62017TO0130
ORDONANȚA PREȘEDINTELUI TRIBUNALULUI
21 iulie 2017 (
*1
)
„Măsuri provizorii – Piața internă din sectorul gazelor naturale – Directiva 2009/73/CE – Cerere formulată de Bundesnetzagentur având ca obiect modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii pentru exploatarea gazoductului OPAL – Decizia Comisiei privind modificarea condițiilor de derogare de la normele Uniunii – Cerere de suspendare a executării – Lipsa urgenței”
În cauza T‑130/17 R,
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A., cu sediul în Varșovia (Polonia), reprezentată de M. Jeżewski, avocat,
reclamantă,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de O. Beynet și de K. Herrmann, în calitate de agenți,
pârâtă,
susținută de
Republica Federală Germania, reprezentată de T. Henze și de R. Kanitz, în calitate de agenți,
intervenientă,
având ca obiect o cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și prin care se solicită suspendarea executării Deciziei C(2016) 6950 final a Comisiei din 28 octombrie 2016 privind modificarea condițiilor de derogare a gazoductului OPAL de la normele referitoare la accesul terților și la reglementarea privind tarifele stabilită prin Directiva 2003/55/CE,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dă prezenta
Ordonanță
Istoricul cauzei
1
Prin Decizia C(2009) 4694 din 12 iunie 2009, Comisia Comunităților Europene a solicitat Bundesnetzagentur (BNetzA, Autoritatea de Reglementare în domeniul Energiei, Germania), în temeiul articolului 22 din Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO 2003, L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80), modificarea deciziei sale din 25 februarie 2009 de excludere a capacităților de transport privind proiectul gazoductului Ostseepipeline‑Anbindungsleitung (OPAL), care reprezintă secțiunea terestră, la est, a gazoductului Nord Stream 1, al cărui punct de intrare se află în apropierea localității Lubmin, aproape de Greifswald, în Germania, iar punctul de ieșire în localitatea Brandov, în Republica Cehă, de la aplicarea normelor de acces al terților prevăzute la articolul 18 din directiva menționată și a normelor privind tarifele prevăzute la articolul 25 alineatele (2)-(4).
2
Decizia Comisiei din 12 iunie 2009 stabilea următoarele condiții:
„(a)
Fără a aduce atingere normei care figurează la litera (b), o întreprindere dominantă pe una sau pe mai multe piețe mari ale gazelor naturale în amonte sau în aval care acoperă Republica Cehă nu este autorizată să rezerve, într‑un an, peste 50 % din capacitățile de transport ale gazoductului OPAL la frontiera cehă. Rezervările întreprinderilor care fac parte din același grup, precum Gazprom și Wingas, vor fi examinate împreună. Rezervările întreprinderilor dominante/grupurilor de întreprinderi dominante care au încheiat contracte importante pe termen lung pentru aprovizionarea cu gaze naturale vor fi examinate într‑o formă agregată […]
(b)
Limita de 50 % din capacități poate fi depășită în cazul în care întreprinderea în cauză cedează pieței un volum de 3 miliarde m3 de gaze pe gazoductul OPAL, potrivit unei proceduri deschise, transparente și nediscriminatorii («program de cesiune de gaze naturale»). Societatea care administrează gazoductul sau întreprinderea care are obligația să efectueze programul trebuie să garanteze disponibilitatea capacităților de transport corespunzătoare și alegerea liberă a punctului de ieșire («program de cesiune de capacități»). Forma programelor de «cesiune de gaze» și de «cesiune de capacități» este supusă aprobării BNetzA.”
3
La 7 iulie 2009, BNetzA a modificat decizia sa din 25 februarie 2009, adaptând‑o la condițiile menționate mai sus, prevăzute în decizia Comisiei din 12 iunie 2009. Derogarea de la norme a fost acordată de BNetzA pentru o perioadă de 22 de ani.
4
Gazoductul OPAL a fost pus în funcțiune la 13 iulie 2011 și are o capacitate de aproximativ 36,5 miliarde m3. În temeiul deciziei Comisiei din 12 iunie 2009 și al deciziei BNetzA din 25 februarie 2009, astfel cum a fost modificată prin decizia acesteia din 7 iulie 2009, capacitățile gazoductului OPAL au fost exceptate total de la aplicarea normelor referitoare la accesul reglementat al terților și a normelor privind tarifele în temeiul Directivei 2003/55.
5
Cota de 50 % nerezervată din capacitatea acestui gazoduct nu a fost niciodată utilizată, dat fiind că Gazprom nu a pus în aplicare programul de cesiune de gaze naturale prevăzut în decizia Comisiei din 12 iunie 2009. Capacitatea de intrare a gazoductului din apropierea Greifswald prezintă interes doar pentru terții care sunt în măsură să introducă gaze naturale pe la acest punct al gazoductului. În configurația tehnică actuală, gazele naturale pot fi furnizate pe la acest punct de intrare numai prin intermediul gazoductului Nord Stream 1, utilizat de grupul Gazprom pentru a transporta gaze naturale care provin din zăcămintele rusești, astfel încât doar 50 % din capacitatea de transport a gazoductului OPAL pare să fie utilizată a priori.
6
La 13 mai 2016, BNetzA a notificat Comisiei, în temeiul articolului 36 din Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55 (JO 2009, L 211, p. 94), intenția sa de a modifica anumite dispoziții ale derogării acordate în 2009 pentru tronsonul gazoductului OPAL administrat de Opal Gastransport GmbH & Co. KG (denumit în continuare „OGT”).
