61998CJ0314_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-314/98,
jonka Nederlandse Raad van State (Alankomaat) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Snellers Auto's BV
vastaan
Algemeen Directeur van de Dienst Wegverkeer
ennakkoratkaisun teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY (EYVL L 109, s. 8), sellaisena kuin se on muutettuna 22.3.1988 annetulla neuvoston direktiivillä 88/182/ETY (EYVL L 81, s. 75) ja direktiivin 83/189/ETY olennaisesta muuttamisesta toisen kerran 23.3.1994 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/10/EY (EYVL L 100, s. 30), sekä EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J.-P. Puissochet ja F. Macken,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
Snellers Auto's BV, edustajanaan asianajaja W. B. J. van Overbeek, Haag,
Alankomaiden hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön eurooppaoikeuden yksikön päällikkö M. A. Fierstra,
Belgian hallitus, asiamiehenään ulkoasiain-, ulkomaankauppa- ja kehitysyhteistyöministeriön oikeudellisen osaston pääneuvonantaja J. Devadder,
Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston jaostopäällikkö K. Rispal-Bellanger ja saman osaston lähetystöneuvos R. Loosli-Surrans,
Itävallan hallitus, asiamiehenään liittovaltion ulkoasiainministeriön lähettiläs C. Stix-Hackl,
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään Assistant Treasury Solicitor J. E. Collins, avustajanaan barrister M. Hoskins,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja H. van Lier ja oikeudellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies M. Schotter, avustajanaan asianajaja M. van der Woude, Bryssel,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Snellers Auto's BV:n, Alankomaiden hallituksen, Ranskan hallituksen ja komission 25.11.1999 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 17.2.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Nederlandse Raad van State (Alankomaat) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 10.8.1998 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.8.1998, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla kuusi ennakkoratkaisukysymystä teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY (EYVL L 109, s. 8), sellaisena kuin se on muutettuna 22.3.1988 annetulla neuvoston direktiivillä 88/182/ETY (EYVL L 81, s. 75) (jäljempänä direktiivi 83/189/ETY) ja direktiivin 83/189/ETY olennaisesta muuttamisesta toisen kerran 23.3.1994 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/10/EY (EYVL L 100, s. 30), sekä EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla) tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa ovat vastakkain Snellers Auto's BV (jäljempänä Snellers), kotipaikka Deurningen (Alankomaat), sekä Algemeen Directeur van de Dienst Wegverkeer (tieliikennelaitoksen pääjohtaja) ja joka koskee sen päivän määrittelyä, jona maahan tuotu ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi.
Yhteisön lainsäädäntö
3 EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan mukaan jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset ja niitä vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä. EY:n perustamissopimuksen 36 artiklan mukaan jäsenvaltioiden väliset tuonnin kiellot tai rajoitukset, jotka ovat perusteltuja muun muassa yleisen järjestyksen ja turvallisuuden kannalta tai ihmisten terveyden ja elämän suojelemiseksi, ovat sallittuja, mikäli ne eivät ole keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.
4 Direktiivin 83/189/ETY 1 artiklan 5 kohdan mukaan "teknisellä määräyksellä" tarkoitetaan "teknistä eritelmää siihen liittyvine hallinnollisine määräyksineen, joiden noudattaminen on lain nojalla tai käytännössä pakollista saatettaessa tuote markkinoille tai käytettäessä sitä jäsenvaltion alueella tai suuressa osassa sen aluetta, lukuun ottamatta kuitenkaan paikallisten julkisyhteisöjen antamia määräyksiä".
5 Direktiivin 83/189/ETY 1 artiklan 1 kohdan mukaan "teknisellä eritelmällä" tarkoitetaan "asiakirjaan sisältyvää eritelmää tuotteelta vaadittavista ominaisuuksista, kuten laadusta, suorituskyvystä, turvallisuudesta tai mitoista, mukaan lukien tuotteita koskevat termistöä, tunnuksia, kokeita ja testausmenetelmiä, pakkaamista, merkitsemistä tai selostetta koskevat vaatimukset".
6 Direktiivin 83/189/ETY 8 ja 9 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan yhtäältä antamaan komissiolle tiedoksi direktiivin soveltamisalaan kuuluvia teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset sekä toisaalta lykkäämään useiden kuukausien ajaksi näiden ehdotusten hyväksymistä, jotta komissiolla on mahdollisuus selvittää, ovatko ne yhteisön oikeuden mukaisia, tai tehdä asiaa koskeva direktiiviehdotus tai antaa asiaa koskeva direktiivi.
