62010CC0539
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
VERICE TRSTENJAK,
predstavljeni 6. junija 2012 (
1
)
Združeni zadevi C-539/10 P in C-550/10 P
Stichting Al-Aqsa protiSvetu
inKraljevina Nizozemskaproti
Stichting Al-Aqsa
„Pritožba — Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu — Zamrznitev sredstev — Skupno stališče 2001/931/SZVP — Člen 1(4) in (6) — Uredba (ES) št. 2580/2001 — Člen 2(3) — Pogoj za zadržanje osebe ali subjekta na seznamu oseb, ki so jim bila zamrznjena sredstva — Odločitev pristojnega nacionalnega organa — Prenehanje nacionalnega ukrepa“
I – Uvod
1.
Predmet obravnavanega pritožbenega postopka je zamrznitev sredstev Stichting Al-Aqsa v okviru ukrepov Unije zaradi boja proti terorizmu.
2.
Nevarnosti, ki izhajajo iz terorizma, so Združene narode, Evropsko unijo in njene države članice spodbudile k sprejetju omejevalnih ukrepov. Cilj teh ukrepov je, da se osebam in subjektom, o katerih se domneva, da podpirajo teroristične dejavnosti, z zamrznitvijo sredstev odvzame možnost prostega razpolaganja s svojimi finančnimi sredstvi.
3.
Ob upoštevanju resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 1373 (2001) z dne 28. septembra 2001 (
2
) je Svet Evropske unije v Skupnem stališču 2001/931/SZVP (
3
) določil osnovne značilnosti za uporabo sistema ukrepov zaradi boja proti terorizmu.
4.
Na podlagi tega sistema se lahko, če Unija razpolaga s podatki, iz katerih izhaja, da je organ sprejel odločitev o začetku preiskave ali pregonu zaradi terorističnega dejanja, zadevni subjekt vključi na seznam oseb in subjektov, ki se jim zamrznejo sredstva. (
4
) Prvi takšen seznam je že bil priložen navedenemu Skupnemu stališču.
5.
Na ta sistem iz Skupnega stališča 2001/931 se vsebinsko navezuje Uredba Sveta (ES) št. 2580/2001 z dne 27. decembra 2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu (
5
). Razumeti jo je treba kot ukrep, potreben na ravni Unije za nadaljnje uresničevanje ciljev iz Skupnega stališča 2001/931, ki je komplementaren z upravnimi in sodnimi postopki, ki veljajo za teroristične organizacije v Evropski uniji in tretjih državah. (
6
) Glede na navedeno Svet v skladu s členom 2(3) Uredbe št. 2580/2001 po merilih iz Skupnega stališča 2001/931 (
7
) določi, pregleda in po potrebi spremeni seznam oseb in organizacij, ki se jim zamrznejo sredstva. Prvi seznam na podlagi člena 2 Uredbe št. 2580/2001 je Svet predložil že 27. decembra 2001, torej hkrati z navedeno uredbo.
6.
Pri rednem preverjanju tega seznama mora Svet preveriti, ali je zadržanje zadevnih oseb in organizacij na seznamu in zamrznitev njihovih sredstev še naprej utemeljeno. Če to ni podano, se mora ta seznam ustrezno spremeniti. Pri izvajanju te naloge Svet v rednih presledkih izdaja pravne akte za izvajanje Uredbe št. 2580/2001, s katerimi vsakokratni veljavni seznam po preveritvi nadomesti z novim seznamom.
7.
Preverjanje in morebitna sprememba navedenih seznamov sta v središču obravnavanih združenih zadev. Natančneje, gre zlasti za vprašanje, ali mora Svet pri odločanju o tem, ali bo oseba ali organizacija še naprej na seznamu in ali njena sredstva ostanejo zamrznjena, upoštevati dejanski in pravni položaj v državi članici in njihov razvoj.
II – Pravni okvir
A – Skupno stališče 2001/931
8.
Člen 1 navedenega Skupnega stališča določa:
„[…]
4.   Seznam v Prilogi je sestavljen na podlagi točnih podatkov ali gradiva iz s tem povezanega dosjeja, ki prikazuje, da je odločitev glede oseb, skupin ali organizacij sprejel pristojni organ, ne glede na to, ali gre za začetek preiskave ali pregon zaradi terorističnega dejanja, poskusa ali omogočanja takega dejanja ali sodelovanja pri njem s podlago na trdnih in zaupanja vrednih dokazih ali indicih ali obsodbe za taka dejanja. Osebe, skupine in organizacije, ki jih je Varnostni svet Združenih narodov opredelil kot povezane s terorizmom in proti katerim je odredil sankcije, se lahko vključijo na seznam.
V tem odstavku ‚pristojni organ‘ pomeni pravosodni organ, ali kjer pravosodni organi nimajo pristojnosti na področju, za katerega velja ta odstavek, enakovredni pristojni organ.
5. […]
6.   Imena oseb in organizacij na seznamu v Prilogi se preverjajo v rednih obdobjih in najmanj enkrat na šest mesecev, da se zagotovi utemeljenost njihovega zadržanja v seznamu.“
B – Uredba št. 2580/2001
9.
Člen 2 Uredbe št. 2580/2001 (
8
) določa:
„1.   Razen izjem, dopustnih v skladu s členoma 5 in 6:
(a)
se zamrznejo vsa denarna sredstva, drugo finančno premoženje in gospodarski viri, ki pripadajo fizični ali pravni osebi, skupini ali organizaciji, navedeni na seznamu iz odstavka 3, ki so v njeni lasti ali s katerimi ta razpolaga;
(b)
[…]
2.   […]
3.   Svet soglasno določi, pregleda in spremeni seznam oseb, skupin in organizacij, za katere velja ta uredba, v skladu z določbami člena 1(4), (5) in (6) Skupnega stališča 2001/931/SZVP; ta seznam vsebuje:
(i)
fizične osebe, ki izvajajo ali poskušajo izvajati kakršno koli teroristično dejanje, sodelujejo pri njem ali omogočajo njegovo izvajanje;
(ii)
pravne osebe, skupine ali organizacije, ki izvajajo ali poskušajo izvajati kakršno koli teroristično dejanje, sodelujejo pri njem ali omogočajo njegovo izvajanje;
(iii)
pravne osebe, skupine ali organizacije, ki so bodisi v lasti ene ali več fizičnih ali pravnih oseb, skupin ali organizacij, navedenih v točkah (i) in (ii), bodisi jih te nadzorujejo; ali
(iv)
fizične ali pravne osebe, skupine ali organizacije, ki delujejo v imenu ali pod vodstvom ene ali več fizičnih ali pravnih oseb, skupin ali organizacij, navedenih v točkah (i) in (ii).“
10.
