Začasna izdaja
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
z dne 20. maja 2026(*)
„ Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Obdavčenje – Trošarine – Člen 32 Direktive 2008/118/ES – Člen 32 Direktive (EU) 2020/262 – Pojem ‚lastna uporaba‘ – Nabava in prevoz blaga s strani fizične osebe z namenom, da ga brezplačno odsvoji drugi fizični osebi
V združenih zadevah T‑685/24, [Jelgratz]i, in T‑686/24, [Buchgint](i),
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Finanzgericht Berlin-Brandenburg (finančno sodišče Berlin-Brandenburg, Nemčija) z odločbama z dne 17. julija 2024, ki sta na Sodišče prispeli 5. decembra 2024, v postopkih
A (T‑685/24),
B (T‑686/24)
proti
Hauptzollamt,
SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov),
v sestavi S. Papasavvas, predsednik, N. Półtorak, sodnica, G. Hesse (poročevalec), D. Petrlík in I. Dimitrakopoulos, sodniki,
generalna pravobranilka: M. Brkan,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi tega, da je Sodišče 6. januarja 2025 na podlagi člena 50b, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predloga za sprejetje predhodne odločbe preneslo na Splošno sodišče,
ob upoštevanju področja iz člena 50b, prvi odstavek, točka (b), Statuta Sodišča Evropske unije in neobstoja samostojnega vprašanja glede razlage v smislu člena 50b, drugi odstavek, navedenega statuta,
na podlagi pisnega dela postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za nemško vlado J. Möller in N. Scheffel, agenta,
–        za švedsko vlado H. Eklinder, F.-L. Göransson, C. Meyer-Seitz in J. Olsson, agenti,
–        za Evropsko komisijo M. Björkland in B. Martenczuk, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 4. februarja 2026
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 32 Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, L 9, str. 12) in člena 32 Direktive Sveta (EU) 2020/262 z dne 19. decembra 2019 o določitvi splošnega režima za trošarino (UL 2020, L 58, str. 4).
2        Ta predloga sta bila vložena v okviru ločenih sporov med posameznikoma A in B ter Hauptzollamt (glavni carinski urad, Nemčija), in sicer v prvem sporu glede obdavčitve cigaret, v drugem pa glede obdavčitve tobaka za segrevanje na podlagi nemškega davka na tobak.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2008/118
3        V uvodnih izjavah 8 in 31 Direktive 2008/118 je bilo navedeno:
„(8)      Ker je za pravilno delovanje notranjega trga še vedno potrebno, da so koncept trošarine in pogoji za njeno plačilo enaki v vseh državah članicah, je treba na ravni Skupnosti jasno določiti, kdaj se trošarinsko blago sprosti za porabo in kdo je davčni zavezanec za plačilo trošarine.
[…]
(31)      Države članice bi morale imeti možnost zagotoviti, da je blago, ki je sproščeno za porabo, označeno z davčnimi ali nacionalnimi identifikacijskimi oznakami. Uporaba teh oznak ne bi smela ovirati trgovine znotraj Skupnosti.
Ker uporaba teh oznak ne bi smela povzročiti dvojne obdavčitve, bi bilo treba jasno opredeliti, da mora država članica, ki je izdala oznake, vrniti, odpustiti ali sprostiti vsak znesek, ki je bil plačan ali zajamčen za pridobitev takšnih oznak, če je obveznost plačila trošarine nastala ali je bila trošarina pobrana v drugi državi članici.
Da pa bi se izognili vsakršni zlorabi, bi morale države članice, ki so izdale te oznake, imeti možnost predpisati, da je treba za vračilo, odpustitev ali sprostitev predložiti dokazila o njihovem umiku ali uničenju.“
4        Člen 7(1) Direktive 2008/118 je določal:
„Obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo in v državi članici, kjer se to zgodi.“
5        Člen 11 Direktive 2008/118 je določal:
„[P]ristojni organi države članice, v kateri je bilo to blago sproščeno v porabo v primerih, ki jih je določila država članica, in v skladu s pogoji, ki jih države članice določijo, da bi preprečile kakršno koli utajo ali zlorabo, [lahko] trošarino na trošarinsko blago, sproščeno v porabo, na zahtevo zadevne osebe povrnejo ali odpustijo.
[…]“
6        Poglavje V Direktive 2008/118,
naslovljeno „Gibanje in obdavčenje trošarinskega blaga po sprostitvi v porabo“, je zajemalo člene od 32 do 38 te direktive. Člen 32, ki je bil v oddelku 1, naslovljenem „Nabave, ki jih opravijo fizične osebe“, iz poglavja V te direktive, je določal:
„1.      Za trošarinsko blago, ki ga nabavijo fizične osebe za lastno uporabo in ga same prevažajo iz ene države članice v drugo, se trošarina obračuna le v državi članici, kjer je blago nabavljeno.
2.      Za določitev, ali je trošarinsko blago iz odstavka 1 namenjeno za lastno uporabo fizične osebe, države članice upoštevajo najmanj naslednje:
(a)      komercialni status imetnika trošarinskega blaga in njegove razloge za razpolaganje z njim;
(b)      kraj, kjer je trošarinsko blago, ali, če je ustrezno, uporabljeni način prevoza;
(c)      kakršne koli dokumente, ki se nanašajo na trošarinsko blago;
(d)      naravo trošarinskega blaga;
(e)      količino trošarinskega blaga.
