Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
D. SPIELMANN
представено на 19 март 2026 година(1)
Дело C‑159/25 [Rowicz](i)
B. Ż.,
V. sp. z o.o.
срещу
T. SA,
Ł.W.
(Преюдициално запитване, отправено от
Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава, Полша)
„ Преюдициално запитване — Държави членки — Задължения — Установяване на правните средства, необходими за осигуряването на ефективна съдебна защита — Спазване на принципа на съдийската независимост — Независим и безпристрастен съд, създаден със закон — Разпределяне на делата на съдиите — Незаконен състав на съд — Принцип на неизменност на съдебния състав — Системи с изкуствен интелект “
Въведение
1.        По настоящото дело Съдът е сезиран от Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава, Полша) с преюдициално запитване, което е продължение на делата, по които Съдът е уточнил обхвата на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по‑нататък „Хартата“). Делото отново приканва Съда да прецени гаранциите, свързани с упражняването на правораздавателната функция в националните правни системи, по-специално тези, които гарантират независимост и безпристрастност на съдилищата, както и спазването на изискването за съд, създаден със закон.
2.        По-конкретно, преюдициалното запитване се отнася до начинa на вътрешна организация на правораздаването, който може да засегне тези гаранции, а именно освобождаването
на съдия, макар и със съгласието му, от разглеждане на част от делата, с които е бил сезиран, и преразпределянето им на друг съдия. Така от Съда по‑специално се иска да се произнесе по съвместимостта с изискванията, произтичащи от правото на Съюза, на механизъм, основан на преразпределение, извършено чрез автоматична система за случайно разпределение, и по условията, при които може да се счита, че подобна мярка почива на правила, достатъчно ясни, предвидими и годни да разсеят всяко оправдано съмнение у правните субекти относно липсата на външно или вътрешно влияние при определянето на съдията, който трябва да разгледа тяхното дело.
Правна уредба
Правото на Съюза
3.        Член 3, точка 1 от Регламент (ЕС) 2024/1689 за установяване на хармонизирани правила относно изкуствения интелект(2) определя понятието „система с ИИ“ като „машинно базирана система, която е
проектирана да работи с различни нива на автономност и
която може да прояви адаптивност след внедряването си, и
която, с явна или подразбираща се цел, въз основа на въведените в
нея входящи данни, извежда начина на генериране на резултати като прогнози, съдържание, препоръки или решения, които могат да окажат влияние върху физическа или виртуална среда“.
Полското право
Закон за устройството на общите съдилища
4.        Съгласно член 41, параграф 1 от Ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройството на общите съдилища) от 27 юли 2001 г., в редакцията му, приложима в главното производство(3)(наричан по-нататък „Законът за устройството на общите съдилища“), след консултация с Krajowa Rada Sądownictwa (Национален съдебен съвет, Полша) министърът на правосъдието определя със
заповед
Правилник за организацията на работата на общите съдилища, включително по-специално реда и условията за разпределение на делата.
5.        Член 47a, параграф 1 от Закона за устройството на общите съдилища гласи:
„Делата се разпределят на съдиите и помощник-съдиите на случаен принцип в рамките на отделните групи дела, с изключение на разпределянето на делата на дежурен съдия“.
6.        Член 47b от този закон гласи:
„1.      Съставът на съда може да се променя само в случай на невъзможност за разглеждане на делото в настоящия състав или трайна пречка за разглеждане на делото в настоящия състав. Разпоредбите на член 47а се прилагат mutatis mutandis.
[…]
4.      Промяната на мястото на работа на съдия или командироването му в друг съд, както и прекратяването на командироването не възпрепятстват извършването на [процесуални] действия по дела, разпределени по настоящото място на работа на съдията или място на изпълнение на неговите служебни задължения, до приключването на тези дела.
5.      Колегиумът на съда, компетентен по новото място на работа или място на командироване на съдията, може по искане на съдията или служебно да го освободи от задължението за разглеждане на някои или всички дела, по-специално поради отдалеченост на съда от новото място на работа или място на командироване на съдията, както и при отчитане на степента на напредък в производството по разглежданите дела. Преди да вземе решение, колегиумът на съда се консултира с председателите на компетентните съдилища.
6.      Разпоредбите на параграфи 4 и 5 се прилагат mutatis mutandis при преместване в друг състав на същия съд и при назначаване като съдия в по-висшестоящ съд“.
7.        Член 89 от посочения закон гласи:
„1.      Искания, изявления и жалби, свързани с упражняването на правораздавателни функции, трябва да се подават от съдията изключително по йерархичен път. Съдията не може нито да се обръща към институции или външни лица по такива дела, нито да ги изнася на обществено място.
2.      В случай на спор, свързан с трудовото правоотношение, съдията разполага с правно средство за защита пред съд.
[…]“.
Процедурният правилник от 2019 г.
8.        Член 2, точка 16 от Rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości —
Regulamin urzędowania sądów powszechnych (Заповед на министъра на правосъдието —
Правилник за организацията на работата
на общите съдилища)(4) от 18 юни 2019 г. (наричан по-нататък „Процедурният правилник от 2019 г.“) съдържа следното определение:
„[System Losowego Przydziału Spraw (Система за случайно разпределение на делата, наричана по-нататък „ССРД“)] — информационна система, чиято цел е да разпредели на случаен принцип съдебни дела и задачи с помощта на генератор на случайни числа“.