7 Direktiivin 94/10/EY johdanto-osan 12. ja 14. perustelukappaleesta ilmenee, että yhtäältä direktiivin 83/189/ETY täytäntöönpano on tuonut esiin tarpeen selkeyttää käsitettä tekninen määräys, jota noudatetaan tosiasiallisesti, erityisesti niiltä osin kuin kyse on säädöksistä, joilla viranomainen viittaa teknisiin eritelmiin tai muihin vaatimuksiin taikka pyrkii edistämään niiden noudattamista, ja toisaalta direktiivin 83/189/ETY toiminnasta saatu kokemus on tuonut esiin myös mahdollisuuden selkeyttää tai täsmentää tiettyjä määritelmiä, menettelysääntöjä tai jäsenvaltioille kyseisestä direktiivistä aiheutuvia velvoitteita.
8 Direktiivin 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/10/EY, 1 artiklan 2 ja 3 kohta sisältävätkin seuraavat uudet määritelmät:
"2. tekninen eritelmä: asiakirjaan sisältyvä eritelmä tuotteelta vaadittavista ominaisuuksista, kuten laadusta, käyttöominaisuuksista, turvallisuudesta tai mitoista, mukaan lukien tuotteita koskevat myyntinimeä, termistöä, tunnuksia, kokeita ja testausmenetelmiä, pakkaamista, merkitsemistä tai selostetta koskevat vaatimukset sekä vaatimustenmukaisuuden arvioinnin menettelyt;
3. muu vaatimus: vaatimus, joka ei ole tekninen määräys ja joka asetetaan tuotteelle erityisesti kuluttajan ja ympäristön suojelutarkoituksessa ja joka koskee tuotteen elinkaarta markkinoille saattamisen jälkeen eli käyttöedellytyksiä, kierrätystä, uudelleenkäyttöä tai tuotteesta huolehtimista, jos nämä edellytykset voivat vaikuttaa merkittävästi tuotteen koostumukseen tai sen luonteeseen, taikka sen kaupan pitämistä".
9 Direktiivin 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/10/EY, 1 artiklan 9 kohdan mukaan "teknisellä määräyksellä" tarkoitetaan tässä direktiivissä "teknistä eritelmää tai muuta vaatimusta, mukaan lukien sovellettavat hallinnolliset määräykset, jonka noudattaminen on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti pakollista ja joka koskee kaupan pitämistä tai käytettäessä sitä jäsenvaltiossa tai kyseisen jäsenvaltion merkittävässä osassa, sekä jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, joissa kielletään tuotteen valmistus, tuonti, kaupan pitäminen tai käyttö, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan säännösten soveltamista".
10 Direktiivin 94/10/EY 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään heinäkuuta 1995 mennessä.
Kansallinen lainsäädäntö
11 Alankomaiden tieliikennelainsäädännön perustana on vuoden 1994 Wegenverkeerswet (tieliikennelaki). Siinä säädetään julkisoikeudellisesta elimestä, Dienst Wegverkeeristä (tieliikennelaitos), jonka tehtäviin kuuluu autojen rekisteriotteiden antaminen Alankomaissa.
12 Rekisteriotteet ovat kolmeosaisia. Ensimmäinen osa sisältää ajoneuvoa koskevat yksityiskohtaiset tekniset tiedot sekä kohdan "erityistietoja", jossa mainitaan se päivä, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi.
13 Kyseisen päivän määrittelemistä koskevat säännöt sisältyvät Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaald -nimiseen asetukseen (asetus, jossa vahvistetaan säännöt siitä, kuinka määritellään ajoneuvon rekisteriotteeseen merkittävä päivä, jona ajoneuvo on ensimmäisen kerran hyväksytty liikenteessä käytettäväksi; jäljempänä asetus). Liikenneasioista ja yleisistä töistä vastaava ministeri antoi asetuksen 9.12.1994. Se tuli voimaan 1.1.1995.
14 Sen päivän määrittelemiseksi, jona ajoneuvo on ensimmäisen kerran hyväksytty liikenteessä käytettäväksi, annetaan asetuksessa kolme eri vaihtoehtoa.
15 Ensimmäinen vaihtoehto koskee ajoneuvoja, joita ei ole koskaan aikaisemmin rekisteröity Alankomaissa tai ulkomailla. Niiden osalta asetuksen 3 §:ssä säädetään, että Dienst Wegverkeerin on tutkittava, onko ajoneuvossa "selviä merkkejä käytöstä". Jos niitä on, päiväksi, jona ajoneuvo on ensimmäisen kerran hyväksytty liikenteessä käytettäväksi, merkitään ajoneuvon valmistumispäivä. Jos ajoneuvossa ei ole selviä merkkejä käytöstä, Dienst Wegverkeer antaa "avoimen" rekisteriotteen, eli otteen, johon on ensimmäisen hyväksynnän päiväksi merkitty kyseisen rekisteriotteen antamispäivä.
16 Toinen vaihtoehto koskee ajoneuvoja, jotka on jo rekisteröity Alankomaissa. Niiden osalta asetuksen 2 §:ssä säädetään, että aikaisempaan alankomaalaiseen rekisteriotteeseen merkityt tiedot siirretään uuteen rekisteriotteeseen.
