62008CO0552
DOMSTOLENS KENDELSE (Sjette Afdeling)
1. oktober 2009 (
*1
)
I sag C-552/08 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i Domstolens statut, iværksat den 9. december 2008,
Agrar-Invest-Tatschl GmbH med hjemsted in St. Andrä im Lavanttal (Østrig) ved Rechtsanwalt O. Wenzlaff
appellant,
den anden part i appelsagen:
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved S. Schønberg, som befuldmægtiget, bistået af Rechtsanwalt B. Wägenbaur, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt i første instans,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.-C. Bonichot, og dommerne K. Schiemann og C. Toader (refererende dommer),
generaladvokat: M. Poiares Maduro
justitssekretær: R. Grass,
og efter at have hørt generaladvokaten,
afsagt følgende
Kendelse
1
Agrar-Invest-Tatschl GmbH (herefter »Agrar-Invest-Tatschl«) har i appelskriftet nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 8. oktober 2008, Agrar-Invest-Tatschl mod Kommissionen (sag T-51/07, Sml. II, s. 2825, herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten ikke gav selskabet medhold i en påstand om annullation af Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning K(2006) 5789 endelig af (herefter »den anfægtede beslutning«). I beslutningen bestemte Kommissionen bl.a., at det i et konkret tilfælde ikke var begrundet at give afkald på efterfølgende bogføring af importafgifter eller at indrømme fritagelse herfor.
Retsforskrifter
2
Med afgørelse 2001/868/EF af 29. oktober 2001 (EFT L 330, s. 1) gav Rådet for Den Europæiske Union bemyndigelse til undertegnelse på Fællesskabets vegne og til midlertidig anvendelse af en interimsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Republikken Kroatien på den anden side om handel og handelsanliggender (herefter »interimsaftalen«).
3
I henhold til interimsaftalens artikel 4, stk. 1, afskaffes told ved indførsel i Fællesskabet af varer med oprindelse i Kroatien fra og med aftalens ikrafttræden.
4
Artikel 220, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af (EFT L 311, s. 17, herefter »toldkodeksen«), bestemmer:
»[…] [der] foretages […] ikke efterfølgende bogføring, når:
[…]
b)
det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.
Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et tredjeland, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. første afsnit.
Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.
Debitor kan påberåbe sig at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter har fundet sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling er opfyldt.
Når Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land har anvendt præferenceordningen korrekt, kan debitor dog ikke påberåbe sig at have handlet i god tro.«
5
Betragtning 11 til forordning nr. 2700/2000 forklarer indførelsen af andet til femte afsnit i artikel 220, stk. 2, litra b), i toldkodeksen som følger:
»I de særlige tilfælde, hvor der er tale om præferenceordninger, er det nødvendigt at definere, hvad der forstås ved fejl fra toldmyndighedernes side og ved god tro fra den afgiftspligtiges side. Den afgiftspligtige bør ikke holdes ansvarlig for en funktionsfejl i systemet på grund af en fejl begået af myndighederne i et tredjeland. Sådanne myndigheders udstedelse af et ukorrekt certifikat bør imidlertid ikke anses for en fejl, hvis certifikatet er baseret på en ansøgning, som indeholder ukorrekte oplysninger. Karakteren af de oplysninger, eksportøren anfører i sin ansøgning, skal vurderes på grundlag af de faktiske forhold i denne ansøgning. Den afgiftspligtige kan påberåbe sig at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han har udvist den nødvendige omhu, undtagen når en meddelelse om, at der foreligger begrundet tvivl, har været offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende.«
6
Toldkodeksens artikel 239 bestemmer:
»1.   Godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter kan indrømmes i andre situationer end dem, der er omhandlet i artikel 236, 237 og 238,
—
som fastlægges efter udvalgsproceduren
—
som skyldes omstændigheder, hvor den berettigede ikke har gjort sig skyldig i urigtigheder eller åbenbar forsømmelighed. De situationer, hvor denne bestemmelse finder anvendelse, samt de nærmere procedureregler herfor fastlægges efter udvalgsproceduren. Godtgørelsen eller fritagelsen kan undergives særlige betingelser.
