62024CC0519
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 9. listopada 2025. (
1
)
Predmet C‑519/24
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
protiv
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Veszprémi törvényszék (Okružni sud u Veszprému, Mađarska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita okoliša – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – ETS EU‑a – Ciljevi Direktive 2003/87 – Besplatne emisijske jedinice – Izmještanje emisija ugljika – Nacionalni porez na proizvedeni ugljični dioksid zbog upotrebe besplatnih emisija”
I. Uvod
1.
Sustav trgovanja emisijama uspostavljen Direktivom 2003/87/EZ (
2
) (u daljnjem tekstu: ETS EU‑a) jedan je od instrumenata kojima Europska unija nastoji ostvariti svoje ciljeve u zaštiti okoliša. Cilj je Direktive dekarbonizirati gospodarstvo Europske unije uređenjem emisija stakleničkih plinova (u daljnjem tekstu: emisije stakleničkih plinova). Istodobno, uzimajući u obzir i gospodarske interese Europske unije, smanjenja se nastoje postići na isplativ i ekonomski učinkovit način (
3
).
2.
U ovom se predmetu postavlja pitanje u kojoj mjeri države članice mogu dopuniti taj sustav uspostavljen na razini Unije.
II. Činjenično stanje glavnog postupka, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
3.
Nakon pandemije bolesti COVID-19 i zbog ruske vojne agresije na Ukrajinu, Mađarska je 17. srpnja 2023. donijela a jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.) Kormányrendelet (Vladina uredba br. 320/2023 o određenim izvanrednim pravilima za operatore postrojenja koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica; u daljnjem tekstu: Vladina uredba).
4.
Ovim zahtjevom za prethodnu odluku Veszprémi törvényszék (Okružni sud u Veszprému, Mađarska; u daljnjem tekstu: sud koji je uputio zahtjev) traži od Suda pojašnjenje o relevantnom pravu Unije kako bi odlučio o usklađenosti te vladine uredbe s ciljevima i odredbama Direktive 2003/87.
5.
Nitrogénművek Vegyipari Zrt., društvo proizvođač dušičnih gnojiva sa sjedištem u Mađarskoj (u daljnjem tekstu: tužitelj), pred sudom koji je uputio zahtjev osporava odluku nacionalne porezne uprave koja ga je proglasila obveznikom poreza na ugljik na temelju Vladine uredbe.
6.
Vladinom uredbom propisuje se porez na ugljik, koji se na temelju količine emisija izračunava „operatorima postrojenja koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica”. Porez se obračunava ako takav operator i. ima godišnji prosjek certificiranih emisija ugljičnog dioksida tijekom tri godine prije godine o kojoj je riječ koji prelazi 25000 tona te je ii. primio besplatnu dodjelu emisijskih jedinica tijekom godine prije godine o kojoj je riječ i koja iznosi barem 50 % prosjeka njegovih ukupnih certificiranih emisija ugljičnog dioksida tijekom tri godine prije godine o kojoj je riječ (
4
).
7.
Područje primjene ratione personae Vladine uredbe definira se u njoj na način da se primjenjuje samo na operatore postrojenja koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica i koji imaju „potpostrojenje s referentnom vrijednošću za proizvod” u smislu Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/331 (
5
).
8.
Budući da je obuhvaćen tim područjem primjene, tužitelj je proglašen obveznikom poreza na emisije ugljičnog dioksida.
9.
Međutim, tužitelj je smatrao da je Vladina uredba, na kojoj se temelji porezno opterećenje, protivna Magyarország Alaptörvényeu (mađarski Ustav) i pravu Unije te je stoga od porezne uprave zatražio da mu dopusti da izmijeni svoju poreznu prijavu.
10.
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósága (Okružna porezna i carinska uprava u Veszprému, u okviru Državne porezne i carinske uprave, Mađarska, u daljnjem tekstu: prvostupanjsko porezno tijelo) odbio je tužiteljevu poreznu prijavu podnesenu 21. prosinca 2023., smatrajući da su odredbe Vladine uredbe na snazi i primjenjive na tužitelja.
11.
Tužitelj je zatim protiv odluke prvostupanjskog poreznog tijela podnio žalbu Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Državna porezna i carinska uprava – Žalbeni odjel, Mađarska; u daljnjem tekstu: drugostupanjsko porezno tijelo ili tuženik).
12.
Drugostupanjsko porezno tijelo potvrdilo je odluku prvostupanjskog poreznog tijela. Objasnilo je da, kao tijela zadužena za provedbu zakona, porezna tijela nisu ovlaštena odlučivati o zakonitosti nekog pravnog pravila s obzirom na njegovu eventualnu neusklađenost s odredbama mađarskog Ustava ili prava Unije. Smatralo je da o meritumu povrede prava Unije treba odlučiti u okviru upravnog spora.
13.
Nakon te odluke, tužitelj je podnio tužbu sudu koji je uputio zahtjev, ističući da odluke prvostupanjskih i drugostupanjskih poreznih tijela (u daljnjem tekstu: sporne odluke) treba izmijeniti na način da taj sud koji je uputio zahtjev prihvati njegovu poreznu prijavu. Podredno, zahtijevao je da se sporne odluke ponište te da se tuženiku naloži da provede novi postupak i donese novu odluku. Tužitelj svoje tvrdnje temelji na činjenici da se spornim odlukama krše mađarski Ustav i ETS EU‑a te da su protivne ciljevima Direktive 2003/87.
14.
Što se tiče potonjeg, tužitelj je pred sudom koji je uputio zahtjev tvrdio da porez na ugljični dioksid nije u skladu s ciljem sprečavanja izmještanja emisija ugljika, koji je Europska unija nastojala osigurati uvođenjem besplatne dodjele emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a. Budući da je naplata tog poreza izravno povezana s besplatnim emisijskim jedinicama primljenima na temelju Direktive 2003/87, to u praksi dovodi do toga da se te emisijske jedinice ne dodjeljuju besplatno.
15.
Tužitelj je usto dodao da je Vladina uredba prepreka ostvarivanju temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom i da je sporni propis diskriminatoran. U tom pogledu, tužitelj je tvrdio da je definicija područja primjene Vladine uredbe ratione personae proizvoljna i diskriminatorna prema operatorima koji su obuhvaćeni područjem primjene tog zakona u usporedbi s onima koji nisu, kao i prema operatorima sa sjedištem u Mađarskoj koji su njome obuhvaćeni u usporedbi s operatorima iz drugih država članica.
16.
