62002CC0118_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Nyt käsiteltävä asia koskee yhteisön ja jäsenvaltioiden väliseen toimivallanjakoon liittyvää kysymystä: voivatko jäsenvaltiot vahvistaa tukien myöntämisedellytyksiä maatalouden alalla yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä?
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Yhteisön oikeus
2. Kuivarehualan yhteinen markkinajärjestely otettiin käyttöön neuvoston asetuksella N:o 603/95 (jäljempänä perusasetus).(2) Tämän markkinajärjestelyn tavoitteena on vakauttaa hinnat hintasääntelyllä sekä kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevilla säännöksillä.
3. Tämä yhteinen markkinajärjestely koostuu lähinnä kuivarehun kiinteiden tukien maksamista koskevasta sääntelystä.(3) Tässä yhteydessä keinotekoisesti kuivatun rehun tuki on suurempi kuin aurinkokuivatun rehun, jotta aiheutuneet lisäkustannukset tulisivat otetuiksi huomioon.(4)
4. Yhteisön kuivarehutuotannon hillitsemiseksi määrää, jolta tuki voidaan myöntää, rajoitetaan kunkin kuivausmenetelmän osalta taatuilla enimmäismäärillä. Mikäli nämä määrät ylitetään markkinointivuoden aikana, tukea vähennetään. Tukea vähennetään kaikissa jäsenvaltioissa suhteutetulla määrällä heti kun taattu enimmäismäärä ylitetään 5 prosenttiin saakka.(5) Mikäli taatun enimmäismäärän ylitys on suurempi, jäsenvaltioissa, jotka ovat ylittäneet omat taatut määränsä, tehdään lisävähennyksiä.(6)
5. Perusasetuksen 8 artiklassa säädetään tukikelpoisen kuivarehun vähimmäislaadusta.
6. Tuki myönnetään jalostusyritykselle, jolle tuottajat, tuottajien yhteenliittymät tai ostajat toimittajat tavaraa. Se, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä jalostusyritykset riippuu tiettyjen – erityisesti varastointikirjanpitoa koskevien(7) – edellytysten täyttymisestä.
7. Jotta edistettäisiin säännöllisiä tuorerehun toimituksia jalostusyrityksille ja jotta tuottajat hyötyisivät tukiohjelmasta, tuen myöntämisen edellytyksenä ovat tietyissä tapauksissa tuottajien ja jalostusyritysten väliset sopimukset. Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaan tällaiset sopimukset sisältävät tietoja mm. pinta-alasta, jonka sato toimitetaan jalostusyritykseen, sekä toimitus- ja maksuehdoista.
8. Perusasetuksen 12 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille valvontavelvoitteita. Niiden käyttöön ottamalla valvontajärjestelmällä on varmistettava erityisesti mainittujen edellytysten täyttymisen tarkistaminen sekä sen tarkistaminen, vastaavatko tukihakemuksissa tarkoitetut määrät jalostusyrityksestä pois siirrettävien vähimmäislaatuisten kuivattujen rehujen määriä.
9. Tiivis yhteistyö jäsenvaltioiden ja komission välillä varmistetaan hallinnollisen komitean perustamisella ja vastaavan menettelyn käyttöön ottamisella perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti. Perusasetuksen 18 artiklassa säädetään, että perusasetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on annettava 17 artiklan mukaisessa menettelyssä. Nämä säännökset koskevat sen mukaan seuraavia:
”– 3 artiklassa tarkoitetun tuen – – myöntäminen,
– tukioikeuden tarkistaminen ja toteaminen, mukaan lukien tarvittavat tarkastukset, – –
– vähimmäislaadun määräämistä koskevat arviointiperusteet,
– edellytykset, jotka 9 artiklan c alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettujen yritysten on täytettävä, sekä 10 artiklassa tarkoitetut edellytykset,
– 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tarkastustoimenpide,
– 9 artiklassa tarkoitettujen sopimusten tekemisen edellytykset sekä tiedot, joiden on 11 artiklassa säädettyjen edellytysten lisäksi sisällyttävä sopimuksiin,
– taattu enimmäismäärä.”
