61997CC0375_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I denne sag skal Domstolen paa ny begive sig ind paa det stort set ukortlagte omraade, som EF-varemaerkeretten er. Det spoergsmaal, som tribunal de commerce de Tournai (Belgien) har stillet, vedroerer fortolkningen af begrebet varemaerke, som er »velrenommeret/renommeret« i en medlemsstat, og som anvendes i artikel 4, stk. 4, litra a), og artikel 5, stk. 2, i Raadets foerste direktiv om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (1) (herefter »varemaerkedirektivet« eller blot »direktivet«).
2 Direktivet selv goer intet forsoeg paa at give en definition. I oevrigt bemaerkes, at selv om der paa internationalt niveau har vaeret foert droeftelser med henblik paa at give en faelles definition af begrebet »vitterlig kendt« varemaerke i Pariserkonventionens forstand, synes direktivet at opstille en sondring mellem »vitterlig kendte« varemaerker [som der henvises til i direktivets artikel 4, stk. 2, litra d)] og »renommerede« varemaerker.
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger for den nationale ret
3 General Motors Corporation (herefter »General Motors«), som er sagsoeger i den nationale sag, er stiftet i henhold til lovgivningen i staten Delaware (Amerikas Forenede Stater). Selskabet er indehaver af varemaerket »Chevy«, som det den 18. oktober 1991 anmeldte til Benelux-Varemaerkemyndigheden, og som er blevet registreret under Benelux-nummer 702 63, bl.a. som betegnelse for automobiler. Denne registrering stadfaester de rettigheder, der var erhvervet i medfoer af en tidligere anmeldelse, der blev foretaget i Belgien den 1. september 1961, og en tidligere brug i Nederlandene og i Luxembourg, som gik tilbage til henholdsvis 1961 og 1962. I dag bruges varemaerket i Belgien isaer som betegnelse for koeretoejer af »van«-typen og lignende koeretoejer.
4 Sagsoegte i hovedsagen, aktieselskabet Yplon (herefter »Yplon«), har hjemsted i Bailleul i Belgien. Det anvender ogsaa varemaerket »Chevy«, men ikke for motorkoeretoejer. Yplon benytter varemaerket for vaskemidler, deodoranter og forskellige rengoeringsmidler. Det oplyses i forelaeggelseskendelsen, at Yplon's varemaerke siden 1988 har vaeret registreret i Benelux og i en raekke andre lande, herunder nogle medlemsstater, og at det i disse lande bruges normalt og endog intensivt for de naevnte produkter.
5 Som resultat af en raekke behoerigt registrerede overdragelser er Yplon blevet indehaver af to Benelux-registreringer af varemaerket »Chevy« for a) produkter i klasse 3, dvs. »produkter til hvidvask og andre vaskemidler; produkter til rengoering, pudsning, affedtning og skuring; saeber, parfumer, flygtige olier, kosmetik, haarshampoo, tandrensningsmidler« (registreringsnummer 443 389 af 30.3.1988), og b) vaske- og rengoeringsmidler i klasserne 1, 3 og 5 (registreringsnummer 506 286 af 10.7.1991).
6 I staevningen for den belgiske ret nedlagde General Motors paa grundlag af den gamle artikel 13, A, 2, i den uniforme Benelux-lov om varemaerker paastand om, at der blev paalagt Yplon forbud mod enhver brug af varemaerket »Chevy«.
7 Artikel 13, A, 2, i den uniforme Benelux-lov er imidlertid fra den 1. januar 1996 blevet afloest af artikel 13, A, 1, litra c), i medfoer af protokollen af 2. december 1992 om aendring af loven. Foelgelig har General Motors nu nedlagt paastand om, at den nationale ret fastslaar, at Yplon's brug af tegnet »Chevy« var i strid med den gamle artikel 13, A, 2, i den ensartede Benelux-lov, for saa vidt som denne brug fortsatte indtil den 31. december 1995, og, for saa vidt angaar tiden efter den 1. januar 1996, at denne brug er i strid med artikel 13, A, 1, litra c), i den nye lov. Der begaeres under sagen nedlagt forbud mod, at Yplon anvender varemaerket, sanktioneret med dagboeder.