17 Kolmas vaihtoehto koskee ajoneuvoja, jotka on jo rekisteröity Alankomaiden ulkopuolella. Niiden osalta asetuksen 4 artiklassa säädetään, että Dienst Wegverkeerin on tutkittava, onko ajoneuvossa "selviä merkkejä käytöstä". Jos ajoneuvossa ei ole selviä merkkejä käytöstä, Dienst Wegverkeer voi antaa "avoimen" rekisteriotteen, edellyttäen, että hakija esittää seuraavat asiakirjat:
ulkomaisen, korkeintaan kaksi päivää aiemmin annetun rekisteriotteen sekä
alkuperäisen kauppalaskun, josta ilmenee jälleenmyyjän arvonlisäveronumero, ajoneuvolla ajettujen kilometrien määrä, joka ei saa ylittää 2500:a kilometriä, ja ajoneuvon tunnistenumero, sekä jälleenmyyjän ilmoitus siitä, että ajoneuvo on uusi ja käyttämätön.
18 Jos ajoneuvo on ollut ulkomailla rekisteröitynä kauemmin kuin kaksi päivää, Dienst Wegverkeer antaa rekisteriotteen, johon on merkitty päiväksi, jona ajoneuvo on ensimmäisen kerran hyväksytty liikenteessä käytettäväksi, se päivä, jona ajoneuvo otettiin ulkomailla ensimmäisen kerran käyttöön.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19 Autohaus Werner Pelster GmbH (jäljempänä Autohaus Werner), kotipaikka Gronau (Saksa), ilmoitti 6.8.1996 BMW-merkkisen henkilöauton rekisteröitäväksi Zentrale Fahrzeugregisteriin (ajoneuvojen keskusrekisteri). Ajoneuvojen rekisteröinnistä vastaava Saksan viranomainen antoi tuona päivänä Autohaus Wernerin nimelle merkityn rekisteriotteen. Saksan lainsäädännön mukaan ajoneuvo hyväksyttiin siten liikenteessä käytettäväksi Saksassa.
20 Autohaus Werner, joka on BMW AG:n jälleenmyyjäverkkoon kuuluva virallinen jälleenmyyjä, myi kyseisen ajoneuvon 13.8.1996 BMW AG:n jälleenmyyjäverkkoon kuulumattomalle Snellersille, joka myy Alankomaissa muun muassa BMW-merkkisiä ajoneuvoja, jotka se tuo maahan rinnakkaistuontina. Snellersillä ei vielä tuolloin ollut ajoneuvolle ostajaa. Kauppalaskun mukaan kyseessä oli uusi ajoneuvo, jonka kilometrimääräksi ilmoitettiin 800 kilometriä, joka oli kertynyt ajoneuvon kuljettamisesta maanteitse tehtaalta, jossa ajoneuvo oli valmistettu, Gronauhun.
21 Snellers haki ajoneuvon 14.8.1996 Gronausta ja toi sen Alankomaihin. Ajoneuvo vietiin 15.8.1996 katsastettavaksi Dienst Wegverkeer te Lichtenvoorden katsastusasemalle. Katsastuksessa Snellersille annettiin autoveroa ja liikevaihtoveroa koskeva ilmoituslomake, jonka kohtaan "ensimmäinen hyväksyminen liikenteessä käytettäväksi" oli merkitty "uusi".
22 Dienst Wegverkeer antoi 10.1.1997 rekisteriotteen, jonka I osassa olevaan kohtaan "erityistietoja" oli merkitty seuraavaa: "ensimmäinen hyväksymispäivä 060896".
23 Snellers esitti päätöksestä, jolla päiväksi, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, vahvistettiin 6.8.1996, Dienst Wegverkeerille oikaisuvaatimuksen 27.1.1997 päivätyllä kirjelmällä. Snellers katsoi, että Dienst Wegverkeerin päätöksestä oli seurauksena ajoneuvon arvon alentuminen, koska alankomaalaisen rekisteriotteen antamispäivä oli 10.1.1997. Rekisteriotteessa olevan maininnan "ensimmäinen hyväksymispäivä 060896" johdosta ajoneuvon valmistusvuotena nimittäin pidettiin vuotta 1996, mikä johti Snellersin ja ajoneuvon ostajan välisen kauppasopimuksen purkautumiseen. Jos Dienst Wegverkeer olisi sitä vastoin antanut avoimen rekisteriotteen, ajoneuvon valmistusvuotena olisi rekisteriotteen antamispäivä huomioon ottaen voitu pitää vuotta 1997.
