61998CJ0178_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-178/98,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja Götz zur Hausen ja oikeudellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Olivier Couvert-Castéra, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston kansainvälistä talousoikeutta ja yhteisön oikeutta koskevia asioita hoitavan jaoston jaostopäällikkö Kareen Rispal-Bellanger ja saman osaston apulaisulkoasiainsihteeri Romain Nadal, prosessiosoite Luxemburgissa Ranskan suurlähetystö, 8 boulevard Joseph 11,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista 18 päivänä maaliskuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/157/ETY (EYVL L 78, s. 38) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole hyväksynyt kaikkia kyseisen direktiivin 6 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä ja toissijaisesti koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-P. Puissochet sekä tuomarit P. Jann, C. Gulmann (esittelevä tuomari), D. A. O. Edward ja L. Sevón,
julkisasiamies: G. Cosmas,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 25.3.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.5.1998 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista 18 päivänä maaliskuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/157/ETY (EYVL L 78, s. 38; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole hyväksynyt kaikkia kyseisen direktiivin 6 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä ja toissijaisesti koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
2 Direktiivin 1 artiklan mukaan direktiivillä "pyritään lähentämään liitteen I mukaisia vaarallisia aineita sisältävien käytettyjen paristojen ja akkujen hyödyntämistä ja valvottua käsittelemistä koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä".
3 Direktiivin 6 artikla kuuluu seuraavasti:
"Jäsenvaltioiden on laadittava toimintaohjelmia seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi:
- paristojen ja akkujen raskasmetallipitoisuuden vähentäminen,
- sellaisten akkujen ja paristojen markkinoille saattamisen edistäminen, jotka sisältävät pienempiä määriä vaarallisia aineita ja/tai vähemmän saastuttavia aineita,
- liitteessä I tarkoitettujen käytettyjen paristojen ja akkujen asteittainen vähentäminen kotitalousjätteessä,
- vaarallisten aineiden määrien vähentämiseen paristoissa ja akuissa tähtäävän tutkimuksen ja vähemmän saastuttavien korvaavien aineiden suosimisen sekä kierrätysmenetelmien tutkimuksen edistäminen,
-
liitteessä I tarkoitettujen käytettyjen akkujen ja paristojen erillinen käsittely.
Ensimmäiset toimintaohjelmat on tehtävä 18 päivästä maaliskuuta 1993 alkavaksi nelivuotisjaksoksi. Ne on toimitettava komissiolle tiedoksi viimeistään 17 päivänä syyskuuta 1992.
Toimintaohjelmia on tarkasteltava ja ne on saatettava ajan tasalle säännöllisesti, vähintään joka neljäs vuosi, ottaen erityisesti huomioon tekniikan kehitys sekä talouden ja ympäristön tila. Muutetut ohjelmat on toimitettava hyvissä ajoin komissiolle tiedoksi."
4 Direktiivin 11 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden olisi pitänyt toteuttaa direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 18.9.1992 mennessä. Niiden oli ilmoitettava toimenpiteistä komissiolle viipymättä.
5 Komissio osoitti Ranskan hallitukselle 22.12.1992 päivätyn kirjeen, jossa se muistutti tätä direktiivin 6 artiklan mukaisista velvollisuuksista ja pyysi toimittamaan jäljennöksen kyseisessä säännöksessä mainittuja toimintaohjelmia koskevista asiakirjoista. Kirjeeseen ei vastattu.
6 Komissio ilmoitti siten 3.7.1995 päivätyllä virallisella huomautuksella perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisesti Ranskan hallitukselle, ettei tämä ollut komission tietojen mukaan täyttänyt direktiivin 6 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan, ja kehotti Ranskan hallitusta esittämään huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.
7 Ranskan hallitus ilmoitti 19.9.1995 päivätyssä vastauksessaan valmisteltavasta asetuksesta, jolla direktiivi oli tarkoitus panna täytäntöön kansallisessa oikeudessa ja jota tarkasteltiin parhaillaan Conseil d'État'ssa. Se toimitti komissiolle 9.4.1996 ehdotuksen asetukseksi ja ilmoitti, että direktiivin 6 artiklassa tarkoitetut toimintaohjelmat oli laadittu ja että niitä koskevat asiakirjat allekirjoitettaisiin yhden tai kahden kuukauden kuluessa.
