62024CJ0742
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 15. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Direktiva 2013/33/EU – Člen 15(1) – Dostop do trga dela kot prosilec za mednarodno zaščito – Zavrnitev prošnje za dostop do trga dela – Razlog za zavrnitev – Zamuda pri obravnavanju prošnje za mednarodno zaščito, ki jo je mogoče delno pripisati prosilcu“
V zadevi C‑742/24 [Havvitt] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska) z odločbo z dne 23. oktobra 2024, ki je na Sodišče prispela 24. oktobra 2024, v postopku
International Protection Appeals Tribunal,
Minister for Justice,
Ireland,
Attorney General
proti
LK,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi J. Passer (poročevalec), predsednik senata, D. Gratsias in B. Smulders, sodnika,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Irsko, Minister for Justice in Attorney General M. Browne, Chief State Solicitor, C. Aherne, A. Burke in A. Joyce, agenti, skupaj z N. J. Traversom, SC, in P. Leonardom, BL,
–
za LK C. Power, SC, H. Burgess, BL, in G. Daly, solicitor,
–
za Evropsko komisijo A. Azéma in M. Debieuvre, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 15(1) Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (UL 2013, L 180, str. 96).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med LK, prosilcem za mednarodno zaščito, na eni strani ter International Protection Appeals Tribunal (pritožbeno sodišče za mednarodno zaščito, Irska), Minister for Justice (minister za pravosodje, Irska), Ireland (Irska) in Attorney General (generalni državni tožilec, Irska) na drugi strani glede zakonitosti odločbe o zavrnitvi njegove prošnje za dostop do trga dela, ker mu je bilo mogoče pripisati zamudo pri sprejetju odločbe na prvi stopnji o njegovi prošnji za mednarodno zaščito (v nadaljevanju: prvostopenjska odločba).
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2013/32/EU
3
Člen 6 Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 60), naslovljen „Dostopnost postopka“, v odstavku 4 določa:
„[…] se za prošnjo za mednarodno zaščito šteje, da je bila vložena, ko obrazec, ki ga predloži prosilec ali, kadar tako določa nacionalno pravo, uradno poročilo prejmejo pristojni organi zadevne države članice.“
Direktiva 2013/33
4
Člen 3 Direktive 2013/33, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Ta direktiva se uporablja za vse državljane tretjih držav in osebe brez državljanstva, ki podajo prošnjo za mednarodno zaščito na ozemlju […] države članice […].“
5
Člen 15 te direktive, naslovljen „Zaposlovanje“, v odstavku 1 določa:
„Države članice zagotovijo, da imajo prosilci dostop do trga dela najpozneje devet mesecev od datuma vložitve prošnje za mednarodno zaščito, če pristojni organ še ni sprejel odločitve na prvi stopnji in za zamudo ni kriv prosilec.“
Irsko pravo
6
Z European Communities (Reception Conditions) Regulations 2018 (uredba iz leta 2018 o Evropskih skupnostih (pogoji za sprejem)) (S.I. št. 230/2018, v nadaljevanju: uredba iz leta 2018) so bile v irski pravni red z učinkom od 30. junija 2018 prenesene določbe Direktive 2013/33.
7
Člen 11(3) in (4) te uredbe, s katerim se izvaja člen 15(1) Direktive 2013/33, določa:
„3.   Prosilec lahko vloži prošnjo za dostop do trga dela:
[…]
(b)
šele osem mesecev po datumu vložitve prošnje [za mednarodno zaščito].
4.   Minister [for Justice and Equality] [(minister za pravosodje in enakost, Irska)] lahko prosilcu po prejemu prošnje, vložene v skladu z odstavkom 3, izda dovoljenje [za dostop do trga dela], če:
(a)
je ob upoštevanju odstavka 6 minilo devet mesecev od dne vložitve prošnje [za mednarodno zaščito] in do tega dne na prvi stopnji ni bila sprejeta odločitev v zvezi s to prošnjo prosilca ter
(b)
položaja iz točke (a) zgoraj ni mogoče v celoti ali delno pripisati prosilcu.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8
LK, gruzijski državljan, je 2. septembra 2019 na Irskem zaprosil za mednarodno zaščito, pri čemer je trdil, da bi bil izpostavljen utemeljenemu tveganju, da utrpi resno škodo, če bi bil vrnjen v izvorno državo.
