62024CJ0021
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
4. september 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 101 TEUF – effektivitetsprincippet – søgsmål angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret – forældelsesfrist – fastlæggelsen af begyndelsestidspunktet – kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge et erstatningssøgsmål – offentliggørelse på en national konkurrencemyndigheds websted af myndighedens afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse af konkurrencereglerne – bindende virkning af en afgørelse fra en national konkurrencemyndighed, der endnu ikke er endelig – suspension eller afbrydelse af forældelsesfristen – udsættelse af sagen ved den ret, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål – direktiv 2014/104/EU – artikel 10 – tidsmæssig anvendelse«
I sag C-21/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 1 de Zaragoza (handelsret nr. 1 i Zaragoza, Spanien) ved afgørelse af 10. januar 2024, indgået til Domstolen den 12. januar 2024, i sagen,
CP
mod
Nissan Iberia SA,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Jarukaitis, Domstolens præsident, K. Lenaerts, som fungerende dommer for Fjerde Afdeling, samt dommerne M. Gavalec, A. Arabadjiev (refererende dommer) og R. Frendo,
generaladvokat: L. Medina,
justitssekretær: fuldmægtig L. Carrasco Marco,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 16. januar 2025,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
CP ved abogados M. Porto Corredoira og J. Suderow Rodríguez,
–
Nissan Iberia SA ved abogados J. Alonso Menjón, O. Guardiola Bas, I. Torras Balcell og J. Zuloaga González,
–
den spanske regering ved P. Pérez Zapico og A. Pérez-Zurita Gutiérrez, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved S. Baches Opi og C. Zois, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 3. april 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 101 TEUF, sammenholdt med effektivitetsprincippet.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem CP og Nissan Iberia SA (herefter »Nissan«) vedrørende erstatning for den skade, der angiveligt er lidt som følge af en overtrædelse af konkurrenceretten begået af flere virksomheder, herunder Nissan, som blev fastslået i en afgørelse fra Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (den nationale kommission for marked og konkurrence, Spanien, herefter »CNMC«).
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning (EF) nr. 1/2003
3
Artikel 16 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel [101 TEUF og 102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1) med overskriften »Ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret« foreskriver følgende i stk. 1:
»Når de nationale domstole i henhold til artikel [101 TEUF] eller [102 TEUF] træffer afgørelse om aftaler, vedtagelser eller praksis, som allerede er genstand for en kommissionsbeslutning, kan de ikke træffe afgørelser, der er i strid med den beslutning, som [Europa-]Kommissionen har truffet. De skal ligeledes undgå at træffe afgørelser, som vil være i strid med en beslutning, som Kommissionen har til hensigt at træffe i en procedure, som den har indledt. Med henblik herpå kan de nationale domstole vurdere, om det er nødvendigt at udsætte sagen. Disse forpligtelser berører ikke rettighederne og forpligtelserne efter artikel [267 TEUF].«
Direktiv 2014/104/EU
4
Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26.11.2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret (EUT 2014, L 349, s. 1) med overskriften »Forældelsesfrist« har følgende ordlyd:
»1.   Medlemsstaterne fastsætter i overensstemmelse med denne artikel regler om forældelsesfrister for anlæggelse af erstatningssøgsmål. Disse regler skal bestemme, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe, dens længde, og under hvilke omstændigheder den afbrydes eller suspenderes.
2.   Forældelsesfristen begynder ikke at løbe, før overtrædelsen af konkurrenceretten ophører, og sagsøger har eller med rimelighed kan forventes at have kendskab til:
a)
adfærden og at den udgør en overtrædelse af konkurrenceretten
b)
at overtrædelsen af konkurrenceretten har forvoldt sagsøgeren skade, og
c)
identiteten af overtræderen.
3.   Medlemsstaterne sikrer, at forældelsesfristen for indbringelse af erstatningssøgsmål er mindst fem år.
4.   Medlemsstaterne sikrer, at en forældelsesfrist suspenderes eller, afhængigt af national ret, afbrydes, hvis en konkurrencemyndighed tager skridt til at undersøge eller forfølge den overtrædelse af konkurrenceretten, som erstatningssøgsmålet vedrører. Suspensionen ophører tidligst ét år, efter at afgørelsen om overtrædelse er blevet endelig, eller efter at sagen på anden måde er afsluttet.«
5
Direktivets artikel 21 med overskriften »Gennemførelse« foreskriver i stk. 1:
»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 27. december 2016. De underretter straks Kommissionen herom.
[…]«
6
Nævnte direktivs artikel 22 med overskriften »Tidsmæssig anvendelse« fastsætter følgende i stk. 1:
»Medlemsstaterne sikrer, at de nationale love og bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 21 med henblik på at overholde dette direktivs materielle bestemmelser, ikke har tilbagevirkende kraft.«
Spansk ret
7
Artikel 1902 i Código Civil (den civile lovbog) har følgende ordlyd:
»Den, der ved en handling eller undladelse forsætligt eller uagtsomt forvolder en anden skade, er forpligtet til at afhjælpe den skade, der er sket.«
8
Lovbogens artikel 1968 fastsætter:
»Følgende er underlagt en forældelsesfrist på et år:
[...]
2.
