62023CJ0431
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
3 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Yritysten luovutus – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 2001/23/EY – 5 artiklan 1 kohta – Konkurssimenettelyn käsite – Yrityksen luovutus, joka on valmisteltu tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä ja toteutettu konkurssiin asettamisen jälkeen
Asiassa C‑431/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka tribunal du travail de Liège (Liègen työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia) on esittänyt 26.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 11.7.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
AE,
CO,
DU ym.
vastaan
BA, WIBRA BELGIË SA:n pesänhoitajana,
EP, WIBRA BELGIË SA:n pesänhoitajana,
RI, WIBRA BELGIË SA:n pesänhoitajana, ja
WIBRA BELGIË SRL,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat:
VT,
HL,
MO ym.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit S. Rodin (esittelevä tuomari), N. Piçarra, O. Spineanu-Matei ja N. Fenger,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
AE, CO, DU ym., edustajanaan H. Deckers, avocat
–
WIBRA BELGIË SRL, edustajinaan M. Duchesne ja O. Moureau, avocats
–
Belgian hallitus, asiamiehinään A. De Brouwer, C. Pochet ja L. Van den Broeck,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude ja B.-R. Killmann,
kuultuaan julkisasiamiehen 24.10.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (EYVL 2001, L 82, s. 16) 5 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä AE, CO, DU ja 19 muuta entistä työntekijää, jotka WIBRA BELGIË SA on irtisanonut, ja toisaalta WIBRA BELGIË SA:n pesänhoitajina toimivat BA, EP ja RI sekä WIBRA BELGIË SRL, ja joka koskee sitä, että näiden yhtiöiden väitetään laiminlyöneen työntekijöiden edustajille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevat velvoitteensa työntekijöiden joukkovähentämisen yhteydessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2001/23 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On tarpeen huolehtia työntekijöiden suojasta sen varmistamiseksi, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu.”
4
Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”a)
Tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.
b)
Jollei a alakohdasta ja tämän artiklan jäljempänä olevista säännöksistä muuta johdu, tässä direktiivissä tarkoitettuna luovutuksena pidetään oman identiteettinsä säilyttävän taloudellisen yksikön luovuttamista, jolla tarkoitetaan pää- ja sivutoimisen taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi järjestettyä resurssikokonaisuutta.
– –”
5
Mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle.
Jäsenvaltiot voivat säätää, että luovuttaja ja luovutuksensaaja ovat luovutuspäivän jälkeen yhdessä vastuussa luovutuspäivänä voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvista velvoitteista, jotka ovat syntyneet ennen luovutuspäivää.”
6
Saman direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutus ei sellaisenaan ole peruste, jota luovuttaja tai luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen. Tämä säännös ei estä irtisanomisia työvoiman muutoksiin johtavista taloudellisista, teknisistä tai organisatorisista syistä.”
7
Direktiivin 2001/23 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä, 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta sellaisen yrityksen, liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutukseen, jossa on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, ja sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (joka voi olla toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä).
– –
4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sellaisten vilpillisten maksukyvyttömyysmenettelyjen estämiseksi, joiden tarkoituksena on kiertää tämän direktiivin mukaisia työntekijöiden oikeuksia.”
Belgian oikeus
8
Direktiivi 2001/23 saatettiin osaksi Belgian oikeusjärjestystä työntekijöiden oikeuksien turvaamisesta työnantajan vaihtuessa sopimukseen perustuvan yrityksen luovutuksen yhteydessä ja siirtyvien työntekijöiden oikeuksien sääntelystä konkurssin jälkeen suoritetun varojen siirron yhteydessä 7.6.1985 tehdyllä työehtosopimuksella nro 32 bis.
9
Kyseisen työehtosopimuksen, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä työehtosopimus nro 32 bis), 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän työehtosopimuksen tarkoituksena on – – taata:
1°
yhtäältä työntekijöiden oikeuksien säilyminen kaikissa tapauksissa, joissa työnantaja vaihtuu sopimukseen perustuvan yrityksen tai yrityksen osan luovutuksen yhteydessä,
2°
toisaalta tietyt siirtyvien työntekijöiden oikeudet konkurssin jälkeen suoritetun varojen siirron yhteydessä.”
