62024CJ0043
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 12. marca 2026 (
*1
)
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Državljanstvo Unije – Člen 21(1) PDEU – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Ovire – Zahteva za spremembo podatkov o družbenem spolu v matičnih registrih – Direktiva 2004/38/ES – Člen 4(3) – Člen 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja – Obveznost sodišča države članice, da ravna v skladu s sodno prakso ustavnega sodišča te države – Skladna razlaga“
V zadevi C‑43/24, [Shipova] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija) z odločbo z dne 18. januarja 2024, ki je na Sodišče prispela 23. januarja 2024, v postopku
K. M. H.
proti
Obshtina Stara Zagora,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi K. Jürimäe (poročevalka), predsednica senata, K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, F. Schalin, M. Gavalec in Z. Csehi, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodna tajnica: R. Stefanova-Kamisheva, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 22. maja 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za K. M. H. D. I. Lyubenova, advokat, in A. Schuster, avvocato,
–
za bolgarsko vlado T. Mitova in R. Stoyanov, agenta,
–
za estonsko vlado M. Kriisa, agentka,
–
za madžarsko vlado Zs. Biró-Tóth in M. Z. Fehér, agenta,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman, A. Hanje in P. P. Huurnink, agentke,
–
za portugalsko vlado P. Barros da Costa, A. Pimenta, J. Ramos in Â. Seiça Neves, agenti,
–
za Evropsko komisijo E. Montaguti in I. Zaloguin, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 4. septembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 9 PEU, členov 8, 10 in 21 PDEU ter člena 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo K. M. H. in Obshtina Stara Zagora (občina Stara Zagora, Bolgarija) glede predloga, naj se ugotovi, da je K. M. H. oseba ženskega spola, tako da se odredi sprememba njenega imena, patronimika in priimka, in naj se ta sprememba navede v njenem rojstnem listu.
Pravni okvir
Pravo Unije
Pogodba EU
3
Člen 9 PEU določa:
„[Evropska] [u]nija pri vseh svojih dejavnostih spoštuje načelo enakosti svojih državljanov, ki so deležni enake obravnave s strani njenih institucij, organov, uradov in agencij. Vsi državljani držav članic so državljani Unije. Državljanstvo Unije se doda nacionalnemu državljanstvu in ga ne nadomesti.“
Pogodba DEU
4
Člen 8 PDEU določa:
„V vseh svojih dejavnostih si Unija prizadeva odpraviti neenakosti in spodbujati enakost med moškimi in ženskami.“
5
Člen 21(1) PDEU določa:
„Vsak državljan Unije ima pravico prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih s Pogodbama in ukrepi, ki so bili sprejeti za njuno uveljavitev.“
Listina
6
Člen 7 Listine, naslovljen „Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja“, določa:
„Vsakdo ima pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja, stanovanja ter komunikacij.“
7
Člen 52 Listine, naslovljen „Obseg pravic in načel ter njihova razlaga“, v odstavku 3 določa:
„Kolikor [Listina] vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin[, podpisano 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP)], sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.“
Direktiva 2004/38/ES
8
Člen 4(3) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46) določa:
„Države članice v skladu s svojim pravom svojim državljanom izdajo in obnovijo osebno izkaznico ali potni list, v katerih je navedeno njihovo državljanstvo.“
Bolgarsko pravo
Zakon o vpisu osebnih stanj
9
Člen 9(1) Zakon za grazhdanskata registratsia (zakon o vpisu osebnih stanj) z dne 27. julija 1999 (DV št. 67 z dne 27. julija 1999) določa:
„Osebno ime bolgarskega državljana, rojenega na ozemlju Republike Bolgarije, je sestavljeno iz imena, patronimika in priimka. Vsi trije deli osebnega imena se vpišejo v rojstni list.“
10
Na podlagi člena 45(1), točke od 6 do 8, zakona o vpisu osebnih stanj rojstni list vsebuje osebno ime novorojenca, otrokovo osebno identifikacijsko številko (samo za bolgarske državljane) ter spol in državljanstvo.