Et civilretligt erstatningssøgsmål på grund af injurier eller bagvaskelse eller på grundlag af forpligtelser, der følger af fejl eller forsømmelser som omhandlet i artikel 1902, fra det tidspunkt, hvor skadelidte får kendskab hertil.«
9
Nævnte lovbogs artikel 1973 foreskriver:
»Forældelsesfristen for søgsmål afbrydes af anlæggelse heraf ved domstolene, ved kreditors udenretlige krav og ved enhver handling fra debitor om anerkendelse af gælden.«
10
Artikel 74, i Ley 15/2007 de Defensa de la Competencia (lov nr. 15/2007 om beskyttelse af konkurrencen) af 3. juli 2007 (BOE nr. 159 af 4.7.2007, s. 28848), som ændret ved Real Decreto-ley 9/2017, por el que se transponen Directivas de la Unión Europtivas en los ámbitos financiero, mercantil y sanitario, y sobre el desplazamiento de trabajadores (kongeligt lovdekret nr. 9/2017 om gennemførelse af Den Europæiske Unions direktiver på finans-, handels- og sundhedsområdet og om udstationering af arbejdstagere) af 26. maj 2017 (BOE nr. 126 af 27.5.2017, s. 42820) har følgende ordlyd:
»1.   Forældelsesfristen for anlæggelse af søgsmål om erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten er på fem år.
2.   Forældelsesfristen begynder at løbe, når overtrædelsen af konkurrenceretten ophører, og sagsøger har eller med rimelighed kan forventes at have kendskab til:
a)
adfærden og at den udgør en overtrædelse af konkurrenceretten
b)
skaden forårsaget af den nævnte overtrædelse
c)
overtræderens identitet.
3.   Fristen afbrydes, hvis en konkurrencemyndighed indleder en undersøgelse eller en sanktionsprocedure i forbindelse med en overtrædelse af konkurrenceretten, som erstatningssøgsmålet vedrører. Afbrydelsen ophører et år efter den dato, hvor konkurrencemyndighedens afgørelse er blevet endelig, eller hvor proceduren på anden måde er blevet afsluttet.
4.   Fristen afbrydes også, når der indledes mindelig tvistbilæggelse i forbindelse med kravet om erstatning for den forvoldte skade. Denne afbrydelse gælder imidlertid kun for de parter, der er eller har været involveret eller repræsenteret i den mindelige tvistbilæggelse.«
11
Artikel 75, stk. 1, i lov 15/2007, som ændret ved kongeligt lovdekret nr. 9/2017, fastsætter:
»Når en spansk konkurrencemyndighed eller spansk appelinstans har truffet en endelig afgørelse om overtrædelse af konkurrenceretten, anses den for at være uomtvistelig med henblik på et erstatningssøgsmål, der er indbragt for en spansk domstol.«
12
Den første overgangsbestemmelse i kongeligt lovdekret nr. 9/2017, der gennemfører direktiv 2014/104 i spansk ret, med overskriften »Overgangsordning for erstatningssøgsmål vedrørende overtrædelser af medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret« foreskriver:
»1. Bestemmelserne i dette lovdekrets artikel 3 har ikke tilbagevirkende kraft.
2. Bestemmelserne i lovdekretets artikel 4 finder kun anvendelse på sager, der anlægges efter dets ikrafttræden.«
13
Artikel 90, stk. 3, i Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (lov nr. 39/2015 om fælles administrative procedurer for offentlige myndigheder) af 1. oktober 2015 (BOE nr. 236 af 2.10.2015, s. 89343), som finder anvendelse i konkurrenceretten i medfør af artikel 45 i lov 15/2007, har følgende ordlyd:
»Den afgørelse, hvorved proceduren afsluttes, er eksigibel, hvis den ikke kan gøres til genstand for almindelig administrativ klage samtidig med, at den kan fastsætte de foreløbige bestemmelser, der er nødvendige for at sikre dens effektivitet, så længe den ikke er eksigibel, hvilket kan bestå i opretholdelse af de retsbevarende foranstaltninger, der i givet fald er truffet.
Når afgørelsen er eksigibel, kan den suspenderes midlertidigt, hvis den pågældende person underretter administrationen om, at vedkommende har til hensigt at anlægge en forvaltningsretlig sag til prøvelse af den endelige administrative afgørelse. Denne midlertidige suspension ophører, når:
a)
den pågældende ved udløbet af den lovbestemte frist ikke har anlagt en forvaltningsretlig sag
b)
selv om den pågældende har anlagt en forvaltningsretlig sag:
1.   hvis vedkommende med denne sag ikke har anmodet om midlertidig suspension af den anfægtede afgørelse,
2.   hvis retsinstansen træffer afgørelse om anmodningen om midlertidig suspension på de betingelser, der er fastsat heri.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
14
Den 23. juli 2015 vedtog CNMC en afgørelse, hvorved den fastslog, at flere virksomheder, herunder Nissan, havde overtrådt artikel 101 TEUF og artikel 1 i lov nr. 15/2007. Den påtalte konkurrencebegrænsende adfærd, der bestod i udveksling af følsomme forretningsoplysninger mellem disse virksomheder, ophørte i løbet af 2013.
15
Den 28. juli 2015 offentliggjorde CNMC en pressemeddelelse vedrørende denne afgørelse på sit websted.
16
Den 15. september 2015 blev den nævnte afgørelse offentliggjort i sin helhed på dette websted.
17
Samme afgørelse har været genstand for flere annullationssøgsmål anlagt af ophavsmændene til den hævdede overtrædelse, herunder Nissan, men den blev for så vidt angår Nissan opretholdt af Tribunal Supremo (øverste domstol, Spanien) i 2021.
18
I marts 2023 har CP anlagt et erstatningssøgsmål ved den forelæggende ret som følge af CNMC’s afgørelse (follow-on damages action) med påstand om, at Nissan tilpligtedes at erstatte den skade, som han angiveligt havde lidt som følge af erhvervelsen af et køretøj, hvis pris var blevet påvirket af den overtrædelse, der var fastslået i afgørelsen.