10. Komission asetus N:o 785/95 (jäljempänä soveltamisasetus)(8) sisältää perusasetuksen täytäntöönpanosäännökset. Sen johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan on määriteltävä tietyt käsitteet ”kuivattujen rehujen tukijärjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi”. Soveltamisasetuksella vahvistetaan kuivarehutuotteiden osalta yksityiskohtaisesti perusasetuksen 8 artiklan mukaiset kosteus- ja valkuaispitoisuuden mukaan määritetyt vähimmäislaatua koskevat perusteet.(9) Tuet on siten myönnettävä lähinnä tuotteille, jotka ovat jalostusyrityksestä toimitettaessa laadultaan virheettömiä ja myyntikelpoisia ja jotka täyttävät seuraavat edellytykset: niiden kosteuspitoisuus on 11–14 prosenttia ja valkuaispitoisuus valkuaisainetiivisteiden ja kuivattujen tuotteiden osalta vähintään 45 prosenttia tai muiden tuotteiden osalta 15 prosenttia.
11. Tältä osin soveltamisasetuksen 9 artiklassa velvoitetaan jalostusyritykset määrittämään dehydratoitavien rehujen ja tarvittaessa aurinkokuivattujen rehujen toimitetut määrät, jotka on mitattu järjestelmällisellä punnituksella. Samoin ne velvoitetaan ilmoittamaan toimivaltaisille viranomaisille säännöksen mukaisesti saatu keskimääräinen kosteuspitoisuus säädetyin väliajoin.
12. Soveltamisasetuksen 8 artikla koskee perusasetuksen 9 artiklassa tarkoitettuja sopimuksia. Valvontaa varten sopimuksessa on mainittava yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän mukaisesti jalostettava rehulaji tai jalostettavat rehulajit sekä niiden ennakoitu määrä ja sen viljelylohkon tai niiden viljelylohkojen tunnistetiedot, joilla jalostettavat rehut on viljelty.
13. Soveltamisasetuksen 11 artiklassa säädetään näytteiden otosta ja kuivattujen rehujen painon määrittämisestä. Näiden valvontatoimenpiteiden yhteydessä soveltamisasetuksen 12 artikla täydentää varastointikirjanpitoa koskevia 9 artiklan a alakohdan säännöksiä. Soveltamisasetuksen 12 artiklan 1 kohdan mukaan varastointikirjanpidossa on oltava muun muassa ”näihin yrityksiin saapuneiden dehydratoitaviksi tarkoitettujen rehujen ja tarvittaessa aurinkokuivattujen rehujen asetuksessa (EY) N:o 603/95
1 artiklassa säädetty laji tai säädetyt lajit”.
14. Soveltamisasetuksen muut säännökset koskevat toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tekemiä tarkastuksia (14 artikla) ja komissiolle tiedoksi toimitettavia jäsenvaltioiden ilmoituksia (15 artikla). Lienee merkityksellistä, että soveltamisasetuksen 14 artiklan 3 kohdan mukaan toimivaltaisten viranomaisten on epäillessään tukihakemuksen tietojen oikeellisuutta tehtävä tarkastuksia erityisesti raaka-aineen toimittajien luona. Soveltamisasetuksen 15 artiklan e alakohdan mukaan jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle jalostusyritysten dehydratoimista ja toimittamista rehuista todetut keskimääräiset kosteuspitoisuudet.
B Kansallinen lainsäädäntö
15. Kuivarehun tukia koskevasta perussääntelystä säädetään Espanjassa 22 päivänä helmikuuta 1999 annetulla kuninkaan asetuksella 283/1999 (jäljempänä asetus 283/1999).
16. Asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa todetaan seuraavaa:
”Kuivarehualan tukijärjestelmään sovellettavat yhteisön säännökset sisältyvät kuivarehualan yhteisestä markkinajärjestelystä 21 päivänä helmikuuta 1995 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 603/95 ja yksityiskohtaisista säännöistä asetuksen N:o 603/95 soveltamiseksi 6 päivänä huhtikuuta 1995 annettuun komission asetukseen (EY) N:o 785/95.
On tarpeen määrittää kansallisen lainsäädännön mukaisesti maan alueella toimivaltainen viranomainen, johon näissä asetuksissa viitataan, tämän kuitenkaan rajoittamatta näiden asetusten välitöntä sovellettavuutta.