Zakon o bolgarskih osebnih dokumentih
11
Člen 9(1) Zakon za bulgarskite lichni dokumenti (zakon o bolgarskih osebnih dokumentih, DV št. 93 z dne 11. avgusta 1998) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o bolgarskih osebnih dokumentih), določa:
„V primeru spremembe osebnega imena, osebne identifikacijske številke (osebne številke/osebne številke tujca), spola, državljanstva ali bistvene in trajne spremembe videza mora oseba zaprositi za nove bolgarske osebne dokumente v največ 30 dneh.“
12
V členu 13(1) zakona o bolgarskih osebnih dokumentih so naštete vrste osebnih dokumentov. Gre zlasti za osebno izkaznico, potni list in vozniško dovoljenje.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13
Oseba K. M. H. se je rodila 7. avgusta 1990 v Bolgariji. V matičnih registrih te države članice je evidentirana kot oseba moškega spola z osebnim imenom, sestavljenim iz imena, patronimika in priimka, ki ustrezajo temu spolu. Prav tako ji je bila dodeljena osebna identifikacijska številka in izdan osebni dokument, ki jo identificirata kot osebo moškega spola.
14
Glede na opis dejstev, ki jih je ugotovilo Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, pa se je oseba K. M. H. že od otroštva po videzu, vedênju, zaznavanju, čustvovanju in obnašanju vedno dojemala kot ženska.
15
Oseba K. M. H. se je decembra 2014 posvetovala s psihologom, ki je ugotovil, da trpi zaradi disforije spola ter težav v socialnih interakcijah in odnosih. Oseba K. M. H. je po posvetovanju s strokovnjakom s področja endokrinologije in andrologije začela hormonsko terapijo v Italiji, kjer trenutno živi, in vzpostavila stabilno družinsko razmerje z italijanskim državljanom.
16
Oseba K. M. H. se je vsakodnevno, zlasti pri iskanju zaposlitve, soočala z nevšečnostmi in težavami, ki jih povzroča neujemanje med, na eni strani, njenim videzom in njenim vedênjem ter, na drugi strani, spolom, navedenim v njenih osebnih dokumentih, zato je leta 2017 pri Rayonen sad Stara Zagora (okrajno sodišče v Stari Zagori, Bolgarija) zahtevala, naj ugotovi, da je oseba ženskega spola, pri čemer naj odredi spremembo njenega osebnega imena iz K. M. H. (ime, patronimik in priimek moškega spola) v K. M. H. (ime, patronimik in priimek ženskega spola), ter naj se ta sprememba navede v njenem rojstnem listu.
17
Kljub zdravniškim mnenjem in izvedenskemu mnenju, ki so potrjevala spolno identiteto, ki jo uveljavlja oseba K. M. H., je bila njena zahteva zavrnjena, z obrazložitvijo, da v bolgarski zakonodaji ni predvidena možnost, da bi se na psiholoških podlagah spremenila dejstva, ugotovljena v listini o osebnem stanju. To zavrnilno odločbo je v pritožbenem postopku potrdilo Okrazhen sad Stara Zagora (okrožno sodišče v Stari Zagori, Bolgarija). Po mnenju navedenega sodišča ta zakonodaja določa, da se spol vpiše ob rojstvu na podlagi primarnih spolnih značilnosti. Sprememba spola naj bi bila dovoljena le, če je to potrebno zaradi telesne spremembe.
18
Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče), pri katerem je bila vložena pritožba, je razsodilo, da kljub temu, da ni nacionalne ureditve v zvezi s tem, morajo sodišča zaradi načela spoštovanja zasebnega in družinskega življenja za vsak primer posebej preveriti, ali so izpolnjeni materialnopravni pogoji za spremembo spolne identitete osebe, ki veljajo za pravno spremembo podatkov o osebnem stanju, vpisanih v rojstni list te osebe, da bi se vzpostavilo potrebno ustrezno ravnovesje med javnim interesom in interesom navedene osebe z vidika člena 8 EKČP. Zadeva je bila nato vrnjena v ponovno odločanje Okrazhen sad Stara Zagora (okrožno sodišče v Stari Zagori), da bi to izvedlo nove dokaze v zvezi z zdravstvenim stanjem osebe K. M. H.
19
Okrazhen sad Stara Zagora (okrožno sodišče v Stari Zagori) je z odločbo z dne 21. novembra 2019 ponovno zavrnilo zahtevek osebe K. M. H., z obrazložitvijo, da v bolgarski zakonodaji ni predviden postopek spremembe družbenega spola na podlagi lastne odločitve zadevne osebe.
20
Oseba K. M. H. je zoper to odločbo vložila pravno sredstvo pri Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče), ki je predložitveno sodišče.