3.      Za uporabo vsebine točke (e)
odstavka 2 lahko države članice določijo okvirne količine samo v obliki dokaza. Te okvirne količine ne smejo biti nižje od:
(a)      za tobačne proizvode:
–        cigarete: 800 kosov,
[…]“
7        Člen 33, ki je bil v oddelku 2, naslovljenem „Skladiščenje v drugi državi članici“, iz poglavja V Direktive 2008/118, je med drugim določal:
„1.      Brez poseganja v člen 36(1), kadar se trošarinsko blago, ki je že bilo dano v porabo v eni državi članici, skladišči v komercialne namene v drugi državi članici, da bi bilo tam dobavljeno ali uporabljeno, zanj velja obveznost plačila trošarine, ta pa se obračuna v tej drugi državi članici.
Za namene tega člena ‚skladiščenje v komercialne namene‘ pomeni skladiščenje trošarinskega blaga s strani osebe, ki ni fizična oseba, ali s strani fizične osebe, ki ni namenjeno za lastno uporabo in ga ne prevaža sama, v skladu s členom 32.
[…]“
8        Člen 34, ki je bil v oddelku 2 poglavja V Direktive 2008/118, je določal:
„1.      V primerih iz člena 33(1) se trošarinsko blago giba med ozemlji držav članic skupaj s spremnim dokumentom, v katerem so navedeni vsi bistveni podatki iz dokumenta iz člena 21(1).
[…]“
9        Člen 39(3), prvi pododstavek, Direktive 2008/118 je določal:
„Brez poseganja v kakršne koli določbe, ki jih lahko države članice določijo, da bi zagotovile pravilno izvajanje tega člena in preprečile utajo, izogibanje ali zlorabo, države članice zagotovijo, da davčne oznake ali nacionalni identifikacijski znaki iz odstavka 1 ne ustvarjajo omejitev za prosti pretok trošarinskega blaga.“
10      Člen 48(1) Direktive 2008/118 je določal:
„Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo najpozneje do 1. januarja 2010, z učinkom od 1. aprila 2010. […]
[…]“
Direktiva 2020/262
11      Direktiva 2008/118 je bila z učinkom od 13. februarja 2023 razveljavljena z Direktivo 2020/262. V uvodnih izjavah 7 in 41 te direktive je navedeno:
„(7)      Ker je za pravilno delovanje notranjega trga še vedno potrebno, da so koncept trošarine in pogoji za njeno plačilo enaki v vseh državah članicah, je treba na ravni Unije jasno določiti, kdaj se trošarinsko blago sprosti v porabo in kdo je zavezanec za plačilo trošarine.
[…]
(41)      Stopnje trošarin za tobačne izdelke in alkoholne pijače, ki jih uporabljajo države članice, se razlikujejo zaradi več dejavnikov, kot sta davčna politika in politika javnega zdravja, razlike pa so v nekaterih primerih znatne. V zvezi s tem bi morale države članice imeti možnost obvladovati tveganja, ki olajšujejo davčne goljufije, izogibanje davkom ali davčne zlorabe ter ogrožajo ali spodkopavajo javno politiko ali varovanje zdravja in življenja ljudi. Države članice bi morale zato imeti možnost sprejeti ustrezne in sorazmerne ukrepe, ki bi jim omogočali, da opredelijo, ali je trošarinsko blago, ki ga z ozemlja ene države članice na ozemlje druge države članice prevaža fizična oseba, ta fizična oseba nabavila za lastno uporabo.“
12      Člen 6(2) Direktive 2020/262 določa:
„Obveznost plačila trošarine nastane ob sprostitvi v porabo in v državi članici, kjer se to zgodi.“
13      Poglavje V Direktive 2020/262,
naslovljeno „Gibanje in obdavčenje trošarinskega blaga po sprostitvi v porabo“, zajema člene od 32 do 46 te direktive. Člen 32 te direktive, ki je v oddelku 1, naslovljenem „Nabave, ki jih opravijo fizične osebe“, iz navedenega poglavja V, med drugim določa:
„1.      Za trošarinsko blago, ki ga nabavijo fizične osebe za lastno uporabo in ga same prevažajo z ozemlja ene države članice na ozemlje druge države članice, se trošarina obračuna le v državi članici, kjer je trošarinsko blago nabavljeno.
2.      Za določitev, ali je trošarinsko blago iz odstavka 1 namenjeno za lastno uporabo fizične osebe, države članice upoštevajo najmanj naslednje:
(a)      komercialni status imetnika trošarinskega blaga in njegove razloge za razpolaganje z njim;
(b)      kraj, kjer je trošarinsko blago, ali, če je ustrezno, uporabljeni način prevoza;
(c)      kakršne koli dokumente, ki se nanašajo na trošarinsko blago;
(d)      naravo trošarinskega blaga;
(e)      količino trošarinskega blaga.