Tužitelj dalje tvrdi da se ta vladina uredba protivi slobodi poslovnog nastana i slobodnom pružanju usluga jer s obzirom na pojam „operator” iz članka 3. točke (f) Direktive 2003/87 sadržava neproporcionalno ograničenje koje nije opravdano važnim razlogom u općem interesu, čime povređuje načelo nediskriminacije. Osim toga, s obzirom na to da se njome daje selektivna prednost drugim gospodarskim subjektima, Vladina uredba predstavlja i neprijavljenu državnu potporu kojom se povređuju članci 107. i 108. UFEU‑a.
17.
Konačno, tužitelj tvrdi da se Vladinom uredbom neproporcionalno ograničava pravo vlasništva i time krši članak 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i članak 1. prvog dodatnog protokola Konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (u daljnjem tekstu: EKLJP). U tom je pogledu tužitelj izjavio da se pri svakom ograničenju temeljnih sloboda moraju poštovati načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, što znači da ograničenje mora biti predvidljivo te da se njime mora ostaviti dovoljno vremena za prilagodbe koje se zahtijevaju zakonodavnim izmjenama. Stoga se izostankom prijelaznog razdoblja povređuju ta načela.
18.
Tuženik je pred sudom koji je uputio zahtjev zahtijevao da se upravna tužba odbije te je naveo da ostaje pri pravnom tumačenju iznesenom u spornim odlukama. Osobito je tvrdio da se Vladinom uredbom ne krši Direktiva 2003/87.
19.
Što se tiče njihovih zahtjeva koji se odnose na (ne)usklađenost Vladine uredbe s Direktivom 2003/87, i tužitelj i tuženik pozvali su se na istu sudsku praksu Suda, to jest na Iberdrola i dr. (
6
), ŠKO‑Energo (
7
), i PPC Power (
8
).
20.
Što se tiče tužiteljeva argumenta koji se odnosi na slobodu poslovnog nastana, tuženik je naveo da nije jasno zašto bi takva sloboda mogla biti povrijeđena s obzirom na to da tužitelj već ima poslovni nastan u Mađarskoj, a njegov poslovni nastan – ili početak ili nastavak njegove poslovne djelatnosti – u drugoj državi članici nikako nije predmet ovog postupka (
9
). Naposljetku, tuženik se pozvao na presudu Adusbef i dr. (
10
) kako bi potkrijepio svoj argument prema kojem sloboda poduzetništva nije apsolutno pravo i može biti podvrgnuta intervencijama javne vlasti kojima se u općem interesu može ograničiti obavljanje gospodarske djelatnosti. Tuženik je također tvrdio da pravo vlasništva nije apsolutno pravo i da se njegovo ostvarivanje može ograničiti.
21.
U tim je okolnostima Veszprémi törvényszék (Okružni sud u Veszprému, Mađarska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li ciljeve i odredbe, odnosno mogu li se ciljevi i odredbe [Direktive 2003/87], posebno, iako ne isključivo, njezini članci 1., 10. i 11. te uvodne izjave 5., 7. i 20., tumačiti na način da im se protivi nacionalna mjera (Vladina uredba) kojom se:
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza);
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza);
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza), zbog čega besplatne emisijske jedinice gube vrijednost i kompenzacijski učinak;
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza), kojim se operatore nastoji odvratiti od smanjenja emisija, poboljšanja njihove okolišne učinkovitosti ili ulaganja u ekološki prihvatljivije tehnologije;
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza) čijom se primjenom nastoji postići cilj koji ni na koji način nije povezan sa zaštitom okoliša ni sustavom trgovanja emisijskim jedinicama unutar Europske unije i njegovim ciljevima, nego je cilj i jedini temelj za dopuštanje uvođenja tog poreza suočavanje s posljedicama oružanog sukoba i humanitarne katastrofe u blizini Mađarske?
2.
S obzirom na zabranu diskriminacije koja proizlazi iz članaka 18., 49. i 56. [UFEU‑a], članka 21. [Povelje] i članka 14. [EKLJP‑a], treba li, odnosno može li se pojam ‚operator’ iz članka 3. točke (f) [Direktive 2003/87] tumačiti na način da mu se protivi nacionalna mjera (Vladina uredba) kojom se neopravdano i proizvoljno, bez važnog razloga u općem interesu, diskriminira određena skupina tih operatora u odnosu na operatore koji nisu obuhvaćeni njezinim područjem primjene?
3.
Treba li članke, odnosno mogu li se članci 18., 49. i 56. UFEU‑a tumačiti na način da im se protivi nacionalna mjera (Vladina uredba) kojom se ograničava ostvarivanje tih sloboda i:
–
kojom se neopravdano, proizvoljno i bez važnog razloga u općem interesu diskriminira određena skupina operatora, u smislu članka 3. točke (f) [Direktive 2003/87], na način da se na njih primjenjuje različito uređenje (veće opterećenje);
–
kojom se osobno područje primjene definira proizvoljno i bez važnog razloga u općem interesu i kojom se ne mogu ostvariti ciljevi odobrenja na temelju kojih je utvrđena; te
–
koja se uvodi iznenada i nenajavljeno, samo tri dana od objave do dana stupanja na snagu, i kojom se istodobno a posteriori uvode obveze s retroaktivnim učinkom u odnosu na činjenice nastale prije njezina stupanja na snagu?
4.
Treba li zaštitu prava vlasništva, odnosno može li se zaštita prava vlasništva, zajamčenog člankom 17. Povelje i člankom 1. Dodatnog protokola br. 1 uz EKLJP, tumačiti na način da joj se protivi nacionalna mjera (Vladina uredba) koja podrazumijeva oduzimanje i kojom se operatorima koji su obuhvaćeni njezinim područjem primjene u potpunosti oduzima sva dobit u neposrednoj budućnosti, što predstavlja prekomjerno i nedopustivo zadiranje?”
22.
Tužitelj u glavnom postupku, mađarska vlada i Europska komisija podnijeli su svoja pisana očitovanja Sudu.
23.
Rasprava, na kojoj su te stranke iznijele usmena očitovanja, održana je 25. lipnja 2025.
III. Analiza
A.
Prethodna pitanja
24.
U pogledu prvog prethodnog pitanja potrebno je iznijeti nekoliko uvodnih napomena.
25.
Kao prvo, tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje, među ostalim, članka 10. Direktive 2003/87. U izvornoj verziji te direktive odredba o besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica doista je bila članak 10. Međutim, otada je ta direktiva bila više puta mijenjana (
11
), tako da je besplatna dodjela emisijskih jedinica sada uređena njezinim člankom 10.a. Stoga prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev treba shvatiti tako da se njime zahtijeva tumačenje članka 10.a te direktive, a ne njezina članka 10.
26.