Perustuslain toimivaltasäännösten mukaisesti valtion on vahvistettava näitä tukia koskevat perussäännökset ja itsehallintoalueiden täytäntöönpanosäännökset, muun muassa tukien hallinnointia koskevat säännökset.
– – ”
17. Asetuksen 283/1999
5 §:ssä säädetään jalostusyritysten velvollisuuksista seuraavaa:
”1. Hyväksyttyjen jalostusyritysten on esitettävä sen itsehallintoalueen toimivaltaisille viranomaisille, jotka ovat ne hyväksyneet, asiakirjat, jotka osoittavat yhteisön lainsäädännössä asetettujen vaatimusten täyttymisen siinä asetetuissa määräajoissa.
2. Itsehallintoalueen toimivaltaisille viranomaisille on toimitettava yrityksestä lähtevien tukikelpoisten kuivattujen rehujen toimittamista koskeva suunnitelma.
3. Dehydratoitavaksi tarkoitettu rehu on toimitettava jalostuslaitokseen seuraavalla tavalla: silputtuna, pakkaamattomana, kosteuspitoisuuden on oltava yli 30 prosenttia, varastointiajan enintään 24 tuntia rehun jalostuslaitokseen toimittamisesta sen käsittelemiseen, rehun oltava peräisin enintään 100 kilometrin päässä vastaavasta jalostuslaitoksesta sijaitsevilta viljelylohkoilta, jollei viimeksi mainitussa tapauksessa pidempää välimatkaa voida pitää erityiskuljetukseen liittyvän takuun vuoksi perusteltuna. Tukikelpoisia ovat samoin ainoastaan erät, joiden keskimääräinen kosteuspitoisuus silloin, kun ne toimitetaan jalostuslaitokseen, on vähintään 35 prosenttia mitattuna enintään joka kymmenes päivä.”
III Tosiseikasto ja asian käsittelyn vaiheet
18. Industrias de Deshidratación Agrícola SA on nostanut kanteen ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa vaatien tätä toteamaan, että 22.2.1999 annetun asetuksen 283/1999
5 §:n 3 momentti on lainvastainen ja se on tästä syystä kumottava. Kyseisellä asetuksella on annettu perussäännöt 23.2.1999 Boletín Oficial del Estado nro 46:ssa julkaistua kuivarehun tukijärjestelmää varten.
19. Se perustelee näkemystään asetuksilla N:o 603/95 ja N:o 785/95. Niiden säännöksissä vahvistetaan edellytykset sille, että yhteisön tukia voidaan maksaa jalostusyrityksille ja niiden tuotannolle. Jäsenvaltioiden tehtäväksi on tukijärjestelmässä jätetty vain kaksi seikkaa: sen valvominen, että niiden alueella toimivat jalostusyritykset täyttävät tukien myöntämiselle asetetut edellytykset, sekä tukien maksamisen hallinnointi. Jäsenvaltioilla ei ole kuitenkaan oikeutta muuttaa yhteisön asetuksia ottamalla käyttöön uusia tai yhteisön lainsäädännössä asetetuista edellytyksistä poikkeavia ehtoja tai vaatimuksia.
20. Tribunal Supremo on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1) Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan viher- ja tuorerehun kuivattamista koskevien tukien myöntämisedellytyksenä on rehun toimittaminen jalostusyritykselle kuivausta varten silputtuna, pakkaamattomana, yhteensopiva EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan ja EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan, asetuksen N:o 603/95 sekä asetuksen N:o 785/1995 kanssa?
2) Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan viher- tai tuorerehun kuivattamista koskevien tukien myöntämisedellytyksenä on se, että rehun kosteuspitoisuus silloin, kun se saapuu jalostuslaitokseen, on yli 30 prosenttia ja keskimääräinen kosteuspitoisuus silloin, kun se toimitetaan jalostusyritykseen, on vähintään 35 prosenttia mitattuna enintään joka kymmenes päivä, yhteensopiva EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan ja EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan, asetuksen N:o 603/95 sekä asetuksen N:o 785/95 kanssa?
3) Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan viher- tai tuorerehun kuivattamista koskevien tukien myöntämisedellytyksenä on se, että rehun jalostuslaitokseen toimittamisen ja käsittelyn välinen varastointiaika on alle 24 tuntia, yhteensopiva EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan ja EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan, asetuksen N:o 603/95 sekä asetuksen N:o 785/95 kanssa?
4) Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan viher- tai tuorerehun kuivattamista koskevien tukien myöntämisedellytyksenä on se, että rehut ovat peräisin enintään 100 kilometrin päässä vastaavasta jalostuslaitoksesta sijaitsevilta viljelylohkoilta, jollei tässä viimeksi mainitussa tapauksessa pidempää välimatkaa voida pitää asianmukaisen, erityiskuljetusta koskevan takuun vuoksi perusteltuna, yhteensopiva EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan ja EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan, asetuksen N:o 603/95 sekä asetuksen N:o 785/95 kanssa?”
IV Ennakkoratkaisukysymysten tutkiminen
21. Kansallinen tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisukysymyksillään lähinnä selvittämään, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa asetetaan erityisvaatimuksia jalostettavalle tuorerehulle ja sen viljelylle, ristiriidassa perusasetuksen ja soveltamisasetuksen kanssa. Näitä vaatimuksia asetetaan erikseen
– kuivatettavaksi tarkoitetun tuorerehun pakkaamisen (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)
– jalostusyritykseen toimitettavan tuorerehun kosteuspitoisuuden (toinen ennakkoratkaisukysymys)
– tuorerehun toimittamisen ja käsittelemisen välisen ajan enimmäiskeston (kolmas ennakkoratkaisukysymys) ja
– tuorerehun viljelypaikan ja jalostuspaikan välisen enimmäisetäisyyden (neljäs ennakkoratkaisukysymys)
osalta.
22. Kaikki ennakkoratkaisukysymykset koskevat jalostettavalle tuorerehulle asetettavia yksittäisiä vaatimuksia, joten ne herättävät samalla kysymyksen kansallisen lainsäädännön ja markkinajärjestelyä koskevan yhteisön lainsäädännön välisestä suhteesta. Tarkemmin esitettävistä syistä kysymyksiin voidaan yksittäisistä vaatimuksista riippumatta antaa yksi vastaus, joten ne voidaan mielestäni yhdistää ja käsitellä yhdessä.
23. Ennen kuivarehualan yhteisen markkinajärjestelyn erityispiirteiden käsittelyä muistutettakoon olemassa olevasta varsin laajasta kansallisen lainsäädännön ja markkinajärjestelyä koskevan yhteisön lainsäädännön välistä suhdetta koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
A Markkinajärjestelyä koskevan lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön välistä suhdetta koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö
24. Komissio viittaa kirjallisessa lausumassaan asiassa komissio vastaan Saksa 18.9.1986 annettuun tuomioon,(10) jonka mukaan ”markkinajärjestelylle on ominaista, että jäsenvaltioilla ei ole sen kattamilla alueilla enää toimivaltaa antaa yksipuolisesti valtionsisäisiä oikeussääntöjä (vrt. mm. asia 154/77, Dechmann, tuomio 29.6.1978, Kok. 1978, s. 1573). Niiden lainsäädäntövalta kohdistuu vain järjestelyn ulkopuolelle jääneeseen alueeseen ja rajoittuu tilanteisiin, joita yhteisön oikeussäännöt eivät koske, ja tapauksiin, joiden osalta yhteisön oikeussäännöissä annetaan niille nimenomaisesti toimivaltaa”.
