62004CC0509
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ANTONIA TIZZANA,
predstavljeni 17. januarja 2006 (
1
)
Zadeva C-509/04
Magpar VI BV
proti
Staatssecretaris van Financiën
„Posredni davki na zbiranje kapitala — Direktiva 69/335/EGS — Člen 7(1)(b) in (bb) — Dajatev na kapital — Oprostitev — Pogoji — Ohranitev pridobljenih deležev družbe v obdobju petih let“
1.
Ta postopek se nanaša na dve vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je na podlagi člena 234 ES Sodišču predložilo Hoge Raad der Nederlanden (nizozemsko kasacijsko sodišče; v nadaljevanju: Hoge Raad) v zvezi z razlago člena 7(1) Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, (
2
) kot je bila spremenjena z direktivama 73/79/EGS (
3
) in 85/303/EGS (
4
) (v nadaljevanju: Direktiva 69/335 ali le Direktiva).
I – Pravni okvir
Upoštevno pravo Skupnosti
2.
V skladu s prvo uvodno izjavo je cilj Direktive 69/335 pospeševati prosti pretok kapitala. Iz tega cilja natančneje izhaja, „da naj bi se dajatev na zbiranje kapitala družbe na skupnem trgu obračunala samo enkrat in naj bi bila njena raven enaka v vseh državah članicah, da ne bo v nasprotju s pretokom“ (šesta uvodna izjava). Zato je torej v Direktivi predvideno, da je treba to dajatev uskladiti tako glede njenih struktur kot glede stopenj, ki se uporabljajo (sedma uvodna izjava).
3.
Posledično je v členu 1 Direktive določeno, da „[d]ržave članice obračunajo kapitalskim družbam dajatev na vložke kapitala v skladu z določbami členov od 2 do 9 […]“.
4.
V zvezi s tem postopkom je pomemben še člen 7, v katerem je določeno:
„1.   […]
(a)
stopnja dajatve na kapital ne sme presegati 2 % ali biti nižja od 1 %;
(b)
ta stopnja se zniža za 50 % ali več, če ena ali več kapitalskih družb prenese vsa svoja sredstva in obveznosti ali enega ali več delov svojega poslovanja na eno ali več kapitalskih družb, ki so v postopku ustanavljanja ali že obstajajo.
To znižanje velja ob pogoju, da:
—
plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev deležev družbe ali družb, čeprav imajo države članice pravico razširiti uporabo znižanja na primere, v katerih plačilo za vložke sestoji iz razporeditve deležev družbe ali družb skupaj s plačilom v gotovini, ki ne presega 10 % nominalne vrednosti delnic,
—
imajo družbe, ki sodelujejo v transakciji, sedež dejanske uprave ali registrirani sedež na ozemlju države članice;
[…]“.
5.
Z Direktivo 73/79 je bilo besedilo člena 7(1) spremenjeno, tako da je bila dodana točka (bb), v kateri je določeno:
„(bb)
stopnja dajatve na kapital se lahko zniža za 50 % ali več, kadar kapitalska družba, ki je v postopku ustanavljanja ali že obstaja, pridobi deleže, ki predstavljajo vsaj 75 % predhodno izdanega kapitala družbe druge kapitalske družbe. V primeru, ko se ta odstotek doseže na podlagi več transakcij, znižana stopnja velja samo za transakcijo, s katero je bil dosežen ta odstotek, in naslednje transakcije, ki zvišajo ta odstotek.
Vendar je znesek dajatve, ki ni bil obračunan na podlagi te določbe, dolgovan, če prevzemna družba pet let od dneva, ko je bila opravljena transakcija, za katero velja znižana stopnja, ne ohrani vseh deležev druge družbe in vsaj 75 % kapitala te družbe, ki ga ima zaradi te transakcije, vključno s tistimi, ki jih je pridobila predhodno in ki jih je imela ob navedeni transakciji. Upravičenost do znižane stopnje vendarle ostane, če so ti deleži v roku preneseni v okviru transakcije, ki je deležna znižane stopnje na podlagi prvega pododstavka ali točke (b), ali v okviru likvidacije prevzemne družbe.
To znižanje velja, če:
—
plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev deležev družbe ali družb, čeprav imajo države članice pravico razširiti uporabo znižanja na primere, v katerih plačilo za vložke sestoji iz razporeditve deležev družbe ali družb skupaj s plačilom v gotovini, ki ne presega 10 % nominalne vrednosti delnic,
—
imajo družbe, ki prejmejo kapitalski vložek, in družbe, katerih deleži so vloženi, sedež dejanske uprave ali registrirani sedež na ozemlju države članice“.
6.
Nazadnje je treba opozoriti še na Direktivo 85/303, ki je člen 7 nadomestila z besedilom:
„1.   Države članice oprostijo dajatve na kapital transakcije razen tistih, navedenih v členu 9, ki so bile 1. julija 1984 oproščene ali obdavčene po stopnji 0,50 % ali manj.
Za oprostitev veljajo pogoji, ki so se uporabljali na ta dan za odobritev oprostitve ali za obdavčitev po stopnji 0,50 % ali manj.
[…]“.
7.
Ker novo besedilo člena 7(1) glede oprostitve dajatve na kapital izrecno napotuje na „pogoj[e], ki so se uporabljali [1. julija 1984] za odobritev oprostitve ali za obdavčitev po stopnji 0,50 % ali manj“, se torej uporabljajo pogoji, določeni v členu 7(1)(b) in (bb) Direktive 69/335, kot je bila spremenjena z Direktivo 73/79.
Nacionalna ureditev
8.
Na Nizozemskem je dajatev na kapital urejena z Wet op belastingen van rechtsverkeer (zakon o obdavčenju pravnega prometa; v nadaljevanju: WBR). (
5
) V skladu s členom 32(1) WBR se dajatev na kapital pobira v zvezi z vložki v kapital družb s sedežem na Nizozemskem.
9.
V členu 37 tega zakona je določeno:
„1.   V pogojih, ki bodo določeni s splošnim podzakonskim predpisom, so vložki kapitala oproščeni dajatve;
(a)
pri združitvi, delitvi in notranji reorganizaciji;
[…]
2.   Oprostitev iz odstavka (1)(a) velja samo v teh primerih:
(a)
subjekt, katerega kapital je razdeljen na delnice, v zameno za svoje delnice pridobi izključno delnice drugega podobnega subjekta in tako pridobi vsaj 75 % delnic tega subjekta ali doseže vsaj 75-odstotni delež v njegovem kapitalu;
(b)
subjekt, katerega kapital je razdeljen na delnice, v zameno za svoje delnice pridobi izključno vse premoženje ali celo podjetje ali samostojen del podjetja drugega primerljivega subjekta;
[…]“. (
6
)
10.
Za namene tega postopka je pomemben še člen 14 odloka za izvedbo WBR, (
7
) v katerem je določeno:
„1.   Dajatev, ki z uporabo člena 37(1)(a) [WBR] ni obračunana ob združitvi v smislu člena 37(2)(a) [WBR], subjekt vendarle dolguje, če v petih letih po datumu vložka ta nima več vseh delnic drugega subjekta, ki jih je pridobil ali ki jih je že imel na navedeni datum, ali vsaj 75 % delnic drugega subjekta.
2.   Odstavek 1 se ne uporablja ob odtujitvi delnic v okviru združitve ali notranje reorganizacije v smislu člena 37(2) [WBR] niti ob prenehanju ali likvidaciji subjekta, ki je pridobil delnice“. (
8
)
11.
Nazadnje je treba navesti člen 311 zvezka 2 nizozemskega civilnega zakonika, v skladu s katerim pravne osebe, ki sodelujejo pri združitvi, razen prevzemne pravne osebe, prenehajo obstajati z dnem, ko začne združitev veljati.
II – Dejansko stanje in postopek
12.
Družba M.J. Hoffmann Beheer BV (v nadaljevanju: družba Hoffmann ali prenosna družba) se je leta 1998 s še štirimi drugimi družbami z omejeno odgovornostjo povezala v družbo z neomejeno odgovornostjo, poimenovano Magnus Management Consultants. Vsaka od teh petih družb (v nadaljevanju: prejšnje družbe) je imela enega samega družbenika, fizično osebo, ki je imela v lasti vse deleže družbe.
13.
Avgusta 1998 so bile ustanovljene družba Magpar VI BV (v nadaljevanju: družba Magpar ali družba prevzemnica) in štiri družbe z omejeno odgovornostjo. Vsaka od teh petih družb (v nadaljevanju: nove družbe) je v zameno za svoje deleže pridobila vse deleže vsake od prejšnjih družb. Družba Magpar je v okviru te zamenjave deležev pridobila vse deleže družbe Hoffmann, ene izmed prejšnjih družb.
14.
Vložek deležev družbe Hoffmann v družbo Magpar je bil oproščen dajatve na kapital na podlagi povezanih določb člena 37(1)(a) in (2)(a) WBR (v nadaljevanju: oproščena transakcija).
15.
V okviru posla združitve je bila 31. avgusta 1998 ustanovljena družba Magnus Holding NV (v nadaljevanju: družba Magnus Holding). S to transakcijo (i) je bilo premoženje prejšnjih družb (med temi tudi družbe Hoffmann) na podlagi univerzalnega pravnega nasledstva preneseno na družbo Magnus Holding, (ii) nove družbe (med temi tudi družba Magpar) – ki so bile lastnice vseh deležev prejšnjih družb – pa so sorazmerno glede na lastniški delež v teh pridobile delnice družbe Magnus Holding.
16.
Istega dne je bila ustanovljena tudi zadruga Coöperatie Pym UA (v nadaljevanju: zadruga), v katero se je včlanilo trinajst družb z omejeno odgovornostjo, med katerimi je bila tudi družba Magpar. Ta je delnice družbe Magnus Holding odstopila zadrugi v zameno za pridobitev članskih pravic.
17.
Delnice družbe Magnus Holding so bile 27. novembra 1998 uvrščene v borzno kotacijo na amsterdamski borzi.
18.
Družba Magpar je 5. februarja 1999 prejela obvestilo o naknadni izterjavi dajatve na kapital v znesku 87.782 NLG, plačila katere je bila, kot navedeno, sprva oproščena.
19.
Natančneje, družbi Magpar je bilo očitano, da je kršila prepoved prenosa iz člena 14 odloka o izvedbi WBR, ker delnic družbe Magnus Holding, to je delnic, ki jih je pridobila v okviru združitve v zameno za deleže, ki so bili predmet oprostitve (deleže družbe Hoffmann), ni obdržala pet let od datuma oproščene transakcije. Povedano drugače, nizozemski davčni organ je menil, da je treba šteti, da se je obveznost ohranitve za obdobje petih let, ki je nastala v zvezi z deleži družbe Hoffmann, prenesla na delnice družbe Magnus Holding, prevzemnice prenosne družbe, ki so bile v lasti družbe Magpar, preden jih je ta odstopila zadrugi.
20.
Ker je Inspecteur der Belastingdienst/Ondernemingen (nizozemski davčni inšpektor) zavrnil ugovor družbe Magpar proti tej odločbi, je ta vložila pritožbo pri Gerechtshof te Arnhem (pritožbeno sodišče v Arnhemu).
21.
Vendar je bila tudi pritožba zavrnjena. Zato je družba Magpar vložila pravno sredstvo pri Hoge Raad. To sodišče je, v dvomih glede razlage člena 7(1) Direktive, z odločbo z dne 10. decembra 2004 prekinilo odločanje v svojem postopku in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je člen 7(1)(bb) Direktive 69/335/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo 73/79/EGS, treba razlagati tako, da se, če družba v petih letih po tem, ko je pridobila deleže družbe v okviru združitve z izmenjavo deležev, ki je oproščena dajatve na kapital, nima več teh deležev, ker se je sama družba, katere deleže je imela, združila, pogoji iz zgoraj omenjene določbe Direktive uporabljajo za deleže v prevzemni družbi?
2.
Ali je za odgovor na zgoraj navedeno vprašanje pomembno dejstvo, da je družba, v kateri je druga družba imela deleže, prenehala obstajati zaradi začetka veljavnosti pravne združitve s tretjo družbo (člen 311(1) zvezka 2 civilnega zakonika), tako da ne gre za prenos deležev v dobesednem pomenu?“
22.
V postopku pred Sodiščem sta pisna stališča predložili nizozemska vlada in Komisija.
III – Pravna presoja
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
23.
Hoge Raad s prvim vprašanjem Sodišču v bistvu predlaga, naj pojasni obseg prepovedi prenosa deležev iz člena 7(1)(bb) Direktive, kot je bila spremenjena z Direktivo 73/79, na katerega napotuje različica, ki trenutno velja. Kot smo videli, iz te prepovedi izhaja, da je dajatev na kapital, ki ni bila obračunana v okviru zamenjave kapitalskih deležev, „dolgovan[a], če […] družba [prevzemnica] pet let od dneva, ko je bila opravljena transakcija, za katero velja znižana stopnja, ne ohrani vseh deležev [prenosne] družbe in vsaj 75 % kapitala te družbe“.
24.
Menim, da je treba, da bi bolje razumeli to vprašanje, na kratko povzeti posle, iz katerih izvira spor o glavni stvari.
25.
Družba Magpar je s prvim poslom pridobila – z zamenjavo deležev – vse deleže družbe Hoffmann. Ker je šlo za posel, s katerim je pridobila deleže, ki pomenijo celoten kapital družbe, je bila v skladu s členom 7(1) Direktive oproščena plačila dajatve na kapital. Ta oprostitev je bila torej med drugim odvisna od spoštovanja pogoja prepovedi prenosa deležev družbe Hoffmann v obdobju petih let od njihove pridobitve družbe Magpar.
26.
Manj kot mesec po oproščeni transakciji je bilo celotno premoženje družbe Hoffmann v okviru združitve preneseno na družbo Magnus Holding. Čeprav družba Magpar po tej transakciji ni bila več lastnica predhodno pridobljenih deležev družbe Hoffmann, je kljub temu ohranila pravico do oprostitve, saj je bila tudi ta združitev transakcija, za katero velja oprostitev na podlagi člena 7(1)(b).
27.
Nazadnje je družba Magpar delnice družbe Magnus Holding, ki jih je pridobila v okviru združitve, odstopila zadrugi.
28.
Prav v zvezi s tem zadnjim prenosom delnic bi lahko po mnenju predložitvenega sodišča nastala kršitev navedene prepovedi prenosa.
29.
Hoge Raad se namreč sprašuje o tem, ali se ta prepoved uporablja za delnice (v obravnavanem primeru gre za delnice družbe Magnus Holding), ki jih je pridobila družba, upravičena do oprostitve od dajatve na vložke kapitala, v zameno za deleže, ki so predmet vložka (v tem primeru za deleže družbe Hoffmann). Povedano drugače, to sodišče sprašuje, ali je obveznost ohranitve iz člena 7(1)(bb) mogoče prenesti na deleže, ki niso deleži v okviru vložka, za katerega velja oprostitev. Po njegovem mnenju bi iz takšne razlage izhajalo, da bi morala družba Magpar, da bi lahko bila še naprej upravičena do oprostitve, delnice družbe Magnus Holding ohraniti pet let, ta pogoj pa očitno ne bi bil izpolnjen, če bi navedene delnice odstopila zadrugi pred potekom tega obdobja.
30.
Nizozemska in Komisija sta na obravnavano vprašanje podali popolnoma različna odgovora in utemeljitve, ki jih bom po potrebi navedel v nadaljevanju. Po mnenju Komisije naj bi bila namreč uporaba obveznosti ohranitve iz člena 7(1) za deleže, pridobljene v zameno za prvotno prejete deleže, dodaten pogoj za uporabo oprostitve od dajatve na kapital, ki v navedeni določbi ni predviden. Nizozemska vlada pa trdi, da je razlaga prepovedi prenosa, ki jo je predlagalo predložitveno sodišče, v skladu tako z besedilom kot z duhom Direktive, saj spodbuja zlasti trajnost naložb.
31.
Takoj naj povem, da se s stališčem nizozemskih organov ne strinjam. Tako kot Komisija namreč menim, da je mogoče odgovor na to vprašanje brez težav izpeljati že na podlagi samega besedila člena 7(1) Direktive.
32.
Kot že navedeno, vsebuje zadevna določba natančno in podrobno opredelitev usklajene ureditve področja oprostitve od dajatev na kapital (glej zgornje točke od 4 do 6). V njej so zlasti določeni vrste transakcij, za katere velja oprostitev, pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za oprostitev, pogoji, ki se nanašajo na plačilo za vložke, kraj sedeža zadevnih družb ter najkrajši čas ohranitve kapitala, ki ga je pridobil upravičenec do oprostitve.
33.
Glede zadnjega dejavnika, ki je za obravnavani primer še posebej pomemben, je v členu 7(1)(bb) določeno, da se – ob prenosu deležev družbe, pridobljenih v okviru transakcije, za katero velja oprostitev, v petih letih od datuma te transakcije – upravičenost do oprostitve ohrani, če so zadevni deleži preneseni „v okviru transakcije, ki je deležna znižane stopnje na podlagi prvega pododstavka ali točke (b), ali v okviru likvidacije prevzemne družbe“.
34.
Za ohranitev oprostitve torej zadošča, da je izpolnjen ta pogoj, da torej upravičenec do oprostitve ne razpolaga več z deleži zaradi še ene, kasnejše zamenjave deležev (člen 7(1)(bb), prvi pododstavek), zaradi prenosa vseh sredstev in obveznosti ali delov poslovanja kapitalske družbe (člen 7(1)(b)) ali zaradi likvidacije družbe.
35.
Direktiva poleg tega pogoja ne določa nobenih drugih omejitev na tem področju in zlasti nobene take dodatne prepovedi prenosa, kakršna je tista, ki jo predlaga predložitveno sodišče.
36.
Menim, da je tak sklep – drugače kot trdijo nizozemski organi – tudi v skladu s cilji Direktive, ki želi zlasti zmanjšati „gospodarsk[e] učink[e] dajatve na kapital [ker so] škodljivi za prestrukturiranje in razvoj podjetij“ (druga uvodna izjava Direktive 85/303). (
9
)
37.
Zdi se mi namreč, da bi se s tem ciljem slabo ujemala rešitev, neugodna za zavezanca, ki bi za ohranitev upravičenja do oprostitve določala nadaljnje pogoje. To velja zlasti v primerih, kakršen je zadevni, ko bi se dodatni pogoj prenesel in torej otežil posle preoblikovanja ali združevanja družb, ločene od prvotne oproščene transakcije, kar bi upravičenca do oprostitve odvračalo od sodelovanja v teh poslih ali povzročilo, da bi bilo sodelovanje povezano z višjimi stroški.
38.
Iz zgoraj navedenih razlogov torej menim, da se, če družba prevzemnica v petih letih od dneva vložka deležev, za katerega velja oprostitev od dajatve na vložke kapitala, nima več teh deležev, ker se je prenosna družba združila, pogoji iz člena 7(1) Direktive ne uporabljajo za delnice prevzemnice družbe prenosnice, ki jih je družba prevzemnica pridobila v okviru združitve.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
39.
Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem pojasnilo, ali je za namene uporabe oprostitve iz člena 7(1) Direktive pomembno, da je prenosna družba (Hoffmann) prenehala obstajati zaradi združitve z drugo družbo (Magnus Holding).
40.
Predložitveno sodišče se je pri oblikovanju tega vprašanja sklicevalo zlasti na člen 311(1) zvezka 2 nizozemskega civilnega zakonika, na podlagi katerega družba, ki jo s poslom združitve prevzame druga družba, „preneha obstajati“, ko začne veljati ta transakcija. Zaradi te okoliščine naj bi se v postopku pojavili določeni dvomi glede tega, ali se za združitve, kakršna je zadevna, uporablja člen 7(1)(bb) v zvezi s pogoji za ohranitev pravice do oprostitve. Težava naj bi izvirala iz dejstva, da je v tej določbi določeno, da se upravičenost do oprostitve ohrani le, če so deleži, ki so bili prvotno predmet vložka, „preneseni“ v okviru transakcije, za katero velja oprostitev. Če bi sledili formalnemu pristopu, bi morali ugotoviti, da deleži družbe, ki naj bi zaradi združitve prenehala obstajati, ne morejo biti „preneseni“. Dejansko v skladu z nizozemskim pravom pri združitvi s prenehanjem obstoja prevzete družbe ne pride do prenosa deležev, (
10
) tako da je mogoča razlaga, da obravnavani pogoj v tem primeru ni izpolnjen.
41.
Sam se strinjam z nizozemsko vlado in Komisijo, ki menita, da je treba na to vprašanje odgovoriti nikalno.
42.
Res je sicer, da uporaba glagola „prenesti“ v členu 7(1)(bb), (
11
) drugi pododstavek, ni povsem nedvoumna, vendar se mi obenem zdi, da je mogoče ob upoštevanju celotnega besedila te določbe brez težav odgovoriti na morebitne dvome glede razlage.
43.
Kot sem namreč ugotovil zgoraj (glej zgornji točki 33 in 34), je v tej določbi izrecno navedeno, da lahko upravičenec do oprostitve od dajatve na kapital odsvoji deleže, ki jih je pridobil, ne da bi ob tem izgubil pravico do oprostitve, ne le v okviru nadaljnje zamenjave deležev, ampak tudi v okviru drugačnih transakcij, kakršen je prenos vseh sredstev in obveznosti kapitalske družbe ali enega ali več delov njenega poslovanja. Čeprav v teh primerih prenosna družba formalno ne „prenese“ deležev, ki so predmet vložka, je izid enak, saj deleže odsvoji v okviru transakcije, za katero prav tako velja oprostitev.
44.
Če povzamem zgornje ugotovitve, prenos deležev stricto sensu ni edina oblika, ki omogoča „ohranitev“ oprostitve, obravnavane v členu 7(1)(bb). Poleg tega naj opozorim, da so s stališča Direktive zgoraj navedene transakcije prenosa premoženja „z gospodarskega vidika primerljiv[e]“ s posli zamenjave kapitalskih deležev (druga uvodna izjava Direktive 73/79). (
12
)
45.
Zato se mi zdi, da okoliščina, da posel združitve ne povzroči prenosa deležev, sama po sebi ni pomemben dejavnik, ki bi vplival na ohranitev pravice do oprostitve, če sodi združitev med transakcije, opredeljene v členu 7(1)(bb). Med te pa nedvomno sodi združitev, kakršna je zadevna, s katero pridobi kapitalska družba vse premoženje druge družbe.
46.
Menim torej, da okoliščina, da je prenosna družba zaradi združitve, kakršna je ta, ki je predmet postopka v glavni stvari, prenehala obstajati, ni pomembna za ohranitev pravice do oprostitve plačila dajatve na kapital v smislu člena 7(1) Direktive.
IV – Predlog
47.
Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanji Hoge Raad der Nederlanden odgovori:
1.
Če družba prevzemnica v petih letih od dneva vložka deležev, za katerega velja oprostitev od dajatve na vložke kapitala, nima več teh deležev, ker se je prenosna družba združila, se pogoji iz člena 7(1) Direktive Sveta 69/335/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo 85/303/EGS, ne uporabljajo za delnice prevzemnice družbe prenosnice, ki jih je družba prevzemnica pridobila v okviru združitve.
2.
Okoliščina, da je prenosna družba zaradi združitve, kakršna je ta, ki je predmet postopka v glavni stvari, prenehala obstajati, ni pomembna za ohranitev pravice do oprostitve plačila dajatve na kapital v smislu člena 7(1) Direktive Sveta 69/335/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo 85/303/EGS.
(
1
)	Jezik izvirnika: italijanščina.
(
2
)	UL L 249, str. 25.
(
3
)	Direktiva Sveta 73/79/EGS z dne 9. aprila 1973 o spremembi področja uporabe znižane stopnje dajatve na kapital, določene za nekatere postopke prestrukturiranja družb v členu 7(1)(b) Direktive o posrednih davkih na zbiranje kapitala (v nadaljevanju: Direktiva 73/79; UL L 103, str. 13).
(
4
)	Direktiva Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985 o spremembi Direktive 69/335/EGS o posrednih davkih na zbiranje kapitala (v nadaljevanju: Direktiva 85/303; UL L 156, str. 23).
(
5
)	Stb. 1970, 611, kot je bil spremenjen z zakonom z dne 13. decembra 1996 (Stb. 1996, 652).
(
6
)	Neuradni prevod.
(
7
)	Odlok z dne 22. junija 1971 (Stb. 793), kot je bil glede določb, pomembnih za to zadevo, nazadnje spremenjen z odlokom z dne 27. februarja 1996 (Stb. 144).
(
8
)	Neuradni prevod.
(
9
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 13. oktobra 1992 v zadevi Commerz-Credit-Bank AG (C-50/91, Recueil, str. I-5225, točka 11). Opozorim naj, da je v tretji uvodni izjavi Direktive 85/303 navedeno celo, da „bi bila najboljša rešitev za doseganje teh ciljev [spodbujanja prestrukturiranja in razvoja podjetij ter naložb] odprava dajatev na kapital“.
(
10
)	Vrhovni državni tožilec pri Hoge Raad je v sklepnih predlogih v tej zadevi – na katere se v predložitveni odločbi sklicuje nacionalno sodišče – pojasnil, da v skladu z nizozemskim pravom pri združitvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ne nastane pravi in dejanski prenos deležev. Po združitvi postanejo delničarji prevzete družbe uradno delničarji prevzemne družbe ali prevzemnih družb.
(
11
)	Ta ugotovitev se nanaša na naslednji stavek iz člena 7(1)(bb): „Upravičenost do znižane stopnje vendarle ostane, če so ti deleži v roku preneseni v okviru transakcije, ki je deležna znižane stopnje na podlagi prvega pododstavka ali točke (b), ali v okviru likvidacije prevzemne družbe“.
(
12
)	V tem smislu glej tudi sodbo z dne 13. decembra 1991 v zadevi Muwi Bouwgroep (C-164/90, Recueil, str. I-6049, točka 23).