62009CC0230_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Bundesfinanzhof (nemško zvezno finančno sodišče) s tema predložitvenima sklepoma sprašuje, kako je treba razlagati uredbi Sveta (ES) št. 1788/2003 in (ES) št. 1782/2003.(2) Pred tem sodiščem potekata spora med Hauptzollamt Koblenz (glavni carinski urad v Koblenzu) in družbo civilnega prava Etling & Etling in Hauptzollamt Oldenburg (glavni carinski urad v Oldenburgu) in T. Aissenom in H. Rohaanom. Obe zadevi se v bistvu nanašata na prenos referenčnih količin mleka v samo enem mlečnem proizvodnem letu.
I – Pravni okvir
2. Točki (j) in (k) člena 5 Uredbe št. 1788/2003 določata, da v tej uredbi „individualna referenčna količina“ pomeni „proizvajalčevo referenčno količino na dan 1. aprila katerega koli dvanajstmesečnega obdobja“ in „razpoložljiva referenčna količina“ pomeni „referenčno količino, s katero razpolaga proizvajalec na dan 31. marca iz dvanajstmesečnega obdobja, za katero se izračuna dajatev ob upoštevanju vseh prenosov, prodaje, pretvorb in začasnih prerazporeditev, predvidenih v tej uredbi, ki so bili izvedeni med dvanajstmesečnim obdobjem“.
3. Člen 95(3) Uredbe št. 1782/2003 med drugim določa, da se „individualne referenčne količine, ki so bile predmet začasnih prenosov […] na dan 31. marca v zadevnem koledarskem letu, […] obravnavajo, kot da so na voljo na kmetijskem gospodarstvu prevzemnika za to koledarsko leto“.
4. Za namen teh sklepnih predlogov ni potrebno, da v tej fazi na dolgo navedem vso zakonodajo. Z upoštevnimi določbami se bom ukvarjal v besedilu analize.
5. V nacionalni zakonodaji člen 14(1) Verordnung zur Durchführung der EG‑Milchabgabenregelung (BGBl I, str. 2143; nemška uredba o izvajanju ureditve Evropske skupnosti (in zdaj Evropske unije) o mlečnih dajatvah) z dne 9. avgusta 2004 določa: „Odkupovalec lahko razdeli referenčne količine za oddajo, ki niso bile uporabljene med upoštevnim dvanajstmesečnim obdobjem (pododdaja) drugim proizvajalcem mleka, katerih oddaje so presegle referenčne količine za oddajo, ki so jim bile dodeljene (dobavitelji presežnih količin). Razdelitev neuporabljenih referenčnih količin za oddajo dobaviteljem presežnih količin se izvede v skladu s to enačbo:
vsota pododdaj x referenčna količina za oddajo dobavitelja presežne količine
____________________________________________________
vsota referenčnih količin za oddajo vseh dobaviteljev presežnih količin.“
6. Člen 5(2) Betriebsprämiendurchführungsgesetz (BGBl I, str. 1298; nemški zakon o izvajanju sheme enotnega plačila, v nadaljevanju: BetrPrämDurchfG) z dne 30. maja 2006 v bistvu določa, da se znesek enotnega plačila za vsakega kmeta, kot je določen v členu 5(1) tega zakona, zviša v skladu s členom 62 Uredbe št. 1782/2003 za znesek, ki ustreza mlečni premiji, določeni v členu 95 te uredbe, in za znesek dodatnih plačil, določenih v členu 96 te uredbe.
7. Člen 6 Verordnung über die Durchführung der Milchprämie und der Ergänzungszahlung zur Milchprämie (BGBl I, str. 267; nemška uredba o izvajanju mlečne premije in dodatnega plačila k mlečni premiji) z dne 18. februarja 2004 v bistvu določa, da je treba referenčne količine, ki jih ima proizvajalec na voljo 31. marca v letu uporabe, ki jih je treba upoštevati za odobritev mlečne premije, dokazati s potrdilom, v katerem mora biti navedena količina mleka, ki jo je proizvajalec dejansko oddal v dvanajstmesečnem obdobju, ki se konča 31. marca v letu uporabe.