24 Dienst Wegverkeer totesi 13.2.1997 tekemällään päätöksellä Snellersin oikaisuvaatimuksen perusteettomaksi.
25 Snellers valitti tästä päätöksestä Arrondissementsrechtbank te Almeloon ja teki kyseisen tuomioistuimen puheenjohtajalle lisäksi hakemuksen väliaikaismääräyksen antamisesta. Arrondissementsrechtbankin puheenjohtaja hyväksyi 3.4.1997 tekemässään päätöksessä valituksen ja kumosi 13.2.1997 tehdyn päätöksen. Dienst Wegverkeer on valittanut tästä päätöksestä Nederlandse Raad van Staten Afdeling Bestuursrechtspraakiin (hallintoasiain jaosto) 16.4.1997 saapuneella valituskirjelmällä.
26 Valituksessaan Snellers on väittänyt, että yhtäältä asetus on direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettu tekninen määräys, jota ei ollut kyseisessä direktiivissä asetettujen edellytysten mukaisesti annettu komissiolle tiedoksi. Snellers on lisäksi väittänyt, että asiassa C-194/94, CIA Security International, 30.4.1996 annetun tuomion (Kok. 1996, s. I-2201) mukaisesti Nederlandse Raad van State ei tästä syystä voi soveltaa tätä asetusta siinä vireillä olevassa asiassa. Toisaalta Snellers on todennut, että asetus on perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan vastainen, sillä se on tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide, jota ei voida perustella ympäristönsuojelua tai liikenneturvallisuutta koskevilla näkökohdilla.
Ennakkoratkaisukysymykset
27 Näin ollen Nederlandse Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Kun direktiiviä 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 88/182/ETY, sovelletaan 9.12.1994 annettuun kansalliseen säädökseen, onko otettava huomioon myös tuon päivämäärän jälkeen direktiivillä 94/10/EY tehdyt muutokset ja muun muassa tämän direktiivin johdannossa käytetyt sanamuodot?
2) Jos kysymykseen 1 on vastattava myöntävästi, kuuluuko [asetuksen] kaltainen säädös direktiivin 83/189/ETY soveltamisalaan, sellaisena kuin kyseinen direktiivi on muutettuna direktiivillä 88/182/ETY ja direktiivillä 94/10/EY?
3. Jos kysymykseen 1 on vastattava kieltävästi,
a) onko direktiivin 83/189/ETY 1 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin kyseinen direktiivi on muutettuna direktiivillä 88/182/ETY, käytettyä termiä tekninen eritelmä tulkittava siten, että se tarkoittaa myös [asetuksen] kaltaista säädöstä?
b) Jos näin ei ole, kuuluuko tällainen säädös muutetun direktiivin 1 artiklan 5 kohdan (jossa määritellään tekninen määräys) soveltamisalaan?
4) Onko avointen rekisteriotteiden antamista koskeva kansallinen säädös EY:n perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettu tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutuksiltaan vastaava toimenpide, jos tästä säädöksestä siitä huolimatta, ettei siinä muodollisesti tehdä eroa virallisten maahantuojien ja rinnakkaistuojien välillä, seuraa, että rinnakkaistuojien on tosiasiallisesti vaikeampaa toimittaa autoja, joille annetaan avoin rekisteriote, koska rinnakkaistuojat voivat ostaa ulkomailta ainoastaan rekisteröityjä autoja, kun taas avoimen rekisteriotteen antaminen edellyttää säädöksen mukaan muun muassa sitä, että toisesta jäsenvaltiosta tuotu auto ei ole ollut kahta päivää pitempään rekisteröitynä tässä toisessa jäsenvaltiossa?
5) Jos kysymykseen 4 on vastattava myöntävästi, onko [asetuksen] kaltainen säädös perusteltu liikenneturvallisuutta ja/tai ympäristönsuojelua koskevien pakottavien vaatimusten vuoksi ja erityisesti sen vuoksi, että se liittyy autoille asetettuihin vaatimuksiin ja sen päivän määrittelemiseen, josta yleinen säännönmukainen katsastusvelvollisuus alkaa?
6) Jos kysymykseen 5 on vastattava myöntävästi, onko tällaisen kaupan esteen katsottava olevan oikeassa suhteessa avointen rekisteriotteiden antamista koskevalla kansallisella säädöksellä tavoiteltuun päämäärään nähden, jos kyseisessä säädöksessä ei sallita todisteiden esittämistä ajoneuvon uutuudesta; onko tähän kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että rinnakkaistuoja voi sopia toisessa jäsenvaltiossa olevan tavarantoimittajansa kanssa, että tämä hakee ulkomaisen rekisteriotteen antamisen jälkeen lykkäystä näin myönnetylle hyväksynnälle ja luopuu lykkäyksestä, kun rinnakkaistuoja pyytää rekisteröintiä siinä valtiossa, johon ajoneuvo tuodaan?"
Ensimmäinen ja toinen kysymys
28 Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, että onko sen arvioimiseksi, onko 9.12.1994 annetun asetuksen kaltainen kansallinen säädös direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettu tiedoksiantovelvollisuuden piiriin kuuluva tekninen määräys, otettava huomioon direktiivillä 94/10/EY tehdyt myöhemmät muutokset.