9
International Protection Office (urad za mednarodno zaščito, Irska) (v nadaljevanju: IPO) je za 16. september 2019 načrtoval razgovor z LK, vendar LK o tem ni bil obveščen. Ta je navezal stik s socialnim delavcem, ki je razgovor z IPO dogovoril za 12. december 2019. LK je med tem razgovorom prejel vprašalnik s področja mednarodne zaščite (v nadaljevanju: vprašalnik IPO 2), sestavljen v gruzijščini, ki ga je moral izpolniti in vrniti do 6. januarja 2020.
10
IPO je LK odobril štirikratno podaljšanje roka, do 24. avgusta 2020, da bi mu olajšal predložitev odgovorov na vprašalnik IPO 2. Prvo podaljšanje roka je bilo odobreno 7. januarja 2020 do 5. februarja 2020, ko LK še ni imel odvetnika, ki bi mu pomagal. Odvetnik, imenovan za pravno svetovanje, je zaprosil za drugi niz podaljšanj roka, ki so bila odobrena 5. in 20. februarja 2020. Ker namreč LK ne govori angleško, so bile potrebne storitve gruzijskega prevajalca, da bi lahko izpolnil vprašalnik IPO 2 ob pomoči odvetnika. Tretja prošnja za podaljšanje roka, ki je bila prvotno zavrnjena, je bila odobrena 16. marca 2020 do 1. maja 2020 zaradi izbruha pandemije covida‑19 in s tem povezanih težav z zagotavljanjem tolmaških storitev. To podaljšanje roka je bilo odobreno vsem prosilcem za mednarodno zaščito. Četrto in zadnje podaljšanje roka je bilo zaprošeno 17. julija 2020 in odobreno do 24. avgusta 2020. LK se je 5. avgusta 2020 udeležil osebnega srečanja s svojim odvetnikom v navzočnosti tolmača, vprašalnik IPO 2 pa je bil IPO predložen 25. avgusta 2020.
11
Hkrati je LK 20. junija 2020 na podlagi člena 11(3) uredbe iz leta 2018 pri Labour Market Access Unit (enota za dostop do trga dela, Irska; v nadaljevanju: LMAU) zaprosil za dovoljenje za dostop do trga dela.
12
LMAU je 28. avgusta 2020 to prošnjo zavrnila z obrazložitvijo, da je za zamudo pri izdaji prvostopenjske odločbe odgovoren LK. LMAU je navedla tudi, da LK ni predložil vprašalnika IPO 2.
13
LK je 11. septembra 2020 predlagal ponovno preučitev te zavrnitve. Organ, pristojen za to pri ministrstvu za pravosodje, je z odločbo z dne 2. decembra 2020 navedeno zavrnitev potrdil, ker je menil, da je zamudo pri izdaji prvostopenjske odločbe mogoče pripisati LK, ker se ta ni udeležil razgovora 16. septembra 2019 in vprašalnika IPO 2 ni predložil v razumnem roku.
14
LK je pri International Protection Appeals Tribunal (pritožbeno sodišče za mednarodno zaščito, Irska) vložil pritožbo, ki je bila z odločbo z dne 3. marca 2021 zavrnjena.
15
Nato je zoper to odločbo vložil pritožbo pri High Court (višje sodišče, Irska). To sodišče je s sodbo z dne 9. junija 2022 razsodilo, da ugotovitev International Protection Appeals Tribunal (pritožbeno sodišče za mednarodno zaščito), da je mogoče zamudo pri izdaji prvostopenjske odločbe pripisati LK ter da ta ni sodeloval pri obravnavi njegove prošnje, ni logična in dosledna, in je to odločbo razveljavilo.
16
Zoper to sodbo je bila vložena pritožba pri Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska), ki je predložitveno sodišče.
