62018CC0128
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
30 päivänä huhtikuuta 2019 (
1
)
Asia C-128/18
Dumitru-Tudor Dorobantu
Generalstaatsanwaltschaft Hamburgin
osallistuessa asian käsittelyyn
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hampurin osavaltion ylioikeus, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 1 artiklan 3 kohta – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 4 artikla – Epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kielto – Täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten velvollisuus tutkia vankeusolosuhteita pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa – Tutkinnan laajuus – Arviointiperusteet
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö liittyy Saksan oikeusviranomaisen suorittamaan tutkintaan sen selvittämiseksi, onko lainmukaista luovuttaa Dumitru-Tudor Dorobantu Romanian oikeusviranomaiselle, joka on antanut puitepäätökseen 2002/584/YOS (
2
) perustuvan eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Tämä eurooppalainen pidätysmääräys annettiin ensin syytteeseen asettamista ja sen jälkeen vankeusrangaistuksen täytäntöön panemista varten.
2.
Kyseisellä ennakkoratkaisupyynnöllä myötävaikutetaan osaltaan 5.4.2016 annetun tuomion Aranyosi ja Căldăraru (
3
) ja 25.7.2018 annetun tuomion Generalstaatsanwaltschaft (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (
4
) perusteella niiden takeiden määrittämiseen, jotka on annettava, jotta varmistetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä luovutetun henkilön perusoikeuksien kunnioittaminen tilanteessa, jossa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilajärjestelmässä on rakenteellisia tai yleisiä puutteita.
3.
Ennakkoratkaisupyynnön perusteella unionin tuomioistuimen on erityisesti täsmennettävä sen valvonnan laajuutta, jota täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on velvollinen harjoittamaan arvioidakseen, onko olemassa todellinen vaara, että asianomainen henkilö joutuu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vankeusolosuhteidensa vuoksi epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi, sekä niitä erilaisia tekijöitä ja arviointiperusteita, jotka kyseisen viranomaisen on otettava huomioon arvioinnin tekemiseksi.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
1. Euroopan unionin perusoikeuskirja
4.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
5
) 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Kidutuksen sekä epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen ja kohtelun kielto”, määrätään seuraavaa:
”Ketään ei saa kiduttaa eikä kohdella tai rangaista epäinhimillisellä tai halventavalla tavalla.”
5.
Perusoikeuskirjan selityksissä (
6
) täsmennetään, että ”tässä [perusoikeuskirjan] 4 artiklassa tarkoitettu oikeus vastaa [ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
7
)] 3 artiklassa turvattua oikeutta, ja kyseisten artiklojen sanamuoto on samanlainen. – – Oikeudella on perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti sama merkitys ja kattavuus kuin mainitulla ihmisoikeussopimuksen artiklalla”. (
8
)
2. Puitepäätös 2002/584
6.
Puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen tarkoituksena on korvata perinteinen rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen, joka edellyttää täytäntöönpanovallan päätöstä, kansallisten oikeusviranomaisten yhteistyövälineellä, joka nojautuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen sekä jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen periaatteisiin. (
9
)
7.
Tällä puitepäätöksellä otetaan siis käyttöön uusi yksinkertaistettu ja tehokkaampi järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi (
10
) rajoittamalla täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita ja määrittämällä eurooppalaisia pidätysmääräyksiä koskevien päätösten tekemistä koskevat määräajat. (
11
)
8.
Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 12 ja 13 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(12)
Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan [SEU] 6 artiklassa tunnustettuja ja – – perusoikeuskirjasta, erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita. – –
(13)
Henkilöitä ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa heitä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu.”
9.
Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”, säädetään seuraavaa:
”1.   Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.   Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.   Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
B
Saksan oikeus
10.
Kansainvälisestä oikeusavusta rikosasioissa 23.12.1982 annetun lain (
12
) (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen), sellaisena kuin se on muutettuna eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen täytäntöön panemiseksi 20.7.2006 annetulla lailla (
13
) (Gesetz zur Umsetzung des Rahmenbeschlusses über den Europäischen Haftbefehl und die Übergabeverfahren zwischen den Mitgliedstaaten der Europäischen Union), 78–83k §:llä saatettiin puitepäätös 2002/584 osaksi Saksan oikeusjärjestystä.
11.
Oberlandesgericht (osavaltion ylioikeus, Saksa) ratkaisee IRG:n 29 §:n 1 momentin, jota IRG:n 78 §:n 1 momentin mukaisesti sovelletaan eurooppalaiseen pidätysmääräykseen, nojalla Staatsanwaltschaftin (syyttäjäviranomainen, Saksa) vaatimuksesta luovuttamisen lainmukaisuuden silloin, kun kyseessä oleva henkilö ei ole antanut suostumustaan yksinkertaistettuun luovuttamismenettelyyn. Ratkaisu annetaan IRG:n 32 §:n mukaisesti päätöksellä.
12.
IRG:n 73 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Oikeusapu ja tietojen välittäminen ilman pyyntöä on kiellettyä, jos niillä loukataan Saksan oikeusjärjestyksen olennaisia periaatteita. Jos pyyntö on esitetty 8 – – osan nojalla, oikeusavun antaminen on kiellettyä, jos sillä loukataan SEU 6 artiklassa vahvistettuja periaatteita.”
III Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
13.
Dorobantu on Hampurissa (Saksa) asuva Romanian kansalainen.
14.
Saksan oikeusviranomaiset ovat saaneet käsiteltäväkseen pyynnön, joka koskee asianomaisen henkilön luovuttamista Judecătoria Medgidian (Medgidian alioikeus, Romania) 12.8.2016 antaman ensimmäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla. Kyseinen määräys annettiin kyseisen henkilön asettamiseksi syytteeseen omaisuus- ja asiakirjarikosten perusteella.
15.
Määräyksen täytäntöönpanon yhteydessä Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hampurin osavaltion ylioikeus, Saksa) on ottanut huomioon Romanian vankeusolosuhteiden rakenteellisiin tai yleisiin puutteisiin viittaavat konkreettiset seikat. Kyseinen tuomioistuin on tutkinut unionin tuomioistuimen tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru vahvistamien periaatteiden mukaisesti tiedot, joita Romanian viranomaiset ovat toimittaneet olosuhteista siinä vankilassa, johon Dorobantu aiotaan sijoittaa hänen luovuttamisensa jälkeen. Sen mukaan näistä tiedoista ilmenee, että asianomaisen henkilön joutuessa tutkintavankeuteen hänet sijoitetaan joko neljän hengen yhteisselliin (pinta-alat 12,30 m2, 12,67 m2 ja 13,50 m2) tai kymmenen hengen yhteisselliin (pinta-ala 36,25 m2). Sen sijaan jos vankeusrangaistus pannaan täytäntöön, Dorobantu sijoitetaan 21 päivän ajaksi laitokseen, jossa jokaisella vangilla on käytössään 3 m2:n suuruinen tila, ja jatkossa samoihin olosuhteisiin, jos asianomainen henkilö suorittaa rangaistuksensa suljetussa vankilassa. Jos Dorobantu kuitenkin sijoitetaan vankilan avoimelle tai puoliavoimelle osastolle, hänen käytössään olevan henkilökohtaisen tilan pinta-ala on 2 m2 henkeä kohden. (
14
)
16.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin teki Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuvan kokonaisarvioinnin näistä vankeusolosuhteista. Koska Romanian rangaistusten täytäntöönpanojärjestelmään on tehty sekä infrastruktuuriin että valvontamekanismeihin liittyviä merkittäviä parannuksia, kyseinen tuomioistuin totesi, että todellista vaaraa tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru tarkoitetusta asianomaisen henkilön epäinhimillisestä tai halventavasta kohtelusta ei ole.
17.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että jos asianomainen henkilö kieltäydytään luovuttamasta, hänen mahdollisesti tekemänsä rikokset jäävät rankaisematta, mikä on sen mukaan vastoin tavoitetta varmistaa rikosoikeudellisen lainkäytön toimivuus Euroopan unionissa.
18.
Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburgin 3.1. ja 19.1.2017 antamien päätösten perusteella Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (Hampurin syyttäjäviranomainen, Saksa) on siis sallinut Dorobantun luovuttamisen Romanian viranomaisille tämän suoritettua ensin vankeusrangaistuksen, johon hänet on tuomittu muista Saksassa tehdyistä rikoksista.
19.
