62024TJ0657
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto)
26 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 1 kohdan b alakohta – Muiden toimintojen vapautukset – Luottojen välitys – Luotonvälitystoiminta – Luokitteleminen
Asiassa T‑657/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (veroasioiden välimiesoikeus (hallinnollinen välimiesmenettelykeskus) – CAAD), Portugali] on esittänyt 5.12.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 6.12.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Versãofast, Unipessoal, Lda.
vastaan
Autoridade Tributária e Aduaneira,
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto)
toimien päätösneuvottelussa kokoonpanossa: presidentti S. Papasavvas sekä tuomarit T. Pynnä, J. Laitenberger (esittelevä tuomari), M. Stancu ja I. Dimitrakopoulos,
julkisasiamies: M. Brkan,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon, että unionin tuomioistuin on 19.12.2024 siirtänyt ennakkoratkaisupyynnön unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan kolmannen kohdan mukaisesti,
ottaen huomioon, että asia koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitettua alaa ja että asiaan ei liity kyseisen perussäännön 50 b artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja tulkintaa koskevia itsenäisiä kysymyksiä,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Versãofast, Unipessoal, Lda., edustajanaan S. Brigas Afonso, advogado,
–
Portugalin hallitus, asiamiehinään P. Barros da Costa, C. Bento, A. Rodrigues ja R. Laires,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Herold ja L. Santiago de Albuquerque,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1; jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 135 artiklan 1 kohdan g alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Versãofast, Unipessoal, Lda. ja Autoridade Tributária e Aduaneira (vero- ja tulliviranomainen, Portugali; jäljempänä veroviranomainen) ja jossa on kyse kyseisen yhtiön suorittamista luotonvälityspalveluista, jotka veroviranomainen on luokitellut arvonlisäverosta vapautetuiksi luottojen välitystä koskeviksi liiketoimiksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa toistetaan olennaisilta osin jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi) 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdan sanamuoto.
4
Arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet:
– –
b)
luottojen myöntäminen ja välitys sekä luotonantajan harjoittama luottojen hallinta.”
Portugalin oikeus
5
Arvonlisäverokoodeksin (Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado), joka on hyväksytty 26.12.1984 annetulla asetuksella nro 394-B/84 (Decreto-Lei n.o 394-B/84; Diário da República, I-A-sarja, nro 297, 26.12.1984), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 9 §:n 27 momentin a kohdan mukaan arvonlisäverosta vapautetaan luottojen myöntäminen ja välitys, niiden muodosta riippumatta, mukaan luettuna niiden diskonttaus ja rediskonttaus, sekä luotonantajan harjoittama luottojen hallinnointi tai hoito.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
6
Versãofast on Portugalin oikeuden mukaan perustettu rajavastuuyhtiö, joka oli rekisteröity pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan liiketoiminnan ja liikkeenhoidon neuvontatoimintojen harjoittajaksi.
7
Banco de Portugal (Portugalin keskuspankki) on hyväksynyt Versãofastin luotonvälitystoiminnan harjoittajaksi. Sillä on näin ollen oikeus esittää tai tarjota kuluttajille luottosopimuksia, avustaa kuluttajia tekemällä valmistelevia tai muita hallinnollisia toimia sopimusta edeltävässä vaiheessa sellaisten luottosopimusten osalta, joita se ei itse ole esittänyt tai tarjonnut, tai tehdä luottosopimuksia kuluttajien kanssa luotonantajan puolesta.