29 Välipäätöksessään kansallinen tuomioistuin toteaa, että asetus jää antamisajankohtansa johdosta direktiivin 94/10/EY ajallisen soveltamisalan ulkopuolelle, sillä jäsenvaltioiden piti saattaa tämä direktiivi voimaan vasta 1.7.1995 mennessä. Direktiivin 94/10/EY johdanto-osan perustelukappaleet huomioon ottaen tässä direktiivissä voitiin kuitenkin vain täsmentää jo direktiiviin 83/189/ETY sisältyviä käsitteitä eikä laajentaa tai muuttaa niitä.
30 Snellersin mukaan tältä osin on merkityksellistä, että yhteisön lainsäätäjä toteaa direktiivin 94/10/EY johdanto-osan 14. perustelukappaleessa, että saatu kokemus on tuonut esiin mahdollisuuden selkeyttää tiettyjä direktiivissä 83/189/ETY esitettyjä määritelmiä. Snellers toteaakin, että direktiivin 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/10/EY, 1 artiklan 2 kohtaan lisätty ilmaus "myyntinimi" vain selkeyttää jo direktiivissä 83/189/ETY esiintynyttä termiä "tekninen eritelmä". Siten kansallinen tuomioistuin voi määritellä direktiivin 94/10/EY perusteella, olisiko asetus pitänyt sitä annettaessa antaa tiedoksi komissiolle.
31 Alankomaiden, Belgian, Ranskan, Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusten sekä komission tavoin on aluksi huomautettava, ettei direktiivin 94/10/EY tavoitteena ole vain direktiivissä 83/189/ETY esiintyvien käsitteiden selkeyttäminen. Kuten direktiivin 94/10/EY nimikkeestä, sen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ja sen säännöksistä ilmenee, tällä direktiivillä muutetaan direktiivin 83/189/ETY aineellista soveltamisalaa olennaisesti.
32 Kyseisten hallitusten sekä komission huomioiden mukaisesti on näin ollen todettava, että arvioitaessa, onko asetusta pidettävä yhteisön säännöksissä tarkoitettuna teknisenä määräyksenä, on nojauduttava direktiivissä 83/189/ETY esiintyvään kyseisen käsitteen määritelmään, sillä direktiivillä 94/10/EY tähän käsitteeseen tehdyssä muutoksessa ei ainoastaan rajoituta selkeyttämään sitä.
33 Ensimmäiseen kysymykseen on siten vastattava, että arvioitaessa, onko 9.12.1994 annetun asetuksen kaltainen kansallinen säädös direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettu tiedoksiantovelvollisuuden piiriin kuuluva tekninen määräys, ei ole otettava huomioon direktiivillä 94/10/EY tehtyjä myöhempiä muutoksia.
34 Ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Kolmas kysymys
35 Kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, kuuluuko asetuksen kaltainen kansallinen säädös, jossa määritellään se päivä, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, direktiivin 83/189/ETY soveltamisalaan.
36 Snellersin mukaan asetus on direktiivin 83/189/ETY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu "tekninen eritelmä". Snellers vetoaa siihen, että tämän säännöksen mukaan tuotteiden "merkitsemistä" ja "selostetta" koskevat vaatimukset kuuluvat kyseisen käsitteen piiriin. Snellers katsoo, että tiettyyn asiakirjaan tehtyä mainintaa ensimmäisen hyväksymisen päivästä, joka on eri siitä riippuen, onko kyse yli vai alle kaksi päivää sitten rekisteröidyistä ajoneuvoista, on pidettävä tuotteen uutuuden ja käyttämättömyyden ilmaisevana merkintänä ja selosteena.
37 Tältä osin on todettava Alankomaiden, Ranskan ja Itävallan hallitusten sekä komission tavoin, että säädökset, joilla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen säädöksen tavoin halutaan määritellä se päivä, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, eivät ole direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettuja teknisiä eritelmiä, eikä niitä siten voida pitää tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvina teknisinä määräyksinä.
38 Direktiivin 83/189/ETY 1 artiklan 1 kohdan mukaan teknisellä eritelmällä tarkoitetaan tässä direktiivissä nyt kyseessä olevien tuotteiden osalta nimittäin "asiakirjaan sisältyvää eritelmää tuotteelta vaadittavista ominaisuuksista". Direktiivissä 83/189/ETY tarkoitettujen teknisten eritelmien on siten liityttävä tuotteeseen sinänsä, mikä ilmenee muun muassa tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa esitetystä kyseisten eritelmien esimerkkiluettelosta.
39 Asetuksessa säädetään rekisteriotteen antamista varten kriteereistä sen päivän vahvistamiseksi, jona Wegenverkeerswetissä tarkoitettu ajoneuvo katsotaan hyväksytyksi ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi. Asetuksessa ei siis määritellä mitään tuotteelta sellaisenaan vaadittavia ominaisuuksia.