Kyseiset päätökset kuitenkin kumottiin Bundesverfassungsgerichtin (liittovaltion perustuslakituomioistuin, Saksa) 19.12.2017 antamalla päätöksellä. Se nimittäin katsoi asianomaisen henkilön luovuttamisen lainmukaisuuden arvioinnin edellyttävän, että unionin tuomioistuimelle esitetään ensin ennakkoratkaisupyyntö, jotta se voi antaa ratkaisunsa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden tutkinnan kannalta merkityksellisistä tekijöistä.
20.
Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg on 8.2.2018 tekemällään päätöksellä päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Mitä vähimmäisvaatimuksia sovelletaan vankeusolosuhteisiin perusoikeuskirjan 4 artiklan perusteella eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen yhteydessä?
a)
Onko etenkin unionin oikeuden näkökulmasta olemassa sellien kokoa koskevaa ”absoluuttista” alarajaa, jonka alittuminen johtaa aina perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomiseen?
i)
Onko sellin henkilökohtaisen tilan määrittämisessä merkitystä sillä, onko kyse yhden hengen sellistä vai yhteiskäytössä olevasta sellistä?
ii)
Onko sellin kokoa laskettaessa pinta-alasta vähennettävä huonekalujen (sängyn, kaapin jne.) viemä tila?
iii)
Mitkä rakennustekniset edellytykset ovat mahdollisesti merkityksellisiä unionin oikeuden mukaisten vankeusolosuhteiden kannalta? Mitä merkitystä on mahdollisesti sillä, onko sellistä suora (tai vain epäsuora) pääsy saniteettitiloihin ja muihin tiloihin, tuleeko selliin kylmää ja kuumaa vettä ja onko selli lämmitetty ja valaistu jne.?
b)
Missä määrin erilaisilla täytäntöönpanojärjestelmillä ja etenkin rangaistuslaitosten erilaisilla selliajoilla ja liikkumisvapauden asteilla on merkitystä arvioinnin kannalta?
c)
Voidaanko huomioon ottaa – kuten jaosto on tehnyt luovuttamisen sallimista koskevien päätöstensä yhteydessä – myös pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tehdyt oikeudelliset ja organisatoriset parannukset (oikeusasiamiesjärjestelmän käyttöönotto, rangaistusten täytäntöönpanosta vastaavien tuomioistuinten perustaminen jne.)?
2)
Mitä kriteerejä sovelletaan arvioitaessa vankeusolosuhteita unionin perusoikeuksien kannalta? Missä määrin näillä kriteereillä on merkitystä unionin tuomioistuimen tuomion Aranyosi ja Căldăraru mukaisessa oikeuskäytännössä tarkoitetun todellista vaaraa koskevan käsitteen tulkinnalle?
a)
Onko täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomaisilla tältä osin toimivalta valvoa kattavasti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteita vai onko niiden rajoituttava ilmeisten puutteellisuuksien valvontaan?
b)
Mikäli unionin tuomioistuin päätyy katsomaan ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastatessaan, että vankeusolosuhteisiin sovelletaan unionin oikeuteen perustuvia ”absoluuttisia” vaatimuksia, olisiko tällaisten vähimmäisedellytysten täyttämättä jättäminen siinä mielessä puntaroinnista riippumaton, että se johtaisi aina luovutuksen estävään todelliseen vaaraan, vai voiko täytäntöönpanojäsenvaltio kuitenkin puntaroida tilannetta? Voidaanko tällöin ottaa huomioon esimerkiksi Euroopan sisäisen oikeudellisen avun liikkuvuuden ylläpitämiseen, eurooppalaisen rikosoikeuden alan lainkäytön toimivuuteen tai vastavuoroisen luottamuksen ja vastavuoroiseen tunnustamisen periaatteisiin liittyvät näkökohdat?”
21.
Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg ilmoitti 25.9.2018 antamallaan päätöksellä unionin tuomioistuimelle, että Judecătoria Medgidia oli sillä välin tuominnut Dorobantun kahden vuoden ja neljän kuukauden vankeusrangaistukseen Romanian alueella tehdyistä rikoksista. Tuomio annettiin vastaajan poissa ollessa 14.6.2018. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti silloin unionin tuomioistuimelle, että syytteeseen asettamista varten 12.8.2016 annettu eurooppalainen pidätysmääräys oli ”korvattu” vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten 1.8.2018 annetulla uudella eurooppalaisella pidätysmääräyksellä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin ilmoitti pysyttävänsä ennakkoratkaisupyyntönsä, koska siinä esitetyt kysymykset olivat edelleen kaikilta osin merkityksellisiä pääasian kannalta.
IV Alustavat toteamukset
22.
Ennen kuin tutkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen unionin tuomioistuimelle esittämät kysymykset, on mielestäni tarpeen esittää kaksi alustavaa huomautusta.
23.
Ensimmäinen koskee eurooppalaisten pidätysmääräysten ”korvaamista”, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittasi 25.9.2018 antamassaan päätöksessä. Toinen koskee unionin tuomioistuimen nykyistä oikeuskäytäntöä, jossa määritellyissä puitteissa nyt käsiteltäviin ennakkoratkaisukysymyksiin on mielestäni vastattava.
A
Eurooppalaisten pidätysmääräysten ”korvaaminen”
24.
Kuten edellä totesin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoitti unionin tuomioistuimelle 25.9.2018 antamallaan päätöksellä, että eurooppalainen pidätysmääräys, jonka Judecătoria Medgidia antoi Dorobantun syytteeseen asettamiseksi, oli korvattu pääasian menettelyn aikana uudella eurooppalaisella pidätysmääräyksellä, jonka sama tuomioistuin oli antanut tällä kertaa vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
25.
Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset ovat edelleen kaikilta osin merkityksellisiä tämän toisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä – minkä kaikki osapuolet vahvistivat istunnossa –, on kuitenkin välttämätöntä, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päättää mahdollisimman pian, että ensimmäinen eurooppalainen pidätysmääräys ei enää ole relevantti, ja aloittaa uudelleen alusta menettelyn toisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi. Tämä on tarpeen, jotta voidaan varmistaa oikeusvarmuuden periaatteen noudattaminen sekä etsityllä henkilöllä puitepäätöksen 2002/584 nojalla olevien oikeuksien ja takeiden kunnioittaminen.
26.
Toista eurooppalaista pidätysmääräystä ei nimittäin sen luonteen vuoksi ja sen täytäntöönpanon oikeudellisten ja aineellisten edellytysten takia voida panna täytäntöön pelkästään korvaamalla sillä ensimmäinen pidätysmääräys.
27.
Puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että ”eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä”. Korvaamista koskevan väitteen varjolla ei kuitenkaan voida sivuuttaa sitä, että vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettu toinen eurooppalainen pidätysmääräys perustuu uuteen kansalliseen tuomioon ja merkitsee oikeudellista päätöstä, joka on erillinen siitä päätöksestä, johon ensimmäinen eurooppalainen pidätysmääräys perustuu, ja jonka on siksi täytettävä erityiset oikeudelliset ja aineelliset edellytykset. On siis riittävää huomauttaa, että toisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano voi johtaa uuteen vankeusjaksoon, jota ei rinnasteta ennen tuomion antamista suoritettavaan tutkintavankeuteen – josta oli kyse ensimmäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta – vaan rangaistuksen toimeenpanon alkuun, jolloin tutkintavankeudessa vietetty aika on vähennettävä suoritettavasta rangaistuksesta. (
15
)
28.
Toisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano edellyttää siis, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen yhtäältä toteaa, ettei ensimmäinen eurooppalainen pidätysmääräys ole enää relevantti, ja toisaalta aloittaa uudelleen alusta menettelyn toisen pidätysmääräyksen täytäntöön panemiseksi valvoen näin kaikkien toisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellytysten täyttymistä, mikä näyttää pääasiassa ilmenevän ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen 25.9.2018 antamasta päätöksestä.
B
Tuomioon Aranyosi ja Căldăraru perustuva oikeuskäytäntö
29.
Toinen huomautus koskee unionin tuomioistuimen tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru vahvistamia sääntöjä ja periaatteita, jotka se on sen jälkeen toistanut tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft. Kyseisessä oikeuskäytännössä määritetään ne puitteet, joissa nyt käsiteltäviä ennakkoratkaisukysymyksiä on tarkasteltava ja niihin on vastattava.
30.
Tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru unionin tuomioistuin on ensimmäisen kerran hyväksynyt jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteita koskevan rajoituksen vaatiessaan täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista valvomaan vankeusolosuhteita pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, jos on olemassa todellinen vaara, että asianomainen henkilö joutuu kyseisen valtion vankilajärjestelmän puutteiden takia perusoikeuskirjan 4 artiklan vastaisen epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi.
31.
Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin vahvisti tämän valvonnan harjoittamisen puitteet määrittäessään sen oikeusperustan, sen tarkoituksen ja tyypin sekä sen luonteen ja vaikutukset.
32.
Kyseinen valvonta perustuu puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan, 5 artiklaan ja 6 artiklan 1 kohtaan, ja sen tarkoituksena on varmistaa, että noudatetaan perusoikeuskirjan 4 artiklaa, jossa vahvistetaan – kuten unionin tuomioistuin on muistuttanut – ”yksi unionin ja sen jäsenvaltioiden perusarvoista” (
16
) ja jolla ”on ehdoton luonne”. (
17
)
33.
Mainittu valvonta pannaan täytäntöön yksinomaan, kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen toteaa käytettävissään olevien objektiivisten, luotettavien, tarkkojen ja asianmukaisesti päivitettyjen tietojen perusteella, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilajärjestelmässä on puutteita, olivatpa ne rakenteellisia tai yleisiä ja koskivatpa ne tiettyjä henkilöryhmiä tai tiettyjä vankeuslaitoksia. (
18
)
34.
Näissä olosuhteissa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on varmistettava ”konkreettisesti ja tarkasti”, onko olemassa painavia perusteita uskoa, että asianomainen henkilö altistuu todelliselle vaaralle joutua vankeusolosuhteiden takia perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi. (
19
)
35.
Kun pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilajärjestelmässä todetaan yleisiä puutteita, arvioidaan siis seuraavaksi tapauskohtaisesti ja yksityiskohtaisesti vaara, jolle asianomainen henkilö altistuu.
36.
Kyseisellä arvioinnilla voi olla merkittävä vaikutus eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon. Unionin tuomioistuin on vahvistanut sen voivan johtaa siihen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen lykkää asianomaisen henkilön luovuttamismenettelyä tai jopa lopettaa sen. (
20
)
37.
Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Bremenin osavaltion ylioikeus, Saksa) saattoi tuomion Aranyosi ja Căldăraru johdosta unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi kaksi uutta ennakkoratkaisupyyntöä. Ensimmäinen, joka esitettiin 12.9.2016 Pál Aranyosista annetun kahden eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyn yhteydessä, johti lausunnon antamisen raukeamista koskevan määräyksen antamiseen, koska asianomaisesta henkilöstä annetut eurooppalaiset pidätysmääräykset peruutettiin ennen kuin unionin tuomioistuin ratkaisi ennakkoratkaisupyynnöt. (
21
)
38.
Toinen ennakkoratkaisupyyntö esitettiin 27.3.2018 ML:stä annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä, ja unionin tuomioistuimella oli sen ansiosta mahdollisuus täsmentää antamassaan tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru (
22
) vahvistamiensa periaatteiden soveltamisalaa ja laajuutta erityisesti epäinhimillisen tai halventavan kohtelun vaaran tapauskohtaisen ja yksityiskohtaisen arvioinnin yhteydessä.
39.
Unionin tuomioistuin katsoi siten tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaa, 5 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ”silloin kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on tiedossaan seikkoja, jotka osoittavat rakenteellisia tai yleisiä puutteita rangaistuslaitoksissa vallitsevissa vankeusolosuhteissa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, – –:
–
–
–
täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkittava vain niissä rangaistuslaitoksissa vallitsevat vankeusolosuhteet, joihin [henkilö, josta pidätysmääräys on annettu vankeusrangaistuksen täytäntöönpanemiseksi] kyseisellä viranomaisella olevien tietojen mukaan tullaan todennäköisesti sijoittamaan, silloinkin, kun kyse on väliaikaisesta tai siirtymävaiheen ajaksi tapahtuvasta sijoittamisesta;
–
täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkittava tätä tarkoitusta varten asianomaisen henkilön osalta vain ne konkreettiset ja yksityiskohtaiset vankeusolosuhteet, joilla on merkitystä ratkaistaessa sitä, kohdistuuko tähän todellinen vaara perusoikeuskirjan 4 artiklan vastaisesta epäinhimillisestä tai halventavasta kohtelusta;
–
täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi ottaa huomioon tietoja, jotka on toimittanut jokin muu pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomainen kuin pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen, kuten vakuuttelun siitä, ettei asianomainen henkilö joudu perusoikeuskirjan 4 artiklassa kielletyn epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi”.
40.
Tuomio Generalstaatsanwaltschaft annettiin 25.7.2018 eli muutama kuukausi nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen. Mielestäni kyseisessä tuomiossa vastataan useimpiin kysymyksiin, joita ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt käsiteltävässä asiassa.
V Asian tarkastelu
41.
Esitettyjä kysymyksiä kannattaa tarkastella eri järjestyksessä kuin kansallinen tuomioistuin on ne esittänyt.
42.
Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin kehottaa ensimmäisellä kysymyksellään ja toisen kysymyksensä kohdalla b unionin tuomioistuinta lausumaan niistä erilaisista tekijöistä, jotka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon, jotta se voi arvioida konkreettisesti ja täsmällisesti vankeusoloja pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, on mielestäni välttämätöntä määrittää aluksi tämän valvonnan laajuus, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kehottaa tekemään toisen kysymyksensä kohdassa a.
A
Vankeusolosuhteiden valvonnan laajuus laitoksessa, johon asianomainen henkilö todennäköisesti sijoitetaan
43.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä täsmentämään, kuinka laajaa valvontaa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on harjoitettava tarkastellessaan tapauskohtaisesti ja yksityiskohtaisesti sitä, onko henkilö, jonka luovutusta on vaadittu, vaarassa altistua epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden vuoksi.
44.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa erityisesti selvittää, onko täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tutkittava kattavasti asianomaisen henkilön vankeusolosuhteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa vai riittääkö näiden olosuhteiden ilmeisiin puutteellisuuksiin rajoittuva kevyempi valvonta. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää pohtivan, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tyytyä pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vakuutteluun siitä, ettei asianomainen henkilö joudu epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi vankeusolosuhteidensa vuoksi.
45.
Kuten edellä jo totesin, näihin kysymyksiin voidaan vastata unionin tuomioistuimen tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru vahvistamien ja sen jälkeen tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft toistamien sääntöjen ja periaatteiden perusteella.
46.
Vaikka unionin tuomioistuin on tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft rajannut täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle kuuluvan valvonnan alueellisen ulottuvuuden niissä rangaistuslaitoksissa vallitseviin vankeusolosuhteisiin, joihin mainittu henkilö tullaan ”todennäköisesti” (
23
) sijoittamaan tai on ”konkreettisesti tarkoitettu” sijoitettavaksi, silloinkin kun kyse on väliaikaisesta tai siirtymävaiheen ajaksi tapahtuvasta sijoittamisesta, (
24
) se on sitä vastoin erityisen huolellisesti osoittanut tämän valvonnan edellyttävän kaikkien vangitsemisen kannalta merkityksellisten aineellisten näkökohtien tutkimista.
47.
On kiistatonta, että oikeus olla joutumatta perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi on absoluuttinen oikeus, jonka loukkaaminen voidaan todeta vain sellaisen tutkimuksen perusteella, jossa kaikki asian kannalta merkitykselliset näkökohdat otetaan huomioon.
48.
Tämä periaate on vahvistettu implisiittisesti ensinnäkin tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru, kun unionin tuomioistuin vaati täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista arvioimaan ”konkreettisesti ja tarkasti” (
25
) epäinhimillisen tai halventavan kohtelun todellisen vaaran olemassaoloa.
49.
Kyseinen periaate vahvistettiin sittemmin tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft.
50.
Kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa unionin tuomioistuimelta tiedusteltiin erityisesti, edellyttikö puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan, 5 artiklan ja 6 artiklan 1 kohdan noudattaminen täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta ”aina kyseisten vankeusolosuhteiden kattavaa” arviointia pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa siten, että se selvittää sekä henkilökohtaisen tilan pinta-alan vankia kohti että ”muutkin vankeusolosuhteet”. (
26
) Siinä tiedusteltiin myös, oliko nämä olosuhteet arvioitava Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön, sellaisena kuin se ilmenee sen 20.10.2016 antamasta tuomiosta Muršić v. Kroatia, (
27
) valossa.
