RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)
21. januar 2004
Sag T-328/01
Tony Robinson
mod
Europa-Parlamentet
»Midlertidig ansat – forfremmelse til lønklasse A3 – ansatte i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe«
Fuldstændig gengivelse på fransk II - 0000
Angående:         Påstand om annullation af afgørelsen truffet af bestyrelsen for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i Europa-Parlamentet
på dens møde den 6. og 7. marts 2001 om at forfremme to ansatte til lønklasse A3 og påstand om erstatning for det tab, sagsøgeren
har lidt som følge af denne forfremmelse.
Udfald:         Afgørelsen fra bestyrelsen for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe under Europa-Parlamentet, truffet på dens møde den 6.
og 7. marts 2001, om at forfremme F. og M. til lønklasse A3 med virkning fra den 1. marts 2001 annulleres. Parlamentet betaler
sagens omkostninger.
Sammendrag
1.     Tjenestemænd – søgsmål – retlig interesse – søgsmål til prøvelse af en afgørelse om at forfremme en anden ansat – formaliteten
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91)
2.     Institutionernes retsakter – interne direktiver – retsvirkninger
3.     Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – ansættelsesmyndighedens skøn – grænser – overholdelse af de i indkaldelsen
af ansøgninger fastsatte betingelser
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 1)
4.      Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – administrationens skøn – grænser – en
institutions interne direktiv
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 1; Europa-Parlamentets interne regulativ vedrørende ansættelse af tjenestemænd og øvrige
ansatte og vedrørende overgangen mellem kategorier eller tjenestegrupper, art. 10, første punktum)
5.     Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål – annullation af den anfægtede ulovlige retsakt – passende genoprettelse af den
ikke-økonomiske skade
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91)
1.     Selv om det er korrekt, at en ansat ikke har ret til forfremmelse, har den ansatte imidlertid en interesse i at anfægte en
afgørelse om at forfremme en anden ansat til en lønklasse, som den ansatte kan ansøge om, og over hvilken han har indgivet
en klage, der er blevet afvist af ansættelsesmyndigheden.
(jf. præmis 32)
2.     Institutionerne er forpligtede til at overholde de interne direktiver, som de selv frivilligt har fastsat, og som de ikke
kan fravige uden at præcisere begrundelsen herfor, idet ligebehandlingsprincippet ellers ville blive tilsidesat.
(jf. præmis 50)
Henvisning til: Domstolen, 1. december 1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, præmis 20; Retten, 9.
juli 1997, sag T-92/96, Monaco mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 195, og II, s. 573, præmis 46; Retten, 14. juli 1997, sag
T-123/95, B mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 245, og II, s. 697, præmis 17.
3.     Ligesom et stillingsopslag har til formål at fastlægge det retlige grundlag for ansættelsesmyndighedens sammenligning af ansøgernes
fortjenester, jf. vedtægtens artikel 45, stk. 1, er de betingelser, der af ansættelsesmyndigheden er fastsat i en indkaldelse
af ansøgninger, bindende for denne.
(jf. præmis 55)
Henvisning til: Retten, 20. september 2001, sag T-95/01, Coget m.fl. mod Revisionsretten, Sml. Pers. II-A, s. 91, og II, s. 879,
præmis 58; Retten, 12. december 2002, sag T-135/00, Morello mod Kommissionen, Sml. Pers. II-A, s. 265, og II, s. 1313, præmis
64; Retten, 18. september 2003, sag T-73/01, Pappas mod Regionaludvalget, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis
54.
4.     Uanset ansættelsesmyndighedens vide skøn med hensyn til en sammenligning af fortjenester, kan denne ikke se bort fra de regler,
som institutionen har villet pålægge sig selv, såsom dem, der kræver en vurdering af de bedømmelser, som de midlertidigt ansatte
har været genstand for i henhold til artikel 10, første punktum, i Europa-Parlamentets interne regulativ vedrørende ansættelse
af tjenestemænd og øvrige ansatte og vedrørende overgangen mellem kategorier eller tjenestegrupper, som henviser til vedtægtens
artikel 45, stk. 1.
(jf. præmis 73)
Henvisning til: Retten, 6. juni 1996, sag T-262/94, Baiwir mod Kommissionen, Sml. Pers. A-I, s. 257, og II, s. 739, præmis
66 og den deri nævnte retspraksis.
5.     Annullation af en anfægtet retsakt kan i sig selv være en passende og i princippet tilstrækkelig genoprettelse af den ikke-økonomiske
skade, som sagsøgeren må have lidt, navnlig hvis den anfægtede afgørelse ikke indeholdt nogen negativ bedømmelse af sagsøgerens
kvalifikationer, som kan forvolde ham skade.
(jf. præmis 79)
Henvisning til: Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 25-29; Retten, 20.
september 1990, sag T-37/89, Hanning mod Parlamentet, Sml. II, s. 463, præmis 83; Retten, 26. januar 1995, sag T-60/94, Pierrat
mod Domstolen, Sml. Pers. I-A, s. 23, og II, s. 77, præmis 62; Retten, 25. februar 1999, forenede sager T-282/97 og T-57/98,
Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 33, og II, s. 151, præmis 40.