3.      Za uporabo vsebine točke (e)
odstavka 2 lahko države članice določijo okvirne količine samo v obliki dokaza. Te okvirne količine ne smejo biti nižje od:
(a)      za tobačne proizvode:
–        cigarete: 800 kosov,
[…]
–        tobak za kajenje: 1,0 kg;
[…]“
14      Člen 33, ki je v oddelku 2, naslovljenem „Postopek, ki se uporablja pri gibanju trošarinskega blaga, ki je bilo sproščeno v porabo na ozemlju ene države članice in se giba na ozemlje druge države članice, da bi se tam dobavilo v komercialne namene“, iz poglavja V Direktive 2020/262, določa:
„1.      Kadar se trošarinsko blago, ki je bilo sproščeno v porabo na ozemlju ene države članice, giba na ozemlje druge države članice, da bi se tam dobavilo v komercialne namene ali uporabilo, zanj velja obveznost plačila trošarine v namembni državi članici.
[…]
2.      Za namene tega člena se šteje, da je trošarinsko blago ‚dobavljeno v komercialne namene‘, če je bilo sproščeno v porabo na ozemlju ene države članice, gibalo iz te države članice na ozemlje druge države članice in je dobavljeno osebi, ki ni fizična oseba, ali fizični osebi, če se za gibanje ne uporablja člen 32 ali člen 44 [ki se nanaša na prodajo na daljavo]. Vendar se ne šteje, da je trošarinsko blago dobavljeno v komercialne namene, če ga ta fizična oseba prevaža za lastno uporabo pri gibanju blaga z ozemlja druge države članice.
[…]“
15      Člen 35, ki je v oddelku 2 poglavja V Direktive 2020/262, določa:
„1.      Za trošarinsko blago se šteje, da izpolnjuje zahteve iz tega oddelka samo, če gibanje poteka ob uporabi elektronskega poenostavljenega administrativnega dokumenta, z izvedbo postopkov v skladu s členom 36.
[…]“
16      Člen 54 Direktive 2020/262 določa:
„Države članice dovolijo prejem trošarinskega blaga v skladu s formalnostmi iz členov 33, 34 in 35 Direktive [2008/118] do 31. decembra 2023.
[…]“
17      Člen 55(1) Direktive 2020/262 določa:
„Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členi 2, 3, 6, 12, 16, 17, 19 do 22, 25 do 29, 33 do 46, 54 in 55 ter 57 do 31. decembra 2021. [Evropski] [k]omisiji takoj sporočijo besedilo teh predpisov.
Ob upoštevanju člena 54 države članice te predpise uporabljajo od 13. februarja 2023.
[…]“
18      Člen 57 Direktive 2020/262 določa:
„Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Členi 1, 4, 5, členi 7 do 11, členi 13 do 15, členi 18, 23, 24, členi 30 do 32, členi 47 do 53, člen 56 in člen 58 se uporabljajo od 13. februarja 2023.“
Nemško pravo
Zakon o davku na tobak (TabStG)
19      Člen 1(1), prvi stavek, Tabaksteuergesetz (zakon o davku na tobak) z dne 15. julija 2009 (BGBl. 2009 I, str. 1870, v nadaljevanju: TabStG), v različici z dne 10. avgusta 2021, ki se uporablja od 1. julija 2022, določa:
„Tobačni izdelki, tobak za segrevanje, tobak za vodne pipe in nadomestki za tobačne izdelke so na davčnem ozemlju obdavčeni z davkom na tobak.“
20      Člen 1(2a) TabStG v različici z dne 10. avgusta 2021, ki se uporablja od 1. januarja 2022, določa, da je tobak za segrevanje tobak za kajenje v obliki enot, ki so sestavljene iz posameznega odmerka, ki je namenjen uživanju z vdihavanjem aerosola ali dima, nastalega v ustrezni napravi.
21      Člen 22 TabStG je v različici z dne 25. julija 2014, ki se je uporabljala od 31. julija 2014 do 12. februarja 2023, določal:
„(1)      Tobačni izdelki, ki jih fizična oseba za lastno uporabo nabavi v drugih državah članicah v prostem prometu in jih sama prepelje na davčno ozemlje (za zasebne namene), so oproščeni davka.
(2)      Pri ugotavljanju, ali so tobačni izdelki iz odstavka 1 namenjeni lastni uporabi, je treba upoštevati ta merila:
1.      komercialni status imetnika izdelkov in njegove razloge za razpolaganje z njimi,
2.      kraj, kjer so tobačni izdelki, ali uporabljeni način prevoza,
3.      dokumente, ki se nanašajo na tobačne izdelke,
4.      naravo ali količino tobačnih izdelkov.
(3)      […]
(4)      Zvezno ministrstvo za finance je pooblaščeno, da za zagotovitev davčnih prihodkov brez soglasja Bundesrat (zvezni svet) z uredbo predpiše količino tobačnih izdelkov iz odstavka 1, za katere velja izpodbojna domneva, da niso namenjeni za lastno uporabo fizične osebe.“
22      Člen 22 TabStG v različici z dne 30. marca 2021, ki se uporablja od 13. februarja 2023, določa:
„(1)      Tobačni izdelki, ki jih fizična oseba za lastno uporabo nabavi v drugih državah članicah v prostem prometu in jih sama prepelje na davčno ozemlje (za zasebne namene), so oproščeni davka.
