62022CJ0167_RES
Asia C-167/22
Euroopan komissio
vastaan
Tanskan kuningaskunta
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.12.2023
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Kansainvälinen maantiekuljetus – Asetus (EY) N:o 1072/2009 – 8 ja 9 artikla – Asetus (EY) N:o 561/2006 – Lepoaika – Kansallinen säännöstö, jossa jäsenvaltion moottoritieverkoston varrella sijaitsevia julkisia levähdysalueita varten otetaan käyttöön 25 tunnin enimmäispysäköintiaika – Tieliikennepalvelujen tarjoamisen vapauden estäminen – Todistustaakka
Palvelujen tarjoamisen vapaus – Perussopimuksen määräykset – Soveltamisala – SEUT 58 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut liikenteen alan palvelut – Unionin säädös, josta seuraa, että SEUT 56 artiklassa taattua palvelujen tarjoamisen vapautta koskevaa periaatetta sovelletaan tietyllä kuljetusalalla – Ulottuvuus
(SEUT 56 artikla ja SEUT 58 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1072/2009 johdanto-osan toinen ja neljäs perustelukappale sekä 1 artiklan 1 ja 4 kohta ja 2 artiklan 6 alakohta)
(ks. 39–42 kohta)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteen näyttäminen – Todistustaakka on komissiolla – Sellaisten seikkojen esittäminen, jotka osoittavat jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen – Olettamat, joita ei voida hyväksyä – Kansallinen säännöstö, jossa jäsenvaltion moottoritieverkoston varrella sijaitsevia julkisia levähdysalueita varten otetaan käyttöön 25 tunnin enimmäispysäköintiaika – Asetuksessa N:o 561/2006 säädettyjen lepoaikojen noudattaminen – Kanne sen vahvistamiseksi, että asetuksessa N:o 1072/2009 säädettyjen tieliikennepalvelujen tarjoamisen vapautta on rajoitettu – Kanne, joka perustuu olettamiin – Todisteiden puuttuminen – Kanteen hylkääminen
(SEUT 258 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 561/2006 2 artiklan 1 kohdan a alakohta sekä 4, 6 ja 8 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1072/2009 8 ja 9 artikla)
(ks. 43–57 kohta)
Tiivistelmä
Maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä annetun asetuksen N:o 1072/2009 (
1
) tarkoituksena on yhteisen liikennepolitiikan toteuttaminen, mikä edellyttää, että poistetaan kaikki liikennepalvelujen tarjoajaan kohdistuvat rajoitukset, jotka perustuvat kansalaisuuteen tai siihen, että hän on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa palveluita on määrä tarjota.
Tanskan kuningaskunta otti 1.7.2018 käyttöön säännön, jossa enimmäispysäköintiaika Tanskan moottoritieverkoston varrella sijaitsevilla julkisilla levähdysalueilla rajataan 25 tuntiin (jäljempänä 25 tunnin sääntö) (
2
).
Lähetettyään Tanskan kuningaskunnalle tietopyynnön Euroopan komissio aloitti SEUT 258 artiklan nojalla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn, koska Tanska ei ollut noudattanut velvoitettaan varmistaa asetuksessa N:o 1072/2009 taattua liikennepalvelujen tarjoamisen vapautta. Komissio väitti pääasiallisesti, että vaikka 25 tunnin sääntö ei aiheuta suoraa syrjintää, se merkitsee liikennepalvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista, koska sääntö ei vaikuta samalla tavalla tanskalaisiin ja muihin kuin kyseisestä jäsenvaltiosta oleviin liikenteenharjoittajiin. Tanskan kuningaskunta kiisti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen tältä osin ja toimitti komission pyytämät lisätiedot. Komissio katsoi, että Tanskan kuningaskunnan vastaus ei ollut vakuuttava, joten se lähetti kyseiselle jäsenvaltiolle perustellun lausunnon, johon tämä vastasi pysyen kannassaan, jonka mukaan 25 tunnin sääntö on unionin oikeuden mukainen. Koska komissio ei edelleenkään ollut vakuuttunut Tanskan hallituksen esittämistä perusteluista, se nosti unionin tuomioistuimessa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen sen toteamiseksi, että Tanskan kuningaskunta ei ole noudattanut asetuksen N:o 1072/2009 1, 8 ja 9 artiklassa säädettyjen liikennepalvelujen tarjoamisen vapautta koskevia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön 25 tunnin säännön. Komission mukaan kyseinen sääntö vaikuttaa näet muihin kuin Tanskasta oleviin liikenteenharjoittajiin enemmän ja muodostaa siten sellaisen esteen liikennepalvelujen tarjoamisen vapaudelle, jota ei voida oikeutta kyseisen jäsenvaltion esittämillä yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä.