7
La 28 octombrie 2016, Comisia a adoptat, în temeiul articolului 36 alineatul (9) din Directiva 2009/73, Decizia C(2016) 6950 final privind modificarea condițiilor de derogare a gazoductului OPAL de la normele referitoare la accesul terților și la reglementarea privind tarifele stabilită prin Directiva 2003/55 (denumită în continuare „decizia atacată”), care este adresată BNetzA.
8
În decizia atacată, Comisia a menținut derogarea de la normele de acces al terților acordată gazoductului OPAL pentru tronsonul cuprins între punctul de intrare situat aproape de Greifswald și punctul de ieșire situat la Brandov pentru un maxim de 50 % din capacități, pe care aceasta îl aprobase deja în decizia din 12 iunie 2009. În schimb, cota de 50 % rămasă din capacitatea pe acest tronson – neutilizată până atunci ca urmare a nepunerii în aplicare de către Gazprom a programului de cesiune de gaze naturale – a fost eliberată, cu alte cuvinte supusă normelor de acces al terților. Această eliberare trebuie să intervină sub forma unei repartizări a capacităților de transport, pe care administratorul gazoductului are obligația să le atribuie în cadrul unei licitații transparente și nediscriminatorii.
9
Întrucât această punere la dispoziție nediscriminatorie și transparentă a capacităților de transport astfel eliberate poate conduce de asemenea, de facto, la utilizarea lor de către Gazprom eksport, Comisia, pentru a se asigura că terții pot avea acces în mod efectiv la capacitățile „eliberate”, a indicat plafonul propus de BNetzA cu privire la capacitățile de interconectare de tipul FZK („feste frei zuordenbare Kapazitäten”, capacități ferme care pot fi atribuite liber) la punctul de ieșire al gazoductului. Astfel, administratorul gazoductului OPAL va avea obligația să pună la dispoziția altor utilizatori decât societatea dominantă pe piața cehă a gazelor naturale, în cadrul unei licitații, o capacitate de interconectare FZK cu un volum inițial de 3,2 milioane kWh. În cazul în care totuși pare că, la licitația anuală, cererea de capacități de tipul FZK la punctul de ieșire din Brandov depășește 90 % din capacitățile oferite, BNetzA are obligația să mărească cu 1,6 milioane kWh cantitatea capacităților FZK disponibile la data următoarei licitații anuale. Capacitățile FZK disponibile pot atinge la final un volum de 6,4 milioane kWh, respectiv 20 % din capacitatea totală a gazoductului OPAL.
10
În plus, ținând seama de caracterul ascendent al licitațiilor și pentru a evita orice supralicitare din partea entității dominante pe piața cehă, Comisia a introdus o condiție suplimentară potrivit căreia o asemenea entitate poate depune oferta sa, în cadrul vânzării la licitație a capacităților FZK, numai la prețul de bază al capacităților, implicând astfel ca prețul propus să nu poată depăși prețul de bază mediu al tarifului reglementat în rețeaua de transport din zona comercială Gaspool în Germania către Republica Cehă pentru produse comparabile în același an.
11
La 28 noiembrie 2016, BNetzA a modificat derogarea acordată administratorului gazoductului OPAL prin decizia din 25 februarie 2009 în conformitate cu decizia atacată.
Procedura și concluziile părților
12
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 1 martie 2017, reclamanta, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A. (denumită în continuare „PGNiG”), a introdus o acțiune în anularea deciziei atacate.
13
Prin actul separat depus la grefa Tribunalului în aceeași zi, PGNiG a introdus prezenta cerere de măsuri provizorii prin care solicită în esență președintelui Tribunalului:
–
suspendarea executării deciziei atacate, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală;
–
obligarea Comisiei să impună BNetzA ca aceasta să ia toate măsurile juridice posibile în vederea suspendării, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, a executării unei decizii, a unei tranzacții, a unei convenții de drept public sau a oricărei alte măsuri de aplicare prin care se modifică, se completează, se abrogă sau care afectează în alt mod decizia BNetzA din 25 februarie 2009, în versiunea acesteia din 7 iulie 2009;
–
obligarea BNetzA la luarea tuturor măsurilor juridice necesare în vederea suspendării, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, a punerii în aplicare a deciziei, a tranzacției, a contractului de tranzacție sau a oricărei alte măsuri de aplicare prin care se modifică, se completează, se abrogă sau care privește în alt mod decizia BNetzA din 25 februarie 2009, în versiunea acesteia din 7 iulie 2009;
–
obligarea Comisiei să impună OGT ca aceasta să suspende, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, vânzarea la licitație a capacităților de transport care decurg din punerea în aplicare a deciziei atacate și acordarea accesului la capacitățile de transport ale gazoductului OPAL în alte condiții decât cele stabilite prin decizia BNetzA din 25 februarie 2009, în versiunea acesteia din 7 iulie 2009;
–
obligarea OGT la suspendarea, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, a vânzării la licitație a capacităților de transport care decurg din punerea în aplicare a deciziei atacate și acordarea accesului la capacitățile de transport ale gazoductului OPAL în alte condiții decât cele stabilite prin decizia BNetzA din 25 februarie 2009, în versiunea acesteia din 7 iulie 2009;
–
obligarea Comisiei să impună BNetzA, OGT, OAO Gazprom și OOO Gazprom ca acestea să suspende, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, punerea în aplicare a contractului de tranzacție în condițiile aprobate prin decizia atacată;
–
obligarea BNetzA, OGT, OAO Gazprom și OOO Gazprom la suspendarea, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata în cauza principală, a punerii în aplicare a contractului de tranzacție în condițiile aprobate prin decizia atacată.
