62024TJ0589
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera de trimiteri preliminare)
15 aprilie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Codul vamal – Regimul de perfecționare pasivă – Autorizație – Articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță și articolul 85 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 – Articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 – Plasare la export la un birou vamal nedesemnat în autorizație și situat într‑un alt stat membru decât cel care a acordat această autorizație – Datorie vamală care ia naștere prin nerespectare – Scutire – Articolul 86 alineatul (6) din Regulamentul nr. 952/2013 – Datorie vamală care ia naștere în temeiul articolului 77 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 952/2013”
În cauza T‑589/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Bundesfinanzhof (Curtea Federală Fiscală, Germania), prin decizia din 6 august 2024, primită de Curte la 30 octombrie 2024, în procedura
A‑GmbH
împotriva
Hauptzollamt C,
TRIBUNALUL (Camera de trimiteri preliminare),
compus, la deliberări, din domnul S. Papasavvas, președinte, doamna T. Pynnä și domnii J. Laitenberger, G. Hesse (raportor) și I. Dimitrakopoulos, judecători,
avocată generală: doamna M. Brkan,
grefier: domnul P. Cullen, administrator,
având în vedere transmiterea cererii preliminare de către Curte Tribunalului la 15 noiembrie 2024, în temeiul articolului 50b al treilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene,
având în vedere domeniul prevăzut la articolul 50b primul paragraf litera (c) din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și lipsa unei chestiuni independente de interpretare în sensul articolului 50b al doilea paragraf din statutul menționat,
având în vedere faza scrisă a procedurii,
în urma ședinței din 8 septembrie 2025,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru A‑GmbH, de K. Felderhoff, Rechtsanwalt, și de P. Witte și H.‑M. Wolffgang, conseillers fiscaux;
–
pentru guvernul belgian, de S. Baeyens și M. Jacobs, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de B. Eggers și F. Moro, în calitate de agente,
după ascultarea concluziilor avocatei generale în ședința din 26 noiembrie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță, a articolului 85, a articolului 145 alineatul (1) și a articolului 150 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58, denumit în continuare „Codul vamal comunitar”), precum și a articolului 77 alineatul (1) litera (a), a articolului 86 alineatul (6), a articolului 211 alineatul (1) litera (a) și a articolului 259 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1, rectificare în JO 2013, L 287, p. 90, denumit în continuare „Codul vamal al Uniunii”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între A‑GmbH, pe de o parte, și Hauptzollamt C (Biroul Vamal Principal C, Germania), pe de altă parte, în legătură cu utilizarea de către A‑GmbH a unei autorizații de perfecționare pasivă acordate de Biroul Vamal Principal C pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă a unor mărfuri unionale la un birou vamal situat în Țările de Jos nedesemnat în această autorizație.
Cadrul juridic
3
Codul vamal comunitar a fost abrogat și înlocuit, începând cu 1 mai 2016, de Codul vamal al Uniunii. Cu toate acestea, ținând seama de data faptelor din litigiul principal, Codul vamal comunitar rămâne aplicabil acestuia din urmă în măsura în care aceste fapte privesc perioada cuprinsă între 29 iunie 2015 și 30 aprilie 2016.
Codul vamal comunitar
4
Secțiunea 3 din capitolul 2 din titlul IV din Codul vamal comunitar era intitulată „Regimuri suspensive și regimuri vamale cu impact economic”. Punctul A din această secțiune cuprindea „[d]ispoziții comune mai multor regimuri”. Articolele 84 și 85 din acest cod făceau parte din acest punct.
5
Articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din Codul vamal comunitar prevedea:
„(1)   În articolele 85-90:
[…]
(b)
în cazul în care se utilizează expresia «regim vamal cu impact economic», se înțelege ca aplicându‑se următoarelor regimuri:
[…]
–
perfecționare pasivă.”
6
Articolul 85 din Codul vamal comunitar prevedea:
„Utilizarea oricărui regim vamal cu impact economic este condiționată de eliberarea autorizației de către autoritățile vamale.”
7
Articolul 114 alineatul (2) litera (c) a doua liniuță din Codul vamal comunitar prevedea:
„Prin expresiile de mai jos se înțelege următoarele:
[…]
(c)
operațiuni de perfecționare:
– […]
–
transformarea mărfurilor.”
8
Potrivit articolului 145 din Codul vamal comunitar:
„(1)   Regimul de perfecționare pasivă permite ca, fără a aduce atingere dispozițiilor care reglementează domenii specifice privind sistemul de schimb de mărfuri standard prevăzut la articolele 154-159 sau la articolul 123, mărfurile comunitare să fie exportate temporar de pe teritoriul vamal al Comunității pentru a fi supuse unor operațiuni de perfecționare, iar produsele rezultând din acele operațiuni să fie puse în liberă circulație cu exonerare parțială sau totală de drepturi de import.
[…]
(3)   Se aplică următoarele definiții:
(a)
«mărfuri de export temporar» reprezintă mărfurile plasate sub regimul de perfecționare pasivă;
(b)
«operațiuni de perfecționare» reprezintă operațiunile menționate la articolul 114 alineatul (2) litera (c) prima, a doua și a treia liniuță;
(c)
«produse compensatoare» reprezintă toate produsele care rezultă din operațiunile de perfecționare;
[…]”
9
Articolul 148 din Codul vamal comunitar prevedea:
„Autorizația se acordă numai:
[…]
(b)
atunci când se consideră că este posibil să se stabilească faptul că produsele compensatoare rezultă din perfecționarea mărfurilor de export temporar.
