61981CJ0298_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 27 . november 1981, har Franco Colussi, tjenestemand ved Europa-Parlamentet, anlagt sag med paastand om annullation af beslutningen fra Parlamentets formand om at udnaevne fru Cattarino til sprogkonsulent ved den italienske oversaettelsesafdeling .
2 Ved meddelelse om ledig stilling nr . 2690 af 14 . juli 1980 indledte Parlamentet en procedure med henblik paa besaettelse af syv stillinger som sprogkonsulenter i stillingsgruppe LA 3, i foerste omgang ved forfremmelse eller ved forflyttelse, herunder en stilling ved den italienske oversaettelsesafdeling .
3 Sagsoegeren og to andre tjenestemaend, heriblandt fru Cattarino, som alle tre var indplaceret i loenklasse LA 4, ansoegte om den ledige stilling ved den italienske oversaettelsesafdeling .
4 I tilslutning til sin ansoegning gjorde sagsoegeren opmaerksom paa, at han baade havde universitetseksamen i sprog og siden 1978 ogsaa i jura . Han anmodede udtrykkeligt om, at beslutningen om stillingens besaettelse blev truffet efter en sammenligning af ansoegernes kvalifikationsbeviser og fortjenester og ikke blot paa grundlag af ansoegernes alder .
5 Ved tjenstlig skrivelse af 8 . oktober 1980 meddelte chefen for den italienske oversaettelsesafdeling direktoeren for oversaettelse og terminologi resultatet af sin gennemgang af ansoegningerne . Han foreslog, at fru Cattarino blev forfremmet under hensyn til, at baade hun og sagsoegeren havde udmaerkede udtalelser, men at fru Cattarino desuden gennem flere aar regelmaessigt havde afloest kontorchefen i dennes fravaer, at hun var den aeldste og den, der havde stoerst anciennitet i loenklassen og i tjenesten .
6 Den 1 . december 1980 besluttede Parlamentets formand i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed at forfremme fru Cattarino til sprogkonsulent i loenklasse LA 3 .
7 I medfoer at tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, indgav sagsoegeren en klage over afslaget paa at udnaevne ham til sprogkonsulent og over det stiltiende afslag paa den begaering, som var vedlagt hans ansoegning . Hans klage blev imidlertid afvist ved beslutning truffet af Parlamentets formand den 4 . september 1981 . Herefter har sagsoegeren anlagt naervaerende sag .
8 Til stoette for de i staevningen nedlagte paastande har sagsoegeren fremfoert en raekke anbringender, dels vedroerende form og procedure, dels vedroerende beslutningens indhold .
Anbringenderne vedroerende form og procedure
9 Sagsoegeren har foerst gjort gaeldende, at Parlamentets formand ikke havde kompetence til at traeffe den anfaegtede beslutning, idet der ikke forelaa en gyldig delegation af befoejelsen til at traeffe en beslutning om forfremmelse .
10 Det bemaerkes, at ved beslutning nr . 175/62 af 12 . december 1962, truffet af Parlamentets praesidium i medfoer af tjenestemandsvedtaegtens artikel 2, udpegedes Parlamentets formand til ansaettelsesmyndighed . Denne traeffer beslutning efter forslag fra generalsekretaeren blandt andet med henblik paa anvendelsen af tjenestemandsvedtaegtens artikel 45 paa tjenestemaend i kategorierne A og LA, herunder tjenestemaend i den i sagen omhandlede loenklasse . Ifoelge Parlamentets forretningsorden, saavel den, der var i kraft paa det tidspunkt, hvor praesidiet traf naevnte beslutning, som paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i sagen, er det praesidiet, som fastsaetter sammensaetningen og organisationen af Parlamentets sekretariat, og som fastsaetter antallet af ansatte og regulativerne for deres administrative og finansielle stilling . Foelgelig har praesidiet kompetence til at udpege ansaettelsesmyndigheden, hvorfor ogsaa Parlamentets formand havde den fornoedne kompetence til at traeffe den anfaegtede beslutning .
11 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at Parlamentets formand som foelge af princippet »nemo judex in re sua« ikke var befoejet til at traeffe beslutning om en klage, der var indgivet mod en af formanden tidligere truffet beslutning .
12 Det bemaerkes, at vedtaegtens artikel 90, stk . 2, hjemler adgang til at indgive en klage, hvorved administrationen faar mulighed for at tage sin beslutning op til fornyet overvejelse, foer en eventuel sag indbringes for Domstolen . Efter denne artikel skal klagen indgives ad tjenestevejen til ansaettelsesmyndigheden, som i den foreliggende sag i medfoer af ovennaevnte beslutning nr . 175/62 af 12 . december 1962 er Parlamentets formand . Som foelge af vedtaegtens bestemmelser havde Parlamentets formand saaledes intet alternativ, men var forpligtet til selv at traeffe beslutningen som svar paa klagen .