10
Työehtosopimuksen nro 32 bis II luku sisältää sen 6–10 artiklat.
11
Työehtosopimuksen nro 32 bis 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa täsmennetään, että sen II lukua, joka koskee työntekijöiden oikeuksia tapauksissa, joissa työnantaja vaihtuu sopimukseen perustuvan yrityksen luovutuksen yhteydessä, ”sovelletaan jokaiseen työnantajan vaihtumiseen, joka johtuu sopimukseen perustuvasta yrityksen tai yrityksen osan luovutuksesta, lukuun ottamatta tämän työehtosopimuksen III luvussa tarkoitettuja tapauksia”.
12
Työehtosopimuksen nro 32 bis 7 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Ne luovuttajan oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun luovutuksen tapahtuessa voimassa olleista työsopimuksista, siirtyvät luovutuksen vuoksi luovutuksensaajalle.”
13
Työehtosopimuksen nro 32 bis 8 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Luovuttaja ja luovutuksensaaja ovat yhteisvastuussa 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun luovutuksen ajankohtana olemassa olleiden ja tuolloin voimassa olleista työsopimuksista johtuvien velkojen maksamisesta – –”
14
Työehtosopimuksen nro 32 bis 9 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Työnantajan vaihtuminen ei sellaisenaan ole peruste, jota luovuttaja tai luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen.
Työnantajaa vaihtavat työntekijät voidaan kuitenkin irtisanoa painavista syistä tai työvoiman muutoksiin johtavista taloudellisista, teknisistä tai organisatorisista syistä.”
15
Työehtosopimuksen nro 32 bis III luvun mukaan luovuttajan sosiaaliturvavelkoja ei sitä vastoin siirretä luovutuksensaajalle eikä luovutuksensaaja ole yhteisvastuussa luovuttajan kanssa silloin, kun yrityksen luovutus tapahtuu konkurssin jälkeen.
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
16
Tribunal de l’entreprise de Gent (Gentin kauppatuomioistuin, Belgia) aloitti 30.7.2020 WIBRA BELGIË SA:n tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn tämän yhtiön hakemuksesta, ja yhtiön osalta myönnettiin täytäntöönpanokielto 30.10.2020 saakka talousoikeudesta annetun koodeksin (code de droit économique) tätä menettelyä koskevien säännösten, sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, mukaisesti. Kyseinen tuomioistuin nimitti samana päivänä BA:n, EP:n ja RI:n selvittäjiksi, joiden tehtävänä oli järjestää ja luovuttaa tämän yhtiön toiminta kokonaan tai osittain.
17
Nämä kolme selvittäjää hyväksyivät 21.9.2020 WIBRA BELGIË SA:n emoyhtiön WIBRA NEDERLAND BV:n tekemän ostotarjouksen, joka kattoi 36 liiketilaa ja 183 työntekijää WIBRA BELGIË SA:n 439 työntekijästä.
18
Tämän jälkeen 30.9.2020 perustettiin WIBRA BELGIË SRL, jonka tarkoituksena oli ottaa vastatakseen osa WIBRA BELGIË SA:n aikaisemmista toiminnoista ja jatkaa niitä.
19
Gentin kauppatuomioistuin hylkäsi 8.10.2020 mainittujen selvittäjien pyynnön hyväksyä tämän tuomion 17 kohdassa tarkoitettu ostotarjous. Kauppatuomioistuin nimittäin katsoi, että ostotarjous oli työntekijöiden oikeuksien turvaamisesta työnantajan vaihtuessa tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn yhteydessä tuomioistuinvalvonnassa tehdyn luovutuksen vuoksi 5.10.2011 tehdyn työehtosopimuksen nro 102 ja direktiivin 2001/23 vastainen siltä osin kuin siinä määrättiin, että WIBRA BELGIË SA vastaa pro rata temporis ‑periaatteen mukaisesti velvoitteista, jotka liittyvät palvelukseen otettavien WIBRA BELGIË SA:n työntekijöiden ”lomarahan” ja ”vuoden lopussa maksettavien palkkioiden” maksamiseen mainitun tarjouksen hyväksymispäivään mennessä suoritetun työn osalta.
