62023CJ0347
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 24. oktobra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Člen 2(b) – Pojem ‚potrošnik‘ – Pogodba o hipotekarnem kreditu, indeksiranem v tuji valuti – Fizična oseba, ki je kupila stanovanjsko nepremičnino, namenjeno za odplačno oddajanje v najem“
V zadevi C‑347/23, [Zabitoń] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 8. maja 2023, ki je na Sodišče prispela 2. junija 2023, v postopku
LB,
JL
proti
Getin Noble Bank S.A.,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi D. Gratsias, predsednik senata, I. Jarukaitis, predsednik četrtega senata, in Z. Csehi (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: A. M. Collins,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za LB in JL W. Budzewski, adwokat,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–
za portugalsko vlado C. Alves, P. Barros da Costa in I. Gameiro, agenti,
–
za Evropsko komisijo U. Małecka, I. Rubene in N. Ruiz García, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(b) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, ter popravka v UL 2019, L 214, str. 25, in v UL 2023, L 17, str. 100).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebama LB in JL na eni strani ter družbo Getin Noble Bank S.A. na drugi v zvezi z zahtevo za vračilo mesečnih obrokov, plačanih na podlagi pogodbe o hipotekarnem kreditu, indeksiranem v tuji valuti.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V deseti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno:
„ker je učinkovitejše varstvo potrošnika mogoče doseči s sprejetjem enotnih predpisov glede nedovoljenih [nepoštenih] pogodbenih pogojev; ker se morajo taki predpisi uporabljati za vse pogodbe, sklenjene med prodajalci ali ponudniki in potrošniki; ker je treba iz te direktive med drugim izključiti pogodbe o zaposlitvi, pogodbe o dednih pravicah, pogodbe o pravicah iz družinskega prava ter pogodbe o pridružitvi in oblikah organizacije podjetij ali sporazume o partnerstvu“.
4
Člen 2 te direktive določa:
„V tej direktivi:
[…]
(b)
‚potrošnik‘ pomeni vsako fizično osebo, ki v pogodbah, zajetih s to direktivo, deluje za namene, ki so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti;
(c)
‚prodajalec ali ponudnik‘ pomeni [vsako] fizično ali pravno osebo, ki v pogodbah, zajetih s to direktivo, deluje za namene, ki sodijo v okvir njene poslovne ali poklicne dejavnosti, bodisi na javnopravnem bodisi zasebnopravnem področju.“
Poljsko pravo
5
Člen 221 ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 (Dz. U. št. 16, pozicija 93), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), opredeljuje „potrošnika“ kot „vsako fizično osebo, ki s podjetnikom izvrši pravni posel, ki ni neposredno povezan z njeno poklicno ali pridobitno dejavnostjo“.
6
V skladu s členom 431 civilnega zakonika je „prodajalec ali ponudnik“ fizična oseba, pravna oseba ali organizacijska enota iz člena 331(1) tega zakonika, ki v svojem imenu opravlja poslovno ali poklicno dejavnost.
7
Člen 3851(1) in (2) civilnega zakonika določa:
„1.   Pogoji potrošniške pogodbe, ki niso bili posamično dogovorjeni, za potrošnika niso zavezujoči, če se z njimi njegove pravice in obveznosti določajo v nasprotju z dobrimi običaji in se grobo posega v njegove interese (nedovoljeni pogodbeni pogoji). To ne velja za pogoje, ki določajo glavne obveznosti strank, zlasti ceno ali plačilo, če je njihovo besedilo jasno.
2.   Če pogodbeni pogoj v skladu z odstavkom 1 potrošnika ne zavezuje, pogodba pogodbeni stranki zavezuje v preostalem delu.“
8
Člen 3852 civilnega zakonika določa:
„Skladnost pogodbenega pogoja z dobrimi običaji se presoja glede na stanje ob sklenitvi pogodbe, ob upoštevanju njene vsebine, okoliščin sklenitve in pogodb, povezanih s pogodbo, ki vsebuje pogoj, ki je predmet presoje.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari, LB in JL, sta bili leta 2008 poročen par s stalnim prebivališčem v Londonu (Združeno kraljestvo), kjer nista opravljali nobene gospodarske dejavnosti. LB je bil kriminalist, JL pa je bila ravnateljica šole.
