61981C0231
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
SIR GORDON SLYNN
FREMSAT DEN 29. APRIL 1982 (
1
)
Høje Domstol.
Rådets forordning nr. 3004/75 af 17. november 1975 (EFT L 310 af 29. 11. 1975, s. 24) bestemte, at toldsatserne for varer i forordningens bilag A fra lande anført i forordningens bilag B skulle suspenderes fra den 1. januar til den 31. december 1976.
Toldsuspensionen ifølge forordning nr. 3004/75 var mængdemæssigt begrænset. Når grænsen var nået, kunne Kommissionen på ethvert tidspunkt genindføre told indtil udløbet af suspensionsperioden (jf. artikel 2). Med henblik på afgørelsen af, hvornår grænsen var nået, bestemte artikel 3, stk. 1, at den »faktiske afskrivning på fællesskabslofterne og størstemængderne for indførslerne af de omhandlede varer foretages efterhånden som disse varer forevises i tolden med angivelse til fri omsætning og vedlagt et oprindelsescertifikat ...«. Artikel 3, stk. 2, bestemmer, at en vare kun kan afskrives på et loft eller en størstemængde, hvis oprindelsescertifikat forevises inden datoen for genindførelse af opkrævning af told.
Kommissionens forordning nr. 3214/75 af 3. december 1975 (EFT L 323 af 15. 12. 1975, s. 1) indeholder nærmere regler for gennemførelsen af en række forordninger, der giver ret til toldpræferencer, herunder forordning nr. 3004/75. Artikel 6 i forordning nr. 3214/75 bestemmer, at varer kan opnå toldpræference ved fremlæggelse af et oprindelsescertifikat. I henhold til artikel 7 skal oprindelsescertifikatet inden fem måneder fra den dato, hvor de ansvarlige myndigheder i det eksporterende land har foretaget udstedelsen, fremlægges for det toldsted i Fællesskabet, ved hvilket varerne frembydes, dog således at den kompetente toldmyndighed under de omstændigheder, der omtales i artikel 11, kan antage certifikater, der fremlægges efter udløbet af den nævnte frist.
Rådets forordning nr. 3022/76 af 13. december 1976 (EFT L 349 af 20. 12. 1976, s. 69), som trådte i kraft den 1. januar 1977, bestemte, at toldsatserne skulle suspenderes fra 1. januar til 31. december 1977.
H. Weidenmann GmbH & Co. (herefter benævnt: »Weidenmann«) havde fra Argentina indført et vareparti på 41 baller vævet kamgarnstof (pos. 53.11 B II i den fælles toldtarif). Varen var opført i bilag A til forordning nr. 3004/75, og Argentina er blandt de lande, som er anført i bilag B. Varen blev indført den 20. december 1976 med henblik på fri omsætning i Tyskland, men selv om Argentina var opgivet som oprindelsesland i toldangivelsen, indleveredes intet oprindelsescertifikat. Der blev imidlertid givet løfte om, at oprindelsescertifikatet ville blive indleveret efterfølgende. Den 21. december traf de tyske toldmyndigheder afgørelse om foreløbigt at fritage varen for told og kun at opkræve indførselsomsætningsafgift, men pålagde Weidenmann at indlevere »præferencebevis« (dvs. oprindelsescertifikat) senest den 15. januar 1977. Denne dato synes at være valgt, fordi et cirkulære udstedt af de tyske toldmyndigheder (bestemmelse C i den tyske brugstarif) bestemte, at der ikke kunne indrømmes toldpræference efter dette tidspunkt.
Weidenmann indsendte oprindelsescertifikatet med skrivelse af 2. februar 1977. De tyske toldmyndigheder indtog det standpunkt, at indleveringen var sket for sent, og opkrævede den told af varerne, som skulle betales ifølge den fælles toldtarif (5840,99 DM). Weidenmann anfægtede afgørelsen, og Finanzgericht ophævede den under henvisning til, at betingelserne for toldsuspension havde været opfyldt, selv om oprindelsescertifikatet var blevet fremlagt efter udløbet af 1976, og at cirkulæret ikke kunne begrænse anvendelsen af toldsuspensionen. Toldmyndighederne ankede til Bundesfinanzhof til revision.
Bundesfinanzhof synes at have indtaget det standpunkt, at toldsuspensionen inden for forordningens område kun kan anvendes, hvis varerne kan afskrives på Fællesskabets lofter og størstemængder. Følgelig består der, hvis varerne ikke kan afskrives, fordi der ikke er indleveret et oprindelsescertifikat, ingen ret til suspension, og tolden må opkræves. Retten fandt, at det egentlige spørgsmål i sagen var, om de nødvendige betingelser skulle være opfyldt inden for det tidsrum, der var fastsat i forordning nr. 3004/75, eller om oprindelsescertifikatet kunne fremlægges efter udløbet af dette tidsrum.
