62002TO0130_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-130/02,
Kronoply GmbH & Co. KG, kotipaikka Heiligengrabe (Saksa), edustajanaan aluksi asianajaja B. Luther ja sittemmin asianajaja R. Nierer,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään V. Di Bucci ja T. Scharf, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii komission 5.2.2002 tekemän sellaisen väitetyn päätöksen kumoamista, jolla se on päättänyt olla tarkistamatta 3.7.2001 tekemäänsä 69,3 miljoonan Saksan markan suuruisen valtiontuen myöntämistä kantajalle Heiligengrabessa (Saksa) toteutettavaa investointia varten koskevaa päätöstä,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja V. Tiili sekä tuomarit J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij ja M. Vilaras,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
1. Monialaisissa puitteissa alueellisesta tuesta suurille investointihankkeille (EYVL 1998, C 107, s. 7; jäljempänä monialaiset puitteet) määritellään näiden puitteiden soveltamisalaan kuuluvien tukien arviointia koskevat säännöt.
2. Monialaisten puitteiden 3.10 kohdassa on esitetty laskukaava, jonka perusteella komissio määrittelee yksittäisen tukiehdotuksen tuen intensiteetin sallitun enimmäismäärän.
3. Tämän kaavan pohjana on ensinnäkin kyseisellä alueella suurille yrityksille myönnettävään tukeen sovellettava sallittu enimmäisintensiteetti, jota nimitetään ”alueelliseksi enimmäismääräksi” (R-tekijä), johon tämän jälkeen vaikuttaa kolme kerrointa, jotka vastaavat kilpailutilannetta kyseisellä alalla (T-tekijä), pääoman ja työvoiman suhdetta (I-tekijä) ja kyseisen tuen alueellista vaikutusta (M-tekijä). Tuen sallittu enimmäisintensiteetti lasketaan siten seuraavan kaavan mukaan: R x T x I x M.
4. Monialaisten puitteiden 3.2–3.4 kohdan mukaan kilpailutekijään kuuluu arviointi siitä, toteutetaanko ehdotettu hanke toimialalla tai alatoimialalla, jolla on rakenteellista ylikapasiteettia. Tämä arviointi suoritetaan käyttämällä vertailujaksona viittä viimeistä vuotta, joilta tiedot ovat saatavissa. Jos kapasiteetin käytöstä ei ole saatavilla riittävästi tietoa, komissio tarkastelee, tehdäänkö investointi taantuvilla markkinoilla. Tätä varten komissio vertailee kyseisten tuotteiden kulutusta (eli tuotantoa, johon on lisätty tuonti ja josta on vähennetty vienti) Euroopan talousalueen koko teollisen tuotantotoiminnan kasvuvauhtiin.
5. Monialaisten puitteiden 3.10.1 kohdan perusteella T-tekijään (kilpailutekijä) sovelletaan tasoitustekijää 0,25, 0,5, 0,75 tai 1 seuraavien perusteiden mukaisesti:
”i) Hanke johtaa kapasiteetin kasvuun alalla, jota uhkaa vakava rakenteellinen ylikapasiteetti ja/tai markkinoiden täydellinen taantuminen 0,25
ii) Hanke johtaa kapasiteetin kasvuun alalla, jota uhkaa rakenteellinen ylikapasiteetti ja/tai markkinoiden taantuminen, ja on todennäköistä, että hanke vahvistaa jo ennestään suurta markkinaosuutta 0,50
iii) Hanke johtaa kapasiteetin kasvuun alalla, jota uhkaa rakenteellinen ylikapasiteetti ja/tai markkinoiden taantuminen 0,75
iv) Hankkeella ei todennäköisesti ole i, ii ja iii kohdassa mainittuja kielteisiä vaikutuksia 1,00.”
Riita-asian perustana olevat tosiseikat
6. Kantaja on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka tuottaa puusta valmistettavia materiaaleja.
7. Saksan liittotasavalta ilmoitti 22.12.2000 päivätyllä kirjeellä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti komissiolle monialaisten puitteiden soveltamisalaan kuuluvasta tukihankkeesta, jossa tuen saajana oli kantaja.
8. Ilmoitetussa hankkeessa kantajalle oli tarkoitus myöntää 77 miljoonan Saksan markan (DEM) (39,36 miljoonaa euroa) suuruinen tuki sellaisen tuotantolaitoksen perustamiseksi, jossa valmistettaisiin OSB-levyiksi nimitettäviä lamellilevyjä (Oriented Strand Boards) ja jonka kokonaiskustannukset olivat 220 miljoonaa DEM (112,5 miljoonaa euroa). Saksan viranomaiset ilmoittivat, että tässä hankkeessa kilpailutekijään (T-tekijä) sovellettaisiin tasoitustekijää 1,00.