Kao drugo, prvo prethodno pitanje odnosi se na različite scenarije izložene u pet dijelova. Scenarij iz prvog dijela, koji se odnosi na porez na emisije proizvedene iskorištavanjem emisijskih jedinica općenito, hipotetski je jer taj scenarij ne odgovara okolnostima predmeta koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev. Naprotiv, porez o kojem je riječ u ovom predmetu, nametnut Vladinom uredbom, odnosi se na porez na emisije ugljičnog dioksida koje proizvode postrojenja koja primaju znatnu količinu besplatnih emisijskih jedinica i odnosi se samo na takva postrojenja. Zbog toga Sud ne može odgovoriti na taj dio prvog pitanja.
27.
Ostali elementi prvog pitanja odnose se na porez na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica. Naime, u tim se dijelovima pitanja predmetni nacionalni propis već kvalificira na način da besplatnim emisijskim jedinicama oduzima njihovu vrijednost i kompenzacijski učinak, kao i da se njime odvraća operatore od smanjivanja njihovih emisija, poboljšavanja njihove ekološke učinkovitosti i/ili ulaganja u ekološki prihvatljivije tehnologije. Nadalje, postavlja se pitanje je li taj nacionalni propis s takvim učincima dopušten na temelju Direktive 2003/87.
28.
Pitanje ima li nacionalni propis o kojem je riječ takve učinke nije pitanje koje Sud može ispitati u okviru prethodnog postupka. Budući da je svaki nacionalni propis kojim se konkretno ugrožavaju ciljevi direktive tom direktivom neizbježno zabranjen, iz pitanja postavljena Sudu u ovom predmetu proizlazi da sud koji je uputio zahtjev zapravo traži potvrdu da su u ciljevi koje spominje doista ciljevi koji se zadržavanjem besplatnih emisijskih jedinica u ETS‑u EU‑a nastoje postići Direktivom 2003/87.
29.
Stoga ću u svojoj analizi na pitanje odgovoriti usmjeravajući se na ciljeve zadržavanja besplatnih emisijskih jedinica u ETS‑u EU‑a i na pravni okvir kojim su ti ciljevi zajamčeni.
30.
Posljednji dio prvog pitanja odnosi se na to je li porezno opterećenje nedopušteno zato što nije povezano sa zaštitom okoliša ni sa sustavom ETS‑om EU‑a i njegovim ciljevima, nego je njegov cilj ublažavanje posljedica pandemije bolesti COVID-19 i ruske vojne agresije na Ukrajinu. Prema mojem mišljenju, na to pitanje treba odgovoriti samo ako predmetni porez nije protivan ciljevima besplatnih emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a. Ako jest protivan tim ciljevima, zabranjen je Direktivom 2003/87 neovisno o domaćoj proračunskoj namjeni.
31.
Što se tiče drugog, trećeg i četvrtog pitanja, smatram da ona nisu relevantna. Direktiva 2003/87 donesena je na temelju članka 192. stavka 1. UFEU‑a (tada članak 175. stavak 1. UEZ‑a), koji je pravna osnova za donošenje propisa u području zaštite okoliša. Međutim, prema uvodnoj izjavi 7. te direktive, njezine se odredbe smatraju potrebnima i za očuvanje cjelovitosti unutarnjeg tržišta i za izbjegavanje narušavanja tržišnog natjecanja. Stoga, ako se utvrdi da je nacionalni propis o kojem je riječ protivan toj direktivi, neće biti potrebno utvrditi je li protivan i slobodi poslovnog nastana i slobodnom pružanju usluga jer bi bio zabranjen na temelju same direktive.
32.
Imajući u vidu prethodno navedeno, razmotrit ću ciljeve besplatne raspodjele emisijskih jedinica određenim operatorima na tržištu. Ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da su Vladina uredba i odluke donesene na temelju te uredbe protivni tim ciljevima, on mora izuzeti iz primjene nacionalne propise o kojima je riječ.
B.
Ciljevi besplatnih emisijskih jedinica
33.
Kako je navedeno u uvodnom dijelu i potvrđeno u sudskoj praksi Suda, cilj je ETS‑a EU‑a znatno smanjiti emisije stakleničkih plinova u Europskoj uniji, a da se pritom ne nanese šteta gospodarskom razvoju, zaposlenosti i konkurentnosti industrija EU‑a (
12
).
34.
ETS EU‑a općenito funkcionira tako da svaka emisija stakleničkih plinova obuhvaćena sustavom mora odgovarati količini emisijskih jedinica koje treba predati. Najkasnije do 30. travnja svake godine, operator svakog postrojenja mora predati količinu emisijskih jedinica koja odgovara njegovim emisijama stakleničkih plinova tijekom tog razdoblja (
13
).
35.
Emisijske jedinice mogu se kupiti na dražbi, to jest uz naknadu, ili biti dodijeljene besplatno. Istodobno se gornja granica ukupne dopuštene količine emisija postupno smanjuje.
36.
ETS EU‑a, kakav je danas, uvodio se u fazama. Dosad su postojala četiri trgovinska razdoblja u okviru ETS‑a EU‑a (
14
).
37.
Tijekom prvog trgovinskog razdoblja, od 2005. do 2007., gotovo sve emisijske jedinice koje pokrivaju emisije postrojenja uključenih u sustav dodijeljene su besplatno na temelju količine prethodnih emisija tih industrija. U tom razdoblju svaka je država članica trebala utvrditi gornje granice, što je značilo da su nacionalna tijela imala zadatak utvrditi količinu emisijskih jedinica dodijeljenih svakom postrojenju na temelju svojeg nacionalnog plana raspodjele.
38.
Tijekom drugog trgovinskog razdoblja, od 2008. do 2012., udio besplatno dodijeljenih emisijskih jedinica smanjio se na oko 90 %. Kao i u prethodnom razdoblju, o raspodjeli emisijskih jedinica odlučivalo se na razini država članica, što je dovelo do različitih nacionalnih pristupa. Kako bi se izbjegle razlike do kojih je tako došlo, zakonodavac Unije po treći je put prilagodio sustav.
39.
Velika promjena sustava provedena je u trećem trgovinskom razdoblju, koje je trajalo od 2013. do 2020. Od početka tog razdoblja države članice više nisu trebale pripremati nacionalne planove raspodjele. Umjesto toga, te je planove zamijenila jedinstvena gornja granica emisijskih jedinica na razini Unije. Ta se gornja granica otada smanjuje svake godine u skladu s klimatskim ciljem Europske unije, čime se osigurava da se s vremenom smanjuju ukupne emisije EU‑a.
40.
Tijekom tog razdoblja prodaja emisijskih jedinica na dražbi postala je standardni sustav njihove raspodjele. Međutim, besplatne emisijske jedinice i dalje su se raspodjeljivale.
41.