2.   Godtgørelse af eller fritagelse for afgifter med de i stk. 1 omhandlede begrundelser indrømmes, hvis der fremsættes anmodning herom over for det berørte toldsted […]
[…]«
7
Den 26. juni 2002 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende til importører om import af sukker i Fællesskabet fra de vestlige Balkanlande (EFT C 152, s. 14, herefter »meddelelsen til importørerne«). Meddelelsen har følgende ordlyd:
»Europa-Kommissionen meddeler de erhvervsdrivende i Fællesskabet, at der er begrundet tvivl om den korrekte anvendelse af præferenceordninger for sukker under pos. KN 1701 og KN 1702, som ved importen erklæres som sukker med oprindelse i Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken Jugoslavien, herunder Kosovo, som defineret af De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolution 1244 af 10. juni 1999, og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, for at dette sukker kan være omfattet af præferencetoldordningen.
Der er registreret en betydelig og hurtig stigning i den præferenceberettigede import af sukker i Fællesskabet fra visse vestlige Balkanlande siden begyndelsen af 2001, mens de pågældende lande i de seneste år har haft en nedgang i sukkerproduktionen. Samtidig er eksporten af sukker fra Fællesskabet til landene i regionen steget i stort set samme omfang. Denne udvikling i handelen i begge retninger synes at være yderst kunstig, og der er meget, der tyder på, at der kan være tale om svindel.
Erhvervsdrivende i Fællesskabet, som forelægger dokumentation for oprindelsen med henblik på at opnå præferencebehandling for sukker under pos. KN 1701 og KN 1702, opfordres til at tage alle nødvendige forholdsregler, eftersom frigivelse af de pågældende varer til fri omsætning kan give anledning til toldskyld og føre til svindel i strid med Fællesskabets finansielle interesser.«
Tvistens baggrund, således som den fremgår af den appellerede dom
8
Agrar-Invest-Tatschl er en østrigsk virksomhed, som er specialiseret inden for handel med landbrugsprodukter. Mellem den 20. september 2001 og den gennemførte den 76 indførsler af sukker med oprindelse i Kroatien. Blandt disse indførsler fandt 9 sted mellem den 1. juli og den (herefter »de omtvistede indførsler«).
9
Indførslerne blev gennemført i henhold til interimsaftalen og blev på dette grundlag omfattet af præferenceordningen ved fremlæggelse for toldmyndighederne i importlandet af et EUR.1-varecertifikat (herefter »EUR.1-certifikat«), der var udstedt af de kroatiske toldmyndigheder.
10
Den 2. april 2002 oplyste Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) Kommissionen om, at der var mistanke om, at der anvendtes falske oprindelsescertifikater vedrørende præferenceimporten af sukker med oprindelse i visse lande på Vestbalkan.
11
Kommissionen offentliggjorde dernæst meddelelsen til importørerne. De omtvistede indførsler fandt sted efter offentliggørelsen af denne meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
12
På foranledning af de østrigske toldmyndigheder foretog de kroatiske toldmyndigheder mellem den 23. juli og den 16. september 2003 en efterfølgende kontrol af de EUR.1-certifikater, som Agrar-Invest-Tatschl havde fremlagt vedrørende de omtvistede indførsler.
13
Efter at denne kontrol var afsluttet, bekræftede de kroatiske toldmyndigheder den 18. februar og den 16. september 2003, at de EUR.1-certifikater, der var udstedt vedrørende de omtvistede indførsler, var autentiske og rigtige.
14
Efter offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne foretog OLAF i Grækenland en analyse af det sukker, der angiveligt var af kroatisk oprindelse. OLAF opdagede, at det bestod af en blanding af roesukker og rørsukker, hvilket udelukkede, at der var tale om sukker af kroatisk oprindelse. Den 28. oktober 2002 underrettede OLAF medlemsstaterne herom.
15
I juni 2003 foretog OLAF en undersøgelse hos den kroatiske sukkerproducent IPK Tvornica Šećera Osijek d.o.o. og fastslog, at denne virksomhed, hos hvilken Agrar-Invest-Tatschl havde købt sukker, også anvendte importeret rørsukker i sin produktion, uden at det var muligt at skelne de forskellige partier sukker fra hinanden.
