62022TJ0793_RES
Věc T‑793/22
TU
v.
Evropský parlament
Rozsudek Tribunálu (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 11. září 2024
„Veřejná služba – Akreditovaní parlamentní asistenti – Ukončení výkonu funkce – Smlouva na dobu určitou – Neobnovení – Postavení oznamovatele – Články 22a až 22c služebního řádu – Ochranná opatření – Důvěrnost – Nemajetková újma“
Soudní řízení – Předkládání důkazů – Důkazy, které byly získány protiprávně – Přípustnost – Podmínky – Důkazy, které jsou rozhodující pro zajištění soudního přezkumu
(Jednací řád Tribunálu, článek 85)
(viz body 64, 69)
Soudní řízení – Organizační procesní opatření – Písemné otázky položené účastníkům řízení – Svrchované posouzení skutkových poznatků a důkazních materiálů Tribunálem
(Jednací řád Tribunálu, článek 88 a čl. 89 odst. 1)
(viz body 73, 74)
Úředníci – Práva a povinnosti – Oznámení skutečností, které mohou založit předpoklad protiprávního jednání nebo vážného porušení povinnosti – Důsledky pro administrativu – Povinnost chránit zaměstnance, který oznámil skutečnosti – Rozsah – Potřeba přijmout rozhodnutí potvrzující uznání postavení oznamovatele – Neexistence
(Služební řád úředníků, čl. 22a odst. 1 až 3; pracovní řád ostatních zaměstnanců, článek 127)
(viz body 78–84)
Úředníci – Práva a povinnosti – Oznámení skutečností, které mohou založit předpoklad protiprávního jednání nebo vážného porušení povinnosti – Důsledky pro administrativu – Povinnost informovat zaměstnance, který oznámil skutečnosti – Rozsah – Absence potvrzení o přijetí a neinformování o dalším postupu – Porušení – Oznámení, která byla rovněž předána Úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) – Neexistence vlivu
(Služební řád úředníků, články 22a a 22b; pracovní řád ostatních zaměstnanců, článek 127; nařízení Parlamentu a Rady č. 883/2013, čl. 5 odst. 3)
(viz body 91–102)
Úředníci – Práva a povinnosti – Oznámení skutečností, které mohou založit předpoklad protiprávního jednání nebo vážného porušení povinnosti – Důsledky pro administrativu – Povinnost chránit zaměstnance, který oznámil skutečnosti – Rozsah – Přijetí dostatečných ochranných opatření v případě existence věrohodných indicií o újmě – Posuzovací pravomoc – Meze – Důkazní břemeno
(Služební řád úředníků, čl. 22a odst. 3, článek 22b a článek 22c; pracovní řád ostatních zaměstnanců, článek 127)
(viz body 105, 112–117, 128, 136, 138, 140–144, 158)
Akty orgánů – Směrnice – Směrnice 2019/1937 o ochraně osob, které oznamují porušení práva Unie – Přímé uložení povinností orgánům Unie ve vztazích mezi nimi a jejich zaměstnanci – Vyloučení – Dovolatelnost – Rozsah
(Článek 288 třetí pododstavec SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/1937, čl. 21 odst. 5)
(viz body 106–111)
Úředníci – Práva a povinnosti – Oznámení skutečností, které mohou založit předpoklad protiprávního jednání nebo vážného porušení povinnosti – Důsledky pro administrativu – Povinnost chránit zaměstnance, který oznámil skutečnosti – Rozsah – Obnovení smlouvy s akreditovaným parlamentním asistentem při parlamentním sdružení v případě, že toto sdružení o toto obnovení nepožádalo – Vyloučení – Porušení zásady rovného zacházení a povinnosti jednat s náležitou péčí – Neexistence
(Pracovní řád ostatních zaměstnanců, článek 127 a čl. 130 odst. 1; rozhodnutí Evropského parlamentu o přijetí statutu poslanců Evropského parlamentu, čl. 21 odst. 1; rozhodnutí předsednictva Parlamentu, kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu, čl. 18 odst. 3)
(viz body 129–135, 193, 196–200, 202)
Úředníci – Práva a povinnosti – Oznámení skutečností, které mohou založit předpoklad protiprávního jednání nebo vážného porušení povinnosti – Důsledky pro administrativu – Povinnost chránit zaměstnance, který oznámil skutečnosti – Rozsah – Povinnost důvěrnosti – Zveřejnění postavení zaměstnance jako oznamovatele třetí osobě a jeho uvolnění z funkce z důvodu jeho oznámení – Porušení
(Služební řád úředníků, články 22a a 22b; pracovní řád ostatních zaměstnanců, článek 127)
(viz body 173, 176–180)
Shrnutí
Tribunál rozhodující v rozšířeném senátu, který částečně vyhověl žalobě podané TU, bývalým akreditovaným parlamentním asistentem (dále jen „APA“) Evropského parlamentu, rozhodl o dosud neřešené otázce ochrany, kterou má tento orgán poskytnout APA na základě jeho postavení oznamovatele.