51.
Tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft unionin tuomioistuin totesi aluksi, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan nojalla huonon kohtelun vakavuuden vähimmäiskynnys riippuu ”kaikista [käsiteltävässä] asiassa kyseessä olevista tekijöistä”, (
28
) ja vaati näin täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista pyytämään lisätietoa niistä ”konkreettisista ja yksityiskohtaisista olosuhteista, joissa asianomaista henkilöä pidetään vangittuna”. (
29
)
52.
Vankeusolosuhteiden osalta unionin tuomioistuin viittasi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiossaan Muršić v. Kroatia nimenomaisesti tarkoittamiin olosuhteisiin. (
30
) Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon paitsi vangin henkilökohtaisessa käytössä oleva tila vankeusaikana myös muita merkityksellisiä seikkoja, jotka voivat vaikuttaa hänen vankeusolosuhteisiinsa. Kyseisen viranomaisen on siis otettava huomioon paitsi rajoituksen kesto ja laajuus myös vangin mahdollisuus liikkua vapaasti sellin ulkopuolella ja osallistua sellin ulkopuolella järjestettävään toimintaan sekä se, että kyseessä olevan rangaistuslaitoksen infrastruktuuri ja palvelut ovat yleensäkin kunnolliset. Sen sijaan unionin tuomioistuin on sulkenut pois täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuuden suorittaa arviointi sellaisten seikkojen perusteella, joilla ei ole selvää merkitystä vapaudenmenetyksen kannalta. (
31
)
53.
Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft vahvistamat periaatteet, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on siis arvioitava, onko asianomainen henkilö todellisessa vaarassa joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi vankeusolosuhteidensa vuoksi siinä rangaistuslaitoksessa, johon hänet todennäköisesti sijoitetaan, tutkimalla kaikki vankeutta koskevat aineelliset näkökohdat, joilla on merkitystä tämän arvioinnin kannalta. Sitä vastoin – ja kuten jo totesin kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa esittämässäni ratkaisuehdotuksessa – tämä tutkinta ei voi koskea näkökohtia, joissa mennään pidemmälle kuin on välttämätöntä tämän arvioinnin kannalta. (
32
)
54.
Siltä osin, kuinka suuri merkitys on annettava pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisten vakuuttelulle, totean nyt, että mainitussa tuomiossa unionin tuomioistuin on katsonut sen olevan seikka, jota täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ”ei voi sivuuttaa”. (
33
) Unionin tuomioistuin on erityisesti katsonut, että jos ei ole tullut ilmi sellaisia yksityiskohtaisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että määrätyssä laitoksessa vallitsevat vankeusolosuhteet ovat perusoikeuskirjan 4 artiklan vastaiset, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ”on – – luotettava [tähän] vakuutteluun”, kun otetaan huomioon keskinäinen luottamus, johon eurooppalainen pidätysmääräys perustuu. (
34
)
55.
En voi siis yhtyä näkemykseen, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi kyseenalaistaa tämän vakuuttelun luotettavuuden ja tarkistaa sen kyseessä olevan jäsenvaltion vankeusolosuhteista saatavilla olevien tietojen perusteella.
56.
Tällainen varmistaminen ei suinkaan edistä keskinäistä luottamusta, jonka on vallittava pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten ja täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten välisissä suhteissa, vaan se ruokkisi molemminpuolista epäluottamusta ja asettaisi kyseenalaiseksi yksinkertaistetun luovuttamisjärjestelmän, johon eurooppalainen pidätysmääräys perustuu.
57.
Muistutan lisäksi, että unionin oikeuden perusteella jäsenvaltion viranomaisen antamat sitoumukset sitovat sitä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan kanteeseen sovellettavien periaatteiden mukaisesti. Jos esimerkiksi sitoumuksia, jotka pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomainen tekee vankeinhoitolaitokseen kuuluvan viranomaisen, kuten rangaistusten täytäntöönpanosta vastaavan hallintoelimen, välityksellä, ei noudatettaisi ja asianomainen henkilö voisi siten altistua perusoikeuskirjan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräysten vastaiselle epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle, vastuussa olisi pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio. Kuten olen lisäksi jo korostanut ratkaisuehdotuksessani ML (Vankeusolosuhteet Unkarissa), (
35
) luovutettu henkilö voisi vedota tällaisen sitoumuksen rikkomiseen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimissa.
B
Arviointiperusteet, joiden nojalla valvotaan vankeusolosuhteita laitoksessa, johon asianomainen henkilö todennäköisesti sijoitetaan
58.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen unionin tuomioistuimelle esittämä ensimmäinen kysymys ja toisen kysymyksen kohta b on tutkittava yhdessä. Molemmat nimittäin koskevat niitä arviointiperusteita, joiden nojalla täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava konkreettisesti ja tarkasti todellinen vaara joutua kohdelluksi epäinhimillisesti tai halventavasti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankilaolojen vuoksi.
59.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta ensinnäkin, sovelletaanko vangille osoitetun henkilökohtaisen tilan pinta-alaan unionin oikeuden perusteella absoluuttista alarajaa. Se pyytää sitä myös täsmentämään kyseisen alarajan laskentatapaa sellaisen yksityis- tai yhteiskäyttöön tarkoitetun sellin osalta, jossa on huonekaluja ja saniteettikalusteita.
60.
Tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitä muita tekijöitä kyseisessä arvioinnissa voidaan ottaa huomioon, ja viittaa nimenomaisesti rangaistuslaitoksen infrastruktuuriin, rangaistuksen täytäntöönpanojärjestelmän luonteeseen ja vielä pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa rangaistuksen täytäntöönpanon osalta tehtyihin oikeudellisiin ja organisatorisiin parannuksiin.
61.
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, että mikäli unionin tuomioistuin katsoo, että vankeusolosuhteisiin sovelletaan unionin oikeuden perusteella absoluuttisia vaatimuksia, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kuitenkin puntaroida näiden vaatimusten noudattamista suhteessa edellytyksiin, joita keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden noudattaminen ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen taustalla olevan järjestelmän tehokkuus asettavat.
62.
Jälleen kerran unionin tuomioistuimen on noudatettava tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft vahvistettuja periaatteita vastatessaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
1. Tuomion Generalstaatsanwaltschaft merkitys
63.
Tässä tuomiossa unionin tuomioistuin on aluksi korostanut, ettei unionin oikeudessa oteta käyttöön vankeusolosuhteita koskevaa vähimmäissääntöä.
64.
Koska perusoikeuskirjan 4 artiklalla on sama merkitys ja ulottuvuus kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklalla, unionin tuomioistuin on tukeutunut Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmeneviin periaatteisiin. (
36
)
65.
Unionin tuomioistuin viittasi erityisesti tuomioon Muršić v. Kroatia, jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin esitti suuren jaoston kokoonpanossa yhteenvedon oikeuskäytännöstään ilmenevistä säännöistä ja ohjeista, jotka liittyvät vankiloiden ahtauteen, ja selkeytti edellytyksiä, joiden mukaisesti henkilökohtaisen tilan puuttumisen sellissä voidaan katsoa olevan vastoin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa.
66.
Unionin tuomioistuin valitsi siis lähestymistavan, jonka se oli vahvistanut jo tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin viittasi nimittäin nimenomaisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 8.1.2013 antamaan periaatteellisesti tärkeään tuomioon Torreggiani ym. v. Italia (
37
) määrittääkseen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisille asetetut yleiset velvoitteet, jotka koskevat vankien vangittuna pitämistä. (
38
)
67.
Unionin tuomioistuin muistutti siten tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklassa tarkoitetun huonon kohtelun vakavuuden on ylitettävä tietty vähimmäiskynnys, jonka arviointi riippuu kaikista kyseessä olevista tekijöistä, kuten kohtelun kestosta, sen fyysisistä ja henkisistä vaikutuksista sekä joskus myös sen kohteeksi joutuneen sukupuolesta, iästä ja terveydentilasta. (
39
)
68.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin kiinnitti huomiota vankeusolosuhteiden tilatekijään ja korosti tuomionsa 92 ja 93 kohdassa seuraavaa:
”92
Kun otetaan huomioon merkitys, joka liittyy vankeusolosuhteiden kokonaisarvioinnissa tilatekijään, se, että vangin henkilökohtaisessa käytössä olevan tilan pinta-ala yhteissellissä jää alle 3 m2:n, luo vahvan olettaman siitä, että kyse on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan rikkomisesta ([tuomio Muršić v. Kroatia], 124 kohta).