16
De kroatiske myndigheder trak herefter alle de EUR.1-certifikater, som var blevet udstedt mellem den 14. september 2001 og den, tilbage. Den underrettede de østrigske toldmyndigheder de berørte importører om tilbagekaldelsen af certifikaterne.
17
Som følge af denne tilbagekaldelse fremsendte de østrigske toldmyndigheder den 9. august 2004 en meddelelse om efteropkrævning af 916807,21 EUR til Agrar-Invest-Tatschl.
18
Selskabet anlagde sag til prøvelse af denne meddelelse ved den kompetente østrigske ret og nedlagde påstand om, at der i medfør af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke skulle foretages efterfølgende bogføring af det afgiftsbeløb, som var omfattet af efteropkrævningen, subsidiært at der i medfør af toldkodeksens artikel 239 skulle indrømmes fritagelse herfor.
19
Ved skrivelse af 1. juni 2005 anmodede Republikken Østrig Kommissionen om i henhold til toldkodeksens bestemmelser at afgøre, om det i Agrar-Invest-Tatschls tilfælde var begrundet at give afkald på efterfølgende bogføring af afgiftsbeløbet, subsidiært om det var begrundet at indrømme fritagelse for afgifterne.
20
I den anfægtede beslutning tilkendegav Kommissionen, at der kunne ses bort fra efterfølgende bogføring af toldafgifterne, der påhvilede de indførsler, som var foretaget forud for offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne. Den afviste derimod, at der kunne ses bort fra efterfølgende bogføring for så vidt angår de omtvistede indførsler, og at der kunne indrømmes fritagelse for disse afgifter, der udgør et samlet beløb på 110937,60 EUR.
21
Kommissionen anførte i det væsentlige, at de kompetente kroatiske myndigheder var bekendt med eller med rimelighed burde have været bekendt med, at varerne ikke opfyldte betingelserne for at være berettiget til præferencebehandling i henhold til interimsaftalen, og at de derfor havde begået en fejl som omhandlet i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b). Efter at meddelelsen til importørerne var offentliggjort, kunne Agrar-Invest-Tatschl ikke påberåbe sig at have været i god tro med hensyn til de indførsler, som var blevet gennemført efter denne dato. Den omstændighed, at de kroatiske myndigheder bekræftede gyldigheden af visse EUR.1-certifikater efter offentliggørelsen af meddelelsen, er ikke relevant i denne sammenhæng, eftersom selskabet på tidspunktet, hvor det foretog de omtvistede indførsler, efter Kommissionens mening havde kendskab til de risici, det løb, og bekræftelsen af gyldigheden af de pågældende certifikater ikke efterfølgende kunne give selskabet en berettiget forventning, idet dette ville betyde, at toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, ville blive fuldstændig indholdsløs.
Retsforhandlinger ved Retten og den appellerede dom
22
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. februar 2007 anlagde Agrar-Invest-Tatschl sag, bl.a. med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse, for så vidt der ved denne blev givet afslag på selskabets anmodning om, at der ikke skulle foretages efterfølgende bogføring af importafgifter for de omtvistede indførsler og om fritagelse herfor.
23
Til støtte for søgsmålet gjorde selskabet navnlig gældende, at offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne ikke var til hinder for, at selskabet blev anset for at være i god tro i den forstand, som omhandles i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), for så vidt som de kroatiske toldmyndigheders bekræftelse af EUR.1-certifikaternes autenticitet — som fremkom, efter at de omtvistede indførsler var blevet gennemført — netop var blevet opnået på anmodning fra de østrigske myndigheder efter offentliggørelsen af meddelelsen.
24
Agrar-Invest-Tatschl var således af den opfattelse, at selv om selskabet i henhold til toldkodeksens bestemmelse ikke blev anset for at være i god tro hvad angår autenticiteten og rigtigheden af de oprindelsesbeviser, der blev indgivet i forbindelse med de omtvistede indførsler, er bestemmelsen imidlertid ikke til hinder for, at dets gode tro anses for »genoprettet« efter en efterfølgende kontrol, der blev foretaget af import- og eksportstaternes myndigheder i fællesskab.
