnos prema drugim oblicima zaštite po nacionalnom pravu”), u svojem stavku 2. predviđa:
„Dizajn zaštićen dizajnom Zajednice također je prikladan za zaštitu prema autorskom pravu država članica od datuma na koji je dizajn stvoren ili utvrđen u bilo kojem obliku. Opseg takve zaštite i uvjete pod kojima se priznaje, uključujući i stupanj zahtijevane originalnosti, određuje svaka država članica”.
3. Direktiva 2006/116/EZ (
6
)
17.
U članku 1. („Trajanje autorskog prava”), njegovu stavku 1. navodi se:
„Prava autora književnog ili umjetničkog djela u smislu članka 2. Bernske konvencije traju za života autora i 70 godina nakon njegove smrti, bez obzira na datum na koji je djelo zakonito stavljeno na raspolaganje javnosti”.
II. Činjenice u sporu i prethodno pitanje
18.
SI je 1975. izradio prvi model sklopivog bicikla, koji je nazvao Brompton.
19.
Sljedeće godine osnovao je društvo Brompton Ltd. radi stavljanja na tržište svojeg sklopivog bicikla u suradnji s nekim većim poduzećem koje bi osiguralo njegovu proizvodnju i distribuciju. Budući da nije pronašao poduzeće koje bi za to bilo zainteresirano, nastavio je raditi sam.
20.
Zaprimio je 1981. prvu narudžbu za 30 bicikala Brompton, čiji je izgled nakon proizvodnje bio malo drukčiji od originalnog.
21.
Otad je razvijao poslovanje svojeg društva kako bi promovirao svoj sklopivi bicikl koji od 1987. stavlja na tržište u sljedećem obliku:
22.
Društvo Brompton Ltd. bilo je nositelj patenta na mehanizam za sklapanje bicikla (koji karakteriziraju 3 položaja: rasklopljen, „stand by” i preklopljen), koji je kasnije postao dostupan javnosti (
7
).
23.
SI također tvrdi da je nositelj imovinskih prava koja proizlaze iz autorskih prava na izgled bicikla Brompton.
24.
Korejsko društvo Get2Get, koje je specijalizirano za proizvodnju sportske opreme, proizvodi i stavlja na tržište sklopivi bicikl (Chedech) koji također ima 3 položaja i koji je izgledom sličan biciklu Brompton:
25.
Društvo Brompton Ltd. i SI, s obzirom na to da su ocijenili da je društvo Get2Get povrijedilo njihova autorska prava na bicikl Brompton, tužili su ga pred sudom koji je uputio zahtjev, od kojeg su, ukratko, zahtijevali da: (a) presudi da bicikli Chedech, neovisno o razlikovnim znakovima pričvršćenima na njih, povređuju autorska prava društva Brompton Ltd. i moralna prava SI‑ja na bicikl Brompton i (b) naloži prekid aktivnosti kojima se povređuju njihova prava i povlačenje proizvoda s tržišta (
8
).
26.
Društvo Get2Get navelo je da je izgled njegova bicikla uvjetovan tehničkim rješenjem koje se želi postići i da je dragovoljno prihvatilo tehniku sklapanja (prethodno zaštićenu patentom društva Brompton Ltd. koji je naknadno prestao važiti) jer je ta metoda najfunkcionalnija. Tvrdi da to tehničko ograničenje uvjetuje izgled bicikla Chedech.
27.
Društvo Brompton Ltd. i SI odgovorili su da, s obzirom na to da na tržištu postoje drugi bicikli sklopivi u 3 položaja, koji izgledaju drukčije od njihova bicikla, oni imaju autorsko pravo na taj bicikl. Njegov izgled upućuje na postojanje kreativnog izbora a time i na originalnost.
28.
U tim okolnostima, sud koji je uputio zahtjev uputio je Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pravo Unije, a osobito Direktivu 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu, kojom se, među ostalim, u njezinim člancima 2. do 5. utvrđuju različita isključiva prava priznata nositeljima autorskog prava, tumačiti na način da od autorskopravne zaštite isključuje djela čiji je oblik potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata?
2.
Treba li radi ocjene je li oblik potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata, uzeti u obzir sljedeće kriterije:
–
Postojanje drugih mogućih oblika kojima se može postići isti rezultat?
–
Učinkovitost oblika za postizanje tog rezultata?
–
Namjeru navodnog počinitelja povrede da postigne taj rezultat?
–
Postojanje ranijeg patenta, koji je prestao važiti, za postupak koji omogućuje postizanje željenog tehničkog rezultata?”
III. Postupak pred Sudom
29.
Tajništvo Suda zaprimilo je odluku kojom se upućujezahtjev za prethodnu odluku 14. lipnja 2018.
30.
SI i društvo Brompton Ltd., društvo Get2Get, belgijska i poljska vlada te Komisija podnijeli su pisana očitovanja. Komisija i stranke u glavnom postupku sudjelovale su na raspravi koja je održana 14. studenoga 2019.
IV. Ocjena
A.
Uvodne napomene
31.
Sud koji je uputio zahtjev sastavlja svoja pitanja u odnosu na autorskopravnu zaštitu u pogledu djela „čiji je oblik potreban za postizanje nekog tehničkog rezultata”. Zanima ga samo tumačenje Suda u pogledu Direktive 2001/29.
32.
„Djelo” na koje se odnosi spor jest, kao što je to već objašnjeno, bicikl čiji je sustav za sklapanje nekad bio zaštićen patentnim pravom.
33.
Iz očitovanja SI‑ja i društva Brompton Ltd. (
9
) proizlazi da se izvorni izgled tog bicikla razlikuje od izgleda bicikla za koji se sada nastoji dobiti autorskopravna zaštita, iako oba imaju sustav za sklapanje (
10
).
34.
U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku nema nikakve naznake o tome da je bicikl Brompton bio zaštićen kao dizajn radi njegove industrijske primjene. Sud koji je uputio zahtjev ne upućuje ni na nacionalna pravila ili pravila Unije kojima se uređuje dizajn (nacionalni dizajn ili dizajn Zajednice).
35.