Situațiile în care se aplică derogări de la prezenta literă și condițiile în care se pot aplica astfel de derogări se stabilesc în conformitate cu procedura [Comitetului Codului vamal];
(c)
atunci când autorizația de utilizare a regimului de perfecționare pasivă nu este de natură a aduce atingere în mod serios intereselor esențiale ale transformatorilor comunitari (condiții economice).”
10
Articolul 150 alineatul (2) din Codul vamal comunitar prevedea:
„Exonerarea totală sau parțială de drepturi de import prevăzută la articolul 151 alineatul (1) nu se acordă atunci când una dintre condițiile sau obligațiile referitoare la regimul de perfecționare pasivă nu este îndeplinită, decât dacă se stabilește că neconcordanțele nu au un efect semnificativ în aplicarea regimului respectiv.”
Regulamentul de punere în aplicare
11
Articolul 1 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 (JO 1993, L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1192/2008 al Comisiei din 17 noiembrie 2008 (JO 2008, L 329, p. 1) (denumit în continuare „regulamentul de aplicare”), prevedea:
„În sensul prezentului regulament, termenii și expresiile de mai jos au următorul înțeles:
[…]
13. Autorizație unică:
O autorizație care implică administrațiile vamale din mai multe state membre pentru una dintre următoarele proceduri:
–
[…]
–
regimurile vamale economice, prevăzute la articolul 84 alineatul (1) litera (b) din [Codul vamal comunitar]; sau
[…]”
12
Articolul 496 litera (f) din regulamentul de aplicare definește „biroul de plasare” ca fiind „biroul sau birourile vamale indicate în autorizație ca împuternicite să accepte declarațiile care plasează mărfurile sub un regim”.
13
Potrivit articolului 500 din regulamentul de aplicare:
„(1)   Atunci când se solicită o autorizație unică, este necesar acordul prealabil al autorităților în cauză, în conformitate cu procedura stipulată la alineatele (2) și (3).
(2)   În cazul admiterii temporare, cererea se depune la autoritățile vamale desemnate pentru locul primei utilizări, fără a aduce atingere articolului 580 alineatul (2) paragraful al doilea.
În alte cazuri, aceasta este depusă la autoritățile vamale desemnate pentru locul unde sunt deținute conturile principale ale solicitantului, ușurând controlul financiar al regimului și unde se desfășoară cel puțin o parte din operațiunile de depozitare, transformare sau export temporar ce urmează a fi prevăzute de autorizație.
[…]
(3)   Autoritățile vamale desemnate în conformitate cu alineatul (2) comunică cererea și proiectul de autorizație celorlalte autorități vamale în cauză, care confirmă data primirii în termen de 15 zile.
Celelalte autorități vamale în cauză comunică orice obiecție în termen de 30 de zile de la data la care a fost primit proiectul de autorizație. Atunci când se comunică obiecții în acel termen și nu se ajunge la un acord, cererea este respinsă în baza obiecțiilor făcute.
(4)   Autoritățile vamale pot emite autorizația când nu au primit nicio obiecție la proiectul de autorizație în termen de 30 de zile.
Acestea trimit un exemplar al autorizației aprobate tuturor autorităților vamale în cauză.”
Codul vamal al Uniunii
14
Articolul 26 din Codul vamal al Uniunii, intitulat „Valabilitatea deciziilor la nivelul Uniunii”, prevede:
„Cu excepția cazului în care efectul unei decizii este limitat la unul sau la mai multe state membre, deciziile referitoare la aplicarea legislației vamale sunt aplicabile pe întreg teritoriul vamal al Uniunii.”
15
Articolul 77 din Codul vamal al Uniunii, intitulat „Punerea în liberă circulație și admiterea temporară”, are următorul cuprins:
„(1)   O datorie vamală la import ia naștere în urma plasării mărfurilor neunionale supuse taxelor la import sub unul dintre următoarele regimuri vamale:
(a)
punerea în liberă circulație, inclusiv în temeiul regimului de destinație finală;
[…]”
16
Potrivit articolului 79 alineatul (1) din Codul vamal al Uniunii:
„În cazul mărfurilor supuse unor taxe la import, o datorie vamală la import ia naștere în cazul nerespectării uneia dintre următoarele:
(a)
o obligație stabilită în legislația vamală cu privire la introducerea mărfurilor neunionale pe teritoriul vamal al Uniunii, la scoaterea lor de sub supravegherea vamală sau la circulația, perfecționarea, depozitarea, depozitarea temporară, admiterea temporară sau dispunerea de astfel de mărfuri pe teritoriul respectiv;
(b)
o obligație stabilită în legislația vamală cu privire la destinația finală a mărfurilor pe teritoriul vamal al Uniunii;
(c)
o condiție care reglementează plasarea mărfurilor neunionale sub un regim vamal sau acordarea, datorită destinației finale a mărfurilor, a unei exceptări de taxe sau a unei reduceri de taxe la import.”