9.        Член 43, параграф 1 от този правилник гласи:
„Делата се разпределят на случаен принцип на съдиите в качеството им на съдии
докладчици, съгласно разпределянето на дейностите, чрез [ССРД], поотделно за всеки регистър, списък или друго записващо устройство, освен ако разпоредбите на този правилник не предвиждат други правила за разпределение. Разпределението чрез [ССРД] не се прилага, ако в разпределението на дела от определен вид участва само един съдия“.
10.      Член 49 от посочения
правилник гласи:
„1.      Делата, които се разпределят на случаен принцип, се записват в [ССРД] в срок от три работни дни, считано от датата на получаване от съда, освен ако делото не бъде разпределено след отстраняване на нередовностите.
2.      Председателят на състав може да спре разпределянето на делата в някои записващи устройства или някои групи дела в случай на краткотрайни отсъствия на някои съдии до приключването на тези отсъствия.
[…]“.
11.      Член 55 от същия
правилник гласи:
„1.      Определен вид дела могат да бъдат разпределяни само на някои съдии или спрямо тях може да се приложи по-висок процент на разпределение по тези дела, а за други дела разпределението на дейностите може да предвижда намален коефициент или изключване на тези дела от разпределението (специализация).
2.      Проектът за разпределяне на дейностите или изменението му, доколкото включва въвеждане или изменение на специализация, се съобщава на съдиите от състава или съставите, посочени в член 77, параграф 2. Определянето на ново разпределение на дейностите изисква съдията да даде съгласие за специализацията си и по-малко от 85 % от съдиите да се противопоставят на това в срок от 14 дни, считано от датата, на която проектът е бил доведен до знанието на съдиите.
[…]“.
12.      Член 62 от Процедурния правилник от 2019 г. гласи:
„1.      След решение, което води до промяна в състава или мястото на назначаване, още преди датата на преместването му, на съдия докладчик могат да бъдат разпределени дела в новия състав, като едновременно с това се прекратява разпределянето на делата в състава, в който се е произнасял този момент. Председателят на съда, в който се намира новият състав, определя датата, на която започва разпределянето на делата в този състав и приключва разпределянето им в предишния състав. По разпределените дела председателят на състава определя сроковете след съгласуване със съдията докладчик.
2.      Ако действителната натовареност на съдията докладчик го изисква, началната дата на разпределението на делата в състава може да бъде по-късна или по-ранна от датата на прекратяване на разпределянето на делата в състава, в който последният се е произнесъл до този момент.
[…]“.
13.      Член 66 от този правилник гласи:
„1.      При разпределяне на делата, възложени на съдия докладчик, делата се разпределят в съответствие с общите правила. Отсъстващите съдии, чиито дела не са разпределени, участват в разпределението.
2.      Вече вписаните в съдебния регистър дела могат да бъдат разпределени на случаен принцип в зависимост от датите на съдебното заседание.
[…]“.
14.      Член 68 от посочения
правилник гласи:
„1.      При разпределението на дейностите за всеки съдия, стажант-съдия и помощник-съдия се вземат предвид:
1)      разпределението на даден състав или състави на съда, а в случай на разпределение в рамките на даден състав — на определено отделение, се взема предвид и разпределението на това отделение;
2)      коефициент (в проценти) за участие в разпределението на делата, влизащи в състава, а именно:
a)      100 % — за съдия, назначен изключително в един състав, който не изпълнява функции, който не е командирован в друго отделение на основание член 77 или член 151а от закона;
b)      най-малко 90 % — за заместник-председател на състав с до 15 съдии, за ръководител на отделение, за прессекретар в окръжен съд, в чийто съдебен район броят на съдиите е под 300, за координатор по медиация в окръжен съд, в чийто съдебен район броят на съдиите е под 300, за заместник дисциплинарен медиатор към апелативен или окръжен съд, за дисциплинарен медиатор на съдиите от общите съдилища, за заместник дисциплинарен медиатор на съдиите от общите съдилища, за председател на дисциплинарния съд и за съдия, на когото е възложено да замества съдия, произнасящ се по дела, които попадат в обхвата на Хагската конвенция;
c)      най-малко 80 % — за съдия, изпълняващ функциите на председател на състав, включващ до 7 съдии, за прессекретар в апелативен съд, за прессекретар в окръжен съд,
в чийто съдебен район броят на съдиите е не по-малък от
300, за съдия —
член на Krajowa Rada Sądownictwa [Национален съдебен съвет], и за съдия, командирован в кабинета на Krajowa Rada Sądownictwa [Национален съдебен съвет];
d)      най-малко 75 % — за заместник-председател на състав,
включващ повече от 15 съдии, за координатор по медиация в окръжен съд, в чийто съдебен район броят на съдиите е не по-малък от 300, за дисциплинарен медиатор към министъра на правосъдието и за съдия, на когото възложено да се произнася по дела, попадащи в обхвата на Хагската конвенция;
e)      най-малко 60 % — за съдия
инспектор;
f)      най-малко 50 % — за съдия, изпълняващ функциите на председател или на заместник-председател на състав, включващ от 8 до 20 съдии;
g)      най-малко 30 % — за съдия, изпълняващ функциите на председател или заместник-председател на съд, и за съдия, който изпълнява функциите на председател на състав от над 20 съдии;
h)      най-малко 15 % — за съдия, командирован да изпълнява функциите на главен специалист в Националния институт за обучение на съдии и прокурори или да ръководи курсове за обучение в Националния
институт за обучение на съдии и прокурори;
i)      най-малко 10 % — за съдия, командирован да изпълнява функциите на директор или заместник-директор на Националния
институт за обучение на съдии и прокурори, ръководител на служба или отдел в Националния
институт за обучение на съдии и прокурори.