21
Navedeno sodišče ugotavlja, da ga zavezuje razlagalna odločba št. 2/20 z dne 20. februarja 2023, ki jo je izdala občna seja civilnih senatov Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) (v nadaljevanju: razlagalna odločba). Iz te odločbe pa naj bi bilo razvidno, da v materialnem pravu, ki velja v Bolgariji, ni predvidena možnost spremembe podatkov o biološkem spolu, priimku in osebni identifikacijski številki, ki so navedeni v listinah o osebnem stanju osebe, ki navaja, da je transspolna. V skladu z navedeno odločbo naj pravo Unije ne bi zahtevalo drugačnega sklepa, saj so pravila o osebnem stanju oseb v pristojnosti držav članic. Ta ista odločba naj bi temeljila zlasti na sodbi, ki jo je 26. oktobra 2021 izdalo Konstitutsionen sad (ustavno sodišče, Bolgarija) in s katero je zadnjenavedeno sodišče menilo, da je treba izraz „spol“ v smislu bolgarske ustave razumeti tako, da se nanaša izključno na njegovo biološko razsežnost zaradi moralnih in/ali verskih pravil in načel, ki morajo prevladati nad interesom transspolnih oseb.
22
Predložitveno sodišče vseeno, najprej, izraža dvome glede razlage, sprejete v razlagalni odločbi, glede na člen 8 EKČP in člen 9 PEU. Omejitev področja uporabe nacionalnega prava, s katerim se prepoveduje diskriminacija na podlagi spola, na interseksualne osebe naj bi namreč pomenila tako diskriminacijo v smislu teh členov. To naj bi lahko pomenilo tudi kršitev pravice bolgarskih transspolnih oseb do poštenega sojenja, saj naj bi se enaki ali podobni primeri v drugih državah članicah Unije obravnavali različno.
23
Dalje, navedeno sodišče se sprašuje, ali je prepoved spremembe podatkov iz rojstnega lista v nasprotju z načeloma enakosti državljanov Unije in prostega gibanja iz členov 8 in 21 PDEU, kot naj bi bili določeni v členu 7 Listine, saj zadevne osebe ne morejo dokazati svoje identitete s svojimi osebnimi dokumenti.
24
Nazadnje, navedeno sodišče meni, da mora Sodišče presoditi, ali je zavezujoča razlaga bolgarske ustave, ki jo je podalo Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) in v skladu s katero se izraz „spol“ razume le v biološkem smislu, v skladu z zahtevami prava Unije in ali lahko pomeni pravno oviro za upoštevanje spolne identitete v listinah o osebnem stanju.
25
V teh okoliščinah je Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali načeli enakosti državljanov Unije in prostega gibanja, določeni v členu 9 PEU ter členih 8 in 21 PDEU ter potrjeni v členu 7 Listine in členu 8 [EKČP], nasprotujeta nacionalni ureditvi države članice, ki izključuje vsakršno možnost spremembe že vpisanih podatkov o spolu, imenu in identifikacijski številki v listinah o osebnem stanju vlagatelja zahteve, ki navaja, da je [transspolna oseba]?
2.
Ali načeli enakosti državljanov Unije in prostega gibanja, določeni v členu 9 PEU ter členih 8 in 21 PDEU, kot tudi prepoved vsakršne oblike diskriminacije na podlagi spola, rase ali narodnosti, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti, določena v členu 10 PDEU ter potrjena v členu 7 Listine in členu 8 EKČP, ter pravica do učinkovitega pravnega sredstva nasprotujejo nacionalni sodni praksi (v obravnavani zadevi [razlagalni odločbi]), v skladu s katero objektivno materialno pravo, ki se uporablja na ozemlju države članice [Unije], ne določa nobene možnosti za spremembo spola, imena in identifikacijske številke v listinah o osebnem stanju vlagatelja zahteve, ki navaja, da je [transspolna oseba], s čimer bi se ta znašel v drugačnem položaju, kot bi bil v drugi državi članici, katere sodna praksa je nasprotna?
Ali je dopustna nacionalna sodna praksa, ki zaradi vere in morale ne dopušča spremembe spolne identitete, razen če je to pri določenih – interseksualnih – osebah potrebno iz zdravstvenih razlogov?
Ali je dopustna nacionalna sodna praksa, v skladu s katero je sprememba spola zaradi vere in morale dovoljena le v nekaterih primerih in za nekatere (interseksualne) osebe iz zdravstvenih razlogov, ne pa tudi v drugih primerih spremembe spolne identitete iz različnih drugih zdravstvenih razlogov?