93
Kyseinen vahva olettama Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan rikkomisesta voidaan tavallisesti kumota ensinnäkin vain, jos henkilökohtaisen tilan 3 m2:n vähimmäispinta-alaa rajoitetaan lyhyinä, satunnaisina ja vähämerkityksisinä jaksoina, toiseksi vain, jos niihin liittyy riittävä mahdollisuus liikkua vapaasti sellin ulkopuolella ja sellin ulkopuolella järjestettävää asianmukaista toimintaa, ja kolmanneksi vain, jos vankila tarjoaa yleisesti ottaen kunnolliset vankeusolosuhteet eikä asianomainen henkilö altistu muille tekijöille, jotka voidaan katsoa huonojen vankilaolosuhteiden osalta raskauttaviksi asianhaaroiksi ([tuomio Muršić v. Kroatia], 138 kohta).”
69.
Kyseisen tuomion 97–100 kohdassa unionin tuomioistuin on lisäksi lausunut vangittuna pitämisen kestoa koskevasta tekijästä ja korostanut erityisesti sitä, että ”vangittuna pitämisen suhteellisen lyhyt kesto ei – – yksin estä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan soveltamista riidanalaiseen kohteluun silloin, kun on muita riittäviä syitä katsoa, että kohtelu kuuluu mainitun määräyksen soveltamisalaan”. (
40
)
70.
Lopuksi unionin tuomioistuin on kyseisen tuomion 103 kohdassa sulkenut pois sen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen arvioisi epäinhimillisen tai halventavan kohtelun todellisen vaaran olemassaoloa sellaisten seikkojen perusteella, joilla ei ole selvää merkitystä vapaudenmenetykselle, kuten niiden, jotka liittyvät uskonnollisen vakaumuksen harjoittamiseen, tupakointiin, vaatteiden pesemiseen tai kaltereiden tai säleikköjen asentamiseen sellien ikkunoihin.
71.
Tuomion Muršić v. Kroatia aiheuttamasta arvostelusta huolimatta (
41
) katson, että unionin tuomioistuin on unionin oikeuden nykytilassa valinnut lähestymistavan, jolla voidaan varmistaa tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen välillä perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan tavoitteen mukaisesti. (
42
)
72.
Tämä määräys ei tosin estä myöntämästä unionin oikeudessa Euroopan ihmisoikeussopimusta laajempaa suojaa. (
43
) Mielestäni vaadittavat aineelliset edellytykset tälle eivät kuitenkaan täyty käsiteltävässä asiassa. Ei nimittäin ole yhtään säännöstä, joka koskisi vankeusolosuhteita unionissa, eikä unionin tuomioistuimen tehtävänä ole antaa lukuja sisältäviä ohjeita vangin käytettävissä olevasta henkilökohtaisesta tilasta, vaikka kyse olisikin vähimmäistasosta. Tämä ei kuulu tuomioistuimen vaan lainsäätäjän tehtäviin. Lisäksi on myönnettävä, ettei unionin tuomioistuimella ole nykyisin tähän vaadittavaa asiantuntemusta, toisin kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimella tai muilla Euroopan neuvoston elimillä, joilla on vankilajärjestelmiä koskevaa erityisasiantuntemusta ja jotka tuntevat käytännössä valtioiden vankeusolosuhteita joko ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen oikeudenkäyntiasioiden tai mainittujen elinten laatimien raporttien ja paikan päällä tekemien tarkastuskäyntien kautta.
73.
Muistutan lopuksi, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asettamat vaatimukset ovat vähimmäisvaatimuksia. Unionissa ja erityisesti eurooppalaisella rikosoikeudellisella alueella näillä vaatimuksilla on voitava taata kaikkiin jäsenvaltioiden vankilajärjestelmiin sovellettava yhtenäinen alaraja, joka yhtenäistää niiden järjestelmiä ja vahvistaa osaltaan keskinäistä luottamusta, joka jäsenvaltioilla on oltava toisiaan kohtaan. Muistutan myös, että kansallisella tasolla kukin jäsenvaltio voi kuitenkin vapaasti säätää omien rangaistuslaitostensa vankeusolosuhteiden korkeammasta tasosta, mutta se ei voi vedota siihen naapurivaltioita vastaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä.
74.
Seuraavaksi on tarkasteltava yksityiskohtaisesti kansallisen tuomioistuimen unionin tuomioistuimelle esittämiä kysymyksiä.
2. Vangille osoitetun henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-ala
75.
Kuten jo totesin, unionin tuomioistuin on tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft aluksi täsmentänyt, ettei unionin oikeudessa ole vankeusolosuhteita koskevaa vähimmäissääntöä. (
44
) Näin ollen unionin tuomioistuin on määrittänyt vangille osoitettavan henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-alan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen määrittämän 3 m2:n alarajan perusteella.
76.
Tämä raja-arvo ei ole absoluuttinen alaraja.
77.
Sen vähimmäiskynnyksen, joka huonon kohtelun on ylitettävä, jotta sen katsottaisiin kuuluvan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan alaan, arviointi on pohjimmiltaan suhteellista. Kyseinen alaraja ei tarkoita pelkästään sen tarkan neliömetrimäärän määrittämistä, joka vangilla on oltava käytettävissään, koska tällaisen lähestymistavan avulla ei ole mahdollista ottaa kokonaisuutena huomioon hänen arkielämälleen puitteet luovia vankeusolosuhteita.
78.
Kuten unionin tuomioistuin myöntää, tilatekijällä on tärkeä merkitys. (
45
) Se on kuitenkin sisällytettävä osaksi vankeusolosuhteiden kokonaisarviointia, jossa on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset aineelliset näkökohdat. Alle 3 m2:n vähimmäispinta-ala yhteissellissä luo vahvan olettaman Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan rikkomisesta, mutta tämä olettama voidaan kuitenkin kumota, jos on olemassa seikkoja, jotka ovat omiaan kompensoimaan riittävästi henkilökohtaisen tilan puuttumista. Unionin tuomioistuin on todennut tämän selvästi tuomion Generalstaatsanwaltschaft 92 ja 93 kohdassa. (
46
)
79.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei puolestaan katso systemaattisesti, että vähäinen poikkeaminen lattiapinta-alaa koskevasta vähimmäisvaatimuksesta, joka on 3 m2 vankia kohden yhteissellissä, merkitsisi itsessään epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua.
80.
Myöskään eurooppalainen komitea kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi (jäljempänä CPT) ei katso, että sen vangin henkilökohtaisesta tilasta antamaan suositukseen liittyvät vaatimukset olisivat ehdottomia. CPT voi sallia vähäisen poikkeamisen vaatimuksesta, jonka mukaan henkilökohtainen tila yhteissellissä on 4 m2 ja yhden hengen sellissä 6 m2, kun on olemassa muita myönteisiä tekijöitä, jotka liittyvät esimerkiksi kaikkeen toimintaan, johon vanki voi osallistua sellinsä ulkopuolella. (
47
)
81.
Vangille osoitettavan henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-alalle asetetun alarajan määrittämiseksi on välttämätöntä ottaa huomioon useita tekijöitä.
82.
Kyseisen alarajan määrittäminen riippuu ensinnäkin siitä, onko vanki majoitettu yksityis- vai yhteiskäytössä olevaan selliin. (
48
)
83.
Kyse on nimittäin kahdesta erityyppisestä sijoittamisesta, jotka synnyttävät erilaisia huolenaiheita ja edellyttävät näin ollen vangin henkilökohtaisen tilan erityistä arviointia. Vaikka sijoittamista yhden hengen selliin pidetään usein ainoana tapana varmistaa vangin ihmisarvo ja fyysinen turvallisuus, se voi kuitenkin altistaa tämän erityisesti yksinäisyyteen ja sosiaalisen vuorovaikutuksen puutteeseen liittyville riskeille. Majoitus yhteissellissä voi sitä vastoin altistaa vangin heikoille hygieniaolosuhteille ja suuremmalle pelottelun tai väkivallan vaaralle äärimmäisen ahtaissa oloissa. Tässä tilanteessa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiossa Muršić v. Kroatia määrittämiä vähimmäisvaatimuksia, jotka koskevat sijoittamista yhteisselliin, ei voida soveltaa sellaisinaan yhden hengen sellissä pitämiseen, minkä kyseinen tuomioistuin on myös myöntänyt. (
49
)
84.