25
Med den appellerede dom frifandt Retten i det hele Kommissionen og pålagde Agrar-Invest-Tatschl at betale sagens omkostninger.
26
Hvad angår vurderingen af det krav, som foreskrives i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), om, at importøren skal være i god tro, for at der kan ses bort fra den efterfølgende bogføring af toldafgifterne, fastslog Retten i den appellerede doms præmis 42, at ordlyden af denne bestemmelses femte afsnit er klar og entydig. Således kan importøren for det første ikke påberåbe sig at have handlet i god tro, når Kommissionen har offentliggjort en meddelelse til importører i De Europæiske Fællesskabers Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl, og for det andet kan importøren ikke godtgøre sin gode tro ved at træffe yderligere foranstaltninger med henblik på at sikre, at certifikaterne er autentiske og rigtige for dermed at blive berettiget til præferencebehandling.
27
I den appellerede doms præmis 43 fandt Retten, at en absolut udelukkelse af, at der foreligger god tro, når en sådan meddelelse er blevet offentliggjort, sikrer et meget højt retssikkerhedsniveau. I denne forbindelse bemærkede den imidlertid i dommens præmis 44, at meddelelsen offentliggjort af Kommissionen i det foreliggende tilfælde ikke indeholder nogen henvisning til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, og at den ikke er særlig eksplicit med hensyn til sine retsfølger.
28
I den appellerede doms præmis 45 understregede Retten, at Kommissionen under retsmødet havde medgivet, at det ikke kan udelukkes, at den under helt særlige omstændigheder vil kunne være foranlediget til at nuancere sin opfattelse vedrørende den absolutte virkning af en meddelelse til importører i tilfælde af, at en importør efter offentliggørelsen af en sådan meddelelse, men før indførslen, har truffet yderligere kontrolforanstaltninger, hvorved varernes oprindelse er blevet bekræftet.
29
Selv om Retten i den appellerede doms præmis 48 fandt, at Agrar-Invest-Tatschl ikke havde oplyst noget om, hvilke foranstaltninger af denne art selskabet måtte have truffet forud for eller senest på tidspunktet for hver enkelt af de omtvistede indførsler, fastslog den i dommens præmis 46, at det ikke skulle undersøges, om der forelå en sådan undtagelsessituation, for selskabet havde under alle omstændigheder ikke handlet i god tro i det foreliggende tilfælde.
30
Retten bemærkede nemlig, at i og med Agrar-Invest-Tatschl gjorde gældende, at selskabets gode tro var blevet »genoprettet« som følge af de kroatiske toldmyndigheders bekræftelse, anerkendte selskabet indirekte, at det ikke var i god tro på tidspunktet for de omtvistede indførsler. Ifølge Retten er det afgørende tidspunkt for bedømmelsen af debitors gode tro således tidspunktet for indførslen af varerne, og ifølge toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), er det desuden ikke muligt at tillægge den efterfølgende kontrol, hvormed certifikaternes autenticitet blev bekræftet, tilbagevirkende kraft for så vidt angår vurderingen af importørens gode tro på tidspunktet, hvor den pågældende foretog disse indførsler.
31
Hvad angår de argumenter, hvormed Agrar-Invest-Tatschl kritiserede den anfægtede beslutning, for så vidt som der hermed gives selskabet afslag på fritagelse for toldafgifterne i medfør af toldkodeksens artikel 239, fastslog Retten i den appellerede doms præmis 56, at selskabet i sine indlæg ikke kunne begrænse sig til at henvise til den del af stævningen, der vedrørte afslaget på at give afkald på efterfølgende bogføring af toldafgifterne.
32
I denne forbindelse fastslog Retten i den appellerede doms præmis 58 navnlig, at selv om toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), forfølger samme mål som kodeksens artikel 239, er de to bestemmelser dog ikke sammenfaldende. Den førstnævnte artikel har nemlig et mere begrænset formål end den sidstnævnte, eftersom den udelukkende har til formål at beskytte debitors berettigede forventning med hensyn til, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgørelsen om at foretage eller undlade efteropkrævning, er korrekte. Toldkodeksens artikel 239 udgør derimod en generel billighedsklausul.