3.
Ali obveznost države članice [U]nije, ki jo priznava sodna praksa Sodišča v zvezi z uporabo Direktive [2004/38] in člena 21(1) PDEU (ki se nanašata na sodbi z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, in z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008), da se prizna osebno stanje oseb, ki je bilo ugotovljeno v drugi državi članici v skladu z njenim pravom, velja tudi glede spola kot enega od bistvenih elementov osebnega stanja in ali je treba spremembo spola osebe, ki ima tudi bolgarsko državljanstvo, ugotovljeno v drugi državi članici, vpisati v ustrezne registre v [Bolgariji]?
4.
Ali je ob upoštevanju pravice do poštenega sojenja, ki izhaja iz Listine in EKČP, dopustn[o] [biti vezan na] zavezujoč[o] razlag[o] ustave iz sodbe Konstitutsionen sad (ustavno sodišče), v skladu s katero je treba pojem ‚spol‘ razumeti le v biološkem smislu[?] [A]li je ta razlaga združljiva z zahtevami prava Unije in ali lahko pomeni pravno oviro za vpis spremembe spola [v matični register]?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Dopustnost
26
Ni sporno, da se državljan države članice, ki je na podlagi svojega statusa državljana Unije uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni njegova izvorna država članica, lahko sklicuje na pravice, ki jih ima zaradi tega statusa, zlasti na pravice iz člena 21(1) PDEU, in to po potrebi tudi proti svoji izvorni državi članici (sodbe z dne 23. oktobra 2007, Morgan in Bucher, C‑11/06 in C‑12/06, EU:C:2007:626, točka 22, z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 31, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 41).
27
V obravnavani zadevi je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je oseba K. M. H. uresničevala svojo pravico iz člena 21(1) PDEU do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni njena izvorna država, saj prebiva v Italiji, kjer je razvila stabilno družinsko razmerje.
28
V teh okoliščinah predložitveno sodišče za rešitev spora, o katerem odloča, potrebuje odgovor na prvo in drugo vprašanje, ki se nanašata zlasti na razlago tega člena 21. Ti vprašanji je torej treba razglasiti za dopustni. Enako velja za četrto vprašanje, saj se to nanaša na posledice, ki jih je treba izpeljati iz morebitne nezdružljivosti nacionalnega prava, kot ga razlaga ustavno sodišče, z razlago navedenega člena 21 s strani Sodišča.
29
Ker pa tretje vprašanje temelji na premisi, da je bila sprememba spola zadevne osebe ugotovljena v državi članici, ki ni izvorna država članica te osebe, to vprašanje očitno ni povezano z opisom dejanskega stanja spora o glavni stvari, ki ga je podalo predložitveno sodišče.
30
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa predlog za sprejetje predhodne odločbe ni namenjen oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč je utemeljen s potrebo po dejanski rešitvi spora, ki se nanaša na pravo Unije (glej sodbe z dne 16. decembra 1981, Foglia_244/80, EU:C:1981:302, točka 18; z dne 26. februarja 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, točka 42, in z dne 1. decembra 2022, DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, točka 37). Iz tega sledi, da je tretje vprašanje nedopustno.
Prvo in drugo vprašanje
Uvodne ugotovitve
31
Uvodoma je treba opozoriti, da mora Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem iz člena 267 PDEU nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika Sodišče lahko upošteva določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v besedilu svojega vprašanja ni sklicevalo (glej sodbi z dne 20. marca 1986, Tissier_35/85, EU:C:1986:143, točka 9, in z dne 22. februarja 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, točka 23). Okoliščina, da se je predložitveno sodišče v vprašanjih formalno sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, Sodišču namreč ne preprečuje, da predložitvenemu sodišču zagotovi vse elemente razlage, ki bi mu lahko koristili pri presoji zadeve v glavni stvari, in sicer tako, da iz vseh elementov, ki jih je predložitveno sodišče predložilo, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe razbere elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbi z dne 29. novembra 1978, Redmond_83/78, EU:C:1978:214, točka 26, in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli, C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 45).
32
S tega vidika je treba navesti, da predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, Sodišče sprašuje o razlagi člena 9 PEU, členov 8, 10 in 21 PDEU ter člena 7 Listine.