2.      В случай на прилагане на няколко коефициента (в проценти) за участие в разпределението на делата, които влизат в даден състав за определен съдия, се взема предвид по-ниският коефициент (в проценти).
[…]“.
15.      Член 74, параграф 1 от Процедурния правилник от 2019 г. гласи:
„Копие от протокола от случайния избор се прилага към преписката по делата, разпределени чрез [ССРД]. В останалите случаи председателят на състава издава заповед за възлагане, освен ако делото не е било разпределено чрез друг ИТ инструмент“.
Спорът в главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
16.      На 13 и 14 юни 2024 г. пред Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава) са подадени две жалби (наричани по‑нататък „жалбите“) срещу първоинстанционни решения по спорове относно искания за плащане по търговски сделки по смисъла на Директива 2011/7/ЕС относно борбата със забавяне на плащането по търговски сделки(5).
17.      На 17 и 18 юни 2024 г. съдия JD, която тогава е заседавала в XXIII състав на този съд, е определена на случаен принцип да се произнесе по тези жалби чрез ССРД —
ИТ инструмент, основан на генератор на случайни числа.
18.      С решение от 30 октомври 2024 г. на колегиума на Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава) съдия JD, която междувременно е преместена в друг състав на този съд, по нейно искане е освободена от разглеждането на 100 дела, които са ѝ били разпределени през 2024 г., и по-специално на двете разглеждани
жалби. Освен това в решението колегиумът посочва и други дела, които съдия JD е трябвало да приключи. Посоченото решение не съдържа мотиви.
19.      След решение, взето на 10 януари 2025 г. от председателя на XXIII състав на Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава), на 13 януари 2025 г. е извършено преразпределение на случаен принцип на тези 100 дела на нови съдии докладчици чрез ССРД. 17 съдии от този състав са засегнати от случайния избор, извършен от тази система за целите на преразпределението. На съдия Aneta Łazarska са разпределени 56 от посочените 100 дела, включително двете разглеждани жалби. Други съдии получават по‑малък брой дела или дори нито едно.
20.      Оплакването,
подадено от съдия Łazarska срещу посоченото разпределение, е отхвърлено от председателя на Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава).
21.      Съдия Łazarska, запитваща юрисдикция, която се произнася в състав от един съдия по разглежданите жалби, по същество има съмнения с оглед на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата относно съответствието на освобождаването на съдия JD от разглеждането
на съответните дела, включително на разглежданите две жалби, както и на преразпределянето им. Поради това съдия Łazarska иска да се установи дали тя може да се счита за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, тъй като според нея разпределението на делата трябва да произтича също от прозрачен механизъм, основан на обективни критерии, които не подлежат на манипулиране.
22.      По-специално и на първо място, запитващата юрисдикция припомня, че полското право закрепва принципа на неизменност на съдебния състав от момента на определянето му и през цялото времетраене на производството, освен в законово определени хипотези на невъзможност за разглеждане на делото или на трайна пречка. Нито една от тези хипотези обаче не била осъществена, така че нямало пречка за по-нататъшното разглеждане на жалбите от съдия JD.
23.      В това отношение тя уточнява, че освобождаването на съдия JD от разглеждането на делата не произтича нито от заболяване, нито от преместване в друг съд, нито от извънредно обстоятелство, а от обикновено вътрешно преместване в друг състав,
в същата сграда на съда, което само по себе си не може да обоснове промяна в съдебния състав.
24.      На второ място, запитващата юрисдикция поставя под въпрос ССРД, използвана за случайното разпределение на делата и определянето на различни параметри, свързани с тяхното разпределение. Според нея тази система е била въведена без предварителен тест за сигурност и е показала смущения и грешки, по-специално през първите години на функциониране, към които се прибавят грешки, дължащи се на ползвателите.
25.      Освен това, макар дейностите, свързани с проектирането и функционирането на ССРД, да се считат за публични, запитващата юрисдикция изтъква, че публикуването на алгоритъма не е съпроводено от ефективен достъп до правилата за функциониране, нито до изходния код. Тази липса на прозрачност, съчетана с твърде широките правомощия на министъра на правосъдието за определяне на подробните правила за разпределението на делата, пораждала съмнения относно действителната безпристрастност на системата и податливостта ѝ на манипулации. Накрая, запитващата юрисдикция поддържа, че ССРД не гарантира равномерното натоварване с дела, с риск от забавяне и накърняване на вътрешната независимост на съдията под времеви натиск.
26.      На трето място, запитващата юрисдикция добавя, че противно на изводите, произтичащи от решение от 14 ноември 2024 г., S. (Изменение на съдебния състав)(6), националното право не предвижда съответният съдия да разполага с ефективно средство за обжалване на писмено решение на органа на съдебната администрация относно разпределението на дадено дело или определянето на съдебния състав(7).