17
Potrivit articolului 82 alineatul (1) din Codul vamal al Uniunii:
„(1)   În cazul în care mărfurile sunt supuse unor taxe la export, o datorie vamală la export ia naștere în cazul nerespectării uneia dintre următoarele:
(a)
o obligație stabilită în legislația vamală aplicabilă la ieșirea mărfurilor;
(b)
condițiile în temeiul cărora s‑a permis scoaterea mărfurilor de pe teritoriul vamal al Uniunii cu scutire totală sau parțială de taxe la export.”
18
Articolul 86 din Codul vamal al Uniunii, intitulat „Norme speciale pentru calcularea cuantumului taxelor la import”, prevede la alineatul (6):
„În cazul în care legislația vamală prevede un tratament tarifar favorabil, o scutire sau o exceptare totală sau parțială de taxe la import sau la export, în temeiul articolului 56 alineatul (2) literele (d)-(g), al articolelor 203, 204, 205 și 208 sau al articolelor 259-262 din prezentul regulament sau în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1186/2009 al Consiliului din 16 noiembrie 2009 de instituire a unui regim comunitar de scutiri de taxe vamale, un astfel de tratament tarifar favorabil, o astfel de scutire sau exceptare se aplică, de asemenea, în cazul în care ia naștere o datorie vamală, în temeiul articolului 79 sau 82 din prezentul regulament, cu condiția ca nerespectarea obligațiilor care a dus la nașterea datoriei vamale să nu constituie o tentativă de fraudă.”
19
Potrivit articolului 173 din Codul vamal al Uniunii:
„(1)   Declarantului i se permite, în baza unei cereri, să modifice una sau mai multe date din declarația vamală după acceptarea acesteia de către autoritățile vamale. Modificarea nu poate să facă declarația vamală aplicabilă altor mărfuri decât celor care au făcut inițial obiectul acesteia.
(2)   O astfel de modificare nu poate fi permisă în cazul în care cererea este depusă după ce autoritățile vamale:
[…]
(c) fie au acordat mărfurilor liberul de vamă.
(3)   La solicitarea declarantului, în termen de trei ani de la data acceptării declarației vamale, modificarea declarației vamale poate fi permisă după acordarea liberului de vamă pentru mărfuri pentru ca declarantul să își respecte obligațiile referitoare la plasarea mărfurilor sub regimul vamal în cauză.”
20
Articolul 211 din Codul vamal al Uniunii prevede:
„(1)   O autorizație din partea autorităților vamale se solicită pentru următoarele:
(a)
utilizarea regimului de perfecționare activă sau pasivă, a regimului de admitere temporară sau a regimului de destinație finală;
[…]”
21
Articolul 259 din Codul vamal al Uniunii prevede:
„(1)   Regimul de perfecționare pasivă permite exportul temporar de mărfuri unionale în afara teritoriului vamal al Uniunii în vederea supunerii acestora la operațiunile de prelucrare. Produsele prelucrate rezultate din aceste operațiuni pot fi puse în liberă circulație cu scutire totală sau parțială de taxe la import în baza unei cereri depuse de titularul autorizației sau de orice altă persoană stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii, cu condiția ca aceasta să fi obținut consimțământul titularului autorizației și ca toate condițiile autorizației să fie îndeplinite.
[…]
(3)   Autoritățile vamale stabilesc perioada în care mărfurile exportate temporar trebuie să fie reimportate pe teritoriul vamal al Uniunii, sub forma produselor prelucrate, respectiv să fie puse în liberă circulație pentru a putea beneficia de scutire parțială sau totală de taxe la import. Acestea pot acorda o prelungire a acestei perioade pentru o durată rezonabilă, în baza unei cereri justificate depuse de titularul autorizației.”
Regulamentul delegat
22
Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei din 28 iulie 2015 de completare a Regulamentului nr. 952/2013 în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii (JO 2015, L 343, p. 1, denumit în continuare „regulamentul delegat”) prevede:
„Schimbul și stocarea de informații necesare pentru cereri și decizii fac obiectul cerințelor comune în materie de date prevăzute în anexa A.”
23
Capitolul 1 din titlul I din anexa A la regulamentul delegat conține un tabel, intitulat „Tabelul cerințelor în materie de date”. Coloana 8b din acest tabel („Cererea și autorizația pentru utilizarea regimului de perfecționare pasivă”) conține, în fața elementului de date („E.D”) 4/10 intitulat „Biroul (birourile) vamal(e) de plasare” mențiunea „A”, care corespunde unui element de date obligatoriu, cu alte cuvinte „date solicitate de fiecare stat membru”.
Regulamentul de punere în aplicare
24
Articolul 261 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2447 al Comisiei din 24 noiembrie 2015 de stabilire a unor norme pentru punerea în aplicare a anumitor dispoziții din Regulamentul nr. 952/2013 (JO 2015, L 343, p. 558, denumit în continuare „regulamentul de punere în aplicare”) prevede:
„(1)   Autoritatea vamală competentă ia o decizie cu privire la o cerere fără a consulta celelalte autorități vamale implicate, astfel cum se prevede la articolul 260 din prezentul regulament, în oricare dintre cazurile următoare:
[…]
(c)
singura activitate care implică state membre diferite este o operațiune în cazul căreia biroul vamal de plasare și biroul vamal de încheiere a regimului vamal sunt diferite;
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
25
La 1 decembrie 2014, Biroul Vamal Principal C a acordat A‑GmbH, reclamanta din litigiul principal, o autorizație de perfecționare pasivă în vederea producerii, la o societate cu sediul în Elveția, de ulei de arahide transformat rezultat din operațiuni de perfecționare (denumită în continuare „autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă”).
