62017TJ0106
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kymmenes jaosto)
20 päivänä joulukuuta 2023 (
*1
)
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Euromääräisten korkojohdannaistuotteiden ala – Päätös, jolla todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Euriborin pankkienvälisten viitekorkojen manipulointi – Luottamuksellisten tietojen vaihto – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Ajallisesti porrastettu sekamuotoinen menettely – Syyttömyysolettama – Puolueettomuus – Sakot – Perusmäärä – Myynnin arvo – Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta – Perusteluvelvollisuus – Perusteluja täydentävä muutospäätös – Yhdenvertainen kohtelu – Oikeasuhtaisuus – Täysi harkintavalta
Asiassa T‑106/17,
JPMorgan Chase & Co., kotipaikka New York, New York (Yhdysvallat),
JPMorgan Chase Bank, National Association, kotipaikka Columbus, Ohio (Yhdysvallat), ja
J.P. Morgan Services LLP, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta),
edustajinaan B. Tormey, A. Holroyd, L. Ream, N. French, N. Frey, D. Das, D. Hunt ja N. English, solicitors, sekä M. Lester, KC, D. Piccinin ja D. Heaton, barristers,
kantajina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään F. van Schaik, T. Baumé ja M. Farley,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kymmenes jaosto),
toimien päätösneuvotteluissa kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit A. Kornezov, E. Buttigieg (esittelevä tuomari), K. Kowalik Bańczyk ja G. Hesse,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Kurme,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn
–
tuomioistuimen 5.6.2019 ja 31.3.2021 tekemät päätökset, joilla asian käsittelyä lykättiin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan d alakohdan mukaisesti,
–
kantajien 8.9.2021 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittaman kanteen tarkistamista koskevan kirjelmän ja komission kyseisestä kirjelmästä unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 26.11.2021 toimittamat huomautukset,
ottaen huomioon 18.3.2022 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon 12.1.2023 annetun tuomion HSBC Holdings ym. v. komissio (C‑883/19 P, EU:C:2023:11) ja siihen liittyvät asianosaisten huomautukset,
on antanut seuraavan
tuomion (
1
)
[– –]
III Oikeudellinen arviointi
[– –]
B Vaatimus riidanalaisen päätöksen 1 artiklan c alakohdan kumoamisesta
[– –]
1.
Kantajien syyksi luettava kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevä toiminta (ensimmäinen, toinen ja kolmas kanneperuste)
[– –]
b)
Ensimmäinen kanneperuste, jolla kiistetään JP Morganin osallistuminen rikkomista merkitsevään menettelyyn
[– –]
2) JP Morganin kyseisiin menettelyihin osallistumisen kiistäminen
i) Osallistuminen euriborkoron manipulointiin
274
Kantajat väittävät, ettei JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä osallistunut mihinkään menettelyyn, jonka tarkoituksena olisi ollut manipuloida euriboria tai eoniaa. Ne väittävät tältä osin, että komission niitä vastaan esittämä väite, jota sen omat tosiseikkoja koskevat toteamukset eivät sitä paitsi tue, eroaa täysin väitteestä, jonka se esitti riidanalaisen päätöksen muita adressaatteja vastaan, koska kyseiseen tietojenvaihtoon ei sisälly mitään pyyntöä Euriborin manipuloinnista JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän hyväksi eikä sen manipuloinnista JP Morganin toimesta Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän hyväksi. Kantajan mukaan ei näin ollen ole osoitettu, että ne olisivat myötävaikuttaneet kartellin harjoittamaan euriborin manipulointiin. Vaikka oletettaisiin, että tällaiset pyynnöt voitaisiin yksilöidä, komissio ei havainnut, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä olisi hyväksynyt ne tai vienyt ne eteenpäin ottamalla yhteyttä pankkinsa kassaan. Komissio ei myöskään ole osoittanut, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä olisi pyrkinyt manipuloimaan myös eoniakorkoa.
275
Vaikka oletettaisiin, että komission toteamukset pitäisivät paikkansa, niillä voitaisiin korkeintaan osoittaa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä hyötyi Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän toimittamista tiedoista, jotka koskivat kyseisen välittäjän harjoittamaa manipulointia. Tällaista väitettä passiivisesta osallistumisesta kilpailusääntöjen rikkomiseen hiljaisella hyväksynnällä ei kantajien mukaan esitetä riidanalaisessa päätöksessä, ja oli miten oli, sitä ei ole näytetty toteen, koska komissio ei ole osoittanut, että JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle olisi ilmoitettu mahdollisista muiden pankkien välisistä kilpailunvastaisista sopimuksista ja että kyseinen välittäjä olisi osallistunut kokoukseen, jossa tehtiin kilpailunvastainen sopimus.
276
Komissio kiistää kantajien väitteet ja katsoo, että todisteet, joita on tarkasteltu yhtenä todisteiden kokonaisuutena ja joita tarkastellaan tosiseikkojen ja markkinoiden yhteydessä, osoittavat JP Morganin osallistuneen kaikkiin riidanalaisessa päätöksessä yksilöityihin salaisen yhteistyön muotoihin.
277
Tältä osin yhtäältä JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän ja toisaalta Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleiden välittäjien välisestä tietojenvaihdosta, jonka paikkansapitävyys on vahvistettu edellä (ks. edellä 273 kohta) ja jota tarkastellaan muiden todisteiden yhteydessä, ilmenee, että komissio saattoi perustellusti katsoa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä osallistui euriborkoron manipulointiin liittyvään menettelyyn.
278
Aluksi on hylättävä perusteettomana kantajien väite, jonka mukaan arvostelun kohteena oleva kantajien toiminta muodostuisi yksinomaan suorista pyynnöistä manipuloida euriborkorkoa koskevia noteerauksia. Kuten komissio perustellusti toteaa ja kuten edellä on todettu, arvostelun kohteena oleva kantajien toiminta on saanut erilaisia muotoja, jotka on yksilöity riidanalaisen päätöksen 358 perustelukappaleessa ja mainittu edellä 16 kohdassa. Väittäessään, ettei komissio ole osoittanut riidanalaisessa päätöksessä, että JP Morgan olisi osallistunut euriborin manipulointiin, koska komissio ei ole osoittanut, että Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä oli pyytänyt JP Morganin palveluksessa ollutta välittäjää vaikuttamaan euriborin noteerauksiin etujensa ajamiseksi tai että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli esittänyt samanlaisen pyynnön Deutsche Bankin palveluksessa olleelle välittäjälle, kantajat tulkitsevat riidanalaista päätöstä virheellisesti tukeutuessaan yksinomaan sen 490 perustelukappaleeseen ja rajoittavat komission niitä vastaan esittämien väitteiden ulottuvuutta.
279
Tämän jälkeen on huomautettava, että yrityksen osallistuminen kilpailua rajoittavaan kokoukseen luo olettaman kyseisen osallistumisen lainvastaisuudesta ja että mainitun yrityksen on kumottava olettama näyttämällä toteen julkinen irtisanoutuminen, joka muiden kartellin osanottajien on käsitettävä tällaiseksi irtisanoutumiseksi (ks. vastaavasti tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 81 ja 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 3.5.2012, Comap v. komissio, C‑290/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:271, 74–76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämän oikeusperiaatteen taustalla oleva syy on se, että koska yritys osallistui tähän kokoukseen sanoutumatta julkisesti irti sen sisällöstä, se antoi muille osallistujille sen vaikutelman, että se hyväksyi sen tuloksen ja noudattaisi sitä (ks. vastaavasti tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 82 kohta ja tuomio 25.1.2007, Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, C‑403/04 P ja C‑405/04 P, EU:C:2007:52, 48 kohta).
280
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että – toisin kuin kantajat väittävät – ilmenee niistä todisteista, joihin komissio on tukeutunut, kun niitä tarkastellaan yhtenä todisteiden kokonaisuutena, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä kävi Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleiden välittäjien kanssa keskusteluja, joiden tarkoituksena oli vaikuttaa euriborkoron tasoon heidän etujensa mukaisesti.
281
Ensinnäkin vastauksena Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän pyyntöön tehdä korkea korkonoteeraus JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä totesi aikovansa tarkistaa pankkinsa kassalta sen korkonoteerauksen tason ja suostui 27.9.2006 ja 28.9.2006 käydyissä tietojenvaihdoissa (ks. edellä 98 ja 107 kohta) pyytämään pankkinsa kassalta Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän toiveiden mukaista euribor-noteerausta.