20
Gentin kauppatuomioistuin asetti samana päivänä antamallaan toisella päätöksellä WIBRA BELGIË SA:n konkurssiin ja nimitti pesänhoitajiksi BA:n, EP:n ja RI:n. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseisen yhtiön työntekijöille ilmoitettiin välittömästi tästä päätöksestä ja päätöksestä päättää heidän työsopimuksensa irtisanomisajan palkkaa vastaavaa korvausta vastaan.
21
Nämä pesänhoitajat luovuttivat 9.10.2020 osan WIBRA BELGIË SA:n aineellisista ja aineettomista irtaimista varoista WIBRA BELGIË SRL:lle. Kaikista 439 irtisanotusta työntekijästä WIBRA BELGIË SRL otti uudelleen palvelukseen 183 työntekijää. Mainitut pesänhoitajat täsmensivät vuonna 2021 päivätyssä kirjeessä, joka oli osoitettu WIBRA BELGIË SA:n tiettyjen entisten työntekijöiden edustajalle, ettei henkilöstöä eikä toimintoja ole luovutettu tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn aikana.
22
Pääasian kantajat, joita on 22 ja jotka ovat WIBRA BELGIË SA:n entisiä työntekijöitä, joita WIBRA BELGIË SRL ei ole ottanut palvelukseensa, nostivat 21.6.2021 kanteen näitä kahta yhtiötä vastaan tribunal du travail de Liègessä (Liègen työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Samassa tilanteessa olevat 38 muuta työntekijää pyysivät 30.6.2021 saada liittyä väliintulijoina pääasian oikeudenkäyntiin.
23
Nämä 60 työntekijää väittävät, että työntekijöiden edustajille joukkovähentämisen tapauksessa tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevia velvoitteita ei ole noudatettu WIBRA BELGIË SA:n tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä, mikä merkitsee sopimusrikkomusta, jonka johdosta heillä on oikeus korvaukseen. Lisäksi nämä työntekijät katsovat, että WIBRA BELGIË SRL:n on todettava olevan yhteisvastuussa tästä korvauksesta.
24
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka Belgian lainsäädännössä suljetaan nimenomaisesti pois henkilöstön edustajille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevat velvoitteet joukkovähentämisen tapauksessa silloin, kun kyseinen yhtiö on konkurssissa, tällaisesta poissulkemisesta ei ole säädetty tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn yhteydessä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo näin ollen, että WIBRA BELGIË SA:lla oli ennen konkurssiin asettamista koskevan päätöksen antamista ja tuomioistuinpäätökseen perustuvasta uudelleenjärjestelymenettelystä huolimatta velvollisuus toteuttaa työntekijöiden edustajille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskeva menettely ennen pääasiassa kyseessä olevaa joukkovähentämistä, mitä se ei ole tehnyt. WIBRA BELGIË SA:n olisi näin ollen maksettava kyseisille 60 työntekijälle vahingonkorvausta joukkovähentämistä edeltävän tiedottamis- ja kuulemisvelvoitteen laiminlyönnin vuoksi.
25
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko myös WIBRA BELGIË SRL:n katsoa olevan vastuussa tästä korvausvelvollisuudesta.
26
Se toteaa tältä osin ensiksi, ettei kyseinen yhtiö ole vastuussa WIBRA BELGIË SA:n toiminnasta. Näin ollen WIBRA BELGIË SRL:n voitaisiin katsoa olevan vastuussa WIBRA BELGIË SA:n tekemästä virheestä vain, jos sitä on pidettävä WIBRA BELGIË SA:n oikeuksien ja velvollisuuksien luovutuksensaajana työehtosopimuksen nro 32 bis 7 ja 8 artiklassa tarkoitetun sopimukseen perustuvan yrityksenluovutuksen yhteydessä.
