62018TO0574_RES
(Zadeva T‑574/18 R)
Agroch‑Maks d.o.o.
proti
Evropski komisiji
Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 21. januarja 2019
„Začasna odredba – Fitofarmacevtska sredstva – Aktivna snov oksasulfuron – Nepodaljšanje odobritve za dajanje v promet – Predlog za odlog izvršitve – Neobstoj nujnosti – Tehtanje interesov“
Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji dodelitev – Resna in nepopravljiva škoda – Finančna škoda – Resnost škode – Položaj, ki bi lahko ogrozil obstoj tožeče družbe – Presoja glede na velikost in promet ter položaj skupine, ki ji pripadajo – Dejavnost na zelo reguliranih trgih– Upoštevanje okoliščin posameznega primera
(člena 278 in 279 PDEU)
(Glej točke od 32 do 35, 39, od 40 do 47 in 49.)
Pravo Evropske unije – Načela – Varstvo zaupanja v pravo – Sklicevanje zoper predpis Unije – Pogoji – Nujnost, da je institucija Unije vzpostavila položaj, ki lahko ustvari legitimno pričakovanje – Postopek za podaljšanje odobritve fitofarmacevtske snovi – Rezultati vmesnega poročila, ki ga predloži država članica poročevalka – Neobstoj legitimnega pričakovanja
(Glej točko 48.)
Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji dodelitev – Izvedbena uredba o nepodaljšanju odobritve aktivne snovi za dajanje na trg – Opredelitev tveganj za zdravje ljudi – Sodni nadzor – Obseg – Tehtanje vseh zadevnih interesov
(členi 268, 278, 279 in 340 PDEU)
(Glej točke od 85 do 94.)
Povzetek
Predsednik Splošnega sodišča je v sklepu Agrochem‑Maks/Komisija (T‑574/18 R) z dne 21. januarja 2019 zavrnil predlog za izdajo začasne odredbe na podlagi členov 278 in 279 PDEU, ki ga je vložila družba, ki dejavnosti opravlja na hrvaškem trgu fitofarmacevtskih sredstev in se nanaša na odlog izvršitve Izvedbene uredbe (EU) 2018/1019 o neobnovitvi odobritve aktivne snovi oksasulfuron. (
1
) Predlog za izdajo začasne odredbe je bil vložen v okviru tožbe za razglasitev ničnosti navedene izvedbene uredbe. Družba je v bistvu navedla resno in nepopravljivo škodo zaradi nevarnosti negativnega vpliva na njen promet, izgube tržnih deležev in zmanjšanja njene skupne vrednosti podjetja.
Na prvem mestu je predsednik Splošnega sodišča glede nujnosti in zlasti resnosti zatrjevane škode v tem primeru, ki se nanaša na čisto finančno škodo, opozoril, da se po eni strani v zvezi z izgubo, ki znaša manj kot 10 % prometa podjetij, dejavnih na močno reguliranih trgih, ne zdi, da finančne težave, ki bi jih lahko ta podjetja utrpela, ogrožajo njihov obstoj, in da se morajo po drugi strani ta podjetja v zvezi z izgubo v višini skoraj dveh tretjin prometa – ob priznavanju, da bi finančne težave, povzročene tem podjetjem, lahko ogrozile njihov obstoj v močno reguliranem sektorju, kot je fitofarmacevtski sektor, v katerem so pogosto potrebne velike naložbe in v katerem so lahko pristojni organi prisiljeni posredovati, kadar se pojavijo tveganja za javno zdravje iz razlogov iz razlogov, ki jih zadevna podjetja ne morejo vedno predvideti – če nočejo sama kriti škode, povzročene s takim posredovanjem, pred njim zavarovati z ustrezno politiko. Pojasnjeno je bilo, da sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, pri oceni resnosti škode ne more samodejno in strogo uporabiti le upoštevnega prometa. Prav tako mora upoštevati okoliščine posamezne zadeve in jih ob sprejetju odločbe primerjati s povzročeno škodo v smislu prometa. Predsednik Splošnega sodišča meni, da je treba to prepoved samodejne in stroge uporabe, ki se je navajala predvsem, da bi lahko sodnik presodil, ali je mogoče ugotoviti resnost zatrjevane škode, čeprav promet ne presega okvirnega praga 10 %, razumeti tudi tako, da je s tem sodniku naloženo, da preveri, ali ob upoštevanju okoliščin posamezne zadeve resnosti ni mogoče ugotoviti, čeprav je ta prag presežen.