27.      При тези обстоятелства запитващата юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Може ли в светлината на член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея от [ДЕС] във връзка с членове 20 и 47 от [Хартата] и със съображение 61 от [Регламент 2024/1689] да се приеме, че действащият като последна инстанция общ съд в държава членка, в чийто състав заседава съдия от този съд, определен чрез […] генератор [на случайни числа] въз основа на протокол от случайния избор и предходно решение на колегиума на съда, представлява независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд, който осигурява разглеждане на делата без неоправдано забавяне и без дискриминация и гарантира ефективна правна защита:
1)      когато орган на съдебната администрация като колегиума на окръжния съд произволно и в нарушение на националното право за разпределението на делата е освободил дотогавашния съдия-докладчик от задължението да проведе вече разпределените дела, въпреки неизпълнението на законовите критерии, при които се допуска подобно освобождаване, и в нарушение на принципа, че съставът на съда може да бъде променен само в случай на невъзможност за разглеждане на делото в дотогавашния състав или дългосрочна пречка за разглеждане на делото в дотогавашния състав;
2)      когато новият съдия е определен посредством [ССРД], създаден от представител на изпълнителната власт, а именно от министъра на правосъдието, и [след] установяване на правилата за разпределение на делата и за случаен избор в съдилищата с акт от степента на заповед на министъра [членове 43—76 от Процедурния правилник от 2019 г.] и в нарушение на правото на независим и безпристрастен съд и принципа на правото на законен съд;
3)      когато новият съдия е определен посредством генератора за случайно разпределение на делата ССРД, без познаване и възможност за проверка на работата на изходния код на алгоритъма на ССРД за случайно разпределение на делата между съдиите, приложение, за което има поместена информация само на страницата на Бюлетина за обществена информация, и податливост на инструмента за случайно разпределение на грешки и манипулации, в нарушение на правото на страните на справедлив съдебен процес;
4)      когато новият съдия е определен посредством генератора за случайно разпределение на делата ССРД, създаден от представител на изпълнителната власт, а именно от министъра на правосъдието, и [след] установяване на правилата за разпределение на делата и за случаен избор в съдилищата с акт от степента на заповед на министъра (членове 43—76 от [Процесуалния правилник от 2019 г.]) и в нарушение на принципа за правото на страните делото им да бъде разгледано без неоправдано забавяне, поради липсата на гаранция за равномерно натоварване на съдиите при работата на ССРД, по дискриминационен за страните начин и в нарушение на принципа на равенство пред закона;
5)      която води до произнасяне на съдията в условията на нищожен процес поради незаконността на състава на съда, при което на страните не се осигурява ефективна правна защита;
6)      след като националното право не предвижда ефективен способ, чрез който съдията да може да обжалва писменото решение на органа на съдебната администрация за разпределянето на делото и определянето на състава на съда, доколкото няма съдебен ред, по който съдията да може да обжалва такова писмено решение пред независим и безпристрастен съд в производство, което да отговаря на изискванията на член 47 от [Хартата?]“.
28.      Полското правителство и Европейската комисия представят писмени становища пред Съда.
Анализ
Предварителни бележки
29.      Ще започна с няколко предварителни бележки, преди да разгледам правните въпроси, повдигнати по настоящото дело.
30.      С един-единствен въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да тълкува член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС в светлината на членове 20 и 47 от Хартата, както и съображение 61 от Регламент
2024/1689, за да определи по същество дали следва да се счита за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, съдебен състав на национален съд, на който делата са разпределени на случаен принцип след освобождаване от разглеждането им на съдията, на когото първоначално са разпределени тези дела, дори при липсата на каквото и да било ефективно средство за правна защита, позволяващо на съответния съдия да оспори въпросното преразпределение.
31.      Най-напред, следва да се отбележи, че поставеният въпрос отразява въпрос in limine litis на запитващата юрисдикция относно собственото ѝ съответствие с изискванията, произтичащи от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата.
32.      По-нататък, що се отнася до разпоредбите, изтъкнати в подкрепа на искането за тълкуване, според мен член 20 от Хартата (който гласи, че „[в]сички хора са равни пред закона“) не е релевантен, макар запитващата юрисдикция да твърди, че ССРД не гарантира
равномерно натоварване на съдиите. Всъщност преюдициалният въпрос се отнася главно до квалификацията на съдебния състав като независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
33.      Накрая, що се отнася до Регламент
2024/1689, запитващата юрисдикция поддържа, че ССРД попада в категорията на високорисковите системи по смисъла на този регламент и че липсата ѝ на прозрачност води до неспазване на определените в него изисквания. В това отношение, от една страна, се съмнявам, че ССРД може да се счита за „система с изкуствен интелект“ по смисъла на член 3, параграф 1 от посочения регламент, тъй като от посочените обстоятелства и от становището на полското правителство е видно, че той прилича на механизъм, който прилага предварително определени алгоритми към определени набори от данни, без възможност за адаптиране след внедряване, нито съществена самостоятелност. От друга страна, при всички положения член 113 от Регламент
2024/1689 предвижда неговата приложимост едва считано от 2 август 2026 г. Преразпределянето на разглежданите жалби на запитващата юрисдикция обаче е извършено на 13 януари 2025 г., поради което този регламент не е приложим към делото в главното производство.
34.      Ето защо ще разгледам поставения от запитващата юрисдикция въпрос с оглед на релевантните разпоредби от правото на Съюза, а именно член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата.
35.      По същество от акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция основава съмненията си по същество на три групи съображения, свързани с изискванията за независимост, безпристрастност и съд, предварително създаден със закон. Първо, освобождаването на
съдия JD, на която първоначално са разпределени делата, от разглеждането им,
имало произволен и незаконосъобразен характер. Второ, ССРД била създадена от изпълнителната власт, била податлива на грешки и не разкривала нито изискваната прозрачност, нито гаранциите, които позволяват да се осигури равномерно разпределение на натоварването
на съдиите. Трето, не съществувал никакъв ефективен способ за правна защита, който да позволи на съответния съдия да оспори преразпределението.