9. Komissio pyysi 3.1. ja 9.2.2001 päivätyillä kirjeillä lisätietoja asiasta sekä esitti Saksan viranomaisille joitakin kysymyksiä. Mainitut viranomaiset toimittivat pyydetyt lisätiedot ja vastasivat esitettyihin kysymyksiin 9. ja 20.2 sekä 21.5.2001 päivätyillä kirjeillä.
10. Saksan liittotasavalta muutti 19.6.2001 päivätyllä kirjeellä edellä mainittua tukihanketta koskevaa alkuperäistä ilmoitusta tuen intensiteetin osalta. Saksan liittotasavalta ilmoitti komissiolle. ”päättäneensä muuttaa ilmoitetun ’kilpailutekijän’ 1:stä 0,75:ksi”. Saksan viranomaisten ilmoittaman uuden T-tekijän soveltaminen muutti tuen kokonaismäärän 69,3 miljoonaksi DEM:ksi (35,4 miljoonaa euroa).
11. Komissio teki 3.7.2001 asetuksen N:o 659/1999  4 artiklan 3 kohdan nojalla päätöksen olla vastustamatta ilmoitettua tukihanketta (EYVL 2001, C 226, s. 14; jäljempänä 3.7.2001 tehty päätös).
12. Komissio korostaa tässä päätöksessä, että Saksan liittotasavalta muutti edellä mainitulla 19.6.2001 päivätyllä kirjeellä alkuperäistä ilmoitustaan ja että kantajalle myönnettävän tuen määrä on 69,3 miljoonaa DEM (35,4 miljoonaa euroa) investoinneista aiheutuvien kokonaiskustannusten ollessa arviolta 220 miljoonaa DEM, mikä vastaa 31,5 prosentin suuruista tuen intensiteettiä.
13. Komissio esitti mainitussa päätöksessä monialaisissa puitteissa vahvistettujen perusteiden pohjalta suorittamansa ilmoitetun tuen arvioinnin perusteella syyt, minkä vuoksi nyt esillä olevaan asiaan sovellettaviksi tekijöiksi on vahvistettava
– 35 prosenttia Heiligengraben alueella sallitun enimmäisintensiteetin osalta
– 0,75 T-tekijän osalta kun otetaan huomioon kilpailutilanne kyseisillä markkinoilla
– 0,8 I-tekijän osalta (pääoman ja työvoiman suhde)
– 1,5 M-tekijän osalta kun otetaan huomioon ehdotetun tuen alueellinen vaikutus, kun enimmäisintensiteetti on 31,5 prosenttia (= 35 % x 0,75 x 0,8 x 1,5).
14. Sen jälkeen kun oli todettu, että sen tuen määrä, jonka Saksan liittotasavalta aikoi myöntää kantajalle, oli sallitun enimmäismäärän mukainen, komissio totesi ilmoitetun tuen olevan EY:n perustamissopimuksen mukainen.
15. Saksan valtiovarainministeriön erään yksikön päällikkö Happe osoitti 3.1.2002 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä 3.1.2002 päivätty kirje) komissiolle asiakirjan, jonka otsikkona oli ”Saksan liittotasavallan hallituksen tiedonanto Euroopan yhteisöjen komissiolle” ja jossa Saksan liittotasavallan hallitus pyysi 3.7.2001 tehdyn päätöksen tarkistamista siten, että sallittua tuen intensiteettiä korotettaisiin 31,5 prosentista 35 prosenttiin investointikustannuksista ja erityisesti, että T-tekijää (kilpailutekijä) muutettaisiin. Tätä pyyntöä perusteltiin sillä, että vuotuisen kulutuksen kasvua OSB-levyjen ja vanerin kannalta merkityksellisillä markkinoilla vuoden 2000 aikana koskevat ennusteet, jotka toimitettiin komissiolle ilmoitusmenettelyn yhteydessä – ja jotka oli katsottu merkityksettömiksi 3.7.2001 tehdyn päätöksen 33 perustelukappaleessa sillä perusteella, että ne pohjautuivat arvioihin eivätkä vahvistettuihin arvoihin – saavat vahvistusta eräästä tuoreesta tutkimuksesta (Jaakko Pöyry: The development of OSB and wood based panels consumption in the European Economic Area 1996–2000 with an outlook on the demand development for OSB in 2001) (OSB:n ja puusta valmistettujen levyjen kulutuksen kehitys Euroopan talousalueella vuosina 1996–2000 sekä OSB-levyjen kysynnän kehitysnäkymät vuodelle 2001), jonka mukaan ”OSB-levyjen markkinoiden poikkeuksellisen suuret kasvuennusteet vuodelle 2000 olivat todellakin toteutuneet”. Tämä kehitys perusteli Saksan liittotasavallan hallituksen mukaan T-tekijän muuttamista 0,75:stä 1,00:ksi.