19
Nissan har heroverfor i det væsentlige gjort gældende, at erstatningssøgsmålet var forældet. Ifølge selskabet fremgår det af de forældelsesregler, der er fastsat i den civile lovbog, at den etårige forældelsesfrist, der finder anvendelse på et sådant søgsmål, begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor skadelidte har fået kendskab til den pågældende overtrædelse af konkurrenceretten. I det foreliggende tilfælde kunne CP, henset til den omstændighed for det første, at CNMC’s afgørelse blev offentliggjort i sin helhed på denne myndigheds websted den 15. september 2015, for det andet, at CNMC offentliggjorde en pressemeddelelse herom, og for det tredje, at den sag, der lå til grund for denne afgørelse, havde haft en bred mediedækning på nationalt plan, ikke gøre gældende, at CP på tidspunktet for offentliggørelsen af den nævnte afgørelse på CNMC’s websted ikke havde kendskab til de oplysninger, der var nødvendige for at anlægge det nævnte erstatningssøgsmål. Ifølge Nissan kan det derfor, eftersom det ikke er nødvendigt, at samme afgørelse er endelig, for at forældelsesfristen begynder at løbe, lægges til grund, at denne frist begyndte at løbe den 15. september 2015.
20
Ifølge den forelæggende ret kan de forældelsesfrister, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrencereglerne, ikke begynde at løbe, før den pågældende overtrædelse er ophørt, og skadelidte har eller med rimelighed kan have haft kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge erstatningssøgsmålet.
21
I de tilfælde, hvor overtrædelsen er blevet fastslået ved en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, er den forelæggende ret af den opfattelse, at det kan lægges til grund, at de skadelidte parter fik kendskab til disse oplysninger på tidspunktet for offentliggørelsen af denne afgørelse på myndighedens websted. Det er navnlig i forbindelse med denne offentliggørelse, at den pågældende overtrædelse bliver kendt, at ophavsmændene til overtrædelsen præcist angives, at varigheden af den ulovlige adfærd angives, og at det kan fastslås, at skaden er indtrådt. Eftersom ingen retsregel kræver, at en sådan afgørelse skal være endelig, for at retten til erstatning for den skade, der er forårsaget af den pågældende overtrædelse, opstår, kan den omstændighed, at afgørelsen har været genstand for et søgsmål, ifølge den forelæggende ret ikke have nogen indvirkning på beregningen af den forældelsesfrist, der finder anvendelse på et erstatningssøgsmål med henblik på at opnå erstatning for skade forårsaget af den pågældende overtrædelse.
22
Ifølge den forelæggende ret kan den domstol, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål efter en afgørelse fra konkurrencemyndigheden, der har været genstand for et annullationssøgsmål, ganske vist først være bundet af afgørelsens konstatering af en overtrædelse, når nævnte afgørelse er blevet endelig. I henhold til gældende procesret kan domstolen imidlertid udsætte den sag, der verserer for den, indtil afgørelsen er blevet endelig. I det tilfælde, hvor der anlægges et erstatningssøgsmål for en overtrædelse af konkurrencereglerne, som samtidig er genstand for konkurrencemyndighedens undersøgelse, kan den nævnte retsinstans i øvrigt suspendere proceduren, indtil myndigheden har truffet en afgørelse, som er blevet endelig.
23
I det foreliggende tilfælde var det ifølge den forelæggende ret muligt for CP at få kendskab til alle de oplysninger, der var nødvendige for at anlægge erstatningssøgsmålet, efter offentliggørelsen af CNMC’s afgørelse i dens helhed på myndighedens websted, offentliggørelsen af pressemeddelelsen i denne henseende, hvori de skadelidte udtrykkeligt blev opfordret til at anlægge erstatningssøgsmål for den skade, der fulgte af den pågældende overtrædelse, samt den brede mediedækning på nationalt plan af den sag, der var genstand for afgørelsen.
24
Den forelæggende ret har i denne forbindelse tilføjet, at til forskel fra CNMC’s afgørelser, som er genstand for en offentliggørelse på denne myndigheds websted og en pressemeddelelse, der ligeledes offentliggøres på webstedet, er de spanske domstoles domme, der i givet fald gør en afgørelse fra nævnte myndighed endelig, hverken genstand for en pressemeddelelse eller en offentliggørelse i Boletín Oficial del Estado (det spanske statstidende). Desuden er det websted, hvor de spanske domstoles domme offentliggøres, vanskeligt tilgængeligt for offentligheden.
25
I denne sammenhæng har den forelæggende ret imidlertid anført, at der i modsætning til denne rets fortolkning af regler, der regulerer begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen for erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrencereglerne, findes en linje i national retspraksis, hvorefter den forældelsesfrist, der finder anvendelse på sådanne erstatningssøgsmål anlagt efter en afgørelse fra CNMC, der er genstand for et annullationssøgsmål ved de kompetente retsinstanser, først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor afgørelsen er blevet endelig efter domstolsprøvelsen. Ifølge denne retspraksis er det ikke muligt for skadelidte at få kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge et erstatningssøgsmål, alene på grundlag af offentliggørelsen af den fulde udgave af CNMC’s afgørelse på myndighedens websted, pressemeddelelsen om og mediedækningen af den pågældende sag på nationalt plan. Det må således antages, at forældelsesfristen først begynder at løbe, når dommen i sidste instans har fået retskraft. Under alle omstændigheder ville det savne mening at anlægge et erstatningssøgsmål på grundlag af CNMC’s afgørelse for derefter at anmode om udsættelse med henblik på at afgøre, om der er grundlag for at støtte dette erstatningssøgsmål på afgørelsen.
26
Ifølge den forelæggende ret synes den nævnte retspraksis med urette at opstille en sondring mellem muligheden for og forpligtelsen til at anlægge et søgsmål. Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at hvis den pågældende sagsøger har kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge sit erstatningssøgsmål, påhviler det ham at gøre dette inden for de frister, der er fastsat herfor.