II – Dejansko stanje in predložena vprašanja
8. V zadevi C-230/09 je družba civilnega prava Etling & Etling proizvajalka mleka in v proizvodnem letu 2004/05 je imela referenčno količino (mlečno kvoto) v obsegu 553.678,00 kg. Od leta 2000 dalje je tretjemu dala v zakup delež (50.000,00 kg) izvirne referenčne količine. Ta zakup je bil končan februarja 2005 in družbi Etling & Etling je bila izdana odločba o tem, da ji je vrnjena referenčna količina 50.000,00 kg z učinkom od 1. marca 2005. Ker je zakupnik to referenčno količino že oddal, je mlekarna (odkupovalec) izdala potrdilo, da je referenčna količina družbe Etling & Etling 31. marca 2005 znašala 553.678,00 kg. Družba Etling & Etling je to izpodbijala pred Finanzgericht (finančno sodišče), ki je potrdilo dopolnilo tako, da je „razpoložljiva“ referenčna količina od 1. marca 2005 do 31. marca 2005 vključevala tudi referenčno količino 50.000,00 kg, ki jim je bila vrnjena, z obrazložitvijo, da oddaja referenčne količine, ki jo je izvedel prejšnji zakupnik, ne vpliva na pravico do plačila. Hauptzollamt Koblenz je vložil revizijo pri Bundesfinanzhof, ki je Sodišču predložilo to vprašanje:
„Ali je treba pravo [EU], zlasti člen 5(k) Uredbe (ES) št. 1788/2003, razumeti tako, da referenčna količina proizvajalca v dvanajstmesečnem obdobju, v katerem mu je drug proizvajalec prenesel referenčno količino, ne obsega količine, za katero je med zadevnim dvanajstmesečnim obdobjem ta drugi proizvajalec dobavil mleko?“
9. V zadevi C‑231/09 sta T. Aissen in H. Rohaan oba prevzela kmetijsko gospodarstvo med dvanajstmesečnim obdobjem 2004/2005 in mlekarni (odkupovalcu) oddala mleko, proizvedeno na njunih gospodarstvih. S tem sta presegla razpoložljive referenčne količine za to dvanajstmesečno obdobje, ker je prejšnji imetnik kmetijskega gospodarstva v istem obdobju odkupovalcu že oddal mleko, ki je bilo tam proizvedeno. Temu ustrezno ju je Hauptzollamt Oldenburg določil kot zavezanca za plačilo dajatve na mleko; vsakemu je dodelil referenčno količino, ki je niso uporabili drugi proizvajalci, ki pa je ustrezala le deležu referenčne količine, ki je bila po izvedenem prenosu na voljo za oddaje, in je ustrezno določil dajatev na mleko. T. Aissen in H. Rohaan sta to odločbo izpodbijala pred Finanzgericht, ki je ugodilo njunima tožbama z obrazložitvijo, da mora izračun na podlagi sheme za porazdelitev referenčnih količin temeljiti na individualni referenčni količini, ki je bila dodeljena kmetijskemu gospodarstvu, in da se ne sme upoštevati količine mleka, ki so ga v istem dvanajstmesečnem obdobju oddali prejšnji imetniki kmetijskega gospodarstva. Hauptzollamt Oldenburg je vložil revizijo pri Bundesfinanzhof, ki je Sodišču predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je treba pravo [EU], zlasti člen 5(k) Uredbe (ES) št. 1788/2003, razumeti tako, da referenčna količina proizvajalca, ki je v tekočem dvanajstmesečnem obdobju prevzel kmetijsko gospodarstvo od drugega proizvajalca, ne obsega količine, za katero je med zadevnim dvanajstmesečnim obdobjem ta drugi proizvajalec dobavil mleko?
2. Ali določbe prava [EU] oziroma splošna načela skupne ureditve trga mleka in mlečnih proizvodov nasprotujejo določbi nacionalnega prava, ki dopušča, da – v okviru porazdelitve, določene v členu 10(3) Uredbe št. 1788/2003, neporabljenega dela nacionalne referenčne količine s presežkom dejanske oddaje v primeru, kot je naveden v prvem vprašanju – proizvajalec, ki je med dvanajstmesečnim obdobjem prevzel kmetijsko gospodarstvo, sodeluje pri porazdelitvi takega neporabljenega dela tudi z delom referenčne količine, ki jo je že dobavil drugi proizvajalec?“
III – Analiza
A – Bistvene trditve strank
10. V zadevi C‑230/09 Hauptzollamt Koblenz
trdi, da se osebi, ki mleka ni proizvajala s kvoto, ne more odobriti mlečne premije. V položaju, v katerem se neuporabljen znesek količine prenese na drugo osebo v dvanajstmesečnem obdobju, pripada mlečna premija za to leto pridobitelju. Družba Etling & Etling in Komisija v bistvi navajata, da je „razpoložljiva referenčna količina“ tista količina, ki se jo lahko odda v dvanajstmesečnem obdobju, ne da bi nastala zavezanost za plačilo dajatve na mleko, ne glede na to, koliko mleka je bilo v okviru te količine dejansko oddano. Pojem „referenčna količina“ označuje abstraktno pravico.
11. V zadevi C-231/09 zlasti glede na prvo vprašanje Hauptzollamt Oldenburg v bistvu trdi, da se lahko pridobitelj glede zavezanosti za plačilo dajatve zanaša na mlečne kvote le v obsegu, v katerem prenosnik še ni oddal ustrezne količine. H . Rohaan in T. Aissen
ter Komisija
v bistvu navajajo, da se referenčne količine pridobitelja ne sme zmanjšati za to, da bi izražala dobave, ki jih je opravil prenosnik.
12. Hauptzollamt Oldenburg glede drugega vprašanja v bistvu trdi, da se referenčne količine, ki je že bila izčrpana zaradi izvzetja iz dajatve na mleko, ne da prenašati za dvanajstmesečno obdobje, v katerem je bila uporabljena. Te količine se ne sme prenesti vse do začetka naslednjega proizvodnega leta za mleko, to pa je trenutek, v katerem se lahko uporabi na novo. T. Aissen
in H. Rohaan v bistvu navajata, prav tako kot Komisija, da je treba v okviru sheme porazdelitve upoštevati prenose na podlagi opredelitve „razpoložljive referenčne količine“, se pravi v skladu s členom 17 Uredbe št. 1788/2003.