Dok se u prvim dvama razdobljima besplatna dodjela emisijskih jedinica mogla opravdati potrebom pokretanja novog tržišta emisijskih jedinica i omogućavanja uključenim gospodarskim subjektima da se na njega pripreme, zašto su besplatne emisijske jedinice zadržane u trećem i četvrtom trgovinskom razdoblju?
42.
Najvažniji razlog, koji je također relevantan za prva dva razdoblja, i koji je potvrđen u sudskoj praksi koja se odnosi na ta razdoblja (
15
), jest spriječiti gubitak konkurentnosti među industrijama Unije, koji bi mogao dovesti do pojave poznate pod nazivom „izmještanje emisija ugljika” (
16
).
43.
Pojam „izmještanje emisija ugljika” odnosi se na opasnost od premještanja proizvodnje, a time i emisija stakleničkih plinova, izvan granica Europske unije, zbog ekonomskog troška koji nastaje zbog dekarbonizacije u Europskoj uniji (
17
).
44.
Kako je prethodno navedeno, u trećem trgovinskom razdoblju centraliziralo se uređenje ETS‑a EU‑a i upravljanje njime, za što su bila potrebna usklađena Unijina pravila. Otada se dodjela besplatnih emisijskih jedinica temelji na procjeni opasnosti od izmještanja emisija ugljika, koja se vrši na razini Unije. Komisija na temelju Direktive 2003/87 sastavlja popis sektora izloženih opasnosti od izmještanja emisija ugljika (
18
) u kojem se navode sektori i podsektori koji ispunjavaju uvjete za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica zbog njihove izloženosti značajnoj opasnosti od izmještanja emisija ugljika. Postrojenjima i potpostrojenjima koja djeluju u tim sektorima mogu se dodijeliti besplatne emisijske jedinice koje pokrivaju do 100 % njihovih emisija.
45.
Međutim, sprečavanje izmještanja emisija ugljika nije jedini cilj sustava besplatnih emisijskih jedinica uspostavljenog ETS‑om EU‑a. Besplatne emisijske jedinice ne smiju ugrožavati glavni cilj tog sustava, a to je dekarbonizacija. Stoga je drugi cilj koji se želi postići besplatnom dodjelom emisijskih jedinica potaknuti postrojenja kojima se dodjeljuju takve emisijske jedinice da ipak uvedu nove čišće tehnologije. Kako bi se postigao taj cilj, zakonodavstvom Unije predviđa se da postrojenja koja ispunjavaju uvjete da im se pokrije 100 % njihovih emisija takve emisijske jedinice mogu dobiti samo ako dobro funkcioniraju u pogledu dekarbonizacije, što se određuje na temelju ex ante referentnih vrijednosti za učinak usklađenih na razini Unije. Broj besplatnih emisijskih jedinica koje se dodjeljuju svakom postrojenju više se ne izračunava isključivo na temelju prethodnih emisija, nego se određuje primjenom referentnih vrijednosti emisija stakleničkih plinova izrađenih za svaki proizvod. Kako je objasnila Komisija, referentne vrijednosti utvrđuju se na temelju 10 % najučinkovitijih postrojenja u pogledu dekarbonizacije na razini Unije (
19
); cilj je tog sustava nagraditi postrojenja koja postaju čišća i potaknuti druga postrojenja da učine isto.
46.
Kako bi se uskladilo s Europskim zelenim planom (
20
) i postigao klimatski cilj Europske unije za 2030., smanjenje neto emisija za barem 55 % u odnosu na razine iz 1990., ETS EU‑a prilagođen je četvrti put od 2021. (
21
).
47.
Ovaj se predmet odnosi na četvrto trgovinsko razdoblje, od 2021. do 2030.
48.
U usporedbi s trećim trgovinskim razdobljem nije bilo značajnih promjena u pogledu ciljeva dodjele besplatnih emisijskih jedinica ili ključnih metoda za postizanje tih ciljeva.
49.
U četvrtom razdoblju prodaja emisijskih jedinica na dražbi i dalje je glavna metoda njihove raspodjele te je uređena člankom 10. Direktive 2003/87. Međutim, emisijske jedinice dodjeljuju se i besplatno, a njihova raspodjela uređena je člancima 10.a i 10.b Direktive 2003/87, pri čemu se prvi odnosi na pravila za utvrđivanje ex ante referentnih vrijednosti na razini Unije, a drugim se utvrđuju pravila za određivanje sektora izloženih opasnosti od izmještanja emisija ugljika.
50.
Osim toga, tijekom tog razdoblja broj sektora koji imaju pravo na besplatnu dodjelu pao je na 63, što je i dalje činilo velik dio emisija u Europskoj uniji, to jest 94 % (
22
). Međutim, iako ti sektori u teoriji mogu primiti besplatne emisijske jedinice kako bi pokrili 100 % svojih emisija, i dalje trebaju kupiti dodatne emisijske jedinice na tržištu kako bi pokrili svoje troškove proizvodnje ako ne funkcioniraju kao 10 % najučinkovitijih postrojenja. Naposljetku, sustav izračuna tih referentnih vrijednosti također je djelomično izmijenjen tijekom četvrtog razdoblja (
23
).
51.
Neovisno o određenim izmjenama poduzetim u četvrtom trgovinskom razdoblju u usporedbi s trećim, glavni razlozi za zadržavanje besplatnih emisijskih jedinica ostali su isti – s jedne strane, one služe održavanju konkurentnosti industrija Unije i sprečavanju izmještanja emisija ugljika; s druge strane, njima se nastoji potaknuti dekarbonizacija u sektorima koji ispunjavaju uvjete za besplatne emisijske jedinice.
52.
Ta dva cilja mogu zahtijevati različite ili čak suprotne mjere. Stoga se usklađenim Unijinim sustavom za besplatne emisijske jedinice u okviru ETS‑a EU‑a nastoje uravnotežiti oba cilja.
53.
Dok god ne postoje mjere dekarbonizacije na svjetskoj razini, konkurentnost industrija EU‑a obuhvaćenih ETS‑om EU‑a bit će ugrožena jer proizvodi uvezeni iz drugih zemalja koje nemaju takve mjere za zaštitu okoliša mogu ući na tržište EU‑a po nižim cijenama. To bi se moglo promijeniti uvođenjem mehanizma za ugljičnu prilagodbu na granicama (u daljnjem tekstu: CBAM), zbog kojeg, s vremenom, ne bi bilo razloga za zadržavanje besplatnih emisijskih jedinica (
24
). Međutim, prijelazno uvođenje CBAM‑a u 2023. nije utjecalo na okolnosti o kojima je riječ u ovom slučaju jer je tužitelj i dalje bio postrojenje koje ima pravo na potpunu pokrivenost svojih emisija besplatnim emisijskim jedinicama za svoju proizvodnju unutar referentnih vrijednosti.