27
På denne baggrund har Juzgado de lo Mercantil no 1 de Zaragoza (handelsret i Zaragoza, Spanien), som er den forelæggende ret, besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse:
»1)
Findes der i EU-retten et retsgrundlag for at sondre mellem muligheden for og forpligtelsen til at anlægge et erstatningssøgsmål for en konkurrenceretlig overtrædelse, eller skal den skadelidte derimod anlægge søgsmålet, så snart vedkommende har kendskab eller med rimelighed kan forventes at have kendskab til at have lidt en skade som følge af denne overtrædelse, og til identiteten af gerningsmanden til overtrædelsen, idet forældelsesfristen begynder at løbe på dette tidspunkt?
2)
Skal det ved anlæggelsen af erstatningssøgsmålet ved den judicielle myndighed afventes, at sanktionen er blevet endelig, eller kan erstatningssøgsmålet derimod anlægges ved domstolene, såfremt CNMC’s afgørelse, som er offentliggjort i sin helhed, indeholder identiteten af gerningsmændene til den pågældende overtrædelse, dens nøjagtige varighed og de produkter, som denne overtrædelse berører, og begynder forældelsesfristen at løbe på dette tidspunkt?
3)
Kan offentliggørelsen af hele [sanktionsafgørelsen] på CNMC’s officielle og offentlige websted sidestilles med offentliggørelsen af [resuméet] af Kommissionen afgørelse i Den Europæiske Unions Tidende med hensyn til forældelsesfristens begyndelse, henset til at offentliggørelsen af CNMC’s afgørelser kun sker på det officielle websted?«
Om anmodningerne om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del og om indhentning af uddybende oplysninger fra den forelæggende ret
28
Ved processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. april 2025 har Nissan principalt anmodet om, at retsforhandlingernes mundtlige del genåbnes i henhold til artikel 83 i Domstolens procesreglement. Subsidiært har selskabet anmodet Domstolen om at fremsende en anmodning om uddybende oplysninger til den forelæggende ret i henhold til procesreglementets artikel 101.
29
Til støtte for disse anmodninger har Nissan i det væsentlige gjort gældende, dels at generaladvokaten i forslaget til afgørelse støttede sig på af CP i retsmødet påberåbte faktiske og retlige omstændigheder, som ikke var blevet drøftet kontradiktorisk i retsmødet, dels at Domstolen ikke er tilstrækkeligt oplyst om de faktiske omstændigheder og den nationale lovgivning. Navnlig bør der for det første foretages en afklaring af de nærmere regler for, hvordan forældelsesfristen for erstatningssøgsmål afbrydes, og navnlig hvilke virkninger udenretslige krav har for fristens afbrydelse. I det foreliggende tilfælde bør den forelæggende ret anmodes om at præcisere, om CP har indgivet en udenretslig klage og i givet fald dennes indhold samt de omkostninger, der er forbundet med indgivelsen heraf. For det andet ville det være hensigtsmæssigt at præcisere, hvor mange af CNMC’s sanktionsafgørelser er blevet annulleret som følge af en domstolsprøvelse af disse. For det tredje bør den forelæggende ret anmodes om at præcisere visse aspekter af den spanske lovgivning vedrørende bl.a. den eksigible karakter af CNMC’s afgørelser, forskellene mellem de nationale regler om offentliggørelse af CNMC’s afgørelser og reglerne om offentliggørelse af de spanske domstoles domme samt de omkostninger, der er forbundet med afbrydelsen af forældelsesfristerne.
30
Hvad i denne henseende for det første angår anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del bemærkes, at generaladvokaten i medfør af artikel 252, stk. 2, TEUF fuldstændig upartisk og uafhængigt offentligt skal fremsætte begrundede forslag til afgørelse af de sager, der i overensstemmelse med statutten for Den Europæiske Unions Domstol kræver dennes deltagelse. Domstolen er hverken bundet af forslaget til afgørelse eller af den begrundelse, som generaladvokaten er fremkommet med (dom af 19.3.2020, Sánchez Ruiz m.fl., C-103/18 og C-429/18, EU:C:2020:219, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
31
I denne forbindelse bemærkes ligeledes, at der i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og i procesreglementet ikke er fastsat bestemmelser om, at parterne eller de berørte, der er omfattet af statuttens artikel 23, kan indgive indlæg til generaladvokatens forslag til afgørelse. En parts eller en sådan berørts uenighed med generaladvokatens forslag til afgørelse, uanset hvilke spørgsmål der undersøges heri, kan derfor ikke i sig selv udgøre et forhold, som kan begrunde genåbning af den mundtlige forhandling (dom af 19.3.2020, Sánchez Ruiz m.fl., C-103/18 og C-429/18, EU:C:2020:219, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
32
Heraf følger, at den af Nissan indgivne anmodning om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del, i det omfang den har til formål at give selskabet lejlighed til at afgive bemærkninger til det synspunkt, som generaladvokaten har givet udtryk for i sit forslag til afgørelse, ikke kan imødekommes.
33
Domstolen kan, når dette er sagt, ifølge procesreglementets artikel 83 til enhver tid efter at have hørt generaladvokaten ved kendelse bestemme, at retsforhandlingernes mundtlige del skal genåbnes, navnlig hvis den finder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller såfremt en part, efter at denne del af retsforhandlingerne er afsluttet, er fremkommet med nye oplysninger vedrørende sagens faktiske omstændigheder, som er af afgørende betydning for Domstolens afgørelse, eller såfremt sagen bør afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne eller de berørte, som er omfattet af artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
34
I det foreliggende tilfælde er Domstolen efter at have hørt generaladvokaten af den opfattelse, at den råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for at besvare den forelæggende rets spørgsmål, og at det ikke er nødvendigt at træffe afgørelse i den foreliggende sag på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af de berørte parter. Desuden fremgår det ikke af anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del, at der foreligger nye faktiske omstændigheder, som kan have afgørende betydning for den afgørelse, som Domstolen skal træffe i denne sag.