CPT puolestaan myöntää, että tapauskohtaista henkilökohtaista tilaa koskevat vaatimukset eroavat paitsi laitoksen tyypin myös sellin käyttöasteen ja vankeja koskevien järjestelyjen mukaan. (
50
) Sellin käyttöasteen osalta CPT erottaa selvästi toisistaan yksityis- ja yhteiskäyttöön tarkoitetut sellit. Yhteissellien osalta se kieltäytyy lisäksi rinnastamasta kahden hengen selliä 6–10 vangille tarkoitettuun selliin ja erottaa myös selvästi toisistaan kymmenkunnalle vangille tarkoitetut makuusalit ja enimmillään jopa sadan hengen suuret makuusalit.
85.
Toiseksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä samoin kuin CPT:n suosituksista ilmenee, ettei sellin sisällä olevia saniteettitiloja lasketa mukaan henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-alaan. (
51
)
86.
Sitä vastoin tähän pinta-alaan lasketaan lähtökohtaisesti mukaan huonekalujen viemä tila pohjapinta-alasta. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ottaa kuitenkin huomioon sen, kuinka paljon sellissä olevat huonekalut tosiasiallisesti vähentävät vangin henkilökohtaista tilaa, jotta voidaan varmistaa vangin mahdollisuus liikkua normaalisti sellissä tai huonekalujen välissä. (
52
)
87.
Jos vangin käytössä oleva henkilökohtainen tila yhteissellissä on alle 3 m2, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tutkii muiden aineellisten vankeusolosuhteiden kumulatiiviset vaikutukset määrittääkseen, ovatko kyseiset olosuhteet puutteellisuutensa takia raskauttavia seikkoja vai voidaanko niillä sen vuoksi, että ne ovat määriteltyjen vaatimusten mukaisia, päinvastoin kompensoida riittävällä tavalla henkilökohtaisen tilan puuttuminen (
53
) ja siten kumota olettama Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan rikkomisesta.
88.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kehottaa unionin tuomioistuinta täsmentämään näitä muita vangitsemiseen liittyviä aineellisia näkökohtia, joilla on merkitystä konkreettisten vankeusolosuhteiden arvioinnin kannalta.
3. Vankeuteen liittyvät muut aineelliset näkökohdat
89.
Tuomion Generalstaatsanwaltschaft 93 kohdassa unionin tuomioistuin mainitsi joukon näkökohtia, jotka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkittava arvioidakseen, olivatko tilanteessa, jossa henkilökohtaista tilaa ei ollut riittävästi, muut aineelliset vankeusolosuhteet vangin perusoikeuksien kanssa yhteensopivia.
90.
Ensimmäinen näkökohta liittyy rajoituksen kestoon ja laajuuteen.
91.
Huomautan, että kyseisen tuomion 97–100 kohdassa unionin tuomioistuin antoi ohjeita siitä, miten arvioida rajoituksen kestoa ja laajuutta. Unionin tuomioistuin muistutti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, että vangittuna pitämisen kesto on merkityksellinen tekijä. Unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että pelkästään vankeusajan suhteellisen lyhyt kesto tai sen väliaikaisuus taikka jatkuminen vain siirtymävaiheen ajan eivät itsessään voi sulkea pois epäinhimillisen tai halventavan kohtelun vaaraa silloin, kun on muita riittäviä syitä katsoa, että kohtelu kuuluu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan soveltamisalaan.
92.
Toinen seikka koskee vangin mahdollisuutta liikkua vapaasti ja osallistua sellin ulkopuolella järjestettävään toimintaan.
93.
Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on siis arvioitava vangin käytössä oleva henkilökohtainen tila suhteessa tämän sellissä viettämään aikaan. Tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft unionin tuomioistuin ei ole täsmentänyt sitä, miten tätä vankeuteen liittyvää näkökohtaa on arvioitava. Tuomiossa Muršić v. Kroatia tiivistetysti esitetty Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö kuitenkin täydentää sitä. Viimeksi mainitun oikeuskäytännön mukaan vankien on voitava käyttää kohtuullinen osa päivästään sellin ulkopuolella ammatilliseen toimintaan tai koulutukseen taikka urheiluun, mutta mahdollisuuksien mukaan myös ulkoiluun, jonka laadullisia ja määrällisiä edellytyksiä siinä arvioidaan. Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ottaa huomioon ulkotilojen kokonaissuunnittelun, sillä niiden on tarjottava riittävästi avointa tilaa.
94.
Kolmas seikka koskee vankeusolosuhteiden yleistä kunnollisuutta.
95.
Unionin tuomioistuin ei ole tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft antanut myöskään tämän näkökohdan arviointiin liittyviä ohjeita. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiossa Muršić v. Kroatia tekemien täsmennysten tarkastelun perusteella kuitenkin ymmärretään, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tässä tutkittava sellin tilajärjestelyjä sekä sen rangaistuslaitoksen peruspalveluja ja ‑rakenteita, johon asianomainen henkilö todennäköisesti sijoitetaan. (
54
)
96.
Korostan vankeinhoidon palvelujen ja vankilainfrastruktuurin olennaista merkitystä tämän arvioinnin kannalta. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei nimittäin voi tutkia sellaisia vangitsemiseen liittyviä näkökohtia, joista ei ole lainkaan hyötyä perusoikeuskirjan 4 artiklan kannalta tarkasteltuna, eikä se voi sitä varten pyytää lisätietoja. Näin oli tuomion Generalstaatsanwaltschaft antamiseen johtaneen asian yhteydessä. Unionin tuomioistuin totesi silloin nimenomaisesti, että lisätietoja voidaan pyytää vain niistä vangitsemiseen liittyvistä näkökohdista, jotka ovat merkityksellisiä arvioitaessa sen kärsimyksen tai nöyryytyksen vakavuutta, jota vanki kokee huonojen vankeusolosuhteidensa vuoksi. Kuten jo edempänä totesin, se sulki näin pois esimerkiksi uskonnollisen vakaumuksen harjoittamiseen, tupakointiin ja vaatteiden pesemisen kaltaisiin palveluihin liittyvät näkökohdat. (
55
)
97.
Korostan, että näiden erilaisten tekijöiden arvioinnissa on välttämätöntä ottaa huomioon se, minkä tyyppisessä rangaistuslaitoksessa vankia säilytetään, sekä hänelle määrätty rangaistuksen täytäntöönpanojärjestelmä.
98.
Keskusvankilaan eli laitokseen, jossa on pitkiin rangaistuksiin tuomittuja tai erityistä vaaraa aiheuttavia henkilöitä, sijoitetun vangin vankeusolosuhteet eroavat nimittäin hyvin paljon puoliavoimeen laitokseen tai laitoksen ulkopuolelle sijoitetun vangin olosuhteista. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoo siten, että ensiksi mainittuun vankiin on voitava soveltaa edullisempia säännöksiä siltä osin kuin on kyse tämän mahdollisuudesta liikkua vapaasti laitoksen sisällä ja harjoittaa toimintaa sellin ulkopuolella (työ, vapaa-aika, koulutus). Tämä on johdonmukaista, koska jälkimmäisellä vangilla on lupa poistua päivän aikana laitoksesta työskentelyä, opiskelua tai muunlaiseen sopeuttamis- tai uudelleensopeuttamisohjelmaan osallistumista varten.
99.
Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava nämä erilaiset seikat huomioon arvioidessaan, onko henkilökohtaisen tilan puuttumista kompensoitu asianmukaisilla aineellisilla vankeusolosuhteilla.
100.
Muistutan, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamista tiedoista ilmenee, että asianomaisen henkilön käytössä oleva lattiapinta-ala on enintään 3 m2, (
56
) tila on ratkaiseva tekijä ja luo vahvan olettaman perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomisesta. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on siis voitava näiden eri tekijöiden kumulatiivisten vaikutusten arvioinnin perusteella määrittää, voidaanko tämä olettama kumota.
101.
Sen sijaan tilanne on aivan toinen, kun vangin käytössä oleva lattiapinta-alan on 3–4 m2. Vaikka tila on edelleen tärkeä tekijä, se ei luo olettamaa määräysten rikkomisesta. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on silloin määritettävä, ovatko tilanteessa, jossa henkilökohtaista tilaa ei ollut riittävästi, muut aineelliset vankeusolosuhteet asianmukaisia vai päinvastoin ristiriidassa vangin perusoikeuksien kanssa siten, että on todettava perusoikeuskirjan 4 artiklaa rikotun.
4. Pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa rangaistusten täytäntöönpanon parantamiseksi toteutettavista lainsäädännöllisistä ja rakenteellisista toimenpiteistä johtuvien tekijöiden merkitys
102.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ottaa huomioon pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa sekä vankilainfrastruktuuriin että rangaistusten täytäntöönpanon valvontamekanismeihin tehdyt parannukset.
103.
Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi ottaa huomioon kaikki pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa toteutetut toimenpiteet – olivatpa ne lainsäädännöllisiä tai rakenteellisia –, joiden avulla vahvistetaan vapautensa menettäneen henkilön suojelua todelliselta vaaralta joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi. Näin ollen se, että tunnustetaan vankien oikeus tehdä kantelu, perustetaan tehokas muutoksenhakujärjestelmä vankeinhoitolaitoksen ja rangaistusten täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen yhteyteen tai perustetaan riippumaton elin varmistamaan ihmisoikeuksien kunnioittaminen vankiloissa, ovat samoin toimenpiteitä, joilla edistetään ihmisoikeuksia kunnioittavan rangaistusten täytäntöönpanojärjestelmän käyttöönottoa.
104.
Kuten olen ratkaisuehdotuksessani ML (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (
57
) kuitenkin jo todennut, saattaa olla, etteivät nämä toimenpiteet riitä, jos täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on perusteltuja epäilyksiä sen suhteen, voisiko asianomainen henkilö joutua välittömästi alttiiksi epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle, riippumatta siitä, voitaisiinko tämä oikeuksien loukkaus korjata jälkikäteen pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa tehokkailla oikeussuojakeinoilla. Näin ollen nämä toimenpiteet ovat lähtökohtaisesti yleisluonteisia, ja sellaisina ne eivät voi kompensoida epäinhimillisen tai halventavan kohtelun todellista vaaraa, jolle asianomainen henkilö altistuu vankeusolosuhteidensa vuoksi rangaistuslaitoksessa, johon hänet todennäköisesti sijoitetaan.
5. Eurooppalaisen rikosoikeudellisen alueen perusperiaatteista johtuvien tekijöiden merkitys
105.
Toisen kysymyksensä b kohdalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, voiko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että vankeusolosuhteisiin sovelletaan unionin oikeuden perusteella ”absoluuttisia” vaatimuksia, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun todellista vaaraa arvioidessaan puntaroida tilannetta siten, että se ottaa huomioon edellytykset, joita keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden noudattaminen sekä eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana olevan järjestelmän tehokkuuden turvaaminen asettavat.
106.
Unionin oikeuteen perustuva absoluuttinen vaatimus ei kuitenkaan koske vankeusolosuhteisiin liittyviä vaatimuksia vaan perusoikeuskirjan 1 ja 4 artiklan mukaisesti ihmisarvon kunnioittamista ja kaikenlaisen vankeusolosuhteista johtuvan epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kieltoa.
107.
Oikeus ihmisarvoon ja oikeus olla joutumatta epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi ovat luonteeltaan ehdottomia oikeuksia, mikä itsessään sulkee pois kaiken tilanteen puntaroinnin. Unionin tuomioistuin on tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru huomauttanut, että Euroopan ihmisoikeussopimus sisältää ehdottoman kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen ja kohtelun kiellon kyseisen henkilön käyttäytymisestä riippumatta, ja näin on kaikissa tapauksissa, mukaan lukien terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden vastainen taistelu. (
58
) Näihin oikeuksiin ei siis voida kohdistaa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan perusteella rajoituksia.
108.
Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei siis voi tehtäviinsä kuuluvan valvonnan yhteydessä puntaroida keskenään yhtäältä tarvetta varmistaa, ettei asianomainen henkilö joudu perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi, ja toisaalta edellytyksiä, joita keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden noudattaminen sekä eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana olevan järjestelmän tehokkuuden turvaaminen asettavat.
109.
Näitä tekijöitä ei myöskään voida ottaa huomioon sen valvonnan perusolemuksen ja luonteen takia, jota täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on harjoitettava eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä. Kuten tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru vahvistetusta oikeuskäytännöstä ilmenee, tämä valvonta on itsessään poikkeus keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteista, ja se voi kohdistua vain vankeusolosuhteisiin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa riippumatta siitä, onko kyse kyseisessä valtiossa vallitsevista yleisistä olosuhteista vai niistä nimenomaisista olosuhteista, joissa asianomaista henkilöä aiotaan pitää vangittuna mainitussa valtiossa, pois lukien muut eurooppalaisen rikosoikeudellisen alueen perusperiaatteisiin liittyvät seikat.
110.
Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tehtävänä on nyt arvioida pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisten toimittamien tietojen valossa, vaarantavatko ne olosuhteet, joissa Dorobantua pidetään vangittuna hänen luovuttamisensa jälkeen, sen oikeuden, joka hänelle taataan perusoikeuskirjan 4 artiklassa.
111.
Huomautan tässä yhteydessä, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen pystyi hälventämään Dorobantun luovuttamisen lainmukaisuutta koskevan epäilyksen ennen kuin Bundesverfassungsgericht kumosi 3.1. ja 19.1.2017 annetut päätökset, koska unionin tuomioistuimelle ei esitetty ennakkoratkaisupyyntöä.
112.
Totean, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen oli pääasiassa tehnyt kokonaisarvion olosuhteista, joissa Dorobantua pidettäisiin vangittuna hänen luovuttamisensa jälkeen, vertaamalla Romanian viranomaisten toimittamia tietoja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
113.
Totean myös Romanian hallituksen vahvistaneen istunnossa, että Dorobantu sijoitettaisiin hänen luovuttamisensa jälkeen suorittamaan rangaistustaan puoliavoimeen laitokseen. Tällä perusteella se totesi asianomaisen henkilön voivan liikkua varsin vapaasti ja myös työskennellä, mikä vähentää sellissä vietettyä aikaa.
VI Ratkaisuehdotus
114.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburgin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan 3 kohtaa, 5 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että
–
kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on tiedossaan seikkoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion rangaistuslaitoksissa vallitsevissa vankeusolosuhteissa on rakenteellisia tai yleisiä puutteita, sen on arvioitava todellinen vaara, joka asianomaisella henkilöllä on joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi siinä rangaistuslaitoksessa, johon hänet todennäköisesti sijoitetaan, tekemällä kokonaisarvio kaikista vangitsemiseen liittyvistä aineellisista näkökohdista, jotka ovat merkityksellisiä tämän arvioinnin kannalta
–
täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kiinnitettävä erityistä huomiota tekijään, joka koskee asianomaiselle henkilölle vankeusaikana osoitetun henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-alaa. Koska unionin oikeudessa ei ole säädetty tätä tekijää koskevia vaatimuksia, sen määritysperusteena käytetään Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vahvistamaa alarajaa, joka ei kuitenkaan ole absoluuttinen
–
määrittäessään asianomaisen henkilön käytössä olevaa henkilökohtaista tilaa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon se, onko selli, johon henkilö todennäköisesti sijoitetaan, yksityis- vai yhteiskäytössä. Kyseisen viranomaisen on sisällytettävä pinta-alaan huonekalujen viemä lattiatila mutta ei saniteettitilojen viemää tilaa
–
jos pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamista tiedoista ilmenee, että asianomaisen henkilön käytössä olevan henkilökohtaisen tilan vähimmäispinta-ala on enintään 3 m2, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on määritettävä, ovatko muut vankeuteen liittyvät aineelliset näkökohdat omiaan kompensoimaan riittävästi henkilökohtaisen tilan puuttumisen ja kumoamaan perusoikeuskirjan 4 artiklan rikkomista koskevan olettaman. Kyseisen viranomaisen on erityisesti arvioitava olosuhteita, jotka liittyvät asianomaiselle henkilölle tarkoitetun sellin tilankäyttöön ja vankilan palvelujen ja infrastruktuurin yleiseen asianmukaisuuteen, sekä näkökohtia, jotka liittyvät kyseisen henkilön liikkumisen vapauteen ja sellin ulkopuolella järjestettävään toimintaan
–
näiden eri näkökohtien arvioinnissa on välttämätöntä ottaa huomioon rajoituksen kesto ja laajuus, sen rangaistuslaitoksen tyyppi, johon luovutettu henkilö aiotaan sijoittaa, sekä tälle määrätty rangaistuksen täytäntöönpanojärjestelmä
–
täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi myös ottaa huomioon rangaistusten täytäntöönpanon parantamista koskevat rakenteelliset ja lainsäädännölliset toimenpiteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. Koska nämä toimenpiteet ovat kuitenkin yleisluonteisia, niillä ei sellaisinaan voida kompensoida asianomaiseen henkilöön kohdistuvaa todellista vaaraa joutua epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi kyseisessä rangaistuslaitoksessa vallitsevien vankeusolosuhteiden vuoksi
–
arviointinsa yhteydessä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi puntaroida keskenään yhtäältä tarvetta varmistaa, ettei asianomainen henkilö joudu perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi, ja toisaalta niitä edellytyksiä, joita keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteet ja eurooppalaisen rikosoikeuden alan lainkäytön toimivuus asettavat.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24) (jäljempänä puitepäätös 2002/584).