Iako se 1987. samo mogla tražiti zaštita kao nacionalnog dizajna, nije bilo prepreka tome da se bicikl Brompton naknadno obuhvati pravnim sustavom koji se odnosi na dizajn (
11
), na temelju Direktive 98/71/EZ (
12
) ili na temelju Uredbe br. 6/2002. Potonja uredba predviđa čak i „zaštit[u] […] kratkoročn[og] neregistriran[og] dizajn[a] [Zajednice]” (
13
).
36.
U odgovoru na zahtjev za prethodnu odluku ne mogu se izostaviti problemi povezani s kumuliranjem zaštita (s jedne strane, prava intelektualnog vlasništva i, s druge strane, prava industrijskog vlasništva), na koje ću se odmah osvrnuti. Stoga, smatram da ih je poželjno riješiti za slučaj da je sustav za sklapanje bio zaštićen samo patentom i za slučaj da je izgled bicikla odgovarao industrijskom dizajnu.
37.
Neovisno o njihovu različitom cilju (
14
), obje vrste zaštite (patenti i dizajn) imaju neke zajedničke značajke koje valja uzeti u obzir:
–
Objema se želi postići praktična primjena: zaštita industrijskog dizajna povezuje se s provedbom radnji u komercijalne svrhe, dok se inventivnost svojstvena patentu povezuje s mogućnošću da ga se industrijski primijeni.
–
Objava je svojstvena patentima, koje treba registrirati, i dizajnu. Međutim, potonji je zaštićen samo ako je nov, što se postiže formalnom registracijom ili, ako nije registriran, kad je prvi put učinjen dostupnim javnosti (članak 5. Uredbe br. 6/2002).
–
Cilj promicanja tehnoloških inovacija zajednički je objema zaštitama (
15
), kao što se to ističe u Uredbi br. 6/2002 (
16
), u pogledu dizajna, i Uredbi (EZ) br. 1257/2012 (
17
), u pogledu patenata.
38.
Odgovor na pitanja suda koji je uputio zahtjev treba smjestiti u općenitiji kontekst koji se odnosi na različite ciljeve i svrhe koji se žele postići zaštitom industrijskog vlasništva i autorskog prava, kao i interese na kojima se oni temelje.
39.
Među elementima u općem interesu nalazi se poticanje tehnološkog razvoja i tržišnog natjecanja. Primjena načela kumulacije ne smije podrazumijevati nerazmjernu autorskopravnu zaštitu koja bi štetila javnim interesima tako što bi predstavljala prepreku sustavu obrane prava industrijskog vlasništva.
40.
Dodjelom isključivog prava iskorištavanja nositelju patentnog prava ili autoru dizajna želi se postići upravo uspostava ravnoteže između javnih i privatnih interesa:
–
Samo izumitelj ili dizajner ostvaruju, kao naknadu, materijalnu korist od svojih izuma ili dizajna tijekom određenog vremena, čime se potiče tržišno natjecanje u tehnološkom području (
18
).
–
Protučinidba za javni interes jest ta da će predmetna tvorevina postati općepoznata tako da ostali istraživači mogu razviti nove izume tijekom razdoblja zaštite ili je, kada to razdoblje istekne, primijeniti na svoje proizvode.
41.
Ta osjetljiva ravnoteža, koja se u najizravnijem obliku odražava u kraćem vremenu zaštite koja se pruža izumitelju ili dizajneru, narušila bi se da se utvrđeni rok bezuvjetno produlji i postane tako dug kao rok koji je svojstven autorskom pravu. Dizajneri bi izgubili poticaj za korištenje sustava industrijskog vlasništva ako bi im se uz manje troškova i manje formalnih zahtjeva (nepostojanje registracije, među ostalim) osigurala autorskopravna zaštita njihovih tvorevina i to na puno dulji rok (
19
).
42.
Nije zanemariv ni utjecaj na pravnu sigurnost: službena objava koja se zahtijeva u pogledu industrijskog dizajna omogućuje konkurentima da sa sigurnošću saznaju gdje su granice njihovih industrijskih tvorevina i do kad su one zaštićene.
43.
Ostavljajući po strani neregistrirani dizajn (
20
), čini se legitimnim da se konkurenti osobe koja je formalno stekla pravo industrijskog vlasništva oslone na objavu registracije kako bi iskoristili registriranu tehničku inovaciju kad isteknu prava nositelja registracije. U uvodnoj izjavi 21. Uredbe br. 6/2002 priznaje se da „[i]sključiva priroda prava priznatih registriranim dizajnom Zajednice u skladu je s većom pravnom sigurnošću koju on pruža” (
21
). Suprotno tomu, kad se registracija uopće ne objavljuje, kao što je to slučaj s autorskim pravima, gospodarski subjekti ne mogu sa sigurnošću biti upoznati sa sadržajem intelektualnih tvorevina u industrijske svrhe.
44.
Ti su argumenti zapravo samo varijacije na istu temu o kojoj je već raspravljao nezavisni odvjetnik M. Szpunar u svojem mišljenju u predmetu Cofemel, na koje upućujem (
22
).
45.
U konačnici, svrhe i vrijednosti koje se žele postići jednim i drugim pravnim sustavom (za industrijsko vlasništvo i autorska prava) treba proporcionalno usporediti kako bi se izbjeglo da nerazmjerna zaštita autorskih prava liši sadržaja pravo industrijskog vlasništva.
B.
Kumulacija zaštita i njihove granice
46.
Pravo Unije priznaje da se pravnoj zaštiti dizajna pribraja zaštita koja proizlazi iz autorskog prava. Tako se svojedobno utvrdilo u Direktivi 98/71, u čijem se članku 17. priznalo da je dizajn (registriran u svakoj državi članici) također pogodan za zaštitu zakonom o autorskom pravu. Međutim, u toj se odredbi dodalo da „[m]jeru u kojoj i uvjete pod kojima se dodjeljuje takva zaštita, uključujući razinu zahtijevane izvornosti, određuje svaka država članica” (
23
).
47.
Načelo „kumulacije” uključeno je kasnije u članak 96. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 koji treba tumačiti s obzirom na uvodnu izjavu 32. te uredbe u dijelu u kojem se odnosi na dizajn Zajednice zaštićen na razini Unije.
48.
Sa stajališta posebne zaštite autorskih prava, u uvodnoj izjavi 60. Direktive 2001/29 utvrđuje se da „[z]aštita osigurana ovom Direktivom ne bi trebala dovesti u pitanje nacionalne ili pravne propise Zajednice u drugim područjima”.