Izjeme iz člena 2(1) v bistvu določajo, da se lahko zamrznjena sredstva odmrznejo za nujne potrebe oseb ali njihovih družinskih članov (
9
) in da se lahko pod določenimi pogoji izdajo posebna dovoljenja za odmrznitev. (
10
)
III – Zgodovina spora
11.
Stichting Al-Aqsa (v nadaljevanju: ustanova Al-Aqsa) se od leta 2003 na sodiščih (
11
) bori proti zamrznitvi njenih sredstev in večjemu številu zaporednih ukrepov Sveta, ki se nanašajo nanjo, zaradi katerih je bila vključena na ustrezne sezname Sveta oziroma je bila na njih zadržana.
12.
Ukrepi Sveta se nazadnje navezujejo na nizozemski odlok z dne 7. aprila 2003, to je Sanctieregeling terrorisme 2003 (
12
), ki ga je treba najprej obravnavati zaradi njegovega osrednjega pomena za zamrznitev sredstev ustanove Al-Aqsa.
13.
Sanctieregeling terrorisme 2003 je bil sprejet na podlagi nizozemskega Sanctiewet 1977 s sklicevanjem na zgoraj navedeno resolucijo ZN. S tem odlokom so se tako rekoč kot začasen ukrep (
13
) do začetka veljavnosti ustreznega pravnega akta Unije zamrznila sredstva ustanove Al-Aqsa (
14
), ker financira organizacijo, ki podpira terorizem. (
15
)
14.
V postopku za izdajo začasne odredbe na Nizozemskem je ustanova Al-Aqsa predlagala, naj se ta odlok preneha izvajati. S sklepom z dne 3. junija 2003 (
16
) je Rechtbank te ‘s-Gravenhage (okrožno sodišče v Haagu) po vpogledu v zaupne dokumente nizozemske varnostne agencije ugotovilo, da so podani zadostni indici, da ustanova Al-Aqsa, kot je navedeno v obrazložitvi Sanctieregeling terrorisme 2003, s svojim premoženjem podpira teroristično organizacijo (
17
), zato predlogu ustanove Al-Aqsa za prekinitev izvajanja ukrepa zamrznitve sredstev ni ugodilo.
15.
Sanctieregeling terrorisme 2003 pa je bil že s 3. avgustom 2003 razveljavljen (
18
) z obrazložitvijo, da je po sprejetju Sklepa Sveta z dne 27. junija 2003 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 (
19
)„nepotreben“, saj je ustanova Al-Aqsa zdaj vključena na seznam Sveta za zamrznitev sredstev.
16.
Po razveljavitvi nizozemskega odloka je bila ustanova Al-Aqsa kljub temu še naprej na navedenem seznamu Sveta in nadaljnjih seznamih, ker po mnenju Sveta ni bilo razloga za spremembo v zvezi z ustanovo Al-Aqsa.
17.
Z dopisom z dne 23. aprila 2007 in znova z dopisom z dne 29. junija 2007, ki se je nanašal na Sklep Sveta 2007/445/ES (
20
), je Svet, zato da bi izpolnil obveznost obrazložitve glede nadaljnjega zadržanja ustanove Al-Aqsa na seznamu, navedel te razloge: (
21
)„[…] [Nizozemska] ministra za zunanje zadeve in finance sta […] odločila, da se zamrzne vse premoženje [ustanove Al-Aqsa]. Ta odločitev je bila potrjena s sklepom […] z dne 3. junija 2003, ki ga je sprejel predsednik pravdnega oddelka Rechtbank te ‘s-Gravenhage. V tem sklepu je navedeno, da je treba […] [ustanovo Al-Aqsa] šteti za organizacijo, ki podpira Hamas in ji omogoča izvajanje terorističnih dejavnosti oziroma ji te dejavnosti olajšuje. Tako je v razmerju do [ustanove Al-Aqsa] pristojni organ sprejel odločitev […]. Svet je prepričan, da razlogi, s katerimi je bila utemeljena vključitev [ustanove Al-Aqsa] na [seznam], še vedno veljajo.“ (
22
)
IV – Postopek na prvi stopnji in izpodbijana sodba
18.
Obrazložitev Sveta, ki je navedena zgoraj v točki 17, po mnenju ustanove Al-Aqsa ni utemeljena, zato je pri Splošnem sodišču vložila tožbo zoper Svet s predlogom, naj se pet zaporednih in vsebinsko enako obrazloženih ukrepov Sveta o nadaljnji zamrznitvi sredstev (v nadaljevanju: izpodbijani ukrepi) (
23
) razglasi za nične v delih, v katerih se nanašajo na ustanovo Al-Aqsa ter naj se poleg tega razglasi, da se Uredba št. 2580/2001 zanjo ne uporablja, in Svetu naloži plačilo stroškov.
19.
V izpodbijani sodbi je glede tretjega tožbenega razloga ustanove Al-Aqsa v bistvu navedeno: (
24
)
„164
Splošno sodišče […] je […] poudarilo, da mora Svet […] upoštevati poznejši razvoj teh preiskav ali pregonov […]
[…]
168
Splošno sodišče je v sodbi Sison II[ (
25
)] […] upoštevalo možnost, da je preiskava policijskih ali varnostnih organov končana, ne da bi se nadaljeval sodni postopek, ker ni bilo mogoče zbrati dovolj dokazov […]. Splošno sodišče je poudarilo, da bi bilo nedopustno, da Svet ne bi upošteval takih elementov, ki so del celote upoštevnih informacij, ki jih je treba upoštevati za presojo položaja […]. Drugačna odločitev bi Svetu in državam članicam ponovno vrnila neomejeno pooblastilo za zamrznitev sredstev osebe zunaj sodnega nadzora za nedoločen čas, in sicer ne glede na izid morebitnih temu sledečih sodnih postopkov.