8 Den gamle uniforme Benelux-lov bestemte i artikel 13, A, at indehaveren paa grundlag af eneretten til varemaerket kunne modsaette sig
1) enhver brug af varemaerket eller af et lignende tegn for de varer, som maerket er registreret for, eller for lignende varer
2) enhver anden erhvervsmaessig brug uden skellig grund af varemaerket eller af et tegn, som ligner maerket, saafremt dette kan vaere til skade for varemaerkeindehaveren.
9 Loven blev aendret med henblik paa at gennemfoere varemaerkedirektivet i Benelux-landenes ret, om end for sent: Mens direktivet skulle gennemfoeres i national ret den 31. december 1992, traadte den nye Benelux-lov foerst i kraft den 1. januar 1996 (2). Artikel 13, A, 1, litra c), i den nye Benelux-lov bestemmer, at varemaerkeindehaveren kan forbyde enhver erhvervsmaessig brug uden skellig grund af et maerke, der er renommeret inden for Benelux-omraadet, eller af et tegn, som ligner maerket, for varer, der ikke er af samme art som dem, for hvilke maerket er registreret, saafremt brugen ville medfoere en utilboerlig udnyttelse af maerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé. Denne bestemmelse har til formaal at gennemfoere direktivets artikel 5, stk. 2, hvis indhold er gengivet nedenfor i punkt 20.
10 Selv om Yplon havde anvendt sit varemaerke siden 1988, var det foerst den 12. oktober 1995, at Yplon for foerste gang modtog en formel henvendelse fra General Motors' advokat med krav om, at selskabet frivilligt slettede sin Benelux-registrering og sine internationale registreringer, samt at det udtrykkeligt forpligtede sig til at afstaa fra enhver brug af tegnet »Chevy«. General Motors goer gaeldende, at Yplon's brug af tegnet »Chevy« foerer til en udvanding af dets varemaerke og dermed goer indgreb i maerkets reklamefunktion.
11 Yplon har heroverfor anfoert, at General Motors' varemaerke »Chevy« ikke er et renommeret maerke i Benelux-landene og foelgelig ikke kan vaere omfattet af den beskyttelse, som de omhandlede bestemmelser giver. Da de varer, som de respektive varemaerker er registreret for, endvidere er helt forskellige, finder Yplon, at brugen af selskabets varemaerke »Chevy« ikke kan skade General Motors' varemaerkes saerpraeg.
12 Yplon har forklaret, at General Motors siden 1994 ved flere lejligheder har gjort indsigelse mod Yplon's registrering af varemaerket »Chevy« i diverse europaeiske lande, isaer i Tyskland, Spanien og Danmark, men at dets krav er blevet afvist hver gang. Yplon har endvidere anfoert, at tredjemaend har foretaget en raekke registreringer af varemaerket »Chevy« og af et stort antal enslydende og naesten enslydende maerker, saasom »Chevi«, »Chewy«, »Chevys«, »Chevu Chase«, »Chevi-Perform«, »Chavy« og »Cherry«.
13 I den nationale sag har Yplon som modkrav paastaaet fastslaaet, at General Motors' varemaerke er bortfaldet paa grund af manglende brug, og paastaaet General Motors tilpligtet at betale erstatning paa grund af unoedig og chikanoes traette. Efter Yplon's opfattelse har General Motors ikke gjort brug af selskabets varemaerke i Benelux inden for tre aar efter anmeldelsen af det til registrering og heller ikke senere i en uafbrudt periode paa fem aar. General Motors har dog fremlagt dokumenter, der skal bevise, at det har anvendt varemaerket.