B – Presoja
1. Prvo vprašanje
13. Predložitveno sodišče z edinim vprašanjem v zadevi C‑230/09 in s prvim vprašanjem v zadevi C‑231/09 v bistvu sprašuje, ali je treba pravo EU in zlasti člen 5(k) Uredbe (ES) št. 1788/2003 razlagati tako, da če je bila referenčna količina proizvajalca prenesena v dvanajstmesečnem obdobju, referenčna količina, ki jo je treba dodeliti pridobitelju, ne sme vključevati količine, za katero je med zadevnim proizvodnim letom prenosnik že dobavil mleko.
14. V zadevi C-230/09 se zgoraj navedeno vprašanje odpira v okviru sheme mlečne premije, ki je del sheme enotnega plačila, in se nanaša na prenos (vračanje) individualne referenčne količine po poteku razmerja kmetijskega zakupa, katerega predmet je bila. Predložitveno sodišče zlasti sprašuje, ali je pojem „referenčna količina“ za odobritev mlečne premije v skladu s členom 95(1) in (3) Uredbe št. 1782/2003 treba razumeti kot vsoto referenčnih količin, ki jih ima na voljo proizvajalec na začetku dvanajstmesečnega obdobja, ali pa se nasprotno nanaša na zmanjšano razpoložljivo referenčno količino na koncu tega obdobja, v katerem je prenosnik že uporabil del referenčne količine.
15. Analizirajmo upoštevne določbe, ker je njihova razlaga v tem primeru preprosta. Člen 95(1) Uredbe št. 1782/2003(3) določa, da so „od leta 2004 do leta 2007 […] proizvajalci mleka upravičeni do mlečne premije. Odobri se na koledarsko leto, na kmetijsko gospodarstvo in na tono individualne referenčne količine [v nemškem besedilu: einzelbetriebliche Referenzmenge ], upravičene do premije in ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu“.
16. Člen 5(j) Uredbe št. 1788/2003 opredeli „individualno referenčno količino“ [v nemškem besedilu: einzelbetriebliche Referenzmenge ] kot „proizvajalčevo referenčno količino na dan 1. aprila katerega koli dvanajstmesečnega obdobja“.
17. Čeprav besedilo člena 95(1) Uredbe št. 1782/2003 povezuje pojem „individualna referenčna količina“ z besedilom „ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu“ („ über die Betrieb verfügt “), ne uporablja natančnega pojma „razpoložljiva referenčna količina“ („ verfügbare Referenzmenge “).
18. Člen 5(k) Uredbe št. 1788/2003 opredeli „razpoložljivo referenčno količino“ kot referenčno količino, ki jo ima na voljo proizvajalec na 31. marec iz dvanajstmesečnega obdobja, za katero se izračuna dajatev ob upoštevanju vseh prenosov, prodaje, pretvorb in začasnih prerazporeditev, predvidenih v tej uredbi, ki so bili izvedeni med dvanajstmesečnim obdobjem.
19. V skladu s tem se odpira vprašanje, ali člen 95(1) Uredbe št. 1782/2003, čeprav njegovo besedilo ne zajema natančnega pojma „razpoložljiva referenčna količina“, s tem, da posebej določi „ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu“, zahteva, da izračun mlečne premije temelji na besedilu člena 5(k) Uredbe št. 1788/2003 ali pa se mora uporabiti besedilo člena 5(j).
20. Menim, da iz besedne zveze „ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu“ v členu 95(1) Uredbe št. 1782/2003 jasno izhaja, da se ta določba nanaša na opredelitev iz člena 5(k) Uredbe. Če bi se zakonodajalec EU nameraval sklicevati na „individualno referenčno količino“, bi bilo besedna zveza „ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu“ nepotreben dodatek. V tem okviru torej pridevnik „individualen“ ( einzelbetriebliche ), ki opredeljuje referenčno količino, služi le za razlikovanje te referenčne količine od „nacionalne“ ( einzelstaatliche ) referenčne količine.
21. Kot je opozorilo predložitveno sodišče, je mogoče, da ker člen 95(1) Uredbe št. 1782/2003 proizvajalcem mleka nudi premijo, ki se izračuna na podlagi referenčne količine, ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu, mora tudi v primerih, v katerih je bila referenčna količina prenesena z enega proizvajalca na drugega v dvanajstmesečnem obdobju, porazdelitev biti izvršena v skladu z enotno referenčno količino, ki je bila na voljo stranki, ki je prevzela referenčno količino v upoštevnem trenutku odobritve mlečne premije – se pravi na koncu proizvodnega leta za mleko. To velja tudi, če pridobitelj iz nje ni mogel izvesti polne pravice – ki jo je deloma izčrpal prenosnik – za oddajo mleka brez dajatve in a fortiori
nima več te pravice v upoštevnem trenutku za izračun končnega računa, se pravi na koncu dvanajstmesečnega obdobja. Niti pravo EU niti nemško pravo ne določata ali predvidevata razdelitve referenčne količine v delež, ki je pripadal prenosniku, in v delež, ki preostane pridobitelju.
22. Kot je poudarila Komisija, bi iz širše sistematike sheme enotnega plačila tudi izhajalo, da pomeni navezno okoliščino konec proizvodnega leta – v tem primeru proizvodnega leta za mleko –, tako pa se upošteva tudi prenose, do katerih je prišlo v tem obdobju.