14
Prin Ordonanța din 23 decembrie 2016, PGNiG Supply & Trading/Comisia (T‑849/16 R), și prin Ordonanța din 23 decembrie 2016, Polonia/Comisia (T‑883/16 R), președintele Tribunalului, în temeiul articolului 157 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a suspendat executarea deciziei atacate, solicitată de reclamante în aceste două cauze, până la pronunțarea ordonanțelor prin care se finalizează judecata în aceste proceduri privind măsurile provizorii.
15
În observațiile formulate cu privire la cererea de măsuri provizorii depuse la grefa Tribunalului la 15 martie 2017, Comisia solicită în esență președintelui Tribunalului:
–
respingerea acestei cereri;
–
obligarea PGNiG la plata cheltuielilor de judecată.
16
La 22 martie 2017, Gazprom eksport a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură privind măsurile provizorii în susținerea concluziilor Comisiei. La 4 aprilie 2017, Comisia și PGNiG au depus observații cu privire la această cerere.
17
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 30 martie 2017, OGT a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură privind măsurile provizorii în susținerea concluziilor Comisiei. La 6 aprilie 2017, Comisia și PGNiG au depus observații cu privire la această cerere.
18
La 28 aprilie 2017, președintele Tribunalului a admis cererea de intervenție formulată de Republica Federală Germania, depusă la 28 martie 2017, în privința căreia atât Comisia, cât și PGNiG nu au exprimat obiecții în observațiile lor depuse la 7 aprilie 2017. Memoriul în intervenție formulat de Republica Federală Germania în susținerea concluziilor Comisiei a fost înregistrat de grefa Tribunalului la 15 mai 2017. La 29 mai 2017, Comisia și PGNiG au depus observații cu privire la acest memoriu.
19
Prin scrisoarea din 22 iunie 2017, părțile au fost invitate la o ședință stabilită la 5 iulie 2017, pentru a‑și prezenta argumentele cu privire la condițiile referitoare la urgență și la evaluarea comparativă a intereselor.
20
OGT și Gazprom au fost de asemenea invitate să asiste la ședință pentru a‑și prezenta argumentele referitoare la evaluarea comparativă a intereselor, fără a aduce atingere deciziei finale privind admiterea cererilor lor de intervenție respective.
21
La 5 iulie 2017, PGNiG, Comisia și Republica Federală Germania, precum și cele două persoane care solicită să intervină și‑au prezentat argumentele în ședință și au răspuns la întrebările adresate de președintele Tribunalului. Deși OGT și Gazprom au fost autorizate să își prezinte argumentele cu privire la evaluarea comparativă a intereselor existente în cadrul prezentei cereri de măsuri provizorii, președintele Tribunalului și‑a amânat totuși decizia cu privire la admiterea lor definitivă.
În drept
Considerații generale
22
Din coroborarea articolelor 278 și 279 TFUE, pe de o parte, cu articolul 256 alineatul (1) TFUE, pe de altă parte, rezultă că judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii, în măsura în care consideră că împrejurările o impun, poate ordona suspendarea executării actului atacat în fața Tribunalului sau poate dispune măsurile provizorii necesare, în temeiul articolului 156 din Regulamentul de procedură. Cu toate acestea, articolul 278 TFUE consacră principiul caracterului nesuspensiv al acțiunilor, actele adoptate de instituțiile Uniunii Europene beneficiind de o prezumție de legalitate. Așadar, numai cu titlu excepțional judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii poate dispune suspendarea executării unui act atacat în fața Tribunalului sau stabilirea unor măsuri provizorii (Ordonanța din 19 iulie 2016, Belgia/Comisia, T‑131/16 R, EU:T:2016:427, punctul 12).
23
În plus, articolul 156 alineatul (4) prima teză din Regulamentul de procedură prevede că cererile de măsuri provizorii trebuie să indice „obiectul litigiului, împrejurările care demonstrează urgența, precum și motivele de fapt și de drept care justifică la prima vedere dispunerea măsurii provizorii solicitate”.
24
Astfel, suspendarea executării unui act și adoptarea celorlalte măsuri provizorii pot fi dispuse de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii dacă se demonstrează că sunt justificate la prima vedere în fapt și în drept (fumus boni iuris) și că sunt urgente în măsura în care, pentru a evita prejudicierea gravă și ireparabilă a intereselor părții care le solicită, trebuie adoptate și trebuie să își producă efectele anterior pronunțării hotărârii în litigiul principal. Aceste condiții sunt cumulative, astfel încât cererile de măsuri provizorii trebuie respinse dacă una dintre ele nu este îndeplinită. Dacă este cazul, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii trebuie de asemenea să evalueze comparativ interesele prezente în cauză (a se vedea Ordonanța din 2 martie 2016, Evonik Degussa/Comisia, C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, punctul 21 și jurisprudența citată).
25
În cadrul acestei examinări de ansamblu, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii dispune de o largă putere de apreciere și are libertatea de a determina, în lumina particularităților speței, modul în care diferitele condiții trebuie verificate, precum și ordinea examinării acestora, în măsura în care nicio normă de drept nu îi impune o schemă de analiză prestabilită pentru aprecierea necesității de a lua unele măsuri provizorii [a se vedea Ordonanța din 19 iulie 2012, Akhras/Consiliul, C‑110/12 P(R), nepublicată, EU:C:2012:507, punctul 23 și jurisprudența citată].
26
În împrejurările cauzei, fără să fie nevoie să se pronunțe cu privire la cauzele de inadmisibilitate invocate de Comisie, trebuie să se analizeze mai întâi dacă este îndeplinită condiția privind urgența.