282
Toiseksi 8.11.2006 käyty tietojenvaihto (ks. edellä 178–181 kohta) osoittaa yksiselitteisesti, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä ja Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä tutkivat mahdollisuutta mukauttaa pankkiensa tulevaa euribor-noteerausta sen pohjalta, että yhden kuukauden euriborin (Euribor-1M) vahvistaminen alhaiseksi oli heidän etujensa mukaista.
283
Kolmanneksi Barclaysin palveluksessa ollut välittäjä ehdotti 25.10.2006 käydyssä tietojenvaihdossa yksiselitteisesti JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle, ettei tämä epäröisi pyytää häneltä etujensa mukaisia euribor-vahvistuksia, eikä tämä kieltäytynyt tarjouksesta eikä muullakaan tavalla sanoutunut siitä irti edellä 279 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Samoin 26.10.2006 päivätystä tietojenvaihdosta ilmenee, että Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä ehdotti JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle, että tämä ottaisi häneen yhteyttä pyytääkseen häneltä etujensa mukaisia yhden kuukauden euriborin noteerauksia. JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä ei sanoutunut irti tällaisesta ehdotuksesta ja kieltäytyi tarjouksesta vain siksi, että vahvistettu korkotaso, joka oli tuolloin alhainen, vastasi hänen etujansa.
284
Neljänneksi 27.9., 28.9., 29.9., 25.10., 26.10. ja 8.11.2006 käydyistä tietojenvaihdoista ilmenee, että niiden osapuolet aikoivat manipuloida euriborkorkoa kilpailunvastaisesti ainakin tutkimalla mahdollisuutta yhdenmukaistaa pankkiensa tulevien noteerausten tasoa.
285
Viidenneksi ensinnäkin siltä osin, kuin kyse on euriborkoron manipuloinnista joulukuun IMM-päivänä, JP Morganin noteerauksista vastaavan henkilön ja kyseisen pankin palveluksessa olleen välittäjän välillä 15.12.2006 käydystä tietojenvaihdosta ilmenee, että viimeksi mainitulla oli vähintäänkin vahvoja epäilyjä tästä manipuloinnista ja Deutsche Bankin osallistumisesta siihen. Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän kanssa 18.12.2006 käydyssä tietojenvaihdossa hän myönsi olevansa tyytyväinen vahvistettuun kolmen kuukauden euriboriin (Euribor-3M), vaikka hänen kaupankäyntipositionsa oli vaatimaton, mutta ainakaan hänellä ei ollut vastakkaista intressiä (ks. edellä 211 kohta). Tästä seuraa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä hyötyi menettelytavoista, joilla tähdättiin euriborkoron manipulointiin 18.12.2006, mukauttamalla kaupankäyntipositiotaan, minkä ansiosta hän pystyi välttämään tappioita, vaikka hän ei osallistunutkaan aktiivisesti tämän manipuloinnin toteuttamiseen.
286
Toiseksi todisteet osoittavat yksiselitteisesti euriborkoron manipuloinnista maaliskuun IMM-päivänä, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi tästä manipuloinnista tai ainakin epäili sitä vahvasti (ks. JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän ja kyseisen pankin noteerauksista vastaavan henkilön välillä 16.3.2007 käyty tietojenvaihto, edellä 258 kohta). Kun lisäksi otetaan huomioon pankin E tiedonannot, JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän ja hänen pankkinsa noteerauksista vastaavan henkilön välillä 29.9.2006 ja 15.12.2006 käyty tietojenvaihto (ks. edellä 208 ja 209 kohta), komissio totesi perustellusti riidanalaisen päätöksen 490 perustelukappaleessa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi, että Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä oli halukas ja kykenevä vaikuttamaan euribor-viitekorkojen tasoihin. Näin ollen on uskottavaa katsoa, että kun viimeksi mainittu antoi hänelle 4.1.2007, 8.1.2007 ja 6.2.2007 tietoja kaupankäyntipositiostaan, joka hänellä oli kyseisenä ajankohtana, sekä kaupankäyntistrategiastaan, siltä osin kuin hän totesi, että tällaiseen positioon liittyi vain vähän riskiä, JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä saattoi kohtuudella ennakoida, että kyseinen kaupankäyntistrategia heijasti Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän tekemiä ennusteita euriborkoron tasosta sellaisena, kuin se olisi viimeksi mainitun harjoittaman manipuloinnin seurauksena.
287
JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä totesi 16.3. ja 19.3.2007 käydyssä tietojenvaihdossa nimenomaisesti ottaneensa huomioon Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän hänelle toimittamat tiedot ja alentaneensa näin ollen lyhyttä positiotaan ja jopa omaksuneensa ”hieman pitkän” position vuoden 2007 maaliskuun IMM:n futuurisopimuksiin. Tämän seurauksena hän saattoi vähentää tappioitaan. Sitten hän kiitti Deutsche Bankin palveluksessa ollutta välittäjää tämän neuvoista.
288
Tästä seuraa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä hyötyi menettelystä, jonka tarkoituksena oli alentaa euriborkorkoa vuoden 2007 maaliskuun IMM-päivänä, ja että hän oli tietoinen tästä menettelystä, vaikka, kuten kantajat väittävät, komission esittämien todisteiden mukaan Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä ei ilmoittanut hänelle tämän suunnitelman yksityiskohdista ja vaikka hän ei näin ollen osallistunut aktiivisesti sen toteuttamiseen.
289
Tältä osin on syytä huomauttaa, kuten komissio on riidanalaisen päätöksen 348 ja 364 perustelukappaleessa todennut, että passiiviset rikkomiseen osallistumistavat, kuten yrityksen osallistuminen kokouksiin, joissa on tehty kilpailua rajoittavia sopimuksia, ilman että kyseinen yritys olisi selvästi vastustanut niitä, merkitsevät sellaista avunantoa, joka on omiaan saattamaan yrityksen vastuuseen SEUT 101 artiklan 1 kohdan puitteissa, koska kielletyn aloitteen hiljainen hyväksyminen ilman julkista irtisanoutumista sen sisällöstä tai sen ilmoittamista hallintoviranomaisille rohkaisee muita jatkamaan kilpailusääntöjen rikkomista ja vaarantaa sen paljastumisen (ks. tuomio 22.10.2015, AC-Treuhand v. komissio, C‑194/14 P, EU:C:2015:717, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
290
Edellä 279 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan yrityksen on näin ollen tällaisen kilpailunvastaiseen kokoukseen osallistumisen lainvastaisuutta koskevan olettaman kumoamiseksi esitettävä näyttö julkisesta irtisanoutumisesta (ks. vastaavasti tuomio 7.2.2013, Slovenská sporiteľňa, C‑68/12, EU:C:2013:71, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kantajat eivät kuitenkaan ole esittäneet mitään tämänsuuntaista näyttöä 18.12.2006 suoritetun koron manipuloinnin osalta eivätkä sen osalta, että Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä toimitti JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle tiedot maaliskuun 2007 IMM-päivän kaupankäyntistrategiastaan. Kuten edellä 285 ja 286 kohdassa on todettu, JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä on sitä vastoin mukauttanut kaupankäyntistrategiaansa voidakseen hyötyä näistä manipuloinneista.
291
Kantajat väittävät, ettei tällaiseen passiiviseen osallistumiseen kyseessä olevaan kilpailusääntöjen rikkomiseen voida vedota niitä vastaan, koska velvollisuudella sanoutua julkisesti irti kilpailusääntöjen rikkomisesta on merkitystä ainoastaan siltä osin, kuin komissio osoittaa yrityksen osallistuneen kokoukseen, jossa tehtiin kilpailunvastainen sopimus.
292
Kun otetaan huomioon kyseisen eri toimijoiden kahdenvälisten yhteyksien verkostosta muodostuneen kilpailusääntöjen rikkomisen luonne (ks. riidanalaisen päätöksen 357 ja 360 perustelukappale), komissio ei kuitenkaan voinut todeta kantajien osallistuneen niiden väitteessä tarkoitettuun ”kokoukseen”. Komissio saattoi näin ollen perustellusti katsoa, että kantajat olivat passiivisesti osallistuneet tiettyihin menettelyihin, joiden tarkoituksena oli manipuloida korkoja, koska JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen erityisesti Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän, jonka kanssa hänellä oli kahdenvälisiä yhteyksiä, harjoittamasta korkojen manipulointikäytännöstä. Kantajat eivät kiistä tällaisten korkojen manipulointimenettelyjen lainvastaisuutta eivätkä sitä, että JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän on täytynyt olla tietoinen näiden menettelytapojen lainvastaisuudesta (ks. riidanalaisen päätöksen 360 perustelukappale).