169
Iste preudarke je treba uporabiti, če nacionalni upravni ukrep o zamrznitvi sredstev ali prepoved organizacije kot teroristične umakne organ, ki je to sprejel, ali če je ta ukrep oziroma prepoved razveljavljena s sodno odločbo […].
170
V obravnavani zadevi […] ni sporno, da je bil 3. avgusta 2003 razveljavljen Sanctieregeling, to je kmalu po začetku veljavnosti prvotnega ukrepa Skupnosti o zamrznitvi sredstev tožeče stranke, in sicer 28. junija 2003.
171
V zvezi s tem je res, da je v izpodbijanem sklepu[ (
26
)] navedeno, da temelji le na sklepu v postopku za izdajo začasne odredbe […], in ne na Sanctieregeling. Vendar […] v obravnavani zadevi ni mogoče upoštevati sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe ločeno, ne da bi se pri tem hkrati upošteval Sanctieregeling.
172
Zato je treba priznati, da od razveljavitve Sanctieregeling v nizozemskem pravnem redu sklep v postopku za izdajo začasne odredbe, ki s tem odlokom predstavlja neločljivo celoto glede na to, kako se nanj sklicuje, ne more biti več veljavna podlaga ukrepu Skupnosti o zamrznitvi sredstev tožeče stranke.
173
Sodnik za izdajo začasne odredbe je namreč s tem sklepom le zavrnil predlog za začasno prekinitev učinkov Sanctieregeling. Ta pa zaradi svoje razveljavitve dokončno ni imel več nobenih pravnih učinkov. Posledično mora nujno enako veljati za pravne učinke sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe, saj je ta vseboval le začasno presojo brez poseganja v končno meritorno odločitev v postopku.
174
Splošno sodišče v zvezi s tem tudi meni, da sklep v postopku za izdajo začasne odredbe le za namene izvajanja Uredbe št. 2580/2001 ne more imeti pravnih učinkov, ki bi jih bilo mogoče ločiti od učinkov Sanctieregeling in ki bi v obravnavani zadevi kljub razveljavitvi tega odloka v nizozemskem pravu še dalje obstajali. Poleg tega ne bi bilo združljivo s splošno sistematiko te uredbe – za katero je značilno, da morajo imeti okoliščine nacionalnega postopka pri presoji Sveta prednostno vlogo – da Sanctieregeling, ki nima več nobenih učinkov v nizozemskem pravnem redu, prek sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe še dalje posredno in za nedoločen čas povzroča učinke v pravnem redu Skupnosti.
175
To še toliko bolj velja, ker je sklep v postopku za izdajo začasne odredbe, izdan v postopku, ki ga je začela tožeča stranka, odvisen od Sanctieregeling. Iz obrazložitve Sanctieregeling je namreč razvidno, da je bil ta sprejet ‚do sprejetja sklepa Skupnost‘ in da je moral biti razveljavljen ‚ob začetku veljavnosti takega sklepa‘ […]. Glede na pojasnila Kraljevine Nizozemske na obravnavi je bil ta razveljavljen izključno kot posledica skrbi nizozemske vlade, da bi preprečila prekrivanje nacionalnega ukrepa in ukrepa Skupnosti o zamrznitvi sredstev tožeče stranke. Iz tega sledi, da bi bil Sanctieregeling takoj po sprejetju prvotnega ukrepa Skupnosti o zamrznitvi sredstev tožeče stranke v vsakem primeru razveljavljen, ne glede na to, ali bi tožeča stranka začela postopek za izdajo začasne odredbe ali meritorni postopek.
176
Tak mehanizem tudi ne upošteva splošne sistematike Uredbe št. 2580/2001, ki sprejetje ukrepa Skupnosti o zamrznitvi sredstev pogojuje bodisi z začetkom in dejanskim potekom nacionalnega postopka, katerega neposredni in bistveni namen je naložitev preventivnih ali restriktivnih ukrepov zoper zadevno osebo, skupino ali subjekt na podlagi boja proti terorizmu in zaradi vpletenosti v terorizem […], bodisi z izdajo in izvršitvijo obsodbe zadevne osebe, skupine ali subjekta za taka ravnanja.
177
V tem primeru pa je odločitev o zamrznitvi sredstev, ki je bila najprej sprejeta na nacionalni ravni, utemeljena ‚do sprejetja sklepa Skupnosti‘, ukrep Skupnosti pa je utemeljen s sprejetjem nacionalne odločitve, ki je takoj razveljavljena. Tak mehanizem ima neizogibno napako krožne logike.
178
Svet bi moral – daleč od tega, da bi se lahko oprl na sklep v postopku za izdajo začasne odredbe – izpeljati logično posledico iz razveljavitve nacionalnega ukrepa o zamrznitvi sredstev in ugotoviti, da v nacionalnem pravu ne obstaja več ‚substrat‘, ki bi pravno zadostno utemeljeval ohranitev enakovrednega ukrepa Skupnosti, in to ne glede na morebitna sodna pravna sredstva, vložena zoper razveljavljeni nacionalni ukrep.
[…]
180
V okoliščinah obravnavane zadeve, za katere je zlasti značilna razveljavitev Sanctieregeling, je treba nasprotno priznati, da je Svet prekoračil svoje pooblastilo za odločanje po prostem preudarku s tem, da je tožečo stranko pri rednem ponovnem preverjanju njenega položaja na podlagi člena 1(6) Skupnega stališča 2001/931 in člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 za nedoločen čas ohranil na spornem seznamu le z obrazložitvijo, da odločitev sodnika za izdajo začasne odredbe v nizozemskem pravnem redu, in sicer v pritožbenem sodnem postopku zoper odredbo oziroma v meritornem sodnem postopku, ni izpodbijana, čeprav je upravno odločitev, glede katere je bila temu sodniku predlagana odložitev učinkov, organ, ki jo je sprejel, v vmesnem času razveljavil.
181
To velja še toliko bolj, ker pristojni nizozemski upravni ali sodni organi – kot je trdila tožeča stranka na obravnavi, druge stranke pa ji niso ugovarjale – od razveljavitve Sanctieregeling in ne glede na izvajanje izpodbijanega sklepa v nacionalnem pravu niso več delovali tako, da bi tožeči stranki iz naslova boja proti terorizmu in zaradi njene vpletenosti v terorizem naložili kazensko ali ekonomsko sankcijo.