Cu privire la urgență
27
Pentru a verifica dacă măsurile provizorii solicitate sunt urgente, trebuie amintit că scopul procedurii privind măsurile provizorii este de a garanta deplina eficacitate a viitoarei hotărâri definitive în vederea evitării unei lacune în protecția juridică asigurată de instanța Uniunii. Pentru atingerea acestui obiectiv, urgența trebuie apreciată în raport cu necesitatea care există de a statua cu titlu provizoriu, în scopul de a evita cauzarea unui prejudiciu grav și ireparabil părții care solicită protecția provizorie. Revine acestei părți sarcina să facă dovada că nu poate aștepta finalizarea procedurii aferente acțiunii pe fond fără să suporte un prejudiciu grav și ireparabil (a se vedea Ordonanța din 14 ianuarie 2016, AGC Glass Europe și alții/Comisia, C‑517/15 P‑R, EU:C:2016:21, punctul 27 și jurisprudența citată).
28
În speță, PGNiG își exprimă temerea că va suferi un prejudiciu care constă în esență în pierderea, pe de o parte, a accesului la surse de aprovizionare diversificate și, pe de altă parte, a posibilității de a asigura securitatea și continuitatea aprovizionării clienților finali în Polonia, în cazul respingerii cererii de măsuri provizorii.
29
Astfel, aceasta consideră că decizia atacată va avea drept efect limitarea posibilităților de diversificare a surselor de achiziționare de gaze naturale fie ca urmare a creșterii gradului de dependență a aprovizionării de către Gazprom, fie ca urmare a necesității suportării costurilor mai ridicate de furnizare a gazelor naturale de către actori alternativi. Această limitare ar avea, așadar, o incidență asupra securității și a continuității aprovizionării, pe care PGNiG ar avea obligația să o garanteze în temeiul „Legii privind energia” și al statutelor sale.
30
În primul rând, în ceea ce privește afirmația referitoare la pierderea accesului la surse de aprovizionare diversificate, PGNiG subliniază că rezervările capacităților de transport scoase la licitație în conformitate cu noile condiții de utilizare a gazoductului OPAL se vor putea efectua pentru o perioadă de 15 ani. Or, aceasta afirmă că trebuie să se aștepte ca Gazprom să rezerve cea mai mare parte a capacităților de transport pentru această perioadă, consolidând astfel situația pentru următorii 15 ani.
31
Astfel, PGNiG susține că executarea deciziei atacate va permite Gazprom să rezerve cel puțin 90 % din capacitățile de transport ale gazoductului OPAL. Decizia atacată ar organiza scoaterea la licitație a 50 % din capacitatea totală de transport a gazoductului OPAL. Cu toate acestea, potrivit PGNiG S. A., condițiile derogării normative stabilite în decizia atacată vor avea drept consecință să permită Gazprom să obțină cel puțin 80 % din capacitățile de transport reglementate parțial ale gazoductului OPAL care fac obiectul licitațiilor. Întrucât cealaltă cotă de 50 % din capacitățile de transport ale gazoductului OPAL este exclusă de la aplicarea dreptului Uniunii, precum și a normelor cu privire la accesul terților și acordată în totalitate Gazprom, aceasta din urmă ar putea beneficia în realitate de un acces garantat la cel puțin 90 % din capacitățile totale de transport ale gazoductului OPAL. Prin urmare, permițând Gazprom să utilizeze aproape în totalitate aceste capacități de transport pentru o perioadă de 15 ani, decizia atacată ar modifica în mod semnificativ piața poloneză a distribuției gazelor naturale.
32
Pe de altă parte, PGNiG precizează că rezervarea pe termen lung de către Gazprom a capacităților de transport suplimentare, nou „eliberate”, ale gazoductului OPAL va avea efecte ireversibile asupra contractelor în aval încheiate de operatorii implicați în transportul, distribuția și livrarea de gaze furnizate de Gazprom. Astfel, potrivit PGNiG, rezervările, care iau forma unor convenții de drept privat, vor fi ulterior surse de drepturi și de obligații pentru persoane fizice sau juridice, supuse protecției, independent de finalizarea acțiunii principale. Prin urmare, nici chiar anularea deciziei atacate nu va putea conduce la o anulare a contractelor de transport sau de furnizare de gaze prin intermediul gazoductului OPAL. Aceasta subliniază de asemenea că contractele de transport respective vor avea drept consecință paralelă încheierea unor contracte de comercializare a gazelor naturale, generând astfel un obstacol suplimentar pentru rezilierea contractelor de transport.
33
Astfel, dată fiind, pe de o parte, complexitatea relațiilor dintre autoritățile administrative și entitățile individuale implicate și, pe de altă parte, a raporturilor juridice dintre aceste entități care vor acționa pe baza unor acte care beneficiază de prezumția de legalitate a deciziei atacate, PGNiG consideră că nu va fi posibil să obțină repararea prejudiciului său.
34
Fără să fie necesar să se aprecieze caracterul eventual ipotetic al comportamentului pe care Gazprom îl va adopta cu ocazia scoaterii la licitație a capacităților de transport eliberate prin decizia atacată, este suficient să se arate că prejudiciul pretins pare, a priori, să depindă de caracterul ireversibil pe termen lung al situațiilor născute sub regimul juridic instituit prin decizia atacată.
35
Astfel, PGNiG pare să considere că posibilitatea Gazprom de a efectua, cu ocazia următoarelor licitații anuale pentru partea de 50 % din capacitățile de transport eliberate prin decizia atacată, rezervări pe termen lung va avea drept efect consolidarea situației astfel încât întinderea efectelor juridice ale deciziei atacate ar depăși cu mult durata existenței sale juridice.