49.
Stoga, „[…] Direktiva 2001/29 zadržava postojanje i doseg važećih odredaba u području dizajna, uključujući i načelo ‚kumulacije’” (
24
).
50.
Međutim, i dalje postoje neke dvojbe o komplementarnosti tih dviju zaštita. Konkretno, raspravljalo se o tome mogu li države članice zahtijevati da industrijski dizajn uključuje strože zahtjeve izvornosti kako bi se na njega mogla primijeniti zaštita svojstvena autorskim pravima.
51.
Presudom Cofemel potvrđeno je kao opće pravilo da „se zaštita dizajna i autorskopravna zaštita mogu […] kumulativno dodijeliti istom predmetu”.
52.
Nakon tog zaključka, međutim, slijede određena pojašnjenja koja, takoreći, ublažuju ili relativiziraju snagu načela kumulacije.
53.
Kao prvo, „iako se zaštita dizajna i autorskopravna zaštita mogu, na temelju prava Unije, kumulativno dodijeliti istom predmetu, to se kumuliranje može priznati samo u određenim situacijama” (
25
).
54.
Kao drugo, smisao dodijeljene zaštite razlikuje se u jednom i u drugom slučaju. Dok se dizajnom nastoji spriječiti imitacija od strane konkurenata, autorsko pravo ima drugu funkciju, pravnu i ekonomsku (
26
).
55.
Kao treće, stjecanje autorskog prava na predmetu koji već ima zaštitu svojstvenu dizajnu izloženo je određenim rizicima koji se ne mogu zanemariti (
27
). Konkretno, „dodjela autorskopravne zaštite predmetu zaštićenom kao dizajn ne može dovesti do toga da se ugroze ciljevi i djelotvornost svake od tih dviju zaštita” (
28
).
56.
Kao četvrto, na nacionalnom je sudu da odredi kad je došlo do „određenih situacija” koje omogućuju kumuliranje zaštite. Naime, u svakom slučaju treba utvrditi ravnotežu između zaštite autorskih prava i općeg interesa.
C.
Prvo prethodno pitanje: pojam „djelo”, zahtjev izvornosti i isključenje autorskopravne zaštite kad oblik djela ispunjava tehničke zahtjeve
57.
Počet ću ponovnim upućivanjem na mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Cofemel, u kojem analizira sudsku praksu Suda o pojmu djela i primjenu te sudske prakse na dizajn (
29
).
58.
Smatram da je ta analiza dovoljno iscrpna da ne zahtijeva moja dodatna objašnjenja. Osim toga, preuzeta je u argumentaciji u presudi Cofemel u kojoj su pojašnjeni slojevi pojma „djelo” kao autonomnog pojma prava Unije (
30
).
59.
Iz te sudske prakse želim sada istaknuti element izvornosti (
31
), koji je Sud već naveo u ranijim presudama (
32
), u kojima je utvrdio da taj element mora odražavati osobnost autora djela (
33
).
60.
Jedan od relevantnih doprinosa presude Cofemel jest da se ne dopušta povezivanje izvornosti navodnog „djela” (u tom slučaju odjeće) s njegovim estetskim sastavnicama. Sud je isključio pozivanje na estetiku kao razlog za dodjelu autorskopravne zaštite dizajna kad je istaknuo da „članak 2. točku (a) Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da se protivi tome da nacionalno zakonodavstvo dodijeli autorskopravnu zaštitu dizajnima kao što su dizajni odjeće o kojima je riječ u glavnom postupku s obrazloženjem da oni, osim uporabne funkcije, imaju s estetskog stajališta jedinstven i raspoznatljiv vizualni učinak” (
34
).
61.
Kad se isključe estetski učinci, postavlja se pitanje mogu li se, pri razmatranju izvornosti kao pretpostavke za postojanje intelektualne tvorevine autora (
35
), uključiti uvjeti koji proizlaze iz zahtjeva za postizanje tehničkog ili funkcionalnog rezultata kao razlog za odbijanje autorskopravne zaštite djela. Na taj problem konkretno upućuje sud koji je uputio zahtjev.
62.
Sud je već razmatrao to pitanje u pogledu zaštite autorskog prava na računalnim programima (
36
).
63.
Presudio je, konkretno, da kada izražaj sastavnica dotičnog predmeta „ovisi o njihovoj tehničkoj funkciji, kriterij originalnosti nije ispunjen jer su različiti načini provedbe ideje toliko ograničeni da se ideja i izražaj podudaraju” (
37
). Takva situacija autoru ne „omogućava izražavanje njegova kreativnog duha na originalan način kao ni postizanje rezultata koji je njegova vlastita intelektualna tvorevina” (
38
).
64.
U tom istom smislu, Sud je utvrdio da se vlastita intelektualna tvorevina može zaštititi autorskim pravom, ali ne kad ovisi o „tehničkim razlozima, pravilima ili obvezama koje ne ostavljaju prostora za kreativnu slobodu” (
39
).
65.
Iz tih se presuda može zaključiti da, kao opći kriterij, nije moguće autorskim pravima zaštititi djela (predmete) primijenjenih umjetnosti, čiji je oblik uvjetovan njihovom funkcijom. Ako je izgled jednog od tih djela isključivo uvjetovan njegovom tehničkom funkcijom, jer je ona odlučujući čimbenik, na to se djelo ne može primijeniti autorskopravna zaštita (
40
).
66.
Primjena tog kriterija na autorska prava jest poput one koja vrijedi za dizajn i žigove:
–
Što se tiče dizajna (koji je uređen Direktivom 98/71 i Uredbom br. 6/2002) (
41
), članak 8. stavak 1. Uredbe br. 6/2002 i članak 7. Direktive 98/71 ne dodjeljuju prava na „obilježja izgleda proizvoda koja su isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom” (
42
).
–
Što se tiče žigova Unije, članak 7. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 40/94 (
43
) uvodi zabranu registracije kao žiga svih znakova koji se sastoje od oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata.
67.
Ukratko, dizajni čiji je oblik uvjetovan tehničkim razlozima koji ne ostavljaju prostor za ostvarivanje kreativne slobode ne mogu biti predmet autorskopravne zaštite. Suprotno tomu, sama činjenica da dizajn ima određeni broj funkcionalnih elemenata ne lišava taj dizajn navedene autorskopravne zaštite.