26
Autorizația de plasare sub regimul de perfecționare pasivă desemna două birouri vamale germane (Biroul Vamal W și Biroul Vamal Z) ca birouri de plasare, abilitate în această calitate să accepte declarațiile de plasare a mărfurilor de export temporar sub acest regim.
27
Între luna iunie 2015 și luna septembrie 2017, reclamanta din litigiul principal a achiziționat în Țările de Jos ulei de arahide brut aflat în liberă circulație. Aceste mărfuri din Uniune au fost declarate, la un birou vamal neerlandez, pentru exportul direct către Elveția, cu indicarea codului de regim vamal 1000 (export definitiv fără regim anterior). În urma operațiunilor de perfecționare în Elveția, reclamanta din litigiul principal a plasat produsul transformat sub regimul de punere în liberă circulație în Uniune cu codul de regim vamal 4000 (eliberare pentru consum cu punere în liberă circulație fără un regim anterior). Pentru valoarea în vamă, reclamanta din litigiul principal a indicat costul operațiunilor de perfecționare efectuate în Elveția, iar nu valoarea uleiului de arahide transformat importat.
28
Biroul Vamal Principal C a modificat, cu efect de la 16 martie 2018, autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă, adăugând biroul vamal neerlandez menționat ca birou de plasare a mărfurilor de export temporar sub regimul de perfecționare pasivă.
29
Prin decizia de stabilire a taxelor la import din 25 iulie 2018, Biroul Vamal Principal C a procedat la o recuperare ulterioară a taxelor vamale pentru motivul că reclamanta din litigiul principal nu putea beneficia de regimul de perfecționare pasivă din cauza faptului că nu declarase mărfurile din Uniune sub codul de regim vamal 2100 (export temporar în cadrul unui regim de perfecționare pasivă fără regim anterior) la unul dintre birourile vamale germane desemnate în autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă.
30
Reclamanta din litigiul principal a formulat o contestație împotriva acestei recuperări a taxelor de către Biroul Vamal Principal C. Pe de altă parte, ea a solicitat modificarea de către biroul vamal neerlandez a declarațiilor de export pentru uleiul de arahide brut pentru a include în aceste declarații codul regimului vamal de perfecționare pasivă (cod 2100 în caseta 37) și o trimitere la autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă (în caseta 44). Prin decizia de stabilire din 5 decembrie 2018, Biroul Vamal Principal C a redus cuantumul taxelor care trebuiau recuperate ulterior și a respins în rest contestația.
31
Finanzgericht (Tribunalul Fiscal, Germania), sesizat de reclamanta din litigiul principal, a statuat că aceasta nu putea importa uleiul de arahide transformat în scutire parțială de taxe la import în temeiul articolului 145 din Codul vamal comunitar întrucât nu a utilizat autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă și nu a plasat mărfurile de export temporar sub acest regim.
32
Pe de o parte, această instanță a considerat că, deși Biroul Vamal Principal C este în principiu ținut de deciziile administrației vamale neerlandeze, reclamanta din litigiul principal nu dispunea de autorizațiile necesare pentru a putea beneficia de scutirea parțială. Pe de altă parte, ea a constatat că această lipsă a autorizațiilor nu era lipsită de consecințe reale asupra funcționării corecte a regimului de perfecționare pasivă, în special pentru că nu fusese posibil să se asigure identificarea mărfurilor în cauză. De altfel, Finanzgericht (Tribunalul Fiscal) a apreciat că reclamanta din litigiul principal nu putea solicita nicio scutire parțială în temeiul articolului 212a din Codul vamal comunitar, căruia i‑a succedat articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii, întrucât aceasta dăduse dovadă de o neglijență evidentă.
33
În cadrul recursului formulat la Bundesfinanzhof (Curtea Federală Fiscală, Germania), care este instanța de trimitere, reclamanta din litigiul principal susține în esență că împrejurarea că declarațiile de export au fost prezentate la un birou vamal care nu este competent în Germania nu avea incidență asupra aplicării regimului de perfecționare pasivă, cu atât mai mult cu cât Biroul Vamal Principal C dispunea de alte mijloace pentru a se asigura de respectarea condițiilor de identificare a mărfurilor în cauză.
34
În această privință, instanța de trimitere tinde să considere că deciziile biroului vamal neerlandez privind rectificarea declarațiilor de export erau valabile pe întreg teritoriul vamal al Uniunii și că lipsa menționării biroului neerlandez în autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă nu privea decât o cerință de formă. Aceasta subliniază de altfel că nimic nu indică faptul că reclamanta din litigiul principal era de rea‑credință.
35
Cu toate acestea, instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la posibilitatea de a beneficia de scutirea parțială de taxe la import pentru punerea în liberă circulație a produselor transformate care rezultă din operațiuni de perfecționare pasivă atunci când declarațiile vamale pentru plasarea de mărfuri de export temporar sub regimul vamal de perfecționare pasivă au fost depuse la un birou vamal care nu este indicat în autorizația de perfecționare pasivă.