36
Trebuie să se arate însă că această analiză se întemeiază pe o înțelegere eronată a funcționării ordinii juridice proprii instituite prin tratate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iulie 1964, Costa, 6/64, EU:C:1964:66, p. 1158). În cazul anulării deciziei atacate, condițiile de utilizare a gazoductului OPAL, astfel cum au fost autorizate prin această decizie, nu se vor mai putea aplica. În consecință, niciun act de drept privat întemeiat pe aceste condiții nu va putea fi pus în aplicare. Comisia a subliniat în mod întemeiat tocmai acest aspect atât în înscrisurile sale, cât și în ședința din 5 iulie 2017, ca de altfel și Republica Federală Germania cu această ultimă ocazie.
37
În această privință, pe lângă obstacolele juridice, a căror existență nu poate fi admisă, astfel cum s‑a amintit la punctul 36 de mai sus, PGNiG invocă în continuare existența unor dificultăți practice la punerea în aplicare a efectelor unei asemenea anulări. Și această obiecție trebuie însă respinsă. Astfel, pe de o parte, după cum a subliniat în mod categoric Comisia în observațiile sale la memoriul în intervenție formulat de Republica Federală Germania, precum și în ședința din 5 iulie 2017 și Republica Federală Germania cu această ultimă ocazie, dacă Tribunalul anulează decizia atacată, contractele de rezervare de produse de capacitate pentru perioadele ulterioare pronunțării hotărârii Tribunalului nu vor putea fi executate. Pe de altă parte, în ședința respectivă, Comisia a subliniat că, în primul rând, din condițiile generale ale contractului aplicabile transportului de gaze prin intermediul gazoductului OPAL reieșea că contractul de transport încheiat între utilizatorii rețelei și OGT în ceea ce privește achiziționarea produselor de capacitate prin intermediul licitațiilor ar putea fi reziliat imediat pentru motive importante, anularea deciziei Comisiei de către Tribunal înscriindu‑se, fără îndoială, printre aceste motive; în al doilea rând, anularea respectivă ar constitui o împrejurare fortuită care are consecințe juridice asupra contractului, în sensul că ar justifica adaptarea condițiilor contractului respectiv, și, în al treilea rând, aceste condiții generale ar permite OGT să modifice condițiile contractului în viitor dacă necesitatea de a ține seama de modificarea situației juridice ar impune acest lucru, de exemplu în prezența unei hotărâri pronunțate de o instanță internațională. Mai mult, nu pare exclus a priori ca, având în vedere litigiul aflat pe rolul Tribunalului, o clauză de salvgardare să fie introdusă în toate contractele semnate cu privire la viitoarele licitații (de exemplu contractele în aval încheiate de operatorii implicați în transportul, distribuția și livrarea de gaze naturale furnizate de Gazprom, dar și contractele de comercializare a gazelor naturale), pentru a prevedea consecințele unei noi eventuale suspendări a deciziei atacate sau a unei anulări a acesteia din urmă. În orice caz, întrucât procedurile în fața Tribunalului au fost deschise împotriva deciziei atacate, există, fără îndoială, un risc comercial care nu va putea fi ignorat de actorii de pe piață.
38
În sfârșit, PGNiG subliniază faptul că, în pofida în special a Ordonanței din 23 decembrie 2016, PGNiG Supply & Trading/Comisia (T‑849/16 R), și a Ordonanței din 23 decembrie 2016, Polonia/Comisia (T‑883/16 R), gazoductul OPAL a fost exploatat la un nivel care face dovada unei utilizări a capacităților organizate înaintea suspendării executării deciziei atacate care respectă condițiile autorizate prin decizia respectivă. În această privință, este suficient să se arate, în primul rând, că, deși se pot pune întrebări legitime asupra faptelor care privesc utilizarea capacităților de transport prin intermediul gazoductului OPAL care au urmat după adoptarea ordonanțelor menționate, din elementele de la dosar, confirmate în ședința din 5 iulie 2017, reiese că utilizarea actuală a acestui gazoduct este în prezent reglementată într‑adevăr conform condițiilor aplicabile înaintea adoptării deciziei atacate și, în al doilea rând, că, deși în această ședință Republica Federală Germania a confirmat că anumite contracte, legate de licitațiile organizate înaintea adoptării Ordonanței din 23 decembrie 2016, PGNiG Supply & Trading/Comisia (T‑849/16 R), și a Ordonanței din 23 decembrie 2016, Polonia/Comisia (T‑883/16 R), au fost executate cu încălcarea efectelor suspendării pronunțate de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii în ordonanțele sale, aceasta a subliniat totuși confuzia din jurul acestei situații. Astfel, în urma adoptării ordonanțelor amintite, a fost inițiată o procedură în fața Oberlandesgericht (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf, Germania) care a condus la adoptarea unei decizii din 30 decembrie 2016 prin care a fost suspendat acordul încheiat între OGT și BNetzA la 28 noiembrie 2016. Republica Federală Germania a considerat astfel în mod eronat, după cum a recunoscut în ședință, că era vizată numai organizarea de licitații în viitor, excluzând orice efect asupra executării contractelor legate de licitațiile anterioare. În lumina schimbului de memorii care a avut loc ulterior în cadrul prezentei proceduri, Republica Federală Germania consideră că o asemenea interpretare eronată nu s‑ar putea repeta nici în eventualitatea unei noi suspendări pronunțate de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii, nici a unei anulări a deciziei atacate de către Tribunal. În această privință, ea a precizat că legislația germană îi acorda competențe de a emite ordine împotriva BNetzA care sunt suficiente pentru a asigura efectul deplin al deciziilor Tribunalului și ale judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii. În consecință, niciun element nu permite să se considere că o nouă suspendare, dispusă în ipoteza unei sesizări a judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii în temeiul articolului 160 din Regulamentul de procedură, și anularea deciziei atacate nu ar fi urmate de efecte care corespund unor asemenea hotărâri judecătorești.