36.      Ще разгледам тези аспекти един след друг, след като припомня релевантната съдебна практика.
Преглед на релевантната съдебна практика
37.      От съдебната практика следва, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС изисква гаранции за независимост и безпристрастност, основани на правила, по-специално относно състава на съда, които могат да отстранят всяко основателно съмнение у правните субекти в неподатливостта на съдията на външно влияние и в неутралността му по отношение на наличните интереси. Това изискване, присъщо за правосъдната дейност, спада към същественото съдържание на правото на ефективна съдебна защита и на правото на справедлив съдебен процес и представлява кардинална гаранция както за защитата на правата, предоставени от правото на Съюза, така и за опазването на общите ценности по член 2 ДЕС, на първо място сред които е правовата държава(8).
38.      От съдебната практика следва също, че независимостта включва външен и вътрешен аспект. Външният аспект предполага съдът да упражнява функциите си напълно самостоятелно, без йерархична
връзка или връзка на подчинение и без да получава инструкции, без намеса или натиск, които могат да засегнат съдебния акт и да повлияят на изхода на делата. Вътрешният аспект, свързан с безпристрастността, изисква еднаква отдалеченост от страните и от интересите им, обективност и липса на всякакъв интерес от изхода на спора извън строгото прилагане на правната норма. Накрая, макар външният аспект да има за цел главно да запази независимостта на съдилищата от законодателната и изпълнителната власт в съответствие с разделението на властите, той има за цел също да предпази съдиите от неправомерни влияния, идващи отвътре в самия съд(9).
39.      Освен това Съдът признава, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС изисква и наличието на съд, „предварително създаден със закон“, с оглед на неразривната връзка, която съществува между достъпа до такъв съд и гаранциите за независимост и безпристрастност на съдиите(10).
40.      Според Съда гаранцията за „съд, предварително създаден със закон“, отразява и заседаващия по всяко дело състав, както и всяка друга разпоредба от вътрешното право, чието незачитане води до нередовност на участието на един или повече съдии при разглеждането на делото(11). Поради тази причина правилата за разпределяне и преразпределяне на делата са част от понятието „съд, предварително създаден със закон“.
41.      Следователно член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС изисква и правилата за формиране на съдебните състави да могат да изключат всяка неправомерна намеса в процеса на вземане на решения по дадено дело от страна на лица, които са външни за съдебния състав по това дело и пред които страните не са имали възможност да изложат доводите си(12).
Освобождаването на съдия JD от разглеждането на делата
42.      Що се отнася до първата част от поставения по същество въпрос на запитващата юрисдикция, който се отнася до освобождаването на съдия JD от разглеждането на делата, от акта за преюдициално запитване е видно, че тази мярка е приета на основание член 47b, параграф 1 от Закона за устройството на общите съдилища. Ето защо от Съда по същество се иска да уточни дали освобождаване от разглеждането на дело, което е неправомерно с оглед на изискванията, произтичащи от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, може да доведе до неправомерно последващото преразпределяне на някои от съответните дела на друг съдия, в случая — на запитващата юрисдикция(13).
43.      Както Съдът приема в точка 76 от решение D. K., „член 47b, параграф 1 от Закона за [устройството на] общите съдилища предвижда, че промяната на състава на даден съд се допуска, когато е налице „трайна пречка за разглеждането на делото от този съд в настоящия му състав“, без да се правят други уточнения. Макар член 47b, параграф 4 от този закон по същество да предвижда, че даден съдия остава сезиран с делата, които са му били разпределени, въпреки преместването му на друго място на работа или независимо от командироването му в друг съд, член 47b, параграф 5 постановява, без да посочва определени критерии във връзка с това, че до приключването им тези дела могат да бъдат иззети от съдията с решение на колегиума на съответния съд. Накрая, съгласно същия член 47b, параграф 6 при преместване на даден съдия в друго отделение колегиумът на съответния съд има възможност да го освободи от разглеждане на разпределените му дела, като обаче и за упражняването на тази възможност не са предвидени каквито и да е точни критерии“.
44.      По-нататък в същото решение Съдът приема, що се отнася до съответствието на посочената разпоредба с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, че „[с]ледва да се констатира, че национална правна уредба като описаната в предходната точка от настоящото решение не само не предвижда обективни критерии, регламентиращи възможността за освобождаване на съдия от разглеждането на едно или повече от разпределените му дела, но и позволява на колегиума на съответния съд да освободи съдия от разглеждане на неговите дела с акт, който не е мотивиран. Всъщност позоваването на наличието на „трайна пречка за разглеждане на делото в настоящия му състав“ е твърде неясно, за да може да се приеме, че е възможно да се избегне всякакъв произвол при приемането на акт за промяна на съдебния състав. Освен това в съдебното заседание пред Съда полското правителство потвърждава, че полското право не налага задължение за мотивиране на освобождаването на съдия от разглеждането на дела по член 47b, параграфи 5 и 6 от Закона за [устройството на] общите съдилища“(14).
45.      Въз основа на тези констатации в точка 86 от решение D. K. Съдът прави извода, че „член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, по силата на която орган на национален съд, какъвто е неговият колегиум, може да освободи съдия от този съд от разглеждане на част или на всички от разпределените му дела, без тази правна уредба да предвижда критериите, от които трябва да се ръководи този орган, когато приема такова решение за освобождаване на съдия от разглеждането на дела, и без тази уредба да съдържа задължение за мотивиране на това решение“.