35
Det følger heraf, at der ikke er grundlag for at anordne genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del.
36
Hvad for det andet angår den subsidiære påstand, hvorved Nissan har anmodet Domstolen om at anmode den forelæggende ret om uddybende oplysninger, er det tilstrækkeligt at bemærke, at den mulighed, som Domstolen råder over med henblik på at anmode den forelæggende ret om at fremkomme med uddybende oplysninger i henhold til procesreglementets artikel 101 alene udgør en mulighed, hvis anvendelse vurderes af Domstolen efter eget skøn i hvert konkret tilfælde (dom af 3.12.2015, Banif Plus Bank, C-312/14, EU:C:2015:794, præmis 32). Som anført i denne doms præmis 34 råder Domstolen således over alle de oplysninger, der er nødvendige for at træffe afgørelse om anmodningen om præjudiciel afgørelse. Det følger heraf, at denne anmodning heller ikke kan imødekommes.
Om de præjudicielle spørgsmål
37
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra denne synsvinkel påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den. Domstolen kan desuden inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i sit spørgsmål (dom af 12.1.2023, RegioJet, C-57/21, EU:C:2023:6, præmis 92 og den deri nævnte retspraksis). Det tilkommer herved Domstolen af samtlige de oplysninger, der er fremlagt af den nationale ret, navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, at udlede de EU-retlige elementer, som det under hensyn til sagens genstand er nødvendigt at fortolke (dom af 22.6.2022, Volvo og DAF Trucks, C-267/20, EU:C:2022:494, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
38
Henset til samtlige de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, skal de præjudicielle spørgsmål i det foreliggende tilfælde omformuleres med henblik på at give denne ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den.
39
Det følger således af disse oplysninger, at den forelæggende ret bl.a. ønsker oplyst, om CP, der mener at have lidt skade som følge af en overtrædelse af konkurrenceretten, som er fastslået ved en afgørelse fra CNMC, der blev offentliggjort på myndighedens websted den 15. september 2015, og som blev endelig efter en dom afsagt af Tribunal Supremo (øverste domstol) i 2021, kan kræve erstatning for den skade, som han har lidt, eller om det erstatningssøgsmål, som han anlagde i marts 2023, er forældet.
40
I denne henseende fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at kongeligt lovdekret nr. 9/2017 til gennemførelse af direktiv 2014/104 trådte i kraft den 27. maj 2017, dvs. ca. fem måneder efter udløbet af den gennemførelsesfrist, der er fastsat i direktivets artikel 21. Den forelæggende ret har anført, at indtil datoen for ikrafttrædelsen af lovdekretet, der gennemfører det nævnte direktiv i spansk ret, var forældelsesfristen for erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretten reguleret af den almindelige ordning vedrørende civilretligt ansvar uden for kontraktforhold, og at denne etårige forældelsesfrist i henhold til den civile lovbogs artikel 1968, stk. 2, først begyndte at løbe fra det tidspunkt, hvor den person, der mente at have lidt skade, havde fået kendskab til de omstændigheder, der udløste ansvar. Den forelæggende ret har præciseret, at den nationale lovgivning efter en lovændring, der fandt sted i 2007, ikke længere kræver, at den nationale konkurrencemyndigheds afgørelse har fået endelig karakter, for at retten til erstatning for skade, der er forårsaget af den pågældende overtrædelse, opstår. Den forelæggende ret er således af den opfattelse, at begyndelsestidspunktet for den forældelsesfrist, der finder anvendelse på CP’s erstatningssøgsmål, er sammenfaldende med datoen for offentliggørelsen af CNMC’s afgørelse på myndighedens websted, dvs. den 15. september 2015, og ikke med datoen for offentliggørelsen af Tribunal Supremos (øverste domstol) dom, hvorved denne afgørelse blev endelig i 2021.
41
I denne sammenhæng og navnlig henset til den omstændighed, at forældelsesreglerne i den civile lovbog fortsat fandt anvendelse ca. fem måneder efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2014/104, fremgår det klart af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, at den er i tvivl om, hvorvidt de forældelsesregler, der var i kraft før gennemførelsen af samme direktiv 2014/104, navnlig hvad angår fastlæggelsen af begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen, er forenelige med artikel 101 TEUF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, og i givet fald med nævnte direktivs artikel 10.
42
Under disse omstændigheder skal det fastslås, at den forelæggende ret med sine spørgsmål, der skal behandles samlet, nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 101 TEUF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, og i givet fald artikel 10, stk. 2, i direktiv 2014/104, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning som fortolket af de kompetente nationale domstole, hvorefter det med henblik på fastlæggelsen af det tidspunkt, hvorfra den forældelsesfrist, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretten i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, hvorved der konstateres en overtrædelse af disse regler, begynder at løbe, kan lægges til grund, at den person, der mener at have lidt skade, har fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for, at vedkommende kan anlægge sit erstatningssøgsmål, inden denne afgørelse er blevet endelig.
43
I denne henseende er det med henblik på at besvare de præjudicielle spørgsmål nødvendigt først at efterprøve den tidsmæssige anvendelse af artikel 10 i direktiv 2014/104, som opstiller visse krav for så vidt angår den forældelsesfrist, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretten, idet den korteste varighed for denne frist og det tidligste tidspunkt, hvor denne kan begynde at løbe, samt de omstændigheder, hvorunder den skal suspenderes eller afbrydes, navnlig skal fastlægges.
44
Således bemærkes, at artikel 10 i direktiv 2014/104 er en materiel bestemmelse som omhandlet i direktivets artikel 22, stk. 1. I henhold til sidstnævnte bestemmelse skal medlemsstaterne sikre, at de nationale love og bestemmelser, der vedtages i henhold til nævnte direktivs artikel 21 med henblik på at overholde dettes materielle bestemmelser, ikke har tilbagevirkende kraft (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 47).