14 Tribunal de commerce de Tournai har anfoert, at det ved anvendelsen af den bestemmelse i Benelux-loven, som er relevant i den foreliggende sag, er noedvendigt at fastlaegge begrebet »renommeret« varemaerke. Retten har bemaerket, at der ikke foreligger nogen retspraksis vedroerende betydningen af dette begreb, og da den finder det noedvendigt at fastlaegge denne med henblik paa anvendelse i retternes praksis, har den forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
»Hvilken praecis betydning skal der tillaegges udtrykket 'varemaerkets renommé' i artikel 13, A, 1, litra c), i den uniforme Benelux-lov, der er indfoert ved aendringsprotokollen med virkning fra den 1. januar 1996, og gaelder dette 'renommé' for hele Benelux-omraadet eller for en del af dette?«
15 Under sagens behandling for Domstolen er der afgivet skriftlige indlaeg af General Motors og Yplon saavel som af den belgiske, den franske og den nederlandske regering og af Kommissionen. General Motors, Yplon, den nederlandske regering og Det Forenede Kongeriges regering samt Kommissionen var repraesenteret i retsmoedet.
Formaliteten
16 Selv om det forelagte spoergsmaal er formuleret som et spoergsmaal om fortolkningen af en bestemmelse i national ret, hvilket Domstolen ikke har kompetence til i en sag efter EF-traktatens artikel 177, mener jeg, at spoergsmaalet kan behandles, fordi artikel 13, A, 1, litra c), har til formaal at gennemfoere direktivets artikel 5, stk. 2. Som anfoert af Kommissionen, kan Domstolen herefter bistaa den nationale ret ved at formulere sin besvarelse som en fortolkning af direktivet.
17 Spoergsmaalet kan herefter omformuleres som foelger:
»1) Hvorledes skal begrebet 'renommeret' varemaerke i henhold til direktivets artikel 5, stk. 2, fortolkes?
2) Skal varemaerkets renommé omfatte de tre Benelux-lande, eller er det tilstraekkeligt, at det har et renommé i et af disse lande eller i en del af det?«
Direktivet
18 Varemaerkedirektivet blev vedtaget med hjemmel i EF-traktatens artikel 100 A. Dets formaal var ikke »at foretage en fuldstaendig tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om varemaerker«, men at foretage en indbyrdes tilnaermelse af »de nationale bestemmelser, der har den mest direkte indvirkning paa det indre markeds funktion« (direktivets tredje betragtning).
19 Det fremgaar af niende betragtning, at uanset direktivets harmoniseringsformaal er medlemsstaterne ikke forhindret i »at yde varemaerker, der nyder et vist renommé, mere omfattende beskyttelse« (3). Det anfoeres endvidere i sjette betragtning, at direktivet »[ikke] udelukker ... at varemaerkerne underkastes andre end de varemaerkeretlige regler i medlemsstaterne, saasom de der gaeldende bestemmelser om illoyal konkurrence, erstatningsansvar eller forbrugerbeskyttelse«.
20 Direktivets artikel 5 fastlaegger de rettigheder, der er knyttet til varemaerket:
»1. Det registrerede varemaerke giver indehaveren en eneret. Indehaveren kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at goere erhvervsmaessig brug af
a) et tegn, der er identisk med varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemaerket er registreret
b) et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, naar de varer eller tjenesteydelser, der er daekket af varemaerket, er af samme eller lignende art som dem, der er daekket af det paagaeldende tegn, og der som foelge heraf i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med varemaerket.
2. En medlemsstat kan ligeledes traeffe bestemmelse om, at indehaveren kan forhindre tredjemand, der ikke har hans samtykke, i at goere erhvervsmaessig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke varemaerket er registreret, naar varemaerket er renommeret i medlemsstaten, og brugen af tegnet uden skellig grund ville medfoere en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé.«
21 Bestemmelser svarende til artikel 5, stk. 1, litra a) og b), og artikel 5, stk. 2, findes i artikel 4, som vedroerer hindringer for registrering af et varemaerke og ugyldighedsgrunde: Se artikel 4, stk. 1, litra a) og b), og artikel 4, stk. 4, litra a) - artikel 4, stk. 4, litra a), svarer til artikel 5, stk. 2 (4).