10
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta v navedenem letu s pravnim prednikom družbe Getin Noble Bank sklenili pogodbo o hipotekarnem kreditu, indeksiranem v švicarskih frankih (CHF), v kateri sta bili določeni spremenljiva obrestna mera in vračilo tega kredita v poljskih zlotih (PLN) (v nadaljevanju: pogodba o hipotekarnem kreditu).
11
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta pogodbo o hipotekarnem kreditu sklenili za nakup stanovanjske nepremičnine v Varšavi (Poljska), namenjene odplačnemu oddajanju v najem. Najemnine so se uporabljale predvsem za odplačilo mesečnih obrokov te hipotekarne kreditne pogodbe. Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari drugih nepremičnin nista oddajali v najem.
12
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta za izvedbo takega projekta uporabili storitve JP, upravljavca nepremičnin, ki opravlja poklicno dejavnost na Poljskem ter ki je postal njun pooblaščenec in ju je zastopal ob sklenitvi pogodbe o hipotekarnem kreditu, pogodbe o nakupu te nepremičnine, pogodbe o oddaji te nepremičnine v najem in pogodbe o opravljanju storitev za najemnike.
13
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta leta 2019 v celoti odplačali svoje hipotekarno posojilo in navedeno nepremičnino prodali.
14
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta 27. decembra 2019 pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska), ki je predložitveno sodišče, vložili zahtevek za vračilo vseh zneskov, plačanih na podlagi te pogodbe o hipotekarnem kreditu. Trdita, da navedena pogodba o hipotekarnem kreditu vsebuje nepoštene pogoje, zaradi katerih je nična.
15
V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja, da so pogoji iz navedene pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki določajo indeksacijo tega kredita glede na tečaj švicarskega franka in ki opredeljujejo glavni predmet navedene pogodbe o hipotekarnem kreditu, nepošteni, ker niso bili posamično dogovorjeni, niso bili sestavljeni v jasnem in razumljivem jeziku ter so v nasprotju z zahtevami dobre vere, s čimer so v škodo tožečih strank iz postopka v glavni stvari povzročili znatno neravnotežje v pravicah in obveznostih strank, ki izhajajo iz navedene pogodbe o hipotekarnem kreditu.
16
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje o možnosti, da se tožeči stranki iz postopka v glavni stvari opredelita kot „potrošnika“ v smislu Direktive 93/13. Če je odgovor pritrdilen, bi se uporabljale določbe Direktive 93/13, tako da bi navedeno sodišče lahko ugotovilo ničnost pogodbe o hipotekarnem kreditu.
17
V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja, da je namen odplačnega oddajanja nepremičnine v najem ustvarjanje dobička, kar je glavni cilj poslovanja podjetja.
18
Vendar naj bi bilo prav tako mogoče šteti, da kreditojemalec s pridobitvijo stanovanjskega kredita za nakup ene same nepremičnine, namenjene oddajanju v najem, deluje za namene, ki so izven njegove poslovne ali poklicne dejavnosti, in da bi bilo zato treba takega kreditojemalca opredeliti kot „potrošnika“ v smislu člena 2(b) Direktive 93/13.
19
Glede na omejen obseg zadevne dejavnosti naj ta namreč ne bi bila značilna za dejavnost podjetja. Poleg tega naj, ker sta bili tožeči stranki iz postopka v glavni stvari ob sklenitvi pogodbe o hipotekarnem kreditu zaposleni v okviru pogodb o zaposlitvi in nista opravljali poklica upravljavca nepremičnin, oddajanje nepremičnin v najem zanju ne bi pomenilo bistvenega poklicnega cilja in naj tudi ne bi bilo predvideno kot glavni vir njunega dohodka, temveč naj bi izhajalo iz neke oblike naložbe, ki naj kot taka ne bi bila povezana s podjetjem. Nazadnje, priznanje statusa „potrošnika“ kreditojemalcu v položaju, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, naj bi bilo bolj v skladu s ciljem Direktive 93/13, ki je varstvo potrošnikov pred nepoštenimi pogodbenimi pogoji.