C.
Preostale nadležnosti država članica u pogledu besplatne dodjele emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a
54.
Kako bi se ostvarili ciljevi sustava besplatnih emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a, pravila za njihovu dodjelu potpuno su usklađena na razini EU‑a (
25
). U tom smislu, glavni instrument usklađivanja je Direktiva 2003/87, na temelju koje je Komisija ovlaštena donositi provedbene akte i određene delegirane akte kojima se ona može dopuniti. Članak 10.a prvi stavak te direktive odnosi se na slučajeve u vezi s kojima Komisija ima pravo dopuniti usklađena pravila zakonodavca Unije o besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica.
55.
Na temelju svojih delegiranih ovlasti Komisija je tako donijela Delegiranu odluku 2019/708 o izmjeni popisa sektora i podsektora koji se smatraju izloženima opasnosti od izmještanja emisija ugljika za razdoblje od 2021. do 2030. (
26
)
56.
Drugo područje u kojem je Komisija ovlaštena dopuniti Direktivu 2003/87 delegiranim aktima jest utvrđivanje referentnih vrijednosti za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica postrojenjima s popisa izmještanja emisija ugljika, za koje može donijeti zajednička pravila. Delegirani akt relevantan za tekuće trgovinsko razdoblje i za stacionarna postrojenja, poput tužiteljeva postrojenja, jest Delegirana uredba 2019/331. Komisija je u Provedbenoj uredbi (EU) 2021/447 donijela i revidirane referentne vrijednosti za razdoblje od 2021. do 2025. (
27
).
57.
Na temelju tih akata države članice Komisiji su, u okviru nacionalnih provedbenih mjera, dostavile svoje nacionalne popise postrojenja i potpostrojenja koja imaju pravo na besplatnu dodjelu emisijskih jedinica prema usklađenim Unijinim pravilima. Komisija je zatim odobrila te popise ako je smatrala da su u skladu s Unijinim usklađenim pravilima utvrđenima u Odluci (EU) 2021/355 (
28
).
58.
Iako Komisija donosi detaljna pravila, zakonodavac Unije propisao je kriterije za određivanje opasnosti od izmještanja emisija ugljika i utvrđivanje referentnih vrijednosti, kao i popis postrojenja koja ispunjavaju uvjete i količine besplatnih emisijskih jedinica koje mogu primiti u određenom razdoblju. Ti su zakonodavni kriteriji obvezujući za Komisiju kada utvrđuje provedbena i dodatna pravila. Stoga, kao što je to Sud objasnio u presudi DK Recycling (
29
), Komisija pri utvrđivanju referentnih vrijednosti i popisa izmještanja emisija ugljika mora poštovati pravila iz Direktive 2003/87 (
30
).
59.
Stoga je, što se tiče besplatne dodjele emisijskih jedinica, Direktivom 2003/87 uspostavljeno potpuno usklađivanje na razini Unije, čime se zakonodavcu Unije omogućava da narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu svede na najmanju moguću mjeru (
31
).
60.
Iz toga jasno proizlazi da države članice ne mogu jednostrano izmijeniti pravila o besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica koja su usklađena na razini Unije.
61.
Kao što je to Komisija objasnila na raspravi, postupak utvrđivanja popisâ sektora izloženih opasnosti od izmještanja emisija ugljika i popisâ 10 % najučinkovitijih postrojenja radi utvrđivanja referentnih vrijednosti, složen je i dugotrajan. Njime se nastoji postići odgovarajuća ravnoteža između pravila kojima se, s jedne strane, osigurava održavanje konkurentnosti i sprečava izmještanje emisija ugljika, i, s druge strane, potiče gospodarske subjekte da istraže načine za dekarbonizaciju.
62.
Kao što sam prethodno istaknula, države članice imaju ulogu u oblikovanju sustava besplatnih emisijskih jedinica, a koja se sastoji u donošenju provedbenih mjera u skladu s člankom 11. Direktive 2003/87. One detaljne popise postrojenja koja djeluju na njihovu državnom području dostavljaju Komisiji, koja ih zatim prihvaća ili odbija nakon što provjeri poštuju li ta postrojenja Unijina usklađena pravila utvrđena u ETS‑u EU‑a.
63.
Međutim, nakon što se popisi postrojenja koja ispunjavaju uvjete i količina besplatnih emisijskih jedinica na koje imaju pravo utvrde na razini Unije, države članice više ne mogu utjecati na sustav. Tomu je tako čak i ako smatraju da Unijina usklađena pravila ne dovode do dovoljne dekarbonizacije.
64.
Postoji samo jedna mjera koju države članice mogu poduzeti u pogledu besplatnih emisijskih jedinica utvrđenih na razini Unije. Člankom 10.a stavkom 6. Direktive 2003/87 državama članicama dopušta se donošenje financijskih mjera u korist određenih sektora ili podsektora koji su zbog znatnih neizravnih troškova električne energije izloženi velikoj opasnosti od izmještanja emisija ugljika, pod uvjetom da su takve financijske mjere u skladu s pravilima o državnim potporama i da ne uzrokuju neopravdano narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.
65.
Opravdanje te odredbe može se pronaći u učincima koje je isključenje elektroenergetskog sektora iz sustava besplatnih emisijskih jedinica u trećoj trgovinskoj fazi imalo na druge sudionike u ETS‑u EU‑a. Elektroenergetska poduzeća trebala su početi kupovati svoje emisijske jedinice na dražbi, što je dovelo do povećanja cijena električne energije jer su se troškovi tih kupovina prenijeli na potrošače. Povećanje cijena električne energije čini neizravne troškove za postrojenja koja ispuštaju ugljik i nije pokriveno besplatnim emisijskim jedinicama koje primaju. Stoga Direktiva 2003/87 državama članicama dopušta – ili bi se čak moglo tvrditi da od njih zahtijeva – da uvedu subvencije za postrojenja koja ne mogu prenijeti takve neizravne troškove na potrošače bez gubitka konkurentnosti. Tako članak 10.a stavak 6. Direktive 2003/87 državama članicama dopušta da poduzmu mjere protiv izmještanja emisija ugljika, povrh besplatnih emisijskih jedinica.
66.
Prema mojem mišljenju, činjenica da sama Direktiva 2003/87 ovlašćuje države članice da poduzmu dodatne mjere u obliku financijskih subvencija kako bi smanjile izmještanja emisija ugljika koju stvara ETS EU argument je u korist tomu da se na sustav besplatnih emisijskih jedinica predviđen tom direktivom gleda kao na sustav koji je potpuno usklađen na razini Unije. Države članice mogu zadirati u taj sustav samo ako su za to posebno ovlaštene zakonodavstvom Unije o kojem je riječ.