293
Kuudenneksi 27.9.2006, 28.9.2006 ja 8.11.2006 käydystä tietojenvaihdosta ilmenee, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä toimitti tai ainakin implisiittisesti sitoutui toimittamaan kilpailijalleen pankkinsa noteerauksista vastaavilta henkilöiltä saamiaan tietoja. Kun JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä lupasi 27.9.2006 ja 28.9.2006”tarkistaa” pankkinsa kassalta sen korkonoteerauksen tason, hän aikoi poistaa kassan suunnitteleman noteerauksen suuruuteen liittyvät epävarmuudet ja sitoutui siksi implisiittisesti raportoimaan yhteyksistä, joita hän aikoi luoda kassan kanssa. Samoin 8.11.2006 käydyn tietojenvaihdon aikana JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä toimitti Deutsche Bankin palveluksessa olleelle välittäjälle pankkinsa noteerausten tasoa koskevat tiedot, jotka oli saatu aiemmassa yhteydenpidossa kassan kanssa.
294
Seitsemänneksi JP Morganin ja Deutsche Bankin palveluksessa olleet välittäjät kävivät 2.10.2006, 18.12.2006 ja 19.3.2007 tietojenvaihtoa, jonka tarkoituksena oli valvoa tai tarkkailla kartellin jäsenten menettelyä joko tarkistamalla Deutsche Bankin noteerausten taso tai keskustelemalla heidän tyytyväisyydestään euriborkoron tasoon, jonka he tiesivät tai ainakin epäilivät olevan manipuloitu.
295
Lopuksi 27.9.2006, 28.9.2006, 26.10.2006 ja 8.11.2006 käydyistä keskusteluista ilmenee yksiselitteisesti, että Deutsche Bankin ja JP Morganin palveluksessa olleet välittäjät ilmoittivat toisilleen euribor-vahvistuksia koskevat toiveensa tai kaupankäyntipositionsa, jonka avulla he saattoivat määrittää nämä toiveet, minkä ansiosta he saattoivat varmistaa, että heidän intressinsä olivat yhteensovitettavissa, ennen kuin he jatkoivat yhteistoimintaansa, jolla pyrittiin vaikuttamaan heidän pankkiensa euribor-noteerauksiin näiden intressien suuntaisesti.
296
Edellä esitetystä seuraa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä osallistui euriborkoron manipulointiin liittyviin menettelyihin 27.9.2006, 28.9.2006, 29.9.2006, 2.10.2006, 25.10.2006, 26.10.2006, 8.11.2006, 18.12.2006, 4.1.2007, 8.1.2007, 6.2.2007, 16.3.2007 ja 19.3.2007 käytyjen tietojenvaihtojen yhteydessä.
297
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa kantajien muilla väitteillä.
298
Ensinnäkin kantajat väittävät, ettei komissio ole todennut, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä olisi pyytänyt pankkinsa korkonoteerauksista vastaavia henkilöitä vaikuttamaan euribor- ja eonia-indekseihin tai esittämään muiden välittäjien kanssa sovitun suuntaisia korkonoteerauksia. Ne huomauttavat myös, että JP Morganin kassa esitti korkonoteerauksen, joka ei ollut väitetyn kartellin noteerausten kanssa samansuuntainen.
299
Tältä osin on aluksi syytä todeta (ks. edellä 278 kohta), että arvostelun kohteena oleva JP Morganin kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevä toiminta ei muodostu euriborin manipuloinnista sellaisenaan vaan välittäjien tiedonvaihdosta, joka ilmentää heidän aikomustaan vaikuttaa pankkiensa euribor-paneelille esittämiin noteerauksiin heidän omien etujensa mukaisesti. Kuten riidanalaisen päätöksen 113 perustelukappaleen a–f alakohdasta, 358 perustelukappaleen a–f alakohdasta ja 392 perustelukappaleen a–f alakohdasta, jotka esitetään tiivistetysti edellä 16 kohdassa, ilmenee, nämä tiedonvaihdot koskivat toivottua euriborkoron tasoa ja niihin liittyi toisinaan vallitsevien kaupankäyntipositioiden julkistaminen, mahdollisuus yhdenmukaistaa kaupankäyntipositiot ja euribor-noteeraukset, asianomaisen välittäjän lupaus ottaa yhteyttä pankkinsa euribor-noteerauksista vastaavaan henkilöön tietynsuuntaisen tai tietyntasoisen noteerauksen pyytämiseksi sekä raportti tämän antamasta vastauksesta.
300
Välittäjien välisestä tiedonvaihdosta ilmenee kuitenkin selvästi, että keskustelua on käyty välittäjien toivomista koroista, niihin liittyvistä kaupankäyntipositioista ja JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän tarjouksesta tai aikomuksesta vaikuttaa pankkinsa noteeraukseen Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän edun mukaisesti tai Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän ja Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän aikomus vaikuttaa pankkiensa noteerauksiin JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän edun mukaisesti.
301
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 125, 135 ja 634 perustelukappaleessa ainoastaan, että välittäjien välisiä järjestelyjä oli ”täydennetty” ja ne oli ”toteutettu” heidän ja heidän pankkiensa kassaosastojen noteerauksista vastaavien henkilöiden välisillä ilmoituksilla ja ”toisinaan” viimeksi mainittujen tosiasiallisesti esittämällä arvioinnilla ilmoitetuista, koordinoiduista tai sovituista euriborkoroista. Kantajien väitteet, jotka koskevat sitä, ettei JP Morganin kassa osallistunut menettelyihin, joilla pyrittiin vaikuttamaan euriborkorkoon, ovat korkeintaan omiaan osoittamaan sen, ettei pankin kassa toteuttanut kilpailunvastaista menettelyä, mutta eivät niinkään sitä, etteivät välittäjät osallistuneet mainittuun menettelyyn (ks. vastaavasti tuomio 24.10.1991, Atochem v. komissio, T‑3/89, EU:T:1991:58, 100 kohta).
302
Tässä yhteydessä on todettava, että joka tapauksessa useat komission esittämät todisteet, joita arvioidaan yhtenä todisteiden kokonaisuutena, tekevät uskottavaksi sen, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä välitti siten eteenpäin euriborkoron toivotusta tasosta Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän kanssa käydyt keskustelut ottamalla yhteyttä pankkinsa noteerauksista vastaaviin henkilöihin ja pani siten täytäntöön salaiseen tietojenvaihtoon sisältyneen sopimuksen.
303
Itse asiassa 27.9.2006 ja 28.9.2006 käytyä tietojenvaihtoa, jonka aikana JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä suostui pyytämään pankkinsa kassalta Deutsche Bankin välittäjän toiveiden mukaista euribor-noteerausta, on tulkittava niiden todisteiden muodostaman kokonaisuuden valossa, jotka muodostuvat pankin E tiedonannoista ja 28.9.2006 klo 10.13, 29.9.2006 ja 8.11.2006 käydystä tietojenvaihdosta sekä JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän ja hänen pankkinsa noteerauksista vastaavan henkilön välillä 8.2.2007 käydystä tietojenvaihdosta. Näiden todisteiden kokonaisuuden avulla voidaan osoittaa yhtäältä, että kyseisten välittäjien ja heidän kassayksiköidensä välillä oli euribor-noteerauksia koskevaa yhteistoimintaa ja että välittäjät katsoivat voivansa hyötyä yhteistyöstä kassojensa kanssa Euribor-paneelille esitettyjen omien etujensa mukaisten noteerausten osalta. Toisaalta tämä todisteiden kokonaisuus osoittaa, että välittäjillä oli tapana vaihtaa tietoja euribor-noteerausten koordinoimiseksi kaupankäyntipositioidensa mukaan ja että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi, että tällainen menettely edellytti, että he kumpikin ottavat yhteyttä oman pankkinsa kassaosastoon (ks. edellä 73 kohta).
304
Tietojenvaihto, joka käytiin 8.2.2007, paljastaa erityisesti sen, ettei JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä epäröinyt pyytää pankkinsa noteerauksista vastaavia henkilöitä esittämään Euribor-paneelille hänen omien intressiensä mukaisia noteerauksia (riidanalaisen päätöksen 265 perustelukappale, ks. edellä 242 kohta), ja sen, että JP Morganin noteerauksista vastaava henkilö oli vastaanottavainen tällaiselle pyynnölle vastatessaan, että kassaosasto ”tekisi parhaansa”.
305
Nämä todisteet, joita arvioidaan yhtenä todisteiden kokonaisuutena, tekevät uskottavaksi sen, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä yritti vaikuttaa pankkinsa kassan korkonoteerauksen tasoon. Joka tapauksessa hän suostui nimenomaisesti viemään eteenpäin kilpailevan välittäjän tätä koskevan pyynnön.