16. Komission kilpailun pääosaston ”Valtiontuet II” -osaston päällikkö Drabbe vastasi 5.2.2002 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä kanteen kohteena oleva toimi) 3.1.2002 päivättyyn kirjeeseen seuraavasti:
”Hyvä herra Happe,
Viitaten 3.1.2002 päivättyyn kirjeeseenne, joka koski otsikossa mainittua asiaa, joudun valitettavasti ilmoittamaan, ettei 3.7.2001 tehdyn Euroopan yhteisöjen komission päätöksen tarkistaminen Saksan liittotasavallan hallituksen pyytämällä tavalla ole mahdollista.
Asetuksen [N:o 659/1999] 9 artiklan mukaan komissio voi peruuttaa tekemänsä päätöksen, jos se perustuu menettelyn kuluessa esitettyihin virheellisiin tietoihin. Saksan liittotasavallan hallituksen esittämät seikat, jotka koskivat taloudellisia tietoja vuoden 2000 osalta, eivät kuitenkaan koske päätöksen tekemisen ajankohtana tunnettuja tietoja, jotka olisivat johtaneet merkittävään arviointivirheeseen.
Koska kilpailutekijän määrittäminen perustuu nyt esillä olevassa asiassa kyseisen tuotteen kulutuksen kehityksen vertailuun koko teollisen tuotantotoiminnan kasvuvauhtiin vuosina 1994–1999 ja koska esitetyt ennusteet eivät olleet virheellisiä päätöksen tekemisen ajankohtana, samassa asiassa ei kuitenkaan voida tehdä uutta päätöstä.
Lisäksi komission päätös koskee yksilöllisellä tilapäistuella tuettua ’OSB-levyjä valmistavan tuotantolaitoksen rakentamista’ koskevaa hanketta kokonaisuudessaan. Näin ollen ei ole edes mahdollista tehdä osittaista eroa eri ajanjaksojen välille, joihin sovellettaisiin eri kilpailutekijöitä ja siten erisuuruisia tuen intensiteettejä.
Toivon esittämistäni tiedoista olevan teille hyötyä.”
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
17. Tätä taustaa vasten kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 17.4.2002 jättämällään kirjelmällä nostanut käsiteltävänä olevan kanteen.
18. Komissio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 9.8.2002 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla esittänyt oikeudenkäyntiväitteen, josta kantaja on esittänyt huomautuksensa 8.10.2002.
19. Kantaja vaatii kanteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa kanteen kohteena olevan toimen
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20. Komissio vaatii oikeudenkäyntiväitteessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– jättää kanteen tutkimatta
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21. Kantaja vaatii oikeudenkäyntiväitteen johdosta esittämissään huomautuksissa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– hylkää oikeudenkäyntiväitteen ja ottaa kanteen tutkittavaksi
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
22. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen käsittelemättä itse pääasiaa, jos asianosainen sitä vaatii. Saman artiklan 3 kohdan mukaan hakemuksen jatkokäsittely on suullinen, jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätä toisin. Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo saaneensa riittävät tiedot asiakirjoista eikä katso suullisen käsittelyn järjestämisen olevan tarpeen.
Asianosaisten lausumat
23. Komissio väittää ensinnäkin, että kirjettä ei ainoastaan sen takia, että komissio on lähettänyt sen vastaanottajalle vastaukseksi tämän tekemään vaatimukseen, voida pitää päätöksenä (asia T-106/99, Meyer v. komissio, määräys 27.10.1999, Kok. 1999, s. II-3273, 31 kohta). Kanteen kohteena olevasta toimesta ei voida nostaa kumoamiskannetta, koska sillä ei ole eikä sillä myöskään pyritä aikaansaamaan oikeusvaikutuksia (asia C-147/96, Alankomaat v. komissio, tuomio 22.6.2000, Kok. 2000, s. I-4723, 26 kohta).