8 Koska komissio ei saanut mitään muuta tietoa näistä toimintaohjelmista, se lähetti 5.5.1997 Ranskan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se totesi, että Ranskan tasavalta ei ollut täyttänyt velvollisuuksiaan, koska se ei ollut ilmoittanut komissiolle direktiivin 6 artiklassa tarkoitetuista toimintaohjelmista, ja kehotti Ranskan tasavaltaa toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa.
9 Ranskan hallitus ilmoitti komissiolle 12.6.1997 päivätyssä kirjeessään, että vaarallisia aineita sisältävien paristojen ja akkujen markkinoille saattamista ja niiden käsittelyä koskeva ehdotus asetukseksi oli saatettu pääministerin harkittavaksi ja että asetuksen oli tarkoitus tulla kokonaisuudessaan voimaan ennen 1.1.1998.
10 Koska komissiolle ei ilmoitettu mistään muusta toimenpiteestä, johon Ranskan hallitus olisi ryhtynyt direktiivin 6 artiklassa tarkoitettujen toimintaohjelmien toteuttamiseksi, se nosti 12.5.1998 nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
11 Ranskan hallitus väittää vastineessaan, että direktiivin 6 artiklassa mainitut viisi tavoitetta on jo saavutettu tai että niitä pyritään parhaillaan saavuttamaan erilaisin, kansallisten viranomaisten toteuttamin toimenpitein. Ranskan hallitus myöntää, etteivät nämä toimenpiteet ole rakenteeltaan toimintaohjelmia, mutta koska niiden avulla saavutetaan direktiivin 6 artiklan tavoitteet, väitettä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä on pidettävä pelkästään muodollisena.
12 Ranskan hallitus luettelee ensinnäkin joukon toimenpiteitä, jotka on toteutettu yhdessä taloudellisten toimijoiden sekä erityisesti paristojen ja akkujen valmistajien, kuluttajien ja julkisyhteisöjen kanssa. Se viittaa muun muassa Ranskassa toimivien valmistajien aloittamaan ohjelmaan, jonka avulla on tarkoitus vähentää elohopeapitoisuutta, valmistajien pyyntöön kieltää 1.1.1999 alkaen elohopeaoksideja sisältävien paristojen sekä myös elohopeaa sisältävien ruskokivi- ja alkaliparistojen saattaminen markkinoille; lisäksi Ranskan hallitus mainitsee hankkeen, jonka tarkoituksena on pidentää lyijyparistojen käyttöikää lisäämällä niihin ympäristöä saastuttamattomia ainesosia, sekä paristojen valmistajien aloittaman kampanjan elohopean ja kadmiumin prosentuaalisten määrien ilmoittamiseksi paristoissa samoin kuin
teollisuusyritysten, valmistajien, paikallisyhteisöjen ja kauppojen aloitteet paristojen ja akkujen keräämiseksi.
13 Se väittää toiseksi, että 6 miljoonasta lyijyparistosta 5,4 miljoonaa kerätään ja hyödynnetään ja että noin 1 000 tonnia paristoja sekä kannettavia nikkeli-kadmiumakkuja ja nikkeli-metalli-hybridiakkuja käsiteltiin vuonna 1997, jolloin kierrätysaste oli siis 4-5 prosenttia. Ranskan hallitus viittaa myös ympäristön ja energianhallinnan viraston (jäljempänä ADEME) myöntämään taloudelliseen tukeen ensinnäkin nikkeli-metalli-hybridiakkujen kierrättämiseksi ja rikkoutuneiden paristojen jäännöksissä olevan 10-15 prosentin lyijymäärän keräämiseksi ja näissä paristoissa olevien saastumattomien polymeerien kierrättämiseksi sekä toisaalta litiumia sisältäviä paristoja ja akkuja kierrättävän yrityksen perustamiseksi. Ranskan hallitus lisää, että ADEME on julkaissut tietoa kaikista Ranskassa sijaitsevista paristojen ja akkujen hyödyntämiskeskuksista.
14 Kolmanneksi Ranskan hallitus viittaa vuodesta 1992 alkaen toimineeseen työryhmään, johon on osallistunut myös useiden ministeriöiden edustajia ja jonka ansiosta on perustettu kannettavien akkujen keräämistä ja hävittämistä hallinnoiva elin. Direktiivin liitteessä I tarkoitettujen käytettyjen paristojen ja akkujen erillisen käsittelyn osalta Ranskan hallitus väittää, että Ranskalla on jo kauan ollut riittävät laitteistot kaikkien loppuun käytettyjen paristojen ja akkujen käsittelemiseksi.