306
Toiseksi kantajat väittävät, ettei JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä hyötynyt merkittävästi indeksien manipuloinnista etenkään 19.3.2007 suoritetun manipuloinnin osalta, toisin kuin riidanalaisen päätöksen 364 perustelukappaleesta ilmenee.
307
Tältä osin on todettava, että kantajat esittävät tämän väitteen yhteydessä ainoastaan 19.3.2007 toteutettua manipulointia koskevia argumentteja. Kuten 16.3.2007 ja 19.3.2007 käydystä tiedonvaihdosta ilmenee, JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä myönsi nimenomaisesti, että hän oli mukauttanut kaupankäyntistrategiaansa noudattamalla Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän neuvoa ottaa pitkä positio maaliskuun IMM-vahvistuksen osalta ja että hän oli saanut siitä voittoa, vaikka ei kovin merkittävästi. Tästä on pääteltävä, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä otti huomioon kilpailijansa kanssa vaihtamansa tiedot markkinakäyttäytymisensä määrittämisessä. Tämä seikka on näytetty toteen myös 18.12.2006 suoritetun manipuloinnin osalta.
308
Joka tapauksessa koron manipulointiin liittyvien muiden tietojenvaihtojen osalta tällaisella väitteellä voidaan osoittaa enintään, ettei välittäjien välisestä tietojenvaihdosta seurannut kilpailunvastaisia vaikutuksia markkinoilla. Tällä kysymyksellä ei kuitenkaan ole merkitystä tarkoitukseen perustuvien kilpailua rajoittavien menettelyjen osalta (ks. vastaavasti tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 123 ja 124 kohta). Tällainen väite voisi siten mahdollisesti osoittautua merkitykselliseksi, jos kantajat osoittaisivat, että komissio teki virheen katsoessaan, että kyseinen menettely merkitsi tarkoitukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta, mitä on tutkittava toisen kanneperusteen yhteydessä.
309
Lopuksi kantajat väittävät, että komission päätelmä, jonka mukaan JP Morgan pyrki manipuloimaan eoniaa, on täysin perusteeton.
310
Kuten komissio tässä kohdin myöntää, se ei ole riidanalaisen päätöksen missään kohdassa päätellyt, että JP Morgan olisi osallistunut eonian manipulointiin, vaan että se on osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen, jonka tarkoituksena oli vääristää euriboriin ja/tai eoniaan liittyvien hinnan osatekijöiden tavanomaista kehitystä euromääräisten korkojohdannaisten alalla (ks. riidanalaisen päätöksen 1 artikla). Kantajien väitteet, joiden mukaan komissio ei ole näyttänyt toteen JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän aikomusta manipuloida eoniakorkoa, ovat näin ollen tehottomia.
311
Lisäksi on todettava, että kyseinen rikkominen, sellaisena kuin se on määritelty riidanalaisessa päätöksessä, ei muodostunut pelkästään viitearvojen manipuloinnista vaan myös arkaluonteisten tietojen vaihdosta eoniakorkoon liittyvistä liiketoimista. Kantajat väittävät ainoastaan, että euriboriin ja eoniaan perustuvien korkojohdannaistuotteiden markkinat ovat segmentoituneet, mutta eivät kuitenkaan esitä tämän väitteen tueksi mitään näyttöä. Joka tapauksessa on niin, että vaikka euriborin vaihtelujen eoniakorkoon kohdistuvan ”automaattisen” suoran tai välillisen vaikutuksen puuttuminen, johon kantajat vetoavat, katsottaisiin näytetyksi toteen, se ei pelkästään voi osoittaa, etteivät euriboriin indeksoidut korkojohdannaisten sopimukset ja eoniakorkoon indeksoidut korkojohdannaisten sopimukset kuuluisi samoille korkojohdannaisten markkinoille. Komissio saattoi siis perustellusti katsoa, että JP Morgan oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen, jonka tarkoituksena oli vääristää euribor- ja/tai eoniakorkoon liittyvien hinnan osatekijöiden tavanomaista kehitystä euromääräisten korkojohdannaisten alalla, vaikka se ei ollut todennut JP Morganin osallistuneen eoniakoron manipulointiin tähtääviin menettelyihin.
312
Edellä esitetystä seuraa, että jollei toisen kanneperusteen tarkastelusta muuta johdu (ks. edellä 308 kohta), on kantajien väitteet, joilla pyritään osoittamaan, ettei JP Morgan osallistunut euriborin manipulointiin, hylättävä perusteettomina.
[– –]
2.
Komission esittämä luokittelu yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi (neljäs kanneperuste)
[– –]
a)
Neljännen kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan komissio ei ole osoittanut, että kantajat tiesivät muiden osapuolten suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta tai saattoivat kohtuudella ennakoida sen
475
Neljännen kanneperusteen toisessa osassa kantajat väittävät, että komissio teki virheen katsoessaan, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi tai saattoi kohtuudella ennakoida muiden yritysten suunnitteleman tai toteuttaman lainvastaisen toiminnan, jolla pyrittiin manipuloimaan vahvistettavia euriborkorkoja. Ne väittävät erityisesti, ettei pelkästään JP Morgania koskevilla riidanalaisen päätöksen perusteluilla, jotka on esitetty riidanalaisen päätöksen 478–482 perustelukappaleessa, eikä kaikkia pankkeja koskevilla perusteluilla, jotka on esitetty riidanalaisen päätöksen 458–465 perustelukappaleessa, voida osoittaa, että JP Morgan tiesi tai sen olisi pitänyt tietää kartellin yleisestä ulottuvuudesta ja olennaisista piirteistä kokonaisuudessaan. Lopuksi kantajat väittävät oikeuskäytäntöön nojautuen, että nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tapauksessa tietoisuuden on liityttävä erityisiin maturiteetteihin ja suuntiin, joita asianomaiset osapuolet aikoivat manipuloida. Riidanalainen päätös ei kuitenkaan täytä tätä edellytystä.
476
Komissio kiistää nämä väitteet.
477
Kaikille pankeille yhteisistä perusteluista on todettava, että ne perustuvat riidanalaisen päätöksen 457 perustelukappaleessa esitettyyn toteamukseen, jonka mukaan kilpailunvastaiseen tiedonvaihtoon osallistuneet välittäjät olivat päteviä ammattilaisia, jotka tunsivat tai joiden olisi pitänyt tuntea kartellikokonaisuuden yleinen ulottuvuus sekä sen olennaiset piirteet.
478
Tältä osin komissio on viitannut ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 458 perustelukappaleessa siihen hyvin erityislaatuiseen asiayhteyteen, jossa välittäjät toimivat ja jolle on ominaista kahdenkeskinen, tallennettu ja valvottu tiedonvaihto, jonka aikana välittäjät, jotka olivat säännöllisesti yhteydessä toisiinsa aina samankaltaisiin liiketoimiin liittyen, käyttivät koodikieltä. Toiseksi komissio on korostanut riidanalaisen päätöksen 459 perustelukappaleessa, että sopimuksiin osallistuneet välittäjät tiesivät, että muiden pankkien välittäjät olivat valmiita osallistumaan samankaltaiseen salaista yhteistyötä merkitsevään toimintaan, joka koski euromääräisten korkojohdannaisten hinnan osatekijöitä ja muita kauppaehtoja. Kolmanneksi komissio on riidanalaisen päätöksen 460 ja 461 perustelukappaleessa esittänyt, että saadusta näytöstä ilmeni, että yleisesti ja laaja-alaisesti tiedostettiin, että euriborkorkojen vahvistamismenettely on ilmoituksenvarainen ja siten myös, että euriborkorkoja voidaan vääristää paneelipankkien noteerauksilla. Komission mukaan salaiseen yhteistoimintajärjestelyyn osallistuneet välittäjät eivät voineet olla tietämättä, että jos entistä useammat pankit muuttaisivat noteerauksiaan samana päivänä ja saman euribor-maturiteetin aikana, mahdollinen vaikutus viitekorkoon kasvaisi suhteessa mukana olevien pankkien määrään. Neljänneksi komissio on mainitun päätöksen 463 perustelukappaleessa korostanut sitä seikkaa, että kaikki asianomaiset pankit olivat toimineet kyseisillä markkinoilla jo monia vuosia ja etteivät välittäjät yllättyneet, kun heitä pyydettiin toimimaan yhteistyössä. Näiden seikkojen yhteisvaikutuksen perusteella komissio on riidanalaisen päätöksen 462 ja 464 perustelukappaleessa päätellyt, että kahdenväliseen tiedonvaihtoon osallistuneet välittäjät tiesivät tai heidän olisi pitänyt tietää, että oli todennäköistä, että salaiseen yhteistoimintajärjestelyyn osallistui lukuisia pankkeja, vaikka tätä ei ollutkaan nimenomaisesti paljastettu heille. Komissio on myös korostanut mainitun päätöksen 465 perustelukappaleessa, että välittäjiin kohdistui erityisen paljon tallentamista ja valvontaa, joten on katsottava, että heidän esimiehensä olivat tietoisia tai saattoivat olla tietoisia salaista yhteistyötä koskevan suunnitelman keskeisistä piirteistä ja siitä, että heidän työntekijänsä osallistuivat kyseiseen suunnitelmaan. Komissio on huomauttanut lisäksi, että sen oli otettava huomioon varotoimet, jotka välittäjät olivat tehneet salatakseen järjestelynsä.