23. Pravilnost te razlage potrjuje tudi člen 95(3) Uredbe št. 1782/2003. V skladu s to določbo je, če so bile referenčne količine predmet določenih začasnih prenosov, odločilen položaj na 31. marec iz zadevnega koledarskega leta za odločitev, na čigavem kmetijskem gospodarstvu je na voljo referenčna količina: ali na kmetijskem gospodarstvu prenosnika ali na kmetijskem gospodarstvu pridobitelja. V takih okoliščinah se mora dejansko šteti, da je referenčna količina na voljo na kmetijskem gospodarstvu pridobitelja.(4) Ta določba je torej ubesedena z besedilom, ki je skladno s členom 5(k) Uredbe št. 1788/2003, ki se nanaša na zadnji dan proizvodnega leta za mleko.
24. Iz tega izhaja, da se člen 95(1) Uredbe št. 1782/2003 z uporabo besedila „individualne referenčne količine, […] ki je na voljo na kmetijskem gospodarstvu,“ ( einzelbetriebliche[r] Referenzmenge, über die der Betrieb verfügt ) sklicuje na opredelitev iz člena 5(k) Uredbe št. 1788/2003 in da mora zato „razpoložljiva referenčna količina“ biti podlaga za izračun mlečne premije.
25. V zadevi C‑231/09 se vprašanje odpira v okviru pobota neuporabljenega deleža nacionalne referenčne količine z oddajami presežne količine, kot je predvideno v členu 10(3) Uredbe št. 1788/2003, in se nanaša na prenos individualne referenčne količine po prevzemu kmetijskega gospodarstva.
26. Člen 10(3) Uredbe št. 1788/2003 določa, da se vsak prispevek proizvajalca za plačilo dajatve določi z odločbo države članice, „potem ko je bil katerikoli neuporabljeni del nacionalne referenčne količine, dodeljene za oddaje, porazdeljen ali ne“, v sorazmerju z individualnimi referenčnimi količinami vsakega proizvajalca. Medtem ko različica Uredbe št. 1788/2003 v angleškem jeziku uporablja dokaj nejasne pojme („each producer’s reference quantity“), se v nemščini – ki je upoštevna različica v tej zadevi – v tej določbi uporablja izrecni pojem „ verfügbaren Referenzmenge des einzelnen Erzeugers “ (kot tudi v francoski različici: „ quantité de référence disponible de chacun des producteurs “), ki je opredeljena v členu 5(k) te uredbe.
27. Iz tega izhaja, da obseg referenčne količine, ki je na voljo proizvajalcem v okviru sheme porazdelitve v skladu s členom 10(3) Uredbe št. 1788/2003, izraža opredelitev, določeno v členu 5(k) te uredbe. Tako je prenos referenčnih količin v okviru sheme porazdelitve treba upoštevati s sklicevanjem na opredelitev „razpoložljive referenčne količine“.
28. Nadalje Uredba št. 1788/2003 predvideva prenose referenčnih količin. Zlasti člen 17 te uredbe ureja prenos pri prodaji, zakupu ali kakršnemkoli drugem načinu.
29. Pomembno je poudariti, da je v vsakem od štirih odstavkov člena 17 Uredbe št. 1788/2003 izrecno poudarjeno, da je prenos „individualnih referenčnih količin“ treba izvesti v skladu s podrobnimi pravili, ki jih določijo države članice. Ta določba se v skladu s členom 17(4) te uredbe uporablja za zakupe, ki se iztečejo (dejansko stanje iz zadeve C‑230/09), ter v skladu s členom 17(1) te uredbe za prodajo in drugačne načine, ki zajemajo primerljive pravne učinke (dejansko stanje iz zadeve C-231/09). Po mojem mnenju se člen 17(1) in (4) v teh dveh zadevah upošteva vsaj analogno, če ne drugače.
30. Komisija odpira vprašanje posledic, ki jih je treba za namen te zadeve pripisati dejstvu, da člen 17 Uredbe št. 1788/2003 ureja prenos „individualnih referenčnih količin“.
31. S tem da določa, da so „individualne referenčne količine“ predmet prenosa, se člen 17 Uredbe št. 1788/2003 nedvomno sklicuje na opredelitev iz člena 5(j) te uredbe, se pravi na proizvajalčevo količino na 1. april vsakega dvanajstmesečnega obdobja. Zakonodajalec EU je tako menil, da (naknadne) oddaje ne vplivajo na subjekte prenosov in da se referenčne količine lahko prenašajo ne glede ne obseg, v katerem so bile porabljene. Dejansko gre prej za vprašanje absolutnega zneska, ki ustreza referenčni količini, ki je dodeljena proizvajalcu na začetku mlečnega proizvodnega leta (ali kot to imenuje predložitveno sodišče, za „abstraktno pravico“, ki je določena na prvi dan, ki torej ni spremenljiva, ne glede na količino, ki je naknadno oddana). Kot je poudaril H. Rohaan, člen 17 Uredbe št. 1788/2003 ne predvideva, da bi se referenčna količina pri prenosu v dvanajstmesečnem obdobju, med katerim je prenosnik že oddajal mleko, prenesla le deloma. Nasprotno, iz besedila te določbe je mogoče sklepati, da se prenese skupna referenčna količina.
32. Uredba št. 1788/2003 ne vsebuje posebne določbe, ki se nanaša na pravne učinke, ki jih je treba uporabiti v mlečnem proizvodnem letu, v katerem je bil izveden prenos referenčne količine. V tem okviru je treba poudariti, da pa člen 17 določa, da je treba prenose izvesti v skladu s podrobnimi pravili, ki jih določijo države članice.