45
Når dette er sagt, skal national ret fra udløbet af fristen for gennemførelse af et direktiv fortolkes i overensstemmelse med enhver bestemmelse heri (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 48).
46
For at afgøre, om artikel 10 i direktiv 2014/104 finder tidsmæssig anvendelse, er det derfor nødvendigt at efterprøve, om den i hovedsagen omhandlede situation var opstået før udløbet af fristen for gennemførelse af dette direktiv, eller om den fortsat havde virkning efter udløbet af denne frist (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 49).
47
Henset til de særlige kendetegn ved forældelsesreglerne samt deres karakter og funktion, bl.a. inden for rammerne af et erstatningssøgsmål for en overtrædelse af konkurrenceretten, skal det med henblik herpå efterprøves, om den forældelsesfrist, der er fastsat i national ret, og som finder anvendelse på den i hovedsagen omhandlede situation indtil denne dato, var udløbet på datoen for udløbet af gennemførelsesfristen for direktiv 2014/104, dvs. den 27. december 2016, hvilket indebærer en fastlæggelse af det tidspunkt, på hvilket denne forældelsesfrist begyndte at løbe i overensstemmelse med denne ret (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 50).
48
I mangel af EU-retlige bestemmelser på området indtil datoen for udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2014/104 tilkommer det nemlig hver enkelt medlemsstat i sin retsorden at fastsætte reglerne om udøvelsen af retten til at kræve erstatning for skade som følge af en overtrædelse af artikel 101 TEUF og 102 TEUF, herunder regler om forældelsesfrister, for så vidt som ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet er blevet overholdt, idet sidstnævnte princip kræver, at de regler, der finder anvendelse på søgsmål, der skal sikre beskyttelse af de rettigheder, borgerne har i henhold til EU-rettens direkte virkning, ikke gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt i praksis at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
49
I denne henseende følger det af sidstnævnte princip, at selv inden datoen for udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2014/104 skal en national lovgivning, der fastsætter den dato, hvorfra forældelsesfristen begynder at løbe, varigheden og reglerne for suspension eller afbrydelse af fristen, være tilpasset konkurrencerettens særlige formål om, at de berørte personer gennemfører de konkurrenceretlige regler, således at den fulde virkning af artikel 101 TEUF og 102 TEUF ikke undermineres (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
50
I denne forbindelse bemærkes, at artikel 101, stk. 1, TEUF og artikel 102 TEUF skaber umiddelbare virkninger i forholdet mellem private og fremkalder rettigheder for borgerne, som de nationale retsinstanser skal beskytte (dom af 5.6.2014, Kone m.fl., C-557/12, EU:C:2014:1317, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
51
Den fulde virkning af artikel 101 TEUF, og navnlig den effektive virkning af forbuddet i stk. 1, ville blive bragt i fare, hvis det ikke var muligt for enhver at kræve erstatning for skade påført vedkommende som følge af en overtrædelse af konkurrenceretten (dom af 5.6.2014, Kone m.fl., C-557/12, EU:C:2014:1317, præmis 21, og af 28.1.2025, ASG 2, C-253/23, EU:C:2025:40, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
52
Enhver har således ret til at kræve erstatning for den påførte skade, når der er årsagsforbindelse mellem den nævnte skade og en aftale eller en praksis, der er forbudt i henhold til artikel 101 TEUF (dom af 5.6.2014, Kone m.fl., C-557/12, EU:C:2014:1317, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).
53
Den ret, som enhver har til at kræve erstatning for en sådan skade, forøger således virkningen af EU’s konkurrenceregler og er egnet til at hindre de former for adfærd, der kan begrænse eller fordreje konkurrencen, idet den derved bidrager til opretholdelsen af en effektiv konkurrence inden for Unionen (dom af 28.1.2025, ASG 2, C-253/23, EU:C:2025:40, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
54
Ifølge Domstolens faste praksis giver denne ret enhver skadelidt mulighed for at kræve erstatning for skade påført vedkommende som følge af en adfærd, der kan hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen (jf. i denne retning dom af 20.9.2001, Courage og Crehan, C-453/99, EU:C:2001:465, præmis 25, af 13.7.2006, Manfredi m.fl., C-295/04 – C-298/04, EU:C:2006:461, præmis 60, og af 21.12.2023, International Skating Union mod Kommissionen, C-124/21 P, EU:C:2023:1012, præmis 201).
55
I denne henseende har de forældelsesfrister, der finder anvendelse på nævnte ret, principielt til formål på den ene side at sikre beskyttelsen af skadelidtes rettigheder, idet skadelidte skal have tilstrækkelig tid til at indsamle de fornødne oplysninger til brug for et eventuelt søgsmål, på den anden side at hindre, at skadelidte kan trække udøvelsen af sin ret til at opnå erstatning ud i det uendelige til skade for skadevolder. Forældelsesfristerne beskytter følgelig, når alt kommer til alt, både skadelidte og skadevolder (jf. i denne retning dom af 22.6.2022, Volvo og DAF Trucks, C-267/20, EU:C:2022:494, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
56
Det skal ligeledes bemærkes, at udøvelsen af retten til at kræve erstatning for skade, der er lidt som følge af en overtrædelse af konkurrenceretten, ville gøres praktisk umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig, hvis de forældelsesfrister, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretlige bestemmelser, begynder at løbe, før overtrædelsen er ophørt, og skadelidte ikke har fået kendskab til eller ikke med rimelighed kan anses for at have fået kendskab til de oplysninger, der er afgørende for at anlægge et erstatningssøgsmål (jf. i denne retning dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
57
Hvad i det foreliggende tilfælde angår den første betingelse, der er nævnt i denne doms foregående præmis, om at overtrædelsen skal være ophørt, er det ubestridt, at overtrædelsen ophørte i løbet af 2013.