8
Versãofast teki tässä yhteydessä liityntäsopimuksia useiden portugalilaisten luottolaitosten kanssa, mukaan lukien Caixa Geral de Depósitos, S. A. (jäljempänä CGD). Nämä sopimukset koskevat luotonvälityspalveluja, joita Versãofast suorittaa näiden laitosten puolesta itsenäisesti. Näihin palveluihin kuuluvat muun muassa mahdollisten asiakkaiden etsintä ja hankinta kiinteistöluottoja varten, näiden asiakkaiden avustaminen luottohakemusta varten tarvittavien asiakirjojen kokoamisessa, tarkempien tietojen antaminen asiakkaille rahoituksen olennaisista piirteistä, kuten marginaalista (spread), todellisesta vuosikorosta ja vaadittavasta lainanmaksukyvystä, asiakkaiden toimittaman asiakirja-aineiston alustava tarkastelu näiden hakemusten laatimista varten, näiden asiakirjojen toimittaminen luottolaitoksille, näiden laitosten luottotarjousten esittäminen asiakkaille ja niiden valitseman laitoksen lopullisen päätöksen tiedoksi antaminen asiakkaille. Versãofastilla ei sitä vastoin ole valtuuksia tehdä luottolaitosten nimissä luottosopimuksia kuluttajien kanssa. Se ei myöskään osallistu luottotarjousten ehtojen määrittelyyn, kuluttajien valintaan eri tarjousten välillä eikä luottolaitosten päätökseen myöntää luottoja.
9
Liityntäsopimuksissa määrätään, että luottolaitokset maksavat Versãofastille tämän palveluista vastikkeeksi palkkion, joka vastaa tiettyä prosenttiosuutta sen välityksellä tehtyjen kiinteistöluottosopimusten vuotuisesta määrästä ja joka on painotettu asiakirjojen valmistelun laatuindeksillä.
10
Vaikka Versãofastin suorittamat luotonvälityspalvelut ja niistä maksettavaa korvausta koskevat ehdot ovat samat kaikkien luottolaitosten osalta, Versãofastin perimiin palkkioihin ei kuitenkaan sovellettu samaa arvonlisäverojärjestelmää. Versãofast katsoi näistä luottolaitoksista suurimman osan osalta, että siihen sovellettiin arvonlisäverokoodeksin 9 §:n 27 momentin a kohdassa säädettyä vapautusta luottojen myöntämistä ja välitystä koskevien liiketoimien osalta, kun taas se maksoi CGD:n maksamien palkkioiden osalta 23 prosentin suuruisen arvonlisäveron, joka lisättiin näiden palkkioiden määrään.
11
Versãofastin pyydettyä arvonlisäveron palautusta vuoden 2023 ensimmäiseltä neljännekseltä veroviranomainen aloitti tarkastusmenettelyn, jonka päätteeksi se antoi Versãofastille tiedoksi vuosina 2019–2023 vähennettyä arvonlisäveroa koskevat oikaisuehdotukset. Veroviranomainen katsoi, että CGD:lle suoritetut luotonvälityspalvelut oli vapautettu arvonlisäverosta ja näihin palveluihin sisältyvää arvonlisäveroa ei siis voitu vähentää. Veroviranomainen osoitti näin ollen Versãofastille yhteensä 208619,07 euron suuruisen arvonlisäveron maksuunpanopäätöksen.
12
Versãofast nosti 5.4.2024 näistä maksuunpanopäätöksistä kanteen Tribunal Arbitral Tributáriossa (Centro de Arbitragem Administrativa). – CAAD) (veroasioiden välimiesoikeus (hallinnollinen välimiesmenettelykeskus) – CAAD), Portugali), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
13
Versãofast väittää kanteensa tueksi, etteivät CGD:lle suoritetut luotonvälityspalvelut kuulu luottojen välitystä koskevan arvonlisäverovapautuksen piiriin, koska se ei osallistu luottojen hyväksymiseen. Versãofastin mukaan sen palvelut rajoittuvat CGD:n julkaisemien esitteiden ja sen tarjoamien kiinteistöluottojen ehtojen esittelemiseen ja selittämiseen mahdollisille asiakkaille, eikä se voi suositella yhtä kiinteistöluottoa toisen sijaan. Se antaa tältä osin ainoastaan puolueettomia ja objektiivisia tietoja kiinnostuneille asiakkaille. Se ei myöskään analysoi näiltä asiakkailta kerättyjä tietoja eikä voi missään tapauksessa tehdä luottosopimuksia CGD:n puolesta. Viimein on niin, että sen saamat palkkiot ovat korvausta ainoastaan asiakkaiden hankinnasta eivätkä luottojen välityksestä.