(2)      Pri ugotavljanju, ali so tobačni izdelki iz odstavka 1 namenjeni lastni uporabi, je treba upoštevati ta merila:
1.      komercialni status imetnika izdelkov in njegove razloge za razpolaganje z njimi,
2.      kraj, kjer so tobačni izdelki, ali uporabljeni način prevoza,
3.      dokumente, ki se nanašajo na tobačne izdelke,
4.      naravo ali količino tobačnih izdelkov.
(3)      Zvezno ministrstvo za finance je pooblaščeno, da za zagotovitev davčnih prihodkov brez soglasja Bundesrat (zvezni svet) z uredbo predpiše količino tobačnih izdelkov iz odstavka 1, za katere velja izpodbojna domneva, da niso namenjeni za lastno uporabo fizične osebe.“
23      Člen 23(1) TabStG je v različici z dne 15. julija 2009, ki se je uporabljala od 1. aprila 2010 do 12. februarja 2023, določal:
„Če se tobačni izdelki v primerih, ki niso navedeni v členu 22(1), v nasprotju s členom 17(1) sprostijo v porabo na davčnem ozemlju iz druge države članice ali so tja odpremljeni (v komercialne namene), obveznost plačila davka nastane v trenutku, ko se tobačni izdelki prvič posedujejo v komercialne namene. Zavezanec za plačilo davka je oseba, ki opravi dobavo ali poseduje tobačne izdelke, prejemnik pa to postane takoj, ko
začne razpolagati s tobačnimi izdelki. […]“
24      Člen 23f(1) TabStG v različici z dne 30. marca 2021, ki se uporablja od 13. februarja 2023, določa:
„Ob upoštevanju odstavka 2 obveznost plačila davka nastane:
[…]
4.      če se tobačni izdelki v primerih, ki niso tisti iz
členov 22(1) in 23(1), v nasprotju s členom 17(1) sprostijo v porabo na davčnem ozemlju druge države članice ali so tja odpremljeni: če se prvič posedujejo na davčnem ozemlju; v vseh drugih primerih: če se posedujejo zaloge tobačnih izdelkov, sproščenih v porabo, in če davek na davčnem ozemlju še ni bil pobran.“
Uredba o davku na tobak (TabStG)
25      Člen 39 Tabaksteuerverordnung (uredba o davku na tobak) z dne 5. oktobra 2009 (BGBl. 2009 I, str. 3262, v nadaljevanju: TabStV) je v različici, ki se je uporabljala od 1. julija 2021 do 28. oktobra 2022, določal:
„(1)      Če se v skladu s členom 22 [TabStG] na davčno ozemlje v zasebne namene prepelje več kot 800 cigaret […], velja izpodbojna domneva, da se tobačni izdelki prevažajo na davčno ozemlje v komercialne namene (člen 23 [TabStG]).
(2)      Odsvojitev tobačnih izdelkov, tudi če je ta brezplačna, se ne glede na vneseno količino ne šteje za lastno uporabo v smislu člena 22 [TabStG].“
26      Člen 39 TabStV v različici, v kateri se odstavek 1 uporablja od 13. februarja 2023, odstavek 2 pa od 1. julija 2021, določa:
„(1)      Če se v skladu s členom 22 [TabStG] na davčno ozemlje v zasebne namene vnese več kot 800 cigaret, 800 kosov tobaka za segrevanje, 200 cigar, 400 cigarilosov ali več kot en kilogram tobaka za kajenje, velja izpodbojna domneva, da se tobačni izdelki vnašajo na davčno ozemlje v komercialne namene (členi od 23 do 23c [TabStG]).
(2)      Odsvojitev tobačnih izdelkov, tudi če je ta brezplačna, se ne glede na vneseno količino ne šteje za lastno uporabo v smislu člena 22 [TabStG].“
Postopka v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
27      A in B, tožeči stranki iz postopkov v glavni stvari, sta posameznika, ki so ju ob prihodu s
Poljske pregledali nemški carinski uradniki, medtem ko sta prevažala tobačne izdelke, označene s poljsko davčno znamko.
28      A je bil 6. avgusta 2022 pregledan, ko je prevažal 800 cigaret. Carinskim uradnikom naj bi izjavil, da ni kadilec in da te cigarete prevaža za znanca. Zadevne cigarete so bile zasežene, A pa je moral plačati nemški davek na tobak. Pozneje je v pritožbenem postopku pojasnil, da je te cigarete kupil, da bi jih podaril očetu, ki prebiva v Nemčiji.
29      B pa je bil 27. aprila 2023 pregledan, ko je prevažal 400 cigaret in 200 kosov tobaka za segrevanje. Na vprašanje carinskih uradnikov je odgovoril, da so cigarete namenjene za njegovo osebno uporabo, medtem ko bo tobak za segrevanje uporabljala njegova hči. Svoje cigarete je smel obdržati brez plačila davka. Tobak za segrevanje, namenjen njegovi hčerki, pa so mu zasegli in je zanj moral plačati nemški davek na tobak.