[…]
184
V teh okoliščinah o predlogu, naj se na podlagi člena 241 ES razglasi nezakonitost Uredbe št. 2580/2001, ni treba odločiti (glej v tem smislu sodbo Al-Aqsa [I], točki 66 in 67; glej tudi sodbo Sodišča z dne 20. maja 2008 v zadevi Komisija proti Svetu, C-91/05, ZOdl., str. I-3651, točka 111).“
20.
Glede na navedeno vsebuje izpodbijana sodba ta izrek:
„1.
Sklep 2007/445/ES […], Sklep 2007/868/ES […], Sklep 2008/583/ES […], Sklep 2009/62/ES […] in Uredba […] št. 501/2009 […] so razglašeni za nične v delih, v katerih se nanašajo na [ustanovo Al-Aqsa].
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
Svet […] poleg svojih stroškov nosi […] stroške, ki jih je priglasila [ustanova Al-Aqsa].
4.
Kraljevina Nizozemska in Evropska komisija nosita svoje stroške.“
V – Postopek pred Sodiščem, predlogi in bistvene trditve udeležencev v pritožbenem postopku
21.
Zoper izpodbijano sodbo sta ustanova Al-Aqsa (zadeva C-539/10 P) in Kraljevina Nizozemska (zadeva C-550/10 P) vložili pritožbo. S sklepom predsednika Sodišča z dne 4. februarja 2011 sta bili zadevi združeni za pisni in ustni postopek in izdajo skupne odločbe.
A – Zadeva C-539/10 P
22.
V pritožbenem postopku ustanova Al-Aqsa v zadevi C-539/10 P predlaga, naj se:
—
izpodbijana sodba razveljavi v delu, v katerem zoper obrazložitev te sodbe navaja pritožbene razloge in trditve, in naj se sprejme nova odločitev v zadevi, s katero se ugodi postavljenim zahtevkom v postopku na prvi stopnji z izboljšanjem obrazložitve, na katero je oprta izpodbijana sodba;
—
Svetu naloži plačilo stroškov na obeh stopnjah.
23.
V obrazložitev svojih predlogov ustanova Al-Aqsa v bistvu navaja, da je Splošno sodišče v svoji sodbi upoštevalo pravne preudarke, s katerimi so bili tožbeni razlogi razglašeni za neutemeljene. Tako je Splošno sodišče med drugim poudarilo, da je Sanctieregeling, dokler je veljal, v povezavi s sklepom v postopku za izdajo začasne odredbe izpolnjeval pogoje iz Skupnega stališča 2001/931 za zamrznitev sredstev. (
27
) Ustanova Al-Aqsa se s temi preudarki ne strinja in se boji, da bo utrpela negativne posledice, če bo izpodbijana sodba z nespremenjeno obrazložitvijo postala pravnomočna, ker je po navedbah Splošnega sodišča mogoče računati z novimi nizozemskimi pravnimi akti, na katere bi se lahko skliceval Svet za ponovno sprejetje ukrepov za zamrznitev sredstev. Splošno sodišče je, prvič, prekoračilo nadzorna pooblastila, ko je sámo določilo, kateri dokazni element se šteje za „odločitev“ v smislu člena 1(4) Skupnega stališča 2001/931. Dalje, Splošno sodišče je neutemeljeno odločilo, da se lahko Sanctieregeling ne glede na obstoj sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe šteje za odločitev v smislu člena 1(4) Skupnega stališča 2001/931. Nazadnje, Splošno sodišče je prekoračilo pooblastila s tem, da je sámo razlagalo sodbo; vsekakor je pri razlagi sodbe naredilo očitno napako pri presoji. Zato je treba izpodbijane ukrepe razveljaviti z izboljšanjem obrazložitve izpodbijane sodbe.
24.
Svet Evropske unije, Evropska komisija in Kraljevina Nizozemska v bistvu predlagajo, naj se pritožba ustanove Al-Aqsa zavrže kot nedopustna, ker se z njo ne izpodbija izrek izpodbijane sodbe in ker se zahteva samo sprememba obrazložitve sodbe. Pritožba zato ob upoštevanju člena 56 Statuta Sodišča, po katerem lahko pritožbo vloži samo stranka, ki s svojimi predlogi vsaj delno ni uspela, ni dopustna.
25.
V odgovoru ustanova Al-Aqsa glede tega zagovarja stališče, da na prvi stopnji ni uspela z vsemi predlogi, ker se ni ugodilo predlogu, naj se razglasi, da se Uredba št. 2580/2001 zanjo ne uporablja. Člen 56 Statuta zato ne nasprotuje njeni pritožbi. Dokler se ne razglasi, da se Uredba št. 2580/2001 zanjo ne uporablja, mora poleg tega stalno računati s ponovnimi ukrepi Sveta zoper njo.
B – Zadeva C-550/10 P
26.
Kraljevina Nizozemska, katere predlogu se pridružuje Komisija, v bistvu predlaga, naj se:
—
izpodbijana sodba razveljavi in zadeva vrne Splošnemu sodišču;
—
plačilo stroškov naloži ustanovi Al-Aqsa.
27.
V obrazložitvi Kraljevina Nizozemska v bistvu navaja, da je Splošno sodišče člen 1 Skupnega stališča 2001/931 in člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 napačno razlagalo, ker je odločilo, da sklep v postopku za izdajo začasne odredbe po razveljavitvi Sanctieregeling ne more več predstavljati podlage za ohranitev ustanove Al-Aqsa na seznamu EU o zamrznitvi sredstev. Svet še ni podal formalne zahteve, vendar jasno poudarja, da s svojim odgovorom na pritožbo ne nasprotuje predlogom Nizozemske.
28.
Ustanova Al-Aqsa predlaga, naj se pritožba zavrne s plačilom stroškov, in ponavlja predloge, ki jih je dala že v zadevi C-539/10 P.
VI – Pravna presoja
A – Zadeva C-539/10 P
1. Nedopustnost pritožbe
29.
Menim, da pritožba ustanove Al-Aqsa ni dopustna.
a) Nedopusten pritožbeni predlog
30.