Unionin tuomioistuin hylkää tuomiollaan komission kanteen. Unionin tuomioistuin muistuttaa, että sen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä todistustaakka, joka koskee sitä, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, on komissiolla, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin olettamiin. Unionin tuomioistuin katsoo, että komissio ei ole käsiteltävässä asiassa esittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttöä väitteidensä tueksi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Hylättyään Tanskan kuningaskunnan esittämän oikeudenkäyntiväitteen unionin tuomioistuin tutkii asiakysymyksen ja muistuttaa aluksi, että palvelut, jotka täyttävät kuljetusalan palvelun määritelmän, kuuluvat SEUT 58 artiklan 1 kohdan, joka on erityismääräys, soveltamisalaan, joten kyseiset palvelut eivät voi kuulua palvelujen tarjoamisen vapautta yleisesti koskevan SEUT 56 artiklan soveltamisalaan. (
3
) Tämä ei ole esteenä sille, että unionin säädöksestä, joka on annettu perussopimusten mainittujen kuljetuksia koskevien määräysten (
4
) nojalla, voi seurata, että SEUT 56 artiklassa taattua palvelujen tarjoamisen vapautta koskevaa periaatetta sovelletaan kyseisessä säädöksessä säädetyn tavoin tietyllä kuljetusalalla.
Unionin tuomioistuin toteaa nyt käsiteltävässä asiassa, että asetusta N:o 1072/2009 sovelletaan toisen lukuun unionin alueella harjoitettavaan maanteiden kansainväliseen tavaraliikenteeseen ja kabotaasiliikenteeseen eli kansalliseen maanteiden tavaraliikenteeseen, jota muu kuin jäsenvaltiosta oleva liikenteenharjoittaja harjoittaa tilapäisesti toisen lukuun. (
5
) Kabotaasiliikenteen osalta asetuksen N:o 1072/2009 9 artiklan 2 kohdassa täsmennetään muun muassa, että kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kansallisia säännöksiä on sovellettava muihin kuin jäsenvaltiosta oleviin liikenteenharjoittajiin samoin edellytyksin kuin vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin liikenteenharjoittajiin siten, että estetään kaikki kansalaisuuteen tai sijoittautumispaikkaan perustuva syrjintä.
Siltä osin kuin on kyse Tanskan kuningaskunnan väitteestä, jonka mukaan toimivalta pysäköinnin kestoa julkisilla levähdysalueilla koskevien sääntöjen vahvistamisessa kuuluu jäsenvaltioille, unionin tuomioistuin muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioiden on toimivaltaansa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja nyt käsiteltävässä asiassa siis asetuksen N:o 1072/2009 merkityksellisiä säännöksiä. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden on lisäksi otettava huomioon säännöt, joita tavaraliikenteessä, jossa ajoneuvon suurin sallittu massa on yli 3,5 tonnia (jäljempänä kyseessä olevat ajoneuvot), toimivien kuljettajien on asetuksen N:o 561/2006 (
6
) mukaan noudatettava ja jotka koskevat ajoaikoja, taukoja ja lepoaikoja. (
7
) Näiden lepoaikojen noudattaminen voi riippua muun muassa siitä, miten levähdyspaikkoja on saatavilla moottoriteillä. Tältä osin unionin tuomioistuin toteaa, että 25 tunnin säännön kaltainen sääntö johtaa luonteensa vuoksi siihen, että kyseisiä levähdyspaikkoja ei voida käyttää siten, että asetuksessa N:o 561/2006 säädettyjä eri lepoaikoja (
8
) noudatettaisiin. Tästä seuraa, että tällaisella säännöllä voi lähtökohtaisesti olla konkreettinen vaikutus siihen, miten muut kuin jäsenvaltiosta olevat liikenteenharjoittajat käyttävät oikeuttaan suorittaa kuljetuksia ja erityisesti harjoittaa kabotaasiliikennettä, ja se voi vaikuttaa kyseisiin liikenteenharjoittajiin enemmän kuin Tanskaan sijoittautuneisiin liikenteenharjoittajiin.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin muistuttaa kuitenkin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen väitteensä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä ja esitettävä unionin tuomioistuimelle tarvittavat tiedot, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin olettamiin. Nyt käsiteltävässä asiassa Tanskan kuningaskunta on oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä ja vastineessaan esittänyt tietoja, jotka koskevat paikoitusalueiden määrää kyseessä oleville ajoneuvoille ja muun muassa yksityisiä paikoitusalueita, ja se esitti istunnossa kyseisistä tiedoista täsmennyksiä. Kanteessaan komissio tyytyi toteamaan, että Tanskan moottoritieverkoston vaihtoehtoinen pysäköintikapasiteetti ei ole riittävä, ja vastauskirjelmässään komissio ainoastaan huomautti, että Tanskan kuningaskunnan vastineessaan esittämät tiedot eivät vaikuttaneet sen päätelmiin tältä osin.