20
V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 2(b) in (c) Direktive [93/13] razlagati tako, da je treba fizično osebo, ki sklene pogodbo o hipotekarnem kreditu z namenom pridobitve sredstev za nakup stanovanjske enote, ki se bo odplačno oddajala v najem (buy-to-let), šteti za ‚potrošnika‘ v smislu te direktive?“
Vprašanje za predhodno odločanje
21
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(b) Direktive 93/13 razlagati tako, da je fizična oseba, ki sklene pogodbo o hipotekarnem kreditu za financiranje nakupa ene same stanovanjske nepremičnine, da bi jo odplačno oddajala v najem, zajeta s pojmom „potrošnik“ v smislu te določbe.
22
Najprej je treba opozoriti, da se morajo, kot je navedeno v deseti uvodni izjavi Direktive 93/13, enotni predpisi glede nepoštenih pogodbenih pogojev, razen izjem, naštetih v tej uvodni izjavi, uporabljati za „vse pogodbe“, sklenjene med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, kot so opredeljeni v členu 2(b) in (c) te direktive (sodba z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 33 in navedena sodna praksa).
23
V skladu s tem členom 2(b) je „potrošnik“ vsaka fizična oseba, ki v pogodbah, zajetih z navedeno direktivo, deluje za namene, ki so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti. Poleg tega je v skladu z navedenim členom 2(c) „prodajalec ali ponudnik“ vsaka fizična ali pravna oseba, ki v pogodbah, zajetih z isto direktivo, deluje za namene, ki sodijo v okvir njene poslovne ali poklicne dejavnosti, bodisi na javnopravnem bodisi zasebnopravnem področju.
24
Direktiva 93/13 torej s sklicevanjem na lastnosti pogodbenih strank, in sicer glede na to, ali delujejo za namene svoje poslovne ali poklicne dejavnosti ali ne, opredeljuje pogodbe, za katere se uporablja (sodba z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 34 in navedena sodna praksa).
25
Tako je treba status „potrošnika“ zadevne osebe določiti glede na funkcionalno merilo, ki zajema presojo, ali zadevno pogodbeno razmerje spada v okvir dejavnosti, ki niso povezane z opravljanjem poslovne ali poklicne dejavnosti. Sodišče je poleg tega imelo priložnost pojasniti, da je pojem „potrošnik“ v smislu člena 2(b) Direktive 93/13 objektiven in neodvisen od konkretnih znanj, ki jih lahko ima zadevna oseba, ali od informacij, s katerimi ta dejansko razpolaga (sodba z dne 8. junija 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, točka 48 in navedena sodna praksa).
26
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je potrošnik v razmerju do prodajalca ali ponudnika v podrejenem položaju glede pogajalske moči in ravni obveščenosti, zaradi česar privoli v pogoje, ki jih je prej sestavil prodajalec ali ponudnik, ne da bi imel možnost vplivati na njihovo vsebino (sodba z dne 21. marca 2019, Pouvin in Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, točka 25 in navedena sodna praksa).
27
Sodišče pa je že razsodilo, da široko pojmovanje pojma „potrošnik“ v smislu člena 2(b) Direktive 93/13 po potrebi zagotavlja varstvo iz te direktive za vse fizične osebe v podrejenem položaju v razmerju do prodajalca ali ponudnika (sodba z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 37 in navedena sodna praksa).
28
V teh okoliščinah zavezujoča narava določb iz Direktive 93/13 in posebne zahteve za varstvo potrošnika, ki so povezane s temi določbami, zahtevajo, da je treba široki razlagi pojma „potrošnik“ v smislu člena 2(b) te direktive dati prednost, da se zagotovi polni učinek te direktive (sodba z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 38).
29
Poleg tega je treba opozoriti, da v okviru kreditne pogodbe, sklenjene s prodajalcem ali ponudnikom, ker je sodolžnik glede pogodbenih obveznosti v razmerju do tega prodajalca ali ponudnika, s katerim sta podpisala pogodbo, v podobnem položaju kot dolžnik, pri uporabi Direktive 93/13 za to posebno pogodbo ni treba razlikovati med dolžnikom in sodolžnikom. Zato pojem „potrošnik“ v smislu člena 2(b) Direktive 93/13 v okviru take pogodbe zajema tudi fizično osebo, ki je v položaju sodolžnika, kadar deluje za namene, ki so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 52 in navedena sodna praksa).