14
Veroviranomainen puolestaan väittää, että Versãofast tarjoaa luotonvälitystoimintaa harjoittaessaan samanlaisia palveluja useille luottolaitoksille mutta kohtelee eri tavalla CGD:lle suorittamiaan palveluja, joista se maksaa arvonlisäveroa, verrattuna sen muille luottolaitoksille tarjoamiin palveluihin, joihin se soveltaa arvonlisäveron vapautusjärjestelmää. Veroviranomaisen mukaan luottosopimusten esittelemistä ja kuluttajien avustamista, joista on sovittu sopimuksella, ei voida erottaa toisistaan tavoitellun päämäärän eli luottosopimusten tekemisen kannalta.
15
Tribunal Arbitral Tributárion (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) on epävarma siitä, kuuluuko Versãofastin harjoittama luotonvälitystoiminta arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun luottojen välityksen käsitteen alaan, joka on kansallisessa oikeusjärjestyksessä sovellettavan unionin oikeuden itsenäinen käsite. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että vaikka Versãofastin ”(pro)aktiivinen” asiakashankinta tuo osapuolet lähemmäs toisiaan ja edistää luottosopimusten tekemistä, se ei neuvottele näiden sopimusten ehdoista eikä toimi luotonottajien eikä CGD:n lukuun.
16
Tribunal Arbitral Tributárion (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Sovelletaanko arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ilmauksen ’luottojen välitys’ osalta sellaisen verovelvollisen luottolaitokselle tarjoamiin [kiinteistö]luottoasiakkaiden hankintapalveluihin, joka on sidoksissa oleva luotonvälittäjä ja joka toimii luotonvälitystoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevan oikeudellisen järjestelmän alaisena, silloin kun palveluihin sisältyvät kaikki seuraavat osatekijät:
a)
mahdollisten [kiinteistö]luotosta kiinnostuneiden asiakkaiden aktiivinen etsiminen kiinteistönvälitysverkoston (REMAX) kautta
b)
pankin tarjoamien, kiinteistöluottotuotteiden taloudellisia tietoja sisältävien esitteiden antaminen mahdollisille asiakkaille
c)
mahdollisten asiakkaiden avustaminen luottotarjouksen pyytämiseen tarvittavien asiakirjojen yksilöimisessä sekä näiden asiakirjojen vastaanottaminen ja tarkastaminen
d)
tarjouspyynnön toimittaminen pankille
e)
vastauksen vastaanottaminen pankilta
f)
eri pankkien tarjoamien ehtojen kokoaminen vertailutaulukkoon ja mahdollisten asiakkaiden tapaaminen näistä ehdoista keskustelemista sekä ehtojen ja rahoituksen olennaisten piirteiden (kuten marginaalien, todellisen vuosikoron tai vaadittavan lainanmaksukyvyn) selventämistä varten
g)
pankin päätöksestä kertominen mahdollisille asiakkaille
h)
onnistumiseen perustuva palkkiomalli, jossa vastike tulee maksettavaksi vasta luottosopimuksen tekemisen myötä ja määräytyy myönnetyn/välitetyn luoton suuruuden mukaan?
2)
Onko kyseessä ’luottojen välitys’ myös silloin, kun välittäjällä ei ole valtaa toimia pankin nimissä eikä mahdollisuutta vaikuttaa luottoesitteissä ja ‑tarjouksissa esitettävien ehtojen määrittelyyn ja kun mahdollisella luotonottajalla on vapaus tehdä tai olla tekemättä rahoitussopimus sekä valita taho, jonka kanssa hän tekee sopimuksen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
17
Kahdella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että siinä luottojen välitystä varten säädettyä vapautusta sovelletaan sellaisen luotonvälittäjän toimintaan, joka etsii ja hankkii asiakkaita tarjotakseen heille kiinteistöluottosopimuksia, joka avustaa heitä tekemällä valmistelevia toimia sopimuksen tekemiseksi, joka huolehtii viestinnästä luottolaitosten kanssa ja jolle luottolaitokset maksavat palkkion sen välityksellä tehtyjen luottosopimusten suuruuden perusteella, ja näin on siitä huolimatta, ettei luotonvälittäjällä ole valtaa toimia luottolaitosten nimissä eikä mahdollisuutta vaikuttaa luottotarjousten sisältöön ja että asiakkaat voivat vapaasti tehdä luottosopimuksen tai olla tekemättä sitä ja valita luottolaitoksen, jonka kanssa he tekevät sopimuksen.