68.
To pravilo ne predstavlja veći problem kad navedeni tehnički razlozi praktički eliminiraju prostor za kreativnost. Međutim, poteškoće se pojavljuju kad se u dizajnu isprepliću funkcionalna i umjetnička obilježja. Nema potrebe za isključivanjem tog mješovitog dizajna iz autorskopravne zaštite a priori, ali to će se međutim dogoditi kad funkcionalni elementi prevladaju nad onim umjetničkim do te mjere da potonji elementi prestanu biti odlučujući (
44
).
69.
Analiza sudske prakse Suda o oblicima povezanima s funkcionalnim elementima u području industrijskog vlasništva i prava žiga može pružiti nekoliko načina tumačenja koji po analogiji vrijede za autorska prava.
70.
Točno je da svako od ta tri područja (dizajn, pravo žiga i autorsko pravo) ima svoje značajke koje sprečavaju da se prema njihovim pravnim sustavima postupa jednako. Smatram, međutim, da nema prepreka tome da se razmatranja Suda o jednom području ekstrapoliraju, s određenim oprezom, na druga područja kad treba tumačiti kriterij koji se primjenjuje, iako s neznatnim razlikama, na sva područja (
45
).
71.
Prema mojem mišljenju, u toj sudskoj praksi ističe se presuda od 14. rujna 2010., Lego Iuris/OHIM (
46
), koju je donijelo veliko vijeće i u kojoj se tumačila zabrana registracije kao žiga znaka koji se sastoji od oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata (
47
).
72.
Sud je presudio da ta zabrana „jamči da se poduzetnici ne mogu koristiti žigovnim pravom kako bi bez vremenskog ograničenja produljili isključiva prava u vezi s tehničkim rješenjima” (
48
).
73.
Tvrdio je također da „ograničivši razlog za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke ii. Uredbe br. 40/94 na znakove koji se sastoje ‚isključivo’ od oblika proizvoda ‚potrebnog’ za postizanje nekog tehničkog rezultata, zakonodavac je opravdano smatrao da je svaki oblik proizvoda u određenoj mjeri funkcionalan pa bi stoga bilo neprimjereno odbiti registraciju nekog oblika proizvoda kao žiga samo zato što taj oblik ima funkcionalna obilježja. Izrazima ‚isključivo’ i ‚potrebno’, navedena odredba osigurava da se registracija odbije samo u pogledu onih oblika proizvoda koji predstavljaju samo tehničko rješenje i čija bi registracija kao žiga drugim poduzetnicima realno otežala korištenje tim tehničkim rješenjem” (
49
).
74.
Na temelju te pretpostavke, Sud je iznio relevantna pojašnjenja o „postojanju jednog ili nekoliko manjih proizvoljnih elemenata u trodimenzionalnom znaku čiji su temeljni elementi u cijelosti uvjetovani tehničkim rješenjem koje taj znak izražava”.
–
S jedne strane, taj čimbenik „ne utječe na zaključak prema kojem se navedeni znak sastoji isključivo od oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata” (
50
).
–
S druge strane, „[…] registracija takvog znaka kao žiga se na temelju te odredbe ne može odbiti ako oblik predmetnog proizvoda uključuje bitan nefunkcionalni element, poput ukrasnog ili maštovitog elementa koji ima važnu ulogu u navedenom obliku” (
51
).
75.
Što se tiče pojma oblika potrebnog za postizanje nekog predviđenog tehničkog rezultata, Sud je potvrdio tezu Općeg suda, odnosno „da navedeni uvjet ne znači da predmetni oblik mora biti jedini koji omogućuje postizanje tog rezultata” (
52
). Dodao je da „postojanje drugih oblika koji omogućuju postizanje istog tehničkog rezultata ne predstavlja okolnost koja može biti razlog za odbijanje registracije” (
53
).
76.
S obzirom na te argumente koje je, smatram, korisno primijeniti po analogiji na ovaj spor, može se dati odgovor sudu koji je uputio zahtjev. Čini se da taj sud tvrdi da je izgled spornog bicikla bio potreban za postizanje tehničkog rezultata (
54
), što predstavlja ocjenu činjenica koja je isključivo na tom sudu. Ako ta tvrdnja znači da postoji odnos isključivosti između izgleda i funkcionalnosti na koji sam ranije uputio, na njegovo prvo pitanje trebalo bi odgovoriti na način da se ne može dodijeliti autorskopravna zaštita.
D.
Drugo prethodno pitanje
77.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati, konkretno, kakav učinak, pri ocjeni odnosa između osmišljavanja oblika predmeta i postizanja željenog tehničkog rezultata, mogu imati četiri posebna čimbenika, koje sâm nabraja.
1. Postojanje ranijeg patenta
78.
, Ispitivanje toga kakav utjecaj može imati postojanje ranijeg patenta koji je naknadno prestao važiti počet ću obrnutim redoslijedom od onog kojim su ti čimbenici navedeni u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku.
79.
S obzirom na primjenu načela kumulacije, ta okolnost sama po sebi ne mora značiti da pravo industrijskog vlasništva (osobito ako su njegovi učinci već prestali) prevladava do te mjere da sprečava autorskopravnu zaštitu. Razmišljanja iznesena u pogledu bliskosti patenata i industrijskog dizajna, u dijelu koji se odnosi na ovo pitanje (
55
), idu u prilog proširenju tog načela i na predmete zaštićene patentom.
80.
Međutim, sa stajališta elemenata za ocjenu, smatram da je sud koji je uputio zahtjev u pravu kad ističe tu okolnost koja može imati dvostruki utjecaj:
–
S jedne strane, registrirani patent može poslužiti kako bi se utvrdilo ima li tehničkih uvjeta o kojima ovisi oblik proizvoda. Prirodno je da je opis dizajna i njegove funkcionalnosti u dokumentaciji za registraciju patenta (koji je, po definiciji, namijenjen industrijskoj primjeni) što je moguće iscrpniji jer o tome ovisi opseg zaštite.
–
S druge strane, zbog odabira patenta kao sredstva za zaštitu djelatnosti osobe koja ga registrira može se pretpostaviti da postoji uska veza između patentiranog oblika i predloženog rezultata: upravo je taj oblik izumitelj smatrao učinkovitim za postizanje željene funkcionalnosti.