30
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča mora nacionalno sodišče, ki odloča v sporu o pogodbi, ki bi lahko spadala na področje uporabe Direktive 93/13, ob upoštevanju vseh dokazov in zlasti pogojev te pogodbe preveriti, ali je mogoče zadevno osebo opredeliti kot „potrošnika“ v smislu te direktive. Nacionalno sodišče mora pri tem upoštevati vse okoliščine obravnavanega primera, zlasti lastnosti blaga ali storitve, ki je predmet zadevne pogodbe, iz katerih je lahko razviden namen pridobitve tega blaga ali storitve (sodba z dne 8. junija 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, točka 49 in navedena sodna praksa).
31
Zato mora, kadar fizični osebi skleneta pogodbo o hipotekarnem kreditu za financiranje nakupa stanovanjske nepremičnine, nacionalno sodišče ob upoštevanju zlasti narave nepremičnine, ki je predmet te pogodbe, ugotoviti, ali sta ti fizični osebi delovali v okviru svoje poklicne dejavnosti ali pa za namene, ki niso povezani s to dejavnostjo.
32
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da sta tožeči stranki iz postopka v glavni stvari fizični osebi, ki sta bili ob sklenitvi pogodbe o hipotekarnem kreditu zaposleni kot kriminalist oziroma kot ravnateljica šole. Poleg tega na področju upravljanja nepremičnin nista opravljali nobene poslovne dejavnosti. Iz tega predloga je razvidno tudi, da sta to kreditno pogodbo sklenili za financiranje nakupa ene same stanovanjske nepremičnine v Varšavi, namenjene odplačnemu oddajanju v najem, in da so se prihodki od najemnin v glavnem uporabili za plačilo mesečnih obrokov kredita. Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari drugih nepremičnin nista oddajali v najem.
33
Zato se – s pridržkom preverjanj, ki jih bo moralo opraviti predložitveno sodišče – zdi, da sklenitev zadevne pogodbe o hipotekarnem kreditu za tožeči stranki iz postopka v glavni stvari ni imela poslovnega namena, temveč je bil njen namen utrditev njunega zasebnega premoženja, pri čemer je nakup stanovanjske nepremičnine, financirane s tem kreditom, zanju pomenil obliko naložbe.
34
Te ugotovitve ni mogoče ovreči niti z dejstvom, da sta nameravali tožeči stranki iz postopka v glavni stvari to stanovanjsko nepremičnino oddajati v najem, da bi pridobili finančne koristi, niti z okoliščino, da sta za nakup in upravljanje oddaje v najem te nepremičnine uporabili storitve strokovnjaka.
35
Natančneje, kot izhaja iz sodne prakse, bi razlaga pojma „potrošnik“ v smislu člena 2(b) Direktive 93/13, ki bi iz tega pojma izključila fizično osebo, ki deluje za namene, ki ne spadajo v okvir njene poslovne ali poklicne dejavnosti, ker ima od tega nekatere finančne koristi, preprečila, da bi bilo mogoče zagotoviti varstvo, ki ga ta direktiva zagotavlja vsem fizičnim osebam, ki so v razmerju do prodajalca ali ponudnika v podrejenem položaju in ki storitve, ki jih ta ponuja, uporabljajo za namene, ki niso poslovne ali poklicne narave (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, točka 53).
36
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2(b) Direktive 93/13 razlagati tako, da je fizična oseba, ki sklene pogodbo o hipotekarnem kreditu za financiranje nakupa ene same stanovanjske nepremičnine, da bi jo odplačno oddajala v najem, zajeta s pojmom „potrošnik“ v smislu te določbe, kadar ta fizična oseba deluje za namene, ki so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti. Zgolj dejstvo, da želi ta fizična oseba ustvarjati prihodke od upravljanja te nepremičnine, samo po sebi ne more pripeljati do izključitve navedene osebe iz pojma „potrošnik“ v smislu navedene določbe.
Stroški
37
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
Člen 2(b) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah
je treba razlagati tako, da
je fizična oseba, ki sklene pogodbo o hipotekarnem kreditu za financiranje nakupa ene same stanovanjske nepremičnine, da bi jo odplačno oddajala v najem, zajeta s pojmom „potrošnik“ v smislu te določbe, kadar ta fizična oseba deluje za namene, ki so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti. Zgolj dejstvo, da želi ta fizična oseba ustvarjati prihodke od upravljanja te nepremičnine, samo po sebi ne more pripeljati do izključitve navedene osebe iz pojma „potrošnik“ v smislu navedene določbe.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.