27
Toiseksi kyseinen tuomioistuin toteaa, että huolimatta siitä, että tuomioistuin kieltäytyi hyväksymästä tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä esitettyä ostotarjousta, tämän menettelyn aikana valmistellun WIBRA BELGIË SA:n osittaista luovutusta koskevan suunnitelman toteuttivat lopulta konkurssiin asettamista koskevan päätöksen antamista seuraavana päivänä samat selvittäjät, jotka olivat aiemmin pyytäneet kyseiseen suunnitelmaan liittyvän ostotarjouksen hyväksymistä ja jotka toimivat sittemmin pesänhoitajina.
28
Kolmanneksi mainittu tuomioistuin katsoo, että tällaista toimenpidettä on pidettävä ”pre-pack-luovutuksena”, minkä vuoksi luovutuksensaajan pitäisi voida vedota direktiivin 2001/23 5 artiklassa säädettyyn poikkeukseen, jos tästä järjestelystä säädetään lailla tai asetuksella. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Belgian oikeudessa ei kuitenkaan ollut tällaisia säännöksiä pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan.
29
Näin ollen on niin, että vaikka WIBRA BELGIË SA:n luovutuksen valmisteluvaihe toteutettiin toimivaltaisen tuomioistuimen tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä nimittämien selvittäjien valvonnassa ja vaikka sitä voidaan siis pitää laissa säädettynä, tämän toimen toinen vaihe eli varojen ja henkilöstön luovutus tapahtui välittömästi sen jälkeen, kun kyseinen tuomioistuin oli kieltäytynyt hyväksymästä kyseisessä tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä laadittua ostotarjousta.
30
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin vielä, että tätä koskevia säännöksiä ei ollut voimassa ajankohtana, jona pääasiassa kyseessä oleva luovutus tapahtui, koska ne sisällytettiin kyseiseen koodeksiin vasta 21.3.2021 annetulla lailla.
31
Näissä olosuhteissa tribunal du travail de Liège on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2001/23] 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä asetettu edellytys, jonka mukaan kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta yrityksen luovutukseen, kun on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, ei täyty siinä tapauksessa, että yrityksen tai sen osan luovutus valmistellaan ennen sellaisen konkurssimenettelyn aloittamista, jolla pyritään luovuttajan varojen selvittämiseen, nyt käsiteltävässä asiassa tuomioistuinpäätökseen perustuvaa uudelleenjärjestelyä koskevan menettelyn yhteydessä, ja jonka päätteeksi tehdään luovutussopimus, joka hylätään toimivaltaisessa tuomioistuimessa mutta joka täytetään välittömästi konkurssiin asettamisen jälkeen kansallisten lakien ja asetusten soveltamisalan ulkopuolella? ”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan tilanteessa, jossa konkurssimenettely seuraa tuomioistuinpäätökseen perustuvaa uudelleenjärjestelymenettelyä, jonka aikana on laadittu kyseisen yrityksen osittaista luovutusta koskeva sopimus, jota toimivaltainen tuomioistuin ei kuitenkaan ole hyväksynyt ennen kuin se on täytetty konkurssiin asettamisen jälkeen.
33
Aluksi on todettava, että direktiivillä 2001/23 pyritään huolehtimaan, kuten sen johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta käy ilmi, työntekijöiden suojasta erityisesti varmistamalla, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu (tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 38 kohta).
34
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään tämän vuoksi, että ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat yrityksen luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle. Mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa puolestaan suojataan työntekijöitä kaikilta luovuttajan tai luovutuksensaajan pelkästään mainitun luovutuksen perusteella suorittamilta irtisanomisilta (tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 39 kohta).
35
Tästä poiketen direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitettua suojajärjestelmää ei sovelleta yritysten luovutuksiin kyseisessä säännöksessä täsmennetyissä tilanteissa, jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä (tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 40 kohta).