46.      От това следва, че възприетото от Съда разрешение е ясно и пряко приложимо в случая, тъй като се отнася до същата разпоредба като разглежданата в главното производство. Ето защо следва да се стигне до същия отговор на първата част от повдигнатия от запитващата юрисдикция въпрос като отговора, изложен в предходната точка.
47.      Отбелязвам обаче, че както изтъква Комисията, би могло да се твърди, че обхватът на решение D. K. трябва да се ограничи до хипотезите на освобождаване от разглеждане на дело, за което не е дадено съгласие, какъвто е случаят по това дело. Комисията изтъква по-специално, че нарушение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС е налице само когато мярката е наложена на съдията, така че разглежданото в случая положение, което се характеризира с освобождаване от разглеждането на дела, прието от съдия JD, след преместването ѝ, ясно се различавало от положението, разгледано в решение D. K.
48.      Не споделям това виждане. Всъщност то цели да сведе констатацията на Съда относно недостатъците на приложимата нормативна уредба до преценка, свързана с конкретните обстоятелства по делото, по което е постановено решение D. K. От това решение обаче ясно следва, че Съдът не е разгледал липсата на съгласие като определящ критерий за несъвместимостта на разглеждания режим на освобождаване от разглеждането на дело с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Прочитът на решение D. K. показва, че липсата на предвидими критерии и липсата на задължение за мотивиране сами по себе си дават възможност за произвол и неправомерна намеса в разпределянето на делата, независимо от въпроса дали съответният съдия заявява съгласието си с мярката.
49.      В това отношение следва да се отбележи, че в точка 77 от решение D. K. Съдът констатира, че националната правна уредба не предвижда обективни критерии, регламентиращи освобождаването на съдия от разглеждането на разпределените му дела, нито задължение за мотивиране на такова решение, без да се позовава на съгласието или липсата на съгласие на съответния съдия. Същото се отнася и за точка 83 от това решение, в която Съдът най-общо приема, че когато национална правна уредба, уреждаща освобождаването на съдия от разглеждане на дела, не определя обективни критерии, които да регламентират тази възможност, и не изисква актът за това освобождаване да бъде мотивиран, тя „не позволява да се изключи възможността това освобождаване да е било произволно и дори да представлява прикрито дисциплинарно наказание“. Тук отново изобщо не се споменава дали е дадено съгласие за освобождаването от разглеждане на дело.
50.      Това тълкуване се налага в още по-голяма степен, тъй като в точка 82 от решение D. K. Съдът визира хипотезата на преместването на съдия без негово съгласие в друг съд или преместването на съдия без негово съгласие от едно отделение в друго в рамките на един и същ съд, за да припомни съдебната практика, съгласно която такова преместване може да е средство за упражняване на контрол върху съдържанието на съдебните актове. Показателно е обаче, както вече посочих в точка 49 от настоящото заключение, че в точка 83 от решение D. K. Съдът не издига съгласието на съдията в релевантно обстоятелство, когато разглежда освобождаването на съдия от разглеждането на едно или повече дела. Според мен това подкрепя идеята, че съдът на Съюза е възнамерявал да направи обща преценка на изискваните в тази област гаранции, независимо от субективното поведение на съответния съдия.
51.      Същият извод, противно на поддържаното от Комисията, следва и от точки 84—86 от решение D. K., в които Съдът подчертава необходимостта в разпоредбата за освобождаване на съдия от разглеждането на дела да се предвидят точни критерии и задължение за мотивиране на решението, без по никакъв начин да се позовава на елемента на съгласието на съответния съдия.
52.      Ето защо считам, че трябва да се отхвърли идеята, че съгласието на съдията представлява релевантен критерий за преценка. В това отношение ми се струва полезно да припомня практиката на Съда, съгласно която изискванията за независимост и безпристрастност трябва да се преценяват с оглед на способността на правилата да отстранят всяко оправдано съмнение у правните субекти в неподатливостта на този орган на влиянието на външни фактори и в неутралността му по отношение на противопоставящите се интереси(15).
53.      От гледна точка на правния субект обаче решаващият въпрос не е дали освободеният от разглеждането на дело съдия е дал съгласието си, а както Съдът е постановил в решение D. K., дали решението за освобождаване от разглеждането на дело е взето въз основа на ясни и предвидими правила, придружени от мотиви, които позволяват да се изключи произвол. Когато правното основание само по себе си е лишено от такива гаранции, съмнението може да възникне ab initio у правния субект и според мен не може да бъде преодоляно само чрез позоваване на евентуално съгласие на съответния съдия.
54.      В това отношение бих искал да добавя, че изразеното от съответния съдия съгласие не е непременно защитено от институционална динамика, която е трудна за разкриване отвън, независимо дали става въпрос за имплицитен натиск, за йерархични очаквания, или, в най-обезпокоителните ситуации, за риск от тайни договорки. От това следва, че съгласието на съдията, освободен от разглеждането на дело, не може само по себе си да представлява определящ фактор за съответствие. В противен случай съответствието на режима на освобождаването на съдия от разглеждането на дела с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС би зависило от субективен елемент. Напротив, според мен то би трябвало да се преценява обективно с оглед на предвидените в закона гаранции.