33. Tako se strinjam s Komisijo, da je iz besedila člena 17 Uredbe št. 1788/2003 jasno razvidno, da ta določba – brez poseganja v diskrecijsko pravico držav članic, da določijo podrobna pravila, ki se uporabljajo za prenos referenčnih količin – ne prepoveduje, da bi se prenesla celotna referenčna količina, dodeljena proizvajalcu na začetku mlečnega proizvodnega leta (vključno z delom, ki je že bil oddan).(5)
34. Menim (tako kot H. Rohaan in družba Etling & Etling), da zgoraj navedeno razlago potrjuje besedilo prvega stavka člena 11(2) Uredbe št. 1788/2003. Zakonodajalec EU je s to določbo izrecno določil, da se, kadar odkupovalec v celoti ali delno nadomesti enega ali več drugih odkupovalcev, individualne referenčne količine, ki jih imajo na voljo proizvajalci, upoštevajo za preostanek tekočega dvanajstmesečnega obdobja „po odštetju količin, ki so že oddane […]“
35. Zdaj bom obravnaval štiri različne pomisleke, ki jih odpira predložitveno sodišče, za katere meni, da se lahko opravljene oddaje kljub temu izključi iz prenosov.
36. Najprej ima Komisija prav, ko poudarja, da (kot izhaja iz točke 34 zgoraj) če bi zakonodajalec EU nameraval, da bi bile oddaje upoštevne tudi v povezavi s prenosi referenčnih količin, bi o tem sprejel posebno določbo, kot je to storil v členu 11(2) Uredbe št. 1788/2003. Povrhu tega, če bi koncept referenčne količine že vseboval znižanje, ki bi izražalo oddane količine, bi bilo besedilo „po odštetju količin, ki so že oddane,“ odvečno in brez pomena.
37. Iz tega izhaja, da se – strogo gledano – člen 11(2) Uredbe št. 1788/2003 nanaša na drugo vprašanje, kot pa to, ki nas zanima v tej zadevi (ureja spremembe odkupovalcev, ne pa proizvajalcev), vendar pa nam omogoča, da lahko sprejmemo določene sklepe, ki so upoštevni za to analizo. Dejansko kaže, da si koncepta „individualne referenčne količine“ in „količine, ki je že oddana,“ medsebojno nasprotujeta: med obema pojmoma obstaja določeno nasprotje. Zaradi tega lahko sklepamo, da v smislu Uredbe št. 1788/2003 količina, ki je bila oddana, ni del koncepta „individualne referenčne količine“. Kot je to navedla Komisija, količina, ki je bila oddana, pomeni pojem, ki je tuj opredelitvi „individualne referenčne količine“, ki se uporablja neodvisno od te opredelitve, in jo je, kjer je to primerno, treba izrecno omeniti.
38. Iz tega izhaja, da se prenosi nanašajo na absoluten in avtonomen institut, ki ustreza referenčni količini proizvajalca na začetku mlečnega proizvodnega leta ne glede na sledeče oddaje. Institut je upošteven za sledeča mlečna proizvodna leta toliko, kolikor mora pridobitelj referenčnih količin jasno imeti na voljo celoto individualne referenčne količine, ki vključuje količino, ki je bila že oddana.
39. Drugič, predložitveno sodišče meni, da ni mogoče razlikovati med pravico do izpolnitve oddaj mleka, ki so oproščene kakršnekoli dajatve, in referenčno količino, na podlagi katere se izračuna pravica proizvajalca do premije. Vendar pa ima Komisija prav, ko trdi, da ta analiza pomeni, da člen 17 Uredbe št. 1788/2003 temelji na predstavi, da se načeloma prenos nanaša na „individualne referenčne količine“ in ne na pravico do izpolnitve oddaj mleka brez dajatev. To se v skladu s členom 5(k) te uredbe uporablja za koncept „razpoložljive referenčne količine“. Uredba št. 1788/2003 jasno razlikuje med pravico do izpolnitve oddaj mleka brez dajatev in „individualno referenčno količino“. Kot je tudi pojasnila Komisija, je ta razlika logična, če je pravica do izpolnitve oddaj mleka brez dajatev le en od pravnih učinkov različnih regulatornih mehanizmov, ki temeljijo na konceptu „razpoložljive referenčne količine“. Namen drugih takih mehanizmov, kot sta shema porazdelitve v skladu s členom 10(3) te uredbe ali pa mlečna premija, ni nujno to, da povzročijo pravne posledice, ki lahko vplivajo na oddaje mleka brez dajatve.