S pritožbo ustanove Al-Aqsa se, kot je razvidno iz pritožbenih razlogov, izpodbijajo „razlogi [izpodbijane] sodbe“, namenjena pa je „izboljšanju razlogov izpodbijane sodbe“.
31.
Takšen predlog ni v skladu z zahtevami člena 113(1) Poslovnika Sodišča (
28
), po katerem se s pritožbo lahko predlaga, naj se odločba Splošnega sodišča v celoti ali deloma razveljavi, kar pomeni razveljavitev njenega izreka in temeljnih razlogov.
32.
Z navedenimi pritožbenimi razlogi se izpodbijajo tožbeni razlogi, s katerimi ustanova Al-Aqsa v postopku na prvi stopnji ni uspela. Vendar je ustanova Al-Aqsa kljub temu uspela, ker se je z izpodbijano sodbo ugodilo tretjemu tožbenemu razlogu, tako da so bili izpodbijani ukrepi v delu, ki se nanašajo na ustanovo Al-Aqsa, razglašeni za nične. Pritožba, s katero se izpodbija samo del obrazložitve sodbe, ki poleg tega ni odločilna, pa ni dopustna. (
29
)
b) Neobstoj interesa pravnega varstva: neobstoj negativnih posledic za ustanovo Al-Aqsa v primeru pravnomočnosti izpodbijane sodbe
33.
Dalje niso razvidne negativne posledice, ki bi jih čutila ustanova Al-Aqsa, če bi izpodbijana sodba postala pravnomočna. Tovrstne navedbe ustanove Al-Aqsa niso prepričljive.
34.
Ustanovi Al-Aqsa bi bilo namreč prepuščeno, da v morebitnem postopku zoper morebitni ponovni ukrep zamrznitve njenih sredstev ponovi tiste tožbene razloge, s katerimi ni uspela na prvi stopnji, ne da bi bil mogoč ugovor pravnomočnosti izpodbijane sodbe.
35.
Pravnomočnost se namreč razteza zgolj na dejanska in pravna vprašanja, ki so bila dejansko ali nujno predmet zadevne sodne odločbe (
30
), torej v obravnavanem primeru zgolj na navedbe v zvezi s tretjim tožbenim razlogom, s katerim je uspela. Morebitna tožba zoper ponovni ukrep Sveta zoper ustanovo Al-Aqsa se poleg tega ne bi nanašala niti na isto dejansko stanje niti na isti predmet, temveč na povsem drug predmet spora, na katerega bi vplival ponovni ukrep. Glede na navedeno ni nevarnosti učinka prepovedi iz razloga pravnomočnosti.
c) Nedopustnost pritožbe zaradi zavrnitve predloga, naj se razglasi, da se Uredba št. 2580/2001 za ustanovo Al-Aqsa ne uporablja
i) Neobstoj ustreznega pritožbenega predloga
36.
Dalje, ni treba ugotoviti, ali bi lahko ustanova Al-Aqsa, kot navaja v svojem odgovoru, vložila pritožbo, ker sodišče ni ugodilo njenemu predlogu, naj se razglasi, da se Uredba št. 2580/2001 zanjo ne uporablja. Po eni strani je bil namreč ta vidik obravnavan šele v njenem odgovoru na pritožbo, po drugi strani pa ni v očitni povezavi s konkretnim pritožbenim predlogom ustanove Al-Aqsa in njegovo obrazložitvijo.
ii) Neobstoj „neuspeha“ v smislu člena 56 Statuta
37.
Zaradi celovitosti pa je treba opozoriti, da s takšno pritožbo tudi ne bi bilo mogoče uspeti. Ni mogoče govoriti o „neuspehu“ ustanove Al-Aqsa v smislu člena 56 Statuta Sodišča. Kot namreč izhaja iz točke 184 izpodbijane sodbe, Splošno sodišče ni zavrglo ugovora nezakonitosti, ki ga je vložila ustanova Al-Aqsa zoper navedeno uredbo, temveč ga v celoti ni preizkusilo z vidika, da je bilo treba izpodbijane ukrepe kljub temu v delu, v katerem se nanašajo na ustanovo Al-Aqsa, razglasiti za nične.
38.
Ob upoštevanju nepomembnosti tega pravnega vprašanja za odločitev v zadevi tega ravnanja Splošnega sodišča ni mogoče grajati. Sicer je izrek sodbe zavajajoč, ker iz njega izhaja, da ustanova Al-Aqsa s svojimi predlogi delno ni uspela. Vendar pri presoji izreka glede na točko 184 izpodbijane sodbe zlahka ugotovimo, da ni mišljeno nič drugega kot to, kar izhaja iz točke 66 sodbe Al-Aqsa I, na katero se poleg tega izrecno napotuje, in je navedeno v njenem izreku, in sicer da ni treba preizkušati ugovora nezakonitosti Uredbe št. 2580/2001.
2. Vmesni sklep
39.
Glede na zgornje navedbe je treba pritožbo ustanove Al-Aqsa zavrniti.
B – Zadeva C-550/10 P
40.
Menim, da je pritožba Kraljevine Nizozemske, s katero se predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe, dopustna, vendar neutemeljena.
41.
Ker je treba okoliščino, da ustanova Al-Aqsa v zadevi C-550/10 P ponavlja predloge iz zadeve C-539/10 P, šteti za nasprotno pritožbo, jo je treba zavrniti kot nedopustno iz istih razlogov kot njeno pritožbo v zadevi C-539/10 P.
1. Neutemeljenost pritožbe Nizozemske
42.
Izpodbijane navedbe glede tretjega pritožbenega razloga v izpodbijani sodbi niso pravno napačne. V točki 178 izpodbijane sodbe je namreč pravilno poudarjeno, da bi moral Svet „daleč od tega, da bi se lahko oprl na sklep v postopku za izdajo začasne odredbe […] izpeljati logično posledico iz razveljavitve nacionalnega ukrepa o zamrznitvi sredstev in ugotoviti, da v nacionalnem pravu ne obstaja več ‚substrat‘, ki bi pravno zadostno utemeljeval ohranitev enakovrednega ukrepa Skupnosti“.
43.
Utemeljenost presoje Sodišča postane očitna, če upoštevamo sistematiko ukrepov za boj proti terorizmu, kot izhaja iz pravnih aktov Unije, ter poleg tega dejansko in pravno stanje izpodbijane sodbe.
a) Sistematika omejevalnih ukrepov zaradi boja proti terorizmu
44.