479
Niiden perustelujen osalta, jotka koskevat pelkästään JP Morgania, komissio totesi ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 478 perustelukappaleessa, että tietyt viittaukset keskusteluissa, joissa JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli mukana, osoittivat tämän olevan tietoinen siitä, että Deutsche Bankin välittäjä todennäköisesti toimitti JP Morganin palveluksessa olleelta välittäjältä saamansa tiedot euriborin tiettyjen maturiteettien tulevista koroista omille kontakteilleen muissa pankeissa. Toiseksi se totesi riidanalaisen päätöksen 479 ja 480 perustelukappaleessa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän ja Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän välisestä tiiviistä suhteesta. Kolmanneksi komissio totesi riidanalaisen päätöksen 481 perustelukappaleessa yhtäältä, että Barclaysin palveluksessa ollut välittäjä oli jo ilmoittanut JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle tarjoutuvansa tekemään tämän toiveiden mukaisia minkä hyvänsä tasoisia euribor-noteerauksia (25.10.2006 käyty tietojenvaihto), ja toisaalta, että kun otetaan huomioon se, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen Barclaysin ja Deutsche Bankin palveluksessa olleiden välittäjien varsin läheisistä liikesuhteista, hän saattoi ennakoida, että koska hän keskusteli Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän kanssa euriborkoron tulevaa vahvistamista koskevista toiveista, näihin järjestelyihin osallistuisi muiden pankkien henkilöitä Barclaysin palveluksessa ollut välittäjä mukaan luettuna. Neljänneksi komissio korosti riidanalaisen päätöksen 482 perustelukappaleessa kahta epäsuoraa viittausta (10.10.2006 käyty Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän ja Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän välinen tiedonvaihto ja 8.11.2006 käyty viimeksi mainitun ja JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän välinen tiedonvaihto), jotka osoittavat JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän osallistuneen salaiseen tietojenvaihtoon ja jotka tekevät ”vielä epätodennäköisemmäksi”, ettei JP Morgan ollut tietoinen tai voinut ennakoida, että euribor-noteerauksia koskevaan salaiseen sopimukseen osallistui Deutsche Bankin lisäksi muita pankkeja.
480
Aluksi on hylättävä komission väite, jonka mukaan olisi katsottava, että JP Morgan on sen perusteella, että se on ollut yhteydessä Deutsche Bankiin, osallistunut kaikkeen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavaan kilpailunvastaiseen toimintaan ja että tämä seikka riittää siihen, että JP Morganin voidaan katsoa olevan vastuussa kaikesta tästä toiminnasta.
481
Itse asiassa arvostelun kohteena oleva JP Morganin kilpailunvastainen toiminta tapahtui kahdenvälisten keskustelujen yhteydessä. Näin ollen se, että keskustelut, joihin JP Morgan Deutsche Bankin kanssa osallistui, kuuluvat tiettyihin riidanalaisen päätöksen 113, 358 ja 392 perustelukappaleessa lueteltuihin yleisiin luokkiin, ei sellaisenaan voi riittää siihen, että JP Morganin voitaisiin katsoa olevan vastuussa samoihin luokkiin kuuluvasta sellaisten pankkien kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta, joihin se ei ollut suoraan yhteydessä. Edellä 442 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan komission oli osoitettava, että JP Morgan tiesi tästä muiden pankkien suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen.
482
Tältä osin on todettava, etteivät kantajat nimenomaisesti kiistä komission riidanalaisessa päätöksessä tekemää päätelmää, jonka mukaan JP Morgan tiesi muiden kartellin osallistujien samaan päämäärään pyrkimiseksi suunnittelemasta tai toteuttamasta menettelystä ainoastaan euribor-vahvistusten manipulointiin liittyvän menettelyn osalta.
483
Ne väittävät ainoastaan, että ”vielä vähemmän on olemassa todisteita, jotka osoittaisivat riittävän täsmällisesti, että [JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä] tiesi muiden kartelliin osallistuneiden yritysten menettelystä, niiden yhteisestä suunnitelmasta tai kartellin olennaisista piirteistä”. Vaikka oletettaisiin, että kantajat pyrkisivät tällaisella väitteellä kiistämään sen, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi siitä, että toiminta, joka ei liittynyt euriborin manipulointiin, kuului kokonaissuunnitelmaan, ne eivät ole esittäneet mitään konkreettista väitettä tältä osin, eivätkä etenkään sen osalta, ettei JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä ollut tietoinen muiden pankkien osallistumisesta muihin menettelyihin kuin Euriborin manipulointiin.
484
Kantajien väitteistä, joilla pyritään kiistämään se, että JP Morgan oli tietoinen menettelytavoista, joilla pyrittiin manipuloimaan euribor-vahvistuksia ja joita kartellin muut osallistujat suunnittelivat tai toteuttivat samaan päämäärään pyrkien, on muistutettava, kuten edeltä 277–312 kohdasta ilmenee, että komissio vahvisti sen, että JP Morgan osallistui suoraan menettelyihin, joilla pyrittiin vaikuttamaan Euribor-paneelille esitettyihin noteerauksiin kyseisen koron manipuloimiseksi, sen palveluksessa olleen välittäjän sekä Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleiden välittäjien välillä 27.9.2006, 28.9.2006, 29.9.2006, 2.10.2006, 25.10.2006, 26.10.2006, 8.11.2006, 18.12.2006, 4.1.2007, 8.1.2007, 6.2.2007, 16.3.2007 ja 19.3.2007 käytyjen tiedonvaihtojen osalta. Nämä tiedonvaihdot koskivat euriborin eri vahvistamistilanteita.
485
Kantajat kiistävät sen, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi tai olisi voinut kohtuudella ennakoida, että tämä tietojenvaihto oli osa ”kokonaissuunnitelmaa”, joka ulottui kahdenvälistä tietojenvaihtoa laajemmalle ja johon osallistui muita pankkeja.
486
Tältä osin on todettava, että – toisin kuin riidanalaisen päätöksen 459 perustelukappaleesta ilmenee – komissiolla ei ole JP Morganin osalta käytettävissään välittömiä todisteita, jotka osoittaisivat, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä olisi kahdenvälisessä yhteydenpidossaan Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleiden välittäjien kanssa saanut heidän kauttaan tietoonsa, että menettely, johon hän näiden välittäjien kanssa osallistui, kuului yhtenä kokonaisuutena pidettävään kilpailusääntöjen rikkomiseen, johon osallistui muita pankkeja. Deutsche Bankin tai Barclaysin palveluksessa ollut välittäjä ei nimittäin missään vaiheessa ilmoittanut JP Morganin palveluksessa olleelle välittäjälle muiden pankkien osallistumisesta salaisiin menettelyihin.
487
Ensinnäkin on kuitenkin todettava, että kun otetaan huomioon se, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä keskusteli sekä Deutsche Bankin että Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän kanssa mahdollisuuksista vaikuttaa kummankin pankin noteerauksiin, hän oli tietoinen siitä, että ainakin kaksi pankkia oli osallistunut korkojen manipulointiin. Tämä seikka ei tosin yksinään riitä osoittamaan, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen siitä, että hänen tiedonvaihtonsa näiden välittäjien kanssa ulottui kahdenvälistä tietojenvaihtoa laajemmalle ja että hän osallistui näiden välittäjien kautta yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen muiden pankkien kanssa. Kantajat väittävät tältä osin perustellusti oikeuskäytäntöön nojautuen, ettei se, että JP Morganin palveluksessa olleella välittäjällä oli kahdenvälisiä ja jopa rinnakkaisia yhteyksiä näiden kahden välittäjän kanssa, riitä osoittamaan, että se tiesi kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä menettelystä, jota muut kartellin osallistujat suunnittelivat tai toteuttivat samoihin päämääriin pyrkien (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2015, Toshiba v. komissio, T‑104/13, EU:T:2015:610, 86 kohta).