25. Jäsenvaltioilla on siten yhteisen markkinajärjestelyn kattamilla aloilla lainsäädäntövaltaa ainoastaan järjestelyn ulkopuolelle jääneellä alueella. Se, voiko jäsenvaltio käyttää tätä sille jäänyttä toimivaltaa, riippuu puolestaan siitä, onko kyseistä alaa koskevaa markkinajärjestelyä pidettävä tyhjentävänä. Silloinkin kun yhteisellä markkinajärjestelyllä ei säännellä kyseistä alaa tyhjentävästi, sellaiset jäsenvaltioiden toimet, jotka saattaisivat estää markkinajärjestelyn asianmukaisen toiminnan, eivät ole kuitenkaan sallittuja.(11)
26. Tämän oikeuskäytännön perusteella kansallisen toimenpiteen ja markkinajärjestelyä koskevan yhteisön lainsäädännön yhteensopivuutta tutkittaessa on käytävä läpi seuraavat vaiheet: Ensin on tutkittava, koskeeko kyseinen toimenpide alaa, jonka yhteinen markkinajärjestely kattaa. Mikäli näin on, on vielä tutkittava, onko yhteisön sääntelyä pidettävä tyhjentävänä. Mikäli toimenpide koskee alaa, joka ei kuulu kyseisen yhteisen markkinajärjestelyn piiriin, tai mikäli yhteisön sääntelyä ei voida pitää tyhjentävänä, on seuraavassa, kansallisen toimenpiteen vaikutuksia koskevassa vaiheessa vielä todettava, heikensikö se kyseisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimintaa vai ei.(12)
B Ennakkoratkaisukysymykset
1. Osapuolten olennaiset lausumat
27. Industrias de Deshidratación esittää, että asetuksen 283/1999
5 §:n 3 momentissa ylitetään Espanjan kuningaskunnan toimivalta. Se vetoaa siihen, että sekä perusasetukseen että täytäntöönpanoasetukseen sisältyy tyhjentäviä tuen myöntämistä koskevia edellytyksiä, joten jäsenvaltiot eivät saa asettaa muita tätä koskevia edellytyksiä.
28. Espanjan hallitus ja komissio
ovat päinvastaista mieltä. Komissio viittaa edellä mainittuun yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.(13) Jäsenvaltioiden lainsäädäntökompetenssi rajoittuu tilanteisiin, joita yhteisön oikeussäännöt eivät koske, tai tapauksiin, joiden osalta niille on nimenomaisesti annettu toimivaltaa.
29. Espanjan hallituksen mielestä asetukset N:o 603/95 ja N:o 785/95 eivät missään tapauksessa koske perus- tai lähtötuotteen määritelmää. Ainoastaan lopputuotetta kuvataan riittävästi soveltamisasetuksessa. Tästä syystä Espanjan viranomaisilla on toimivalta määritellä sisällöllisesti perus- tai lähtötuotteen käsite, kunhan se ei ole yhteisön oikeuden vastainen eikä estä yhteisen markkinajärjestelyn toimintaa.
30. Komissio viittaa Espanjan menettelytapoihin, jotka aiheuttavat kosteuspitoisuuden vähenemisen kuivatettaessa tuorerehua ulkoilmassa. Se tekee sen päätelmän, että nämä menettelytavat ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden tukijärjestelmän eli asetusten N:o 603/95 ja N:o 785/95 tarkoituksen kanssa, koska suuremman tuen myöntämisellä keinotekoisesti kuivatuille tuotteille pyritään nimenomaan korvaamaan tämän kuivatustavan korkeampia kustannuksia.
31. Espanjan hallitus esittää lisäksi, että asetuksen 283/1999
5 §:n 3 momentin edellytykset on ymmärrettävä petosten torjumiseksi, jotta tuet myönnettäisiin asetuksen N:o 603/95
8 artiklan mukaisesti.
2. Oikeudellinen arviointi
32. Kansallinen tuomioistuin pyytää EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan ja EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan sekä asetusten N:o 603/95 ja N:o 785/95 tulkintaa. EY 249 artiklan toisen kohdan osalta kansallinen tuomioistuin haluaisi ilmeisesti tietää, onko asetusten sitovuus ja välitön vaikutus nyt käsiteltävän kaltaisen kansallisen lainsäädännön esteenä. Tähän vastaaminen edellyttää kuitenkin kyseisten asetusten tulkintaa. Sama pätee EY 10 artiklan mukaiseen lojaalin yhteistyön velvoitteeseen. Viittaus EY 34 artiklan 2 kohdan toiseen alakohtaan lienee ymmärrettävä siten, että nyt käsiteltävän kaltaisen kansallisen lainsäädännön seurauksena saattaa olla tuottajien välinen – kielletty – syrjintä, mikä pitää niin ikään tutkia molempien mainittujen asetusten tulkinnan yhteydessä. Näin ollen mainittujen primäärioikeuden määräysten erillisestä tutkimisesta voidaan luopua.