22 Bestemmelser, der ligner direktivets bestemmelser, findes i Raadets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemaerker (5). Forordningen omhandler baade nationale varemaerker, der er »[velkendte] i den paagaeldende medlemsstat«, og EF-varemaerker, der er »velkendte inden for Faellesskabet« [artikel 8, stk. 5, og artikel 9, stk. 1, litra c)].
Direktivets opbygning
23 Direktivet fastsaetter saaledes tre forskellige beskyttelseniveauer. For det foerste har indehaveren af et varemaerke under alle omstaendigheder ret til at forbyde brugen af et identisk tegn for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemaerket er registreret [artikel 5, stk. 1, litra a)],
24 For det andet bestemmes, at hvis det tegn, som varemaerkeindehaveren goer indsigelse mod, er identisk med eller ligner det varemaerke, som han har registreret, og de respektive varer eller tjenesteydelser er af samme eller lignende art, kan varemaerkeindehaveren forbyde brugen af tegnet, saafremt - men kun saafremt - der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forvirring [artikel 5, stk. 1, litra b)].
25 For det tredje kan medlemsstaterne vaelge at indfoere en tredje form for beskyttelse for renommerede varemaerker mod brug af et identisk eller lignende tegn for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke varemaerket er registreret, naar brugen af tegnet uden skellig grund ville medfoere en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé. Ifoelge artikel 5, stk. 2, kan medlemsstaterne i disse situationer traeffe bestemmelse om, at indehaveren kan forhindre tredjemand, der ikke har hans samtykke, i at goere erhvervsmaessig brug af varemaerket. Det er indholdet af begrebet varemaerke, der »er renommeret«, som er genstanden for naervaerende forelaeggelse.
Artikel 5, stk. 2
26 Jeg skal med det samme bemaerke, at i modsaetning til artikel 5, stk. 1, litra b), indeholder artikel 5, stk. 2, intet krav om, at der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling. Det har vaeret fremfoert, at et krav om risiko for forveksling maa indfortolkes i artikel 5, stk. 2, da det syntes paradoksalt, at forveksling er en betingelse for anvendelse af artikel 5, stk. 1, litra b), hvor de paagaeldende varer eller tjenesteydelser er af samme eller lignende art, men at et saadant krav ikke stilles i artikel 5, stk. 2, for saa vidt angaar varer eller tjenesteydelser af anden art. Dette spoergsmaal har Domstolen imidlertid loest i den dom, den afsagde i SABEL-sagen (6), hvor det i forbindelse med en stillingtagen til artikel 5, stk. 1, litra b), klart blev fastslaaet, at artikel 5, stk. 2, ikke indeholder noget krav om forveksling.
27 Efter artikel 5, stk. 2, kraeves det heller ikke, at de paagaeldende varer eller tjenesteydelser er af lignende art. I mange medlemsstater har beskyttelsen af varemaerker traditionelt hvilet paa »specialitetsprincippet«, hvorefter varemaerker kun er beskyttet i forhold til de varer eller tjenesteydelser, som de er registreret for, eller i forhold til lignende varer eller tjenesteydelser. Beskyttelsen i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art er ofte blevet givet inden for rammerne af national lovgivning om illoyal konkurrence i stedet for paa grundlag af varemaerkeretten.
28 Kommissionen har anfoert, at artikel 5, stk. 2, ikke fandtes i det oprindelige direktivforslag, som Kommissionen fremlagde, og hvorefter en saadan udvidet beskyttelse ikke var berettiget for nationale varemaerker, men burde begraenses til et lille antal EF-varemaerker, nemlig varemaerker med hoejt renommé (7). Paa et senere tidspunkt under forhandlingerne i Raadet blev der imidlertid efter anmodning fra Benelux-landene indsat en bestemmelse om beskyttelse af »renommerede« varemaerker, som senere blev optaget i direktivet som artikel 5, stk. 2.