36
Kyseistä 5 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin siitä seuraa periaatteessa, ettei työntekijöiden suojajärjestelmää sovelleta tietyissä yrityksen luovutustapauksissa, ja siltä osin kuin siinä täten poiketaan direktiivin 2001/23 perimmäisestä tarkoituksesta, on kuitenkin välttämättä tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Kyseisen säännöksen mukaan on niin, että jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä, direktiivin 2001/23 3 artiklassa säädettyä luovuttajan kanssa tehdyistä työsopimuksista johtuvien oikeuksien ja velvoitteiden samanaikaista luovutusta ja direktiivin 4 artiklassa säädettyä periaatteellista irtisanomiskieltoa ei sovelleta yrityksen luovutukseen, kun on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, jota toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa.
38
Jäsenvaltioilla tosin on direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen lauseen sanamuodon mukaan mahdollisuus ottaa käyttöön kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädetty työntekijöiden suojajärjestelmä tilanteissa, joissa 5 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa, mutta pääasian osalta on todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole käyttänyt tällaista mahdollisuutta.
39
Tästä johtuu, että direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin siinä sallitaan poikkeaminen työntekijöiden suojajärjestelmästä, voidaan soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa, edellyttäen kuitenkin, että kyseinen menettely täyttää tässä säännöksessä säädetyt edellytykset.
40
Tältä osin direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa säädetään kolmesta kumulatiivisesta edellytyksestä, eli ensiksi on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely, toiseksi tällainen menettely on aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi ja kolmanneksi sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 44 kohta).
41
Ensimmäiseksi edellytystä, jonka mukaan on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely, ei voida ulottaa, kun otetaan huomioon vaatimus tämän tuomion 36 kohdassa muistutetusta suppeasta tulkinnasta, toimenpiteeseen, jolla valmistellaan konkurssia mutta joka ei johda siihen. Sen sijaan luovutustoimenpide, joka tosin valmistellaan ennen konkurssiin asettamista mutta toteutetaan tämän jälkeen, edellyttää tosiasiallisesti konkurssia, ja se voi näin ollen kuulua direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan mukaiseen konkurssimenettelyn käsitteeseen (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 45 ja 46 kohta).
42
Tältä osin unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta näyttää ilmenevän yhtäältä, että Belgian lainsäädännössä tarkoitettua tuomioistuinpäätökseen perustuvaa uudelleenjärjestelymenettelyä ei voida pitää konkurssimenettelynä, ja toisaalta, että vaikka tämä ensin mainittu menettely voi johtaa kyseisen yrityksen konkurssiin, tällainen seuraus ei näytä olevan automaattinen eikä varma. Näin ollen kyseinen menettely ei sellaisenaan näytä täyttävän ensimmäistä direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan mukaisista edellytyksistä (ks. vastaavasti tuomio 16.5.2019, Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 42, 43 ja 48 kohta).
43
Näin ollen unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee myös, että nyt käsiteltävässä asiassa yrityksen luovutuksen ehdot sisältyivät suunnitelmaan, joka esitettiin WIBRA BELGIË SA:n konkurssiin asettamista edeltäneen tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn yhteydessä, ja että konkurssiin asettamisen jälkeen tapahtunut luovutus toteutettiin näiden ehtojen mukaisesti.
44
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen ratkaista ottamalla erityisesti huomioon sovellettava Belgian lainsäädäntö kyseisenä ajanjaksona, onko yhtäältä vastaanottosuunnitelman laatimista WIBRA BELGIË SA:ta koskevassa tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä ja toisaalta tämän suunnitelman toteuttamista kyseisen yhtiön konkurssimenettelyn aikana pidettävä yhtenä ja samana toimenpiteenä, joka edellyttää alusta alkaen sitä, että mainittu yhtiö asetetaan todetun maksukyvyttömyytensä vuoksi konkurssiin ennen kuin yrityksen luovutus tapahtuu. Tällaisessa tapauksessa koko tätä toimenpidettä voitaisiin pitää direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna konkurssimenettelynä tai muuna samankaltaisena maksukyvyttömyysmenettelynä. Päinvastaisessa tapauksessa ainoastaan WIBRA BELGIË SA:n konkurssimenettely kuuluisi tämän säännöksen soveltamisalaan.
45
Toiseksi direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely aloitetaan luovuttajan varojen selvittämiseksi.