18
Aluksi on todettava, että koska arvonlisäverodirektiivillä kumotaan ja korvataan kuudes direktiivi, unionin tuomioistuimen viimeksi mainitun direktiivin säännöksistä antama tulkinta pätee myös arvonlisäverodirektiivin säännöksiin, mikäli näiden kahden unionin oikeuden säädöksen säännösten voidaan katsoa vastaavan toisiaan (tuomio 17.6.2021, K ja DBKAG, C‑58/20 ja C‑59/20, EU:C:2021:491, 27 kohta).
19
Näin ollen unionin tuomioistuimen antama tulkinta kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdasta pätee myös arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan g alakohtaan, koska – kuten edellä 3 kohdassa on jo todettu – näiden säännösten sanamuoto on sama ja niitä voidaan siten pitää toisiaan vastaavina (ks. analogisesti tuomio 17.6.2021, K ja DBKAG, C‑58/20 ja C‑59/20, EU:C:2021:491, 28 kohta).
20
Arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on vapautettava luottojen välitys arvonlisäverosta.
21
Tässä yhteydessä on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vapautukset ovat unionin oikeuteen perustuvia itsenäisiä käsitteitä, joiden tarkoituksena on välttää eroavaisuudet arvonlisäverojärjestelmän soveltamisessa eri jäsenvaltioissa ja joita on siis tulkittava yhtenäisesti kaikkien jäsenvaltioiden alueella (ks. tuomio 9.3.2023, Generali Seguros, C‑42/22, EU:C:2023:183, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen vapautusten kuvaamisessa käytettyjä käsitteitä on tulkittava suppeasti, koska vapautukset ovat poikkeuksia siitä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan arvonlisäveroa kannetaan jokaisesta verovelvollisen suorittamasta vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta (ks. tuomio 2.7.2020, Blackrock Investment Management (UK), C‑231/19, EU:C:2020:513, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Unionin tuomioistuin on jo todennut käsitteestä ”välitys” kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 alakohdan, joka on olennaisilta osin toistettu arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa, yhteydessä, että tällä käsitteellä tarkoitetaan sellaisen välittäjänä toimivan henkilön toimintaa, joka ei toimi sopimuksen osapuolena ja jonka toiminta koostuu muusta kuin tällaisen osapuolen tyypillisistä sopimukseen perustuvista suorituksista. Välitystoiminnalla nimittäin tarkoitetaan palvelua, joka suoritetaan sopimuksen yhdelle osapuolelle ja josta tämä osapuoli suorittaa vastikkeen erillisen välitystoiminnan perusteella. Kyseinen toiminta voi käsittää muun muassa sen, että tälle osapuolelle ilmoitetaan tilaisuuksista tehdä tällainen sopimus ja että välittäjä on yhteydessä toiseen osapuoleen ja neuvottelee asiakkaan nimissä ja puolesta osapuolten vastavuoroisten suoritusten yksityiskohdista. Tämän toiminnan tavoitteena on siis tehdä se, mikä on tarpeen, jotta kaksi osapuolta tekisivät sopimuksen, ilman, että välittäjällä olisi omaa intressiä sopimuksen sisällön suhteen (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2001, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 39 kohta ja tuomio 5.7.2012, DTZ Zadelhoff, C‑259/11, EU:C:2012:423, 27 kohta).
24
Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että sellainen välitystoiminta, joka muodostuu korvausta vastaan suoritetusta ostajien etsimisestä kiinteistöille, jotka on myöhemmin myyty ja luovutettu osakkeiden siirroilla ilman, että välittäjällä on omaa intressiä näiden sopimusten sisällön suhteen, on toimintaa, joka vastaa arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettua yhtiöiden tai yhteenliittymien osakkeita ja osuuksia koskevaa ”välitystä” (määräys 21.11.2017, Kerr, C‑615/16, ei julkaistu, EU:C:2017:906, 43 kohta).