33
Idet Retten fastslog, at toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), og artikel 239 er to forskellige bestemmelser med forskellige anvendelseskriterier, udledte den heraf i den appellerede doms præmis 59, at Agrar-Invest-Tatschl ikke i henhold til procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), kunne begrænse sig til at henvise til det anførte vedrørende toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), for at underbygge sit krav vedrørende toldkodeksens artikel 239.
34
Herefter fastslog Retten i den appellerede doms præmis 60, at påstanden om annullation af den anfægtede beslutning hvad angår afslaget på fritagelse for toldafgifter i henhold til toldkodeksens artikel 239 skulle afvises, og i henhold til præmis 61 frifandtes Kommissionen derfor i det hele.
Om appellen
35
Agrar-Invest-Tatschl har nedlagt påstand om ophævelse af den appellerede dom om, at selskabets påstande i første instans tages til følge, og om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Kommissionen har derimod nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at appellanten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
36
I henhold til artikel 119 i procesreglementet kan Domstolen, når det er åbenbart, at en appel skal afvises eller forkastes, når som helst på grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten ved begrundet kendelse beslutte at afvise eller forkaste appellen.
Parternes argumenter
37
Agrar-Invest-Tatschl har til støtte for appellen indledningsvis gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved fortolkningen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, for så vidt som den fastslog, at en erhvervsdrivende efter offentliggørelsen af en meddelelse til importører i De Europæiske Fællesskabers Tidende ikke kan påberåbe sig god tro med henblik på undgå efterfølgende bogføring af skyldige toldafgifter, uanset om de oprindelsescertifikater, der er indgivet i forbindelse med de omtvistede indførsler, har været genstand for en efterfølgende kontrol foretaget af det eksporterende tredjelands toldmyndigheder på foranledning af toldmyndighederne i indførselsmedlemsstaten, og denne kontrol bekræftede certifikaternes autenticitet.
38
Ifølge Agrar-Invest-Tatschl er det ubestridt, at en skødesløs importør, som ikke tager nogen skridt med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af præferenceordningen, ikke kan påberåbe sig at have handlet i god tro. Det forholder sig imidlertid anderledes, når indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder, således som det er tilfældet i den foreliggende sag, efter offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne anmoder toldmyndighederne i det eksporterende tredjeland om at foretage en efterfølgende kontrol af autenticiteten og rigtigheden af oprindelsescertifikaterne. Såfremt autenticiteten efter en sådan kontrol bekræftes af det eksporterende tredjelands toldmyndigheder, genoprettes importørens berettigede forventning nemlig, således at den pågældende med rette kan have tillid til, at resultatet af en sådan efterfølgende kontrol fjerner den tvivl og mistanke, som nødvendiggjorde offentliggørelsen af denne meddelelse til importørerne.
39
Agrar-Invest-Tatschl har derfor gjort gældende, at under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede har toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), til formål at beskytte importørens gode tro med hensyn til den efterfølgende kontrol af oprindelsescertifikaterne, og ikke importørens gode tro med hensyn til, at certifikaterne var korrekte ved gennemførelsen af de omtvistede indførsler, dvs. på tidspunktet for indleveringen af de fornødne dokumenter til toldmyndighederne. Offentliggørelsen af meddelelsen til importører i De Europæiske Fællesskabers Tidende fører således til en formodning om ond tro hos de erhvervsdrivende, som imidlertid kan afkræftes, såfremt det bevises, at kontrolforanstaltninger — såsom den efterfølgende kontrol foretaget af det eksporterende tredjelands toldmyndigheder — er blevet truffet efter gennemførelsen af de omhandlede indførsler.
40
Idet Retten fastslog, at det relevante tidspunkt for vurderingen af importørens gode tro i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), er tiden forud for eller samtidig med de omtvistede indførsler, så den fejlagtigt bort fra de skridt, som Agrar-Invest-Tatschl havde taget efter offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne med henblik på at sikre, at indførslerne opfyldte betingelserne for at være berettiget til præferencebehandling. Selskabet har i denne forbindelse understreget, at de kroatiske toldmyndigheders tilbagekaldelse af EUR.1-certifikaterne, som blev foretaget, efter at disse myndigheder havde bekræftet certifikaternes autenticitet, var foranlediget af den omstændighed, at myndighederne havde mistanke om, at det indførte sukker bestod af rørsukker fra Latinamerika. Agrar-Invest-Tatschl har imidlertid påpeget, at de omtvistede indførsler bestod af roesukker.
