ORDONANȚA CURȚII (Camera a noua)
7 decembrie 2022(*)
„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Răspuns la întrebarea preliminară care poate fi în mod clar dedus din jurisprudență sau care nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolul 6 alineatul (1) – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Contract de împrumut încheiat în monedă străină (franc elvețian) – Efectele constatării caracterului abuziv al unei clauze – Competența instanței naționale – Interdicția, în principiu, de a completa contractul prin modificarea conținutului clauzei abuzive”
În cauza C‑566/21,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Curtea de Apel Cluj (România), prin decizia din 27 mai 2021, primită de Curte la 14 septembrie 2021, în procedura
S
împotriva
AA,
Curtea (Camera a noua),
compusă din domnul J.‑C. Bonichot, îndeplinind funcția de președinte de cameră, domnul S. Rodin (raportor) și doamna O. Spineanu‑Matei, judecători,
avocat general: domnul A. M. Collins,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–        pentru S, de I. Dragne, A. O. Dumitrescu și B. M. Iordache, avocați;
–        pentru AA, de B. A. Ancău;
–        pentru guvernul român, de E. Gane și L. Lițu, în calitate de agenți;
–        pentru Comisia Europeană, de M. Carpus Carcea și N. Ruiz García, în calitate de agenți,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1        Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).
2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între AA (denumit în continuare „consumatorul”), pe de o parte, și S, pe de altă parte, cu privire la caracterul pretins abuziv al unei clauze contractuale, inserată într‑un contract de credit încheiat între consumator și VV, o instituție bancară căreia S i‑a succedat, prin care aceasta își rezerva dreptul, în anumite condiții, de a transforma în moneda națională moneda în care fusese încheiat acest contract.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3        Potrivit articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13:
„Statele membre stabilesc că clauzele abuzive utilizate într‑un contract încheiat cu un consumator de către un vânzător sau un furnizor [a se citi «profesionist»], în conformitate cu legislația internă, nu creează obligații pentru consumator, iar contractul continuă să angajeze părțile prin aceste clauze [a se citi «potrivit dispozițiilor sale»], în cazul în care poate continua să existe fără clauzele abuzive.”
4        Articolul 7 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Statele membre se asigură că, în interesul consumatorilor și al concurenților, există mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către vânzători sau furnizori [a se citi «profesioniști»].”
Dreptul român
5        Articolul 6 din Legea nr. 193/2000 privind clauzele abuzive în contractele încheiate între profesioniști și consumatori din 6 noiembrie 2000, în versiunea aplicabilă litigiului principal, care transpune în dreptul român Directiva 93/13, prevede:
„Clauzele abuzive cuprinse în contract și constatate fie personal, fie prin intermediul organelor abilitate prin lege nu vor produce efecte asupra consumatorului, iar contractul se va derula în continuare, cu acordul consumatorului, numai dacă după eliminarea acestora mai poate continua.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
6        La 25 iulie 2008, consumatorul a încheiat cu VV un contract de credit pentru suma de 117 400 de franci elvețieni (CHF) (aproximativ 119 000 de euro), pentru o perioadă de 300 de luni. Articolul 4.2 punctul 1 litera a) din condițiile generale ale acestui contract prevedea în esență că, în cazul în care, pe durata împrumutului, cursul de schimb al monedei în care era acordat împrumutul ar varia cu mai mult de 10 % față de cursul de schimb în vigoare la data semnării contractului, VV își rezerva dreptul, fără a‑i reveni o obligație în acest sens, de a converti unilateral această monedă în moneda națională, utilizând în acest scop cursul de schimb practicat de aceasta la data eventualei conversii (denumită în continuare „clauza de conversie în cauză”). Din cererea de decizie preliminară reiese că clauza de conversie în cauză a fost inserată în contract pentru a permite băncii S (denumită în continuare „instituția bancară”) să efectueze în mod unilateral o astfel de conversie numai în ipoteza în care variația în minus a acestui curs de schimb ar determina o reducere a cuantumului prestației consumatorului, în timp ce, în cazul creșterii cursului de schimb menționat, această clauză nu ar fi pusă în aplicare.