33
Kot je bilo ugotovljeno v točki 27 te sodbe, v postopku v glavni stvari ni sporno, da je oseba K. M. H. kot državljanka Unije uresničevala svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni njena izvorna država članica, v skladu s členom 21 PDEU. Lahko se torej sklicuje na pravice iz tega člena, ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih s Pogodbama in ukrepi, ki so bili sprejeti za njuno uveljavitev, kot je določeno v odstavku 1 tega člena. Ti ukrepi so predvideni z Direktivo 2004/38, katere namen je med drugim določiti pogoje, ki urejajo uresničevanje in omejitve teh pravic (sodba z dne 22. februarja 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, točka 27).
34
V zvezi s tem je treba navesti, da člen 4(3) te direktive državam članicam nalaga, da v skladu s svojo zakonodajo svojim državljanom izdajo osebno izkaznico ali potni list, v katerih je navedeno njihovo državljanstvo, da se jim omogoči uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2024, Direcția pentru Evidența Persoanelor și Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, točka 35).
35
Zaradi spremembe podatkov o družbenem spolu, ki jo je oseba K. M. H. zahtevala v okviru postopka o glavni stvari, pa naj bi na podlagi člena 9(1) zakona o bolgarskih osebnih dokumentih v povezavi s členom 13(1) tega zakona oseba K. M. H morala zaprositi za nove bolgarske osebne dokumente.
36
V teh okoliščinah je treba – ne da bi se bilo treba izreči o razlagi člena 9 PEU ter členov 8 in 10 PDEU – šteti, da predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 21 PDEU in člen 4(3) Direktive 2004/38 v povezavi s členom 7 Listine razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, ki ne omogoča spremembe podatkov, vpisanih v matične registre navedene države članice, o družbenem spolu – kot so biološki spol, priimek, patronimik, ime in osebna identifikacijska številka – državljana te države članice, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici.
Vsebinska presoja
37
Glede na trenutno stanje prava Unije je osebno stanje, v katero spadajo pravila o spremembi priimka, patronimika, imena ali spolne identitete osebe, v pristojnosti držav članic. Pravo Unije ne posega v to pristojnost. Vendar mora vsaka država članica pri izvajanju navedene pristojnosti spoštovati pravo Unije in zlasti določbe Pogodbe DEU o pravici, priznani vsakemu državljanu Unije, da se prosto giblje in prebiva na ozemlju držav članic (glej v tem smislu sodbe z dne 26. junija 2018, MB (Sprememba spola in starostna pokojnina), C‑451/16, EU:C:2018:492, točka 29; z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 52, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 53).
38
Uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, določene v členu 21 PDEU, pa je lahko ovirano s tem, da država članica zavrne priznanje spremembe spolne identitete, izvedene v skladu s postopki, ki so za to določeni v državi članici, v kateri je zadevni državljan Unije uresničeval to pravico, ne glede na to, ali je ta sprememba povezana s spremembo priimka ali imena ali ne. Tako kot priimek ali ime namreč družbeni spol opredeljuje identiteto in osebni status osebe. Zato lahko zavrnitev spremembe in priznanja spolne identitete, ki jo je državljan države članice zakonito pridobil v drugi državi članici, temu državljanu povzroči resne upravne, poklicne in zasebne nevšečnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 55).
39
Za državljana Unije, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici ter ki je med prebivanjem v tej drugi državi članici spremenil svoje ime in spolno identiteto, obstaja dejansko tveganje, da bo moral, ker ima dve različni imeni in ker sta mu bili dodeljeni dve različni spolni identiteti, odpraviti dvome glede svoje identitete in verodostojnosti osebnih dokumentov, ki jih predloži, ali resničnosti v njih navedenih podatkov, kar pomeni okoliščino, ki lahko ovira uresničevanje pravice, ki izhaja iz člena 21 PDEU (glej v tem smislu sodbe z dne 14. oktobra 2008, Grunkin in Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, točka 28; z dne 22. decembra 2010, Sayn-Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, točki 69 in 70, ter z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 56 in navedena sodna praksa).
40
Drugače kot v položaju, navedenem v prejšnji točki, oseba K. M. H. nima dokumentov države članice gostiteljice, na ozemlju katere prebiva, in sicer Italijanske republike, s podatki o njeni spolni identiteti, ki bi se razlikovali od podatkov, navedenih v matičnem registru države članice, katere državljanka je, in sicer Republike Bolgarije.