39
Din considerațiile de mai sus rezultă că, chiar dacă caracterul lor cert ar fi demonstrat cu gradul de probabilitate necesar, toate consecințele legate de evenimentele descrise la punctele 30-32 de mai sus, departe de a privi o perioadă de 15 ani, ar fi, în fapt, limitate la perioada care precedă data pronunțării hotărârii Tribunalului prin care se finalizează judecata în cauza principală.
40
Prin urmare, doar ipoteza descrisă la punctele 30 și 31 de mai sus, avută în vedere de PGNiG, s‑ar putea produce eventual în perioada care precedă adoptarea hotărârii Tribunalului prin care se finalizează judecata în cauza principală. Or, această ipoteză, care constă în utilizarea a cel puțin 90 % din capacitățile de transport ale gazoductului OPAL de către Gazprom, nu constituie în sine prejudiciul invocat de PGNiG, întrucât acesta depinde de menținerea pe termen lung a acestei situații. În consecință, chiar dacă efectele acestei ipoteze ar fi ireversibile, cerința demonstrării unui prejudiciu grav și ireparabil pentru PGNiG care să justifice adoptarea măsurilor provizorii solicitate nu ar fi îndeplinită.
41
În al doilea rând, în ceea ce privește afirmația referitoare la pierderea posibilității de a asigura securitatea și continuitatea aprovizionării clienților finali în Polonia, PGNiG precizează că aceasta este responsabilă, în calitate de vânzător din oficiu, de aprovizionarea cu gaze naturale a clienților în Polonia, astfel cum rezultă din statutele sale.
42
Or, aceasta consideră că, în măsura în care decizia atacată va conduce la creșterea capacităților de transport prin intermediul gazoductului OPAL, exploatarea celorlalte gazoducte care permit exportul de gaze naturale de către Gazprom către Europa Occidentală, în special gazoductele Yamal‑Europe și Fraternité, se va diminua. Această reducere a utilizării ar genera o majorare a tarifelor pentru transporturile care provin din vest. Majorarea tarifelor de transport ar diminua astfel competitivitatea furnizorilor alternativi de gaze naturale din vest și din sud în raport cu Gazprom, care utilizează în est puncte de intrare „monopolizate” în rețeaua poloneză de transport. Prin urmare, acest lucru ar limita posibilitățile de diversificare a surselor de achiziționare de gaze naturale de către PGNiG, ceea ce ar avea o incidență asupra securității și a continuității aprovizionării în măsura în care, potrivit reclamantei, Gazprom și‑ar putea limita livrările prin intermediul gazoductului Yamal‑Europe, în temeiul deciziei atacate. PGNiG subliniază că acest lucru va genera în mod automat și imediat un risc cu privire la realizarea sarcinilor sale care vizează în special asigurarea securității și a continuității aprovizionării, inclusiv către clienții protejați în sensul Regulamentului (UE) nr. 994/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 octombrie 2010 privind măsurile de garantare a securității aprovizionării cu gaze naturale și de abrogare a Directivei 2004/67/CE a Consiliului (JO 2010, L 295, p. 1). În plus, reclamanta ar trebui să ia o serie de măsuri (identificarea unor furnizori noi, încheierea unor contracte noi), care vor modifica în mod substanțial poziția sa pe piață.
43
Din nou, fără să fie necesar să se aprecieze, pe de o parte, caracterul eventual ipotetic al evenimentelor descrise la punctul 42 de mai sus, pentru care PGNiG prezintă anumite informații și documente prin care urmărește să facă dovada gradului suficient de certitudine, care este însă contestat de Comisie și de Republica Federală Germania, și, pe de altă parte, realitatea legăturii de cauzalitate dintre aceste evenimente și decizia atacată, este suficient să se arate că iminența prejudiciului invocat lipsește în speță.
44
Astfel cum s‑a amintit la punctul 27 de mai sus, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că caracterul urgent al unei cereri de măsuri provizorii trebuie apreciat în raport cu necesitatea care există de a statua cu titlu provizoriu pentru a se evita ca un prejudiciu grav și ireparabil să fie cauzat părții care solicită măsurile provizorii înaintea pronunțării asupra cererii principale în anulare și că revine acestei părți sarcina de a prezenta dovada certă că nu poate aștepta finalizarea procedurii aferente acțiunii principale fără a trebui să suporte personal un prejudiciu de această natură.
45
Or, în speță, din cererea de măsuri provizorii reiese că se aplică în prezent un contract de tranzit încheiat cu Gazprom pentru transportul de gaze naturale pe tronsonul polonez al gazoductului Yamal‑Europe în vederea aprovizionării piețelor din Europa Occidentală, inclusiv Polonia, până în anul 2020, precum și un contract încheiat între PGNiG și Gazprom pentru livrarea de gaze naturale, care va expira la sfârșitul anului 2022. În această cerere, PGNiG precizează că după expirarea, în 2020, a contractului încheiat între aceasta și Gazprom în ceea ce privește tranzitul gazelor prin intermediul gazoductului Yamal‑Europe, este foarte probabil, chiar cert, că capacitățile de transport ale acestui gazoduct vor fi utilizate numai în limita a 2,9 miliarde de metri cubi pe an și că, după expirarea, în anul 2022, a contractului încheiat între acești doi operatori cu privire la aprovizionarea cu gaze a pieței poloneze, capacitățile de transport ale gazoductului respectiv ar putea fi dezactivate total.