55.      С оглед на гореизложеното считам, че на първата част от въпроса, поставен по същество от запитващата юрисдикция, следва да се отговори, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, по силата на която орган на национален съд, какъвто е неговият колегиум, може да освободи съдия от този съд от разглеждане на част или на всички от разпределените му дела, в резултат на което някои от тези дела се преразпределят на друг съдебен състав, независимо дали е дадено съгласие за това освобождаване, без тази правна уредба да определя критериите, от които трябва да се ръководи този орган при приемането на такова решение, и без тази уредба да съдържа задължение за мотивиране на това решение.
Разпределяне на делата чрез ССРД
56.      С втората част от поставения въпрос запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да провери дали използването на машинно базирана система за случайно разпределяне на делата като ССРД е съвместимо с изискванията за независим и безпристрастен съд, създаден със закон, по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата.
57.      Съмненията на запитващата юрисдикция са свързани по‑специално със случайния характер на разпределението на делата от ССРД и с твърдяната невъзможност за проверка
на работата на изходния код на алгоритъма за разпределение. Освен това запитващата юрисдикция поставя въпроси относно
факта, че ССРД е създадена от представител на министъра на правосъдието и че правилата за разпределение на делата и за случаен избор
са определени с подзаконов акт на същия министър. Според нея тези обстоятелства засягат
правото на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, както и правото на страните делото им да бъде разгледано в разумен срок, поради неравномерно разпределената работна натовареност.
58.      Тук препращам към съдебната практика, припомнена в точка 38 по-горе, съгласно която произтичащото от правото на Съюза изискване за независимост на съдилищата се отнася не само до неправомерни влияния, които могат да бъдат упражнявани от законодателната и изпълнителната власт, но и до неправомерни влияния, които могат да идват отвътре в съда, и че упражняването на правораздавателната функция трябва да бъде защитено не само от всякакво пряко влияние под формата на инструкции, но и от формите на непряко влияние, които могат да насочват съдебните решения.
59.      Освен това, както се припомня в решение D. K., Европейският съд по правата на човека е приел, че защитата на независимостта на съдиите и на правната сигурност, присъща на правовата държава, изисква особена яснота на прилаганите правила и гаранции, които могат да осигурят обективност и прозрачност, за да се избегне преди всичко всякаква проява на произвол при разпределянето на конкретни дела на определени съдии(16).
60.      Първо, следва да се отбележи, че както посочва Комисията, запитващата юрисдикция не поставя под въпрос определено разпределение на отнасящите се до нея дела, а изтъква общи недостатъци, които изискват цялостна проверка на ССРД от гледна точка на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.
61.      В делото по главното производство и както следва от член 47а, параграф 2 от Закона за устройството на общите съдилища, както и по-специално от член 43, параграф 1, член 49, параграфи 1 и 2, член 55, параграфи 1 и 2, член 62, параграфи 1 и 2, член 66, параграфи 1 и 2 и член 68, параграф 1 от Процедурния правилник от 2019 г. изглежда, че ССРД е обвързана с гаранции, които имат за цел да изключат произволни или дискреционни разпределения. От тези разпоредби следва, че системата съчетава случайното разпределение с логика на пропорционално разпределение на делата. По-специално член 68, параграф 1, точка 2 от Процедурния правилник от 2019 г. възприема девет критерия, които позволяват да се определи коефициент на участие в разпределенията, вземан предвид за разпределението на дейността на всеки съдия, помощник-съдия и съдебен помощник.
62.      В това отношение от съдебната практика следва, че въвеждането на система за разпределение на делата в съдилищата, основана на принципа на случайния подбор на съдебния състав, от която са налице определени изключения, „не изглежда сам[ò] по себе си
от естество да изложи съдебните състави на неправомерно влияние“(17). Освен това от посочените в предходната точка разпоредби следва, че функционирането на ССРД се основава на предварително определени параметри. По същество считам, че въпросът е да се гарантира, че такъв механизъм се урежда от прозрачни, обективни и предварително известни правила, така че да се предотвратят
всякакво произволно използване на системата и всякаква неправомерна намеса от страна на лица извън съдебния състав в процеса на вземане на решения по дадено дело. При тези условия използването на такава система само по себе си не повдига възражения(18).
63.      Разбира се, не мога да преценя дали ССРД на практика позволява да се постигне целта за равномерно разпределение на натовареността между съдиите, нито дали такъв е случаят в главното производство. Тези преценки са от компетентността на запитващата юрисдикция. Все пак, както отбелязва Комисията, от практиката на Съда не следва, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС налага определени правила за вътрешно разпределение на делата в рамките на даден съд.
64.      По-нататък, що се отнася до грешките, посочени от запитващата юрисдикция при прилагането на ССРД, по-специално през 2018 г., най-напред следва да се констатира, че тези грешки не се отнасят до преразпределението на делата в главните производства през януари 2025 г., тоест около осем години след настъпването на фактите, посочени в преюдициалното запитване. Във всеки случай, следва да се припомни, че в точка 51 от решение Синалов Съдът посочва, че грешка в прилагането на правилата за разпределение не означава непременно, че съответният съдебен състав е изложен на неправомерно влияние. Това съображение може да се приложи и в настоящия случай. Въпреки нередностите при функционирането, сигнализирани през 2018 г., от разпоредбите на Процедурния правилник от 2019 г. следва, че разпределението на делата се основава на предварително определени и публични критерии, които по принцип изключват неправомерна намеса в процеса на случайния избор.