29 Selv om artikel 5, stk. 2, klart er baseret paa artikel 13, A, 2, i den gamle uniforme Benelux-lov, er der alligevel flere vaesentlige forskelle. For det foerste omfatter beskyttelsen kun varemaerker, der er »renommeret«. For det andet er de kun beskyttet i forhold til varer eller tjenesteydelser, som er af anden art. For det tredje angiver direktivet den form for skade, som der gives beskyttelse mod. Dette er de centrale bestanddele af artikel 5, stk. 2.
Varemaerker, der er renommeret, og vitterlig kendte varemaerker (8)
30 Baade under sagen for Domstolen og i den almindelige diskussion om spoergsmaalet har interessen samlet sig om forholdet mellem varemaerker, der er »velrenommeret/renommeret«, og som omhandles i direktivets artikel 4, stk. 4, litra a), og artikel 5, stk. 2, og de vitterlig kendte varemaerker i den forstand, der anvendes i artikel 6 b i Pariserkonventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret. Vitterlig kendte varemaerker i denne forstand omhandles i direktivets artikel 4, stk. 2, litra d).
31 General Motors, den belgiske og den nederlandske regering samt Kommissionen har anfoert, at betingelsen i direktivet om, at varemaerket er »renommeret«, er mindre streng end betingelsen om, at varemaerket er vitterlig kendt. Dette synes ogsaa at vaere opfattelsen i rapporten fra WIPO fra 1995 om vitterlig kendte maerker (9).
32 For at forstaa forholdet mellem disse to begreber er det til hjaelp at undersoege omfanget af og formaalet med den beskyttelse, der gives vitterlig kendte maerker i medfoer af Pariserkonventionen, og i henhold til aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs). Artikel 6 b i Pariserkonventionen bestemmer, at vitterlig kendte varemaerker skal vaere beskyttet mod registrering eller brug af en »gengivelse, efterligning eller oversaettelse egnet til at fremkalde forveksling« i forhold til varer af samme eller lignende art. Denne beskyttelse udvides ved artikel 16, stk. 3, i TRIPs-aftalen til varer eller tjenesteydelser, der ikke ligner dem, for hvilke varemaerket er registreret, forudsat at brugen af maerket »indikerer en forbindelse mellem de paagaeldende varer eller tjenesteydelser og indehaveren af de registrerede varemaerke, og forudsat at de interesser, som indehaveren af det registrerede varemaerke har, efter al sandsynlighed skades af en saadan anvendelse«. Formaalet med disse bestemmelser er at give vitterlig kendte varemaerker en saerlig beskyttelse mod udnyttelse i lande, hvor de endnu ikke er registreret.
33 Beskyttelsen af vitterlig kendte maerker i medfoer af Pariserkonventionen og TRIPs-aftalen er saaledes en ekstraordinaer form for beskyttelse, som endog gives ikke-registrerede varemaerker. Det er derfor ikke overraskende, at der med betingelsen om, at varemaerket er vitterlig kendt, stilles forholdsvis hoeje krav, for at varemaerket kan vaere omfattet af en saadan ekstraordinaer beskyttelse. Det samme hensyn gaelder ikke for renommerede varemaerker. Som jeg skal anfoere nedenfor, er der nemlig intet behov for at saette kravet lige saa hoejt ved undersoegelsen af, om at varemaerke opfylder betingelsen i artikel 5, stk. 2, om, at varemaerket er renommeret.