Najprej je pomembna ugotovitev, da sporni ukrepi Unije za boj proti terorizmu niso v prosti presoji Sveta, temveč so tesno povezani z nacionalno zakonodajo držav članic.
45.
Ukrepi Sveta za zamrznitev sredstev se pri tem v skladu s členom 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1 Skupnega stališča 2001/931 izvajajo v dveh korakih.
46.
Da bi lahko Svet sploh sprejel ustrezne ukrepe, člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(4) Skupnega stališča 2001/931 najprej zahteva odločitev pristojnega organa države članice o „začetku preiskave ali pregona zaradi terorističnega dejanja“ (v nadaljevanju: odločitev o pregonu) s podlago na trdnih in zaupanja vrednih dokazih.
47.
Samo na podlagi takšne odločitve o pregonu – ali a fortiori na podlagi obsodbe zaradi storitve nekega dejanja – lahko Svet sploh začne dejavnosti in mora, če je bila oseba vključena na njegov seznam, v drugem koraku – tako člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(6) Skupnega stališča 2001/931 – z rednim preverjanjem zagotoviti „utemeljenost zadržanja [zadevnega subjekta na] seznamu“.
48.
Svet ima pri tem preverjanju širok manevrski prostor. Ob upoštevanju sistematične povezanosti omejevalnih ukrepov Sveta z odločitvijo o pregonu pristojnega organa države članice pa postane kljub temu jasno, od kdaj mora Svet nujno izhajati iz tega, da nadaljnje zadržanje zadevnega subjekta na seznamu ni več utemeljeno: in sicer takrat, ko ob upoštevanju dejanskega in pravnega stanja v državi pristojnega organa, ni več mogoče izhajati iz tega, da zoper še neobsojeno zadevno osebo še vedno poteka preiskava. Končno ukrep Sveta utemeljujejo samo te preiskave.
49.
Svet ima sicer, kot izhaja iz sistematike člena 1 Skupnega stališča 2001/931, na katerega se sklicuje Uredba št. 2580/2001, pravico, da na to ugotovitev o stanju preiskave odločilno vpliva formalno merilo. Po eni strani mora namreč ugotoviti, ali je treba še naprej izhajati iz pravno veljavnega nadaljnjega obstoja odločitve pristojnega organa s podlago na trdnih in zaupanja vrednih dokazih, in po drugi strani preveriti, ali se ta odločitev še naprej dejansko uresničuje, to je ali se še naprej izvajajo preiskovalni ukrepi, ki temeljijo na tej odločitvi.
50.
Tako redno preverjanje seznama s strani Sveta zadevni subjekt varuje pred dvema nevarnostma, ki nista združljivi s pravno državo: prvič, pred tem, da se ohranja na seznamu, čeprav so bili zoper njega sodni preiskovalni ukrepi ustavljeni, neuspešni ali izgubljeni, ne da bi se to odražalo v ustreznem sklepu o ustavitvi postopka, na podlagi katerega bi se ekskulpiral, in drugič, pred tem, da je še naprej na seznamu, čeprav je bila odločitev o pregonu na podlagi actus contrarius pristojnega organa ali na podlagi sodne odločbe odpravljena. V zadnjem primeru je nujno, da Svet seznam spremeni.
51.
Kot namreč kažeta smisel in namen Skupnega stališča 2001/931, na katero napotuje Uredba št. 2580/2001 in ki zahteva odločitev pristojnega organa s podlago na trdnih in zaupanja vrednih dokazih, če takšne odločitve ni, ni več mogoče govoriti o nadaljnji utemeljenosti omejevalnih ukrepov Sveta.
52.
Ob upoštevanju zgornjih zaključkov je jasno, da v nasprotju z navedbami Kraljevine Nizozemske ni utemeljeno, da se ustanova Al-Aqsa še naprej ohrani na seznamu Sveta.
b) Neobstoj odločitve v smislu člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(4) Skupnega stališča 2001/931
53.
Po razveljavitvi odloka je sklep v postopku za izdajo začasne odredbe, ki predstavlja edino mogoče izhodišče za Svet, obvisel v zraku, kot takšen ni vseboval izjave o uvedbi preiskovalnih ukrepov zoper ustanovo Al-Aqsa in torej ni mogel biti „odločitev“ v smislu člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(4) Skupnega stališča 2001/931.
i) Kakovost sklepa kot „odločitve“ po razveljavitvi odloka
54.
Tega, da bi se nizozemski sklep v postopku za izdajo začasne odredbe, po razveljavitvi odloka obravnavan ločeno, v smislu člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(4) Skupnega stališča 2001/931 lahko štel za „odločitev […], [pri kateri] gre za začetek preiskave ali pregon zaradi terorističnega dejanja“, namreč ni mogoče zagovarjati, niti če Svetu priznamo široko diskrecijsko pravico.
55.
Ocen in izjav iz odloka ni več mogoče prenesti na sklep, potem ko je bil navedeni odlok razveljavljen. Tako je hkrati odpadla pravna podlaga sklepa.
56.
Po preizkusu dokumentov se je namreč v nizozemskem sklepu sicer izhajalo iz tega, da je ustanova Al-Aqsa leta 2003 imela stike s terorističnimi skupinami, tako da razveljavitev odloka ni bila utemeljena. Ta sodnikova presoja dejanskega stanja leta 2003, ki sicer ne daje konkretnih informacij o morebitnem stanju preiskave ali tozadevni odločitvi, pa se ne more šteti za odločitev o začetku preiskave v smislu Skupnega stališča 2001/931 in Uredbe št. 2580/2001.
57.
Prav tako postopka za izdajo nizozemskega sklepa, obravnavanega ločeno, ni mogoče enačiti s postopkom, katerega neposredni in bistveni namen je naložitev preventivnih ali restriktivnih ukrepov zoper zadevno osebo, skupino ali subjekt na podlagi boja proti terorizmu in zaradi vpletenosti v terorizem. Postopek, ki ga je začela ustanova Al-Aqsa pri nizozemskih sodiščih, ima, ločeno gledano, ravno nasprotni namen.
58.