25
Unionin tuomioistuin on sitä vastoin täsmentänyt, että pelkästään sellaisen aineellisen, teknisen tai hallinnollisen palvelun tarjoaminen, joka ei aiheuta oikeudellisia tai taloudellisia muutoksia osapuolten välillä, ei kuulu arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen piiriin (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2001, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 28 kohta).
26
Unionin tuomioistuin on myös jo todennut, että ilmaisulla ”välitys, joka koskee arvopapereita” ei tarkoiteta palveluja, jotka koostuvat vain finanssituotetta koskevien tietojen antamisesta ja tarvittaessa vastaavia arvopapereita koskevien merkitsemishakemusten vastaanotosta ja käsittelystä mutta joissa ei lasketa liikkeeseen näitä arvopapereita (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2001, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 41 kohta).
27
Erityisesti käsitteestä ”luottojen välitys” unionin tuomioistuin on katsonut, että se, sovelletaanko kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdassa, joka on korvattu arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdalla, säädettyä vapautusta, ei määräydy sen mukaisesti, onko välityspalvelun tarjoaja sopimussuhteessa yhteen luottosopimuksen osapuolista, vaan tätä on arvioitava suhteessa suoritettavan palvelun luonteeseen ja tarkoitukseen (tuomio 21.6.2007, Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, 33 kohta).
28
Unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että pelkästään se seikka, että toinen luottosopimuksen osapuolista on vahvistanut etukäteen sopimusehdot, ei sellaisenaan voi estää sitä, että kyse on välityspalvelun tarjoamisesta, koska välitystoiminta voi rajoittua siihen, että välittäjä ilmoittaa sopimuksen osapuolelle tilaisuuksista tehdä tällainen sopimus (tuomio 21.6.2007, Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, 39 kohta).
29
Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka tietyt Versãofastin tarjoamien kaltaiset palvelut, kuten luottolaitosten tarjoamien esitteiden antaminen asiakkaille tai luottolaitosten luottohakemuksiin antamien vastausten vastaanottaminen, ovat yksittäin tarkasteltuina pelkästään aineellisia, teknisiä tai hallinnollisia palvelusuorituksia, näillä palveluilla pyritään lähtökohtaisesti kokonaisuudessaan tekemään kaikki tarvittava, jotta luottolaitos, tässä tapauksessa CGD, tekee luottosopimukset mahdollisten asiakkaiden kanssa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Tällainen tarkoitus voi ilmetä myös siitä, miten mainituista palveluista maksetaan korvaus, kun korvaustapa perustuu pääasian tavoin luottosopimusten tosiasialliseen tekemiseen ja kun luottolaitokset maksavat luotonvälittäjälle palkkion sen välityksellä tehtyjen luottosopimusten suuruuden ja suoritettujen palvelujen laadun, erityisesti asiakirja-aineistojen valmistelun laadun, perusteella.
30
Koska pelkästään se seikka, kuten edellä 28 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että toinen luottosopimuksen osapuolista on vahvistanut etukäteen sopimusehdot, ei sellaisenaan voi estää sitä, että kyse on luotonvälityspalvelun tarjoamisesta, sillä, ettei luotonvälittäjällä ole mahdollisuutta vaikuttaa luottotarjouksen sisältöön, ei ole mitään vaikutusta siihen, että kyseisen välittäjän toiminta luokitellaan välityspalveluksi, joka kuuluu arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.
31
Sama koskee sitä, ettei luotonvälittäjällä ole valtaa toimia luottolaitoksen nimissä eikä sen puolesta. Kuten edellä 27 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty vapautus ei voi riippua välityspalvelun tarjoajan ja luottosopimuksen osapuolen välisen sopimussuhteen olemassaolosta, vaan sitä on arvioitava suoritetun palvelun luonteen ja tarkoituksen perusteella. Kuten edellä 29 kohdassa on todettu ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, Versãofastin harjoittaman kaltaisella luotonvälitystoiminnalla pyritään kokonaisuudessaan tekemään kaikki tarvittava, jotta luottolaitos tekee luottosopimukset mahdollisten asiakkaiden kanssa, ja sitä voidaan täten pitää pelkästään tästä syystä mainitussa säännöksessä tarkoitettuna luottojen välityksenä.