46
Tältä osin on todettava ensinnäkin, että menettely, jolla pyritään kyseisen yrityksen toiminnan jatkamiseen, ei täytä tätä edellytystä (tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus täsmentää yrityksen toiminnan jatkamista koskevan menettelyn ja yrityksen varojen selvittämistä sen todetun maksukyvyttömyyden vuoksi koskevan menettelyn välisistä eroista, että ensin mainitulla menettelyllä pyritään turvaamaan yrityksen tai sen elinkelpoisten osien toimintakyky, kun taas jälkimmäisellä menettelyllä pyritään velkojien yhteiseen tyydyttämiseen parhaalla mahdollisella tavalla. Vaikkei ole poissuljettua, että tietyn menettelyn kyseisten kahden tavoitteen välillä olisi tiettyä päällekkäisyyttä, menettelyn, jolla pyritään yrityksen toiminnan jatkumiseen, pääasiallinen tavoite on joka tapauksessa kyseessä olevan yrityksen pelastaminen (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging ym., C‑126/16, EU:C:2017:489, 48 kohta).
48
Näin ollen konkurssimenettelyn tai muun samankaltaisen maksukyvyttömyysmenettelyn tarkoituksena voi olla velkojien yhteinen tyydyttäminen parhaalla mahdollisella tavalla silloinkin, kun sillä pyritään liitännäisesti siihen, että toiminnassa oleva yritys luovutetaan siten, että säilytetään mahdollisimman runsaasti työllisyysmahdollisuuksia (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack-menettely), C‑237/20, EU:C:2022:321, 55 kohta).
49
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee vielä, että on todettava sen lisäksi, että konkurssimenettelyn tai muun samankaltaisen maksukyvyttömyysmenettelyn päätavoitteena on velkojien tyydyttäminen parhaalla mahdollisella tavalla, että tällaisen luovutuksen toteuttamisella voidaan tosiasiallisesti saavuttaa tämä päätavoite (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack-menettely), C‑237/20, EU:C:2022:321, 53 kohta).
50
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen tarkistettava kaikki merkitykselliset seikat huomioon ottaen, onko pääasioissa kyseessä olevilla peräkkäisillä menettelyillä, kun niitä tarkastellaan yksittäin tai kokonaisuutena, pyritty velkojien yhteiseen tyydyttämiseen parhaalla mahdollisella tavalla ja onko niillä voitu saavuttaa tämä tavoite edellisessä kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetussa merkityksessä vai onko näillä menettelyillä sen sijaan ensisijaisesti pyritty turvaamaan yrityksen tai sen elinkelpoisten yksiköiden toimintakyky.
51
Tältä osin yhtäältä unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta näyttää ilmenevän, että Belgian oikeudessa tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn, toisin kuin konkurssimenettelyn, tarkoituksena ei ole ensisijaisesti taata velkojien tyydyttämistä parhaalla mahdollisella tavalla. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että nyt käsiteltävässä asiassa tuomiolla, jolla nimitettiin selvittäjät WIBRA BELGIË SA:n uudelleenjärjestelyä koskevan hakemuksen johdosta, oli annettu näiden selvittäjien tehtäväksi järjestää ja luovuttaa kyseisen yhtiön toiminta kokonaan tai osittain.
52
Toisaalta on niin, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoisi, kuten tämän tuomion 44 kohdassa on esitetty, että WIBRA BELGIË SA:n tuomioistuinpäätökseen perustuva uudelleenjärjestelymenettely ja konkurssimenettely ovat yhdessä muodostaneet direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun konkurssimenettelyn tai muun samankaltaisen maksukyvyttömyysmenettelyn, sen olisi tutkittava, täyttääkö tällainen menettely sellaisenaan tämän tuomion 45 kohdassa mainitun edellytyksen eli onko tämän menettelyn päätavoitteena ollut kokonaisuutena tarkastellen saada mahdollisimman suuri suoritus luovuttajan kaikille velkojille (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack-menettely), C‑237/20, EU:C:2022:321, 52 ja 53 kohta).