67.
Međutim, činjenica da je besplatna dodjela emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a potpuno usklađena ne znači da države članice ne mogu postaviti dodatne, ambicioznije, ciljeve dekarbonizacije pomoću instrumenata poput poreza na ugljik koji se prikupljaju od gospodarskih subjekata u njihovoj nadležnosti. Međutim, takvi porezi ne smiju zadirati u sustav besplatne dodjele emisijskih jedinica uspostavljen u okviru ETS‑a EU‑a. Osim toga, iako takvi porezi ne utječu na taj sustav, njima se ne smiju stvoriti neopravdane prepreke slobodama zajamčenima na unutarnjem tržištu.
68.
Smatram da država članica stoga može uvesti porez na ugljik – kojim bi se općenito povećala cijena proizvodnje – svakom poduzeću na njezinu državnom području koje emitira stakleničke plinove, a time i postrojenjima koja imaju pravo na besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a (
32
). Iako bi viša cijena proizvodnje mogla odvratiti postrojenja od toga da se poslovno nastane u toj državi članici, to ne utječe na slobodu poslovnog nastana, isto kao što u tu slobodu ne zadiru, primjerice, više minimalne plaće u jednoj državi članici u odnosu na druge države članice. Nadalje, takav porez ne utječe negativno na ciljeve ETS‑a EU‑a, čak i ako utječe na kompenzacijski učinak besplatnih dodjela emisijskih jedinica. Poduzeće s poslovnim nastanom u državi članici koje uvodi poreze na ugljik moglo bi odlučiti prenijeti svoju proizvodnju u drugu državu članicu, koja ne nameće poreze na ugljik usporedno s ETS‑om EU‑a, ali u kojoj će i dalje imati pravo na besplatne emisijske jedinice. Slijedom toga, takav opći porez ne potiče nužno napuštanje unutarnjeg tržišta Unije i stoga nije protivan cilju sprečavanja izmještanja emisija ugljika.
69.
Suprotno tomu, ako porezno opterećenje koje je uvela država članica narušava ravnotežu postignutu na razini Unije sustavom besplatne dodjele u okviru ETS‑a EU‑a, taj je porez zabranjen Direktivom 2003/87.
D.
Primjena na ovaj predmet
70.
Na temelju prethodne analize može se zaključiti da Direktiva 2003/87 sprečava države članice da donesu mjere, uključujući porez na ugljik, koje zadiru u usklađeni sustav besplatne dodjele emisijskih jedinica i koje su protivne ciljevima takvog sustava.
71.
To je odgovor na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev.
72.
Taj sud stoga mora ocijeniti zadire li porez uveden Vladinom uredbom doista u sustav koji je uspostavljen za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica i je li protivan nekom od njegovih ciljeva, osobito cilju očuvanja konkurentnosti gospodarskih subjekata sa sjedištem u Uniji i poticanja na dekarbonizaciju njihove proizvodnje.
73.
Iako takvu ocjenu treba donijeti nacionalni sud, Sud u tom pogledu može pružiti određene smjernice kako bi nacionalnom sudu pomogao u njegovoj ocjeni. Stoga ću iznijeti zašto smatram da se Direktivom 2003/87 ne dopušta nametanje poreznih opterećenja kao što su ona uvedena Vladinom uredbom.
74.
Podsjećam na to da tužiteljevo postrojenje pripada skupini sektora i podsektora koji se na temelju članka 10.b stavka 1. Direktive 2003/87 smatraju izloženima opasnosti od izmještanja emisija ugljika, kako je utvrđeno u točki 1. Priloga Delegiranoj odluci 2019/708. Ondje navedenim postrojenjima za razdoblje do 2030. dodjeljuju se besplatne emisijske jedinice koje pokrivaju 100 % količine koja odgovara referentnim vrijednostima utvrđenima u skladu s člankom 10.a Direktive 2003/87 i Unijinim provedbenim zakonodavstvom.
75.
Porezno opterećenje uvedeno Vladinom uredbom utječe na besplatnu dodjelu emisijskih jedinica tužitelju, na koju je imao pravo u okviru sustava ETS‑a EU‑a. Budući da se opterećenje primjenjuje samo na operatore koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica, ta bi vladina uredba te besplatne emisijske jedinice zapravo pretvorila u naplatne emisijske jedinice. Nadalje, budući da se porezno opterećenje primjenjuje na prijašnje emisije obuhvaćenih operatora, tužitelj nije imao mogućnost uključiti takav porez u cijenu svojih proizvoda kako bi ga nadoknadio. Stoga bi nametanje predmetnog poreznog opterećena bilo protivno cilju održavanja konkurentnosti industrija s visokim emisijama ugljika u Uniji, a koji se postiže besplatnom dodjelom emisijskih jedinica.
76.
Usto, porezno opterećenje uvedeno Vladinom uredbom ne primjenjuje se na sve proizvođače stakleničkih plinova, čak i ako se izračunava na temelju količine proizvedenih stakleničkih plinova.
77.
Zapravo, primjenjuje se samo na proizvođače stakleničkih plinova koji su imali pravo na potpunu pokrivenost svoje proizvodnje besplatnom dodjelom emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a. Porez tako ne povećava troškove poslovanja u Mađarskoj općenito, nego utječe isključivo na gospodarske subjekte za koje zakonodavac Unije smatra da ih treba zaštititi od smanjenja konkurentnosti i izmještanja emisija ugljika.
78.
Nadalje, čini se da se predmetnim poreznim opterećenjem dodatno razlikuje operatore koji imaju pravo na besplatne emisijske jedinice jer se isključuju oni koji ih primaju prema referentnim vrijednostima za toplinu i gorivo. Mađarska je vlada na raspravi bila pozvana objasniti razloge tog razlikovanja te je objasnila da u određenim sektorima nisu postignuti ciljevi dekarbonizacije, zbog čega je zakonodavac odlučio reagirati uvođenjem poreza.
79.
Međutim, kako je prethodno objašnjeno, postrojenja čije je pravo na besplatne emisijske jedinice potvrđeno Komisijinim provedbenim odlukama, na temelju informacija koje su dostavile države članice, ne mogu biti lišena tog prava jednostranim nacionalnim mjerama. Predmetno porezno opterećenje zadire u popis postrojenja koja mogu primiti besplatne emisijske jedinice zbog postojanja velike opasnosti od izmještanja emisija ugljika. Ako država članica smatra da je popis potrebno izmijeniti, mora pokrenuti takvu promjenu na razini EU‑a.
80.
