62023TJ0556_RES
Věc T‑556/23
Swissgrid AG
v.
Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů
Rozsudek Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) ze dne 8. října 2025
„Energetika – Vnitřní trh s elektřinou – Rámcový pokyn pro obchodní zajišťování výkonové rovnováhy v elektroenergetice – Článek 1 nařízení (EU) 2017/2195 – Evropská platforma pro proces vzájemné výměny systémových odchylek – Nezapojení švýcarského provozovatele přenosové soustavy – Rozhodnutí ACER, kterým se mění rámec pro zavedení platformy – Odvolání podané u odvolacího senátu ACER – Zvláštní podmínky a pravidla týkající se odvolání – Článek 28 nařízení (EU) 2019/942 – Nepřípustnost pro nedostatek aktivní legitimace v řízení před odvolacím senátem – Bezprostřední a osobní dotčení“
Energetika – Zajišťování výkonové rovnováhy v elektroenergetice – Nařízení 2017/2195 – Evropská platforma pro proces vzájemné výměny systémových odchylek – Oblast působnosti – Švýcarští provozovatelé přenosové soustavy – Vyloučení – Výjimky
(Nařízení Komise 2017/2195, čl. 1 odst. 2, 6 a 7)
(viz body 24–39)
Agentury Evropské unie – Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) – Odvolací řízení – Odvolání k odvolacímu senátu ACER – Podmínky přípustnosti – Fyzické nebo právnické osoby – Akty, které se jich bezprostředně a osobně dotýkají – Rozhodnutí ACER, kterým se mění rámec pro zavedení evropské platformy pro proces vzájemné výměny systémových odchylek – Změna, v jejímž důsledku jsou švýcarští provozovatelé přenosové soustavy připraveni o právo zapojit se do této platformy na základě dohod uzavřených před přijetím uvedeného rozhodnutí – Rozhodnutí, které vyvolává účinky na právní postavení uvedených provozovatelů – Přípustnost
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2019/942, článek 28)
(viz body 55–73)
Shrnutí
Tribunál rozsudkem zrušil rozhodnutí odvolacího senátu Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER), kterým bylo jako nepřípustné odmítnuto odvolání podané švýcarským provozovatelem elektroenergetické přenosové soustavy (dále jen „PPS“) proti rozhodnutí ACER, jímž bylo vyloučeno jeho zapojení do evropské platformy pro proces vzájemné výměny systémových odchylek (dále jen „IN platforma“) na základě nařízení 2017/2195 (
1
). Tribunál se vyjádřil k působnosti tohoto nařízení a k aktivní legitimaci takového provozovatele k podání odvolání proti rozhodnutí ACER, které mu není určeno.
Žalobkyně, společnost Swissgrid AG, se jakožto jediný PPS ve Švýcarsku účastnila od roku 2012 International Grid Control Cooperation (IGCC), což je struktura spolupráce mezi PPS, jejímž cílem je optimalizovat automatizované řízení záloh pro regulaci výkonové rovnováhy prostřednictvím procesu vzájemné výměny systémových odchylek.
Dne 2. srpna 2017 přijala Evropská komise nařízení 2017/2195, které v článku 22 počítá s vytvořením evropské platformy pro proces vzájemné výměny systémových odchylek.
ACER přijala na základě tohoto ustanovení rozhodnutí 13/2020 o vytvoření IN platformy, v jehož příloze je obsažen rámec pro zavedení této platformy (dále jen „rámec pro zavedení“).
Dne 30. září 2022 přijala ACER rozhodnutí 16/2022, kterým bylo pozměněno vymezení subjektů, které budou vykonávat funkce stanovené v rámci pro zavedení. Definice „zapojeného PPS“, kterým se dříve rozuměl „každý PPS, který se připojil k IN platformě, včetně PPS v oblastech [řízení výkonové rovnováhy a frekvence] provozovaných několika PPS z různých členských států nebo třetích zemí“, byla pozměněna tak, že se jím nyní rozumí „každý PPS, na kterého se vztahuje nařízení 2017/2195 a který se připojil k IN platformě, včetně PPS z oblastí [řízení výkonové rovnováhy a frekvence] s více PPS“.