17
To sodišče meni, da LK ni mogoče pripisati nobene zamude za obdobje od 2. septembra 2019, ko je zaprosil za mednarodno zaščito, do izteka razumnega roka po 28. januarju 2020, ko mu je Legal Aid Board (komisija za pravno pomoč, Irska) postavila odvetnika, da bi mu pomagal pri pripravi njegovega odgovora na vprašalnik IPO 2.
18
Vendar ugotavlja, da ta vprašalnik na dan 4. marec 2020, čeprav sta bili LK 5. in 20. februarja 2020 ponovno odobreni podaljšanji roka za odgovor na navedeni vprašalnik, še vedno ni bil izpolnjen. Predložitveno sodišče navaja, da je bilo zgolj zaradi izbruha pandemije covida‑19 in posledičnih omejitev 16. marca 2020 vsem prosilcem za mednarodno zaščito odobreno novo podaljšanje roka, kar je LK omogočilo, da je bil upravičen do dodatnega roka do 1. maja 2020. Vendar LK na ta datum še vedno ni predložil vprašalnika IPO 2 in je šele 17. julija 2020 zaprosil za novo podaljšanje roka.
19
To sodišče meni, da dejstvo, da je IPO privolil v odobritev določenega števila podaljšanj roka, ni upoštevno, ker prošnje za mednarodno zaščito zaradi tega, ker LK ni predložil potrebnih informacij v ustrezno izpolnjenem vprašalniku IPO 2, ni bilo mogoče obravnavati.
20
Meni, da tudi ob upoštevanju pandemije covida‑19 zamuda LK pri predložitvi vprašalnika IPO 2 ostaja brez zadovoljive razlage.
21
Predložitveno sodišče v zvezi s prošnjo za dovoljenje za dostop do trga dela, ki jo je LK vložil 20. junija 2020, poudarja, da LK na ta dan IPO ni predložil informacij, potrebnih za obravnavo njegove prošnje za mednarodno zaščito. V zvezi s tem meni, da če bi bil vprašalnik IPO 2 predložen pravočasno, nič ne kaže na to, da prošnje LK za mednarodno zaščito ne bi bilo mogoče obravnavati v devetmesečnem roku, navedenem v členu 15(1) Direktive 2013/33, ki je začel teči 2. septembra 2019.
22
To sodišče meni, da bi bilo mogoče trditi, da je zamudo pri obravnavanju prošnje LK za mednarodno zaščito v celoti mogoče pripisati zadnjenavedenemu, ker njegove prošnje zaradi nesodelovanja z IPO ni bilo mogoče obravnavati. Vendar je po mnenju navedenega sodišča dejstvo, da dela zamude, do katere je prišlo po 2. septembru 2019, ni mogoče pripisati LK.
23
V teh okoliščinah se navedeno sodišče sprašuje, kako je treba pripisati različne elemente, ki so prispevali k zamudi pri obravnavanju prošnje LK za mednarodno zaščito. V zvezi s tem navaja, da Direktiva 2013/33 ne zagotavlja smernic glede tega, katera ravnanja se lahko štejejo za zamudo, ki jo je mogoče pripisati prosilcu za mednarodno zaščito.
24
Sprašuje se tudi, ali in v kolikšni meri vključitev izraza „delno pripisati“ v uredbo iz leta 2018 pomeni, da Irska ni pravilno prenesla Direktive 2013/33 v nacionalni pravni red, ob upoštevanju polja proste presoje, ki ga imajo države članice pri izvajanju te direktive.
25
V teh okoliščinah je Supreme Court (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
V sodbi z dne 14. januarja 2021, The International Protection Appeals Tribunal in drugi (C‑322/19 in C‑385/19, EU:C:2021:11), je Sodišče ugotovilo, da Direktiva [2013/33] ne zagotavlja nobenih smernic v zvezi s tem, katera ravnanja se lahko štejejo za zamudo, ki jo je mogoče pripisati prosilcu za mednarodno zaščito v smislu člena 15(1) direktive. Ali je pri presoji, katera ravnanja se lahko štejejo za zamudo, ki jo je mogoče pripisati prosilcu, ustrezno upoštevati dejstvo, da prosilec, kot je [LK], več kot devet mesecev, kar je obdobje, navedeno v členu 15 direktive, ni zagotovil nobenih informacij (v obliki izpolnjenega vprašalnika)?