Prilikom sastavljanja popisâ koje su naknadno dostavile Komisiji, države članice morale su paziti proizvodi li se proizvod na koji se primjenjuje referentna vrijednost u više od jednog postrojenja ili je li u istom postrojenju proizvedeno više proizvoda na koje se primjenjuje referentna vrijednost te također trguje li se međuproizvodima izvan granica postrojenja. To je bilo važno, kao što se to naglašava u Delegiranoj uredbi 2019/331, kako bi se osiguralo jednako postupanje prema postrojenjima i izbjeglo narušavanje tržišnog natjecanja (
33
).
81.
Na temelju svih tih informacija, sastavljen je popis na kojem se nalazi tužitelj.
82.
Stoga, zadirući u tužiteljevo pravo na besplatnu dodjelu – ili prava drugih postrojenja u sličnom položaju – predmetno porezno opterećenje poremetit će sustav Unije za besplatne emisijske jedinice koji se temelji na jednakom postupanju prema svim operatorima koji sudjeluju.
83.
Tuženik tvrdi da se sporno porezno opterećenje izračunava na temelju količine proizvedenih emisija stakleničkih plinova, a ne na temelju vrijednosti besplatnih emisijskih jedinica koje se dodjeljuju operatorima koji su porezni obveznici. Oslanjajući se na presudu Iberdrola i dr., tvrdi da Direktiva 2003/87 dopušta poreze na korištenje besplatnih emisijskih jedinica, a zabranjuje samo one koji se nameću izravno na besplatne emisijske jedinice.
84.
Međutim, situacija u predmetu Iberdrola i dr. bila je drukčija; u tom predmetu, španjolska vlada uvela je poreze kako bi uklonila praksu prenošenja vrijednosti emisijskih jedinica na potrošače u elektroenergetskoj industriji. Ta je industrija, koja je u to vrijeme (drugo trgovinsko razdoblje) još uvijek ispunjavala uvjete za besplatne emisijske jedinice, njihovu vrijednost uključivala u cijenu koju su plaćali potrošači, iako su te emisijske jedinice bile dodijeljene besplatno. Kada se emisijske jedinice prodaju na dražbi i njihova se cijena prenosi na potrošače, zarada od njih, koja nastaje zbog emisija stakleničkih plinova, pripada državi. Kada se emisijske jedinice dodjeljuju besplatno, ali se njihova vrijednost i dalje prenosi na potrošače, zarada od emisija ugljika ostaje gospodarskom subjektu koji je proizveo emisije. To je očito protivno načelu onečišćivač plaća. Budući da je cilj poreza u tom slučaju bio spriječiti ostvarenje takve dobiti, koja je protivna ciljevima Direktive 2003/87, Sud te poreze nije smatrao protivnima toj direktivi.
85.
U ovom slučaju nacionalna mjera ne predstavlja takav ispravak učinka besplatne dodjele emisijskih jedinica. Naprotiv, predmetnim poreznim opterećenjem neutralizira se kompenzacijska vrijednost takvih dodjela i stoga je on protivan cilju očuvanja konkurentnosti i sprečavanja izmještanja emisija ugljika.
86.
Možda bi predmetno porezno opterećenje moglo potaknuti operatore koji su njegovi obveznici da smanje količinu svojih emisija ugljika, ako poduzeće uspije preživjeti smanjenje konkurentnosti i odluči ostati u državi o kojoj je riječ. Međutim, sustavom EU‑a za besplatne emisijske jedinice uravnotežuju se ta dva cilja. Stoga je uplitanje u tu ravnotežu putem selektivnih poreza na ugljik protivno usklađenom sustavu na razini EU‑a.
87.
Sud je u drugim dvama predmetima koje je naveo tuženik utvrdio da je nacionalno zakonodavstvo o kojem je bila riječ bilo protivno jednom od ciljeva sustava besplatne dodjele emisijskih jedinica. U predmetu ŠKO‑Energo smatrao je da su porezi izravno nametnuti na vrijednost besplatnih emisijskih jedinica u suprotnosti s ciljem održavanja konkurentnosti, a u predmetu PPC Power slovački porez na neiskorištene besplatne dodjele smatrao je protivnim cilju poticanja dekarbonizacije.
88.
Da bi se zaključilo da je nacionalna mjera, poput selektivnog poreza na ugljik, protivna Direktivi 2003/87, stoga je dovoljno da su odredbe protivne samo jednom od ciljeva sustava besplatne dodjele emisijskih jedinica u okviru ETS‑a EU‑a.
89.
Konačno, prethodno navedeno razlaganje primjenjivo je na svaku nacionalnu mjeru, neovisno o njezinoj svrsi. Stoga, čak i ako, kao što to proizlazi iz posljednjeg dijela prvog prethodnog pitanja, cilj predmetnog poreznog opterećenja nije smanjiti emisije ugljika, nego odgovoriti na učinke pandemije bolesti COVID-19 i ruske vojne agresije na Ukrajinu, takva bi se mjera smatrala protivnom ETS‑u EU‑a, kako je uspostavljen Direktivom 2003/87, jer bi bila protivna ciljevima besplatne dodjele emisijskih jedinica i/ili bi ugrozila ravnotežu uspostavljenu na razini Unije radi postizanja tih ciljeva.
IV. Zaključak
90.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prvo prethodno pitanje koje je uputio Veszprémi törvényszék (Okružni sud u Veszprému, Mađarska) odgovori na sljedeći način:
Ciljeve i odredbe Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Unije i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009., osobito njezine članke 1., 10.a i 11. treba tumačiti na način da im se protivi porezno opterećenje nametnuto nacionalnim zakonom kojim se:
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje, zbog čega besplatne emisijske jedinice gube vrijednost i kompenzacijski učinak; ili
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje, kojim se operatore nastoji odvratiti od smanjenja emisija, poboljšanja njihove okolišne učinkovitosti ili ulaganja u ekološki prihvatljivije tehnologije;
neovisno o navodnoj svrsi takvog poreza u nacionalnom pravu.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.)
(
3
)	Članak 1. Direktive 2003/87. Vidjeti i njezine uvodne izjave 5. i 7.
(
4
)	Vidjeti članak 1. stavak 1. točke (ba) i (bb)Vladine uredbe.
(
5
)	Delegirana uredba Komisije od 19. prosinca 2018. o utvrđivanju prijelaznih pravila na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87 (SL 2019., L 59, str. 8.; u daljnjem tekstu: Delegirana uredba 2019/331)
(
6
)	Presuda od 17. listopada 2013. (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, u daljnjem tekstu: presuda Iberdrola i dr., EU:C:2013:660)
(
7
)	Presuda od 26. veljače 2015. (C‑43/14, u daljnjem tekstu: presuda ŠKO‑Energo, EU:C:2015:120)
(
8
)	Presuda od 12. travnja 2018. (C‑302/17, u daljnjem tekstu: presuda PPC Power, EU:C:2018:245)
(
9
)	Tuženik se pozvao na presude od 3. ožujka 2020., Tesco‑Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140), od 3. ožujka 2020., Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) i Iberdrola i dr.