40 Näin ollen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen kaltainen kansallinen säädös, jossa määritellään se päivä, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, ei kuulu direktiivin 83/189/ETY soveltamisalaan.
Neljäs kysymys
41 Neljännellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuna tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä pidettävä sellaista kansallista säädöstä, jonka mukaan edellytyksenä sille, että päiväksi, jona maahan tuotu ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, vahvistetaan ajoneuvon rekisteriotteen antamispäivä, on se, että kyseinen ajoneuvo ei ole ollut kahta päivää pitempään rekisteröitynä toisessa jäsenvaltiossa (jäljempänä riidanalainen edellytys).
42 Kansallinen tuomioistuin toteaa, että asetuksessa ei tehdä muodollisesti mitään eroa virallisten maahantuojien ja rinnakkaistuojien välillä mutta että siitä seuraa käytännössä, että rinnakkaistuojat asetetaan huonompaan asemaan kuin viralliset maahantuojat.
43 Snellersin mukaan asetus on perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettu tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide. Se huomauttaa, että rinnakkaistuojan on käytännössä lähes mahdotonta hankkia toisessa jäsenvaltiossa toimivilta valtuutetuilta jälleenmyyjiltä rekisteröimättömiä ajoneuvoja, sillä ajoneuvojen valmistajat ja toimittajat yleensä kieltävät valtuutettuja jälleenmyyjiään myymästä rekisteröimättömiä ajoneuvoja. Snellers toteaa lisäksi, että asetuksesta seuraa, että hän voi myydä autoja vain halvemmalla kuin millä hän on ne ostanut, vaikka hän ilmoittaisi ostajille, että kyse on uusista ja käyttämättömistä autoista. Ostajat nimittäin ottavat huomioon sen hinnan, jonka he voisivat saada autoista, kun he myyvät ne edelleen käytettyinä. Alankomaissa tämä hinta määräytyy lähinnä alankomaalaiseen rekisteriotteeseen merkityn ensimmäisen liikenteeseen hyväksymisen päivän mukaan. Kun auto myydään edelleen, mistään asiakirjasta ei nimittäin ilmene, oliko auto rekisteriotetta annettaessa uusi ja käyttämätön, sillä tätä ei mainita rekisteriotteessa. Alankomaalaiset ostajat eivät osta tällaisia autoja ainakaan samalla hinnalla, koska autosta saa alemman hinnan sitä edelleen myytäessä.
44 Alankomaiden hallituksen mukaan sen päivän määrittelytapa, jona ajoneuvo on hyväksytty Alankomaissa ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, ei muodosta perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettua tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavaa toimenpidettä. Asetuksesta seuraa, että haettaessa Alankomaissa rekisteriotetta autolle, joka on jo aikaisemmin hyväksytty liikenteessä käytettäväksi, rekisteriotteeseen merkitään päiväksi, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, pääsääntöisesti tämä aikaisempi päivä. Sen paikan suhteen, missä ensimmäinen hyväksyminen tapahtui, ei tehdä tältä osin mitään eroa. Mikäli rinnakkaistuojalle aiheutuu vahinkoa, se johtuu vaatimuksista, joita valmistaja on asettanut valtuutetuille jälleenmyyjilleen.
45 Itävallan hallitus ja komissio katsovat, että asetuksen kaltaisessa kansallisessa säädöksessä rinnakkainen jakeluverkko asetetaan virallista jakeluverkkoa huonompaan asemaan ja sitä voidaan siten pitää perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuna tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä.
46 Tältä osin on todettava, että vaikka asetuksessa ei tehdä muodollisesti mitään eroa virallisten maahantuojien ja rinnakkaistuojien välillä, siinä asetetaan rinnakkaistuojat käytännössä huonompaan asemaan, sillä heidän on sellaisia rekisteriotteita saadakseen, joihin on merkitty päiväksi, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, kyseisen rekisteriotteen antamispäivä, noudatettava tiukkoja vaatimuksia, joita on vaikea täyttää. Asetus ei siten vaikuta samalla tavalla yhtäältä valtuutettujen jälleenmyyjien maahan tuomien autojen kauppaan ja toisaalta muiden kuin valtuutettujen jälleenmyyjien rinnakkaista maahantuontikanavaa käyttäen tuomien autojen kauppaan.