30      Glavni carinski urad je v obeh primerih menil, da tako blago ni oproščeno nemškega davka na tobak, kadar ga fizična oseba nabavi in ga nato vnese na davčno ozemlje, da bi ga na tem ozemlju podarila, v skladu s členom 39(2) TabStV, ki se uporablja od 1. julija 2021.
31      Po neuspešnih pritožbah je vsaka od tožečih strank iz postopkov v glavni stvari pri Finanzgericht Berlin-Brandenburg (finančno sodišče Berlin-Brandenburg, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo zoper odmerno odločbo, ki ji je bila izdana iz naslova nemškega davka na tobak, in zoper zaseg zadevnega blaga.
32      V tem okviru se predložitveno sodišče sprašuje, ali lahko gre za nabavo tobačnih izdelkov za lastno uporabo v smislu člena 32 Direktive 2008/118, ki se uporablja za dejansko stanje v sporu o glavni stvari v zadevi T‑685/24, in v smislu člena 32 Direktive 2020/262, ki se uporablja za dejansko stanje v sporu o glavni stvari v zadevi T‑686/24, kadar je te tobačne izdelke nabavila fizična oseba, da bi jih dala drugi osebi, ali pa je treba šteti, da vsak namen odsvojitve, tudi če je ta brezplačna, izključuje, da bi se štelo, da je fizična oseba te izdelke nabavila za lastno uporabo. Poleg tega predložitveno sodišče dvomi o merilih, ki bi jih bilo treba uporabiti za opredelitev take nabave kot darila, če bi bilo treba sprejeti, da to darilo lahko pomeni lastno uporabo v smislu teh določb. V zvezi s tem se sprašuje, ali je krog prejemnikov takega darila po definiciji mogoče omejiti na krog bližnjih družinskih članov, ki jim je oseba dolžna zagotoviti preživljanje, ali pa je treba vključiti tudi darila drugim osebam.
33      V teh okoliščinah je Finanzgericht Berlin-Brandenburg (finančno sodišče Berlin‑Brandenburg) v zadevah T‑685/24 in T‑686/24 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba [člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262] razlagati tako, da nasprotuje[ta] nacionalni razlagi, v skladu s katero je ‚lastna uporaba‘ izključena v primeru nabave tobačnih izdelkov za odsvojitev drugi osebi, tudi če je ta odsvojitev brezplačna, ne glede na odsvojeno količino?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
Ali je treba [člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262] razlagati tako, da pojem „lastna uporaba“ ob upoštevanju drugih meril – zlasti količinskega merila – vključuje darila bližnjim sorodnikom, ne pa tudi daril drugim osebam?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
34      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262 razlagati tako, da pojem ‚lastna uporaba‘ fizične osebe iz teh členov ne zajema položaja, v katerem zadevna fizična oseba nabavi in prevaža trošarinsko blago, da bi ga brezplačno odsvojila drugi fizični osebi, in to ne glede na količino tega blaga.
35      Najprej je treba opozoriti, na eni strani, da se je v skladu s členom 48(1) Direktive 2008/118 in členom 57 Direktive 2020/262 člen 32 Direktive 2008/118 uporabljal od 1. aprila 2010 do 12. februarja 2023. Ratione temporis
se torej uporablja za dejansko stanje iz spora o glavni stvari v zadevi T‑685/24, saj je bila mejna kontrola opravljena 6. avgusta 2022. Na drugi strani, člen 32 Direktive 2020/262, ki se uporablja od 13. februarja 2023, ratione temporis ureja dejansko stanje iz spora o glavni stvari v zadevi T‑686/24, saj je bila mejna kontrola izvedena 27. aprila 2023.
36      Poleg tega je treba navesti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso iz zahtev tako po enotni uporabi prava Evropske unije kot po spoštovanju načela enakosti izhaja, da je treba izraze določbe prava Unije, ki za določitev svojega pomena in obsega ne napotuje izrecno na pravo držav članic, navadno v vsej Uniji razlagati avtonomno in enotno (glej v tem smislu sodbo z dne 10. junija 2021, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nedolžen posrednik), C‑279/19, EU:C:2021:473, točka 23 in navedena sodna praksa).
37      Člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262 za določitev pomena in obsega pojma ‚lastna uporaba‘ ne vsebujeta nobenega izrecnega napotila na pravo držav članic. Ta pojem je treba torej za namene uporabe teh direktiv šteti za avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba na ozemlju vseh držav članic razlagati enotno.
38      Čeprav besedilo člena 32(1) Direktive 2020/262 ni popolnoma enako besedilu člena 32(1) Direktive 2008/118, je vsebina teh določb v bistvu enaka.
39      V navedenih določbah je določeno, da kadar trošarinsko blago nabavi fizična oseba za lastno uporabo in ga sama prevaža iz ene države članice v drugo, se trošarina obračuna le v državi članici, kjer je bilo to blago nabavljeno.