2.
Ali pojem zamude v smislu člena 15(1) Direktive [2013/33] vključuje le zamudo, ki jo je mogoče v celoti in izključno pripisati prosilcu za mednarodno zaščito, ali pa vključuje vsakršno ne nepomembno zamudo, ki jo je mogoče pripisati prosilcu oziroma ki jo je mogoče šteti za ‚nesodelovanje‘ prosilca?
3.
Ali je mogoče v okoliščinah, v katerih pride do pomembne nepojasnjene zamude prosilca za mednarodno zaščito, pri čemer je prišlo tudi do zamude države, in zaradi zunanjih dejavnikov, kot so tisti, ki so izhajali iz pandemije covida‑19, del skupne zamude ‚pripisati prosilcu‘ v smislu Direktive [2013/33], ali pa mora biti celotna zamuda pri obravnavi prošnje pripisana izključno prosilcu?
4.
Ali vključitev izraza ‚delno pripisati‘ v členu 11(4)(b) [uredbe iz leta 2018] pomeni, da Irska ni ustrezno prenesla Direktive [2013/33], ob upoštevanju polja proste presoje, ki jo imajo države članice pri implementaciji direktive, ter ob upoštevanju, da ni videti, da bi bilo zaradi vključitve navedenega izraza v praksi nemogoče ali čezmerno oteženo uveljavljanje pravic iz pravnega reda Unije?“
Vprašanja za predhodno odločanje
26
Predložitveno sodišče s svojimi štirimi vprašanji Sodišče sprašuje o razlagi izraza „za zamudo ni kriv prosilec“ v smislu člena 15 Direktive 2013/33.
Prvo, drugo in tretje vprašanje
27
Predložitveno sodišče s prvimi tremi vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 15(1) Direktive 2013/33 razlagati tako, da na eni strani to, da prosilec za mednarodno zaščito ni predložil nobene informacije, ki bi pristojnim organom omogočala, da njegovo prošnjo za mednarodno zaščito obravnavajo v obdobju več kot devet mesecev iz navedene določbe, pomeni zamudo, ki jo je mogoče pripisati prosilcu, in na drugi strani, ali se ta zamuda, ki jo je mogoče pripisati prosilcu, nanaša le na zamudo ali del zamude, ki jo je mogoče pripisati izključno temu prosilcu, ali pa se nanaša tudi na zamudo, ki ima mešane vzroke, to je zamudo, ki jo je mogoče pripisati hkrati ravnanju tega prosilca ter državi članici in/ali zunanjim dejavnikom.
28
Opozoriti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se postavljena vprašanja nanašajo na razlago pravila prava Unije, načeloma dolžno odločati (sodba z dne 6. oktobra 2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, točka 27 in navedena sodna praksa).
29
V zvezi s tem, ker devetmesečni rok iz člena 15(1) Direktive 2013/33 začne teči z vložitvijo prošnje za mednarodno zaščito, ta predlog za sprejetje predhodne odločbe nujno temelji na predpostavki, da je LK prošnjo za mednarodno zaščito v smislu člena 6(4) Direktive 2013/32 vložil 2. septembra 2019. Sodišče mora prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje preučiti na podlagi te dejanske predpostavke, katere pravilnost mora preveriti predložitveno sodišče.
30
Člen 15(1) Direktive 2013/33 določa, da če pristojni organ v devetih mesecih od vložitve prošnje za mednarodno zaščito ni sprejel odločitve na prvi stopnji, mora imeti prosilec možnost, da brez odlašanja in razen v primeru zamude pri obravnavi te prošnje – za katero je odgovoren sam – pridobi dovoljenje za dostop do trga dela države članice gostiteljice. Kot je razvidno iz uvodne izjave 23 te direktive, je dostop prosilcev do trga dela namenjen spodbujanju samozadostnosti prosilcev in zmanjševanju velikih neskladnosti med državami članicami.
