62020TJ0177_RES
Věc T-177/20
Erwin Leo Himmel
v.
Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
Rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 2. června 2021
„Ochranná známka Evropské unie – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Hispano Suiza – Starší slovní ochranná známka Evropské unie HISPANO SUIZA – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) 2017/1001]“
Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou – Kritéria pro posouzení
[Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
(viz body 38-42)
Ochranná známka Evropské unie – Definice a nabytí ochranné známky Evropské unie – Relativní důvody pro zamítnutí zápisu – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Podobnost dotčených výrobků nebo služeb – Kritéria pro posouzení – Obchodní praxe
[Nařízení Rady č. 207/2009, čl. 8 odst. 1 písm. b)]
(viz body 44-46, 51-56, 61)
Shrnutí
Pan Monfort podal u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) přihlášku slovní ochranné známky Evropské unie Hispano Suiza pro automobily. Pan Himmel podal proti zápisu této ochranné známky námitky z důvodu existence nebezpečí záměny s jeho starší slovní ochrannou známkou Evropské unie HISPANO SUIZA, zapsanou pro hodinářské a chronometrické nástroje, jakož i oděvy, obuv a pokrývky hlavy.
Vzhledem k tomu, že EUIPO tyto námitky zamítl, podal pan Himmel žalobu k Tribunálu.
Tribunál ve svém rozsudku zrušil rozhodnutí EUIPO a upřesnil kritéria pro posouzení podobnosti výrobků nebo služeb v rámci čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (
1
), když rozhodl, že existence obchodní praxe může být relevantním kritériem pro účely tohoto posouzení.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve připomněl rozsudek Soudního dvora Canon (
2
), podle kterého je za účelem provedení srovnání mezi výrobky nebo službami, na které se vztahují kolidující ochranné známky, třeba zohlednit všechny relevantní faktory, které charakterizují vztah mezi nimi, zejména jejich povahu, účel, jejich užívání a jejich konkurenční nebo komplementární charakter. Zdůraznil, že vzhledem k formulaci zvolené Soudním dvorem není tento výčet kritérií vyčerpávající a že judikatura Tribunálu a Soudního dvora ostatně doplnila tento seznam dalšími kritérii, včetně obvyklého původu dotčených výrobků, jejich distribučních kanálů nebo skutečnosti, že jsou výrobky propagovány ve stejných odborných časopisech.
Podle Tribunálu tak není vyloučeno, že v rámci posouzení podobnosti výrobků nebo služeb obecně, jakož i výrobků dotčených v této věci, mohou být relevantní i jiná kritéria, než jsou ta uvedená EUIPO, a sice vedle kritérií stanovených v rozsudku Canon i distribuční kanály a totožnost prodejních míst. Dospěl tedy k závěru, že se EUIPO dopustil nesprávného právního posouzení, když principiálně vyloučil posouzení podobnosti výrobků ve světle kritéria obchodní praxe. Tribunál ostatně podotkl, že toto kritérium, zejména skutečnost, že výrobky a služby jsou často uváděny na trh společně nebo že spotřebitelé považují za běžné, že jsou výrobky uváděny na trh pod stejnou ochrannou známkou, již bylo zohledněno v jeho judikatuře pro posouzení podobnosti výrobků nebo služeb.
Tribunál dále konstatoval, že okolnost, že je určité kritérium považováno za relevantní v rámci posouzení podle čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, nutně neznamená, že toto kritérium není relevantní v rámci použití odst. 1 písm. b) uvedeného článku.
Tribunál mimoto uvedl zaprvé, že každé z kritérií vytyčených judikaturou, ať již jde o původní nebo přidané kritérium, je pouze jedním z řady kritérií, zadruhé že tato kritéria jsou autonomní a zatřetí že podobnost mezi kolidujícími výrobky nebo službami může být založena na jediném z těchto kritérií (
3
). Navíc, i když je EUIPO povinen zohlednit všechny relevantní faktory, které charakterizují vztah mezi dotčenými výrobky, nemusí zohlednit faktory, které nejsou relevantní pro vztah mezi uvedenými výrobky.
S ohledem na výše uvedené dospěl Tribunál k závěru, že existence určité obchodní praxe může být relevantním kritériem pro posouzení podobnosti mezi výrobky nebo službami v rámci čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
Konečně vzhledem k tomu, že EUIPO nezkoumal relevanci a dopad kritéria obchodní praxe při posuzování podobnosti dotčených výrobků, Tribunál dovodil, že o této otázce nemůže rozhodnout. Z důvodu tohoto nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil EUIPO, jakož i z důvodu nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí, pokud jde o zohlednění kritérií obvyklého původu výrobků a distribučních kanálů, Tribunál toto rozhodnutí zrušil.
(
1
) – Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1), ve znění pozdějších předpisů.
(
2
) – Rozsudek ze dne 29. září 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, bod 23).
(
3
) – S ohledem na rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Hesse v. OHIM (C-50/15 P, EU:C:2016:34, bod 23).