Žalobce byl přijat jako APA při sdružení poslanců, aby poskytoval služby asistenta poslankyni na období od srpna 2019 do února 2022. V červenci 2021 podal žádost o pomoc a ochranu na základě článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), a to v souvislosti s obtěžováním, jehož se měla dopustit vůči němu dotčená poslankyně. V e-mailové zprávě žalobce uvedl, že chce chránit finanční zájmy Unie, a proto ve své žádosti poskytuje informace o finančních nesrovnalostech, kterých se měla tato poslankyně dopustit. Mimoto tyto nesrovnalosti oznámil Evropskému úřadu pro boj proti podvodům (OLAF).
Téhož měsíce přijal Parlament dočasné ochranné opatření, jímž byl žalobce svěřen do odpovědnosti předsedy delegace, který byl rovněž členem sdružení, jehož členkou byla poslankyně. Později byl žalobce v důsledku údajných odvetných opatření přijatých vedením této delegace na svou žádost uvolněn z funkce u delegace až do skončení jeho pracovní smlouvy.
Žalobce rovněž navrhl, aby byl přeložen na jakékoliv jiné místo v rámci Parlamentu a aby Parlament zvážil prodloužení jeho smlouvy, a umožnil mu tak spolupracovat s tímto orgánem a s OLAF na probíhajících vyšetřováních a současně požívat plné ochrany. Nakonec podal několik žádostí o obnovení smlouvy.
Vzhledem k tomu, že tyto návrhy byly zamítnuty, podal žalobce k Tribunálu žalobu znějící na zrušení rozhodnutí Parlamentu neobnovit jeho smlouvu APA a implicitního rozhodnutí odmítajícího přiznat mu postavení oznamovatele a přijmout vedle opatření uvolnění z funkce další ochranná opatření, a dále na náhradu vzniklé újmy.
Závěry Tribunálu
Úvodem Tribunál konstatuje, že Parlament nebyl povinen přijmout rozhodnutí, kterým by uznal, že žalobce požívá postavení oznamovatele. Ochrana stanovená v čl. 22a odst. 3 služebního řádu se bez jakýchkoli formalit přiznává úředníkům, kteří poskytli informace o skutečnostech vyvolávajících domněnku existence protiprávní činnosti, a to na základě samotného poskytnutí těchto informací.
Tímto závěrem však není dotčena povinnost orgánu respektovat práva, která vyplývají z postavení dotyčné osoby jako oznamovatele.
V tomto ohledu zaprvé bez ohledu na informační povinnost OLAF vůči žalobci přísluší Parlamentu, který je orgánem příslušným k zajištění ochrany svých zaměstnanců, kteří oznámili podle článku 22a a 22b služebního řádu závažné nesrovnalosti, jakmile mu byly oznámeny skutečnosti uvedené v článku 22a služebního řádu, nejprve potvrdit přijetí tohoto oznámení a poté informovat zaměstnance o tom, jaká opatření byla přijata v návaznosti na jeho oznámení, v souladu s jeho povinností jednat s náležitou péčí a v souladu s vnitřními pravidly k provedení článku 22c služebního řádu.
Zadruhé, pokud jde o důkazní břemeno ohledně dostatečnosti ochranných opatření v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, kdy žalobce předkládá hodnověrné indicie, podle nichž mu byla přijetím opatření spočívajícího v přeložení způsobena újma, a kdy jsou navíc jeho oznámení stran údajných odvetných opatření přijatých vedením delegace stále předmětem šetření, je na Parlamentu, aby prokázal, že dostál své povinnosti ochránit oznamovatele přijetím opatření, která jsou v tomto ohledu dostačující.