33. Aluksi voidaan todeta, että kansallisten toimenpiteiden ja markkinajärjestelyä koskevan yhteisön lainsäädännön ristiriitaisuus edellyttää loogisesti sitä, että kyseiset kansalliset toimenpiteet toteutettaisiin edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla(14) yhteisen markkinajärjestelyn kattamalla alalla. Juuri tämä lienee kuitenkin epäilyksenalaista nyt käsiteltävässä asiassa. Perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan yhteisen markkinajärjestelyn soveltamisala, ja siinä viitataan yksinomaan tuotteisiin, jotka saadaan tuorerehua jalostamalla. Tästä seuraa, että tuorerehu ei itse ole tämän markkinajärjestelyn kohteena. Espanjan viranomaisten toimivallasta antaa lainsäädäntöä jalostettavasta tuorerehusta ei siten ole epäilystä.
34. Yksittäiset viittaukset ”tuorerehuun” – kuten esimerkiksi perusasetuksen 9 artiklan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa taikka täytäntöönpanoasetuksen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa – ei muuta tätä arviointia millään tavoin. Tällaisilla viittauksilla ei näet laajenneta kyseisen markkinajärjestelyn soveltamisalaa, vaan niitä on pikemminkin tarkasteltava niihin liittyvän sääntelyn yhteydessä: ne johtuvat perusasetuksen 9 artiklan a alakohdan mukaisen varastointikirjanpidon kuvauksesta tai perusasetuksen 9 artiklan c alakohdan mukaisten jalostussopimusten kuvauksesta, ja liittyvät siten säännöksiin, joiden päämääränä on tukihakemusten tarkistaminen.
35. Kansallinen tuomioistuin korostaa kuitenkin, että sekä perusasetuksessa että täytäntöönpanoasetuksessa asetetaan kosteus- ja valkuaispitoisuutta – ja siten laatua – koskevia vaatimuksia yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluville tuotteille.(15) Tämä puhuu sen käsityksen mukaan muiden laatuvaatimusten asettamisen sallittavuutta vastaan. En voi kuitenkaan yhtyä tähän näkemykseen, koska nyt käsiteltävät kansalliset vaatimukset eivät nimenomaan ole sovellettavissa yhteisen markkinajärjestelyn alaan kuuluviin tuotteisiin. Riidanalaiset kansalliset vaatimukset voisivat mahdollisesti olla arveluttavia siinä tapauksessa, että niillä tehtäisiin kyseisten laatuvaatimusten täyttäminen käytännössä mahdottomaksi, mutta yksikään oikeudenkäynnin osapuolista ei ole niin väittänyt.
36. Tässä yhteydessä on vielä kerran korostettava, että asianomaisella jäsenvaltiolla on joka tapauksessa velvollisuus pidättäytyä toimenpiteistä, jotka saattaisivat estää markkinajärjestelyn asianmukaisen toiminnan(16) – riippumatta kulloisenkin yhteisen markkinajärjestelyn soveltamisalasta.
37. Tästä syystä on selvitettävä, estetäänkö riidanalaisella kansallisella lainsäädännöllä kuivarehualan markkinajärjestelyn toimintakyky. Tässä yhteydessä on muistettava, että espanjalaiset jalostusyritykset kuuluvat riidanalaisen tukijärjestelmän tärkeimpiin edunsaajiin.(17) Espanjassa on toistuvasti ylitetty taattu enimmäismäärä. Riidanalaisella kansallisella toimenpiteellä asetetaan lisävaatimuksia jalostettaville tuotteille kuivarehualan markkinajärjestelyyn kuulumattomalla alalla erityisesti vahingollisten menettelytapojen vastustamiseksi.(18)
38. Siltä osin kuin riidanalaiset vaatimukset koskevat tuorerehun kosteuspitoisuutta, niissä otetaan huomioon se, että suuremman tuen myöntäminen keinotekoisesti kuivatulle rehulle on perusteltavissa vain suuremmalla energiankulutuksella.(19) Lisäksi riidanalaiset vaatimukset edistänevät kansallisen tuotannon ja taatun enimmäismäärän parempaa vastaavuutta, joten myös tämän perusteella voidaan katsoa, että kuivarehualan markkinajärjestelyn toimintakykyä ei ole heikennetty.