34 Dette udgangspunkt finder stoette i hvert fald i nogle af direktivets sprogversioner. I den tyske version beskrives de varemaerker, der omhandles i Pariserkonventionens artikel 6 b, som »notorisch bekannt«, mens varemaerkerne, der omhandles i artikel 4, stk. 4, litra a), og i artikel 5, stk. 2, blot betegnes som »bekannt«. De to nederlandske udtryk er paa samme maade henholdsvis »algemeen bekend« og »bekend«.
35 De franske, spanske og italienske sprogversioner er knap saa klare, idet de henholdsvis anvender udtrykkene »notoirement connues«, »notoriamente conocidas« og »notoriamente conosciuti« vedroerende de i Pariserkonventionens artikel 6 b omhandlede varemaerker og udtrykkene »jouit d'une renommée«, »goce de renombre« og »gode di notorietà« i direktivets artikel 4, stk. 4, litra a), og i artikel 5, stk. 2.
36 Den engelske sprogversion er heller ikke utvetydig. Udtrykket »well known« i Pariserkonventionens artikel 6 b har en kvantitativ betydningsnuance (Concise Oxford Dictionary definerer »well known« som »kendt af mange« (10)), hvorimod det kan haevdes, at udtrykket »velrenommeret/renommeret« i artikel 4, stk. 4, litra a), og i artikel 5, stk. 2, indeholder kvalitative kriterier. Concise Oxford Dictionary definerer udtrykket »renommé« som »1. hvad der i almindelighed siges eller antages om en persons eller en tings karakter eller status ...; 2. det forhold at vaere velanskrevet; udmaerkelse, anseelse ... 3. anseelse, ry eller bekendthed.« Det er faktisk blevet anfoert, at der er en uoverensstemmelse mellem den tyske version og den engelske og den franske version, fordi et varemaerkes »renommé« ikke er et kvantitativt begreb, men simpelthen en angivelse af et varemaerkes selvstaendige tiltraekningskraft, som giver det en reklamevaerdi (11).
37 Hvad enten renommé er et kvantitativt eller et kvalitativt begreb eller begge dele samtidig, kan man efter min mening konkludere, at selv om begrebet vitterlig kendt varemaerke ikke selv er klart defineret, behoever et »renommeret« varemaerke ikke at vaere lige saa kendt som et vitterlig kendt varemaerke.
38 Spoergsmaalet er herefter, om man kan udforme nogle kriterier til at angive, hvad der menes med et renommeret varemaerke. Den franske regering har anfoert, at bestemmelserne boer fortolkes snaevert, eftersom artikel 5, stk. 2, fraviger et grundprincip i varemaerkeretten, nemlig specialitetsprincippet, idet den giver beskyttelse over for varer og tjenesteydelser, der ikke har nogen forbindelse med de varer eller tjenesteydelser, der er daekket af varemaerket. Den franske regering finder, at selv om artikel 5, stk. 2, ikke er begraenset til beroemte maerker - saaledes som Yplon har gjort gaeldende - skal varemaerket opfylde to betingelser for at vaere omfattet af artikel 5, stk. 2: For det foerste skal det vaere kendt af en stor del af de kredse i offentligheden, der er interesseret i de to paagaeldende varer - i den foreliggende sag rengoeringsmidler og automobiler; for det andet skal det aeldre maerke have et renommé, der er tilstraekkeligt til, at forbrugerne, naar de ser det varemaerke, der goeres indsigelse imod, associerer fra dette til det aeldre maerke og saetter de to maerker i indbyrdes forbindelse.
39 Det er efter min mening klart, at hvis begrebet renommeret/velrenommeret varemaerke skal have noget indhold overhovedet, maa det godtgoeres, at maerket er kendt af en vaesentlig del af de beroerte kredse i offentligheden. Det er dog naeppe noedvendigt mere i enkeltheder at fastlaegge de betingelser, som et renommeret/velrenommeret varemaerke skal opfylde.