15 Se korostaa lisäksi ADEMEn merkitystä teollis-kaupallisena julkisena laitoksena, joka toimii ympäristöministeriön alaisuudessa; ADEME on osallistunut useiden sellaisten toimenpiteiden toteuttamiseen, joiden avulla on tarkoitus saavuttaa direktiivin 6 artiklassa vahvistetut tavoitteet.
16 Vastauskirjelmässään komissio toteaa, ettei se yhdy Ranskan hallituksen toteamukseen, jonka mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva väite olisi ainoastaan muodollinen. Se toteaa, ettei Ranskan hallituksen luettelemien toimenpiteiden avulla täytetä direktiivin 6 artiklan mukaista velvollisuutta laatia toimintaohjelmia, sillä useimpia näistä toimenpiteistä ei voida pitää jäsenvaltioiden laatimina ja koordinoimina ohjelmina, kuten kyseisen säännöksen sanamuoto selvästi edellyttää; kyse on pikemminkin sellaisen hajautetun, epätäydellisen ja alueellisesti vaihtelevan toiminnan tuloksista, jonka yksityiset toimijat tai paikallisyhteisöt ovat aloittaneet, mistä syystä toimenpiteitä ei voida mitenkään rinnastaa direktiivin 6 artiklassa tarkoitettuihin toimintaohjelmiin. Näiden toimenpiteiden osalta ei myöskään ole esitetty mitään lukuja saati täytäntöönpanopäivämääriä.
17 Ensinnäkin on todettava, että direktiivin 6 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on tavoitteiden saavuttamiseksi laadittava toimintaohjelmia sekä tämän jälkeen tarkasteltava niitä ja saatettava ne ajan tasalle säännöllisesti.
18 Direktiivin 6 artiklan sanamuodosta ja direktiivin yleisestä rakenteesta seuraa, että erityisjätteiden, kuten paristojen ja akkujen, aiheuttamat erilaiset ongelmat on ratkaistava täsmällisessä määräajassa.
19 Toisaalta on korostettava, että vaikka direktiivin tavoitteita vastaavia joitakin tuloksia on saavutettu ennen toimintaohjelmien toteuttamiselle direktiivissä säädetyn määräajan päättymistä, tämä ei vapauta jäsenvaltiota velvollisuudesta laatia siltä edellytetyt toimintaohjelmat (ks. asia C-347/97, komissio v. Belgia, tuomio 21.1.1999, Kok. 1999, s. I-309, 18 kohta).
20 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin todennut, osittaiset aineelliset toimet tai hajanaiset säädökset eivät voi täyttää jäsenvaltion velvollisuutta laatia kokonaisvaltainen toimintaohjelma tiettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi direktiivin 6 artiklan mukaan (ks. asia C-298/97, komissio v. Espanja, tuomio 28.5.1998, 16 kohta).
21 Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei Ranskan tasavalta ole laatinut kyseisiä tavoitteita vastaavia toimintaohjelmia, minkä Ranskan hallituskin myöntää vastineessaan.
22 Ranskan hallituksen mainitsemilla toimenpiteillä ei täytetä velvollisuutta laatia direktiivin 6 artiklassa tarkoitettuja toimintaohjelmia, koska Ranskan hallituksen tarkoituksena ei ole tarkastella niitä ja saattaa niitä ajan tasalle säännöllisesti ja koska toimintaohjelmia varten ei ole laadittu täsmällistä aikataulua niiden ajantasaistamiseksi, jonka on tapahduttava vähintään neljän vuoden välein muun muassa tekniikan kehitys sekä taloudelliset ja ympäristölliset olosuhteet huomioon ottaen.
23 On siten todettava, että vaikka Ranskan viranomaiset ovat ryhtyneet direktiivin 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa määritettyjen tavoitteiden suuntaisiin toimenpiteisiin, ne ovat koostuneet ainoastaan sarjasta oikeussääntöjä tai tapauskohtaisia toimia, jotka eivät ole muodostaneet sellaista toisiinsa yhteydessä olevien tavoitteiden järjestynyttä rakennetta, että nämä toimet olisivat katsottavissa tässä artiklassa tarkoitetuiksi toimintaohjelmiksi (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Belgia, tuomion 23 kohta).
24 On siten aiheellista todeta, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut kyseisen direktiivin mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole hyväksynyt säädetyssä määräajassa kaikkia direktiivin 6 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
25 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Komissio on vaatinut Ranskan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska Ranskan tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut vaarallisia aineita sisältävistä paristoista ja akuista 18 päivänä maaliskuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/157/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole hyväksynyt säädetyssä määräajassa kaikkia kyseisen direktiivin 6 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä.
2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.