488
Tämä seikka ja riidanalaisen päätöksen 478–482 ja 457–464 perustelukappaleessa mainitut todisteet, joita arvioidaan yhtenä todisteiden kokonaisuutena, ovat kuitenkin painavia, täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita, jotka osoittavat, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä saattoi kohtuudella ennakoida, että edellä 484 kohdassa mainitut tiedonvaihdot olivat osa ”kokonaissuunnitelmaa”, johon osallistui muita pankkeja.
489
Komission riidanalaisen päätöksen 479 ja 481 perustelukappaleessa tältä osin esittämistä todisteista ilmenee yksiselitteisesti, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleiden välittäjien läheisestä ammatillisesta suhteesta ja ystävyydestä, minkä kantajat myöntävät. Tätä toteamusta ei kyseenalaisteta Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän ja Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän välisellä 28.9.2006 käydyllä tiedonvaihdolla (ks. riidanalaisen päätöksen 480 perustelukappale), johon kantajat vetoavat, vaikka sitä olisi tulkittava kuten kantajat sitä tulkitsevat siten, että se osoittaa, että nämä välittäjät yrittivät salata lainvastaisen toimintansa JP Morganin palveluksessa olleelta välittäjältä.
490
Kun otetaan huomioon nämä olosuhteet tarkasteltuina sen seikan valossa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä tiesi kahdenvälisten yhteyksiensä kautta, että Deutsche Bankin ja Barclaysin palveluksessa olleet välittäjät osallistuivat toimintaan, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa Euribor-paneelille esitettäviin noteerauksiin korkojen manipuloimiseksi, voidaan katsoa, että hän saattoi kohtuudella ennakoida, että Deutsche Bankin palveluksessa ollut välittäjä jakoi hänen kanssaan vaihtamansa tiedot tulevia euribor-noteerauksia koskevista toiveista Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän kanssa.
491
Toiseksi JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli myös tietoinen tai olisi kohtuudella voinut ennakoida muiden pankkien osallistumisen tällaisiin korkojen manipulointimenettelyihin. Komissio viittaa tältä osin perustellusti riidanalaisen päätöksen 478 perustelukappaleessa 15.12.2006 käytyyn tietojenvaihtoon, jonka kuluessa JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä uskoutui pankkinsa noteerauksista vastaavalle henkilölle siitä, että tietyt pankit, kuten Deutsche Bank, pelasivat ”peliä”, jonka tarkoituksena oli manipuloida kolmen kuukauden euriborkorkoa ylöspäin 18.12.2006 (ks. edellä 207–209 kohta). Komissio vetoaa riidanalaisen päätöksen 482 perustelukappaleessa perustellusti myös 8.11.2006 käytyyn tietojenvaihtoon ”epäsuorana viittauksena”. Kun otetaan huomioon 15.12.2006 käyty tietojenvaihto, jossa JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä totesi, että pankkien seuraan oli liittynyt muitakin ”kavereita” pelaamaan ”peliä”, jossa he ”pakottivat noteerauksia ylöspäin” (ks. edellä 208 kohta), on 8.11.2006 käytyä tietojenvaihtoa tulkittava siten, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä katsoi, että tietyissä muissa pankeissa kuin Deutsche Bankissa noteerauksista vastaavat henkilöt olivat halukkaampia noudattamaan välittäjien toiveita tulevien euribor-noteerausten osalta. JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän ja hänen pankkinsa noteerauksista vastaavan henkilön välillä 16.3.2007 käydystä tietojenvaihdosta ilmenee lopuksi, että kyseinen välittäjä oli tietoinen yrityksistä manipuloida vuoden 2007 maaliskuun kolmen kuukauden euriborin noteerausta tai ainakin epäili, että sitä yritettiin manipuloida, mikä osoittaa myös hänen olleen tietoinen siitä, että muut korkojohdannaisten markkinoilla toimivat pankit harrastivat tällaisia menettelytapoja (ks. edellä 258 kohta).
492
Pankki E ‑keskustelujen valossa, joihin komissio vetoaa riidanalaisen päätöksen 487 perustelukappaleessa ja joista ilmenee, että JP Morganin palveluksessa olleella välittäjällä oli tapana vaihtaa tietoja muiden kilpailevien välittäjien kuin Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän kanssa euribor-noteerauksien koordinoimiseksi kunkin kaupankäyntiposition mukaan (ks. edellä 73 ja 75 kohta), tästä tietojenvaihdosta voidaan päätellä, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä saattoi ainakin kohtuudella ennakoida, että muut pankit kuin ne, joihin hän oli suoraan yhteydessä, osallistuivat euriborkoron manipulointiin liittyvään toimintaan.
493
Kolmanneksi useat komission esittämät toteamukset kaikista riidanalaisen päätöksen adressaateista (ks. edellä 478 kohta) ovat myös merkityksellisiä todisteiden kokonaisuuden osina.
494
Yhtäältä komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 460 perustelukappaleessa, että markkinatoimijoiden kesken ”tiedostettiin yleisesti ja laaja-alaisesti”, että viitekorkojen vahvistamismenettely oli ilmoituksenvarainen ja että paneelin jäseninä olevat pankit saattoivat näin ollen muuttaa noteerauksia sen mukaan, mikä niiden intressi oli noteerausten jättämisajankohtana (ks. mainitun päätöksen 406 perustelukappale).
495
Näiden seikkojen kiistämiseksi kantajat viittaavat JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän kannekirjelmään liitetyssä todistajanlausunnossaan antamaan lausuntoon, jonka mukaan hänellä ei ollut tällaista käsitystä Euribor-paneelille annettavien noteerausten antamismenettelystä eli hän ei uskonut, että noteerauksissa otettiin huomioon paneeliin kuuluvien pankkien edut.
496
Kuten edeltä 60 kohdasta ilmenee, JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän lausunnoilla on heikko todistusvoima. Koska kantajat eivät ole esittäneet muita väitteitä tai todisteita, on todettava, etteivät ne ole osoittaneet, että komissio olisi virheellisesti katsonut, että pankkien Euribor-paneelille toimittamien noteerausten ilmoituksenvaraisuus oli markkinatoimijoiden keskuudessa laaja-alaisesti tiedossa, vaikka se tukeutui tältä osin rikkomiseen osallistuneiden pankkien sisäisiin, erityisesti tarkastuksista johtuviin asiakirjoihin (ks. riidanalaisen päätöksen alaviite 521).
497
Toisaalta komissio totesi riidanalaisen päätöksen 461 ja 462 perustelukappaleessa, etteivät välittäjät voineet olla tietämättä, että jos entistä useammat pankit muuttaisivat noteerauksiaan samana päivänä ja saman euribor-maturiteetin aikana, mahdollinen vaikutus viitekorkoon kasvaisi suhteessa mukana olevien pankkien määrään, joten salaisten yhteistoimintamenettelyjen onnistumisaste riippuisi suurelta osin niihin osallistuvien pankkien määrästä. Myös tästä syystä osa välittäjien välisistä keskusteluista, kuten ne, joihin JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä Deutsche Bankin palveluksessa olleen välittäjän kanssa osallistui tammi- ja helmikuussa 2007, aloitettiin jonkin aikaa ennen manipuloinnin kohteena olevia vahvistuksia, jotta välittäjät saattoivat yhdenmukaistaa tai mukauttaa kaupankäyntipositionsa.
498
Tästä seuraa, että JP Morganin palveluksessa olleen välittäjän kaltainen merkittävä ja pätevä markkinatoimija (ks. vastaavasti riidanalaisen päätöksen 457 ja 463 perustelukappale) saattoi päätellä edellä 494 ja 497 kohdassa mainituista olosuhteista, että hänen Deutsche Bankin ja Barclaysin välittäjien kanssa suunnittelemansa euriborin manipuloinnit onnistuisivat todennäköisemmin, jos mukana olisi useita pankkeja, ja näin siitä huolimatta, etteivät he olleet nimenomaisesti ilmoittaneet hänelle muiden pankkien osallistumisesta.
499
Tässä yhteydessä on hylättävä myös ne kantajien väitteet, joiden mukaan komission olisi pitänyt osoittaa, että JP Morganin palveluksessa olleella välittäjällä oli erityistä tietoa muiden pankkien suunnitelmasta ja erityisesti kyseisen koron maturiteeteista ja suunniteltujen manipulointien suunnasta. Kuten edellä 445 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, komission on ainoastaan osoitettava, että kyseinen yritys tiesi tai saattoi kohtuudella ennakoida kartellikokonaisuuden yleisen ulottuvuuden ja olennaiset piirteet. Käsiteltävässä asiassa JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä oli tietoinen sen kartellikokonaisuuden olennaisista piirteistä, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa euromääräisiä korkojohdannaisia koskeviin sopimuksiin perustuviin kassavirtoihin välittäjien menettelyjen yhdenmukaistamisella, jolla pyrittiin vaikuttamaan heidän pankkiensa Euribor-paneelille tekemiin noteerauksiin kyseisen koron manipuloimiseksi heidän intressiensä mukaisesti.