40. Glede sheme porazdelitve pa je v prvem koraku dejansko upošteven obseg, v katerem je referenčna količina že bila porabljena. Vendar pa že izvedena poraba referenčne količine služi le določitvi „neuporabljenega dela nacionalne referenčne količine, dodeljene za oddaje“ (pododdaja). V drugem koraku se določi način, na kateri se porazdeli pododdaje med „proizvajalce, ki so preveč oddali“ svoje referenčne količine. Temu ustrezno je Komisija trdila, da ne bi imelo smisla, da se kot podlago za izračun kategorično izključi tiste količine, ki so že bile oddane od referenčnih količin „proizvajalcev, ki so preveč oddali“. Per definitionem
so vsi ti proizvajalci izpolnili dobave čez svoje referenčne količine. Če bi bila v središču sheme porazdelitve zahteva po tem, da pravica do izpolnitve oddaje mleka brez dajatev ustreza znesku referenčne količine proizvajalca, ki je preveč oddal, ta porazdelitev praktično ne bi bila mogoča. Shema porazdelitve dejansko poteka na podlagi domneve, da za namen porazdelitve pododdaje med različnimi „proizvajalci, ki so preveč oddali,“ obstaja razlika med pravico do izpolnitve dobave mleka brez dajatev in referenčno količino. Lahko rečemo, da shema porazdelitve ne vpliva na posledice za dajatve, ker je upoštevna le za proizvajalce, ki so preveč oddali. Če pridobitelj sodeluje v shemi porazdelitve z nedotaknjeno referenčno količino, bo ostalim proizvajalcem dodeljena nižja količina, toda cilji Uredbe ne bodo ogroženi. Nevarnost, da bo nacionalna kvota presežena in da bo celotna ureditev EU vzbudila dvome, se ploh ne pojavi.
41. Prav tako ni nujno, da se shema mlečnih premij na podlagi Uredbe št. 1782/2003 ureja v skladu s pravico do izpolnitve oddaj mleka brez dajatev. Kot je poudarila družba Etling & Etling, je mlečna premija del sheme enotnega plačila, katere namen je popolnoma razvezati dohodkovno podporo kmetom od proizvodnje (glej uvodno izjavo 24 v preambuli k tej uredbi). Zato naj bi se tudi shemo mlečne premije razvezalo od dejanske proizvodnje. Dejansko v nasprotju z Uredbo št. 1782/2003 upoštevno merilo za odobritev mlečne premije kot dohodkovne podpore ni proizvodnja določene količine kmetijskih proizvodov, ampak znesek razpoložljive referenčne količine. Kot je poudarila Komisija, nevezanost – v skladu s katero se v okviru mlečne premije lahko prenese referenčna količina, ki ni povezana z oddajami – vodi do tega, da pridobitelj referenčne količine postane imetnik pravice do mlečne premije in da prenosnik te količine ne izpolnjuje več pogojev za shemo mlečne premije, ne glede na to, kateri proizvajalec je oddajal na podlagi referenčne količine. Zlasti iz člena 95(3) Uredbe št. 1782/2003 izhaja, da je bil to namen zakonodajalca EU.
42. Torej lahko dejansko obstaja razlika med pravico do izpolnitve oddaje mleka brez dajatev in referenčno količino, na podlagi katere je izračunana proizvajalčeva pravica do mlečne premije ali opravljena porazdelitev.
43. Tretjič, predložitveno sodišče tudi meni, da odobritev premije na podlagi skupne referenčne količine kmetijskega gospodarstva – ne glede na oddaje mleka, ki jih je na tej podlagi že oddal bivši imetnik referenčne količine – lahko vodi do nedovoljene „dvojne uporabe“ referenčne količine, ki ni v skladu s splošnimi načeli, ki urejajo skupno organizacijo trga za mleko in mlečne proizvode, ki prav tako ni združljiva zlasti z načelom, da mora biti obveznost plačila dajatve na mleko „strogo osebne narave“.(6)
44. Kot so soglasno trdile vse stranke – razen Hauptzollamt Koblenz in Hauptzollamt Oldenburg –, tveganje nedovoljene dvojne rabe ne obstaja. Iz zgoraj navedenega je jasno, da obstaja razlika med pravico do izpolnitve oddaj mleka brez dajatev in podlago za izvedbo izračuna v okviru sheme porazdelitve ali sheme mlečne premije. Ne obstaja nedovoljena dvojna raba, ker pridobitelj prevzame mesto prenosnika (ki izstopi s položaja dolžnika) glede referenčne količine; količina, ki jo je oddal prenosnik, je jasno dodeljena pridobitelju in se upošteva v referenčni količini. Z drugimi besedami, tudi če prenosnik deloma uporabi referenčno količino, ni nedovoljene dvojne rabe, če je dodelitev skupne referenčne količine pridobitelju nevtralna v razmerju do dajatve in primerna za premijo. Ker prenosnik ne uporablja referenčne količine, očitno ni dvojne rabe. Kot je na obravnavi poudarila Komisija, sodbi Ballmann
in Milchwerke Köln (7) ne nasprotujeta tej razlagi. Ti zadevi se nanašata na opredelitev proizvajalca in ne na vprašanje uporabe te uredbe.
45. Menim (kot tudi Komisija), da različni regulatorni mehanizmi zasledujejo različne cilje. Različni koncepti, ki se nanašajo na referenčno količino, kot so navedeni v členu 5 Uredbe št. 1788/2003, pomenijo le opredelitve in nimajo pravnih učinkov. Pravne učinke je mogoče najti v raznih regulatornih mehanizmih, obveznost plačila dajatve na mleko je le eden od teh mehanizmov. Če drugi regulatorni mehanizmi, kot je shema porazdelitve ali shema mlečne premije, tudi uporabljajo opredelitev iz člena 5 Uredbe št. 1788/2003 zaradi urejanja svojih pravnih posledic, pa se tega ne more obravnavati, kot da vodi do nedovoljene dvojne uporabe referenčne količine, ampak prej kot da sestavljajo skupno izhodiščno točko, ki kljub temu lahko vodi do različnih pravic v okviru različnih mehanizmov.