40 For det foerste bemaerkes, at som den franske regering selv har understreget - i lighed med andre parter i denne sag - er det vanskeligt at give en almindelig definition, og det er vigtigt, at de nationale domstole tager stilling fra sag til sag uden at anvende faste kriterier, som kan vise sig at vaere vilkaarlige, naar de anvendes paa de konkrete sager. Anvendelsen af faste procentdele af de relevante kredse i offentligheden kritiseres saaledes i dag fra mange sider og kan, hvis det anvendes som eneste kriterium, vaere uegnet.
41 For det andet bemaerkes, at med henblik paa en realistisk vurdering af renomméet boer domstolene anvende en raekke forskellige kriterier, herunder f.eks. den del af de relevante kredse i offentligheden, som kender eller genkender varemaerket, varigheden af brugen af varemaerket, dennes omfang og geografiske omraade samt omfanget af de investeringer, der er afholdt for at indarbejde varemaerket (12).
42 Det er foerst og fremmest noedvendigt, at bestemmelserne i artikel 5, stk. 2, faar deres fulde virkning som helhed. Den nationale ret skal derfor i hver enkelt sag finde det godtgjort, at det tegn, der goeres indsigelse imod, bruges uden skellig grund, og at brugen ville medfoere en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé. Naar disse betingelser anvendes rigtigt, sikres det, at varemaerker, der har et renommé - om saa dette renommé er markant eller ikke - ikke gives en urimeligt omfattende beskyttelse.
43 Det skal saerligt bemaerkes, at i modsaetning til artikel 5, stk. 1, litra b), er der i artikel 5, stk. 2, ikke blot tale om en risiko for, at bestemmelsens betingelser er opfyldt. Formuleringen er klarere: »ville medfoere en utilboerlig udnyttelse ... eller ... ville skade« (mine fremhaevelser). Endvidere skal den utilboerlige udnyttelse eller skade vaere behoerigt bevist, dvs. behoerigt godtgjort for den nationale ret: Der skal for den nationale ret foreligge fyldestgoerende bevis for en faktisk skade eller en utilboerlig udnyttelse. Den naermere maade, hvorpaa et saadan bevis foeres, boer efter min mening reguleres i de nationale bevisbestemmelser og retsplejeregler i lighed med, hvad der gaelder vedroerende konstateringen om risikoen for forveksling, jf. tiende betragtning.
44 Som svar paa det foerste spoergsmaal konkluderer jeg herefter, at begrebet renommeret varemaerke i henhold til direktivets artikel 5, stk. 2, skal fortolkes som omfattende et varemaerke, der er kendt af en vaesentlig del af de relevante sektorer i offentligheden, men at det ikke behoever at naa den samme bekendthedsgrad som et vitterligt kendt maerke i Pariserkonventionens forstand.
Det andet spoergsmaal
45 Jeg kommer herefter til det spoergsmaal, om et varemaerkes renommé, naar henses til Benelux-varemaerkeordningens ensartede karakter, skal omfatte alle de tre Benelux-lande, eller om det er tilstraekkeligt, at dets renommé er fastslaaet i et af disse tre lande eller i en del af det. Benelux-ordningen for registrering af varemaerker er udtrykkeligt anerkendt i direktivets artikel 1 og artikel 4, stk. 2, litra a). Imidlertid henvises der i artikel 4, stk. 4, litra a), og i artikel 5, stk. 2, til varemaerker, der er velrenommeret/renommeret i den paagaeldende »medlemsstat«.
46 Efter Benelux-ordningen forholder det sig aabenbart saaledes, at saafremt der under en sag alene nedlaegges paastand om forbud mod brugen af et registreret varemaerke, kan en kendelse om forbud mod denne brug begraenses til et enkelt land, hvorimod en anmeldelse af et varemaerke til registrering imoedekommes eller afvises for hele Benelux-omraadet (13). Jeg er enig i den opfattelse, som Kommissionen har fremfoert, og hvorefter Benelux-omraadet, eftersom Benelux-landene har harmoniseret deres varemaerkelovgivning, maa sidestilles med en medlemsstats omraade ved anvendelsen af direktivets artikel 5, stk. 2.