(
3
)	C-404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198; jäljempänä tuomio Aranyosi ja Căldăraru.
(
4
)	C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589; jäljempänä tuomio Generalstaatsanwaltschaft.
(
5
)	Jäljempänä perusoikeuskirja.
(
6
)	EUVL 2007, C 303, s. 17.
(
7
)	Allekirjoitettu Roomassa 4.11.1950, jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus.
(
8
)	Ks. selitys 4 artiklaan.
(
9
)	SEUT 82 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta sekä puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 5, 6, 10 ja 11 perustelukappale.
(
10
)	Ks. tuomio 29.1.2013, Radu (C-396/11, EU:C:2013:39, 34 kohta) ja tuomio 26.2.2013, Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, 37 kohta).
(
11
)	Ks. tuomio 30.5.2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 57 ja 58 kohta).
(
12
)	BGBl. 1982 I, s. 2071.
(
13
)	BGBl. 2006 I, s. 1721; jäljempänä IRG.
(
14
)	Nämä tiedot sisältyvät Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburgin 3.1. ja 19.1.2017 antamiin päätöksiin, jotka ovat unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan kansallisen asiakirja-aineiston liitteenä. Istunnossa Romanian hallituksen edustaja täsmensi, että Dorobantu viettää hyvin lyhyen ajan tässä alle 3 m2:n tilassa, jos hänet sijoitetaan puoliavoimelle osastolle, jolloin hänellä on siis mahdollisuus liikkua ilman saattajaa ja työskennellä.
(
15
)	Ks. puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 1 kohta.
(
16
)	Tuomio Aranyosi ja Căldăraru (87 kohta).
(
17
)	Tuomio Aranyosi ja Căldăraru (85 kohta).
(
18
)	Ks. tuomio Aranyosi ja Căldăraru (89 kohta).
(
19
)	Ks. tuomio Aranyosi ja Căldăraru (92 kohta).
(
20
)	Ks. tuomio Aranyosi ja Căldăraru (98 ja 104 kohta).
(
21
)	Ns. Aranyosi II ‑tapauksella ei siten enää ollut kohdetta, kuten unionin tuomioistuin totesi 15.11.2017 antamassaan määräyksessä Aranyosi (C‑496/16, ei julkaistu, EU:C:2017:866).
(
22
)	Unionin tuomioistuin hyväksyi 25.7.2018 annetussa tuomiossa Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586) samat periaatteet ja noudatti samaa logiikkaa kuin tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru ja tuomiossa Generalstaatsanwaltschaft siltä osin kuin on kyse todellisesta vaarasta loukata perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainkäyttövallan riippumattomuuteen liittyvien rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi.
(
23
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (117 kohta).
(
24
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (87 kohta).
(
25
)	Tuomio Aranyosi ja Căldăraru (92 kohta).
(
26
)	Toistan tässä Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremenin ennakkoratkaisupyynnössään käyttämän sanamuodon.
(
27
)	Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio CE:ECHR:2016:1020JUD000733413; jäljempänä tuomio Muršić v. Kroatia.
(
28
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (91 kohta).
(
29
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (101 kohta).
(
30
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (92 ja 93 kohta).
(
31
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (103 kohta).
(
32
)	Ratkaisuehdotus ML (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547, 62 ja 76 kohta).
(
33
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (111 kohta).
(
34
)	Tuomio Generalstaatsanwaltschaft (112 kohta).
(
35
)	C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547 (64 kohta).
(
36
)	Unionin tuomioistuin on perustanut päätelmänsä perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan sanamuotoon (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 5 kohta).
(
37
)	Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio CE:ECHR:2013:0108JUD004351709, 65 kohta.
(
38
)	Ks. tuomio Aranyosi ja Căldăraru (90 kohta).
(
39
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (91 kohta).
(
40
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (98 kohta).
(
41
)	Ks. tältä osin kyseiseen tuomioon liitetyt eriävät mielipiteet sekä oikeuskirjallisuudessa Tulkens, F., ”Cellule collective et espace personnel, un arrêt en trompe-l’œil (obs. sous Cour eur. dr. h., Gde Ch., arrêt Muršic c. Croatie, 20 octobre 2016)”, Revue trimestrielle des droits de l’homme, no 112, Anthemis, Wavre, 2017, s. 989–1004; Robert, A-G., ”Conséquences du manque flagrant d’espace personnel”, AJ Pénal, Dalloz, Pariisi, 2017, s. 47.
(
42
)	Ks. selitys perusoikeuskirjan 52 artiklaan (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 6).
(
43
)	Ks. tuomio 21.12.2016, Tele2 Sverige ja Watson ym. (C-203/15 ja C-698/15, EU:C:2016:970, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 62–67 kohta), jossa unionin tuomioistuin on tukeutunut muun muassa 27.2.2018 annettuun tuomioon Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117) vahvistaakseen perusoikeuskirjan 47 artiklan, jossa taataan oikeus oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, sisällön.
(
44
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (90 kohta).
(
45
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (92 kohta).
(
46
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 68 kohta.
(
47
)	Ks. vangin henkilökohtaisesta tilasta rangaistuslaitoksissa annetut CPT:n ohjeet, jotka ovat saatavana seuraavassa internetosoitteessa: https://rm.coe.int/16806ccb8d (21 kohta).
(
48
)	Samoin kyseisen tilan määrittäminen riippuu siitä, pidetäänkö henkilöä eristyksessä tai muussa vastaavassa säilöönottojärjestelyssä taikka pidätyksiin tarkoitetuissa tai muissa sen kaltaisissa hyvin lyhytaikaiseen käyttöön tarkoitetuissa tiloissa (tutkintavankeustilat, psykiatriset laitokset, ulkomaalaisille tarkoitetut säilöönottokeskukset), mitä ei ole kuitenkaan mainittu käsiteltävässä asiassa (ks. tuomio Muršić v. Kroatia, 92 kohta).
(
49
)	Ks. vastaavasti tuomio Muršić v. Kroatia (92 kohta).
(
50
)	Ks. alaviitteessä 47 mainitut CPT:n ohjeet (7 kohta).
(
51
)	Tuomio Muršić v. Kroatia (114 kohta) sekä alaviitteessä 47 mainitut CPT:n ohjeet (10 kohta).
(
52
)	Ks. tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 2.2.2010, Marina Marinescu v. Romania (CE:ECHR:2010:0202JUD003611003, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.1.2012, Ananyev ym. v. Venäjä (CE:ECHR:2012:0110JUD004252507, 148 kohta).
(
53
)	Tuomio Muršić v. Kroatia (126 kohta).
(
54
)	Nämä tekijät mainitaan tuomiossa Muršić v. Kroatia (132–135 kohta).
(
55
)	Ks. tuomio Generalstaatsanwaltschaft (103 kohta).
(
56
)	Muistutan, että 3.1.2017 annetusta päätöksestä, joka on unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan kansallisen asiakirja-aineiston liitteenä, ilmenee, että Dorobantun oli määrä suorittaa rangaistuksensa sellissä, jossa hänen käytössään oleva henkilökohtainen tila on 3 m2, jos hän suorittaa vankeusrangaistuksensa suljetussa laitoksessa, ja alle 3 m2, jos hän suorittaa sen puoliavoimessa laitoksessa.
(
57
)	C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547 (57 kohta).
(
58
)	Ks. tuomio Aranyosi ja Căldăraru (87 kohta). Unionin tuomioistuin on tässä yhteydessä viitannut Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 28.9.2015 antamaan tuomioon Bouyid v. Belgia (CE:ECHR:2015:0928JUD002338009, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).