Po drugi strani iz nizozemskega sklepa tudi niso razvidni indici o morebitnem od odloka neodvisnem nadaljnjem obstoju odločitve o pregonu zoper ustanovo Al-Aqsa na Nizozemskem. Nasprotno, preiskave zoper ustanovo Al-Aqsa tudi po več letih na Nizozemskem očitno niso pripeljale do pomembnega rezultata. (
31
)
59.
Tako sklep sam po sebi ne izpolnjuje zahtev iz Uredbe št. 2580/2001 in Skupnega stališča 2001/931 glede odločitve za pregon. Tudi ob upoštevanju odloka bi bil le stežka zajet s pojmom „odločitve“ v smislu Skupnega stališča 2001/931, zdaj pa se kaj takšnega zdi nemogoče.
ii) Minimalne zahteve glede pojma „odločitve“ v smislu Uredbe št. 2580/2001 in Skupnega stališča 2001/931
60.
Tudi pri skupnem pregledu (takrat še veljavnega) odloka in sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe bi bilo potrebno veliko truda, da bi ob izključitvi formalnopravnih pomislekov skupni učinek nizozemskega sklepa in odloka opredelili kot „odločitev“ v smislu navedenega predpisa Unije.
61.
O „začetku preiskave ali pregonu zaradi terorističnega dejanja“ v pravem pomenu besede ni bilo mogoče govoriti niti v primeru odloka, ki je bil po naravi ukrep zamrznitve sredstev, niti v primeru sklepa v postopku za izdajo začasne odredbe, v katerem ni šlo za začetek preiskave, temveč za predlog za prenehanje izvajanja zamrznitve sredstev v smislu odloka.
62.
Svet se je v svoji obrazložitvi za zadržanje ustanove Al-Aqsa na seznamu skliceval samo ta nizozemska pravna akta. Zato je v izpodbijani sodbi nizozemska odločitev pravilno označena kot „odvisna“ (
32
), „krožna“ in „napačna“ (
33
).
iii) Vmesni sklep
63.
V obravnavanem primeru tako vsekakor po razveljavitvi nizozemskega odloka manjka nacionalni sklep o pregonu, ki se mora, zato da bi se lahko Svet nanj skliceval, sprejeti v nacionalnem postopku, katerega neposredni in bistveni namen je naložitev preventivnih ali restriktivnih ukrepov zoper zadevno osebo, skupino ali subjekt na podlagi boja proti terorizmu in zaradi vpletenosti v terorizem.
64.
Ali je na Nizozemskem sploh potekal oziroma ali poteka postopek za naložitev preventivnih ali restriktivnih ukrepov v pomembnem obsegu, potem ko je bila ustanova Al-Aqsa uvrščena na seznam Sveta, odlok pa označen kot „nepotreben“ in razveljavljen, je na podlagi dejanskega in pravnega stanja v trenutku odločanja dvomljivo, in tega Sveta ni mogel predpostaviti, ne da bi storil napako pri presoji.
c) Posledice zaradi neobstoja odločitve na podlagi člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in člena 1(6) Skupnega stališča 2001/931
65.
Po prenehanju veljavnosti odloka bi bilo priporočljivo ponovno in temeljito preverjanje ukrepov, ki jih je Svet naložil ustanovi Al-Aqsa, da bi se navedla odločitev v smislu člena 1(4) Skupnega stališča 2001/931, ki bi lahko še naprej utemeljevala zadržanje ustanove Al-Aqsa na spornem seznamu. Vendar se to ni zgodilo.
66.
Ker nadaljnje sklicevanje Sveta na obrazložitev, ki se je lahko poslej opiral samo in edino na nizozemski sklep, kar ni več zadoščalo, je Svet prekoračil svojo diskrecijo, ko je ustanovo Al-Aqsa še naprej zadržal na seznamu, kar bi moralo voditi do razglasitve ničnosti izpodbijanih ukrepov v obsegu, kot ga predlaga ustanova Al-Aqsa.
67.
Zaradi neobstoja ustrezne odločitve pristojnega organa odločitve Sveta, da se ustanova Al-Aqsa še naprej in z nespremenjeno obrazložitvijo ohrani na seznamu, ob upoštevanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 v povezavi s členom 1(6) Skupnega stališča 2001/931 ni mogoče ohraniti. (
34
)
d) Preudarki o temeljnih pravicah
68.
Ta rezultat je nujen tudi ob upoštevanju temeljnih pravic ustanove Al-Aqsa.
69.
Listina o temeljnih pravicah se za dejansko stanje v obravnavanih zadevah sicer ratione temporis ne uporablja, tako da bi se morali vrniti na vlogo temeljnih pravic kot splošnih pravnih načel prava Unije.
70.
Ob upoštevanju resnosti posega v lastninsko pravico zadevne osebe v primeru zamrznitve njegovih sredstev že na podlagi suma in preiskovalnih ukrepov, izrečenih zoper njega, pa se zdi primerno, da za takšen poseg, če je sploh utemeljen, veljajo zelo stroge zahteve. (
35
)
71.
Za ustrezno upoštevanje zahteve po varstvu lastninske pravice kot temeljne pravice mora Svet zato skrbno preveriti obstoj odločitve, ki utemeljuje zamrznitev in nadaljnji obstoj tega pogoja in lahko ob razveljavitvi prvotne odločitve zadevnega subjekta zadrži na seznamu, če obstaja nova odločitev, ki prav tako utemeljuje zamrznitev. Vendar drugače kot v zadevi C-27/09 P (
36
) to v obravnavanem primeru ni bilo podano.
2. Vmesni sklep
72.
Zato je treba zavrniti tudi pritožbo Nizozemske.
VII – Stroški
73.
Glede na to, da pritožnici s svojimi predlogi nista uspeli, je na podlagi člena 69(3), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča, ki se v skladu z njegovim členom 118 uporabi za pritožbeni postopek, primerno, da vsak udeleženec postopka nosi svoje stroške.
VIII – Predlog
74.
Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj odloči:
1.
Pritožbi se zavrneta.
2.
Stichting Al–Aqsa, Kraljevina Nizozemska, Svet Evropske Unije in Evropska Komisija nosijo svoje stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika sklepnih predlogov: nemščina; jezik postopka: nizozemščina.