47 Hvad angaar spoergsmaalet om udstraekningen af renomméet i en medlemsstat er det efter min opfattelse tilstraekkeligt, at et varemaerke har et renommé i en vaesentlig del af en medlemsstat. Det er foelgelig tilstraekkeligt, at et varemaerke har et renommé inden for en vaesentlig del af Benelux-omraadet, hvilket blot kan vaere en del af et Benelux-landene. Kun paa denne maade kan man tage hoejde for de kulturelle og sproglige forskelle, som kan findes inden for en medlemsstat; et varemaerke kan saaledes have et regionalt renommé, f.eks. i den nederlandsk- sprogede del af Belgien.
Forslag til afgoerelse
48 Af de anfoerte grunde finder jeg, at de af Tribunal de commerce de Tournai forelagte spoergsmaal skal besvares som foelger:
»1) For at et varemaerke kan anses for 'renommeret' i dette begrebs forstand i artikel 5, stk. 2, i Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker, skal det godtgoeres, at maerket er kendt af en vaesentlig del af de relevante sektorer i offentligheden.
2) Det er tilstraekkeligt, at dette renommé omfatter en vaesentlig del af Benelux-omraadet, hvilket blot kan vaere en del af et af Benelux-landene.«
(1) - Direktiv 89/104/EOEF af 21.12.1988 (EFT 1989 L 40, s. 1).
(2) - Ifoelge direktivets artikel 16, stk. 1, paahvilede det medlemsstaterne at gennemfoere dets bestemmelser senest den 28.12.1991. Ved beslutning 92/10/EOEF af 19.12.1991 om udsaettelse af ikrafttraedelsesdatoen for de nationale gennemfoerelsesbestemmelser til direktiv 89/104 (EFT 1992 L 6, s. 35) har Raadet imidlertid udoevet den befoejelse, som artikel 16, stk. 2, tillagde det, og det udsatte fristen for gennemfoerelse af direktivet til den 31.12.1992.
(3) - Denne fodnote har alene interesse for den engelske version af forslaget til afgoerelse.
(4) - Artikel 4, stk. 3, indeholder bestemmelser om EF-varemaerker, der svarer til artikel 4, stk. 4, litra a), og vedroerer EF-varemaerker, der er velkendte i Faellesskabet. Beskyttelsen af saadanne EF-varemaerker er imidlertid obligatorisk og ikke fakultativ.
(5) - EFT 1994 L 11, s. 1.
(6) - Dom af 11.11.1997, sag C-251/95, Sml. I, s. 6191.
(7) - Jf. Kommissionens forslag (EFT 1980 C 351, s. 1, og EF-Bull., Supl. 5/80).
(8) - Litteraturen om emnet er meget omfattende: Se navnlig Frederick W. Mostert: Famous and Well-Known Marks, An International Analysis, Butterworths, 1997.
(9) - Rapport udarbejdet af det internationale kontor i forbindelse med de droeftelser, der fandt sted i november 1995 om definitionen af et vitterlig kendt maerke, WKM/CE/1/2, punkt 35.
(10) - Eller »fuldstaendig kendt«, men denne sidste betydning er klart uanvendelig paa varemaerkeomraadet.
(11) - A. Kur: »Well-known marks, highly renowned marks and marks having a (high) reputation - what's it all about?«, 23 IIC 218 (1992).
(12) - Jf. droeftelserne om det »vitterlig kendte varemaerke« inden for Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO) i Genève. Jf. navnlig foelgende dokumenter, der er udarbejdet for Den Faste Komité for Varemaerker, Industrielle Moenstre og Modeller og Geografiske Betegnelser i forbindelse med dens moede i juni 1998: SCT/1/3, SCT/1/5 og SCT/1/6.
(13) - T. Van Innis: Les signes distinctifs, Bruxelles, 1997, s. 467, 468 og 469.