41
Endelig kritiserer Agrar-Invest-Tatschl Retten for ikke i den appellerede dom at have taget tilstrækkeligt hensyn til den omstændighed, at meddelelsen til importørerne ikke kunne tillægges tilbagevirkende kraft på de indførsler, der blev foretaget forud for offentliggørelsen af meddelelsen.
42
Kommissionen har nedlagt påstand om, at appellen forkastes. Ifølge Kommissionen har Agrar-Invest-Tatschl udelukkende anfægtet den appellerede dom, for så vidt som der skal ses bort fra efterfølgende bogføring af toldafgifterne, og selskabet har dermed frafaldet sine andre påstande i første instans, navnlig påstandene rettet mod afvisningen af anmodningen om fritagelse i henhold til toldkodeksens artikel 239.
43
Kommissionen har gjort gældende, at Agrar-Invest-Tatschl med sin argumentation forsøger at fordreje den utvetydige ordlyd af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, idet selskabet forsøger at støtte ret på en påstået god tro, som det skulle have opnået som følge af den kontrol, der blev foretaget af de kroatiske toldmyndigheder efter gennemførelsen af de omtvistede indførsler. Fællesskabslovgivers hensigt var imidlertid tilstrækkelig klar, idet det blev fastlagt, at offentliggørelsen af en meddelelse til importører er til hinder for, at de erhvervsdrivende kan påberåbe sig god tro på tidspunktet for gennemførelsen af de i meddelelsen omhandlede indførsler. Idet selskabet påstod, at myndighedernes bekræftelse af certifikaternes autenticitet skulle have »genoprettet« dets berettigede forventning med tilbagevirkende kraft på tidspunktet for de omtvistede indførsler, anerkender det indirekte, at indførselstidspunktet er afgørende ved vurderingen af, om der foreligger god tro i henhold til ovenstående bestemmelse.
44
Visse af de argumenter, som Agrar-Invest-Tatschl har gjort gældende, tilsigter at rejse tvivl om Rettens vurdering af de faktiske forhold, og de kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.
45
Hvad endelig angår den debat, som selskabet har indledt om, hvorvidt meddelelsen til importørerne havde tilbagevirkende kraft på de indførsler, der blev gennemført, inden meddelelsen blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, har Kommissionen gjort gældende, at dette spørgsmål ikke blev drøftet under forhandlingerne ved Retten, og at beslutningen i den foreliggende sag, jf. den anfægtede beslutning, om ikke at fortage efterfølgende bogføring af toldafgifterne netop vedrører de indførsler, der blev gennemført inden offentliggørelsen. Det blev derimod kun afvist ikke at fortage efterfølgende bogføring for så vidt angår de omtvistede indførsler, der blev gennemført efter den omhandlede meddelelse. I den foreliggende sag kan der således ikke rejses spørgsmål om, hvorvidt en sådan offentliggørelse har tilbagevirkende kraft på de indførsler, der er blevet gennemført forud for offentliggørelsen, hvorfor Kommissionen finder det tvivlsomt, om en sådan argumentation kan antages til realitetsbehandling i den foreliggende appelsag.
Domstolens bemærkninger
46
Det skal indledningsvis bemærkes, at appel, som det fremgår af artikel 225 EF og artikel 58 i Domstolens statut, er begrænset til retsspørgsmål. I henhold til fast retspraksis er det således alene Retten, der er kompetent til, dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke, medmindre den har foretaget en urigtig gengivelse af de beviser, den er blevet forelagt, et retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret under en appelsag (dom af 3.3.2005, sag C-499/03 P, Biegi Nahrungsmittel og Commonfood mod Kommissionen, Sml. I, s. 1751, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis).