Komissio ei sitä vastoin esittänyt objektiivia tietoja, joilla olisi vahvistettu, että vaihtoehtoinen pysäköintikapasiteetti on riittämätön yli 25 tunnin lepoaikojen noudattamista varten. Ilman tällaisia tietoja ei voida vahvistaa – nojautumatta olettamiin –, että 25 tunnin sääntö on tosiasiassa luonteeltaan sellainen, että se estää muiden kuin jäsenvaltiosta olevien palveluntarjoajien kabotaasiliikennetoiminnan näiden palveluntarjoajien haitaksi suhteessa Tanskan palveluntarjoajiin. Ainoastaan sen perusteella, että Tanskan moottoritieverkoston varrella sijaitsevien julkisten levähdysalueiden suhteen on kapasiteettiongelmia ja että kyseinen jäsenvaltio totesi, että pysäköintikapasiteetin suhteen on haasteita, jotka ovat yksi pääasiallisista syistä 25 tunnin säännön käyttöön otolle, ei siten voida päätellä, että kyseisellä säännöllä rikotaan asetusta N:o 1072/2009. Sama pätee siihen seikkaan, että yksityisen sektorin tarjoama pysäköintikapasiteetti on pienempi kuin julkisten levähdyspaikkojen kapasiteetti, koska kyseiset ajoneuvot voivat kyseisen 25 tunnin rajoituksen puitteissa pysäköidä julkisilla levähdyspaikoilla.
Komissio ei nyt käsiteltävässä asiassa ole objektiivisesti osoittanut, että yksityisen sektorin tarjoamien pysäköintialueiden sijainti ja niiden alueellinen jakautuminen tai se, että tietyt pysäköintialueet ovat maksullisia, olisivat luonteeltaan sellaisia seikkoja, jotka estävät muiden kuin jäsenvaltiosta olevien palveluntarjoajien liikennetoiminnan näiden palveluntarjoajien haitaksi, vaan se tukeutui tältä osin ainoastaan olettamiin.
Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo, että komissio ei ole esittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttöä niiden väitteidensä tueksi, joiden mukaan 25 tunnin sääntö muodostaisi esteen asetuksessa N:o 1072/2009 säädettyjen liikennepalvelujen tarjoamisen vapaudelle. Tämän seurauksena unionin tuomioistuin hylkää komission nostaman jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen.
(
1
)	Maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä 21.10.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1072/2009 (EUVL 2009, L 300, s. 72).
(
2
)	Tieliikenneviranomainen pani säännön täytäntöön tieliikennelain (færdselsloven) 92 §:n 1 momentin nojalla.
(
3
)	Tuomio 20.12.2017, Asociación Profesional Elite Taxi (C-434/15, EU:C:2017:981, 44 kohta) ja tuomio 8.12.2020, Puola v. parlamentti ja neuvosto (C-626/18, EU:C:2020:1000, 145 kohta).
(
4
)	Eli määräykset EUT-sopimuksen kolmannen osan VI osastossa, joka sisältää SEUT 90–SEUT 100 artiklan.
(
5
)	Asetuksen N:o 1072/2009 1 artiklan 1 ja 4 kohdan, luettuina yhdessä 2 artiklan 6 alakohdan kanssa, mukaisesti.
(
6
)	Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 561/2006 (EUVL 2006, L 102, s. 1).
(
7
)	Kyseisiin sääntöihin viitataan nimenomaisesti asetuksen N:o 1072/2009 johdanto-osan 13 perustelukappaleessa ja 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa.
(
8
)	Säännöllinen viikoittainen lepoaika (joka kestää vähintään 45 tuntia) ja lyhennetty viikoittainen lepoaika (joka kestää vähemmän kuin 45 tuntia ja joka voidaan asetuksen N:o 561/2006 8 artiklan 6 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttyessä lyhentää vähintään 24 peräkkäiseksi tunniksi), paitsi yksi poikkeustapaus, jossa lyhennetty viikoittainen lepoaika kestää 24–25 tuntia.