V situaci, kdy je orgán povinen uplatnit ustanovení článků 22a až 22c služebního řádu, která mají zejména zajistit ochranu oznamovatelů před případnými odvetnými opatřeními, totiž nemůže tento orgán stanovit pravidla poskytující menší ochranu než ta, která v tomto ohledu konkrétně přijal unijní normotvůrce, co se týče ochrany oznamovatelů, kterou mají přijmout členské státy (
1
).
Zatřetí, pokud jde o rozsah povinnosti orgánu chránit oznamovatele, Tribunál uvádí, že z čl. 22a odst. 3 služebního řádu vyplývá, že orgán musí přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění vyvážené a účinné ochrany oznamovatelů před jakoukoli formou odvetných opatření, včetně hrozeb těmito odvetnými opatřeními a pokusů o ně.
Vzhledem k tomu, že jeden nebo vícero poslanců sdružení nepředložilo výslovnou žádost, nemá Parlament zajisté možnost obnovit smlouvu APA. Iniciativa k obnovení smlouvy APA totiž náleží výlučně jednomu nebo více poslancům, kterým není možné uložit povinnost, aby spolupracovali či pokračovali ve spolupráci s APA, které si sami nevybrali. APA má s poslancem či poslanci, kterým poskytuje služby asistenta, pracovní vztah vyznačující se existencí vztahu založeného na důvěře.
Stejně tak povinnost jednat s náležitou péčí nemůže vést k tomu, aby Parlament, v rozporu s pravidlem obsaženým v článku 21 statutu poslanců, podle kterého si poslanci osobní spolupracovníky sami vybírají, obnovil smlouvu APA, byť by tento APA měl postavení oznamovatele.
Tento závěr však nemá vliv na povinnost Parlamentu přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění vyvážené a účinné ochrany žalobce před jakoukoli formou odvetných opatření.
Tribunál má v tomto ohledu za to, že Parlament tím, že se omezil na informování žalobce, že opatření spočívající v uvolnění z funkce je jediným možným opatřením na jeho ochranu, neprokázal, že přijal veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby žalobce z důvodu svého postavení oznamovatele neutrpěl ze strany orgánu žádnou újmu, jak stanoví čl. 22a odst. 3 služebního řádu. S ohledem na žalobcovo postavení oznamovatele a podle čl. 22a odst. 3 služebního řádu měl Parlament žalobci poskytnout podporu a pokusit se pomoci nalézt mu řešení jdoucí nad rámec opatření spočívajícího v uvolnění z funkce.
Kromě toho Parlament tím, že žalobci pouze sdělil, že žádné jiné opatření než uvolnění z funkce není za účelem jeho ochrany z titulu postavení oznamovatele možné a obnovení jeho smlouvy není opatřením, které by z tohoto titulu přicházelo do úvahy, neprokázal, že mu poskytl radu a pomoc, které mu měl poskytnout.
Konečně Parlament tím, že informoval předsedu delegace o tom, že žalobce bude uvolněn z funkce, kterou u něho vykonává, z důvodu jeho žádosti o pomoc, ale také s ohledem na jeho postavení oznamovatele, aniž žalobce s odhalením tohoto postavení vyslovil souhlas, porušil svou povinnost důvěrnosti a ochrany totožnosti žalobce jakožto oznamovatele.
Tribunál proto dospěl k závěru, že žalobci vznikla nemajetková újma, kterou nelze napravit samotným zrušením implicitního rozhodnutí, kterým Parlament odmítl poskytnout žalobci v návaznosti na jeho žádost jiné ochranné opatření než opatření spočívající v uvolnění z funkce. Za těchto podmínek Tribunál uvedené rozhodnutí zrušil, částečně vyhověl návrhovým žádáním na náhradu škody ve výši 10000 eur a ve zbývající části žalobu zamítl.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1937 ze dne 23. října 2019 o ochraně osob, které oznamují porušení práva Unie (Úř. věst. 2019, L 305, s. 17).