41
Vendar, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 60 sklepnih predlogov, ni sporno, da mora oseba K. M. H. odpraviti dvom, ki ga vzbuja neujemanje med, na eni strani, navedbo njenega biološkega spola na edini osebni izkaznici, ki jo ima, in, na drugi strani, spolno identiteto, ki jo doživlja.
42
Iz njenih pisnih stališč je namreč razvidno, da ji dejstvo, da je v njeni osebni izkaznici ali v potnih listinah, ki so ji bile izdane, navedena moška identiteta, povzroča velike nevšečnosti vsakič, ko se mora identificirati pri osebju letalske družbe ali hotela, pa tudi pri organih pregona, zlasti v primeru prehoda meje.
43
Sodišče je poleg tega v zvezi s tem večkrat razsodilo, da je treba pri številnih vsakodnevnih dejanjih, tako v javni kot zasebni sferi, dokazati lastno identiteto, kar se običajno stori s predložitvijo potnega lista ali osebne izkaznice (glej v tem smislu sodbe z dne 22. decembra 2010, Sayn-Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, točka 61; z dne 12. maja 2011, Runevič-Vardyn in Wardyn, C‑391/09, EU:C:2011:291, točka 73, in z dne 2. junija 2016, Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, točka 43).
44
Neujemanje med videzom osebe in podatki o družbenem spolu, ki so navedeni v njeni osebni izkaznici ali potnem listu, lahko torej to osebo prisili k odpravljanju dvomov glede svoje identitete in verodostojnosti osebnega dokumenta, ki ga predloži, ali resničnosti podatkov, vsebovanih v njem, kar lahko ovira uresničevanje pravice, ki izhaja iz člena 21 PDEU.
45
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je omejitev prostega gibanja oseb, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, lahko upravičena samo, če temelji na objektivnih preudarkih v splošnem interesu in če je sorazmerna s ciljem, ki mu nacionalno pravo legitimno sledi (sodbe z dne 22. decembra 2010, Sayn-Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, točka 81; z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 41, in z dne 25. novembra 2025, Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, točka 55).
46
V obravnavani zadevi je bolgarska vlada zgolj trdila, da je pravno priznanje spolne identitete v izključni pristojnosti držav članic. Predložitveno sodišče pa se je sklicevalo na nacionalno sodno prakso, ki se nanaša na izključno priznavanje spola v njegovem biološkem smislu ter na pravila in moralna ali verska načela kot vodila obnašanja.
47
V zvezi s tem je treba navesti, da čeprav izdaja osebnih dokumentov, kot sta osebna izkaznica ali potni list, spada v izključno pristojnost organov države članice, katere državljanka je zadevna oseba, ostaja dejstvo, da je treba te dokumente izdati v skladu s členom 4(3) Direktive 2004/38, da lahko ta oseba uresničuje svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2024, Direcția pentru Evidența Persoanelor și Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, točka 35).
48
Poleg tega, kadar je ukrep države članice, ki omejuje temeljno svoboščino, zagotovljeno s Pogodbo DEU, upravičen z nujnim razlogom v splošnem interesu, priznanim s pravom Unije, se s takim ukrepom izvaja pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine, tako da mora biti v skladu s temeljnimi pravicami, ki jih Listina zagotavlja, zlasti s pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz njenega člena 7 (glej sodbo z dne 25. novembra 2025, Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, točki 55 in 63 ter navedena sodna praksa).
49
Kot izhaja iz Pojasnil k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 17), pa imajo pravice, zagotovljene s členom 7 Listine, v skladu z njenim členom 52(3) enak pomen in področje uporabe kot pravice, zagotovljene s členom 8 EKČP, pri čemer zadnjenavedeni člen pomeni minimalno raven varstva (glej v tem smislu sodbe z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 60; z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 63, in z dne 25. novembra 2025, Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, točka 64).
50
V skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice člen 8 EKČP varuje spolno identiteto osebe kot sestavni del in enega od najintimnejših vidikov njenega zasebnega življenja. Tako ta člen 8 zajema pravico vsakogar, da določi podrobnosti svoje identitete kot človeškega bitja, kar vključuje pravico transspolnih oseb do osebne izpolnjenosti ter telesne in duševne celovitosti ter do spoštovanja in priznavanja njihove spolne identitete. V ta namen navedeni člen 8 državam med drugim nalaga pozitivne obveznosti, kar vključuje vzpostavitev učinkovitih in dostopnih postopkov, ki zagotavljajo učinkovito spoštovanje njihove pravice do spolne identitete, pri čemer priznanje spolne identitete osebe ne more biti pogojeno s kirurškim posegom, ki ga ta oseba ne želi. Poleg tega imajo države ob upoštevanju posebnega pomena te pravice na tem področju le omejeno polje proste presoje (glej v tem smislu sodbi z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točki 64 in 65 ter navedena sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice, in z dne 13. marca 2025, Deldits, C‑247/23, EU:C:2025:172, točki 47 in 48 ter navedena sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice).