40      Tako morajo biti za uporabo člena 32 Direktive 2008/118 ali člena 32 Direktive 2020/262 izpolnjeni trije pogoji: trošarinsko blago mora nabaviti fizična oseba, nabaviti ga mora za lastno uporabo, prevoz tega blaga pa mora opraviti ta fizična oseba sama iz ene države članice v drugo (glej po analogiji sodbo z dne 23. novembra 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, točka 33 in navedena sodna praksa). V obravnavani zadevi se prvo vprašanje predložitvenega sodišča nanaša zgolj na drugega od teh pogojev, saj sta preostala dva, kot je razvidno iz predlogov za sprejetje predhodne odločbe, izpolnjena.
41      Pri razlagi določbe prava Unije je treba upoštevati izraze iz te določbe, sobesedilo, v katero je umeščena, in cilj, ki mu sledi (sodba z dne 14. novembra 2019, State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, točka 34; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 27. maja 2019, PF (Generalni državni tožilec Litve), C‑509/18, EU:C:2019:457, točka 28).
42      Na prvem mestu, kar zadeva jezikovno razlago pojma „lastna uporaba“ v smislu člena 32 Direktive 2008/118 in člena 32 Direktive 2020/262, je treba navesti, da se v nekaterih jezikovnih različicah teh določb, kot so španska (uso propio), angleška (own use), hrvaška (vlastitu uporabu), grška (diki tou chrisi), italijanska (uso personale), portugalska (uso pessoal), slovaška (vlastné použitie) in slovenska različica (lastno uporabo),
ta izraz jasno nanaša na osebno ali lastno uporabo. Vendar druge jezikovne različice teh istih določb niso tako jasne, saj ni mogoče popolnoma izključiti, da bi lahko zajemale sklicevanje na nekatere nabave proizvodov, opravljene z namenom brezplačne odsvojitve tretji osebi. To velja zlasti za francosko (besoins propres), nizozemsko (eigen behoeften), češko (vlastní potřebu) in – kot navaja predložitveno sodišče – nemško različico (Eigenbedarf).
43      Tako besedilo člena 32 Direktive 2008/118 in člena 32 Direktive 2020/262 ne zadostuje za odpravo dvoumnosti glede tega, kako je treba te določbe razlagati. V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da formulacija, uporabljena v eni od jezikovnih različic določbe prava Unije, ne more biti edina podlaga za razlago te določbe oziroma ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Določbe prava Unije je treba namreč razlagati in uporabljati enotno, ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije. V primeru razhajanj med jezikovnimi različicami besedila prava Unije je treba zadevno določbo razlagati glede na njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je (glej sodbo z dne 18. septembra 2019, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, točka 37 in navedena sodna praksa).
44      Na drugem mestu, kar zadeva
sobesedilo, v katero sta umeščena člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262, je treba opozoriti, da ti direktivi določata pravila, ki se nanašajo na skladiščenje, gibanje in nadzor trošarinskega blaga, in to zlasti zato, da se zagotovi, da je obveznost plačila trošarine enaka v vseh državah članicah (glej po analogiji sodbo z dne 23. novembra 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, točka 27 in navedena sodna praksa).
45      V skladu s ciljem, da se harmonizira trenutek nastanka obveznosti za plačilo trošarine, naveden v uvodni izjavi 8 Direktive 2008/118 in uvodni izjavi 7 Direktive 2020/262, ti direktivi v členu 7(1) oziroma členu 6(2) določata, da obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo v državi članici, kjer se to zgodi.
46      Vendar kljub tem določbam ni izključeno, da se trošarine nato poberejo v drugi državi članici. To je sicer predmet poglavja V direktiv 2008/118 in 2020/262, ki ureja gibanje in obdavčenje trošarinskega blaga po sprostitvi v porabo.
47      Ker je trošarina davek na porabo, mora biti čas nastanka obveznosti za plačilo v tesni zvezi s potrošnikom (glej v tem smislu sodbo z dne 2. junija 2016, Polihim‑SS, C‑355/14, EU:C:2016:403, točki 50 in 51). V ta namen člen 33 Direktive 2008/118 in člen 33 Direktive 2020/262 med drugim določata, da za trošarinsko blago velja obveznost plačila trošarine v namembni državi članici, kadar je to sproščeno v porabo na ozemlju ene države članice in se nato giba na ozemlje druge države članice, „da bi se tam uporabilo“.
48      Za blago, ki ga nabavi in prevaža fizična oseba za lastno uporabo, pa se v skladu s členom 32 Direktive 2008/118 in členom 32 Direktive 2020/262
trošarina plača v državi članici nabave trošarinskega blaga.
49      V splošni sistematiki poglavja V navedenih direktiv sta člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262 izjemi od splošnega sistema obdavčitve iz člena 33 teh direktiv in ju je zato treba razlagati ozko. Taka razlaga je v skladu z jezikovnimi različicami teh določb, ki se sklicujejo na pojem osebne ali lastne uporabe.