7        Consumatorul a solicitat totuși instituției bancare să efectueze conversia cuantumului împrumutului său în lei românești, potrivit cursului de schimb aplicabil la 2 octombrie 2008, dată la care acest curs crescuse cu 10 % față de cel care era în vigoare la data semnării contractului. În urma refuzului instituției bancare, consumatorul a sesizat Judecătoria Cluj‑Napoca (România) cu o cerere având ca obiect constatarea caracterului abuziv al clauzei de conversie în cauză, obligarea instituției bancare succesoare a VV să pună în aplicare această clauză în beneficiul consumatorului și obținerea rambursării sumelor încasate în mod nejustificat. Această instanță a respins cererea consumatorului pentru motivul că exista o hotărâre judecătorească intervenită anterior între aceleași părți și care beneficia de autoritate de lucru judecat.
8        Tribunalul Specializat Cluj (România) a admis apelul formulat de consumator, a constatat caracterul abuziv al clauzei de conversie în cauză și a obligat instituția bancară să aplice această clauză în beneficiul consumatorului și să ramburseze suma percepută în exces, majorată cu dobânzi.
9        Instituția bancară a formulat recurs împotriva acestei decizii la instanța de trimitere, Curtea de Apel Cluj (România), care are îndoieli cu privire la legalitatea deciziei Tribunalului Specializat Cluj prin care acesta din urmă, după ce a constatat caracterul abuziv al clauzei de conversie în cauză, a modificat conținutul acesteia, înlocuind dreptul pe care instituția bancară și‑l rezervase cu o obligație în sarcina sa de a pune în aplicare această clauză dacă consumatorul solicită acest lucru.
10      În aceste împrejurări, Curtea de Apel Cluj a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, așa cum este analizat în jurisprudența Curții, permite modificarea unei clauze în sensul că dreptul pur potestativ al profesionistului de a transforma moneda contractului de credit reprezintă în fapt o obligație pentru acesta dacă această modificare ar fi pe deplin favorabilă consumatorului, iar simpla excludere a clauzei abuzive din contract nu ar produce vreun beneficiu acestuia?”
Cu privire la întrebarea preliminară
11      În temeiul articolului 99 din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când răspunsul la o întrebare formulată cu titlu preliminar poate fi în mod clar dedus din jurisprudență sau atunci când răspunsul la o astfel de întrebare nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile, Curtea, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, poate oricând să decidă să se pronunțe prin ordonanță motivată.
12      Este necesar să se facă aplicarea acestei dispoziții în cadrul prezentei trimiteri preliminare.
13      În această privință trebuie precizat că în prezenta cauză Curții nu i se solicită să se pronunțe cu privire la criteriile de apreciere privind caracterul abuziv al clauzei de conversie în cauză. În schimb, întrebarea preliminară privește numai consecințele constatării caracterului abuziv al unei astfel de clauze.
14      Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă articolul 6 din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că instanța națională care a constatat caracterul abuziv al unei clauze cuprinse într‑un contract de împrumut încheiat cu un consumator și a cărei eliminare nu împiedică contractul să continue să existe poate modifica conținutul acestei clauze astfel încât dreptul, prevăzut exclusiv în beneficiul profesionistului, de a efectua, în anumite condiții, conversia în monedă națională a monedei în care acest contract era încheiat să fie înlocuit cu o obligație de a face acest lucru la cererea consumatorului.
15      Pentru a răspunde la întrebarea preliminară, trebuie amintit, cu titlu introductiv, că sistemul de protecție instituit de Directiva 93/13 se întemeiază pe ideea potrivit căreia consumatorul se află într‑o situație de inferioritate față de un profesionist în ceea ce privește atât puterea de negociere, cât și nivelul de informare, situație care îl determină să adere la condițiile formulate în prealabil de profesionist, fără a putea exercita o influență asupra conținutului acestora. Având în vedere o asemenea situație de inferioritate, această directivă obligă statele membre să prevadă un mecanism care să asigure că orice clauză contractuală care nu a făcut obiectul unei negocieri individuale poate fi controlată pentru aprecierea eventualului său caracter abuziv (Hotărârea din 3 octombrie 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, punctul 37 și jurisprudența citată).
16      În acest sens, instanței naționale îi revine, în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, obligația de a înlătura aplicarea clauzelor abuzive pentru ca ele să nu producă efecte obligatorii pentru consumator, cu excepția cazului în care consumatorul se opune (Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 29 și jurisprudența citată). Cu toate acestea, contractul trebuie să continue să existe, în principiu, fără nicio altă modificare decât cea rezultată din eliminarea clauzelor abuzive, în măsura în care, în conformitate cu normele de drept intern, o asemenea menținere a contractului este posibilă din punct de vedere juridic (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 iunie 2019, GT, C‑38/17, EU:C:2019:461, punctul 42, Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 58, și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 29).