46
Din aceste contracte rezultă că exploatarea capacității de transport a tronsonului polonez al gazoductului Yamal‑Europe este, la prima vedere, asigurată cel puțin până la sfârșitul anului 2019 și că livrările Gazprom pe piața poloneză sunt asigurate până în 2022. Astfel cum subliniază Comisia în observațiile la prezenta cerere, aceste două contracte asigură deplina exploatare a capacității de transport a tronsonului polonez al gazoductului Yamal‑Europe. În această privință, trebuie amintit că nerespectarea obligațiilor contractuale respective ar oferi posibilitatea unor căi de atac specifice pe care PGNiG ar trebui să le pună în aplicare, dacă este cazul. În acest context, ar fi, în plus, posibil ca PGNiG să recurgă la articolul 160 din Regulamentul de procedură, care îi garantează astfel o protecție jurisdicțională efectivă în cadrul litigiului său din fața Tribunalului, în cazul încălcării acestor obligații.
47
În consecință, chiar și în ipoteza în care caracterul cert al prejudiciului invocat de PGNiG ar fi suficient demonstrat, acesta din urmă nu s‑ar putea realiza înaintea expirării contractelor respective, dacă, în plus, acestea din urmă nu fac obiectul reînnoirii. Or, în raport cu durata medie a procedurilor în fața Tribunalului, hotărârea pe fond în prezenta cauză va fi pronunțată, cel mai probabil, în termen de doi ani, respectiv în cursul anului 2019. În plus, dacă expirarea contractelor respective ar fi confirmată până la pronunțarea de către Tribunal a hotărârii sale, nu este exclus ca Tribunalul să considere că există împrejurări excepționale, astfel încât ar decide din oficiu să se pronunțe asupra acestei cauze potrivit unei proceduri accelerate, în temeiul articolului 151 alineatul (2) din Regulamentul de procedură. În caz contrar, nu este de asemenea exclus ca, în cazul în care împrejurările impun, să se decidă judecarea acestei cauze cu prioritate, conform articolului 67 alineatul (2) din același regulament.
48
Prin urmare, trebuie să se observe că PGNiG nu a prezentat probe serioase că nu poate aștepta finalizarea procedurii principale fără să fi suferit personal un prejudiciu grav și ireparabil.
49
În această privință, trebuie să se observe totuși că PGNiG arată că transportul de gaze poate fi de asemenea limitat din rațiuni politice, în pofida validității contractelor. Or, prin faptul că face posibilă o creștere a transportului de gaze naturale prin intermediul gazoductului OPAL, decizia atacată sporește, potrivit reclamantei, acest risc. În susținerea afirmației sale, PGNiG menționează o serie de întreruperi totale ale livrărilor de gaze naturale prin intermediul gazoductului Yamal‑Europe către Polonia și Germania, în condițiile în care contractele de furnizare de gaze erau în vigoare și era tehnic imposibil să se transporte gazul prin alte gazoducte, ceea ce de acum va fi posibil prin efectul deciziei atacate. Or, posibilitățile crescute de redirecționare a volumelor de gaz prin gazoductele Nord Stream 1 și OPAL ar crește considerabil riscul ca situații similare să se reproducă în viitor.
50
Fără să fie nevoie să se pronunțe în acest stadiu, pe de o parte, cu privire la caracterul eventual ipotetic al evenimentelor descrise la punctul 49 de mai sus și, pe de altă parte, cu privire la existența unei legături între aceste evenimente și decizia atacată, este suficient să se arate, în primul rând, că nu se poate exclude ca întreruperile, ale căror motive sunt calificate drept politice de către reclamantă, să nu poată fi explicate din motive tehnice. În orice caz, pentru a prezenta un caracter grav și ireparabil, prejudiciul pretins ar trebui să fie cauzat de o întrerupere de lungă durată. Or, din elementele din dosar nu reiese că o asemenea temere este justificată în măsura în care, dacă o asemenea situație s‑ar concretiza, aceasta ar constitui, după toate probabilitățile, un fapt nou care ar permite PGNiG să sesizeze judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii, conform articolului 160 din Regulamentul de procedură, care ar putea lua în acest caz o nouă măsură de suspendare inaudita altera parte, în temeiul articolului 157 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, pentru a restabili cu titlu provizoriu reglementarea aplicabilă înaintea instituirii regimului prevăzut de decizia atacată până la pronunțarea cu privire la temeinicia noii cereri în lumina elementelor prezentate. În al doilea rând, astfel cum subliniază Comisia în observațiile sale la prezenta cerere și în ședința din 5 iulie 2017, reclamanta nu a adus, în cererea inițială, informații suficiente care să permită judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii să aprecieze imposibilitatea de a recurge la surse de aprovizionare alternative.
51
În consecință, trebuie să se concluzioneze că, întrucât caracterul iminent al prejudiciului invocat nu a fost demonstrat, PGNiG nu a îndeplinit condiția potrivit căreia aceasta nu poate aștepta finalizarea procedurii principale fără a suferi personal un prejudiciu grav și ireparabil ca urmare a executării deciziei atacate.
52
Cu titlu suplimentar, trebuie să se arate că PGNiG menționează, printre argumentele sale cu privire la demonstrarea calității sale de a exercita acțiunea, un prejudiciu suplimentar care constă în esență în pierderea veniturilor ca urmare a efectelor deciziei atacate asupra societății Europol Gaz, proprietara gazoductului Yamal‑Europe, al cărei acționar majoritar este reclamanta. Transferul preconizat al transportului gazului din gazoductul Yamal‑Europe către gazoductul Nord Stream 1 ar genera pierderi financiare în lipsa posibilității de a acoperi costurile fixe aferente activității Europol Gaz și de a genera profituri din activitatea de transport. Prin urmare, reclamanta, în calitate de acționar al Europol Gaz, ar fi privată de avantajele legate de activitatea acestei societăți, inclusiv de posibilitatea de a încasa dividende.