47
Det er dermed åbenlyst, at Agrar-Invest-Tatschls argumentation, som i modsætning til, hvad Retten, efter at have afvist selskabets tilbud om bevisførelse, konstaterede i den appellerede doms præmis 12 og fastslog i dommens præmis 56 og 57, nemlig argumentationen om, at selskabet udelukkende indførte roesukker og ikke rørsukker, ikke kan antages til realitetsbehandling.
48
Hvad angår spørgsmålet om retsvirkningerne af offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne i De Europæiske Fællesskabers Tidende for de indførsler, der blev gennemført inden denne offentliggørelse, skal det bemærkes, at dette spørgsmål ikke blev drøftet under forhandlingerne ved Retten, at Retten ikke har udtalt sig om dette spørgsmål, og at Kommissionen i øvrigt udelukkende afviste anmodningen om ikke at foretage efterfølgende bogføring af toldafgifterne på grund af offentliggørelsen for så vidt angår de omtvistede indførsler, dvs. de indførsler, der blev gennemført efter denne offentliggørelse.
49
Ifølge procesreglementets artikel 113, stk. 2, må der ikke i appelskriftet foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Retten. Domstolens kompetence inden for rammerne af en appelsag er nemlig begrænset til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, som er blevet behandlet i første instans (jf. kendelse af 13.2.2008, sag C-212/07 P, Indorata-Serviços e Gestão Lda mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked, Sml. I, s. 25, præmis 49, og dom af, sag C-295/07 P, Kommissionen mod Département du Loiret, Sml. I, s. 9363, præmis 94 og 95).
50
Herefter er det åbenlyst, at det heller ikke er muligt at realitetsbehandle Agrar-Invest-Tatschls argumentation, hvormed Retten tilsyneladende kritiseres for ikke at have taget tilstrækkeligt hensyn til den omstændighed, at offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne i EF-Tidende ikke kunne tillægges tilbagevirkende kraft på de indførsler, der blev foretaget forud for denne offentliggørelse.
51
Hvad endelig angår den urigtige retsanvendelse, som Agrar-Invest-Tatschl har påstået er foretaget ved vurderingen af, om selskabet var i god tro i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), skal det bemærkes, at det følger af bestemmelsens første afsnit, at der ikke foretages efterfølgende bogføring, når det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.
52
De procedurer, der er fastsat i toldkodeksens artikel 220 og 239, forfølger samme formål, nemlig at begrænse efteropkrævninger af import- eller eksportafgifter til tilfælde, hvor en sådan opkrævning er berettiget, og hvor den er forenelig med et så grundlæggende princip som princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. dom af 1.4.1993, sag C-250/91, Hewlett Packard France, Sml. I, s. 1819, præmis 46, og af, sag C-375/07, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, Sml. I, s. 8691, præmis 57).
53
Godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, der kun kan indrømmes under visse forudsætninger og i bestemte, særlige situationer, udgør en undtagelse til den normale import- og eksportordning, og bestemmelserne, hvori der er fastsat en sådan godtgørelse eller fritagelse, skal følgelig fortolkes snævert. Da »god tro« er en ufravigelig betingelse for at ansøge om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, følger det heraf, at dette begreb skal fortolkes således, at antallet af godtgørelses- eller fritagelsestilfælde forbliver begrænset (jf. i denne retning dom af 11.11.1999, sag C-48/98, Söhl & Söhlke, Sml. I, s. 7877, præmis 52, og af, sag C-38/07 P, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading mod Kommissionen, Sml. I, s. 8599, præmis 60).
54
Dette gælder så meget desto mere, når Kommissionen som i den foreliggende sag har offentliggjort en meddelelse til importører i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
55
Ifølge toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), fjerde afsnit, kan debitor nemlig påberåbe sig at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter har fundet sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling var opfyldt.
56
Som Retten med rette fastslog i den appellerede doms præmis 42, fremgår det imidlertid af den klare og tydelige ordlyd af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, at debitor ikke kan påberåbe sig at have handlet i god tro, når Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede tredjeland har anvendt præferenceordningen korrekt.