17      Prin urmare, atunci când instanța națională constată nulitatea unei clauze abuzive cuprinse într‑un contract încheiat între un profesionist și un consumator, instanța menționată nu poate să completeze acest contract modificând conținutul acestei clauze (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 59, și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 30).
18      Astfel, Curtea a statuat că, în cazul în care instanța națională ar avea posibilitatea să modifice conținutul clauzelor abuzive care figurează într‑un asemenea contract, o atare posibilitate ar putea aduce atingere realizării obiectivului pe termen lung urmărit prin articolul 7 din Directiva 93/13. Această posibilitate ar contribui la eliminarea efectului descurajator pe care îl are asupra profesioniștilor faptul că asemenea clauze abuzive pur și simplu nu sunt aplicate față de consumator, în măsura în care aceștia ar fi în continuare tentați să utilizeze clauzele menționate, știind că, chiar dacă acestea ar fi invalidate, contractul va putea fi totuși completat de instanța națională în măsura în care este necesar, garantând în acest mod interesul respectivilor profesioniști (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2014, Kásler și Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punctele 77 și 79, Hotărârea din 26 martie 2019, Abanca Corporación Bancaria și Bankia, C‑70/17 și C‑179/17, EU:C:2019:250, punctul 56, Hotărârea din 3 octombrie 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, punctul 48, Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 61, precum și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 31).
19      În schimb, atunci când un contract încheiat între un profesionist și un consumator nu poate continua să existe după eliminarea unei clauze abuzive, Curtea a admis că articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 nu se opune ca instanța națională, în temeiul principiilor din dreptul contractelor, să elimine clauza abuzivă prin înlocuirea acesteia cu o dispoziție de drept național cu caracter supletiv, în situații în care invalidarea clauzei abuzive ar obliga instanța să anuleze contractul în ansamblul său, expunându‑l prin aceasta pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile, astfel încât acesta din urmă ar fi în acest fel penalizat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2014, Kásler și Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punctele 80 și 83, Hotărârea din 26 martie 2019, Abanca Corporación Bancaria și Bankia, C‑70/17 și C‑179/17, EU:C:2019:250, punctul 56, Hotărârea din 3 octombrie 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, punctul 48, Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 61, precum și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 32).
20      O asemenea înlocuire este deplin justificată în lumina finalității Directivei 93/13. Astfel, ea este conformă cu obiectivul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, întrucât această dispoziție urmărește să înlocuiască echilibrul formal pe care îl instituie contractul între drepturile și obligațiile cocontractanților cu un echilibru real, de natură să restabilească egalitatea între aceste părți, iar nu să anuleze toate contractele care conțin clauze abuzive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2014, Kásler și Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punctele 81 și 82, Hotărârea din 26 martie 2019, Abanca Corporación Bancaria și Bankia, C‑70/17 și C‑179/17, EU:C:2019:250, punctul 57, Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 62, precum și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 33).
21      În cazul în care, într‑o situație precum cea descrisă la punctul 19 din prezenta ordonanță, instanța națională nu ar putea să înlocuiască o clauză abuzivă cu o dispoziție de drept național cu caracter supletiv și ar fi obligată să anuleze contractul în ansamblul său, consumatorul ar putea fi expus unor consecințe deosebit de prejudiciabile, așa încât caracterul descurajator care rezultă din anularea contractului ar risca să fie compromis. Într‑adevăr, în ceea ce privește un contract de împrumut, o asemenea anulare ar avea în principiu drept consecință exigibilitatea imediată a sumei împrumutate, care rămâne datorată în proporții ce riscă să depășească capacitățile financiare ale consumatorului, și, din această cauză, tinde să îl penalizeze mai degrabă pe acesta decât pe împrumutător, care, pe cale de consecință, nu ar fi descurajat să insereze astfel de clauze în contractele pe care le propune (Hotărârea din 30 aprilie 2014, Kásler și Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punctele 83 și 84, Hotărârea din 26 martie 2019, Abanca Corporación Bancaria și Bankia, C‑70/17 și C‑179/17, EU:C:2019:250, punctul 58, Hotărârea din 3 martie 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punctul 63, precum și Hotărârea din 25 noiembrie 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punctul 34).
22      Pe de altă parte, Curtea a statuat că dispozițiile Directivei 93/13 se opun ca o clauză declarată abuzivă să fie menținută în parte, prin eliminarea elementelor care o fac abuzivă, atunci când o astfel de eliminare ar echivala cu modificarea conținutului acestei clauze, afectându‑i substanța (Hotărârea din 29 aprilie 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, punctul 70).