58
Hvad angår den anden betingelse, der er omhandlet i samme præmis, nemlig at skadelidte har fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge et erstatningssøgsmål, fremgår det af fast retspraksis, at disse oplysninger omfatter eksistensen af en overtrædelse af konkurrenceretten, skaden, årsagsforbindelsen mellem skaden og overtrædelsen samt identiteten på overtrædelsens ophavsmand (jf. i denne retning dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
59
I mangel af de nævnte oplysninger er det nemlig ekstremt vanskeligt eller endog umuligt for den skadelidte at opnå erstatning for den skade, som denne lovovertrædelse har forvoldt vedkommende (dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 65).
60
I denne forbindelse tilkommer det den nationale ret, der skal træffe afgørelse i erstatningssøgsmålet, at afgøre, fra hvilket tidspunkt det med rimelighed kan antages, at skadelidte fik kendskab til de nævnte oplysninger. Det er nemlig alene den nationale ret, der har kompetence til at fastlægge og vurdere hovedsagens faktiske omstændigheder. Når dette er sagt, kan Domstolen, når den træffer præjudiciel afgørelse, give nærmere oplysninger med henblik på at vejlede den nationale ret om denne fastlæggelse (jf. i denne retning dom af 18.4.2024, Heureka Group (Prissammenligningswebsteder), C-605/21, EU:C:2024:324, præmis 66 og den deri nævnte retspraksis).
61
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at det følger af den nationale lovgivning, at ansvaret for ophavsmanden til en overtrædelse af konkurrencereglerne principielt kan fastslås enten ved, at skadelidte anlægger et erstatningssøgsmål ved den kompetente nationale ret, når en sådan overtrædelse ikke er blevet fastslået i en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, eller ved, at der anlægges et sådant søgsmål i forlængelse af myndighedens vedtagelse af en sådan afgørelse.
62
Den forelæggende ret har imidlertid fremhævet, at ingen retsregel kræver, at en sådan afgørelse har fået endelig karakter, for at retten til erstatning for skade, der er forårsaget af den pågældende overtrædelse, opstår.
63
Når dette er sagt, har den forelæggende ret præciseret, at den domstol, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, der fastslår en overtrædelse, og som har været genstand for et annullationssøgsmål, ifølge den nationale lovgivning først kan være bundet af konstateringen af overtrædelsen, når denne afgørelse er blevet endelig.
64
Det fremgår således, at til forskel fra Kommissionens afgørelser vedrørende aftaler, vedtagelser eller praksis, der henhører under artikel 101 TEUF eller 102 TEUF, og som i henhold til artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 er bindende for de nationale domstole, således at disse retsinstanser ikke kan træffe afgørelser, der er i strid med sådanne afgørelser, har en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, der fastslår en overtrædelse af konkurrencereglerne, hvis gyldighed er blevet anfægtet ad rettens vej, ikke en sådan karakter. Det følger heraf, at den ret, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål i forlængelse af en sådan afgørelse, i tilfælde af, at der er anlagt et søgsmål til prøvelse af denne afgørelse, råder over oplysninger, der ikke er endelige.
65
I de tilfælde, hvor den eventuelle ophavsmand til en overtrædelse af EU-konkurrenceretten, der er konstateret i en afgørelse fra en national konkurrencemyndighed, ved et annullationssøgsmål anfægter myndighedens konstateringer vedrørende overtrædelsens art samt dens materielle, personlige, tidsmæssige og territoriale omfang, således at den retsinstans, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål vedrørende den nævnte overtrædelse, ikke er bundet af de nævnte konstateringer, kan det således ikke antages, at den skadelidte for denne retsinstans faktisk kan støtte sig på den nævnte afgørelse med henblik på at underbygge sit søgsmål mod den eventuelle ophavsmand til overtrædelsen.
66
I et sådant tilfælde ville det skade skadelidtes mulighed for at anlægge et erstatningssøgsmål i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed (follow-on damages action), og det ville være uforholdsmæssigt vanskeligt for denne person at udøve sin ret til at kræve erstatning.
67
Under disse omstændigheder skal det fastslås, at for så vidt som den ret, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål, først er bundet af konstateringen af, at den pågældende overtrædelse foreligger, når den nationale konkurrencemyndigheds afgørelse er blevet endelig, kan skadelidte ikke med rimelighed anses for at have fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge erstatningssøgsmålet på grundlag af afgørelsen, og forældelsesfristen kan derfor ikke begynde at løbe, før den nævnte afgørelse er blevet endelig.
68
Det skal præciseres, at denne fortolkning i det foreliggende tilfælde hverken afkræftes af reglerne for suspension og/eller afbrydelse af forældelsesfristen eller af reglerne om udsættelse af sagen for den ret, for hvilken der er anlagt et erstatningssøgsmål, således som disse regler fremgår af de sagsakter, som Domstolen råder over.
69
Hvad for det første angår den eventuelle suspension af forældelsesfristen fremgår det ikke af disse sagsakter, at der kan træffes afgørelse om en sådan suspension som følge af, at der ved de kompetente domstole anlægges et annullationssøgsmål til prøvelse af CNMC’s afgørelse, eller at en sådan suspension nødvendigvis opretholdes indtil datoen for offentliggørelsen af den dom, der gør afgørelsen endelig.
70
Hvad for det andet angår afbrydelsen af forældelsesfristen fremgår det af nævnte sagsakter, at fristen kan afbrydes af en udenretslig klage fra skadelidte, hvori den formodede ophavsmand til overtrædelsen opfordres til at betale erstatning, eller ved iværksættelse af en forligsprocedure, ved en anmodning om foreløbige foranstaltninger med henblik på indsamling af oplysninger og/eller dokumenter, der er væsentlige for forberedelsen af anlæggelsen af erstatningssøgsmålet.