32
Tältä osin on myös todettava, että vaikka arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdan eri kieliversioissa, kuten portugalin-, ranskan- ja englanninkielisissä versioissa, käytetään ilmaisuja ”negociação”, ”negociation” ja ”negotiation”, muissa kieliversioissa, kuten saksan-, suomen-, ruotsin-, tanskan- ja hollanninkielisissä versioissa, käytetään vastaavasti ilmaisuja ”Vermittlung”, ”välitys”, ”förmedling”, ”formidling” ja ”bemiddeling”. Näillä ilmaisuilla viitataan yleiskielessä välitystoimintaan, jonka tarkoituksena on antaa kahdelle osapuolelle mahdollisuus tehdä keskenään sopimus ilman, että yksi sopimuspuolista olisi välttämättä valtuuttanut välittäjän määrittelemään sopimusehdot tai toimimaan tämän osapuolen nimissä ja sen puolesta esimerkiksi mainitun sopimuksen tekemiseksi. Ne ovat siten sopusoinnussa edellä 23 kohdassa mainitussa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä määritellyn välityksen käsitteen tulkinnan kanssa.
33
Versãofastin tarjoamien kaltaisten palvelujen luokittelemista palveluiksi, jotka kuuluvat arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ”luottojen välityksen” alaan, ei voida kyseenalaistaa myöskään sillä, että asiakkaat voivat vapaasti tehdä luottosopimuksen tai olla tekemättä sitä ja valita luottolaitoksen, jonka kanssa he tekevät sopimuksen. Kuten edellä 23 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, luottojen välitys voi rajoittua siihen, että kahdelle osapuolelle annetaan mahdollisuus tehdä itse luottosopimus. Mainitun säännöksen nojalla verosta vapautettu toiminta ei merkitse etenkään sitä, että luottosopimuksen mahdollisten osapuolten sopimusvapautta rajoitetaan.
34
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä luottojen välitystä varten säädettyä vapautusta sovelletaan sellaisen luotonvälittäjän toimintaan, joka etsii ja hankkii asiakkaita tarjotakseen heille kiinteistöluottosopimuksia, joka avustaa heitä tekemällä valmistelevia toimia sopimuksen tekemiseksi, joka huolehtii viestinnästä luottolaitosten kanssa ja jolle luottolaitokset maksavat palkkion sen välityksellä tehtyjen luottosopimusten suuruuden perusteella, ja näin on siitä huolimatta, ettei luotonvälittäjällä ole valtaa toimia luottolaitosten nimissä eikä mahdollisuutta vaikuttaa luottotarjousten sisältöön ja että asiakkaat voivat vapaasti tehdä luottosopimuksen tai olla tekemättä sitä ja valita luottolaitoksen, jonka kanssa he tekevät sopimuksen.
Oikeudenkäyntikulut
35
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/211/EY 135 artiklan 1 kohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
että siinä luottojen välitystä varten säädettyä vapautusta sovelletaan sellaisen luotonvälittäjän toimintaan, joka etsii ja hankkii asiakkaita tarjotakseen heille kiinteistöluottosopimuksia, joka avustaa heitä tekemällä valmistelevia toimia sopimuksen tekemiseksi, joka huolehtii viestinnästä luottolaitosten kanssa ja jolle luottolaitokset maksavat palkkion sen välityksellä tehtyjen luottosopimusten suuruuden perusteella, ja näin on siitä huolimatta, ettei luotonvälittäjällä ole valtaa toimia luottolaitosten nimissä eikä mahdollisuutta vaikuttaa luottotarjousten sisältöön ja että asiakkaat voivat vapaasti tehdä luottosopimuksen tai olla tekemättä sitä ja valita luottolaitoksen, jonka kanssa he tekevät sopimuksen.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Dimitrakopoulos
Julistettiin Luxemburgissa 26 päivänä marraskuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: portugali.