23      În speță, o modificare de către instanța națională a conținutului clauzei de conversie în discuție, în măsura în care prevede posibilitatea instituției bancare de a proceda la conversia în moneda națională a monedei în care era încheiat contractul, astfel încât această posibilitate, pe care o poate pune în aplicare exclusiv în beneficiul său, ar fi transformată într‑o obligație a acestei instituții de a efectua o atare conversie în cazul în care consumatorul solicită acest lucru ar corespunde unei modificări substanțiale a acestei clauze. Din moment ce din cererea de decizie preliminară reiese, pe de altă parte, că anularea clauzei menționate ca urmare a constatării caracterului său abuziv nu ar fi de natură să împiedice contractul să continue să existe, din motivele prezentate la punctele 16-22 din prezenta ordonanță rezultă că o asemenea modificare nu ar fi compatibilă cu obiectivul pe termen lung prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, care este, potrivit acestei dispoziții, de a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către un profesionist.
24      Cu toate acestea, potrivit instanței de trimitere, situația care decurge din contractul în discuție în litigiul principal ar fi diferită de situațiile din cauzele care au condus la pronunțarea hotărârilor Curții vizate mai sus, în măsura în care, în speță, simpla eliminare a clauzei de conversie în cauză nu ar aduce niciun beneficiu sau avantaj patrimonial consumatorului în raport cu situația sa contractuală anterioară introducerii cererii sale de constatare a caracterului abuziv al clauzei respective.
25      În această privință trebuie amintit că obiectivul Directivei 93/13 este de a proteja consumatorii împotriva clauzelor abuzive inserate în contractele încheiate de aceștia din urmă cu profesioniștii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Kanyeba și alții, C‑349/18-C‑351/18, EU:C:2019:936, punctul 63, precum și jurisprudența citată), iar nu de a conferi un avantaj economic consumatorilor.
26      Trebuie arătat de asemenea că eliminarea clauzei de conversie în cauză ar fi de natură să descurajeze profesionistul să includă o astfel de clauză într‑un viitor contract cu un consumator, ceea ce este conform cu obiectivul pe termen lung prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13.
27      În schimb, Directiva 93/13 nu prevede posibilitatea consumatorului de a beneficia de un avantaj care să depășească această protecție.
28      Prin urmare, într‑o situație precum cea din litigiul principal, în care contractul poate continua să existe fără clauza de conversie în discuție, articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 nu permite unei instanțe naționale să modifice conținutul acestei clauze pentru simplul motiv că eliminarea clauzei menționate nu ar aduce un beneficiu economic consumatorului.
29      Astfel, după cum rezultă din jurisprudența amintită la punctul 19 din prezenta ordonanță, competența instanței naționale nu poate depăși o înlocuire, cu titlu excepțional, a clauzei considerate abuzive cu o reglementare națională supletivă având în vedere prejudiciul mai important pe care l‑ar suferi consumatorul ca urmare a unei anulări a contractului în ansamblul său.
30      Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că se opune ca instanța națională care a constatat caracterul abuziv al unei clauze cuprinse într‑un contract de împrumut încheiat între un profesionist și un consumator și a cărei eliminare nu împiedică contractul să continue să existe să modifice conținutul acestei clauze astfel încât posibilitatea, prevăzută exclusiv în beneficiul profesionistului, de a efectua, în anumite condiții, conversia în monedă națională a monedei în care acest contract era încheiat să fie înlocuită cu o obligație de a face acest lucru la cererea consumatorului.
Cu privire la cheltuielile de judecată
31      Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii,
trebuie interpretat în sensul că
se opune ca instanța națională care a constatat caracterul abuziv al unei clauze cuprinse într‑un contract de împrumut încheiat între un profesionist și un consumator și a cărei eliminare nu împiedică contractul să continue să existe să modifice conținutul acestei clauze astfel încât posibilitatea, prevăzută exclusiv în beneficiul profesionistului, de a efectua, în anumite condiții, conversia în monedă națională a monedei în care acest contract era încheiat să fie înlocuită cu o obligație de a face acest lucru la cererea consumatorului.
Luxemburg, 7 decembrie 2022.
Grefier
Îndeplinind funcția de președinte de cameră
A. Calot Escobar
J.-C. Bonichot
*      Limba de procedură: româna.