(
10
)	Presuda od 16. srpnja 2020. (C‑686/18, EU:C:2020:567)
(
11
)	Izmjene su unesene Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o izmjeni Direktive 2003/87 u svrhu poboljšanja i proširenja sustava Zajednice za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova (SL 2009., L 140, str. 63.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30., str. 3. i ispravak SL 2023., L 125, str. 61.), a posljednji put je mijenjana Direktivom (EU) 2018/410 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2018. o izmjeni Direktive 2003/87 radi poboljšanja troškovno učinkovitih smanjenja emisija i ulaganja za niske emisije ugljika te Odluke (EU) 2015/1814 (SL 2018., L 76, str. 3. i ispravak SL 2023., L 125, str. 62.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2009/29). Valja istaknuti da je Direktiva 2003/87 ponovno izmijenjena 2023. Međutim, te su izmjene stupile na snagu nakon nastanka činjenica u ovom slučaju.
(
12
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 22. lipnja 2016., DK Recycling und Roheisen/Komisija (C‑540/14 P, DK Recycling, EU:C:2016:469, t. 49.).
(
13
)	Prema članku 12. stavku 3. Direktive 2003/87: „Države članice osiguravaju da najkasnije do 30. travnja svake godine operator svakog postrojenja preda broj emisijskih jedinica koji odgovara ukupnoj emisiji iz tog postrojenja tijekom prethodne kalendarske godine, verificiranih u skladu s člankom 15., te da one nakon toga budu poništene.”
(
14
)	Za sažet, ali jasan opis razvoja i razloga različitih faza ETS‑a EU‑a vidjeti Sato M. i dr. „Allocation, allocation, allocation! The political economy of the development of the European Union Emissions Trading System”, WIREs Climate Change, sv. 13., broj 5, 2022., str. 1. do 19.
(
15
)	Vidjeti presude Iberdrola i dr. (t. 39.) kao i ŠKO‑Energo (t. 28.).
(
16
)	Vidjeti u tom pogledu uvodnu izjavu 10. Direktive 2018/410, kojom je izmijenjena osnovna Direktiva 2003/87 za četvrto trgovinsko razdoblje.
(
17
)	Kao što to navodi M. Carević, „from the environmental perspective, a measure which aims to reduce greenhouse gas emissions can only be effective if it does not at the same time induce carbon leakage which results in the increase of emissions elsewhere.” Vidjeti Carević, M., „Carbon leakage in the EU in the light of the Paris Climate Agreement”, Croatian Yearbook of European Law and Policy, sv. 11., 2016., str. 47. do 71., na str. 51.
(
18
)	Prvi takav popis uspostavljen je Odlukom Komisije od 24. prosinca 2009. o utvrđivanju, u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, popisa sektora i podsektora koji se smatraju izloženima značajnom riziku od [izmještanja emisija] ugljika (SL 2010., L 1, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 236.). Popis sektora izloženih značajnoj opasnosti od izmještanja emisija ugljika dosad je izmijenjen nekoliko puta. Trenutačni popis nalazi se u Delegiranoj odluci Komisije (EU) 2019/708 od 15. veljače 2019. o dopuni Direktive 2003/87 u pogledu utvrđivanja sektora i podsektora koji se smatraju izloženima značajnom riziku od [izmještanja emisija] ugljika, za razdoblje od 2021. do 2030. (SL 2019., L 120, str. 20.).
(
19
)	Vidjeti u tom pogledu članak 10.a stavak 2. Direktive 2003/87.
(
20
)	Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Europskom vijeću, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija – Europski zeleni plan (COM(2019) 640 final)
(
21
)	O četvrtom trgovinskom razdoblju vidjeti, primjerice, De Clara, S. i Mayr, K., „The EU ETS phase IV reform: implications for system functioning and for the carbon price signal”, Oxford Energy Insight, sv. 38., 2018., str. 1. do 18.
(
22
)	U trećem razdoblju uvjete za dodjelu besplatnih emisijskih jedinica ispunjavalo je 156 sektora, što čini 98 % emisija. Vidjeti Sato M., i dr., op. cit., bilješka 14, str. 9.
(
23
)	Ibid.
(
24
)	CBAM je uveden Uredbom (EU) 2023/956 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. svibnja 2023. o uspostavi mehanizma za ugljičnu prilagodbu na granicama (SL 2023., L 130, str. 52.). U okviru tog mehanizma proizvodi uvezeni iz zemalja na koje se ne primjenjuju mjere dekarbonizacije oporezuju se pri ulasku na unutarnje tržište EU‑a, čime se štiti konkurentnost Unijine proizvodnje i potiče čišća proizvodnja u zemljama koje nisu članice EU‑a. Prijelazna faza uvođenja mjere započela je 2023. i trebala bi se u potpunosti primjenjivati od 2026.
(
25
)	Vidjeti u tom pogledu uvodnu izjavu 23. Direktive 2009/29, kojom je u Direktivu 2003/87 unesen članak 10.a: „Dodjeljivanje besplatnih emisijskih jedinica postrojenjima u prijelaznom razdoblju treba osigurati kroz primjenu pravila usklađenih na razini Zajednice (referentne vrijednosti ex‑ante) kako bi se narušavanje tržišnog natjecanja u Zajednici svelo na minimum. […]” (moje isticanje).
(
26
)	Vidjeti bilješku 18. ovog mišljenja.
(
27
)	Provedbena uredba Komisije оd 12. ožujka 2021. o utvrđivanju revidiranih referentnih vrijednosti za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica za razdoblje od 2021. do 2025. na temelju članka 10.a stavka 2. Direktive 2003/87 (SL 2021., L 87, str. 29.)
(
28
)	Odluka Komisije оd 25. veljače 2021. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87 (SL 2021., L 68, str. 221.)
(
29
)	T. 52.
(
30
)	Zbog tog je razloga Sud u presudi DK Recycling (t. 55.) smatrao da Komisija nije mogla uvrstiti postrojenje na taj popis na temelju pojma „pretjerane teškoće”, koji je postojao na nacionalnoj razini jer zakonodavac Unije nije propisao taj uvjet za utvrđivanje popisa izmještanja emisija ugljika.
(
31
)	Presuda DK Recycling, t. 53.
(
32
)	Vidjeti u tom pogledu Nysten, J., V., „On the legality of national carbon pricing instruments alongside the new EU ETS 2”, npj Climate Action, sv. 3., broj 91, 2024., str. 1. do 10.
(
33
)	Vidjeti uvodne izjave 15. i 16. Delegirane uredbe 2019/331.