2. Postojanje drugih mogućih oblika kojima se može postići isti tehnički rezultat
81.
Sud koji je uputio zahtjev pita kakav utjecaj mogu imati drugi oblici kojima se može postići isti tehnički rezultat. Upućuje, konkretno, na dva suprotna pristupa koji se temelje na takozvanoj „teoriji raznovrsnosti oblika” i „teoriji uzročne veze”.
82.
Nezavisni odvjetnik H. Saugmandsgaard Øe nedavno je u svojem mišljenju u predmetu DOCERAM proveo potpunu analizu tih dviju teorija koje se primjenjuju na dizajn (
56
). Budući da se slažem s njegovim razmišljanjima, upućujem na njih.
83.
Presuda DOCERAM, kojom je u bitnome prihvaćeno mišljenje nezavisnog odvjetnika (sud koji je uputio zahtjev navodi tu presudu i mišljenje nezavisnog odvjetnika) (
57
), donesena je u tom pogledu na sljedeći način:
–
„[P]ri ocijeni toga jesu li obilježja izgleda proizvoda isključivo uvjetovana njegovom tehničkom funkcijom treba dokazati da je ta funkcija jedini čimbenik koji je odredio ta obilježja, pri čemu postojanje alternativnih dizajna nije odlučujuće u tom pogledu” (
58
).
–
Međutim, ništa ne sprečava sud da uzme u obzir „postojanje alternativnih dizajna koji omogućavaju ostvarivanje iste tehničke funkcije” (
59
). Potonji čimbenik stoga nije odlučujući nego je samo dodatni element prosudbe.
84.
Iz tumačenja te presude stoga proizlazi da se naglašava neodlučujuća priroda alternativnih rješenja kad se utvrđuje odnos isključivosti između obilježja izgleda i tehničke funkcije proizvoda. Međutim, iz toga ne proizlazi da se može isključiti sav utjecaj tih alternativnih rješenja kao element na temelju kojeg se može priznati određena margina za intelektualno stvaralaštvo koje dovodi do istog tehničkog rezultata.
85.
Kod onog dizajna kod kojeg je ispreplitanje umjetnosti i dizajna osobito naglašeno, mogućnost za kreativnu slobodu (
60
) pri oblikovanju izgleda proizvoda je veća. Kao što je to Komisija predložila na raspravi, integraciju formalnih i funkcionalnih aspekata u djelima primijenjenih umjetnosti treba detaljno analizirati kako bi se utvrdilo je li izgled tih djela u cijelosti uvjetovan tehničkim zahtjevima. U nekim je slučajevima moguće odvojiti, barem u idealnom slučaju, elemente koji ovise o funkcionalnim razmatranjima od elemenata koji ovise samo o slobodnom odabiru (izvorni elementi) stvaratelja koji se mogu zaštititi autorskim pravom (
61
).
86.
Shvaćam da se ta razmišljanja mogu prije kvalificirati kao teoretska i da možda ne mogu biti od prevelike pomoći sudu koji je uputio zahtjev koji je suočen s teškom zadaćom da utvrdi kreativne elemente koji se mogu zaštititi kod bicikla čija funkcionalnost zahtijeva postojanje kotača, lanca, okvira i upravljača, neovisno o njihovu obliku (
62
).
87.
U svakom je slučaju važno podsjetiti, sa stajališta povezanog s tumačenjem pravila, a ne s njegovom primjenom u određenom slučaju, da, prema mišljenju Suda, odgovor na ovaj dio drugog prethodnog pitanja proizlazi iz presude DOCERAM.
88.
Rješenje izneseno u pogledu dizajna može se ekstrapolirati, mutatis mutandis, kako bi se utvrdila razina izvornosti „djelâ” s industrijskom primjenom, čiji ih stvaratelji nastoje zaštititi autorskim pravom.
3. Namjera navodnog počinitelja povrede da postigne isti rezultat
89.
Kako bi sud mogao ocijeniti postoji li povreda s objektivnog stajališta, načelno nije relevantna namjera osobe koja neovlašteno stavlja na tržište predmet zaštićen autorskim pravom.
90.
Druga je stvar to što se namjera postizanja tehničkog rezultata može ocijeniti prilikom ocjenjivanja odnosa između oblika i funkcionalnosti. Logično je da osoba koja proizvodi predmet zaštićen patentom koji je postao dostupan javnosti nema drugi cilj osim ostvarivanja očekivane tehničkog rezultata (
63
).
91.
Međutim, u pogledu tvrdnje da oblik dizajna ovisi o isključivo odluci povezanoj s estetikom, a ne funkcionalnošću, ništa ne sprečava osobu koja tvrdi suprotno (odnosno, osobu koja je taj oblik upotrijebila zato što je isključivo tehnički ili funkcionalno uvjetovan) da to dokaže (
64
).
92.
Pri utvrđivanju postojanja ili nepostojanja prava na zaštitu predmeta kao djela, sud može ispitati prvotnu namjeru izumitelja ili dizajnera prije namjere osobe koja reproducira njegov izum ili dizajn.
93.
U tu svrhu treba uzeti u obzir trenutak u kojem je predmet prvotno osmišljen (
65
) kako bi se ocijenilo je li njegov autor zaista želio osmisliti vlastitu intelektualnu tvorevinu ili je zapravo isključivo pokušao provesti ideju primjenjivu na izradu izvornog industrijskog proizvoda radi njegove proizvodnje i masovne prodaje na tržištu. Okolnost da se izum ili dizajn primijenio u industriji ili da je od njega ostvarena komercijalna dobit mogu biti indicije kojima treba posvetiti pozornost.
94.
Čini mi se, s tog stajališta, da naknadno priznanje da dizajn čak zaslužuje biti izložen u muzejima, nije relevantno. Taj čimbenik ili drugi slični čimbenici, kao što je dobivanje nagrada u okviru industrijskog dizajna, prije potvrđuje činjenicu da je riječ o industrijskom predmetu koji zaslužuje pohvalu ili čak divljenje u svojem području ili da ima relevantne estetske sastavnice.
4. Učinkovitost oblika za postizanje tehničkog rezultata
95.
Sud koji je uputio zahtjev ne pruža dovoljno elemenata prosudbe kako bi se shvatio točan smisao tog dijela drugog prethodnog pitanja, o kojem ne iznosi nikakvo objašnjenje.