I overensstemmelse hermed forelagde Bundesfinanzhof Domstolen følgende spørgsmål:
»1.
Kan suspensionen af toldsatserne efter artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3004/75 anvendes for varer, der er indført, frembudt og angivet til fri omsætning i 1976, men for hvilke oprindelsescertifikat først er forelagt i februar 1977?
2.
Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Gælder dette også, når oprindelsescertifikatet ganske vist først kunne forelægges i 1977, men på et tidligere tidspunkt end sket, dvs. inden den 15. januar 1977?
3.
Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Kan suspensionen af toldsatserne efter artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3022/76 anvendes for varer, der er indført, frembudt og angivet til fri omsætning i 1976, men for hvilke oprindelsescertifikat er forelagt i 1977?«
Problemerne i denne sag er opstået, dels fordi betingelserne for, at der kan kræves toldpræference, ikke er nedfældet klart og udtrykkeligt i forordning nr. 3004/75, dels fordi der i stedet for en forlængelse af forordningens gyldighedsperiode var udstedt en ny forordning (nr. 3022/76), som dækkede et efterfølgende tidsrum, men som ikke havde samme ordlyd. Jeg finder ikke svaret på de rejste spørgsmål let. Heldigvis er problemet for de derpå følgende år formentlig løst gennem reglerne i artikel 6 i direktiv 79/695 (EFT L 205 af 13. 8. 1979, s. 19), men dette er ikke til nogen hjælp i denne sag.
Indledningsvis opstår der et spørgsmål om omfanget af toldsuspensionen. Er der, som det hedder i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3004/75, tale om en fuldstændig toldsuspension, indtil der genindføres told ved en kommissions-forordning, når enten loftet er nået for alle landene, eller en størstemængde er riået for et bestemt land, jf. forordningens artikel 2 og artikel 4, stk. 2; eller er der alene tale om toldsuspension inden for de fastsatte lofter og størstemængder, således som det antydes i artikel 1, stk. 3 og i artikel 1, stk. 4. Efter min opfattelse er der tale om det førstnævnte, og uanset den indledende formulering i artikel 1, stk. 3 (»ydes fordelen ved denne suspension inden for et fællesskabsloft«) er der i artikel 1, stk. 3 og 4, alene fastsat det loft og den størstemængde, som bemyndiger Kommissionen til at genindføre told i løbet af 1976, hvis loftet og størstemængden nås.
For en umiddelbar betragtning opstilles der ikke udtrykkelige krav i forordning nr. 3004/75 med hensyn til, hvorledes en ret til toldfritagelse skal bevises, bortset fra at det skal godtgøres, at varen er opført i bilag A, og at den har oprindelse i et land, der er opført i bilag B.
Bestemmelserne i artikel 3 drejer sig efter ordlyden om den måde, på hvilken varer afskrives på lofterne og størstemængderne. Der foretages en »faktisk afskrivning« for indførslerne på lofterne »efterhånden som disse varer forevises i tolden med angivelse til fri omsætning og vedlagt et oprindelsescertifikat i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, omhandlede regler«, og »en vare kan kun afskrives ... hvis oprindelsescertifikatet forevises inden datoen for genindførelse af opkrævning af told«.
Ikke desto mindre synes der klart at bestå en sammenhæng mellem toldfritagelse og afskrivning på lofterne. En afskrivning på lofterne forudsætter toldfritagelse, og hvis fritagelse kan opnås uden afskrivning på lofterne, synes mængderne ikke fuldt ud at kunne kontrolleres, og Kommissionens muligheder for at genindføre told ville blive påvirket.