51
Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice tako izhaja, da morajo države na podlagi člena 8 EKČP določiti jasen in predvidljiv postopek pravnega priznanja spolne identitete, ki omogoča hitro, pregledno in dostopno spremembo podatkov o družbenem spolu in s tem priimka, patronimika, imena ali osebne identifikacijske številke v uradnih dokumentih (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 66 in navedena sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice).
52
V obravnavani zadevi, kot je generalni pravobranilec ugotovil v točkah 91 in 92 sklepnih predlogov, je iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice – zlasti iz sodbe ESČP z dne 9. julija 2020, Y. T. proti Bolgariji (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116), na katere pomen v zvezi s tem ni vplivala njena revizija s sodbo ESČP z dne 4. julija 2024, Y. T. proti Bolgariji (CE:ECHR:2024:0704JUD004170116, točki 42 in 43), in sodbe ESČP z dne 27. septembra 2022, P. H. proti Bolgariji (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920) – razvidno, da je treba bolgarsko ureditev iz postopka v glavni stvari šteti za nezdružljivo s členom 8 EKČP.
53
Vsekakor je treba v tem okviru prav tako opozoriti, da je treba nacionalno ureditev, ki preprečuje, da bi lahko transspolna oseba – zato ker njena spolna identiteta ni bila priznana – izpolnjevala pogoj, ki je potreben za uveljavljanje pravice, varovane s pravom Unije, načeloma šteti za nezdružljivo s tem pravom (glej v tem smislu sodbe z dne 7. januarja 2004, K. B., C‑117/01, EU:C:2004:7, točke od 30 do 34; z dne 27. aprila 2006, Richards, C‑423/04, EU:C:2006:256, točka 31, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 60).
54
Dopuščanje diskriminacije na podlagi razlike med biološkim spolom in spolno identiteto bi namreč pomenilo kršitev spoštovanja dostojanstva in svobode transspolne osebe, do katerega je ta upravičena in ki ga mora Sodišče varovati (glej v tem smislu sodbo z dne 30. aprila 1996, P./S., C‑13/94, EU:C:1996:170, točka 22).
55
Iz tega sledi, da je ureditev države članice, ki ne omogoča spremembe podatkov o družbenem spolu enega od svojih državljanov, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju druge države članice, prav tako v nasprotju s temeljnimi pravicami, ki jih člen 7 Listine zagotavlja transspolnim osebam. Za tako ureditev ni mogoče šteti, da tem osebam omogoča učinkovito uveljavljanje pravic, ki jih imajo na podlagi člena 21 PDEU.
56
Ob upoštevanju zgoraj navedenih razlogov je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 21 PDEU in člen 4(3) Direktive 2004/38 v povezavi s členom 7 Listine razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, ki ne omogoča spremembe podatkov, vpisanih v matične registre navedene države članice, o družbenem spolu – kot so biološki spol, priimek, patronimik, ime in osebna identifikacijska številka – državljana te države članice, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici.
Četrto vprašanje
57
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba pravo Unije razlagati tako, da nasprotuje temu, da je sodišče države članice vezano na razlago nacionalne ureditve, ki jo poda ustavno sodišče te države članice in ki lahko pomeni pravno oviro za vpis spremembe podatkov o družbenem spolu v matične registre navedene države članice, kar je v nasprotju z razlago prava Unije, ki jo poda Sodišče.
58
Najprej je treba navesti, da mora nacionalno sodišče, ki je uporabilo možnost, ki mu jo daje člen 267, drugi odstavek, PDEU, po potrebi odstopiti od presoje hierarhično višjega nacionalnega sodišča, če glede na razlago, ki jo je podalo Sodišče, meni, da ta presoja ni skladna s pravom Unije, po potrebi tako, da ne uporabi nacionalnega pravila, ki mu nalaga, naj ravna v skladu z odločbami tega hierarhično višjega sodišča (glej sodbe z dne 16. januarja 1974, Rheinmühlen-Düsseldorf_166/73, EU:C:1974:3, točki 4 in 5; z dne 5. oktobra 2010, Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, točki 30 in 31; z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točka 75, in z dne 26. septembra 2024, Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, točka 61).