500
Tätä päätelmää ei kyseenalaisteta 10.11.2017 annetulla tuomiolla Icap ym. v. komissio (T‑180/15, EU:T:2017:795), johon kantajat tässä yhteydessä vetoavat. Kyseisen tuomion taustalla olevat tosiseikat poikkeavat nyt käsiteltävän asian olosuhteista siltä osin kuin komissio totesi, että kyseisen asian kantajat toimivat kartellin edesauttajina 8.7.2008 annetussa tuomiossa AC-Treuhand v. komissio (T‑99/04, EU:T:2008:256) tarkoitetulla tavalla eivätkä kartellin jäseninä, kuten käsiteltävässä asiassa JP Morganin tapauksessa. Lisäksi se, että kantajat kyseisessä asiassa tiesivät kartellin osapuolten yhteisistä tavoitteista, oli näytetty toteen yhden ainoan keskustelun perusteella, jonka sisältö oli rajallinen. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi juuri siinä erityisessä asiayhteydessä, joka koski sen kilpailusääntöjen rikkomisen keston arviointia, johon kyseisen asian kantajat olivat kartellin edesauttajina syyllistyneet, ja erityisesti tällaisen rikkomisen jatkuvuuden arviointia, 10.11.2017 antamansa tuomion Icap ym. v. komissio (T‑180/15, EU:T:2017:795) 228 kohdassa, johon kantajat olivat vedonneet, komission huomioon ottamat todisteet, jotka koskivat joko korkojen eri maturiteetteja tai sellaisten korkojen manipulointia, jotka menevät eri suuntaan kuin ne, joista käsiteltävänä olevan asian kantajat olivat tietoisia. Kantajien väite, joka perustuu analogiaan kyseisen tuomion kanssa, ei näin ollen voi menestyä. On myös todettava, etteivät kantajat ole esittäneet kanteessaan mitään väitettä, jolla kiistettäisiin komission käsiteltävässä asiassa toteaman kilpailusääntöjen rikkomisen jatkuvuus.
501
Edellä esitetystä seuraa, että todisteiden perusteella, kun niitä arvioidaan yhtenä todisteiden kokonaisuutena, voidaan osoittaa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä saattoi kohtuudella ennakoida, että edellä 484 kohdassa tarkoitettu tiedonvaihto ulottui kahdenvälistä tiedonvaihtoa laajemmalle ja oli osa yhtenä kokonaisuutena pidettävää kilpailusääntöjen rikkomista, johon osallistui muita pankkeja ja jonka tarkoituksena oli vääristää euromääräisiin korkojohdannaisiin perustuvia kassavirtoja euriborkoron manipuloimiseen tähtäävällä menettelyjen yhdenmukaistamisella, ja että hän oli valmis hyväksymään tähän menettelyyn liittyvän riskin. Neljännen kanneperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä.
[– –]
C Riidanalaisen päätöksen 2 artiklan c alakohdan kumoamista ja sakon määrän alentamista koskeva vaatimus
[– –]
1.
Määrätyn sakon määrän alentamista koskeva vaatimus
[– –]
704
Nyt käsiteltävässä asiassa sen sakon määrän vahvistamisessa, jolla määrätään seuraamus JP Morganin kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä menettelystä, sellaisena kuin se viiden ensimmäisen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, on otettava huomioon seuraavat seikat.
705
Ensinnäkin rikkomisen vakavuudesta ja kestosta on todettava seuraavaa.
706
Ensinnäkin on käytettävä menetelmää, jossa – kuten komission nyt käsiteltävässä asiassa noudattamassa menetelmässä – yksilöidään ensin sakon perusmäärä, jota voidaan myöhemmin mukauttaa käsiteltävän asian erityisolosuhteiden mukaan.
707
Ensinnäkin siltä osin kuin kyse on myynnin arvosta alkuperäisenä lukuna, on otettava huomioon alennetut käteissaatavat tämän arvon korvaavana arvona. Kuten kuudennen kanneperusteen kolmannen osan tarkastelusta ilmenee, alennettujen käteissaatavien arvo voi käsiteltävässä asiassa olla asianmukainen lähtökohta sakon määrän vahvistamiselle, koska tämä arvo heijastaa rikkomisen taloudellista merkitystä ja yrityksen suhteellista osuutta rikkomisessa.
708
Tältä osin on tosin kuudennen kanneperusteen toisen osan tarkastelun yhteydessä (ks. edellä 657 kohta) todettu, että pankkien tapa määrittää käteissaatavat oli tietyissä tapauksissa johtanut erilaisiin lähestymistapoihin. Kuten edeltä 671 kohdasta ilmenee, näistä eroista ei kuitenkaan seuraa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta olisi loukattu.
709
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo lisäksi, että toinen käteissaatavien laskentamenetelmä, jota tietyt pankit ovat noudattaneet vastatessaan 12.10.2012 esitettyyn tiedonsaantipyyntöön, ei soveltuisi yhtään paremmin käteissaatavien vahvistamiseen. Menetelmä, jossa kiinteäkorkoiset osat jätetään pois sopimuksista, joissa on sekä kiinteä- että vaihtuvakorkoisia osia, tai jossa”eksoottiset” tuotteet suljetaan pois tai jossa kuukausittaista nettoutusta sovelletaan päivittäisen nettoutuksen sijasta, ei sovellu nyt käsiteltävässä asiassa sen paremmin määrittämään myynnin arvoa suhteessa rikkomiseen, josta seuraamus määrätään, eikä siten heijastamaan asianmukaisesti tämän rikkomisen todellisuutta eikä taloudellista laajuutta eikä yritysten asemaa tässä rikkomisessa. Ensinnäkin sellaisten euromääräisiä korkojohdannaisia koskevien sopimusten osalta, joissa on sekä kiinteä- että vaihtuvakorkoinen osa, kassavirta heijastaa kiinteän koron ja vaihtuvan koron välistä eroa vahvistamispäivänä, kuten edeltä 39 kohdasta ilmenee. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei ole mitään syytä sulkea nimenomaisesti pois tällaisten euromääräisten korkojohdannaisten jommastakummasta ”osasta” johtuvia kassavirtoja. Toiseksi ei ole perusteltua jättää ”eksoottisia” tuotteita käteissaatavien laskennan ulkopuolelle, koska ne ovat myös osa euromääräisten korkojohdannaisten merkityksellisiä markkinoita. Kolmanneksi on todettava, että koska päivittäinen nettoutus on markkinoiden normi, nyt käsiteltävään asiaan ei liity mitään erityistä seikkaa, joka oikeuttaisi poikkeamaan siitä.
710
Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin on päättänyt käyttää sakon määrää vahvistaessaan komission riidanalaisessa päätöksessä hyväksymää JP Morganin käteissaatavien arvoa.
711
Lisäksi on todettava, että asianosaiset ovat yksimielisiä siitä, että se, että sakon laskentaperusteena otettaisiin huomioon käteissaatavat sellaisenaan, johtaisi liian ennaltaehkäisevän sakon määräämiseen. Sen vuoksi asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että näitä käteissaatavia on tarpeen alentaa alentamiskerrointa soveltamalla.
712
Komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä yhtenäistä alentamiskerrointa, jonka määräksi vahvistettiin 98,849 prosenttia.
713
Tämän alentamiskertoimen vahvistamisesta on todettava, että se on monitahoisen menettelyn tulos, joka heijastaa useita tekijöitä, erityisesti johdannaisten kauppaan yleisesti liittyvää nettoutusta sekä näiden tuotteiden ja erityisesti euromääräisten korkojohdannaisten nettoutuksen erityispiirteitä. Se on siis laskennallisen arvon likiarvo. Määritelmän mukaan ei näin ollen ole olemassa yhtä ainoaa mahdollista alentamiskerrointa.