13 Endelig har sagsoegeren gjort gaeldende, at Parlamentets formand ikke selv traf beslutningen vedroerende klagen, og at dette fremgaar af selve ordlyden af den beslutning, hvorved klagen blev afvist, hvori der henvises til den indgaaende behandling foretaget af de under Parlamentets formand henhoerende tjenestegrene .
14 Det bemaerkes, at ansaettelsesmyndigheden ved udfoerelsen af sine opgaver kan lade sig bistaa af de administrative tjenestegrene . I det foreliggende tilfaelde er den anfaegtede beslutning underskrevet af Parlamentets formand, og der findes intet grundlag for at antage, at beslutningen ikke skulle vaere truffet af ham personligt, selv om vedkommende tjenestegrene deltog i forberedelsen heraf .
15 De anbringender, som sagsoegeren har fremfoert vedroerende form og procedure, maa derfor forkastes .
Anbringenderne vedroerende beslutningens materielle indhold
16 Sagsoegeren har foerst gjort gaeldende, at den meddelelse om ledig stilling, paa grundlag af hvilken den omtvistede beslutning blev truffet, er ugyldig, fordi den ikke foreskriver afholdelse af en intern udvaelgelsesproeve . En udvaelgelsesproeve var nemlig det eneste middel til at bedoemme ansoegernes kvalifikationer, eftersom der var tale om en nyoprettet stilling .
17 Det bemaerkes, at vedtaegtens artikel 29, stk . 1, foreskriver forskellige fremgangsmaader, der kan benyttes ved besaettelse af en ledig stilling, hvoraf den foerste er gennemgangen af mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse inden for selve institutionen . Det tilkommer ansaettelsesmyndigheden at afgoere, om denne fremgangsmaade goer det muligt at besaette den ledige stilling, eller om den anden af de i artiklen naevnte fremgangsmaader, nemlig afholdelsen af en udvaelgelsesproeve inden for institutionen, anvendes . Saa snart det i henhold til vedtaegten er muligt at besaette stillingen ved forfremmelse eller forflyttelse, har ansaettelsesmyndigheden i denne henseende et vidt skoen .
18 Der er i det foreliggende tilfaelde intet grundlag for at antage, at ansaettelsesmyndigheden skulle have misbrugt sin skoensbefoejelse ved, efter en gennemgang af mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse, at beslutte, at stillingen kunne besaettes ad denne vej .
19 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at det ikke er godtgjort, at ansaettelsesmyndigheden rent faktisk har gennemgaaet ansoegernes fortjenester og de om den udfaerdigede bedoemmelser, at den paagaeldende stilling, ligesom stillingen som sprogkonsulent i de oevrige afdelinger, blev forbeholdt den aeldste tjenestemand, samt at sagsoegeren havde bedre kvalifikationer og eksamensbeviser end den tjenestemand, der blev forfremmet .
20 Det maa foerst understreges, at ansaettelsesmyndigheden ved en beslutning om forfremmelse raader over et vidt skoen med hensyn til vurderingen af tjenestens interesse og bedoemmelsen af de fortjenester, som skal tages i betragtning, naar der traeffes en beslutning i henhold til vedtaegtens artikel 45 . Paa dette omraade skal Domstolen udelukkende efterproeve, om administrationen i betragtning af de foreliggende muligheder har holdt sig inden for graenser, som ikke giver anledning til kritik, og ikke har anvendt sine befoejelser paa en klart fejlagtig maade .
21 Der findes i det foreliggende tilfaelde intet i sagens akter, der goer det muligt at fastslaa, at Parlamentets formand har undladt at foretage en bedoemmelse af ansoegernes kvalifikationer og fortjenester . Navnlig har sagsoegeren ikke godtgjort, at Parlamentets formand fra foerst af skulle have lagt sig fast paa alderskriteriet og ikke taget hensyn til ansoegernes fortjenester og kvalifikationer, hvilket ogsaa modsiges af udnaevnelserne i visse af de andre oversaettelsesafdelinger .
22 Da de paagaeldende tjenestemaend havde en lang faglig erfaring, kunne ansaettelsesmyndigheden ved bedoemmelsen af kvalifikationerne i forhold til den ledige stilling, ikke blot tage hensyn til sagsoegerens og fru Cattarino ' s eksamensbeviser, saavel deres antal som art, men ogsaa til deres faglige dygtighed og tjenstlige indsats . Det kan endvidere ikke anses for en fejlagtig udoevelse af den skoensmaessige befoejelse, der tilkommer ansaettelsesmyndigheden, at den, foruden de oevrige momenter, desuden tager hensyn til ansoegernes alder og deres anciennitet i loenklassen eller i tjenesten . Staar ansoegerne lige i henseende til kvalifikationer eller fortjenester, kan disse forhold endog vaere en afgoerende faktor ved ansaettelsesmyndighedens beslutning .
23 Heraf foelger, at ogsaa anbringenderne vedroerende den anfaegtede beslutnings indhold maa forkastes . Herefter vil sagsoegte vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .