62022TJ0484
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 22. novembra 2023 (
*1
)
„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Prerazvrstitev – Obdobje prerazvrstitve za leto 2021 – Odločba o neprerazvrstitvi – Referenčni multiplikatorji – Splošne določbe za izvajanje člena 54 PZDU – Ugovor nezakonitosti – Enako obravnavanje – Odgovornost“
V zadevi T‑484/22,
QN, ki ga zastopa H. Tagaras, odvetnik,
tožeča stranka,
proti
Agenciji Evropske unije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (eu-LISA), ki jo zastopa M. Chiodi, agent, skupaj z A. Duron in D. Waelbroeckom, odvetnika,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi O. Porchia, predsednica, L. Madise in P. Nihoul (poročevalec), sodnika,
sodna tajnica: H. Eriksson, administratorka,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 14. junija 2023
izreka naslednjo
Sodbo (
1
)
1
Tožeča stranka, QN, s tožbo na podlagi člena 270 PDEU predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe Agencije Evropske unije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (eu‑LISA) z dne 22. decembra 2021 o njeni neprerazvrstitvi po koncu obdobja prerazvrstitve za leto 2021 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), in drugič, povračilo škode, ki naj bi jo utrpela zaradi njene neprerazvrstitve.
Dejansko stanje
2
Tožeča stranka je bila 1. marca 2019 pri agenciji eu‑LISA zaposlena kot začasni uslužbenec na podlagi člena 2(f) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije (v nadaljevanju: PZDU) in razvrščena v razred AD 9 za opravljanje nalog vodje oddelka „Splošne službe“ te agencije.
3
Tožeča stranka je 28. februarja 2021 postala upravičena do prerazvrstitve.
4
Agencija eu‑LISA je 29. oktobra 2021 objavila upravno informacijo (v nadaljevanju: upravna informacija) o začetku obdobja prerazvrstitve začasnih uslužbencev za leto 2021 (v nadaljevanju: obdobje prerazvrstitve za leto 2021).
5
Ime tožeče stranke ni bilo vključeno na seznam uslužbencev, predlaganih za prerazvrstitev, ki je bil objavljen 3. decembra 2021.
6
Tožeča stranka je 14. decembra 2021 pri skupnem odboru za prerazvrstitev (v nadaljevanju: skupni odbor) izpodbijala dejstvo, da ni bila predlagana za prerazvrstitev. Skupni odbor jo je 22. decembra 2021 obvestil, da ne priporoča njene prerazvrstitve.
7
Istega dne je izvršni direktor agencije eu‑LISA (v nadaljevanju: izvršni direktor) kot organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi (v nadaljevanju: OPSP), objavil seznam uslužbencev, prerazvrščenih v okviru obdobja prerazvrstitve za leto 2021, na katerem ni bilo imena tožeče stranke.
8
Tožeča stranka je 1. marca 2022 vložila pritožbo zoper izpodbijano odločbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), ki se na podlagi člena 46 PZDU po analogiji uporablja za začasne uslužbence. Ta pritožba je bila zavrnjena z odločbo predsednika upravnega odbora agencije eu‑LISA z dne 25. junija 2022 (v nadaljevanju: zavrnilna odločba).
Predlogi strank
9
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo in odločbo o zavrnitvi razglasi za nični;
–
agenciji eu‑LISA naloži plačilo odškodnine v višini 3000 EUR;
–
agenciji eu‑LISA naloži plačilo stroškov.
10
Agencija eu‑LISA Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne kot neutemeljeno;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
[…]
Predlogi za razglasitev ničnosti
[…]
Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava pri razlagi in uporabi klavzule o multiplikatorjih iz člena 5(8) SDI
[…]
– Upoštevanje Priloge I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom in Priloge II k SDI
28
Tožeča stranka s tem očitkom trdi, da je klavzulo o multiplikatorjih kljub besedilu Priloge II k SDI mogoče razlagati le kot mehanizem za določitev števila delovnih mest, ki so na voljo za prerazvrstitev uslužbencev.
29
V bistvu se opira na kontekstualno razlago navedene klavzule in upošteva tudi njene cilje.
30
Agencija eu‑LISA trditve tožeče stranke izpodbija.
31
V zvezi s tem je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi akt, katerega del je (sodba z dne 15. marca 2022, Autorité des marchés financiers, C‑302/20, EU:C:2022:190, točka 63; glej tudi sodbi z dne 9. marca 2023, Les Mousquetaires in ITM Entreprises/Komisija, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, točka 86 in navedena sodna praksa, in z dne 16. marca 2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, točka 31).
32
Na prvem mestu, iz besedila člena 5(8) SDI izhaja, da je odločba o prerazvrstitvi pogojena, prvič, s primerjavo uspešnosti, in drugič, s tem, da uprava po eni strani upošteva proračunska sredstva, ki so na voljo za zadevno obdobje, in po drugi strani upošteva „referenčne multiplikatorje enakovrednosti povprečne kariere, kot se izvajajo v Prilogi II [k SDI]“.
33
Podobno na podlagi člena 5(5) in (7) SDI seznam uslužbencev, predlaganih za prerazvrstitev, in priporočilo skupnega odbora prav tako ne smeta presegati teh multiplikatorjev, kot se izvajajo v Prilogi II k SDI.
34
Po eni strani se v Prilogi II k SDI zahteva, da se referenčni multiplikatorji enakovrednosti povprečne kariere iz Priloge I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom ne presežejo, pri čemer je opozorjeno, da se ti multiplikatorji od 1. januarja 2014 uporabljajo na petletni podlagi. Po drugi strani so s to prilogo ti multiplikatorji pretvorjeni v povprečno delovno dobo v vsakem razredu pred prerazvrstitvijo v višji razred. Ker je multiplikator za razred AD 9 25 %, je ta povprečna delovna doba štiri leta.
35
Tako je v Prilogi II k SDI, na katero napotuje člen 5 SDI, nedvoumno določeno, kako je treba multiplikatorje iz Priloge I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom uporabiti v okviru prerazvrstitve.
36
Jasno besedilo Priloge II torej nasprotuje trditvi tožeče stranke.
37
Na drugem mestu, kar zadeva okvir, v katerega je umeščena klavzula o multiplikatorjih, tožeča stranka meni, da je treba to določbo razlagati izključno z vidika več določb Kadrovskih predpisov. V zvezi s tem navaja:
–
Priloga II k SDI napotuje na Prilogo I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom, v kateri so multiplikatorji dodeljeni vsakemu razredu;
–
ker se s Prilogo I, oddelek B, izvaja člen 6(2) Kadrovskih predpisov, se lahko ti multiplikatorji uporabijo le za izračun števila prostih delovnih mest v vsakem razredu;
–
člen 5(8) in Prilogo II k SDI je torej treba razlagati tako, ker tudi člen 54 PZDU, ki je hierarhično nad SDI, napotuje na multiplikatorje v Prilogi I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom; zato razlaga navedenih multiplikatorjev glede na Kadrovske predpise prevlada nad razlago, ki jo je mogoče podati glede na Prilogo II k SDI.
38
V zvezi s tem je treba zaradi kontekstualne razlage klavzule o multiplikatorjih pojasniti, kako so povezani SDI, člen 54 PZDU in upoštevne določbe Kadrovskih predpisov, in sicer Priloga I, oddelek B, in člen 6 Kadrovskih predpisov.
39
Prvič, klavzula o multiplikatorjih je navedena v SDI, v njih pa je pojasnjeno, kako je treba v okviru agencije eu‑LISA izvajati člen 54 PZDU.
40
SDI so v zvezi s tem izraz široke diskrecijske pravice, ki jo ima agencija eu‑LISA na področju prerazvrstitve začasnih uslužbencev (glej v tem smislu sodbi z dne 12. februarja 2020, WD/EFSA, T‑320/18, neobjavljena, EU:T:2020:45, točka 38 in navedena sodna praksa, in z dne 28. aprila 2021, Correia/EESO, T‑843/19, EU:T:2021:221, točka 54).
41
V skladu s sodno prakso pa se, kadar je taka agencija z notranjo direktivo sprejela posebno ureditev, katere namen je zagotoviti preglednost postopka prerazvrstitve s tem, da je določila podrobna pravila in postopek, ta ureditev obravnava kot samoomejevanje njene diskrecijske pravice, od katere lahko odstopi le z navedbo razlogov, ki lahko upravičijo to spremembo, sicer bi kršila načelo enakega obravnavanja (glej v tem smislu sodbo z dne 12. februarja 2020, WD/EFSA, T‑320/18, neobjavljena, EU:T:2020:45, točka 38 in navedena sodna praksa; glej po analogiji tudi sodbo z dne 9. novembra 2022, QM/Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, točka 87 in navedena sodna praksa).
42
Vendar taka notranja smernica nikakor ne more zožiti področja uporabe Kadrovskih predpisov ali PZDU niti določiti pravil, ki bi odstopala od hierarhično višjih določb, kot so določbe Kadrovskih predpisov in PZDU ali splošna pravna načela (glej sodbi z dne 20. marca 2018, Argyraki/Komisija, T‑734/16, neobjavljena, EU:T:2018:160, točka 66 in navedena sodna praksa, in z dne 15. februarja 2023, Freixas Montplet in drugi/Odbor regij, T‑260/22, neobjavljena, EU:T:2023:71, točka 39 in navedena sodna praksa).
43
Člen 54, prvi odstavek, PZDU pa prerazvrstitev začasnih uslužbencev pogojuje s primerjavo uspešnosti in upoštevanjem multiplikatorjev, pri čemer v zvezi z zadnjenavedenimi zgolj določa, da „Multiplikatorji […], določeni za uradnike v oddelku B Priloge I h Kadrovskim predpisom, ne smejo biti preseženi.“
44
V tej določbi, ki je edina v PZDU, ki se sklicuje na multiplikatorje in na Prilogo I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom, torej ni pojasnjeno, kako je treba uporabiti te multiplikatorje.
45
Nasprotno pa člen 54, drugi odstavek, PZDU napotuje na splošne določbe za izvajanje tega člena, ki jih mora vsaka agencija sprejeti v skladu s členom 110 Kadrovskih predpisov.
46
V zvezi s tem člen 110(2) Kadrovskih predpisov določa podrobna pravila za sprejetje splošnih določb za izvajanje, ki se uporabljajo za agencije, pri čemer je sprejetje teh določb zaupano Evropski komisiji in določeno, da se te določbe smiselno uporabljajo za agencije.
47
Poleg tega člen 28(1) Uredba (EU) 2018/1726 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o (eu‑LISA), o spremembi Uredbe (ES) št. 1987/2006 in Sklepa Sveta 2007/533/PNZ ter o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 1077/2011 (UL 2018, L 295, str. 99) določa, da se za osebje agencije eu‑LISA uporabljajo kadrovski predpisi in pravila, sprejeta s sporazumom med institucijami Unije za izvajanje kadrovskih predpisov.
48
SDI pa so bile sprejete prav na podlagi člena 110(2) Kadrovskih predpisov in člena 54 PZDU ter, po eni strani, člena 20 Uredbe (EU) št. 1077/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o ustanovitvi Evropske agencije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (UL 2011, L 286, str. 1), ki je bil z 11. decembrom 2018 razveljavljen in nadomeščen s členom 28 Uredbe 2018/1726, navedenim v točki 47 zgoraj, in, po drugi strani, s predhodnim soglasjem Komisije z dne 16. decembra 2015, ki je bilo dano agencijam v skladu s členom 110(2) Kadrovskih predpisov v zvezi s pravili za izvajanje člena 54 PZDU.
49
Določbe, navedene v točkah 46 in 47 zgoraj, tako omejujejo polje proste presoje agencije eu‑LISA pri določitvi svojih pravil o prerazvrstitvi svojih uslužbencev.
50
Poleg tega agencija eu‑LISA trdi, ne da bi ji tožeča stranka nasprotovala, da je SDI odobrila Komisija ter da temeljijo na določbah vzorca sklepa za decentralizirane agencije in skupna podjetja, o splošnih določbah za izvajanje člena 54 PZDU (v nadaljevanju: vzorčni sklep), ki ga je sprejela Komisija in ki je v Prilogi I k Sklepu Komisije C(2015) 9563 final z dne 16. decembra 2015, s katerim je bilo decentraliziranim agencijam in skupnim podjetjem dano predhodno soglasje glede splošnih določb za izvajanje člena 45 Kadrovskih predpisov.
51
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da določbe SDI v bistvu povzemajo določbe vzorčnega sklepa. Natančneje, v členu 5 in Prilogi II k SDI so povzete upoštevne določbe navedenega sklepa, zadnjenavedene pa ravno tako pogojujejo prerazvrstitev uslužbencev iz razreda AD 9 z minimalno povprečno delovno dobo štirih let v tem razredu.
52
Iz navedenega izhaja, da pretvorba multiplikatorjev, določenih v Prilogi I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom, v Prilogi II k SDI v minimalno povprečno delovno dobo v razredu povzema določbe, ki jih je sprejela Komisija in ki se na podlagi člena 110 Kadrovskih predpisov in člena 28(1) Uredbe 2018/1726 načeloma uporabljajo za vse agencije.
53
Drugič, v zvezi z določbami Kadrovskih predpisov je treba opozoriti, da Priloga I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom določa „Multiplikatorje enakovrednosti povprečne kariere“ v treh funkcionalnih skupinah (AD, AST in AST/SC) z določitvijo specifičnega multiplikatorja za vsak razred teh skupin. Za razred AD 9 je multiplikator 25 %.
54
Priloga I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom pa ne vsebuje nobenih pojasnil o okviru, v katerem se ti multiplikatorji uporabljajo, niti o tem, kako jih je treba uporabiti.
55
Edina določba Kadrovskih predpisov, ki se nanaša na navedene multiplikatorje, določene v tej prilogi, je člen 6(2) Kadrovskih predpisov. V zvezi s tem se v skladu s členom 6(1) navedenih kadrovskih predpisov v kadrovskem načrtu, ki je priložen delu proračuna za posamezno institucijo, navede število delovnih mest v vsakem razredu in funkcionalni skupini. Člen 6(2) Kadrovskih predpisov določa, da brez poseganja v načelo napredovanja, ki temelji na odlikah, kakor je določeno v členu 45, navedeni načrt zagotovi, da je število prostih delovnih mest v vsakem razredu kadrovskega načrta za vsako institucijo na dan 1. januarja vsakega leta enako številu aktivno zaposlenih uradnikov iz nižjega razreda na dan 1. januarja predhodnega leta, ki se pomnoži s stopnjami za ta razred, določenimi v oddelku B Priloge I, pri čemer se te stopnje s 1. januarjem 2014 uporabljajo na podlagi petletnega povprečja.
56
Člen 6(2) Kadrovskih predpisov tako določa, da se multiplikatorji uporabijo za izračun števila prostih delovnih mest za vsak razred in vsako leto, ki so navedena v kadrovskem načrtu, priloženem delu proračuna zadevne institucije, in da se to število upošteva pri napredovanju uradnikov.
57
Čeprav se v zvezi s tem člen 45(1), prvi stavek, Kadrovskih predpisov sklicuje na člen 6(2) navedenih kadrovskih predpisov in določa, da o napredovanju uradnikov odloča organ za imenovanja ob upoštevanju te zadnjenavedene določbe, pa to ne velja niti za člen 54 PZDU, ki ureja prerazvrstitev uslužbencev, niti za nobeno določbo SDI.
58
Poleg tega člen 5 SDI napotuje izključno na način, kako se multiplikatorji uporabljajo v Prilogi II k SDI, in sicer na povprečno delovno dobo v razredu pred prerazvrstitvijo, izračunano na podlagi teh multiplikatorjev, ne da bi se nanašal na člen 6 Kadrovskih predpisov niti na število delovnih mest na razred iz kadrovskega načrta. V tem okviru ni mogoče ugotoviti, da člen 5 SDI odstopa od upoštevnih hierarhično višjih določb, ki izhajajo iz Kadrovskih predpisov ali PZDU.
59
Iz zgornje kontekstualne analize izhaja, da se multiplikatorji, izraženi v odstotkih v Prilogi I, oddelek B, h Kadrovskim predpisom, uporabljajo za dva različna namena. Po eni strani se v skladu s členom 6(2) Kadrovskih predpisov uporabljajo za izračun letnega števila prostih delovnih mest za vsak razred in s tem za izračun možnosti za napredovanje. Po drugi strani se v skladu s členom 5(8) in Prilogo II k SDI uporabljajo za določitev minimalne povprečne delovne dobe v vsakem razredu, ki je pogoj za prerazvrstitev uslužbencev.
60
Splošno sodišče pa je v okviru napredovanja uradnikov potrdilo to dvojno uporabo multiplikatorjev, pri čemer je presodilo, da se lahko ti, ne glede na člen 6(2) Kadrovskih predpisov, uporabijo tudi za določitev povprečnega trajanja kariere v razredu (glej v tem smislu sodbo z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točke 121, 122 in 124).
61
Na eni strani je Splošno sodišče v zvezi s tem pojasnilo, da ti multiplikatorji v skladu s členom 6(2) Kadrovskih predpisov omogočajo izračun števila delovnih mest, odprtih za napredovanje, in da se v tem okviru uporabljajo na podlagi petletnega povprečja (sodba z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točka 121).
62
Po drugi strani se po mnenju Splošnega sodišča navedeni multiplikatorji, pretvorjeni v leta, uporabljajo za določitev povprečnega trajanja kariere v razredu (sodba z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točke 121, 122 in 124). Za to vprašanje je treba upoštevati multiplikatorje, ki so se uporabljali v letih, ko je bil uslužbenec v zadevnem razredu, zato se omejitev na podlagi petih let iz člena 6(2) Kadrovskih predpisov ne uporablja (sodba z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točka 121).
63
Iz zgoraj navedenega izhaja, da na podlagi določb Kadrovskih predpisov in PZDU, ki se nanašajo na multiplikatorje, ni mogoče sklepati, da bi bilo treba te multiplikatorje v okviru prerazvrstitve uslužbencev uporabiti le za izračun števila delovnih mest, odprtih za prerazvrstitev, ne da bi jih bilo mogoče uporabiti za določitev minimalne povprečne delovne dobe v vsakem razredu pred prerazvrstitvijo.
64
Teza tožeče stranke torej ni podprta niti s kontekstom, v katerega je umeščena klavzula o multiplikatorjih.
65
Na tretjem mestu, glede ciljev, ki se uresničujejo s klavzulo o multiplikatorjih, tožeča stranka meni, da je njen namen omejiti število delovnih mest, ki so na voljo za prerazvrstitev, in tako zagotoviti določeno vzporednost z uradniki glede napredovanja v karieri. Meni, da te razlage ne omaja dejstvo, da ima spoštovanje razpoložljivih proračunskih sredstev, ki jih nalagajo zlasti SDI in kadrovski načrt, enako funkcijo, ker omejitev, ki izhaja iz navedenih sredstev in navedenega načrta, služi interesom drugačne narave.
66
V zvezi s tem, prvič, iz člena 6(2) Kadrovskih predpisov izhaja, da multiplikatorji, ne da bi posegali v načelo napredovanja na podlagi delovne uspešnosti, izražajo povprečno karierno napredovanje (sodba z dne 13. marca 2013, AK/Komisija, F‑91/10, EU:F:2013:34, točka 71).
67
Pretvorba teh multiplikatorjev v minimalno povprečno delovno dobo v razredu pa je drug način, da se določi okvir povprečne hitrosti, po kateri je uslužbence mogoče prerazvrstiti (glej v tem smislu sodbo z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točki 122 in 124), in ima torej isti cilj kot člen 6(2) Kadrovskih predpisov.
68
Druga uvodna izjava SDI in vzorčnega sklepa se v zvezi s tem sklicujeta na potrebo po določitvi posebnih in doslednih pravil za prerazvrstitev začasnih uslužbencev, zlasti zaradi njihove lažje mobilnosti med agencijami.
69
Poleg tega pravila, ki se uporabljajo za prerazvrstitev začasnih uslužbencev, ne morejo biti enaka pravilom, ki se uporabljajo za uradnike, saj prvi niso enako upravičeni kot drugi do kariere v svoji instituciji (sodbi z dne 28. aprila 2021, Correia/EESO, T‑843/19, EU:T:2021:221, točka 55, in z dne 27. aprila 2022, Correia/EESO, T‑750/20, neobjavljena, EU:T:2022:246, točka 80).
70
Za začasne uslužbence namreč drugače kot za uradnike, katerih stalnost zaposlitve je zagotovljena s Kadrovskimi predpisi, velja posebna ureditev, katere podlaga je pogodba o zaposlitvi, sklenjena z zadevno institucijo (sodba z dne 28. januarja 1992, Speybrouck/Parlament, T‑45/90, EU:T:1992:7, točka 90).
71
Dalje, priznanje upravičenosti do kariere uradnikom, ki je določeno s Kadrovskimi predpisi, tem ne podeljuje subjektivne pravice do napredovanja, čeprav izpolnjujejo vse zahtevane pogoje, ker odločba o napredovanju ni odvisna le od kvalifikacij in sposobnosti kandidata, ampak tudi od njihove presoje v primerjavi s kvalifikacijami in sposobnostmi drugih kandidatov, ki lahko napredujejo (glej sodbo z dne 27. aprila 2022, Correia/EESO, T‑750/20, neobjavljena, EU:T:2022:246, točka 85 in navedena sodna praksa).
72
Iz razlogov, podanih v sodni praksi, navedeni v točkah 69 in 70 zgoraj, to nujno velja tudi za začasne uslužbence.
73
V tem okviru ni nedosledno pogojevati prerazvrstitev uslužbencev s tem, da v povprečju ostanejo določeno število let v svojem razredu, zlasti ker tudi na področju napredovanja uradnikov, ki so upravičeni do kariere v svoji instituciji, upoštevanje števila delovnih mest, odprtih za napredovanje, ne izključuje hkratne uporabe pogoja minimalne delovne dobe v razredu (glej v tem smislu sodbo z dne 14. februarja 2017, Schönberger/Računsko sodišče, T‑688/15 P, neobjavljena, EU:T:2017:76, točke 121, 122 in 124).
74
Drugič, člen 6(1) in (2) Kadrovskih predpisov s tem, da določa, da se multiplikatorji uporabijo za izračun števila prostih delovnih mest za vsak razred, naveden v kadrovskem načrtu, priloženem delu proračuna zadevne institucije, vzpostavlja neposredno povezavo med multiplikatorji in proračunom zadevne institucije. Vendar na podlagi dejstva, da iz tega besedila izhaja, da so ti multiplikatorji mehanizem, ki hkrati ureja hitrost kariernega napredovanja in dodelitev proračunskih sredstev, ni mogoče sklepati, da je v okviru prerazvrstitve uslužbencev ureditev te hitrosti mogoče doseči le z uporabo kvot, čeprav indikativnih, prerazvrstitve, ne da bi bilo mogoče naložiti minimalno povprečno delovno dobo v razredu.
75
Iz zgoraj navedenega izhaja, da teza tožeče stranke ni potrjena niti s ciljem klavzule o multiplikatorjih, in sicer z določitvijo povprečne hitrosti, po kateri je uslužbence mogoče prerazporediti, ki se lahko doseže z uporabo minimalne povprečne delovne dobe v nazivu.
76
Zato je treba ta očitek zavrniti.
[…]
Drugi tožbeni razlog, navajan podredno: ugovor nezakonitosti klavzule o multiplikatorjih
91
Tožeča stranka podredno navaja ugovor nezakonitosti določb SDI, ki določajo uporabo pogoja minimalne povprečne delovne dobe v razredu. Ta tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov.
– Kršitev člena 45 Kadrovskih predpisov, člena 54 PZDU, člena 4 SDI in načela prerazvrstitve na podlagi uspešnosti
92
Tožeča stranka s tem očitkom trdi, da je pogoj minimalne povprečne delovne dobe v razredu v nasprotju z načelom prerazvrstitve na podlagi uspešnosti, določenim v členu 45 Kadrovskih predpisov, členu 54 PZDU in členu 4 SDI. Meni, prvič, da je delovna uspešnost podrejena temu pogoju in da njegovo izpolnjevanje ni odvisno samo od zadevne osebe, in drugič, da navedeni pogoj tako izključuje prerazvrstitev celih razredov, ne glede na uspešnost uslužbencev, ki jih je mogoče prerazvrstiti.
93
Agencija eu‑LISA trditve tožeče stranke prereka.
94
V zvezi s tem je s členom 54 PZDU načelo napredovanja na podlagi delovne uspešnosti iz člena 45 Kadrovskih predpisov razširjeno na prerazvrstitev, hkrati pa je upravi naloženo tudi, da ne sme preseči multiplikatorjev. Ta dvojna zahteva je povzeta v členih 4 in 5 SDI, v katerih so dobesedno povzete upoštevne določbe vzorčnega sklepa.
95
Oba parametra, ki sta pogoj za prerazvrstitev, in sicer primerjava delovne uspešnosti in minimalna povprečna delovna doba v nazivu, nista povsem individualni merili, saj sta odvisni od uspešnosti oziroma delovne dobe drugih upravičenih kandidatov iz zadevnega razreda.
96
Poleg tega je iz zavrnilne odločbe razvidno, da uspešnost kandidatov pogojuje, prvič, izračun povprečne delovne dobe v razredu, saj se pri tem izračunu upoštevajo le najbolje razvrščeni kandidati do višine števila razpoložljivih delovnih mest v kadrovskem načrtu (v nadaljevanju: najuspešnejši kandidati), in drugič, možnost prerazvrstitve najuspešnejših kandidatov, ki imajo, odvisno od primera, individualno delovno dobo v razredu, ki je višja od povprečne delovne dobe, ki se uporabi.
97
V zvezi s tem je agencija eu‑LISA v odločbi o zavrnitvi s pomočjo primera podala metodologijo, uporabljeno v obdobju prerazvrstitve za leto 2021. Po tej metodi je primerjava uspešnosti namenjena najprej razvrstitvi kandidatov, agencija eu‑LISA pa upošteva le najuspešnejše kandidate. Nato je izračunala povprečno delovno dobo najuspešnejših kandidatov v razredu. Če je ta povprečna delovna doba nezadostna, vendar ima eden od najuspešnejših kandidatov individualno delovno dobo v razredu, ki je daljša od povprečne delovne dobe, ki se uporabi, ga ni mogoče prerazporediti, če ima kandidat, ki je bolje razvrščen kot on, krajšo individualno delovno dobo od te povprečne delovne dobe. V tem primeru ni prerazvrščen noben najuspešnejši kandidat.
98
S to metodo bi torej uporaba pogoja povprečne delovne dobe v razredu lahko vodila do izključitve celotne kohorte kandidatov, ki so spadali v isti razred, iz prerazvrstitve, če so imeli na eni strani najuspešnejši kandidati kolektivno povprečno delovno dobo v razredu, ki je nižja od tiste, ki se uporabi, in če so imeli na drugi strani med temi kandidati, tisti, ki so bili najbolje uvrščeni, individualno delovno dobo v razredu, ki je bila nižja od te povprečne delovne dobe. V tem primeru kandidatov, ki so bili slabše razvrščeni z individualno delovno dobo, daljšo od minimalne povprečne delovne dobe, ki se uporabi, ni bilo mogoče prerazvrstiti.
99
Vendar navedena metoda izkazuje, da primerjava uspešnosti ostaja glavno merilo, na katerem temelji prerazvrstitev. Uporablja se namreč za razvrstitev kandidatov glede na njihovo uspešnost, vrstni red razvrstitve pa nato določa, ali povprečna delovna doba v razredu celotni ali delu kohorte preprečuje prerazvrstitev. Drugače povedano, če uslužbenec spada med najuspešnejše kandidate, vendar ni najbolje razvrščen, in če ima individualno delovno dobo v razredu, daljšo od povprečne delovne dobe, ga ne bo mogoče prerazporediti, če, prvič, te povprečne delovne dobe kolektivno ne izpolnijo vsi najuspešnejši in če imajo, drugič, najbolje razvrščeni v tej kohorti krajšo delovno dobo od povprečne delovne dobe. V tem primeru je ravno delovna uspešnost in ne le delovna doba tista, ki onemogoča prerazvrstitev uslužbenca, ki je bolj izkušen, v razredu.
100
Agencija eu‑LISA je torej v zavrnilni odločbi pravilno navedla, da povprečna delovna doba v razredu, ki se uporabi, nikakor ne ogroža prerazvrstitve najuspešnejših kandidatov.
101
Glede razreda tožeče stranke je v njej navedla:
–
opravila je primerjalno oceno uspešnosti upravičenih uslužbencev v vsakem razredu; po tem pregledu je preverila pogoj povprečne delovne dobe v razredu;
–
ta pogoj ni bil izpolnjen v razredu AD 9, saj je vsak od sedmih upravičenih uslužbencev, med njimi tudi tožeča stranka, v tem razredu povprečno delal le dve leti, njihova povprečna delovna doba pa bi morala doseči štiri leta;
–
v skladu s členom 5(5) SDI ji je neizpolnjevanje tega pogoja preprečevalo prerazvrstitev uslužbencev tega razred;
–
zato je odločila, da za prerazvrstitev ne predlaga nobenega uslužbenca iz razreda AD 9.
102
Iz tega izhaja, da je bila uspešnost upravičenih uslužbencev iz razreda AD 9 preučena v prvi fazi postopka prerazvrstitve, preden je bil sestavljen seznam predlaganih uslužbencev. Vendar uspešnost ni vzrok za neprerazvrstitev. Ta je bila posledica nezadostne povprečne delovne dobe vseh upravičenih uslužbencev v tem razredu, saj je bila delovna doba vsakega od njih, med katerimi je bila delovna doba tožeče stranke, približno dvakrat nižja od minimalne povprečne delovne dobe, ki se uporabi.
103
Opozoriti pa je treba, prvič, da pogoj minimalne povprečne delovne dobe v razredu iz SDI povzema pogoj iz vzorčnega sklepa in je namenjen ohranitvi enakovrednosti povprečnih karier z zagotavljanjem okvira hitrosti, s katero lahko agencija prerazvrsti svoje najuspešnejše uslužbence. Drugič, v skladu s členom 6(2) Kadrovskih predpisov to, da se hitrost, pri kateri lahko uradniki napredujejo, omeji s pogojem povprečne delovne dobe v razredu, ki temelji na multiplikatorjih, ne posega v načelo napredovanja, ki temelji na delovni uspešnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 13. marca 2013, AK/Komisija, F‑91/10, EU:F:2013:34, točka 71), pri čemer to a fortiori velja za uslužbence, ki nimajo enake upravičenosti do kariere kot uradniki. Tretjič, namen pogoja minimalne povprečne delovne dobe v razredu je poleg tega olajšati mobilnost med agencijami. (glej točko 68 zgoraj), kar služi interesom najuspešnejših uslužbencev.
104
Glede na navedeno tožeča stranka ne more trditi, da se s pogojem povprečne delovne dobe v razredu krši načelo prerazvrstitve, ki temelji na uspešnosti.
[…]
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deseti senat)
razsodilo:
1.
Odločba Agencije Evropske unije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (eu‑LISA) z dne 22. decembra 2021, da QN ob koncu obdobja prerazvrstitve za leto 2021 ne bo prerazvrščen, se razglasi za nično.
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
Agenciji eu‑LISA se naloži plačilo stroškov.
Porchia
Madise
Nihoul
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 22. novembra 2023.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.
(
1
)	Navedene so le točke sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna. V zvezi z izpuščenimi točkami je napoteno na sodbo Splošnega sodišča z dne 22. novembra 2023 v zadevi QN/eu-LISA (T‑484/22, EU:…).