96.
Stoga, i zato što smatram da su prethodna razmatranja dovoljna za opis odnosa između oblika proizvoda i njegove funkcije ili tehničkog rezultata, nemam ništa više za dodati.
97.
Naravno, da oblik koji je osmislio dizajner proizvoda (u ovom slučaju bicikla) nije prikladan za postizanje željene funkcionalnosti, nedostajala bi sama pretpostavka za buduću industrijsku primjenu. Stoga valja pretpostaviti da je predloženi oblik učinkovit za tu svrhu (u ovom predmetu za proizvodnju bicikla koji se može voziti i sklopiti).
98.
U svakom slučaju, na sudu je koji je uputio zahtjev da ocijeni taj čimbenik s obzirom na podnesene dokaze (osobito vještačenja).
E.
Završne napomene
99.
Kriterija za ocjenu odnosa isključivosti između izgleda proizvoda i njegova tehničkog rezultata vjerojatno ima više od četiri koji su dosad analizirani. Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik H. Saugmandsgaard Øe tvrdio u svojem mišljenju u predmetu DOCERAM (
66
), nije potrebno iscrpno ili neiscrpno nabrojati te apstraktne kriterije kad je ta ocjena (činjenične prirode) zapravo povezana sa skupom okolnosti koje su teško prepoznatljive a priori.
100.
Naposljetku, dodat ću da moguće odbijanje autorskopravne zaštite ne sprečava primjenu drugih pravila predviđenih za borbu protiv vjernih ili parazitskih imitacija. Kao što je to Komisija istaknula na raspravi, zakonodavstvo koje se odnosi na nepošteno tržišno natjecanje, čak i ako nije u potpunosti usklađeno na razini Unije (
67
), može pružiti pravna sredstva za rješavanje tog nepoželjnog fenomena (
68
).
101.
Potonjim razmišljanjem, kao što sam to već svojedobno naveo, „ne želim zadirati u mogućnosti kojima raspolaže sud koji je uputio zahtjev u okviru svojeg nacionalnog prava prilikom kvalificiranja postupanja koje je predmet spora. Samo otvaram perspektivu s koje se mogu raspoznati postupovni odgovori u odnosu na navodno nezakonito postupanje, izvan područja svojstvenog pravu žiga” (
69
).
V. Zaključak
102.
S obzirom na prethodno navedeno, Sudu predlažem da Tribunalu de l’entreprise de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija) odgovori na sljedeći način:
„1.
Članci 2. do 5. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu ne pružaju autorskopravnu zaštitu tvorevinama proizvoda s industrijskom primjenom čiji je oblik određen isključivo njihovom tehničkom funkcijom.
2.
Kako bi se utvrdilo jesu li konkretna obilježja oblika proizvoda uvjetovana isključivo njegovom tehničkom funkcijom, nadležni sud treba uzeti u obzir sve relevantne objektivne okolnosti svakog predmeta, uključujući postojanje ranijeg patenta ili dizajna na istom proizvodu, učinkovitost oblika za postizanje tehničkog rezultata i namjeru da se on postigne.
3.
Kad je tehnička funkcija jedini odlučujući čimbenik izgleda proizvoda, postojanje drugih alternativnih oblika nije odlučujuće. Međutim, može biti odlučujuće to da odabrani oblik uključuje važne nefunkcionalne elemente koji ovise o slobodnom odabiru njihova autora.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Presuda od 12. rujna 2019., Cofemel‑Sociedade de Vestuário, S.A (C‑683/17, EU:C:2019:721; u daljnjem tekstu: presuda Cofemel)
(
3
)	Bernska konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, potpisana u Bernu 9. rujna 1886. (Pariški akt od 24. srpnja 1971.) i izmijenjena 28. rujna 1979. Europska unija nije stranka te konvencije, ali je stranka Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva koji je sadržan u Prilogu 1C Ugovoru iz Marakeša o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije koji je potpisan 15. travnja 1994. u Marakešu (u daljnjem tekstu: Sporazum o TRIPS‑u), koji je odobren u ime Europske unije Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.), čiji članak 9. stavak 1. obvezuje ugovorne strane na pridržavanje članaka 1. do 21. Bernske konvencije.
(
4
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.)
(
5
)	Uredba Vijeća od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45. i ispravak SL 2018., L 72, str. 42.)
(
6
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava (SL 2006., L 372, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 104.)
(
7
)	Patentna prijava podnesena je 3. listopada 1979. te je odobrenje patenta objavljeno 15. travnja 1981. pod brojem 00 26800 (prilog 12. očitovanjima SI‑ja i društva Brompton Ltd.).
(
8
)	Konkretno, njihov se zahtjev za prekid aktivnosti odnosio na sporne bicikle Chedech i sve sklopive bicikle sa sljedećim izvornim obilježjima bicikla Brompton:
„i. U rasklopljenom položaju:
– oblik glavnog okvira koji obilježava zakrivljena glavna cijev i trokutasti stražnji dio; i/ili
– oblik stražnjeg okvira koji obilježava pravokutni i tanki trokut, zakrivljen u jednom od donjih kuteva i s komponentom ovjesa u gornjem kutu; i/ili
– izgled mehanizma zatezača lanca; i/ili
– labavi kabeli.
ii. U ‚stand‑by’ položaju:
– položaj trokutastog stražnjeg okvira preklopljenog ispod glavnog okvira i stražnjeg kotača koji slijedi zakrivljenost glavnog okvira; i/ili
– izgled preklopljenog zatezača lanca kojim se lanac ponovno napinje.
iii. U preklopljenom položaju:
– izgled stražnjeg okvira u kojem je stražnji kotač pričvršćen na način da dodiruje donji dio zakrivljene glavne cijevi; i/ili
– izgled prednjeg kotača, koji je paralelan s glavnim okvirom i leži na tlu; i/ili
– volan koji se sklapa prema dolje, izvan bicikla.
[…]”
(
9
)	Točke 148. i 153. te prilog 12. (patentna dokumentacija EP 00 26800)
(
10
)	Na raspravi su potvrdili da ne traže produljenje zaštite tehničke funkcionalnosti sustava za sklapanje koja je svojedobno bila zaštićena patentom.
(
11
)	Tužitelji su na raspravi priznali da nisu zatražili zaštitu izgleda bicikla kao dizajna.