31
Za razlago te določbe je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da je treba upoštevati skupna postopkovna pravila za priznanje mednarodne zaščite, uvedena z Direktivo 2013/32, in da iz člena 31(3) te direktive izhaja, da je zamudo pri obravnavanju njegove prošnje za mednarodno zaščito mogoče pripisati prosilcu, kadar ta ne izpolni obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 13 navedene direktive. Iz zadnjenavedenega člena pa izhaja, da mora prosilec sodelovati s pristojnimi organi, da bi se ugotovili njegova identiteta in drugi elementi iz člena 4(2) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9), to so njegova starost, poreklo, vključno s poreklom ustreznih sorodnikov, državljanstvo ali državljanstva, država ali države in kraj ali kraji prejšnjega prebivališča, prejšnje prošnje za azil, prepotovane poti, potovalni dokumenti ter razlogi za prošnjo za mednarodno zaščito. Sodišče je prav tako pojasnilo, da obveznost sodelovanja prosilca pomeni, da ta, kolikor je mogoče, predloži zahtevana dokazila ter po potrebi zahtevana pojasnila in informacije (sodba z dne 14. januarja 2021, The International Protection Appeals Tribunal in drugi, C‑322/19 in C‑385/19, EU:C:2021:11, točki 76 in 77 ter navedena sodna praksa).
32
Sodišče je prav tako razsodilo, da člen 13 Direktive 2013/32 državam članicam omogoča tudi, da prosilcu naložijo druge obveznosti, potrebne za obravnavanje njegove prošnje, med drugim mu naložijo, da se mora javljati pristojnim organom ali se pri njih zglasiti na določen dan in na določenem kraju ter da mora organom sporočati svoje prebivališče, ter celo, da ga preiščejo, fotografirajo in posnamejo njegove izjave (sodba z dne 14. januarja 2021, The International Protection Appeals Tribunal in drugi, C‑322/19 in C‑385/19, EU:C:2021:11, točka 78).
33
Zato je mogoče zamudo pri obravnavanju prošnje za mednarodno zaščito pripisati prosilcu, kadar ta ni sodeloval s pristojnimi nacionalnimi organi (sodba z dne 14. januarja 2021, The International Protection Appeals Tribunal in drugi, C 322/19 in C 385/19, EU:C:2021:11, točka 79).
34
Tako dejstvo, da prosilec ne predloži nobene informacije, ki bi pristojnim organom omogočala obravnavo njegove prošnje za mednarodno zaščito v obdobju več kot devet mesecev od vložitve te prošnje, pomeni popolno nesodelovanje, ki upravičuje, da ta prosilec ob izteku tega obdobja ne more pridobiti dostopa do trga dela na podlagi člena 15(1) Direktive 2013/33. Posledica tega popolnega nesodelovanja je torej ta, da skrajni rok devetih mesecev iz navedene določbe ni mogel začeti teči.
35
Vendar v nasprotju s popolnim nesodelovanjem v obdobju največ devet mesecev iz člena 15(1) Direktive 2013/33, nesodelovanje prosilca v določenem časovnem obdobju znotraj tega roka ne more imeti takšne posledice.
36
V takem položaju mora biti namreč posledica zamude pri obravnavi njegove vloge zgolj podaljšanje istega devetmesečnega roka za čas trajanja časovnega obdobja, v katerem je nesodelovanje navedenega prosilca povzročilo to zamudo, da bi se določil datum, od katerega dalje ima ta prosilec, če ni bila izdana prvostopenjska odločba, pravico pridobiti dovoljenje za dostop do trga dela. Nasprotno pa pri podaljšanju zadevnega roka ni mogoče upoštevati časovnih obdobij med tem rokom, v katerih je bilo navedeno zamudo mogoče pripisati izključno drugim vzrokom, in ne ravnanju navedenega prosilca.