39. Tästä riippumatta kansallinen tuomioistuin on huomauttanut, että kansallisia säännöksiä ei ainakaan ole annettu perusasetuksen 17 artiklan mukaisessa menettelyssä, vaikka 8 artiklassa säädetään nimenomaisesti, että ”erityisesti selluloosa- ja karoteenipitoisuutta koskevia lisäedellytyksiä voidaan asettaa 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen”. Tähän on jälleen riittävää todeta, että perusasetuksen 8 artiklan edellytykset koskevat jo sanamuotonsa perusteella kuivarehua – eivätkä tuorerehua.
40. Espanjan hallitus ja komissio ovat vastanneet yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kysymykseen yhtäpitävästi, että Espanjan kuningaskunta ei ole virallisesti ilmoittanut kyseisten säännösten antamisesta mutta että tällainen ilmoitus ei toisaalta ollut perusasetuksen 12 artiklan 3 kohdan(20) nojalla tarpeen, koska nyt käsiteltävissä kansallisissa säännöksissä ei ollut kyse 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valvontajärjestelmästä. Pääasian kantaja ei ole esittänyt mitään vakuuttavaa tätä näkemystä vastaan.
41. Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että siltä osin kuin Espanjan kuningaskunta on toteuttanut toimenpiteitä, joilla saatetaan rajoittaa tuotantoa ylituotantotilanteessa ja jotka eivät ole ristiriidassa kyseisen markkinajärjestelyn alaan kuuluvien tuotteiden laatuvaatimusten kanssa sekä joissa on asianmukaisesti otettu huomioon kyseisen markkinajärjestelyn tavoitteet – erityisesti keinotekoisesti kuivattujen ja aurinkokuivattujen tuotteiden erottelu toisistaan – ne ovat paitsi yhteisön oikeuden myös Espanjan kuningaskunnan EY 10 artiklaan perustuvan yhteistyövelvoitteen mukaisia.
42. Kyseessä ei ole myöskään EY 34 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa kielletty syrjintä jo senkään vuoksi, että tuorerehu ei kuulu nyt käsiteltävän markkinajärjestelyn piiriin. Mahdollinen kansallisten vaatimusten piiriin kuuluvien viljelijöiden ja yhteisön muiden viljelijöiden erilainen kohtelu ei ylitä sitä tilannetta, mikä väistämättä seuraa tämän yhteisön oikeuden piiriin kuulumattoman alan yhdenmukaistamisen puuttumisesta.(21)
V Ratkaisuehdotus
43. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tuorerehun kuivattamiselle myönnetään tukea sillä edellytyksellä, että rehu toimitetaan tietyllä tavalla ja sen kosteuspitoisuus on vähintään tietyn suuruinen, että se käsitellään tietyn ajan kuluessa ja että se on viljelty tietyllä etäisyydellä, ei ole ristiriidassa asetuksen N:o 603/95 ja asetuksen N:o 785/95 eikä EY 249 artiklan toisen kohdan, EY 10 artiklan tai EY 34 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan kanssa, kunhan nämä edellytykset eivät heikennä kyseisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimintaa.
(1) .
(2)
–	Kuivarehualan yhteisestä markkinajärjestelystä 21 päivänä helmikuuta 1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 603/95 (EYVL L 63, s. 1).
(3)
–	Perusasetuksen 1 artiklan mukaan säännökset koskevat lähinnä seuraavia tuotteita: kuivatusta sinimailasesta jauhettu jauho ja pelletit, erityisesti kuivatusta sinimailasesta valmistettu rehu, esparsetti, apila, lupiinit tai hernekasvit, sinimailasesta ja ruohosta valmistetut valkuaisainetiivisteet ja siitä saadut kuivatuotteet.
(4)
–	Ks. perusasetuksen johdanto-osan toinen perustelukappale.
(5)
–	Mikäli kulloisenkin yksittäistä valtiota koskevan taatun enimmäismäärän ylitys ei ole enempää kuin 5 prosenttia, vastaa kussakin jäsenvaltiossa sovellettava vähennysprosentti ylityksen prosenttiosuutta.
(6)
–	Ks. tarkemmin perusasetuksen 5 artikla. Komissio vahvistaa sovellettavan vähennyksen. Se vahvistetaan sellaiselle tasolle, että varmistetaan, että maatalousecuina ilmaistut menot eivät ole suuremmat kuin ne, jotka olisivat toteutuneet, jos asianomaista taattua enimmäismäärää ei olisi ylitetty.