24. Muodollisestikaan kanteen kohteena oleva toimi ei komission mukaan ole päätös. Toimen allekirjoittajana on kilpailun pääosaston ”Valtiontuet I” -osaston päällikkö eikä komission jäsen. Siinä ei myöskään ole viittausta komission päätökseen, vaikka komissiolla on kollegiaalisena elimenä yksinomainen kelpoisuus virallisen päätöksen tekemiseen. Toisin kuin kantaja väittää, tämä ei komission mukaan kuitenkaan ole osoitus kollegisen päätöksenteon periaatteen loukkaamisesta vaan osoittaa sitä vastoin, että kyse ei ole komission päätöksestä.
25. Joka tapauksessa kanteen kohteena olevaa toimea ei komission mukaan voida pitää päätöksenä, koska nyt esillä olevassa asiassa ei ole tehty ilmoitusta uudesta tuesta, josta tällä toimella olisi voitu päättää. Kansallisilla viranomaisilla on komission mukaan tosin mahdollisuus ilmoittaa hankkeesta, jolla myönnetään uutta tukea tai muutetaan jo myönnettyä tukea. Kuitenkaan 3.1.2002 päivättyä kirjettä ei voida pitää tällaista tukihanketta koskevana ilmoituksena vaan ainoastaan pyyntönä tarkistaa sellaista jo tehtyä päätöstä, jolla on hyväksytty koko ilmoitetun rahamäärän suuruinen tuki.
26. Toiseksi komissio väittää, että kuten kanteen kohteena olevan toimen sisällöstä ilmenee, se on – olettaen että sitä pidetään päätöksenä – luonteeltaan ainoastaan 3.7.2001 tehdyn päätöksen vahvistava toimi.
27. Tässä kohdin komissio huomauttaa ensinnäkin, ettei kanteen kohteena olevaa toimea selvästi ole edeltänyt tilanteen uudelleentarkastelu, ja kuten kantaja itsekin myöntää, nyt esillä olevassa asiassa ei ole suoritettu alustavaa tutkimusta eikä aloitettu EY 88 artiklan 2 kohdan mukaista virallista tutkimusmenettelyä.
28. Tämän jälkeen komissio katsoo, ettei kanteen kohteena ol eva toimi sisällä uusia seikkoja 3.7.2001 tehtyyn päätökseen nähden, vaan siinä ainoastaan luetellaan lyhyesti syyt, minkä vuoksi mainittua päätöstä ei voida muuttaa. Saksan viranomaisten 3.1.2002 päivätyssä kirjeessä ilmoittamien vuotta 2000 koskevien tietojen osalta komissio katsoo, että kanteen kohteena olevassa toimessa viitataan niihin ainoastaan sen toteamiseksi, ettei päätös perustunut sen tekemisen hetkellä virheellisiin tietoihin ja etteivät vuotta 2000 koskevat tiedot olleet mainittuna ajankohtana vielä tiedossa.
29. Toisin kuin kantaja kanteessaan väittää, kyse ei komission mukaan nyt esillä olevassa asiassa ole sellaisen tuen muuttamisesta, joka on jo todettu yhteismarkkinoille soveltuvaksi ja joka olisi vahvistettu liian pieneksi ”komission virheellisen arvioinnin vuoksi”. Komissio väittää päinvastoin soveltaneensa liittotasavallan hallituksen sille ilmoittamaa kilpailutekijää ja perustaneensa päätöksensä tähän tekijään. Näin ollen ei komission mukaan ole mitään syytä tarkastella uudelleen jo myönnettyä ja 3.7.2001 tehdyllä päätöksellä hyväksyttyä tukea tai ottaa huomioon päätöksen tekemisen ajankohtana tuntemattomia seikkoja.
30. Lopuksi komissio väittää, että vaikka kanteen kohteena olevasta toimesta voitaisiin nostaa kumoamiskanne, kantajalla ei ole mitään tarvetta saada sitä kumotuksi (asia T-212/00, Nuove Industrie Molisane v. komissio, tuomio 30.1.2002, Kok. 2002, s. II-347, 33 kohta).