36
În sfârșit, instanța de trimitere ridică problema posibilității, în împrejurări precum cele din cauza principală, de a aplica dispozițiile articolului 150 alineatul (2) din Codul vamal comunitar, referitoare la neconcordanțele care nu au avut incidență asupra funcționării corecte a regimului de perfecționare pasivă, sau, prin analogie, pe cele ale articolului 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii, care permit remedierea nașterii unei datorii vamale în cazul unei nereguli.
37
În aceste condiții, Bundesfinanzhof (Curtea Federală Fiscală) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Acceptarea declarației vamale pentru mărfurile de export temporar de către un birou vamal care nu este menționat ca birou vamal competent pentru plasarea sub regim vamal în autorizația de perfecționare pasivă în sensul articolului 85 din Codul vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din acest cod, respectiv în sensul articolului 211 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii, se opune scutirii parțiale de taxe la import ulterior operațiunii de perfecționare pasivă în sensul articolului 145 alineatul (1) din Codul vamal comunitar, respectiv în sensul articolului 259 alineatul (1) din Codul vamal al Uniunii?
2)
Articolul 150 alineatul (2) din Codul vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că se referă numai la obligațiile care există după plasarea mărfurilor de export temporar sub regimul de perfecționare pasivă sau această dispoziție se aplică și obligațiilor legate de depunerea declarației vamale de plasare a mărfurilor de export temporar sub regimul de perfecționare pasivă?
3)
Articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii se aplică mutatis mutandis și în cazul în care datoria vamală s‑a născut, în conformitate cu articolul 77 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii, ca urmare a punerii în liberă circulație a produselor transformate?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
38
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, într‑o situație în care o persoană căreia un stat membru i‑a eliberat o autorizație de perfecționare pasivă plasează mărfurile unionale destinate transformării într‑o țară terță sub regimul de export la un birou vamal care este situat într‑un alt stat membru care nu și‑a dat acordul prealabil pentru această autorizație și care nu este indicat în aceasta ca birou de plasare, articolul 85 din Codul vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din acest cod, precum și articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii se opun scutirii parțiale de taxe la import pentru perfecționarea pasivă, prevăzută la articolul 145 alineatul (1) din Codul vamal comunitar și la articolul 259 alineatul (1) din Codul vamal al Uniunii.
39
În această privință, trebuie amintit de la bun început că regimul de perfecționare pasivă permite ca mărfurile să fie exportate temporar de pe teritoriul vamal al Uniunii pentru a fi supuse unor operațiuni de perfecționare, iar produsele care rezultă din aceste operațiuni, denumite „produse compensatoare”, să fie puse în liberă circulație cu exonerare parțială sau totală de taxe de import.
40
Prima întrebare privește atât dispozițiile Codului vamal comunitar, aplicabile faptelor din litigiul principal pentru perioada cuprinsă între 29 iunie 2015 și 30 aprilie 2016, cât și dispozițiile Codului vamal al Uniunii, aplicabile acestor fapte pentru perioada cuprinsă între 1 mai 2016 și 11 septembrie 2017. Este necesar să se examineze separat partea din această întrebare referitoare la Codul vamal comunitar și partea din aceeași întrebare referitoare la Codul vamal al Uniunii.
Cu privire la prima întrebare, în măsura în care privește Codul vamal comunitar
41
Articolul 85 din Codul vamal comunitar prevede că utilizarea oricărui regim vamal cu impact economic este condiționată de eliberarea autorizației de către autoritățile vamale.
42
Mai precis, din textul articolului 85 din Codul vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din acest cod reiese că utilizarea regimului de perfecționare pasivă necesită eliberarea prealabilă a unei autorizații. Justificarea obligației de a solicita această autorizație prealabilă rezidă în special în necesitatea de a verifica, în cadrul unei supravegheri speciale, dacă produsele compensatoare sunt rezultatul transformării mărfurilor de export temporar.
43
În plus, articolul 148 litera (b) din Codul vamal comunitar prevede că o autorizație de a recurge la regimul de perfecționare pasivă nu este în principiu acordată decât dacă este posibil să se stabilească faptul că produsele compensatoare vor rezulta din perfecționarea mărfurilor de export temporar.
44
În sfârșit, din articolul 496 litera (f) din regulamentul de punere în aplicare reiese că biroul sau birourile vamale de plasare indicate în autorizația de perfecționare pasivă sunt cele abilitate să accepte declarații de plasare sub regimul de perfecționare pasivă.
45
Astfel, trebuie amintit că faptul de a stabili în prealabil birourile vamale pe lângă care mărfurile de export temporar pot fi plasate sub regimul de perfecționare pasivă, mai ales într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care biroul vamal responsabil cu exportul este situat într‑un alt stat membru decât biroul de descărcare indicat, garantează că sunt verificate condițiile autorizației de perfecționare pasivă și că, dacă este cazul, sunt luate măsurile adecvate pentru a asigura identificarea mărfurilor la momentul importului, după operațiunile de perfecționare. Desemnarea unui birou vamal de plasare are, așadar, o funcție de control importantă pentru buna desfășurare a procedurii referitoare la perfecționarea pasivă.