53
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, un prejudiciu de ordin pecuniar nu poate, cu excepția unor împrejurări excepționale, să fie considerat drept ireparabil, o compensație pecuniară fiind ca regulă generală suficientă pentru a repune persoana prejudiciată în situația anterioară producerii prejudiciului. Un asemenea prejudiciu ar putea să fie reparat în special în cadrul unei acțiuni în despăgubire formulate în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE (a se vedea Ordonanța din 7 iulie 2016, Comisia/Bilbaína de Alquitranes și alții, C‑691/15 P‑R, nepublicată, EU:C:2016:597, punctul 43 și jurisprudența citată).
54
Atunci când prejudiciul invocat este de ordin financiar, măsurile provizorii solicitate se justifică dacă rezultă că, în lipsa acestor măsuri, partea care le solicită s‑ar afla într‑o situație care i‑ar periclita viabilitatea financiară înaintea adoptării deciziei prin care se finalizează procedura pe fond sau că cotele sale de piață s‑ar modifica într‑o măsură importantă având în vedere în special dimensiunea și cifra de afaceri a întreprinderii sale, precum și, dacă este cazul, caracteristicile grupului din care face parte (a se vedea Ordonanța din 12 iunie 2014, Comisia/Rusal Armenal, C‑21/14 P‑R, EU:C:2014:1749, punctul 46 și jurisprudența citată).
55
În această privință, trebuie subliniat că reclamanta nu a furnizat nicio informație cu privire la dimensiunea întreprinderii sale, la cifra sa de afaceri și nici cu privire la eventuala sa apartenență la un grup și, dacă este cazul, cu privire la caracteristicile acestuia din urmă.
56
Or, în lipsa oricărei informații cu privire la elementele menționate la punctul 55 de mai sus, nu se poate exclude că reclamanta, prin invocarea modificării substanțiale a poziției sale pe piață, a afectării poziției sale concurențiale, precum și a scăderii dividendelor și a valorii acțiunilor sale cauzate de scăderea valorii societății, a demonstrat urgența.
57
În plus, pentru același motiv, și anume lipsa oricărei informații cu privire la elementele menționate la punctul 55 de mai sus, nu se poate concluziona nici că prejudiciul invocat poate fi calificat drept „prejudiciu financiar în mod obiectiv considerabil” în sensul punctului 33 din Ordonanța din 7 martie 2013, EDF/Comisia [C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157].
58
În această privință, trebuie adăugat că dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că, pentru a putea aprecia dacă toate condițiile menționate la punctul 27 de mai sus sunt îndeplinite, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii trebuie să dispună de indicații concrete și precise, susținute de înscrisuri detaliate și certificate, care demonstrează situația în care se află partea care solicită măsurile provizorii și permit să se aprecieze consecințele care ar rezulta, după toate probabilitățile, din lipsa măsurilor solicitate. În consecință, partea respectivă, în special atunci când invocă apariția unui prejudiciu de natură financiară, trebuie să prezinte înscrisuri în susținerea unei imagini fidele și globale a situației sale financiare (a se vedea în acest sens Ordonanța din 29 februarie 2016, ICA Laboratories și alții/Comisia, T‑732/15 R, nepublicată, EU:T:2016:129, punctul 39 și jurisprudența citată).
59
Prin urmare, dacă reclamanta nu invocă în cererea sa de măsuri provizorii astfel de elemente, nu revine judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii sarcina să identifice, în locul persoanei interesate, aceste elemente.
60
În consecință, condiția privind urgența nu este îndeplinită, astfel încât prezenta cerere de măsuri provizorii trebuie respinsă, fără să fie nevoie să se examineze condiția privind existența unui fumus boni iuris și nici să se efectueze o evaluare comparativă a intereselor.
61
În aceste condiții și având în vedere jurisprudența potrivit căreia se ține seama de interesul invocat de intervenientă, după caz în cadrul evaluării comparative a intereselor (Ordonanța din 26 iulie 2004, Microsoft/Comisia, T‑201/04 R, EU:T:2004:246, punctul 34), nu este necesară pronunțarea cu privire la cererile de intervenție formulate de OGT și de Gazprom.
62
În această privință, trebuie să se observe că, prin cererea introductivă din 13 aprilie 2017, PGNiG a solicitat aplicarea regimului de confidențialitate anumitor informații față de OGT și Gazprom. În lumina punctului 61 de mai sus, se impune recalificarea acestei cereri drept cerere de aplicare a regimului de confidențialitate față de public, în conformitate cu articolul 66 din Regulamentul de procedură. În acest context, este suficient să se arate că informațiile conținute în prezenta ordonanță fie au fost prezentate și discutate în ședința publică care a avut loc la 5 iulie 2017, fie nu au făcut obiectul unei justificări suficiente cu privire la omisiunea lor și, astfel, nu există un motiv legitim pentru admiterea cererii.
63
În temeiul articolului 158 alineatul (5) din Regulamentul de procedură, cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Pentru aceste motive,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dispune:
1)
Respinge cererea de măsuri provizorii.
2)
Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Luxemburg, 21 iulie 2017.
Grefier
Președinte
E. Coulon
M. Jaeger
(
*1
)	Limbile de procedură: polona.