31. Kantaja vastaa tähän ensinnäkin, että kanteen kohteena olevasta toimesta voidaan nostaa EY 230 artiklan mukainen kumoamiskanne. Tässä kohdin kantaja huomauttaa, että kumoamiskanne voidaan nostaa kaikista toimielinten toimista, joilla on ulkopuolisiin kohdistuvia sitovia oikeusvaikutuksia (asia C-57/95, Ranska v. komissio, tuomio 20.3.1997, Kok. 1997, s. I-1627, 7 kohta). Sen selvittämiseksi, onko kanteen kohteena olevalla toimella tällaisia vaikutuksia tai pyritäänkö sillä niitä aikaansaamaan, on tarkasteltava toimen sisältöä. Tässä kohdin kanteen kohteena olevan toimen ulkopuolisiin kohdistuva oikeusvaikutus on kantajan mukaan se, että komissio hylkäsi Saksan liittotasavallan esittämän 3.7.2001 tehdyn päätöksen tarkistamista koskevan vaatimuksen. Päätöksen tarkistamista koskevan vaatimuksen hylkääminen on sekin kantajan mukaan päätös. Jos näin ei olisi, kaikki jälkikäteen tehtävät päätöksen tarkistamista koskevat vaatimukset voitaisiin hylätä yksistään viittaamalla ensimmäiseen päätökseen, ilman että asianomaisella olisi mahdollisuutta riitauttaa mainittua hylkäämistä.
32. Komission väitettä, joka koskee sitä, että kanteen kohteena oleva toimi ei ole komission jäsenten kollegion tekemä virallinen päätös, kantaja ei pidä vakuuttavana. Päätösten tai muiden toimien muodolla ei lähtökohtaisesti ole merkitystä kumoamiskanteen nostamismahdollisuuden kannalta. Kantajan mukaan on näet kiinnitettävä huomiota nimenomaan sisältöön sen määrittämiseksi, ovatko tällaiset toimenpiteet EY 230 artiklassa tarkoitettuja toimia (asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981, Kok. 1981, s. 2639, Kok. Ep. VI, s. 231, 9 kohta sekä asia T-113/00, DuPont Teijin Films Luxembourg ym. v. komissio, tuomio 12.9.2002, Kok. 2002, s. II-3681, 45 kohta). Kantajan mukaan tämä päätelmä koskee myös kirjeitä, jotka ovat virkamiehen eivätkä komission jäsenen allekirjoittamia (asia T-84/97, BEUC v. komissio, määräys 4.5.1998, Kok. 1998, s. II-795, 47 ja 48 kohta), silloin kun niihin sisältyy lopullinen kannanotto hakemukseen, kuten nyt esillä olevassa asiassa.
33. Toiseksi ja päinvastoin kuin komissio väittää, kantaja katsoo, ettei kanteen kohteena olevalla toimella ainoastaan vahvisteta 3.7.2001 tehtyä päätöstä. Kantajan mukaan kanteen kohteena oleva toimi on tehty 3.1.2002 päivätyssä kirjeessä esitettyjen uusien tosiseikkojen tarkastelun seurauksena, ja siitä voidaan näin ollen nostaa kumoamiskanne.
34. Lopuksi kantaja katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Nuove Industrie Molisane vastaan komissio antamansa tuomion 47 kohdassa esittämän päättelyn mukaisesti, että sillä on perusteltu intressi kanteen kohteena olevan toimen kumoamiseen. Tässä kohdin kantaja väittää, että jos komissio katsoi, ettei 3.1.2002 päivätty kirje ollut täydellinen ilmoitus, sen olisi pitänyt asetuksen N:o 659/1999 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti vaatia kyseessä olevalta jäsenvaltiolta kaikki tarpeelliset tiedot.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
35. Aluksi on huomautettava, että komissio päätti asetuksen N:o 659/1999  4 artiklan 3 kohtaan perustuvalla 3.7.2001 tehdyllä päätöksellä olla vastustamatta Saksan liittotasavallan ilmoittamaa kantajalle myönnettävää tukea koskevaa hanketta ja että komissio todettuaan, että suunnitellun tuen määrä oli tuen sallitun enimmäismäärän mukainen ja tarkasteltuaan mainittua hanketta suhteessa muihin monialaisissa puitteissa vahvistettuihin arviointiperusteisiin, katsoi koko ilmoitetun tuen olevan yhteismarkkinoille soveltuva. Edellä mainitun tuen enimmäisintensiteetin laskemiseksi komissio sovelsi T-tekijään (kilpailutekijä) Saksan liittotasavallan hallinnollisen menettelyn kuluessa 19.6.2001 päivätyllä kirjeellä ilmoittamaa tasoitustekijää, joka oli 0,75.
36. T-tekijän tarkastelun yhteydessä komissio perusti arvionsa ja päätelmänsä Saksan viranomaisten hallinnollisen menettelyn kuluessa esittämiin tietoihin, jotka koskivat kyseessä olevien tuotteiden, eli OSB-levyjen ja vanerin (jotka ovat keskenään vaihdettavissa olevia tuotteita), markkinoiden kehitystä Euroopan talousalueella vuosien 1994–2000 aikana, sekä näiden tietojen vertailuun koko teollisen tuotantotoiminnan kehitystä koskeviin tietoihin samana ajanjaksona.