53
Sen tutkimiseksi, täyttyykö tämän tuomion 45 kohdassa mainittu edellytys nyt käsiteltävässä asiassa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi muun muassa ottaa huomioon sen, että WIBRA BELGIË SRL on perustettu tarkoituksena ottaa vastattavaksi osa WIBRA BELGIË SA:n aiemmin harjoittamasta toiminnasta ja jatkaa sitä, ja että kyseisen yhtiön konkurssiin asettamista seuraavana päivänä päivätyssä lehdistötiedotteessa, joka oli peräisin WIBRA:lta, ilmoitettiin, että konkurssiin asettamisen jälkeen nimitetyt pesänhoitajat ”ovat hyväksyneet – – neuvottelujen jälkeen WIBRA:n vastaanottosuunnitelman”, joka koskee WIBRA BELGIË SA:n belgialaisen keskuspaikan ja 36 liikkeen luovutusta sekä 183 työntekijän uudelleen palvelukseen ottamista, ja täsmennettiin, että ”tämä uudelleenkäynnistäminen poistaa epävarmuuden WIBRA:n toiminnan jatkumisesta Belgiassa”.
54
Toiseksi on vielä varmistuttava siitä, että pääasiassa kyseessä olevasta konkurssimenettelystä tai muusta samankaltaisesta maksukyvyttömyysmenettelystä säädetään lailla tai asetuksella, jolla voidaan taata, ettei menettelyn toteuttaminen aiheuta oikeudellista epävarmuutta (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack-menettely), C‑237/20, EU:C:2022:321, 54 ja 55 kohta).
55
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ei ilmene, että tuomioistuinpäätökseen perustuvalta uudelleenjärjestelymenettelyltä tai konkurssimenettelyltä, sellaisina kuin niistä säädetään Belgian lainsäädännössä, puuttuisi riittävä lainsäädäntö- tai sääntelykehys edellisessä kohdassa mainitun edellytyksen täyttämiseksi.
56
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sen sijaan päätyy katsomaan, että WIBRA BELGIË SA:n tuomioistuinpäätökseen perustuva uudelleenjärjestelymenettely ja konkurssimenettely yhdessä voivat pääasiassa olla direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely, sen olisi määritettävä, säädetäänkö näiden kahden peräkkäisen menettelyn yhdistelmästä riittävällä tavalla lailla tai asetuksella.
57
Kolmanneksi ja viimeiseksi edellytyksestä, jonka mukaan direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu menettely on toteutettava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa, on todettava yhtäältä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että näin ei ole silloin, kun nimitetyn selvittäjän tehtävänä on organisoida ja toteuttaa yrityksen luovutus velallisen nimissä ja lukuun ja kun hänen on pyydettävä tarjouksia ja tällöin huolehdittava ensisijaisesti yrityksen toiminnan turvaamisesta kokonaan tai osittain ottamalla samalla huomioon velkojien oikeudet, kuten näyttää olevan silloin, kun on kyse Belgian oikeudessa tarkoitetusta tuomioistuinpäätökseen perustuvasta uudelleenjärjestelymenettelystä (ks. vastaavasti tuomio 16.5.2019, Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 46 ja 47 kohta).
58
Toisaalta on niin, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy katsomaan, että direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely muodostuu nyt käsiteltävässä asiassa WIBRA BELGIË SA:n tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn ja konkurssimenettelyn yhdistelmästä, sen olisi määritettävä, onko tällainen yhdistelmä kokonaisuutena tarkasteltuna toimivaltaisen viranomaisen valvonnan alainen. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tällaista valvontaa osoittaa ensiksi se, että tuomioistuin määrittelee selvittäjien tehtävät tätä tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn ja konkurssimenettelyn yhdistelmää edeltävässä vaiheessa ja valvoo näiden tehtävien hoitamista varsinaisen konkurssimenettelyn aloittamisen yhteydessä, toiseksi se, että yrityksen luovutus toteutetaan vasta konkurssimenettelyn aloittamisen jälkeen, mikä antaa pesänhoitajalle mahdollisuuden vastustaa sitä, ja lopuksi se, että valmisteluvaiheessa toimivat selvittäjät ovat vastuussa toimistaan samoin edellytyksin kuin pesänhoitajat. Sen määrittämiseksi, kuuluuko tällainen menettely toimivaltaisen viranomaisen valvonnan alaisuuteen, ratkaisevaa merkitystä ei sitä vastoin pidä antaa sille, että luovutussopimus allekirjoitetaan pian konkurssimenettelyn aloittamisen jälkeen, eikä sille, että kyseisen menettelyn valmisteluvaiheessa toimivilla selvittäjillä ei ole mitään lakisääteistä toimivaltaa (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack-menettely), C‑237/20, EU:C:2022:321, 59 ja 62–64 kohta).