46. Četrtič in zadnjič, predložitveno sodišče sprašuje, ali odobritev premije stranki, ki na 31. marec obdeluje kmetijsko gospodarstvo preprosto na podlagi referenčne količine, ki jo je ta stranka sama oddala (ali vsaj količine, ki bi jo lahko oddala in je oproščena kakršnekoli dajatve), ne izraža natančneje namena mlečne premije, ki je povrniti izpad prihodka zaradi znižanja cene mleka. Temu ustrezno bi bilo v primerih, v katerih so med upoštevnim obdobjem referenčno količino oddali različni proizvajalci, premijo treba razdeliti in jo sorazmerno odobriti tem proizvajalcem mleka, toda to bi zahtevalo, da se sprejmejo posledične težave pri izvajanju sistema premij.
47. Dovolj je navesti, kot je ugotovilo tudi predložitveno sodišče, da Uredba št. 1782/2003 ne vsebuje take določbe in da se ne zdi, da je bil predviden tak pristop.
48. V vsakem primeru, kot je bilo navedeno zgoraj in so v bistvu pripoznale vse stranke razen Hauptzollamt Koblenz in Hauptzollamt Oldenburg, bi bilo treba opozoriti, da je treba dohodkovno podporo na podlagi Uredbe št. 1782/2003 – kot je mlečna premija – ločiti od dejanske proizvodnje. Tako je dejansko težko razumeti, zakaj bi shema mlečnega plačila, ki je predvidena v tej uredbi, bila omejena na količino, ki jo je oddal proizvajalec.
49. Nazadnje, kakor je bilo navedeno zgoraj v točki 29 in naslednjih, člen 17 Uredbe št. 1788/2003 jasno določa, da je treba prenos opraviti „v skladu s podrobnimi pravili, ki jih določijo države članice“. Na hitro lahko ugotovimo, da besedilo te določbe široko ustreza besedilu člena 7 Uredbe Sveta (EGS) št. 3950/92.(8)
50. S tega stališča v skladu z navedbami Sodišča v zadevi Mulligan in drugi (9) države članice ne morejo sprejeti ali uporabljati teh podrobnih pravil na način, ki bi ogrozil cilje Uredbe št. 1788/2003, in kjer pristojni organi držav članic določijo ali uporabljajo taka pravila, morajo to storiti na podlagi objektivnih meril.
51. Natančneje, uvodna izjava 19 v preambuli k Uredbi št. 1788/2003 določa, da bi skladno z različnimi vrstami prenosa referenčnih količin in uporabo objektivnih meril morale biti države članice pooblaščene, da del prenesenih količin dajo v nacionalno rezervo.
52. Kot je poudarila Komisija, je zakonodajalec EU temu ustrezno izrecno določil, da lahko države članice tudi omejijo količino teh prenosov. Dejstvo pa je, da taka omejitev ne sme ogroziti cilja Uredbe št. 1788/2003 ali biti v nasprotju z načelom, določenim v členu 1(2) te uredbe, da je treba nacionalno referenčno količino v celoti razdeliti med proizvajalce in nacionalno rezervo. Ureditev, ki omejuje prenos v dvanajstmesečnem obdobju, mora zato na nedvoumen način določiti, kateri del referenčne količine je treba razdeliti kateremu proizvajalcu ali nacionalni rezervi. Zlasti naj ta ureditev ne bi vodila do izginotja ali izgube referenčnih količin iz sistema.
53. Iz tega izhaja, da imajo države članice pravico, da omejijo količino prenosa v obsegu, ki ustreza količini, ki jo je prenosnik že oddal, če tako pravilo ne vodi do izginotja ali izgube referenčnih količin iz sistema.(10)
2. Drugo vprašanje
54. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali pravo EU nasprotuje določbi nacionalnega prava, ki v okviru sheme porazdelitve, ki je določena v členu 10(3) Uredbe št. 1788/2003, pridobitelju dodeli količino, ki je že bila oddana pred prenosom.
55. Kot izhaja iz razlogov, ki se nanašajo na prvo vprašanje, je treba v okviru sheme porazdelitve upoštevati prenose v skladu z opredelitvijo pojma „razpoložljive referenčne količine“, se pravi v skladu s členom 17 Uredbe št. 1788/2003. Dodatno pa je bilo tudi navedeno, da pravo EU ne prepoveduje, da prenos zajema tudi tisti del individualne referenčne količine, ki ustreza obsegu količine, ki jo je že oddal prenosnik. Povrhu tega pa namen regulatornega mehanizma razdelitve ne nasprotuje taki razlagi.
IV – Predlog
56. Sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki ju je postavilo Bundesfinanzhof, odgovori:
1. Pravo Evropske unije in zlasti člen 5(k) Uredbe Sveta (ES) št. 1788/2003 z dne 29. septembra 2003 o uvedbi dajatve v sektorju mleka in mlečnih proizvodov v položajih, v katerih se referenčno količino proizvajalca prenese v dvanajstmesečnem obdobju, ne nasprotujeta temu, da referenčna količina zajema tudi količino, za katero je ta proizvajalec v tem dvanajstmesečnem obdobju že oddal mleko. Vendar pa lahko države članice v okviru diskrecijske pravice, ki jo imajo za namen določanja podrobnih pravil, ki se uporabljajo za prenos, omejijo prenos referenčnih količin, ki so že bile oddane v tekočem dvanajstmesečnem obdobju, če taka omejitev ne vodi do izginotja teh referenčnih količin iz sistema, ki je bil vzpostavljen z Uredbo št. 1788/2003.