714
Kantajat ehdottavat vaihtoehtoista 99,91 prosentin alentamiskerrointa täsmentämättä kuitenkaan syitä, joiden vuoksi tälle tasolle vahvistettu alentamiskerroin olisi komission käyttämää kerrointa asianmukaisempi. Ne väittävät ainoastaan, että korkojohdannaisten AFR-arvon soveltaminen merkityksellisenä ajanjaksona ”viittaisi” siihen, että 99,91 prosentin alentamiskerroin olisi ”asianmukainen”. Kuten edellä 588–593 kohdassa on todettu, kantajien ehdottamaa tapaa myynnin arvon korvaavan arvon laskemiseksi AFR:n perusteella ei voida suosia, koska se ei heijasta rikkomisen taloudellista merkitystä yhtään paremmin kuin komission lähestymistapa, joka perustuu alennettuihin käteissaataviin.
715
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, että tällaisen erityisen korkean tai jopa liian korkean vaihtoehtoisen alentamiskertoimen soveltaminen saattaisi vaarantaa seuraamuksen tarkoituksen toteutumisen tekemällä seuraamuksen merkityksettömäksi ja johtamalla siihen, että sakon välttämätön riittävän ennaltaehkäisevä vaikutus olisi vaarassa jäädä toteutumatta. Tällaisen kantajien puoltaman vaihtoehtoisen 99,91 prosentin suuruisen alentamiskertoimen soveltaminen johtaisi näin ollen sellaisen sakon määräämiseen, joka ei heijastaisi rikkomisen taloudellista merkitystä eikä JP Morganin suhteellista osuutta siinä.
716
Kantajat väittävät vastauskirjelmässään, että JP Morganin käteissaataviin on sovellettava muuta alentamiskerrointa, joka heijastaa sen painoarvoa markkinoilla. Ne eivät kuitenkaan ehdota mitään muuta asianmukaisempaa kerrointa, joka mahdollistaisi samanaikaisesti sellaisen sakon määräämisen, joka heijastaisi rikkomisen taloudellista merkitystä ja JP Morganin suhteellista osuutta siinä varmistaen samalla sakon ennaltaehkäisevän vaikutuksen.
717
Joka tapauksessa asianosaiset ovat ensinnäkin yksimielisiä siitä, että alentamiskertoimen on oltava vähintään 98,849 prosenttia. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, ettei sakon vahvistaminen tuomioistuimen täyttä harkintavaltaa käyttäen ole täsmällinen laskutoimitus.
718
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo rikkomisen vakavuuden osalta, että on asianmukaista ottaa huomioon rikkomisen luonne, sen maantieteellinen ulottuvuus ja se, onko rikkominen toteutettu käytännössä vai ei.
719
Kilpailusääntöjen rikkomisen luonteesta on todettava, että siltä osin kuin kyseiset menettelyt liittyivät euromääräisten korkojohdannaisten hintojen määrittämisen kannalta merkityksellisiin seikkoihin, ne kuuluvat luonteeltaan kaikkein vakavimpiin kilpailunrajoituksiin. Lisäksi on todettava, että kyseiset menettelytavat ovat erityisen vakavia ja vahingollisia, koska ne ovat omiaan paitsi vääristämään kilpailua euromääräisten korkojohdannaisten markkinoilla, myös laajemmin vaarantamaan luottamuksen pankkijärjestelmään ja rahoitusmarkkinoihin kokonaisuudessaan sekä vaarantamaan niiden uskottavuuden.
720
Kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 721 perustelukappaleessa ilman, että kantajat olisivat kiistäneet näitä seikkoja, euromääräisten korkojohdannaisten hinnoitteluun heijastuvia asianomaisia viitearvoja sovelletaan kaikkiin euromääräisten korkojohdannaisten markkinoiden toimijoihin. Koska nämä korot perustuvat euroon, ne ovat lisäksi erittäin tärkeitä sisämarkkinoiden rahoitusolojen yhdenmukaistamiselle ja jäsenvaltioiden pankkitoiminnalle.
721
Kuten riidanalaisen päätöksen 47 ja 721 perustelukappaleesta ilmenee, rikkomisen maantieteellisestä ulottuvuudesta on todettava, että kartelli kattoi ainakin koko ETA-alueen, joten kyseinen menettely oli omiaan vaikuttamaan pankkitoimintaan kaikissa jäsenvaltioissa.
722
On myös muistutettava, että unionin yleisen tuomioistuimen käytössä oleva todisteiden kokonaisuus osoittaa, että on ainakin uskottavaa, että JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä toteutti Barclaysin palveluksessa olleen välittäjän kanssa sovitut rikkomismenettelyt 27.9. ja 28.9.2006 ottamalla yhteyttä pankkinsa noteerauksista vastaaviin henkilöihin (ks. edellä 281 ja 302–305 kohta).
723
Kolmanneksi on otettava huomioon kantajien kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen kesto, sellaisena kuin se on esitetty riidanalaisessa päätöksessä, koska kantajat eivät ole riitauttaneet sitä eikä edellä 317 kohdassa esitetty päätelmä JP Morganin osallistumisesta kyseiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään kilpailusääntöjen rikkomiseen vaikuta siihen.
724
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa lieventävien seikkojen osalta, että JP Morganilla oli kilpailusääntöjen rikkomisessa vähemmän merkittävä rooli kuin pääasiallisilla toimijoilla, pankilla D ja pankilla A. Samoin yhteydenpito, johon JP Morganin palveluksessa ollut välittäjä osallistui, oli vähäisempää kuin näiden tärkeimpien toimijoiden.
725
Kuten edellä 696 kohdassa on todettu, on sille tietojenvaihdolle, johon JP Morgan osallistui, kuitenkin ominaista tietty tiiviys ja säännöllisyys. Tämän toteamuksen perusteltavuutta ei muuta millään tavoin edellä 153 kohdassa esitetty päätelmä, joka koskee yhden riidanalaisessa päätöksessä kantajille vastaisena pidetyn tietojenvaihdon eli 10.10.2006 käydyn tietojenvaihdon laajuutta.
726
On kuitenkin tärkeää todeta, että JP Morganin osallistuminen kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevään toimintaan oli tahallista ja etteivät kantajat ole vedonneet siihen, että niiden pitäisi käsiteltävässä asiassa saada hyötyä tuottamuksellisuuteen liittyvästä lieventävästä seikasta. Lisäksi kantajat ovat osallistuneet huomattavassa määrin, vaikkakin passiivisesti, kilpailunvastaiseen yhteydenpitoon osallistumalla kilpailunvastaiseen tietojenvaihtoon esittämättä koskaan minkäänlaista varausta tai vastustusta. Näin menetellessään kantajat antoivat kilpailijoilleen sen vaikutelman, että ne osallistuivat riidanalaiseen kartelliin ja myötävaikuttivat siten sen edistämiseen. Kuten edeltä 719 kohdasta ilmenee, kyseiset menettelyt ovat lisäksi luonteeltaan tavanomaista vakavampia. Näin ollen niiden lieventävien seikkojen, jotka liittyvät JP Morganin kyseiseen rikkomiseen osallistumisen vähäisempään intensiteettiin ja sen roolin vähäisempään merkitykseen tässä rikkomisessa verrattuna pääasiallisten toimijoiden rooliin, vaikutus sakon lopulliseen määrään voi olla vain vähäinen.
727
Kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen vahvistamassa sakon määrässä otetaan asianmukaisesti huomioon tarve määrätä JP Morganille määrältään ennaltaehkäisevä sakko.
728
Unionin yleinen tuomioistuin arvioi kaiken edellä esitetyn perusteella, että asian olosuhteita arvioidaan asianmukaisesti seuraamuksen yksilökohtaista määräämistä koskevan periaatteen ja seuraamuksen oikeasuhteisuuden kannalta, kun sakon määräksi vahvistetaan 337196000 euroa, josta JPMorgan Chase & Co:n ja JPMorgan Chase Bank, National Associationin katsotaan olevan yhteisvastuussa. Kantajille määrätyn sakon määrän alentamista koskevat päätelmät on näin ollen hylättävä.
[– –]
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kymmenes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
J.P. Morgan Services LLP:n nostamasta kanteesta ei ole enää tarpeen lausua.
2)
SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39914 – Euromääräiset korkojohdannaiset) 7.12.2016 annetun komission päätöksen C(2016) 8530 final 2 artiklan c alakohta kumotaan siltä osin kuin se koskee JPMorgan Chase & Co:ta ja JPMorgan Chase Bank, National Associationia.
3)
Sakon määräksi, josta JPMorgan Chase & Co:n ja JPMorgan Chase Bank, National Associationin katsotaan olevan yhteisvastuussa, vahvistetaan 337196000 euroa.
4)
Kanne hylätään muilta osin.
5)
Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Papasavvas
Kornezov
Buttigieg
Kowalik-Bańczyk
Hesse
Julistettiin Luxemburgissa 20 päivänä joulukuuta 2023.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
1
)	Tästä tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.