62023TJ0519_RES
Sag T-519/23
Keserű Művek Fegyvergyár Kft.
mod
Den Europæiske Union
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 23. oktober 2024
»Ansvar uden for kontraktforhold – kontrol med erhvervelse og besiddelse af våben – gennemførelsesdirektiv (EU) 2019/69 – årsagsforbindelse – begrebet »skydevåben« – begrebet »signalvåben og gas- og signalvåben««
Tilnærmelse af lovgivningerne – erhvervelse og besiddelse af våben – direktiv 2021/555 – skydevåben – begreb – bærbart våben med løb, som udsender gummikugler ved hjælp af et brændbart drivmiddel – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2021/555, art. 1, stk. 1, nr. 1)]
(jf. præmis 23 og 27)
Tilnærmelse af lovgivningerne – erhvervelse og besiddelse af våben – direktiv 2021/555 – signalvåben og gas- og signalvåben – kriterier – anvendelse udelukkende til dette præcise formål – anordninger, der ikke kan ombygges til at udsende et projektil ved hjælp af et brændbart drivmiddel – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2021/555, art. 1, stk. 1, nr. 4)]
(jf. præmis 24, 25 og 34)
Resumé
Retten udtalte sig i et søgsmål om ansvar uden for kontraktforhold anlagt i henhold til artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 2, TEUF, hvori den frifandt Den Europæiske Union på grund af manglende opfyldelse af betingelsen om en årsagsforbindelse, om det hidtil ubesvarede spørgsmål om, hvorvidt våben, der anvender et brændbart drivmiddel til at affyre gummiprojektiler, falder ind under kategorien skydevåben i EU-rettens forstand, og om indehaverne af sådanne våben derfor skal være underlagt en tilladelses- eller anmeldelsesordning.
Sagsøgeren, Keserű Művek Fegyvergyár Kft., var et selskab, der havde hjemsted i Ungarn, og som drev virksomhed med fremstilling og salg af våben. Sagsøgeren havde forklaret, at selskabet rådede over eksklusive rettigheder til fremstilling og salg af en våbenmodel, som gjorde det muligt at affyre gummikugler (herefter »Keserű-våbnet«). Sagsøgeren havde anlagt søgsmålet efter Ungarns gennemførelse af gennemførelsesdirektiv 2019/69 (
1
), da selskabet fandt, at dette direktiv havde forvoldt det et tab, idet det havde haft til følge at indskrænke salget af Keserű-våbnet udelukkende til personer, der besad en våbentilladelse.
Rettens bemærkninger
Retten bemærkede, at det følger af fast retspraksis, at Unionens ansvar uden for kontraktforhold forudsætter, at en række kumulative betingelser er opfyldt, nemlig at der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en EU-retlig regel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er en årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af den forpligtelse, der påhviler den, som har udstedt retsakten, og de skadelidtes tab, hvorefter den som det første undersøgte betingelsen om en årsagsforbindelse.
Retten bemærkede i denne forbindelse, at gennemførelsesdirektiv 2019/69 har til formål at fastlægge tekniske specifikationer for signalvåben og gas- og signalvåben (
2
). Den efterprøvede derfor først, om et våben med Keserű-våbnets karakteristika kunne kvalificeres som et »signalvåben og gas- og signalvåben« som omhandlet i direktiv 2021/555, og om der derfor i gennemførelsesdirektiv 2019/69, der ifølge sagsøgeren var årsagen til selskabets tab, burde have været fastsat en undtagelse for våbentyper med lignende karakteristika som Keserű-våbnet.
Begrebet »skydevåben« (
3
) omfatter alle våben, som udsender et hagl, en kugle eller et projektil ved hjælp af et brændbart drivmiddel. Definitionen af »skydevåben« (
4
) omfatter ikke genstande, der normalt ville svare til definitionen, men som er bygget med henblik på alarmanlæg, signalering, redningsaktioner, slagtning eller harpunfiskeri, eller som er beregnet til industrielle eller tekniske formål, under forudsætning af at de kun kan anvendes til dette præcise formål.
Begrebet »signalvåben og gas- og signalvåben« (
5
) er for sin del defineret som »anordninger med et patronkammer, som kun er beregnet til at affyre løse skud, lokalirriterende midler, andre aktive stoffer eller pyroteknisk ammunition, og som ikke kan ombygges til at udsende et hagl, en kugle eller et projektil ved hjælp af et brændbart drivmiddel«.
Retten konstaterede i den foreliggende sag, at Keserű-våbnet var et bærbart våben med løb, som udsendte »kugler« – i det foreliggende tilfælde gummikugler – ved hjælp af et brændbart drivmiddel, og at det derfor skulle kvalificeres som et »skydevåben«. Den omstændighed alene, at det nævnte våben var konstrueret til at affyre gummikugler ved hjælp af et brændbart drivmiddel, var tilstrækkelig til at kvalificere det som et »skydevåben«.
Desuden hørte Keserű-våbnet heller ikke under den kategori af våben, der er omhandlet i afsnit III, litra a), i bilag I til direktiv 2021/555, som ikke er omfattet af definitionen af »skydevåben«. Dette våben var nemlig ikke bygget med henblik på alarmanlæg og signalering og opfyldte derfor ikke betingelsen om kun at kunne anvendes til dette præcise formål. Selv hvis det blev antaget, at det nævnte våben var konstrueret med henblik på alarmanlæg, forholdt det sig under alle omstændigheder ikke desto mindre således, at det ligeledes kunne affyre gummikugler, og en sådan anvendelse kunne ikke kvalificeres som anvendelse alene med henblik på alarmanlæg. Endelig var den omstændighed, at Keserű-våbnet var udformet som et ikkedødeligt våben, ikke et relevant kriterium med henblik på at afgøre, om der var tale om et »skydevåben«.
Det fulgte heraf, at Keserű-våbnet ikke kunne kvalificeres som et »signalvåben og gas- og signalvåben« som omhandlet i direktiv 2021/555, og at det følgelig ikke var omfattet af anvendelsesområdet for gennemførelsesdirektiv 2019/69. Følgelig havde gennemførelsesdirektiv 2019/69 ikke kunnet forårsage det tab, som sagsøgeren havde påberåbt sig.
Retten konkluderede, at betingelsen om en årsagsforbindelse mellem den adfærd, som sagsøgte var blevet foreholdt, og det påberåbte tab ikke var opfyldt.
(
1
) – Kommissionens gennemførelsesdirektiv (EU) 2019/69 af 16.1.2019 om tekniske specifikationer for signalvåben og gas- og signalvåben i henhold til Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben (EUT 2019, L 15, s. 22).
(
2
) – I henhold til Rådets direktiv 91/477/EØF af 18.6.1991 om erhvervelse og besiddelse af våben (EFT 1991, L 256, s. 51), som er blevet ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2021/555 af 24.3.2021 om kontrol med erhvervelse og besiddelse af våben (EUT 2021, L 115, s. 1).
(
3
) – I medfør af artikel 1, stk. 1, nr. 1), i direktiv 2021/555.
(
4
) – I henhold til afsnit III, litra a), i bilag I til direktiv 2021/555.
(
5
) – I medfør af artikel 1, stk. 1, nr. 4), i direktiv 2021/555.