37. Erityisesti vuoden 2000 osalta komissio katsoi 3.7.2001 tehdyn päätöksen 33 perustelukappaleessa, että mainittua vuotta koskevat ennusteet perustuivat suurelta osin arvioihin eivätkä vahvistettuihin arvoihin ja ettei kulutuksen kehityksestä koko teollisen tuotantotoiminnan osalta ollut mitään luotettavia tietoja, joita olisi voitu käyttää vertailussa. Lisäksi Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön tutkimus (ECE/FAO: Forest Products Annual Market Review 1999–2000) (EEC/FAO: Metsätaloustuotteiden markkinaraportti 1999–2000) osoitti markkinoiden kehityksen olleen toisenlainen. Lopuksi ja ennen kaikkea komissio katsoi, että ”yhden vuoden myönteisen kehityssuunnan perusteella ei vielä voida päätellä, että suhteellinen kasvuvauhti osoittaisi markkinoiden voimakasta elpymistä”.
38. Tämän jälkeen komissio katsoi samassa perustelukappaleessa, että ”kyseisiä markkinoita on joistakin viime vuosina nähdyistä elpymisen merkeistä huolimatta pidettävä taantuvina suhteessa koko teollisen tuotantotoiminnan kehitykseen”.
39. Tältä pohjalta komissio päätyi 3.7.2001 tehdyn päätöksen 36 perustelukappaleessa päätelmään, jonka mukaan ”kyseessä oleva hanke, joka aikaansaa kapasiteetin lisäyksen alalla, jolla on rakenteellista ylikapasiteettia, toteutettaisiin taantuvilla markkinoilla” ja jonka mukaan T-tekijään sovellettava tasoitustekijä on näin ollen monialaisten puitteiden 3.10.1 kohdan iii alakohdan mukaisesti Saksan viranomaisten ilmoittama 0,75.
40. Edellä esitetystä seuraa, että komissio hyväksyi 3.7.2001 tekemällään päätöksellä kantajalle myönnettävää valtiontukea koskevan hankkeen kokonaan, Saksan liittotasavallan hakemuksen mukaisesti.
41. Tämän jälkeen on ratkaistava, onko kanteen kohteena oleva toimi luonteeltaan päätös, kuten kantaja väittää, vai onko kyseessä vain ilmoituksen luonteinen toimi, josta ei voida nostaa kannetta, kuten komissio katsoo asian olevan.
42. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, ettei se, että yhteisöjen toimielin on lähettänyt kirjeen vastaanottajalle vastaukseksi tämän tekemään kysymykseen, riitä siihen, että kirje katsottaisiin EY 230 artiklassa tarkoitetuksi päätökseksi, minkä johdosta asiassa voitaisiin nostaa kumoamiskanne (asia T-277/94, AITEC v. komissio, tuomio 22.5.1996, Kok. 1996, s. II-351, 50 kohta; asia T-5/96, Sveriges Betodlares ja Henrikson v. komissio, määräys 4.10.1996, Kok. 1996, s. II-1299, 26 kohta sekä em. asiassa Meyer v. komissio annetun määräyksen 31 kohta).
43. Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklan mukainen kumoamiskanne voidaan nostaa ainoastaan toimista, joilla on sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (em. asiassa IBM v. komissio annetun tuomion 9 kohta; yhdistetyt asiat C-68/94 ja C-30/95, Ranska ym. v. komissio, tuomio 31.3.1998, Kok. 1998, s. I-1375, 62 kohta; asia T-87/96, Assicurazioni Generali ja Unicredito v. komissio, tuomio 4.3.1999, Kok. 1999, s. II-203, 37 kohta; yhdistetyt asiat T-125/97 ja T-127/97, Coca-Cola v. komissio, tuomio 22.3.2000, Kok. 2000, s. II-1733, 77 kohta; asia T-112/99, M6 ym. v. komissio, tuomio 18.9.2001, Kok. 2001, s. II-2459, 35 kohta sekä em. asiassa BEUC v. komissio annetun määräyksen 43 kohta).