59
Ta obveznost se uporablja, kadar je splošno sodišče vezano na odločbo nacionalnega ustavnega sodišča, za katero meni, da je v nasprotju s pravom Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 15. januarja 2013, Križan in drugi, C‑416/10, EU:C:2013:8, točki 70 in 71; z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točka 76, in z dne 26. septembra 2024, Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, točka 62).
60
Navedena obveznost je namreč potrebna, saj je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da ni mogoče dopustiti, da bi pravila nacionalnega prava, čeprav so ta ustavnopravna, posegala v enotnost in učinkovitost prava Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 17. decembra 1970, Internationale Handelsgesellschaft_11/70, EU:C:1970:114, točka 3; z dne 8. septembra 2010, Winner Wetten, C‑409/06, EU:C:2010:503, točka 61, in z dne 15. januarja 2013, Križan in drugi, C‑416/10, EU:C:2013:8, točka 70).
61
Poleg tega, kot je generalni pravobranilec v bistvu poudaril v točki 95 sklepnih predlogov, se zdi, da je določbe bolgarskega prava iz postopka v glavni stvari mogoče razlagati v skladu z rešitvijo, ki jo je Sodišče sprejelo v točki 56 te sodbe. Iz zgoraj navedenih sodb Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 9. julija 2020, Y. T. proti Bolgariji (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, točke od 24 do 30), in z dne 27. septembra 2022, P. H. proti Bolgariji (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, točka 6), je namreč razvidno, da se je pred razglasitvijo razlagalne odločbe v eni od smeri sodne prakse bolgarsko pravo razlagalo tako, da omogoča priznanje pravne spremembe spola.
62
S tega vidika je treba prav tako opozoriti, da zahteva po skladni razlagi vključuje obveznost nacionalnih sodišč, da po potrebi spremenijo ustaljeno sodno prakso, če ta temelji na razlagi nacionalnega prava, ki ni združljiva s pravom Unije, tudi če bi ta sodna praksa izvirala iz hierarhično višjega sodišča. Zato predložitveno sodišče v postopku v glavni stvari ne more utemeljeno šteti, da zadevnih nacionalnih določb ne more razlagati v skladu s pravom Unije zgolj zato, ker ustavno sodišče zadevne države članice te določbe zdaj dosledno razlaga v smislu, ki ni združljiv s tem pravom (glej v tem smislu sodbo z dne 19. aprila 2016, DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, točki 33 in 34).
63
Nazadnje, pojasniti je treba še, da tako člen 21(1) PDEU kot člen 7 Listine zadoščata sama in ju ni treba natančneje opredeliti z določbami prava Unije ali nacionalnega prava, da bi se posameznikom podelile pravice, na katere se lahko kot take sklicujejo. Zato, če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da nacionalnega prava ni mogoče razlagati v skladu s pravom Unije, bi moralo v okviru svojih pristojnosti zagotoviti pravno varstvo, ki za posameznike izhaja iz teh členov, in polni učinek teh členov, tako da po potrebi ne bi uporabilo zadevnih nacionalnih določb (sodba z dne 25. novembra 2025, Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, točka 76).
64
Ob upoštevanju zgoraj navedenih razlogov je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba pravo Unije razlagati tako, da nasprotuje temu, da je sodišče države članice vezano na razlago nacionalne ureditve, ki jo poda ustavno sodišče te države članice in ki lahko pomeni pravno oviro za vpis spremembe podatkov o družbenem spolu v matične registre navedene države članice, kar je v nasprotju z razlago prava Unije, ki jo poda Sodišče.
Stroški
65
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Člen 21 PDEU in člen 4(3) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC, v povezavi s členom 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
nasprotujeta ureditvi države članice, ki ne omogoča spremembe podatkov, vpisanih v matične registre navedene države članice, o družbenem spolu – kot so biološki spol, priimek, patronimik, ime in osebna identifikacijska številka – državljana te države članice, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici.
2.
Pravo Unije je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da je sodišče države članice vezano na razlago nacionalne ureditve, ki jo poda ustavno sodišče te države članice in ki lahko pomeni pravno oviro za vpis spremembe podatkov o družbenem spolu v matične registre navedene države članice, kar je v nasprotju z razlago prava Unije, ki jo poda Sodišče.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.