37
Vendar se v obravnavanem primeru predložitveno sodišče sprašuje, ali je mogoče prosilcu za mednarodno zaščito pripisati zamudo, katere vzroki so mešani, torej jo je mogoče pripisati tako prosilcu kot državi članici gostiteljici ali zunanjim dejavnikom, kot je pandemija.
38
V zvezi s tem je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da dejansko stanje v postopku v glavni stvari zajema take položaje, zlasti za obdobje po 28. januarju 2020, ko je komisija za pravno pomoč imenovala odvetnika, ki naj bi LK pomagal pri pripravi njegovega odgovora na obrazec IPO 2, predložitveno sodišče pa meni, da pred tem datumom poteka časa nikakor ni mogoče pripisati LK.
39
Poleg tega predložitveno sodišče za obdobje po 28. januarju 2020 ugotavlja, da LK sicer ni mogoče pripisati zamude v zvezi z razumnim časom, potrebnim za izpolnitev vprašalnika IPO 2, vendar 4. marca 2020 ta vprašalnik še vedno ni bil vrnjen IPO, čeprav je bilo LK 5. in 20. februarja 2020 odobreno dodatno podaljšanje roka. To sodišče poleg tega navaja, da je bilo zgolj zaradi izbruha pandemije covida‑19 16. marca 2020 vsem prosilcem za mednarodno zaščito odobreno novo podaljšanje, kar je LK omogočilo, da je bil upravičen do podaljšanja roka do 1. maja 2020. Vendar ugotavlja, da na ta datum navedeni vprašalnik še vedno ni bil poslan IPO in da je bilo šele 17. julija 2020, to je dva meseca in pol pozneje, zaprošeno in odobreno novo podaljšanje do 24. avgusta 2020. LK se je nato 5. avgusta 2020 udeležil sestanka s svojim odvetnikom in prevajalcem ter 25. avgusta 2020 predložil izpolnjen vprašalnik IPO 2.
40
V zvezi s tem je treba poudariti, da mora biti za pripis zamude prosilcu za mednarodno zaščito ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin obravnavanega primera dokazan obstoj vzročne zveze med njegovim ravnanjem in ugotovljeno zamudo, tako da je ta lahko odgovoren le za zamude, ki so posledica njegovega ravnanja. Iz tega sledi, da je v primeru zamude, za katero se ugotovi, da so vzroki mešani, pomembno, da je mogoče določiti del te zamude, ki ga je mogoče pripisati navedenemu prosilcu.
41
Če je taka določitev mogoča, pristojni organ države članice gostiteljice ne sme upoštevati celotnega časovnega obdobja, katerega potek je mogoče pojasniti z mešanimi razlogi, ampak del tega časovnega obdobja, ki ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati prosilcu za mednarodno zaščito, da bi za ta del podaljšal devetmesečni rok iz člena 15(1) Direktive 2013/33, od katerega ima ta prosilec pravico do dostopa do trga dela in država članica ne bi izpolnila svojih obveznosti, če bi mu zavrnila dovoljenje za to.
42
Taka razlaga omogoča zagotovitev ravnovesja med, na eni strani, pravico prosilca do dostopa do trga dela, če v devetmesečnem roku iz člena 15(1) Direktive 2013/33 ni sprejeta prvostopenjska odločitev, in, na drugi strani, interesi države članice gostiteljice, ki ji ni mogoče očitati neodobritve tega dostopa od izteka tega roka, če je ta prosilec delno odgovoren za nesprejetje prvostopenjske odločbe v navedenem roku.
43
V teh okoliščinah je treba na prvo, drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 15(1) Direktive 2013/33 razlagati tako, da se zamuda, ki jo je mogoče pripisati prosilcu za mednarodno zaščito v smislu te določbe, ne nanaša le na zamudo ali del zamude, ki jo je mogoče pripisati izključno temu prosilcu, ampak tudi – če obstaja časovno obdobje, katerega potek je mogoče pojasniti z mešanimi razlogi, to pomeni, da je njegov izvor mogoče pripisati hkrati ravnanju tega prosilca in državi članici gostiteljici in/ali zunanjim dejavnikom, kot so zlasti pandemija – na del tega časovnega obdobja, za katerega se glede na vse okoliščine obravnavanega primera zdi, da ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati navedenemu prosilcu.