2. Niti pravo EU niti – bolj specifično – katerokoli od splošnih načel, ki urejajo skupno ureditev trga mleka in mlečnih proizvodov, ne nasprotujejo pravilu nacionalnega prava, ki v okviru sheme, predvidene v členu 10(3) Uredbe št. 1788/2003, za pobot presežnih oddaj z neporabljenim delom nacionalne referenčne količine proizvajalcu, ki je med tem dvanajstmesečnim obdobjem prevzel kmetijsko gospodarstvo, dovoljuje, da je udeležen pri porazdelitvi tega neuporabljenega dela na podlagi količine, ki zajema del referenčne količine, ki jo je že oddal drugi proizvajalec.
(1) .
(2)
–	Uredba Sveta (ES) št. 1788/2003 z dne 29. septembra 2003 o uvedbi dajatve v sektorju mleka in mlečnih proizvodov (UL L 270, str. 123) in Uredba Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete […] (UL L 270, str. 1).
(3)
–	Glej sodno prakso v zvezi s to uredbo: sodbe Sodišča z dne 11. marca 2008 v zadevi Jager (C‑420/06, ZOdl., str. I-1315); z dne 16. julija 2009 v zadevi Horvath (C-428/07, ZOdl., str. I‑6355); z dne 11. junija 2009 v zadevi Nijemeisland (C-170/08, ZOdl., str. I‑5127); z dne 22. oktobra 2009 v zadevi Elbertsen (C-449/08, ZOdl., str. I‑10240); z dne 21. januarja 2010 v zadevi van Dijk (C-470/08, še neobjavljena v ZOdl.); z dne 20. maja 2010 v zadevi Harms (C‑434/08, še neobjavljena v ZOdl.), v kateri sem predstavil sklepne predloge. Glej tudi tekoče zadeve: zadeva Niedermair-Schiemann (C‑61/09, glej moje sklepne predloge z dne 11. maja 2010); zadeva Uzonyi (C‑133/09); zadeva Grootes (C‑152/09, glej moje sklepne predloge z dne 8. julija 2010); zadeva Agrargut Bäbelin (C‑153/09, glej moje sklepne predloge z dne 2. septembra 2010) in zadeva Omejc (C‑536/09).
(4)
–	Kot je poudarilo predložitveno sodišče, ta določba obravnava kot neupošteven obseg, v katerem sta pridobitelj ali prenosnik referenčne količine oddajala to referenčno količino, ki se nanaša na kmetijsko gospodarstvo, in če bi bilo treba obravnavati te okoliščine kot upoštevne zlasti v primeru, ki je praktično pomemben, torej v primeru, v katerem je pridobitelj oddal upošteven delež prenesene referenčne količine, ne pa prenosnik, bi bilo tako pravilo odveč.
(5)
–	Nemčija je dejansko sprejela taka pravila leta 2006 (v bistvu izražajo argumentacijo, ki jo zagovarjata Hauptzollamt Koblenz in Hauptzollamt Oldenburg). Vendar pa ti nacionalni predpisi v konkretnem dejanskem stanju niso upoštevni in niso predmet teh dveh konkretnih postopkov.
(6)
–	Glej sodbi Sodišča z dne 15. januarja 1991 v zadevi Ballmann (C-341/89, Recueil, str. I‑25, točka 9 in naslednje) in z dne 14. julija 1994 v zadevi Milchwerke Köln (C‑352/92, Recueil, str. I‑3385, točka 21).
(7)
–	Prav tam.
(8)
–	Uredba z dne 28. decembra 1992 o uvedbi dodatne dajatve v sektorju mleka in mlečnih proizvodov (UL L 405, str. 1), ki jo je razveljavila Uredba št. 1788/2003. Glej sodno prakso, ki se nanaša na Uredbo št. 3950/92: sodbe Sodišča z dne 20. junija 2002 v zadevi Thomsen (C‑401/99, Recueil, str. I‑5775); z dne 20. junija 2002 v zadevi Mulligan in drugi (C‑313/99, Recueil, str. I‑5719); z dne 25. marca 2004 v združenih zadevah Azienda Agricola Ettore Ribaldi (C‑480/00, C-481/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, C‑498/00 in C-499/00, Recueil, str. I‑2943) in z dne 7. junija 2007 v zadevi Otten (C‑278/06, ZOdl., str. I‑4513). V zvezi z veljavnostjo Uredbe št. 1788/2003 glej sodbo Sodišča z dne 14. maja 2009 v zadevi Azienda Agricola Disarò Antonio in drugi (C-34/08, ZOdl., str. I‑4023).
(9)
–	Prav tam, točka 26 in naslednje.
(10)
–	Glede tega je lahko zanimivo, da so v nasprotju z Nemčijo druge države članice našle drugačne rešitve za ta problem. Francija na primer referenčno količino za zadevno mlečno proizvodno leto razdeli v skladu z načelom pro rata temporis . Na obravnavi je Komisija navedla, da bi bila po njenem mnenju idealna rešitev, da se premijo da pridobitelju.