71
Når dette er sagt, må det konstateres, at disse grunde til afbrydelse er uafhængige af, at der ved de kompetente domstole anlægges et annullationssøgsmål til prøvelse af den pågældende afgørelse fra CNMC. Det må følgelig fastslås, at ingen af de nævnte grunde til afbrydelse gør det muligt på en tilstrækkelig effektiv måde at sikre, at den forældelsesfrist på et år, der er fastsat i den nationale lovgivning, ikke er udløbet, før afslutningen af de retslige procedurer, efter hvilke den pågældende afgørelse bliver endelig.
72
Hvad for det tredje angår muligheden for, at den ret, for hvilken et erstatningssøgsmål er indbragt, kan suspendere den sag, der verserer for den, når nævnte søgsmål er anlagt i forlængelse af en afgørelse fra konkurrencemyndigheden, der har været genstand for et annullationssøgsmål, indtil den nævnte afgørelse er blevet endelig, fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at denne suspension ikke sker automatisk, idet den ret, for hvilken sagen er indbragt, råder over en skønsmargen i denne henseende.
73
Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 83 i forslaget til afgørelse, kan en anmodning om udsættelse af sagen under alle omstændigheder først fremsættes efter anlæggelsen af erstatningssøgsmålet, hvilket indebærer, at dette søgsmål skal anlægges inden udløbet af forældelsesfristen. Under disse omstændigheder kan muligheden for at anmode om udsættelse af sagen ikke anses for at opfylde kravene i artikel 101 TEUF og effektivitetsprincippet.
74
Når dette er sagt, skal det bemærkes, at betingelsen om kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge et erstatningssøgsmål efter en afgørelse fra en national konkurrencemyndighed, ikke blot kræver, at afgørelsen er blevet endelig, men ligeledes, at disse oplysninger, der følger af den endelige afgørelse, er blevet offentliggjort på passende vis.
75
For at det med rimelighed kan antages, at skadelidte råder over de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge et erstatningssøgsmål, fra datoen for offentliggørelsen af en dom, hvorved den omhandlede nationale konkurrencemyndigheds afgørelse er blevet endeligt opretholdt, skal dommen i denne henseende offentliggøres officielt, den skal være frit tilgængelig for offentligheden, og datoen for dens offentliggørelse skal fremgå klart heraf.
76
I det foreliggende tilfælde anlagde CP sit erstatningssøgsmål i marts 2023 som følge af en afgørelse truffet af CNMC den 23. juli 2015, offentliggjort på denne myndigheds websted den 15. september 2015, og som blev endelig for så vidt angår Nissan efter en dom afsagt af Tribunal Supremo (øverste domstol) i 2021.
77
Det fremgår desuden af forelæggelsesafgørelsen, at det websted, hvor de spanske domstoles domme offentliggøres, er webstedet tilhørende Centro de Documentación Judicials (Cendoj) (det retslige dokumentationscenter (Cendoj)) for Consejo General del Poder Judicial (domstolsrådet, Spanien), som i det væsentlige udgør en database med retspraksis, der er frit tilgængelig for den brede offentlighed.
78
Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse kan det derfor med rimelighed antages, at CP på tidspunktet for offentliggørelsen af Tribunal Supremos (øverste domstol) dom, hvorved CNMC’s afgørelse blev endelig i 2021, fik kendskab til alle de oplysninger, der var nødvendige for, at han kunne anlægge et erstatningssøgsmål.
79
Det følger heraf, således som det fremgår af denne doms præmis 76-78, at forældelsesfristen på datoen for udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2014/104, dvs. den 27. december 2016, ikke var udløbet, idet den end ikke var begyndt at løbe.
80
Den i hovedsagen omhandlede situation var derfor ikke opstået før udløbet af fristen for direktivets gennemførelse, således at direktivets artikel 10 i det foreliggende tilfælde finder tidsmæssig anvendelse, og CP’s erstatningssøgsmål ikke lader til at være forældet.
81
Eftersom indholdet af artikel 10, stk. 2, i direktiv 2014/104 for så vidt angår fastlæggelsen af det tidspunkt, fra hvilket forældelsesfristen begynder at løbe, i det væsentlige afspejler Domstolens praksis vedrørende artikel 101 TEUF og 102 TEUF samt effektivitetsprincippet, finder denne doms betragtninger vedrørende begyndelsestidspunktet for den forældelsesfrist, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrencereglerne, der anlægges i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, hvorved der konstateres en overtrædelse, i denne henseende ligeledes anvendelse på fortolkningen af artikel 10, stk. 2, i direktiv 2014/104.
82
Henset til ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 101 TEUF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, og artikel 10, stk. 2, i direktiv 2014/104 skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning som fortolket af de kompetente nationale domstole, hvorefter det med henblik på fastlæggelsen af det tidspunkt, hvorfra den forældelsesfrist, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretten i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, hvorved der konstateres en overtrædelse af disse regler, begynder at løbe, kan lægges til grund, at den person, der mener at have lidt skade, har fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for, at vedkommende kan anlægge sit erstatningssøgsmål, inden denne afgørelse er blevet endelig.
Sagsomkostninger
83
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Artikel 101 TEUF, sammenholdt med effektivitetsprincippet, og artikel 10, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26. november 2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning som fortolket af de kompetente nationale domstole, hvorefter det med henblik på fastlæggelsen af det tidspunkt, hvorfra den forældelsesfrist, der finder anvendelse på erstatningssøgsmål for overtrædelser af konkurrenceretten i forlængelse af en afgørelse fra den nationale konkurrencemyndighed, hvorved der konstateres en overtrædelse af disse regler, begynder at løbe, kan lægges til grund, at den person, der mener at have lidt skade, har fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for, at vedkommende kan anlægge sit erstatningssøgsmål, inden denne afgørelse er blevet endelig.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: spansk.