Žalobkyně měla za to, že tato změna vede k vyloučení jejího zapojení do IN platformy, a podala proto proti tomuto rozhodnutí odvolání k odvolacímu senátu ACER, který ho odmítl jako nepřípustné na základě čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 (
2
). Podle tohoto senátu je zapojení do IN platformy vyhrazeno pouze pro unijní PPS, takže změna rámce pro zavedení této platformy se nikterak nedotkla právního postavení žalobkyně jakožto švýcarského PPS.
V těchto souvislostech se žalobkyně obrátila na Tribunál s návrhem na zrušení rozhodnutí odvolacího senátu.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve zkoumal závěr odvolacího senátu, podle kterého nařízení 2017/2195 stanoví, že do platforem, které upravuje, se v zásadě mohou zapojit pouze unijní PPS, a v důsledku toho z IN platformy vylučuje švýcarské PPS.
Na základě doslovného a kontextuálního výkladu nařízení 2017/2195 Tribunál uvedl, že i když čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení za účelem vymezení své působnosti výslovně neodkazuje pouze na unijní PPS, možnost přiznaná Komisi na základě odstavců 6 a 7 téhož článku akceptovat, aby se do některých platforem zapojili pouze švýcarští PPS, a to pouze za určitých podmínek, musí být vykládána jako výjimka, která svědčí o tom, že neexistuje obecné pravidlo o zapojení PPS ze zemí mimo Unii do platforem upravených v nařízení 2017/2195, včetně IN platformy.
Tento závěr je podpořen i teleologickým výkladem nařízení 2017/2195, jelikož toto nařízení usiluje o vytvoření plně funkčního a navzájem propojeného vnitřního trhu s energií, který je založen na společných rovných pravidlech. Vzhledem k tomu, že se Švýcarská konfederace nepřipojila k vnitřnímu trhu Unie, a na švýcarské PPS se tedy nevztahují stejná pravidla jako na PPS z členských států Unie, jejich vyloučení ze zapojení do platforem uvedených v nařízení 2017/2195, a to s výhradou zejména alternativního dvoustranného ujednání, které je i nadále možné, je s ohledem na cíl sledovaný uvedeným nařízením plně odůvodněno.
Z toho vyplývá, že se odvolací senát nedopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že zapojení švýcarských PPS je kromě případů uvedených v čl. 1 odst. 6 a 7 nařízení 2017/2195 vyloučeno.
Tento senát naproti tomu porušil čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942, když uvedl, že rozhodnutí 16/2022 podstatným způsobem nemění právní postavení žalobkyně, a v důsledku toho odmítl její odvolání jako nepřípustné.
Podle tohoto ustanovení se může jakákoli fyzická nebo právnická osoba odvolat proti rozhodnutí ACER, které jí je určeno nebo které se jí bezprostředně a osobně dotýká. Při výkladu tohoto ustanovení ve světle judikatury týkající se čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, ze kterého vychází, Tribunál připomněl, že fyzická nebo právnická osoba jiná než adresát aktu může tvrdit, že je tímto aktem osobně dotčena pouze tehdy, je-li tímto aktem zasažena z důvodu určitých pro ni specifických vlastností či faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu.
S ohledem na tyto objasňující poznámky Tribunál předně uvedl, že odůvodnění rozhodnutí odvolacího senátu vycházející z toho, že právní postavení žalobkyně se přímo řídí nařízením 2017/2195, a nikoli rozhodnutími 13/2020 a 16/2022, nemůže odůvodnit závěr o nepřípustnosti podaného odvolání. Vzhledem k tomu, že se rozhodnutí 16/2022 zakládalo na čl. 22 odst. 1 nařízení 2017/2195, žalobkyně byla oprávněna zpochybnit jeho legalitu bez ohledu na působnost uvedeného nařízení. Skutečnost, že nařízení 2017/2195 nepočítá se zapojením žalobkyně do IN platformy, totiž byla relevantním hlediskem pro meritorní přezkum odvolání, nikoli pro posouzení jeho přípustnosti.