Loftet skal tydeligvis beregnes på grundlag af mængder, som er indført i løbet af 1976, og i dette tidsrum indregnes importmængder »efterhånden« som varerne forevises med angivelse til fri omsætning, eller som det hedder på fransk »au fur et à mesure que ces produits sont présentés en douane, sous le couvert de déclarations de mise à la consommation«. Det kan udmærket hævdes, at betingelsen »vedlagt et oprindelsescertifikat« skal opfattes bogstaveligt, således at angivelse til fri omsætning ikke vil kunne ske, medmindre oprindelsescertifikatet fysisk følger varen. Jeg ville imidlertid ikke opfatte ordene så snævert, men ville acceptere, at et oprindelsescertifikat indgivet efter varens ankomst og indførsel bør være tilstrækkeligt. Denne opfattelse støttes endvidere af artikel 3, stk. 2, således som jeg forstår bestemmelsen. Dette stykke i artiklen må efter min opfattelse indebære, at certifikatet kan fremlægges særskilt i forhold til varens ankomst og indførsel (dog således, at det skal fremlægges før opkrævningen af told genindføres), idet man i modsat fald, dvs. hvis begge dele skulle forevises eller ske samtidig, måtte antage, at begrænsningen vedrørte angivelsen til fri omsætning eller varernes ankomst og ikke fremlæggelsen af certifikatet. I overensstemmelse hermed er det min opfattelse, at varen kan indføres til fri omsætning og certifikatet fremlægges senere, i hvert fald i 1976, som er det tidsrum, der er omfattet af forordningen.
Hvis certifikatet fremlægges efter udløbet af 1976, kan varen ikke afskrives på lofterne for 1976, således at der efterfølgende kan opkræves told. Det kan med styrke gøres gældende, at dette på grund af sammenhængen mellem afskrivningen og toldfritagelsen må betyde, at der ikke kan finde nogen toldfritagelse sted, hvis certifikatet fremlægges efter årets udløb — at kravet med andre ord først endeligt opstår, når certifikatet fremlægges, og at fritagelsen er betinget af, at varen afskrives på loftet. Hvis certifikatet fremlægges efter årets udgang, er forordningens gyldighedsperiode, og dermed toldpræferencen i henhold til forordningen, udløbet, og der kan ikke ske nogen tilbageføring med henblik på at opfylde betingelserne for opnåelsen af retten.
På trods af dette arguments styrke, er jeg til slut nået til den modsatte konklusion. Der er sket en fuldstændig toldsuspension vedrørende den pågældende vare. Der kræves »afskrivning«, således at det kan vides, hvornår loftet er nået. Når loftet er nået, kan der genindføres told ved forordning. Når told er genindført, kan der ikke opstå yderligere krav på toldsuspension ved fremlæggelse af et certifikat. Hvis tolden ikke er blevet genindført, kan oprindelsescertifikatet fremlægges for varerne, ikke alene på et senere tidspunkt i 1976, men også efter årets udløb. Jeg mener, at hvis hensigten havde været at fjerne toldfritagelsen for varerne, før tolden blev genindført, i tilfælde hvor certifikatet ikke fremlægges inden for tidsrummet, ville man have anvendt en tydeligere formulering i den artikel, som drejer sig om toldsuspensionen, end den, som er anvendt i artiklen om afskrivning på lofterne. Denne konklusion støttes af, at Kommissionen (selv om jeg kan se praktiske vanskeligheder i forbindelse med forvaltningen af afskrivningsbestemmelserne) ikke har hævdet, at en mulighed for at fremlægge et certifikat efterfølgende undergraver formålet med afskrivningsbestemmelserne; tværtimod er Kommissionen af den opfattelse, at der bør udvises smidighed med hensyn til at give adgang til toldfri indførsel af varer fra de pågældende lande. De tyske toldmyndigheder har selv delvis accepteret denne opfattelse, idet de er villige til at behandle et certifikat, der er indleveret i løbet af de første to uger af januar 1977, som rettidigt.
Det må imidlertid undersøges, om nogen anden bvestemmelse er i strid med denne fortolkning af forordningen.
Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 3004/75 bestemmer, at begrebet »varer med oprindelse i« skal fastlægges efter fremgangsmåden i artikel 14 i forordning nr. 802/68 af 27. juni 1968 (EFT 1968 I, s. 157). Denne artikel fastsætter regler for fremgangsmåden for, hvorledes bestemmelser om gennemførelse af definitionen af varers oprindelse skal vedtages. De pågældende bestemmelser findes i forordning nr. 3214/75. Artikel 6 i sidstnævnte forordning bestemmer, at varer kan indføres i Fællesskabet og herved være omfattet af bestemte toldpræferencer, når der fremlægges et oprindelsescertifikat, formular A. Denne regel drejer sig efter min opfattelse om den måde, hvorpå oprindelseslandet bevises med henblik på toldpræference, men skaber ikke ret til præferencen. Bestemmelsen vedrører ikke det foreliggende spørgsmål. I henhold til artikel 7 skal certifikatet fremlægges inden fem måneder (eller efter omstændighederne ti måneder) fra den dato, hvor de ansvarlige myndigheder i eksportlandet har foretaget udstedelsen. Dette drejer sig om certifikatets gyldighed og vedrører ikke direkte spørgsmålet om, hvorvidt et certifikat kan fremlægges efter udløbet af en præferenceperiode for varer, som er indført i løbet af perioden. Ifølge artikel 8 skal certifikater fremlægges i overensstemmelse med de af importstaten fastsatte regler. Når henses til bestemmelserne i artikel 7 mener jeg ikke, at »fremgangsmåder« i forordningens forstand dækker bestemmelser vedrørende det tidsrum, inden for hvilket certifikatet kan fremlægges, men i hvert fald kan sådanne tidsmæssige bestemmelser ikke have forrang for bestemmelserne i artikel 7. Om et gyldigt certifikat kan fremlægges efter årets udgang, må efter min opfattelse bero på en rigtig fortolkning af forordning nr. 3004/75, og ikke på nationale bestemmelser, der teoretisk set kan variere i betydelig grad. Det givne skøn virker i den anden retning — medlemsstaterne kan forlænge fem-eller timånedersperioden i f.eks. særlige tilfælde eller i tilfælde, hvor varerne, men ikke certifikatet, er blevet fremlagt inden for fem-eller timånedersperioden. Følgelig mener jeg ikke, at nogen bestemmelse i forordning nr. 3214/75 er i strid med de resultater, jeg er kommet til.