44. Sen ratkaisemiseksi, onko tietyllä toimella tai päätöksellä tällaisia vaikutuksia, on tutkittava sen aineellista sisältöä (asia C-50/90, Sunzest v. komissio, määräys 13.6.1991, Kok. 1991, s. I-2917, 12 kohta; em. asiassa Ranska ym. v. komissio annetun tuomion 63 kohta sekä em. asiassa Coca-Cola v. komissio annetun tuomion 78 kohta).
45. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei kanteen kohteena olevaa toimea voida pitää päätöksenä. Sekä 3.1.2002 päivätyn kirjeen että kanteen kohteena olevan toimen muodosta ja sisällöstä sekä niiden kirjoittajien henkilöllisyydestä ilmenee, että mainitussa kirjeessä ja toimessa on kyse ainoastaan Saksan viranomaisten epävirallisesta aloitteesta, jolla pyritään epävirallisen uudelleentarkastelun kautta 3.7.2001 tehdyn päätöksen tarkistamiseen, ja valtiontukien alalla toimivaltaisten komission yksiköiden tämän aloitteen johdosta antamasta vastauksesta, joka sekin on epävirallinen.
46. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa näin ollen, että edellä 15 kohdassa mainittu ”Saksan liittotasavallan hallituksen tiedonanto Euroopan yhteisöjen komissiolle” perustuu päiväämättömään ja allekirjoittamattomaan tekstiin ja että ainoastaan kanteen kohteena olevan toimen sisällöstä voidaan päätellä, että se on toimitettu komissiolle 3.1.2002 päivätyllä kirjeellä. Kanteen kohteena olevan toimen osalta on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin johtaa itse sen sanamuodosta, erityisesti mainitun toimen ensimmäisen ja viimeisen kohdan sanamuodosta, ettei sitä ollut tarkoitettu päätökseksi, jolla muodollisesti hylättäisiin tietty hakemus, vaan tarkoituksena oli ainoastaan antaa ”tietoja” vastaukseksi esitettyyn ”pyyntöön”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että tällaisten käsitteiden käyttö kanteen kohteena olevassa toimessa on sopusoinnussa sen kanssa, ettei mainittu toimi ole lähtöisin komissiolta itseltään eikä kilpailuasioista vastaavalta komission jäseneltä vaan kilpailun pääosaston ”Valtiontuet II” -osaston päälliköltä Drabbelta, jonka osalta kanteen kohteena olevasta toimesta ei millään tavoin ilmene, että komissio olisi valtuuttanut hänet tekemään päätöksen.
47. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lisäksi, että Happen ja Drabben välisten kirjeiden oikeudellisen luonteen rajoitukset johtuvat lisäksi siitä, että Saksan liittotasavallan hallituksen esittämä muutos ei koskenut aineellisen kirjoitus- tai laskuvirheen korjaamista, joka olisi mahdollisesti voitu suorittaa asetuksessa N:o 659/1999 tiukasti määriteltyä menettelyä noudattamatta, vaan todellisuudessa kyseessä olevan päätöksen aineellisen sisällön muuttamista, joka voitiin suorittaa ainoastaan mainitussa asetuksessa säädettyjä menettelyjä noudattaen, ja nimenomaan siten, että Saksan liittotasavalta esittää mainitun asetuksen 2 artiklan mukaisesti uuden tukihanketta koskevan ilmoituksen.
48. Toisenlainen päätelmä, jonka mukaan kanteen kohteena olevaa toimea olisi pidettävä päätöksenä, olisi nyt esillä olevassa asiassa ollut mahdollinen ainoastaan, jos 3.1.2002 päivättyä kirjettä, johon sisältyi ”liittotasavallan hallituksen tiedonanto Euroopan yhteisöjen komissiolle” olisi pidettävä sellaista hanketta koskevana ilmoituksena, jonka tarkoituksena oli muuttaa kantajalle jo myönnettyä ja 3.7.2001 tehdyllä päätöksellä hyväksyttyä tukea kantajan kannalta edullisempaan suuntaan, ja jonka osalta komissio oli kanteen kohteena olevalla toimella tehnyt kielteisen päätöksen.
49. Tässä kohdin on huomautettava, että asetuksen N:o 659/1999  2 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan asianomaisen jäsenvaltion on riittävän ajoissa ilmoitettava komissiolle kaikista suunnitelmistaan myöntää uutta tukea. Asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava ilmoituksessaan kaikki tarvittavat tiedot, jotta komissio pystyy tekemään 4 ja 7 artiklan mukaisen päätöksen. Tämän ilmoitusvelvollisuuden tarkoituksena on varmistaa, että komissiolla on tilaisuus valvoa riittävän aikaisessa vaiheessa ja yhteisöjen yleisen edun huomioon ottaen kaikkia sellaisia hankkeita, joiden tarkoituksena on tukien käyttöön ottaminen tai muuttaminen (asia C-301/87, Ranska v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-307, Kok. Ep. X, s. 319, 17 kohta sekä yhdistetyt asiat T-126/96 ja T-127/96, BFM ja EFIM v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3437, 46 kohta).