Pokud jde o bezprostřední a osobní dotčení žalobkyně rozhodnutím 16/2022, Tribunál zaprvé poznamenal, že žalobkyně je stranou (hlavní) dohody o platformách pro zajišťování výkonové rovnováhy uzavřené s dalšími PPS a od března 2012 také „zúčastněným členem“ dohody o spolupráci v rámci IGCC, že IGCC je projekt provádění, který se vyvíjí v IN platformu, a že smlouvy, jichž je žalobkyně stranou, nepozbyly v důsledku přijetí rámce pro zavedení IN platformy významu, jelikož tyto smlouvy i nadále upravují fungování uvedené platformy v návaznosti na rámec pro její zavedení.
Zadruhé z rámce pro zavedení, který je přílohou rozhodnutí 13/2020, jednoznačně nevyplývalo, že by se žalobkyně nemohla i nadále zapojovat do IN platformy na základě svých smluvních práv. V tomto rámci pro zavedení byl totiž pojem „zapojený PPS“ tehdy definován tak, že se tento PPS připojil k IN platformě, a výslovně byli do tohoto pojmu zahrnuti „PPS v oblastech [řízení výkonové rovnováhy a frekvence] provozovaných několika PPS z různých členských států nebo třetích zemí“.
Ani výklad relevantních ustanovení uvedeného rámce pro zavedení provedený v souladu s nařízením 2017/2195 nelze považovat za výklad, který mohl rozptýlit veškeré pochybnosti o možnosti žalobkyně se i nadále zapojovat do IN platformy na základě jejích smluvních práv. Článek 1 nařízení 2017/2195 totiž tehdy nebyl ze strany unijního soudu vyložen. Způsob, jakým je toto nařízení formulováno, pak mohl u žalobkyně vyvolat dojem, že má možnost se do IN platformy i nadále zapojovat, a to mimo jiné s ohledem na skutečnost, že v rámci vymezení oblasti působnosti tohoto nařízení v jeho čl. 1 odst. 2 není odkázáno pouze na unijní PPS.
S ohledem na tyto upřesňující poznámky Tribunál konstatoval, že ACER zaujala formální stanovisko, které výslovně vylučuje zapojení žalobkyně do IN platformy, až při přijetí rozhodnutí 16/2022, kterým byla pozměněna definice „zapojeného PPS“ uvedená v rámci pro zavedení tak, že do ní nyní spadají pouze PPS, na které se vztahuje nařízení 2017/2195.
V důsledku změny provedené rozhodnutím 16/2022 již tedy žalobkyně neměla možnost se do IN platformy i nadále zapojovat na základě dohod, jichž byla stranou, takže je nutno mít za to, že toto rozhodnutí ji připravuje o možnost výkonu jejích smluvních práv, a má tedy bezprostřední účinky na její právní postavení. Stejně tak je třeba mít za to, že žalobkyně je rozhodnutím 16/2022 zasažena z důvodů určitých pro ni specifických vlastností či faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám.
Vzhledem k tomu, že IGCC je podle samotného rámce pro zavedení projekt, který se vyvíjí v IN platformu, žalobkyně se jakožto subjekt zapojený do této platformy od roku 2012 nachází v odlišné situaci než ostatní PPS ze třetích zemí, kteří do ní zapojeni nebyli. Žalobkyně se kromě toho jakožto jediný švýcarský PPS nachází s ohledem na předmět nařízení 2017/2195 v jiné situaci než PPS z jiných třetích zemí, jelikož Švýcarsko je ze zeměpisného hlediska specifické tím, že je de facto obklopeno členskými státy Unie.
S ohledem na výše uvedené Tribunál rozhodnutí odvolacího senátu zrušil.
(
1
) – Nařízení Komise (EU) 2017/2195 ze dne 23. listopadu 2017, kterým se stanoví rámcový pokyn pro obchodní zajišťování výkonové rovnováhy v elektroenergetice (Úř. věst. 2017, L 312, s. 6).
(
2
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/942 ze dne 5. června 2019, kterým se zřizuje Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2019, L 158, s. 22).