47 Se, että rinnakkaistuojien vaikeudet noudattaa riidanalaista edellytystä voivat johtua niiden vaikeudesta hankkia toisessa jäsenvaltiossa toimivilta valtuutetuilta jälleenmyyjiltä ajoneuvoja, jotka on rekisteröity sellaisena päivänä, että kyseisen ehdon noudattaminen olisi mahdollista, kuten Alankomaiden hallitus on huomauttanut, ei merkitse, että kyseinen ehto ei rajoita tavaroiden vapaata liikkuvuutta perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
48 Neljänteen kysymykseen on siten vastattava, että perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuna tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä on pidettävä sellaista kansallista säädöstä, jonka mukaan edellytyksenä sille, että päiväksi, jona maahan tuotu ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, vahvistetaan ajoneuvon rekisteriotteen antamispäivä, on se, että kyseinen ajoneuvo ei ole ollut kahta päivää pitempään rekisteröitynä toisessa jäsenvaltiossa.
Viides ja kuudes kysymys
49 Viidennellä ja kuudennella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy lähinnä sitä, voiko asetuksen kaltainen kansallinen säännös siitä huolimatta, että se rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta, olla perusteltu liikenneturvallisuutta ja/tai ympäristönsuojelua koskevien pakottavien vaatimusten vuoksi ja onko tällainen rajoitus näihin päämääriin nähden oikeasuhteinen.
50 Tältä osin kysytään, että onko tähän kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että rinnakkaistuoja voi sopia siihen jäsenvaltioon, josta ajoneuvo tuodaan, sijoittautuneen tavarantoimittajansa kanssa siitä, että tämä hakee tässä jäsenvaltiossa myönnettävän rekisteriotteen antamisen jälkeen lykkäystä näin myönnetylle hyväksynnälle ja luopuu lykkäyksestä, kun rinnakkaistuoja pyytää rekisteröintiä siinä jäsenvaltiossa, johon ajoneuvo tuodaan.
51 Snellers väittää, ettei liikenneturvallisuutta ja/tai ympäristönsuojelua koskevilla näkökohdilla voida perustella riidanalaista edellytystä. Sitä paitsi vaikka tällaista kaupan estettä pidettäisiin perusteltuna, sen ei voida katsoa olevan oikeasuhteinen tavoiteltuun päämäärään nähden, jos se ei mahdollista ajoneuvon osoittamista uudeksi.
52 Alankomaiden hallitus toteaa, että riidanalainen edellytys on perusteltu liikenneturvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevien pakottavien vaatimusten vuoksi. Ne intressit, jotka asetuksella halutaan ottaa huomioon, kun siinä määritellään päivä, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, ovat sellaisia, että kyseisen päivän vahvistamista koskevaan sääntöön voidaan tosiasiallisen tilanteen nojalla hyväksyä poikkeuksia vain hyvin rajoitetusti. Muussa tapauksessa tavoiteltavia päämääriä ei voida saavuttaa ainakaan riittävässä määrin. Kyseiseen sääntöön säädetään asetuksessa poikkeus, jonka mukaan ensimmäisen henkilökohtaisen rekisteröinnin päivämäärä on ratkaiseva, ja tämä myönnytys voidaan tehdä vain tiukkojen edellytysten vallitessa.
53 Ranskan hallituksen mukaan terveyden ja ympäristön suojeleminen ajoneuvojen ja niiden saastuttavien pakokaasujen valvontaa koskevilla säännöillä voi olla näkökohta, jonka vuoksi asetus on perusteltu toimenpide. Toimenpiteen oikeasuhteisuuden osalta Ranskan hallitus toteaa, että Alankomaiden maantieteellinen sijainti mahdollistaa sen, että ajoneuvo ostetaan ja tuodaan maahan viralliseen jakeluverkkoon nähden rinnakkaista väylää käyttäen mistä tahansa jäsenvaltiosta 2 500 kilometrin säteellä ja kahdessa päivässä.
54 Komission mukaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta voi olla perusteltua rajoittaa liikenneturvallisuuden vuoksi. Mitä vanhempi auto on ja mitä enemmän sitä on käytetty, sitä tärkeämpää on valvoa, että auto on edelleen turvallisuutta koskevien perusvaatimusten mukainen. Kansallisen säädöksen on kuitenkin oltava välttämätön ja oikeasuhteinen sillä tavoiteltuun päämäärään nähden, eikä tämä edellytys täyty esillä olevassa asiassa. Se seikka, että ajoneuvo on ollut rekisteröitynä toisessa jäsenvaltiossa kauemmin kuin kaksi päivää, ei nimittäin kerro mitään ajoneuvon iästä tai käyttöasteesta.
55 Tältä osin on huomattava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuja tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksia voidaan perustella liikenneturvallisuuden (ks. asia C-55/93, Van Schaik, tuomio 5.10.1994, Kok. 1994, s. I-4837) ja ympäristönsuojelun (ks. asia C-341/95, Bettati, tuomio 14.7.1998, Kok. 1998, s. I-4355, 62 kohta) kaltaisilla pakottavilla vaatimuksilla ja ettei siten ole poissuljettua, että asetuksen kaltaiset kansalliset säädökset, joissa määritellään perusteet sen päivän vahvistamiseksi, jona ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, voivat olla perusteltuja. Kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, onko näin myös pääasian osalta.