46
Trebuie arătat, în această privință, că regimul de perfecționare pasivă, regim care determină o scutire totală sau parțială de taxe vamale, este o măsură excepțională destinată să faciliteze desfășurarea anumitor activități economice. Întrucât acest regim implică riscuri evidente pentru aplicarea corectă a reglementării vamale și pentru perceperea taxelor, beneficiarii acestuia sunt ținuți de respectarea strictă a obligațiilor care decurg din acesta. În același mod, este necesar să se interpreteze strict consecințele care le revin în cazul nerespectării obligațiilor lor (a se vedea prin analogie Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Terex Equipment ș.a., C‑430/08 și C‑431/08, EU:C:2010:15, punctul 42).
47
Pe de altă parte, astfel cum a arătat doamna avocată generală la punctele 29 și 30 din concluzii, din dispozițiile referitoare la autorizația unică, în special din articolele 500 și 501 din regulamentul de aplicare, în vigoare la data la care autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă a fost eliberată în cauza principală, rezultă că autoritățile vamale ale unui stat membru sesizate cu o cerere de autorizație de perfecționare pasivă sunt obligate să comunice un proiect de autorizație autorităților vamale ale unui alt stat membru vizat de punerea în aplicare a regimului de perfecționare pasivă. Acordul prealabil al acestora din urmă cu privire la acest proiect de autorizație se obține în cadrul procedurii de consultare prevăzute la articolul 500 alineatele (2) și (3) din acest regulament. Or, acordarea unei autorizații unice era condiționată, sub rezerva unui acord general între autoritățile vamale interesate în sensul articolului 501 din regulamentul de aplicare, de acest acord prealabil. Prin urmare, în absența unui astfel de acord, autorizația de perfecționare pasivă acordată de un stat membru nu are caracter de autorizație unică și, prin urmare, nu este aplicabilă pe teritoriul altor state membre.
48
Codul vamal comunitar se opune, prin urmare, aplicării regimului de perfecționare pasivă într‑o situație în care o persoană, căreia un stat membru i‑a eliberat o autorizație de perfecționare pasivă, plasează mărfuri unionale, destinate transformării într‑o țară terță, sub regimul de export la un birou vamal care nu este indicat ca birou de plasare în autorizația respectivă și care este situat într‑un alt stat membru care nu și‑a dat acordul prealabil cu privire la această autorizație.
49
În ceea ce privește posibilitatea unei rectificări ulterioare a declarațiilor de export pentru a plasa mărfuri sub regimul de perfecționare pasivă în mod retroactiv, trebuie arătat că, în cauza principală, biroul vamal neerlandez a fost desemnat ca birou de plasare competent pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă de către biroul vamal principal C cu efect de la 16 martie 2018. În continuare, la cererea reclamantei din litigiul principal, biroul vamal neerlandez a rectificat declarațiile de export pentru uleiul de arahide brut pentru a include în aceste declarații codul regimului vamal de perfecționare pasivă (cod 2100 în caseta 37) și o trimitere la autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă (în caseta 44).
50
Cu toate acestea, într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, rectificarea declarațiilor de export de către autoritățile vamale ale unui stat membru pentru a ține seama, în mod retroactiv, de autorizația de perfecționare pasivă emisă de autoritățile unui alt stat membru nu poate înlocui un acord prealabil în sensul articolului 500 din regulamentul de aplicare.
51
În plus, o astfel de rectificare ulterioară a declarațiilor de export nu se poate întemeia pe articolul 78 alineatul (3) din Codul vamal comunitar.
52
Desigur, Curtea a statuat deja, în această privință, că o rectificare ulterioară a declarațiilor de export în cadrul unei proceduri reglementate de un regim vamal trebuia acordată în anumite cazuri. În special, potrivit articolului 78 alineatul (3) din Codul vamal comunitar, revizuirea declarației vamale după acordarea liberului de vamă este posibilă atunci când dispozițiile care reglementează regimul vamal respectiv au fost aplicate pe baza unor elemente inexacte sau incomplete. O astfel de revizuire este însă condiționată de respectarea dispozițiilor care reglementează plasarea mărfurilor sub acest regim. Prin urmare, este necesar ca obiectivele regimului – în speță, cele ale regimului de perfecționare activă – să nu fi fost puse în pericol (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Terex Equipment ș.a., C‑430/08 și C‑431/08, EU:C:2010:15, punctul 65).
53
Or, potrivit informațiilor furnizate de instanța de trimitere, condițiile pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă nu erau îndeplinite în cauza principală. De asemenea, cererea de decizie preliminară nu menționează niciun element care să demonstreze că reclamanta din litigiul principal a intenționat să plaseze produsele în cauză sub acest regim la momentul depunerii declarațiilor de export al mărfurilor în cauză sau al reimportului lor. În acest context, controalele la momentul plasării mărfurilor sub regimul menționat și la momentul reimportului produselor compensatoare nu au putut fi, așadar, efectuate. În aceste condiții, cu excepția cazului în care verificările necesare pot fi efectuate ulterior acordării liberului de vamă mărfurilor, obiectivele regimului de perfecționare pasivă au fost compromise, tocmai din cauza imposibilității efectuării acestor controale, în sensul jurisprudenței citate la punctul 52 de mai sus.
Cu privire la prima întrebare, în măsura în care privește Codul vamal al Uniunii
54
Articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii prevede că o autorizație din partea autorităților vamale se solicită pentru utilizarea regimului de perfecționare activă sau pasivă, a regimului de admitere temporară sau a regimului de destinație finală. Conținutul acestei dispoziții este, așadar, asemănător cu cel al articolului 85 din Codul vamal comunitar, în măsura în care este necesară o autorizație înainte de a se putea proceda la plasarea mărfurilor de export temporar sub regimul de perfecționare pasivă.