Četrto vprašanje
44
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 15(1) Direktive 2013/33 razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko nacionalni organ, pristojen za izdajo dovoljenj za dostop do trga dela v tej državi članici, tako dovoljenje zavrne prosilcu za mednarodno zaščito, čigar prošnja, ki je bila v isti državi članici vložena pred vsaj devetimi meseci, še vedno ni bila predmet odločitve na prvi stopnji iz razlogov, ki jih je mogoče „delno“ pripisati temu prosilcu.
45
Iz odgovora na prvo, drugo in tretje vprašanje pa je razvidno, da če obstaja zamuda pri sprejetju odločitve na prvi stopnji, člen 15(1) Direktive 2013/33 tej državi članici omogoča, da ugotovi, ali obstaja vzročna zveza med ravnanjem prosilca za mednarodno zaščito in to zamudo, tudi če je mogoče to zamudo zgolj delno pripisati temu prosilcu, da bi – za več kot devet mesecev, določenih v tej določbi – odložila iztek roka, po koncu katerega mora navedena država članica navedenemu prosilcu odobriti dostop do trga dela, in sicer za časovno obdobje, za katero je bila ta vzročna zveza ugotovljena, ali – v primeru zamude, ki ima mešane vzroke – dela tega časovnega obdobja, ki ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati temu prosilcu.
46
Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 15(1) Direktive 2013/33 razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko nacionalni organ, pristojen za izdajo dovoljenj za dostop do trga dela, tako dovoljenje zavrne prosilcu za mednarodno zaščito, čigar prošnja, ki je bila v tej državi članici vložena pred vsaj devetimi meseci, še vedno ni bila predmet odločitve na prvi stopnji iz razlogov, ki jih je mogoče „delno“ pripisati temu prosilcu, če se za utemeljitev te zavrnitve upošteva le časovno obdobje, za katero je bila ugotovljena vzročna zveza med ravnanjem tega vlagatelja in nastankom te zamude, ali – če obstaja časovno obdobje, katerega potek je mogoče pojasniti z mešanimi razlogi – del tega obdobja, ki ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati navedenemu prosilcu.
Stroški
47
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.
Člen 15(1) Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito
je treba razlagati tako, da
se zamuda, ki jo je mogoče pripisati prosilcu za mednarodno zaščito v smislu te določbe, ne nanaša le na zamudo ali del zamude, ki jo je mogoče pripisati izključno temu prosilcu, ampak tudi – če obstaja časovno obdobje, katerega potek je mogoče pojasniti z mešanimi razlogi, to pomeni, da je njegov izvor mogoče pripisati hkrati ravnanju tega prosilca in državi članici gostiteljici in/ali zunanjim dejavnikom, kot so zlasti pandemija – na del tega časovnega obdobja, za katerega se glede na vse okoliščine obravnavanega primera zdi, da ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati navedenemu prosilcu.
2.
Člen 15(1) Direktive 2013/33
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko nacionalni organ, pristojen za izdajo dovoljenj za dostop do trga dela, tako dovoljenje zavrne prosilcu za mednarodno zaščito, čigar prošnja, ki je bila v tej državi članici vložena pred vsaj devetimi meseci, še vedno ni bila predmet odločitve na prvi stopnji iz razlogov, ki jih je mogoče „delno“ pripisati temu prosilcu, če se za utemeljitev te zavrnitve upošteva le časovno obdobje, za katero je bila ugotovljena vzročna zveza med ravnanjem tega vlagatelja in nastankom te zamude, ali – če obstaja časovno obdobje, katerega potek je mogoče pojasniti z mešanimi razlogi – del tega obdobja, ki ustreza delu odgovornosti, ki ga je mogoče pripisati navedenemu prosilcu.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.