(
12
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća o 13. listopada 1998. o pravnoj zaštiti dizajna (SL 1998., L 289, str. 28.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 44., str. 49.)
(
13
)	Uvodna izjava 17. i članak 11. Uredbe br. 6/2002. U Direktivi 98/71 zaštita neregistriranih dizajna nije bila usklađena, iako je njezin članak 16. upućivao na nacionalna prava.
(
14
)	Dok je patentno pravo usmjereno na izume proizvoda ili postupaka, prava priznata dizajnom odnose se na „vanjski izgled proizvoda u cijelosti ili dijela proizvoda koji proizlazi iz njegovih obilježja, posebno crta, obrisa, boja, oblika, teksture i/ili materijala samoga proizvoda i/ili njegove ornamentacije” (članak 3. točka (a) Uredbe br. 6/2002).
(
15
)	U članku 7. Sporazuma o TRIPS‑u ističe se da prava intelektualnog vlasništva trebaju pridonijeti „promicanju tehnoloških inovacija te transferu i širenju tehnologije, na obostranu korist proizvođača i korisnika tehnoloških saznanja i na način koji pozitivno doprinosi društvenom i gospodarskom blagostanju i uravnoteženju prava i obveza”.
(
16
)	U njezinoj uvodnoj izjavi 7. navodi se da „[p]oboljšana zaštita industrijskog dizajna […] potiče i inovacije i razvoj novih proizvoda i ulaganje u njihovu proizvodnju”.
(
17
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2012. o provedbi pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite (SL 2012., L 361, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 3., str. 208.). U skladu s njezinom uvodnom izjavom 4. „[j]edinstvenom patentnom zaštitom osnažit će se znanstveni i tehnološki napredak i funkcioniranje unutarnjeg tržišta […]”.
(
18
)	Bez te isključivosti mogli bi se smanjiti financijski poticaji za ulaganje u primijenjeno istraživanje.
(
19
)	Komisija je na raspravi tvrdila da bi pretjerana autorskopravna zaštita industrijskih djela imala učinak „neutraliziranja” pravnog sustava za dizajn koji bi zapravo izgubio svoj smisao.
(
20
)	Podsjetit ću da čak i u sustavu uvedenom Uredbom br. 6/2002, kojim je obuhvaćen neregistrirani dizajn, zaštita tog dizajna zahtijeva objavu.
(
21
)	Uvodna izjava 4. Uredbe br. 1257/2012 izričito upućuje na veću „pravn[u] sigurn[ost]” kao cilj jedinstvene patentne zaštite. U uvodnim izjavama Direktive 2001/29 također se upućuje na pravnu sigurnost.
(
22
)	Predmet C‑683/17, EU:C:2019:363
(
23
)	U istom smislu, uvodna izjava 8. Direktive 98/71.
(
24
)	Presuda Cofemel, t. 47.
(
25
)	Presuda Cofemel, t. 52.
(
26
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:363, t. 55.): „[A]utorsko pravo ne poznaje tu zaštitu od konkurencije. Baš naprotiv, dijalog, nadahnuće i preoblikovanje svojstveni su intelektualnoj tvorevini te autorsko pravo nije namijenjeno da ih spriječi. Ono što autorsko pravo štiti, u svakom slučaju putem imovinskih prava, jest mogućnost ekonomskog iskorištavanja bez sprečavanja djela kao takvog”.
(
27
)	Ibidem, t. 52. Nezavisni odvjetnik istaknuo je da „postoji rizik da sustav autorskog prava istisne sustav sui generis namijenjen dizajnu”. Dodaje da bi „to […] istiskivanje imalo više negativnih učinaka: pad vrijednosti autorskog prava zatraženog za zaštitu tvorevina koje su zapravo banalne, prepreku tržišnom natjecanju zbog prekomjernog trajanja zaštite ili pak pravnu nesigurnost jer konkurenti nisu u mogućnosti predvidjeti nije li dizajn, čija je sui generis zaštita istekla, također zaštićen autorskim pravom”.
(
28
)	Presuda Cofemel, t. 51.
(
29
)	Predmet C‑683/17, EU:C:2019:363, t. 23. do 32.
(
30
)	Presuda Cofemel, t. 27. i 28.
(
31
)	Presuda Cofemel, t. 30. Izvornost je jedan od dvaju elemenata koji su neophodni za kvalifikaciju tvorevine kao djela. Drugi element jest postojanje „predmeta koji je moguće utvrditi dovoljno precizno i objektivno” (točka 32.).
(
32
)	U točki 29. presude Cofemel navedene su presude od 16. srpnja 2009., Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 37. i 39.) i od 13. studenoga 2018., Levola Hengelo (C‑310/17, EU:C:2018:899, t. 33. i t. 35. do 37.).
(
33
)	Presuda Cofemel, t. 30.: „nužno [je] i dovoljno da predmet – da bi ga se moglo smatrati izvornim – odražava osobnost autora koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka (vidjeti, u tom smislu, presude od 1. prosinca 2011., Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, t. 88., 89. i 94., kao i od 7. kolovoza 2018., Renckhoff, C‑161/17, EU:C:2018:634, t. 14.)”.
(
34
)	SI i društvo Brompton Ltd. u svojim očitovanjima tvrde da je dovoljno da je odabir oblika određen, barem u izvjesnoj mjeri, jednim ili više razloga koji se razlikuju od isključivo funkcionalnih razloga, kao, na primjer, estetskim razlozima (točka 67.). Na estetiku upućuju i u točkama 3., 5., 69. i 155. tih očitovanja tvrdeći da je, osim tehničkih razloga, ona bila njihov cilj. Prema njihovu mišljenju, oblik bicikla Brompton nije bio isključivo uvjetovan tehničkim razlozima povezanima s mehanizmom za sklapanje nego isključivo estetskim razlozima.
(
35
)	Presuda od 16. srpnja 2009., Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 37.)
(
36
)	Presuda od 22. prosinca 2010., Bezpečnostní softwarová asociace (C‑393/09, EU:C:2010:816)
(
37
)	Ibidem, t. 49.
(
38
)	Ibidem, t. 50.
(
39
)	Presuda od 1. ožujka 2012., Football Dataco i dr. (C‑604/10, EU:C:2012:115, t. 39.)