(
2
)	Dostopna na http://www.un.org/Docs/scres/2001/sc2001.htm.
(
3
)	Skupno stališče Sveta z dne 27. decembra 2001 o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 18, zvezek 1, str. 217.
(
4
)	Člena 1(4) in 2 Skupnega stališča 2001/931.
(
5
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 18, zvezek 1, str. 207. „Deljeni pravni režim“ (tako Ohler C. v točki 5 Kommentierung zu Art. 75 AEUV v: Streinz, R., EUV/AEUV, 2. izdaja, Verlag C. H. Beck, München 2011) s hkratnim obstojem protiterorističnih ukrepov na podlagi Skupnega stališča po eni strani in Uredbe na drugi strani izhaja iz tega, da sta na podlagi Maastrichtske pogodbe stara PEU in PES za to določali vzporedno pravno podlago.
(
6
)	Glede tega glej uvodni izjavi 5 in 6 Uredbe št. 2580/2001 in točko 8 sodbe Splošnega sodišča z dne 11. julija 2007 v zadevi Al-Aqsa proti Svetu (T-327/03, v nadaljevanju: Al-Aqsa I).
(
7
)	Člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 napotuje na člen 1(4), (5) in (6) Skupnega stališča 2001/931.
(
8
)	Navedena uredba je bila večkrat spremenjena in trenutno velja v različici, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 610/2010 z dne 12. julija 2010 (UL L 178, str. 1).
(
9
)	Člen 5 Uredbe št. 2580/2001.
(
10
)	Člen 6 Uredbe št. 2580/2001.
(
11
)	Glej med drugim sodbo Al-Aqsa I in sodbo Splošnega sodišča z dne 9. septembra 2010 v zadevi Al-Aqsa proti Svetu (T-348/07, ZOdl., str. I-4575, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
(
12
)	Staatscourant z dne 7. aprila 2003, točka 68, str. 11; glede podrobnosti glej sodbo Al-Aqsa I, točke od 16 do 21, in prilogo A. 2 k pritožbi v zadevi C-550/10 P.
(
13
)	Tako obrazložitev odloka, glej točko 17 sodbe Al-Aqsa I in točko 175 izpodbijane sodbe.
(
14
)	Člen 2 Sanctieregeling terrorisme 2003.
(
15
)	V nizozemski obrazložitvi odloka je govor o organizacijah, ki podpirajo terorizem na „Midden-Oosten“. Pri tem je treba opozoriti, da nizozemski pojem „Midden-Oosten“ drugače od nemškega „Mittlerer Osten“ zajema tudi države, ki po nemškem pojmovanju spadajo k Bližnjemu vzhodu.
(
16
)	Izvleček tega sklepa je podan v točki 125 izpodbijane sodbe.
(
17
)	Glej točke od 18 do 21 sodbe v zadevi Al-Aqsa I.
(
18
)	Glede „Intrekking Sanctieregeling terrorisme 2003“ glej Staatscourant z dne 1. avgusta 2003, št. 146, str. 9 in točko 170 izpodbijane sodbe.
(
19
)	UL L 160, str. 81.
(
20
)	Sklep Sveta 2007/445/ES z dne 28. junija 2008 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in razveljavitvi sklepov 2006/379/ES in 2006/1008/ES (UL L 169, str. 58).
(
21
)	Ta obrazložitev je uporabljena tudi pri nadaljnjih ukrepih, ki jih je ustanova Al-Aqsa izpodbijala v zadevi T-348/07; glej točko 46 izpodbijane sodbe.
(
22
)	Glej točki 4 in 10 izpodbijane sodbe.
(
23
)	Natančneje, šlo je, prvič, za Sklep 2007/445, drugič, za Sklep Sveta 2007/868/ES z dne 20. decembra 2007 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in razveljavitvi Sklepa 2007/445 (UL L 340, str. 100), tretjič, za Sklep Sveta 2008/583/ES z dne 15. julija 2008 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in razveljavitvi Sklepa 2007/868 (UL L 188, str. 21), in četrtič, za Sklep Sveta 2009/62/ES z dne 26. januarja 2009 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in razveljavitvi Sklepa 2008/583 (UL L 23, str. 25) in Uredbo Sveta (ES) št. 501/2009 z dne 15. junija 2009 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in razveljavitvi Sklepa 2009/62 (UL L 151, str. 14).
(
24
)	Točke od 164 do 181 izpodbijane sodbe.
(
25
)	Sodba Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2009 v zadevi Sison proti Svetu (T-341/07, ZOdl., str. II-3625).
(
26
)	Mišljen je Sklep 2007/445, torej prvi od izpodbijanih ukrepov.
(
27
)	Glej zlasti točke od 63 do 69, od 85 do 90 in od 102 do 106 izpodbijane sodbe.
(
28
)	Glej sodbo Sodišča z dne 5. julija 2011 v zadevi Edwin proti UUNT (C-263/09 P, ZOdl., str. I-5853, točke od 81 do 85).
(
29
)	Sklep predsednika Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Emesa Sugar proti Svetu (C-363/98 P(R), Recueil, str. I-8787, točke od 44 do 46); glej tudi Wägenbaur, B., EuGH VerfO, Satzung und Verfahrensordnungen EuGH/EuG, Verlag C. H. Beck, München 2008, člen 56 Statuta Sodišča Evropske unije, točka 6.
(
30
)	Sklep Sodišča z dne 28. novembra 1996 v zadevi Lenz proti Komisiji (C-277/95 P, Recueil, str. I-6109, točka 50).
(
31
)	Glej točko 181 izpodbijane sodbe.
(
32
)	Glej točko 175 izpodbijane sodbe.
(
33
)	Glej točko 177 izpodbijane sodbe.
(
34
)	Glej točke od 159 do 165 izpodbijane sodbe.
(
35
)	Glej glede pomena preverjanja sorazmernosti pri posegih zaradi ukrepov za preprečevanje širjenja jedrskega orožja sodbo Sodišča z dne 13. marca 2012 v zadevi Melli Bank proti Svetu (C-380/09 P, točka 44 in naslednje).
(
36
)	Glej sodbo Sodišča z dne 21. decembra 2011 v zadevi Francija proti People's Mojahedin Organization of Iran (C-27/09 P, ZOdl., str. I-13427, točka 20).