Med hensyn til spørgsmål 2 mener jeg ikke, at et certifikat, så længe det er gyldigt i henhold til artikel 7 i forordning nr. 3214/75, kan afvises, fordi det ikke fremlægges før et tidspunkt, som er fastsat af en national toldmyndighed, enten i løbet af det pågældende år eller efterfølgende, eller fordi det er fremlagt senere, end det kunne have været fremlagt.
Spørgsmål 3 går ud på, om varer, der er indført og angivet til fri omsætning i 1976, men for hvilke oprindelsescertifikat først er forelagt på et tidspunkt i 1977, kan fritages for told i henhold til forordning nr. 3022/76.
I henhold til forordningens artikel 1 sker der en fuldstændig toldsuspension for visse varer med oprindelse i nærmere opregnede lande i tiden fra den 1. januar1977. Varerne skal i henhold til artikel 9 afskrives på lofter på samme måde som fastsat ved artikel 3 i den tidligere forordning. Tolden forfalder normalt ved indførslen, og varerne skal i henhold til de nævnte forordninger afskrives på lofterne, når de angives til fri omsætning. Hvis varerne i det hele er angivet til fri omsætning i 1976, kan de efter min opfattelse ikke være omfattet af forordning nr. 3022/76. I mangel af klare bestemmelser herom, er det efter min opfattelse ikke muligt at sammenholde angivelse til fri omsætning efter én forordning og fremlæggelse af et certifikat efter en efterfølgende forordning, der dækker et andet tidsrum, med henblik på at fritage de indførte varer for told. Om varerne er angivet til fri omsætning på den anførte måde, skal afgøres af den nationale domstol på grundlag af nationale toldbestemmelser og praksis. Hvis derfor varer, som behandles på samme måde som varerne i denne sag, først anses for at være angivet til fri omsætning i 1977 (dvs. at indførslen først anses for at være sket, når certifikatet fremlægges) kan de være omfattet af forordning nr. 3022/76. Om en indførsel i 1976 — som det blev hævdet — kan trækkes tilbage, og en ny indførsel i 1977 kan sættes i stedet for, må efter min opfattelse afgøres af den nationale domstol.
De forelagte spørgsmål bør derfor efter min opfattelse besvares efter følgende retningslinjer:
1. og 2.
Suspensionen af toldsatserne efter artikel 1 i forordning nr. 3004/75 kan finde anvendelse på varer, der er indført, frembudt og angivet til fri omsætning i 1976, men for hvilke oprindelsescertifikat først er forelagt i februar 1977, forudsat at certifikatet er fremlagt inden for den frist, der gælder ifølge artikel 7 i forordning nr. 3214/75, eller antages i henhold til samme forordnings artikel 11.
Subsidiært
3.
Hvis spørgsmålene 1 eller 2 var blevet besvaret benægtende, kunne suspensionen af toldsatserne efter artikel 1 i forordning nr. 3022/76 ikke anvendes for varer, der er indført, frembudt og angivet til fri omsætning i 1976, men for hvilke oprindelsescertifikat er forelagt i 1977. Om angivelse til fri omsætning er sket endeligt i 1976 eller i 1977, og om tilbagetrækning af en angivelse i 1976 og yderligere angivelse i 1977 er mulig, skal afgøres af den nationale domstol på grundlag af nationale toldbestemmelser.
(
1
) – Oversat fra engelsk.