(
40
)	Pojmovi koji se upotrebljavaju za opis tog odnosa mogu se mijenjati. Izgledi ili oblici koji su „unaprijed određeni”, koji „ovise”, koji su „isključivo uvjetovani” ili „uvjetovani” svojom tehničkom funkcijom, jesu izgledi ili oblici kod kojih ta tehnička funkcija apsolutno prevladava.
(
41
)	Logično je da se isti kriterij primjenjuje na jedan ili drugi dizajn jer, u skladu s uvodnom izjavom 9. Uredbe br. 6/2002, „[m]aterijalnopravne odredbe ove Uredbe o zakonu o dizajnu moraju se uskladiti s odgovarajućim odredbama Direktive 98/71/EZ”.
(
42
)	U istom smislu, uvodna izjava 10. Uredbe br. 6/2002 predviđa da „[t]ehnološke inovacije ne bi trebale biti sputavane priznavanjem zaštite dizajna obilježjima koja su isključivo uvjetovana tehničkom funkcijom”.
(
43
)	Uredba Vijeća od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.)
(
44
)	Presuda od 8. ožujka 2018., DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172)
(
45
)	U svojem mišljenju u predmetu DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2017:779), nezavisni odvjetnik H. Saugmandsgaard Øe zagovarao je tu istu metodu u pogledu pravila primjenjivog na dizajn i zabranu registracije kao žigova znakova koji se sastoje od oblika proizvoda potrebnog za postizanje nekog tehničkog rezultata.
(
46
)	Predmet C‑48/09 P, EU:C:2010:516 (u daljnjem tekstu: presuda Lego Iuris)
(
47
)	Razlog za odbijanje registracije utvrđen u članku 7. stavku 1. točki (e) podtočki ii. Uredbe br. 40/94.
(
48
)	Presuda Lego Iuris, t. 45.
(
49
)	Ibidem, t. 48.
(
50
)	Ibidem, t. 52.
(
51
)	Ibidem, t. 52.
(
52
)	Ibidem, t. 53.
(
53
)	Ibidem, t. 83.
(
54
)	U zadnjem dijelu odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku tvrdi se da „rješenje ovog spora ovisi o odgovoru na pitanje je li postojanje autorskog prava […] isključeno ako je izgled koji se želi zaštititi potreban za postizanje konkretnog tehničkog učinka”.
(
55
)	Točka 37. ovog mišljenja
(
56
)	Mišljenje od 19. listopada 2017.u predmetuC‑395/16, EU:C:2017:779
(
57
)	Iako Sud nije po analogiji upotrijebio kriterije primjenjive na zabranu registracije žigova te se ograničava na tumačenje Uredbe br. 6/2002, njegova se temeljna razmatranja zapravo podudaraju s razmatranjima iznesenima u presudi Lego Iuris.
(
58
)	Presuda DOCERAM, t. 32. i izreka (bez isticanja u izvorniku).
(
59
)	Ibidem, t. 37.
(
60
)	Opseg autorskopravne zaštite ne ovisi o stupnju kreativne slobode kojom raspolaže autor (točka 35. presude Cofemel).
(
61
)	Izvornost djela načelno je dovoljna da ono bude prikladno za autorskopravnu zaštitu i nisu potrebni dodatni zahtjevi. Margina prosudbe država pri utvrđivanju „razine zahtijevane izvornosti” (članak 17. Direktive 98/71) može se kvalificirati kao vrlo mala, čak i nepostojeća, ako se uzme u obzir sudska praska Suda čiji je zadnji primjer presuda Cofemel.
(
62
)	Tužitelji su u svojim pisanim očitovanjima naveli tri presude triju sudova (u Groningenu, od 24. svibnja 2006; u Brugesu, od 10. lipnja 2009. i u Madridu, od 10. veljače 2010.) koji su biciklu Brompton priznali autorskopravnu zaštitu i odbili da je njegov izgled isključivo određen tehničkom funkcijom.
(
63
)	Više se poteškoća, s ovog stajališta, pojavljuje u slučaju neregistriranog dizajna jer nema opisa iz prijave za registraciju.
(
64
)	U ovom predmetu treba dokazati da zakrivljenost šipke okvira bicikla omogućuje da se kotači kompaktnije sklope ili da ona povećava otpornost. Ta argumentacija proizlazi iz odjeljka III. točke A podtočke 3. četvrtog podstavka očitovanja društva Get2Get.
(
65
)	To je mišljenje tužitelja u glavnom postupku koji su istaknuli 1975. i 1987. kao referentne trenutke (točka 89. njihovih očitovanja). Ta se mogućnost nudi i u presudi DOCERAM kad se u njoj navode „objektivne okolnosti koje upućuju na razloge izbora obilježja izgleda predmetnog proizvoda” (točka 37.).
(
66
)	Mišljenje od 19. listopada 2017., u predmetuC‑395/16, EU:C:2017:779, t. 65.: „ne treba sastavljati popis relevantnih kriterija u tom pogledu, pa čak ni neiscrpni popis, s obzirom na to da zakonodavac Unije nije namjeravao provesti taj postupak i da Sud to nije smatrao korisnim u pogledu ocjene, i činjenica, koja se […] treba provesti […]”.
(
67
)	Pravom Unije djelomično je usklađeno pravo o nepoštenom tržišnom natjecanju kad je riječ o poslovnim praksama poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču. Vidjeti Direktivu 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016., L 332, str. 25.).
(
68
)	Na tu sam mogućnost uputio u mišljenju u predmetu Mitsubishi Shoji Kaisha (C‑129/17, EU:C:2018:292, t. 90. do 95.). Sud je također uputio na nju obiter dictum, u točki 61. presude Lego Iuris: „položaj poduzetnika, koji je razvio tehničko rješenje u odnosu na konkurente koji stavljaju na tržište kopije koje imitiraju oblik proizvoda i uključuju u potpunosti isto rješenje, ne može se zaštititi tako da se tom poduzetniku dodjeli monopol registracijom kao žiga trodimenzionalnog znaka koji se sastoji od navedenog oblika, nego se, po potrebi, može ispitati s obzirom na pravila u području nepoštenog tržišnog natjecanja. Međutim, takvo ispitivanje nije predmet ovog spora”.
(
69
)	Mišljenje u predmetu Mitsubishi Shoji Kaisha (C‑129/17, EU:C:2018:292, t. 95.)