(7)
–	Tähän varastointikirjanpitoon on perusasetuksen johdanto-osan 13. perustelukappaleen mukaan sisällyttävä tuen saamista koskevan oikeuden tarkastamiseksi tarvittavat yksityiskohtaiset tiedot.
(8)
–	Yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 603/95 kuivarehualan yhteisen markkinajärjestelyn soveltamiseksi 6 päivänä huhtikuuta 1995 annettu komission asetus (EY) N:o 785/95 (EYVL L 79, s. 5).
(9)
–	Soveltamisasetuksen johdanto-osan kolmas perustelukappale luettuna yhdessä 3 artiklan kanssa.
(10)
–	Asia 48/85, komissio v. Saksa, tuomio 18.9.1986 (Kok. 1986, s. 2549, 12 kohta).
(11)
–	Komissio viittaa perustellusti asiassa 218/85, CERAFEL, 25.11.1986 annettuun tuomioon (Kok. 1986, s. 3513, 13 kohta). Ks. myös asia C-27/96, Danisco Sugar, tuomio 27.11.1997 (Kok. 1997, s. I-6653, s. 24 kohta); asia C-1/96, Compassion in World Farming, tuomio 19.3.1998 (Kok. 1998, s. I-1251, 41 kohta); asia C-507/99, Denkavit, tuomio 8.1.2002 (Kok. 2002, s. I-169, 32 kohta) ja asia C-332/00, Belgia v. komissio, tuomio 18.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3609, 29 kohta).
(12)
–	Tässä yhteydessä on viitattava myös perusperiaatteita vahvistaviin tuomioihin, eli asiassa 51/74, Van der Hulst, 23.1.1975 annettuun tuomioon (Kok. 1975, s. 79, Kok. Ep. II, s. 437) ja asiassa 83/78, Redmond, 29.11.1978 annettuun tuomioon (Kok. 1978, s. 2347, Kok. Ep. IV, s. 265), joiden mukaan ”jäsenvaltioiden on – heti kun yhteisö – – on antanut sääntelyn yhteisen markkinajärjestelyn käyttöön ottamisesta tietyllä alalla – pidättäydyttävä kaikista toimenpiteistä, jotka saattavat poiketa kyseistä sääntelystä tai aiheuttaa sille vahinkoa” (asiassa Redmond annetun tuomion 56 kohta).
(13)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 10.
(14)
–	Ks. edellä alaviite 10.
(15)
–	Ks. esim. perusasetuksen 8 artikla ja täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohta.
(16)
–	Ks. edellä alaviite 11.
(17)
–	Komission toimittamien lukujen mukaan keinotekoisesti kuivatetun rehun tuotanto oli noin 1 571 000 tonnia markkinointivuonna 1997/1998 (kokonaistuotanto 15 EU-maassa: 4 282 000 tonnia; vertailuluvut 1998/1999: 1 668 000 tonnia, 1999/2000: 1 769 000 tonnia). Samana aikana Espanjan taattu enimmäismäärä oli 1 224 000 tonnia, joten tuotanto oli 128 prosenttia taatusta enimmäismäärästä.
(18)
–	Ks. edellä 30 kohta, komission lausuma sellaisen tuorerehun kuivaamisesta ulkoilmassa, joka myöhemmin toimitetaan keinotekoiseen kuivatukseen.
(19)
–	Ks. perusasetuksen johdanto-osan toinen perustelukappale.
(20)
–	Kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tiedoksi säännökset, joita ne aikovat soveltaa 12 artiklan 1 kohdan mukaisen valvontajärjestelmän täytäntöön panemiseksi.
(21)
–	Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen lainsäädännön soveltamista ei voida pitää syrjintäkiellon periaatteen vastaisena ainoastaan siitä syystä, että muut jäsenvaltiot eivät sovella yhtä ankaria säännöksiä. Ks. asia C-50/96, Deutsche Telekom, tuomio 10.2.2000 (Kok. 2000, s. I-743, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. omien kansalaisten syrjinnästä jo asia 155/80, Oebel, tuomio 14.7.1981 (Kok. 1981, s. 1993, Kok. Ep. VI, s. 177, 9 kohta).