56 Jos kansallinen tuomioistuin katsoo asiaa tutkittuaan, että kyseessä oleva säädös on perusteltu liikenneturvallisuutta ja/tai ympäristönsuojelua koskevien näkökohtien nojalla, sen on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. em. asia Bettati, tuomion 63 ja 64 kohta) vielä tarkastettava, että riidanalaisesta edellytyksestä johtuva ja erityisesti rinnakkaistuojiin vaikuttava tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitus on välttämätön liikenneturvallisuuden varmistamiseksi ja/tai ympäristön suojelemiseksi ja että se ei ole suhteeton sillä tavoiteltaviin päämääriin nähden eli ettei muun muassa ole mahdollista toteuttaa muita toimenpiteitä, jotka olisivat vähemmän rajoittavia.
57 Tältä osin on todettava, että se seikka, että ajoneuvo on ollut rekisteröitynä toisessa jäsenvaltiossa kauemmin kuin kaksi päivää, ei kerro mitään ajoneuvon iästä tai käyttöasteesta, kuten komissio on huomauttanut, ja että ajoneuvon tekninen kunto ja ajoneuvon uutuudesta ja käyttämättömyydestä annetun myyjän ilmoituksen todenperäisyys voidaan varmistaa katsastuksen perusteella ainakin tietyssä määrin.
58 Tähän on lisättävä, että rinnakkaistuojalla ja hänen jälleenmyyjällään oleva mahdollisuus tehdä tämän tuomion 50 kohdassa mainitun kaltaisia sopimuksia voidaan ottaa huomioon arvioitaessa, onko riidanalainen edellytys sillä tavoiteltavaan päämäärään nähden oikeasuhteinen. Tällaisen seikan huomioon ottamiseksi rinnakkaistuojalla on kuitenkin todella oltava käytettävissään tällainen mahdollisuus.
59 Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava edellä esitettyjen huomioiden valossa, että riidanalainen edellytys on todella välttämätön liikenneturvallisuuden varmistamiseksi ja/tai ympäristön suojelemiseksi ja että siitä johtuva rajoitus ei ole suhteeton sillä tavoiteltaviin päämääriin nähden eli ettei muun muassa ole mahdollista toteuttaa muita toimenpiteitä, jotka olisivat vähemmän rajoittavia.
60 Edellä esitetyn perusteella viidenteen ja kuudenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen kaltainen kansallinen säädös voi siitä huolimatta, että se rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta, olla perusteltu liikenneturvallisuuden ja/tai ympäristönsuojelun kaltaisten pakottavien vaatimusten vuoksi, jos voidaan osoittaa, että siitä johtuva rajoitus on välttämätön liikenneturvallisuuden varmistamiseksi ja/tai ympäristön suojelemiseksi ja että se ei ole suhteeton sillä tavoiteltaviin päämääriin nähden eli ettei muun muassa ole mahdollista toteuttaa muita toimenpiteitä, jotka olisivat vähemmän rajoittavia.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
61 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden, Belgian, Ranskan, Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Nederlandse Raad van Staten 10.8.1998 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Arvioitaessa, onko 9.12.1994 annetun Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaaldin kaltainen kansallinen säädös teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetussa neuvoston direktiivissä 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 28.3.1988 annetulla neuvoston direktiivillä 88/182/ETY, tarkoitettu tiedoksiantovelvollisuuden piiriin kuuluva tekninen määräys, ei ole otettava huomioon direktiivin 83/189/ETY olennaisesta muuttamisesta toisen kerran 23.3.1994 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/10/EY tehtyjä myöhempiä muutoksia.
2) Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaaldin kaltainen kansallinen säädös, jossa määritellään se päivä, jona maahan tuotu ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, ei kuulu direktiivin 83/189/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 88/182/ETY, soveltamisalaan.
3) Kansallinen säädös, jonka mukaan se, että päiväksi, jona maahan tuotu ajoneuvo on hyväksytty ensimmäistä kertaa liikenteessä käytettäväksi, vahvistetaan ajoneuvon rekisteriotteen antamispäivä, edellyttää, että kyseinen ajoneuvo ei ole ollut kahta päivää pitempään rekisteröitynä toisessa jäsenvaltiossa, on perustamissopimuksen 30 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) tarkoitettu tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide.
4) Kansallinen säädös voi siitä huolimatta, että se rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta, olla perusteltu liikenneturvallisuuden ja/tai ympäristönsuojelun kaltaisten pakottavien vaatimusten vuoksi, jos voidaan osoittaa, että siitä johtuva rajoitus on välttämätön liikenneturvallisuuden varmistamiseksi ja/tai ympäristön suojelemiseksi ja että se ei ole suhteeton sillä tavoiteltaviin päämääriin nähden eli ettei muun muassa ole mahdollista toteuttaa muita toimenpiteitä, jotka olisivat vähemmän rajoittavia.