50      Na tretjem mestu, kar zadeva cilje, ki se uresničujejo z direktivama 2008/118 in 2020/262, je treba pojasniti, da v sistematiki teh direktiv trošarine pomenijo davek na porabo, katerega pobiranje s strani držav članic med drugim ustreza zahtevam proračunske politike in zahtevam varovanja javnega zdravja, in sicer z omejevanjem porabe izdelkov, ki pomenijo tveganje za zdravje, kot so tobak ali alkoholne pijače. Zaradi takih pomislekov je prišlo do ugotovljenih razlik
med stopnjami obdavčitve, ki jih uporabljajo različne države članice. V tem okviru je cilj direktiv 2008/118 in 2020/262 vzpostaviti harmoniziran splošni sistem trošarin za zagotovitev prostega pretoka zadevnega blaga in s tem pravilnega delovanja notranjega trga (sodba z dne 13. januarja 2022, MONO, C‑326/20, EU:C:2022:7, točka 28).
51      Kot je generalna pravobranilka poudarila v točki 40 sklepnih predlogov, je med cilji Direktive 2008/118 boj proti davčnim utajam, izogibanju davkom in morebitnim zlorabam, kot je razvidno iz uvodne izjave 31, člena 11 in člena 39(3), prvi pododstavek, te direktive (sodba z dne 9. junija 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA, C‑55/21, EU:C:2022:459, točka 55). To je tudi eden od ciljev, ki se uresničujejo z Direktivo 2020/262. V uvodni izjavi 41 te direktive je v zvezi s tem pojasnjeno, da morajo imeti države članice zaradi stalnih, včasih znatnih razlik med stopnjami trošarin, ki jih uporabljajo države članice – zlasti za tobačne izdelke – možnost obvladovati tveganja v zvezi z davčnimi goljufijami, izogibanjem davkom in davčnimi zlorabami ter tveganja, ki ogrožajo javni red ali varovanje zdravja in življenja ljudi.
52      Za dosego tega cilja morajo imeti države članice, kot je navedeno v uvodni izjavi 41 Direktive 2020/262, možnost ta tveganja
obvladovati, med drugim z ustreznimi in sorazmernimi ukrepi, ki bi jim omogočali, da opredelijo, ali je trošarinsko blago, ki ga z ozemlja ene države članice na ozemlje druge države članice prevaža fizična oseba, ta fizična oseba nabavila za lastno uporabo.
53      V zvezi s tem je treba navesti, da čeprav je v skladu s členom 34 Direktive 2008/118 in členom 35 Direktive 2020/262 gibanje trošarinskega blaga v komercialne namene pogojeno s strogo digitalno sledljivostjo z elektronskimi upravnimi dokumenti, je za prevoz tega blaga, ki ga opravi fizična oseba, značilna oprostitev vsakršne upravne formalnosti. Za izravnavo tega neobstoja dokumentiranja so v členu 32(2) Direktive 2008/118 in členu 32(2) Direktive 2020/262 navedeni elementi, ki jih države članice upoštevajo pri ugotavljanju, ali je trošarinsko blago, ki ga nabavi in prevaža fizična oseba, namenjeno za lastno uporabo te fizične osebe. Med temi elementi so količina izdelkov, ki se prevažajo (za cigarete je to 800 kosov) in razlogi za skladiščenje.
54      Iz tega sledi, da v okviru nenapovedanih pregledov, ki temeljijo zlasti na okvirnih pragovih iz Direktive 2008/118 in Direktive 2020/262, ob upoštevanju neobstoja dokumentiranja in enkratne narave kontrol na notranjih mejah obstaja strukturno tveganje goljufije zaradi zlorabe pojma „lastna uporaba“.
55      To je potrjeno z nedavno študijo Komisije, ki jo je generalna pravobranilka navedla v točki 47 sklepnih predlogov in v skladu s katero je bila zaradi majhne verjetnosti, da bi bile fizične osebe med svojimi potovanji pregledane, ugotovljena zloraba režima iz člena 32(1) Direktive 2008/118 in člena 32(1) Direktive 2020/262, zlasti v zvezi s količinami tobaka, ki so jih iz držav članic z nizkimi stopnjami trošarin fizične osebe prepeljale v države članice z višjimi stopnjami.
56      Zato bi široka razlaga pojma „lastna uporaba“ v smislu, da bi zajemala brezplačne odsvojitve med fizičnimi osebami, pomenila znatno tveganje izogibanja davkom, ker bi lahko nekatere odsvojitve neposredno ali posredno privedle do protidajatve, ki je davčna uprava ne bi mogla preveriti ali odkriti oziroma bi jo lahko preverila ali odkrila le z veliko težavo. Tako bi se s široko opredelitvijo pojma „lastna uporaba“ ustvarilo ugodno okolje za izogibanje režimu iz člena 32 Direktive 2008/118 in člena 32 Direktive 2020/262, s čimer bi bili ogroženi cilji, navedeni v točki 51 zgoraj.
57      Obratno pa ozka razlaga pojma „lastna uporaba“ skupaj s carinskim nadzorom nad ponavljajočimi se prevozi izdelkov, ki jih opravi fizična oseba, lahko učinkovito prispeva k boju proti izogibanju davkom. V takem primeru se namreč carinska uprava lahko bori proti zlorabam tako, da se zlasti opre na izjave fizične osebe, in tako, da opravi presojo združljivosti vseh prepeljanih količin v danem obdobju s potrebami osebne uporabe, ki jih je mogoče razumno predvideti.