55
În schimb, astfel cum a subliniat instanța de trimitere la punctul 48 din cererea de decizie preliminară, dispozițiile noii reglementări nu mai impun, în circumstanțe precum cele din cauza principală, o autorizație unică cu un acord prealabil al autorităților vamale competente din statele membre vizate de o cerere de autorizare. Astfel, articolul 261 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de punere în aplicare prevede că recurgerea la procedura de consultare în vederea obținerii acordului prealabil al statelor membre vizate de o cerere de autorizare, prevăzută la articolul 260 din acest regulament, nu este necesară atunci când o cerere de autorizare care implică diferite state membre este o operațiune pentru care biroul de plasare nu este același cu biroul pentru încheierea regimului vamal.
56
Cu toate acestea, trebuie reamintit că, în conformitate cu tabelul prevăzut în capitolul 1 din titlul I din anexa A la regulamentul delegat, în autorizația de plasare sub regimul perfecționării pasive, prevăzută la articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii, trebuie să se indice biroul sau birourile de plasare. Astfel cum a constatat avocata generală la punctele 54 și 55 din concluziile sale, plasarea mărfurilor de export temporar la biroul sau la unul dintre birourile de plasare desemnate în această autorizație constituie o obligație care trebuie respectată pentru punerea în aplicare a regimului de perfecționare pasivă.
57
Or, din informațiile furnizate de instanța de trimitere reiese că mărfurile în discuție în litigiul principal au fost prezentate, în vederea exportului, la un birou vamal care nu a fost indicat în autorizația de plasare sub regimul de perfecționare pasivă.
58
În această privință, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 45 de mai sus, este imperativ să se stabilească în prealabil biroul (birourile) de plasare competent(e) pentru exportul temporar în cadrul regimului de perfecționare pasivă pentru ca aplicarea corectă a procedurii referitoare la perfecționarea pasivă să poată fi verificată.
59
În ceea ce privește posibilitățile de rectificare a unei declarații vamale, acestea au fost reduse prin introducerea articolului 173 din Codul vamal al Uniunii. Alineatul (3) al acestui articol prevede posibilitatea autorităților vamale de a permite modificarea unei declarații vamale după acordarea liberului de vamă pentru mărfuri, la solicitarea declarantului și în termen de trei ani de la data acceptării acestei declarații, pentru ca declarantul să își respecte obligațiile referitoare la plasarea mărfurilor sub regimul vamal în cauză. Curtea a statuat în această privință că, deși această posibilitate atenuează principiul irevocabilității declarației în vamă, nu este mai puțin adevărat că aceasta constituie o excepție de la acest principiu, care trebuie interpretată în mod strict (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iunie 2023, Zes Zollner Electronic, C-640/21, EU:C:2023:457, punctul 43).
60
În sfârșit, în ceea ce privește împrejurarea că deciziile referitoare la aplicarea legislației vamale sunt valabile pe întreg teritoriul vamal al Uniunii, în temeiul articolului 26 din Codul vamal al Uniunii, trebuie arătat, astfel cum a procedat doamna avocată generală la punctul 32 din concluzii, că autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă în discuție în cauza principală nu este o autorizație unică. Or, în lipsa acordului prealabil al autorităților competente neerlandeze, această autorizație nu era aplicabilă pe teritoriul altor state membre decât cel care o acordase. În aceste împrejurări, posibilitatea ca un birou vamal situat într‑un stat membru să modifice o declarație vamală care ar implica o modificare a autorizației acordate de autoritățile vamale ale unui alt stat membru – prin adăugarea unui birou vamal de plasare neprevăzut în autorizație – contravine modului de redactare a articolului 26 din Codul vamal al Uniunii. Într‑adevăr, această dispoziție exclude ca o autorizație eliberată de autoritățile vamale competente ale unui stat membru, ale cărei efecte se limitează la teritoriul respectivului stat membru, să fie valabilă pe întreg teritoriul vamal al Uniunii.
61
Desigur, autoritățile vamale germane au modificat, cu efect de la 16 martie 2018, autorizația pentru plasarea sub regimul de perfecționare pasivă, adăugând biroul vamal neerlandez ca birou vamal competent în vederea plasării bunurilor comercializate de reclamanta din litigiul principal sub acest regim. Potrivit informațiilor de care dispune Tribunalul, obiectivul acestei modificări era de a abilita acest birou vamal să accepte declarațiile de plasare sub regimul de perfecționare pasivă în viitor, așadar începând cu 16 martie 2018. Ea nu ar permite prin urmare, modificarea ulterioară a declarațiilor de export de mărfuri întocmite înainte de această dată pentru a le plasa sub regimul de perfecționare pasivă.