57
Denne fortolkning bekræftes desuden af betragtning 11 til forordning nr. 2700/2000, hvormed bl.a. artikel 220, stk. 2, litra b), femte afsnit, i toldkodeksens blev indført. Det følger nemlig af denne betragtning, at fællesskabslovgiver med henblik på at definere begrebet »god tro« i de særlige tilfælde, der er berettiget til præferencebehandling, havde til hensigt at give den afgiftspligtige mulighed for at påberåbe sig at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han har udvist den nødvendige omhu, »undtagen når en meddelelse om, at der foreligger begrundet tvivl, har været offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende«.
58
Det var således med rette, når Retten i den appellerede dom fastslog, at debitor ikke kan påberåbe sig at have handlet i god tro, når Kommissionen har offentliggjort en meddelelse til importører i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Dermed skal Agrar-Invest-Tatschls argument i denne henseende forkastes som værende åbenbart ubegrundet.
59
Heraf følger desuden, og med den samme begrundelse, at selskabets argumentation om, at de kroatiske toldmyndigheders bekræftelse af EUR.1-certifikaternes autenticitet, som myndighederne efterfølgende tilbagekaldte, »genoprettede« selskabets gode tro på indførselstidspunktet med tilbagevirkende kraft, ligeledes skal forkastes.
60
Agrar-Invest-Tatschl har ligeledes anfægtet Rettens fortolkning af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), i den appellerede doms præmis 47, hvorefter den erhvervsdrivendes gode tro skal vurderes henset til den periode, der ligger forud for eller er samtidig med indførslerne. Herom skal bemærkes, at det udtrykkeligt følger af bestemmelsens fjerde afsnit, at beviset for, at den erhvervsdrivende har været i god tro, når et sådant bevis tillades, vedrører den pågældendes adfærd »i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter har fundet sted«.
61
Domstolen kan følgelig kun fastslå, at Retten ikke begik en retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 47 fastslog, at det afgørende tidspunkt for bedømmelsen af debitors gode tro er tidspunktet for indførslerne.
62
Heraf følger, at Agrar-Invest-Tatschls argument i denne henseende ligeledes skal forkastes som værende åbenbart ubegrundet.
63
Hvad endelig angår selskabets argument om, at det ikke kan udelukkes, at Kommissionen under særlige omstændigheder vil kunne anerkende den erhvervsdrivendes gode tro, såfremt den omhandlede importør træffer yderligere foranstaltninger efter offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne, men forud for eller samtidig med den omtvistede indførsel, hvilket Kommissionen medgav under retsmødet, skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 46 udtrykkeligt har fastslået, at den ikke havde til hensigt at efterprøve dette spørgsmål, eftersom sagsøgeren under alle omstændigheder ikke havde handlet i god tro i det foreliggende tilfælde.
64
Heraf følger, at for så vidt som Retten ikke har efterprøvet dette spørgsmål, skal Agrar-Invest-Tatschls argumentation i denne henseende i overensstemmelse med det i præmis 49 i nærværende kendelse anførte forkastes som værende åbenbart uegnet til realitetsbehandling.
65
Det skal derudover i denne forbindelse understreges, at Agrar-Invest-Tatschl, således som det fremgår af den appellerede doms præmis 48, under alle omstændigheder ikke havde bevist for Retten, at selskabet på tidspunktet for de omtvistede indførsler havde truffet sådanne yderligere foranstaltninger efter offentliggørelsen af meddelelsen til importørerne. De yderligere foranstaltninger, som selskabet har påberåbt sig i appelskriftet, svarer til de foranstaltninger, der er gennemført af de kompetente myndigheder i importmedlemsstaten og af det eksporterende tredjelands kompetente myndigheder, og som i øvrigt blev foretaget efter gennemførelsen af de omtvistede indførsler.
66
I lyset af de ovenstående betragtninger skal appellen forkastes, fordi den delvis åbenbart ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er åbenbart ugrundet.
Sagens omkostninger
67
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, som i henhold til samme reglements artikel 118 finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Agrar-Invest-Tatschl pålægges at betale sagens omkostninger, og da Agrar-Invest-Tatschl har tabt appellen, bør selskabet pålægges at betale sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Sjette Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
Agrar-Invest-Tatschl GmbH betaler sagens omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.