59
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle annetaan kaikki pääasian ratkaisemisen kannalta hyödylliset tiedot, on lopuksi muistutettava, että direktiivin 2001/23 5 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sellaisten vilpillisten maksukyvyttömyysmenettelyjen estämiseksi, joiden tarkoituksena on kiertää kyseisen direktiivin mukaisia työntekijöiden oikeuksia.
60
Nyt käsiteltävässä asiassa WIBRA BELGIË SA on pyytänyt sellaisen tuomioistuinpäätökseen perustuvan uudelleenjärjestelymenettelyn aloittamista, johon sovelletaan Belgian oikeutta ja jossa annetaan työntekijöille takeita, kyseisen yhtiön koko toiminnan tai sen osan luovutuksen valmistelemiseksi. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että sen jälkeen, kun Gentin kauppatuomioistuin kieltäytyi hyväksymästä ostotarjousta, jonka tässä menettelyssä nimitetyt selvittäjät olivat hyväksyneet, mainittu yhtiö pyysi kyseistä tuomioistuinta asettamaan sen konkurssiin ja aloitti näin ollen menettelyn, jossa työntekijöille annetaan Belgian oikeuden mukaisesti erilaiset takeet kuin tuomioistuinpäätökseen perustuvassa uudelleenjärjestelymenettelyssä.
61
Ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin myös ilmenee yhtäältä, että ostotarjouksen teki yhtiö, joka oli etuyhteydessä WIBRA BELGIË SA:han, eikä siinä anneta tietoja muiden mahdollisten toiminnan jatkajien etsimisestä, ja että hyväksynnän epäämistä perusteltiin sillä, että mainittu tarjous oli useiden sellaisten pakottavien säännösten vastainen, joilla suojataan työntekijöitä, joita suunniteltu yrityksen luovutus mahdollisesti koskee.
62
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa kaikkien merkityksellisten seikkojen valossa, ettei nyt käsiteltävässä asiassa ole kyse vilpillisestä maksukyvyttömyysmenettelystä, jonka tarkoituksena on kiertää direktiivin 2001/23 mukaisia pääasiassa kyseessä olevien työntekijöiden oikeuksia.
63
Edellä esitetyillä perusteilla esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan tilanteeseen, jossa konkurssimenettely seuraa tuomioistuinpäätökseen perustuvaa uudelleenjärjestelymenettelyä, jonka aikana on laadittu kyseisen yrityksen osittaista luovuttamista koskeva sopimus, jota toimivaltainen tuomioistuin ei ole hyväksynyt ennen sen täyttämistä konkurssiin asettamisen jälkeen, jos toteutettu konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely on tosiasiallisesti aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi, jos kyseinen menettely on toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa ja jos tämän menettelyn käyttämistä ei voida pitää vilpillisenä.
Oikeudenkäyntikulut
64
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 5 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
sitä sovelletaan tilanteeseen, jossa konkurssimenettely seuraa tuomioistuinpäätökseen perustuvaa uudelleenjärjestelymenettelyä, jonka aikana on laadittu kyseisen yrityksen osittaista luovuttamista koskeva sopimus, jota toimivaltainen tuomioistuin ei ole hyväksynyt ennen sen täyttämistä konkurssiin asettamisen jälkeen, jos toteutettu konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely on tosiasiallisesti aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi, jos kyseinen menettely on toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa ja jos tämän menettelyn käyttämistä ei voida pitää vilpillisenä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.