50. Lisäksi on huomautettava, ettei ole mitään estettä sille, että kansalliset viranomaiset ilmoittavat suunnitelmasta, joka koskee uuden tuen myöntämistä yritykselle tai yritykselle jo myönnetyn tuen muuttamista. Tällaisen tilanteen osalta oikeuskäytännöstä ilmenee, että silloin kun komissio on tehnyt kokonaan tai osittain kielteisen päätöksen tällaisesta suunnitelmasta, yrityksellä on suunnitellun yksittäisen tuen saajana oikeus nostaa kumoamiskanne (asia 730/79, Philip Morris v. komissio, tuomio 17.9.1980, Kok. 1980, s. 2671, Kok. Ep. V, s. 313, 5 kohta; asia 323/82, Intermills v. komissio, tuomio 14.11.1984, Kok. 1984, s. 3809, Kok. Ep. VII, s. 667, 5 kohta; asia C-188/92, TWD, tuomio 9.3.1994, Kok. 1994, s. I-833, 24 kohta sekä em. asiassa Nuove Industrie Molisane v. komissio annetun tuomion 47 kohta).
51. On kuitenkin todettava, että näin ei ole asianlaita nyt esillä olevassa asiassa.
52. Kuitenkaan 3.1.2002 päivättyä kirjettä ei sen sisältö huomioon ottaen voida pitää sellaista tukihanketta koskevana ilmoituksena, jonka tarkoituksena oli muuttaa kantajalle jo myönnettyä ja 3.7.2001 tehdyllä päätöksellä hyväksyttyä tukea. Tässä kirjeessä ei ilmoiteta mistään tuesta, jonka saajana olisi kantaja, eikä siinä ole mitään nimenomaista viittausta EY 88 artiklan 3 kohtaan (ks. viimeksi mainitun kohdan osalta em. asiassa BFM ja EFIM v. komissio annetun tuomion 47 kohta). Tämän kirjeen ja siihen sisältyvän tiedonannon sanamuoto (”pyydämme tällä tiedonannolla tarkistamaan T-tekijää ’kilpailutekijä’”) vahvistaa selvästi ja yksiselitteisesti, että kyseinen kirje on korkeintaan 3.7.2001 tehdyn päätöksen, jolla alun perin ilmoitetun tuen määrä on hyväksytty kokonaan, uudelleentarkastelua tai muuttamista koskeva pyyntö.
53. Tästä seuraa, että koska 3.1.2002 päivättyä kirjettä ei voida pitää sellaista tukihanketta koskevana pätevänä ilmoituksena, eikä muunakaan ilmoituksena, jolla pyrittäisiin muuttamaan kantajalle jo myönnettyä tukea, ei voida väittää, että kanteen kohteena oleva toimi on tällaista hanketta koskeva komission kielteinen päätös, josta kantaja voi edellä 50 kohdassa lainatun oikeuskäytännön perusteella nostaa kumoamiskanteen. Tässä kohdin on lisäksi todettava, että komissio ei selvästi ole kanteen kohteena olevalla toimella suorittanut alustavaa tutkimusta tukihankkeesta, josta on väitetty ilmoitetun 3.1.2002 päivätyllä kirjeellä, eikä se ole aloittanut muodollista tutkimusmenettelyä tällaisen hankkeen osalta.
54. Näin ollen kantajan väite, jonka mukaan komission olisi pitänyt asetuksen N:o 659/1999  5 artiklan 1 kohdan mukaisesti vaatia asianomaiselta jäsenvaltiolta kaikki tarvittavat lisätiedot, jos se katsoi, ettei 3.1.2002 päivätty kirje ”ollut täydellinen ilmoitus”, perustuu virheelliseen olettamaan ja on siten hylättävä.
55. Näin ollen on todettava, ettei kanteen kohteena oleva toimi ole päätös vaan ilmoituksen luonteinen toimenpide, josta ei voida nostaa kumoamiskannetta. Kanne on siten jätettävä tutkimatta, ilman että muita vastaajan esittämiä väitteitä olisi tarpeen tutkia.
Oikeudenkäyntikulut
56. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista, kantaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta.
2) Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 5 päivänä marraskuuta 2003.