62
În aceste condiții, este necesar să se răspundă la prima întrebare că:
–
articolul 85 din Codul vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din acest cod trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care o persoană căreia un stat membru i‑a eliberat o autorizație de perfecționare pasivă plasează mărfuri unionale, destinate transformării într‑o țară terță, sub regimul de export la un birou vamal care este situat într‑un alt stat membru care nu și‑a dat acordul prealabil pentru această autorizație și care nu este indicat în aceasta ca birou de plasare, această dispoziție se opune scutirii parțiale de taxe la import în temeiul perfecționării pasive, prevăzută la articolul 145 alineatul (1) din codul menționat;
–
articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care mărfurile unionale destinate transformării într‑o țară terță sunt plasate sub regimul de export la un birou vamal care nu este indicat ca birou de plasare în autorizația de perfecționare pasivă, această dispoziție se opune scutirii parțiale a taxelor la import în temeiul perfecționării pasive prevăzute la articolul 259 alineatul (1) din Codul vamal al Uniunii.
Cu privire la a doua întrebare
63
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 150 alineatul (2) din Codul vamal comunitar trebuie interpretat în sensul că se aplică numai ulterior plasării mărfurilor de export temporar sub regimul de perfecționare pasivă sau și la momentul depunerii declarației de plasare a mărfurilor de export temporar sub acest regim, cu alte cuvinte anterior acestei plasări.
64
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare. Astfel, din acest răspuns rezultă că, într‑o situație caracterizată prin plasamente la export de mărfuri unionale către o țară terță pentru a fi perfecționate în aceasta, efectuate până la 30 aprilie 2016, la un birou de plasare situat într‑un stat membru a cărui autoritate vamală nu și‑a dat acordul prealabil în vederea adoptării unei autorizații unice pentru utilizarea regimului de perfecționare pasivă, articolul 85 din Codul vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din același cod trebuie interpretat în sensul că se opune scutirii parțiale de taxe la import în temeiul perfecționării pasive, prevăzută la articolul 145 alineatul (1) din codul menționat.
65
Prin urmare, astfel cum a subliniat avocata generală la punctele 38 și 39 din concluziile sale, articolul 150 alineatul (2) din Codul vamal comunitar, care privește exclusiv condițiile și obligațiile aferente regimului de perfecționare pasivă, nu este aplicabil unei încălcări precum cea din cauza principală, care constă în plasarea mărfurilor în regim de export la un birou vamal situat pe teritoriul unui stat membru în care autorizația de plasare în acest regim nu era aplicabilă.
Cu privire la a treia întrebare
66
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii este aplicabil prin analogie atunci când datoria vamală a luat naștere în conformitate cu articolul 77 alineatul (1) litera (a) din acest cod, ca urmare a punerii în liberă circulație a unor produse transformate.
67
Articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii permite, în anumite condiții, remedierea unei nerespectări a obligațiilor survenite în cadrul importului sau al exportului de mărfuri. Or, în cauza principală, astfel cum arată instanța de trimitere, importul mărfurilor în cauză a fost legal, astfel încât datoria vamală corespunzătoare a luat naștere ca urmare a plasării acestora sub regimul de punere în liberă circulație, în temeiul articolului 77 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal al Uniunii, ipoteză care nu este vizată de articolul 86 alineatul (6) din acest cod.
68
În această privință, este necesar să se constate că nimic din modul de redactare a articolului 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii nu indică faptul că această dispoziție s‑ar putea aplica prin analogie unei situații precum cea vizată la articolul 77 alineatul (1) litera (a) din acest cod. Într‑adevăr, articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii face referire în mod explicit la articolele 79 și 82 din acest cod, care vizează situații diferite de punere în liberă circulație prevăzută la articolul 77 alineatul (1) litera (a) din respectivul cod. Acesta urmărește astfel să repare nerespectarea condițiilor stabilite, de exemplu, pentru plasarea mărfurilor sub un regim vamal special.
69
Prin urmare, este necesar să se răspundă la a treia întrebare că articolul 86 alineatul (6) din Codul vamal al Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil prin analogie atunci când datoria vamală a luat naștere în conformitate cu articolul 77 alineatul (1) litera (a) din acest cod, ca urmare a punerii în liberă circulație a unor produse transformate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
70
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Tribunalului, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera de trimiteri preliminare)
declară:
1)
Articolul 85 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar coroborat cu articolul 84 alineatul (1) litera (b) a cincea liniuță din acest regulament trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care o persoană căreia un stat membru i‑a eliberat o autorizație de perfecționare pasivă plasează mărfuri unionale, destinate transformării într‑o țară terță, sub regimul de export la un birou vamal care este situat într‑un alt stat membru care nu și‑a dat acordul prealabil pentru această autorizație și care nu este indicat în aceasta ca birou de plasare, această dispoziție se opune scutirii parțiale de taxe la import în temeiul perfecționării pasive, prevăzută la articolul 145 alineatul (1) din regulamentul menționat.
Articolul 211 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație în care mărfurile unionale destinate transformării într‑o țară terță sunt plasate sub regimul de export la un birou vamal care nu este indicat ca birou de plasare în autorizația de perfecționare pasivă, această dispoziție se opune scutirii parțiale a taxelor la import în temeiul perfecționării pasive prevăzute la articolul 259 alineatul (1) din acest regulament.
2)
Articolul 86 alineatul (6) din Regulamentul nr. 952/2013 trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil prin analogie atunci când datoria vamală a luat naștere în conformitate cu articolul 77 alineatul (1) litera (a) din acest cod, ca urmare a punerii în liberă circulație a unor produse transformate.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Hesse
Dimitrakopoulos
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 15 aprilie 2026.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.