58      Zato nujnost preprečevanja izogibanja davkom in davčnim praksam, ki pomenijo utajo ali zlorabo,
in boja proti njima govori v prid ozki razlagi pojma „lastna uporaba“ iz člena 32(1) Direktive 2008/118 in člena 32(1) Direktive 2020/262, ki med drugim izključuje položaj, v katerem fizična oseba nabavi in prevaža trošarinsko blago, da bi ga brezplačno odsvojila drugi fizični osebi, in to ne glede na količino tega blaga, ki naj bi bilo odsvojeno.
59      To velja še toliko bolj, ker bi široka razlaga pojma „lastna uporaba“, ki bi zajemala tudi odsvojitve drugim fizičnim osebam, lahko oslabila davčno politiko in politiko javnega zdravja držav članic, saj bi končnemu potrošniku omogočila, da se izogne davčnemu bremenu, ki je namenjeno odvračanju od porabe zadevnih proizvodov. Kot je generalna pravobranilka poudarila v točki 49 sklepnih predlogov, je Sodišče namreč že razsodilo, da so trošarine, kar zadeva tobačne izdelke, pomembno in učinkovito orodje boja zoper porabo teh izdelkov in s tem varovanja javnega zdravja (glej sodbo z dne 29. junija 2017, Komisija/Portugalska, C‑126/15, EU:C:2017:504, točka 67 in navedena sodna praksa).
60      V teh okoliščinah je treba pojem „lastna uporaba“ razlagati tako, da je omejen na nabavo in prevoz trošarinskih izdelkov, kot so tobačni izdelki, ki so namenjeni za strogo osebno uporabo s strani posameznika, ki je te izdelke nabavil.
61      Te razlage ne more omajati sodna praksa Sodišča, ki jo navaja predložitveno sodišče in ki se nanaša na pojem „osebni ali gospodinjski predmet“ v smislu člena 7(3) Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 z dne 9. decembra 1996 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 136), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1320/2014 z dne 1. decembra 2014 (UL 2014, L 361, str. 1).
62      Sodišče je namreč v sodbi z dne 12. maja 2021, Hauptzollamt B (Kaviar jesetrovk) (C‑87/20, EU:C:2021:382), ugotovilo, da je tako iz konteksta, v katerega je umeščena Uredba št. 338/97, kot iz ciljev te uredbe razvidno, da mrtvega osebka, njegovih delov ali izdelkov iz njega, kot je kaviar jesetrovk, ni mogoče opredeliti kot „osebni ali gospodinjski predmet“, če je imel uvoznik komercialni namen, medtem ko bi bila ta opredelitev dopustna, če bi
bil kaviar v osebni lasti ali posesti v nekomercialne namene, pri čemer ni pomembno, da je bil namenjen tretji osebi.
63      Vendar izraz „osebni ali gospodinjski predmet“, naveden v točki 61 zgoraj, ne ustreza izrazu „lastna uporaba“, kot je naveden v členu 32 Direktive 2008/118 in členu 32 Direktive 2020/262. Poleg tega, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 54 sklepnih predlogov, se z Uredbo št. 338/97 ne uresničuje cilj boja proti davčnim utajam, izogibanju davkom in morebitnim zlorabam, ki se uresničuje z Direktivo 2008/118 in Direktivo 2020/262, temveč je njen cilj zagotoviti kar najbolj celovito varstvo prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi ob upoštevanju ciljev, načel in določb Konvencije o mednarodni trgovini z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami, podpisane v Washingtonu 3. marca 1973 (Recueil des traités des Nations unies, zvezek 993, št. I‑14537) (sodba z dne 12. maja 2021, Hauptzollamt B (Kaviar jesetrovk), C‑87/20, EU:C:2021:382, točka 34).
64      Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262 razlagati tako, da pojem „lastna uporaba“ s strani fizične osebe ne zajema položaja, v katerem zadevna fizična oseba nabavi in prevaža trošarinsko blago, da bi ga brezplačno odsvojila drugi fizični osebi, in to ne glede na količino tega blaga, ki naj bi bilo odsvojeno.
Drugo vprašanje
65      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 32 Direktive 2008/118 in člen 32 Direktive 2020/262 razlagati tako, da se pojem „lastna uporaba“ uporablja za darila, dana bližnjim sorodnikom, ne pa tudi za darila, namenjena drugim osebam.
66      Ker pa je bilo to vprašanje postavljeno samo za primer, da bi bil odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, nanj ni treba odgovoriti.
Stroški
67      Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Splošnemu sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
razsodilo:
Člen 32 Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS in člen 32 Direktive Sveta (EU) 2020/262 z dne 19. decembra 2019 o določitvi splošnega režima za trošarino je treba razlagati tako, da pojem „lastna uporaba“ s strani fizične osebe ne zajema položaja, v katerem zadevna fizična oseba nabavi in prevaža trošarinsko blago, da bi ga brezplačno odsvojila drugi fizični osebi, in to ne glede na količino tega blaga, ki naj bi bilo odsvojeno.
Papasavvas
Półtorak
Hesse
Petrlík
Dimitrakopoulos
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 20. maja 2026.
Podpisi
*      Jezik postopka: nemščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.