V zvezi s tem je predsednik Splošnega sodišča najprej navedel, da dejstvo, da je stranka distributer zadevne snovi, na eni strani pomeni, da ji ni treba nositi enakih finančnih stroškov, kot so tisti, potrebni v okviru razvoja dejavnosti proizvajalca, in na drugi strani, da je treba dokazati, da ni ustreznih nadomestnih rešitev.
Predsednik Splošnega sodišča je nato presodil, da dejstvo, da tožeča stranka posluje na močno reguliranem trgu, vodi do tega, da je treba upoštevati njeno poslovno strategijo. V okviru te presoje, brez drugih elementov v zvezi z morebitnimi ukrepi, ki bi jih tožeča stranka sprejela, da bi se izognila potencialno tveganemu položaju glede na naravo zadevnega trga, zgolj preseganje okvirnega praga 10 % ne zadostuje, da bi bil sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, prepričan o resnosti zatrjevane škode.
V tem okviru je bilo še poudarjeno, da se je na načelo varstva legitimnih pričakovanj mogoče sklicevati le v zvezi s položajem, ki bi lahko povzročil to pričakovanje in ki bi ga ustvarila institucija, pristojna za sprejetje končne odločitve, da iz postopka podaljšanja odobritve fitofarmacevtske snovi ne more izhajati nobeno načelo varstva legitimnih pričakovanj v zvezi z rezultati vmesnega poročila, ki ga je predložila država članica poročevalka, saj je to poročilo le vmesna faza dobro poznanega postopka in nikakor ne vpliva na končni rezultat, o katerem odloči Komisija.
Na drugem mestu je glede tehtanja interesov in zlasti glede trditve zadevne družbe, da zadevna aktivna snov ne pomeni znane in dokazane nevarnosti za javno zdravje, predsednik Splošnega sodišča med drugim navedel, da zadevna družba ne more opreti prepričljive utemeljitve na to, da se je snov v Uniji varno uporabljala v daljšem obdobju, ne da bi se poročalo o škodljivih posledicah za človeško zdravje. V fitofarmacevtskem sektorju namreč znanstveni razvoj ni redkost ter tako daje priložnost, da se snovi znova presodijo ob upoštevanju novih znanstvenih spoznanj in odkritij. To je podlaga za postopke podaljšanja in razlog za obstoj časovnih omejitev, ki veljajo za dovoljenja za promet. Zato se mora preizkus sodnika za začasne odredbe pri tehtanju interesov na eni strani nanašati na tveganja, ki so že odkrita, in na drugi na tista, ki jih ni mogoče izključiti. Poleg tega ni pristojen za tehnično presojo znanstvenih podatkov, ki presegajo njegovo pristojnost. Zato so trditve v zvezi z neobstojem tveganja za javno zdravje, ki so bile navedene v okviru dokazovanja obstoja fumus boni juris, predmet nadzora zakonitosti postopka in na njihovi podlagi sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe – če ni drugih elementov in razen morebitnega priznanja očitne napake pri presoji – v okviru tehtanja interesov ne more šteti, da morajo imeti te trditve prednost pred izpodbijanimi presojami, ki pa so načeloma rezultat podrobne in izčrpne preučitve. To še toliko bolj drži, če zatrjevana škoda za javno zdravje ne izhaja iz zbranih znanstvenih podatkov, temveč ravno iz njihovega neobstoja. Pomanjkanje informacij torej ne omogoča, da se izključi tveganje za javno zdravje, ki ga je treba upoštevati glede na druge zadevne interese, ob upoštevanju, prvič, da je načeloma treba zahtevam, povezanim z varovanjem javnega zdravja, nedvomno priznati prevladujoč pomen v razmerju do ekonomskih razlogov, in drugič, da se lahko z zahtevami varovanja javnega zdravja utemeljijo omejitve, ki imajo negativne posledice – celo zelo negativne – za nekatere gospodarske subjekte.
(
1
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2018/1019 z dne 18. julija 2018 o neobnovitvi odobritve aktivne snovi oksasulfuron v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet ter o spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 540/2011 (UL 2018, L 183, str. 14).