65.      Освен това следва да се отбележи, че що се отнася до разпределението на двете разглеждани в главното производство дела, преюдициалното запитване не съдържа никакви конкретни данни, сочещи неправомерна намеса на изпълнителната власт или на съответния орган на съдебната администрация. Тя не предоставя и информация за предходната натовареност на запитващата юрисдикция, нито за обема на делата, разглеждани от другите съдии, заседаващи в същия състав.
66.      Освен това запитващата юрисдикция изразява съмнения,
изведени от липсата на прозрачност във функционирането на ССРД, свързана главно с липсата на публикуване на изходния ѝ код(19). От своя страна не считам, че липсата на публичност на изходния код сама по себе си е достатъчна, за да се приеме, че е налице
излагане на неправомерно влияние. Впрочем от акта за преюдициално запитване е видно, че пълният алгоритъм на системата е публикуван на уебсайта на Министерството на правосъдието. Освен това, както посочва Комисията, от октомври 2024 г. Министерството на правосъдието публикува протоколите от случайния избор чрез ССРД.
67.      Считам, че публикуването на алгоритъма, както и на протоколите от случайния избор е достатъчна гаранция, за да се гарантира прозрачността на ССРД, без да е необходимо за тази цел да се изисква и публикуването на изходния код. Освен това, както поддържа полското правителство, оповестяването на изходния код, доколкото той може да разкрие механизми за защита на приложението, би могло да повдигне въпроси относно сигурността на системата. След като изискването за прозрачност е изпълнено с публикуването на алгоритъма и проверимите резултати от случайния избор, не виждам в настоящия случай
поради каква причина следва да се стигне до
това да се налага публикуването на изходния код, който съответства на основния
софтуерен план.
68.      Накрая, що се отнася до критиката, свързана с компетентността на министъра на правосъдието относно създаването на ССРД и определянето на правилата за автоматично разпределение на делата, струва ми се, че този довод се основава на прекалено широко разбиране на понятието за намеса на изпълнителната власт в правомощията на съдебната власт.
69.      Създаването на система за разпределение на дела и въвеждането на общи правила за разпределение не се отнасят до конкретно разпределение на дела, а се вписват сред нормите с общо приложение, които са приложими за всички общи съдилища. По принцип те са част от организацията на функционирането съдебната система. Ето защо според мен само по себе си това обстоятелство не е достатъчно, за да се приеме, че е налице неправомерна намеса в процеса на разпределение на делата. Освен това в преюдициалното запитване не се посочват конкретни данни, сочещи, че тези общи правила предоставят на законодателната или на изпълнителната власт право на неправомерно влияние при случайния избор и разпределението на делата на един или на друг съдия.
70.      С оглед на гореизложеното считам, че на втората част от въпроса, поставен по същество от запитващата юрисдикция, следва да се отговори, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата допуска национални разпоредби, които въвеждат автоматична система за случайно разпределение, основана на генератор на случайни числа и лишена от човешка намеса, стига тази система да е съпроводена с гаранции, годни да предотвратят всяко произволно използване на системата и всяка неправомерна намеса.
Твърдяната липса на ефективна съдебна защита
71.      С третата част от поставения въпрос запитващата юрисдикция отбелязва по същество, че съгласно полското право съдията, който желае да оспори решението за разпределение или преразпределение на дела, взето от органа на съдебната администрация, не разполага с никакво ефективно средство за правна защита. Тя иска да се установи дали член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата изисква самият съдия да разполага с възможност за съдебно обжалване на такива решения.
72.      В това отношение припомням, че в решение Синалов Съдът приема следното:
„53.      […] възможността да се провери дали са спазени гаранциите, прикрепени към понятието „съд, предварително създаден със закон“, […]
е необходима за доверието, което съдилищата на едно демократично общество трябва да вдъхват на правните субекти. Така контролът за спазването на изискването всяка юрисдикция от гледна точка на състава си да представлява независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, представлява съществено изискване за форма, което има императивен характер. […]
Съдът постановява, че такъв контрол трябва да може да се осъществи при разглеждането на дело — ако е необходимо, служебно — когато възникне сериозно съмнение във връзка с това […].
54.      Всъщност не може да се гарантира ефективна съдебна защита, ако по искане на някоя от страните или служебно, при наличие на сериозно съмнение, спазването на нормите, предоставящи на дадена юрисдикция качеството на „независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон“, не може да бъде предмет на съдебен контрол и на евентуална санкция в случай на неспазване, тъй като в противен случай тези норми могат да бъдат нарушени без никакви последствия
[…]“.(20)
73.      Следователно от решение Синалов(21) е видно, че Съдът изисква съдебен контрол относно правилността на разпределянето на дадено дело с оглед на ефективна съдебна защита, без обаче да налага това право на обжалване непременно да е на разположение на съдията, който оспорва разпределянето на делата, които са му възложени. Всъщност Съдът посочва, че този контрол трябва да може да се упражнява или по искане на някоя от страните, или служебно при наличие на сериозно съмнение(22).
74.      Следователно липсата на конкретно правно средство за защита, позволяващо на запитващата юрисдикция да оспори разпределението на делата, не може сама по себе си да се счита за противоречаща на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС(23), когато националното право гарантира, че спазването на нормите на вътрешното право относно разпределението на делата може да бъде предмет на съдебен контрол по искане на една от страните или служебно.
75.      В делото по главното производство и за да се предоставят на запитващата юрисдикция указания, които могат да я насочат при упражняването на нейната компетентност, считам, че е полезно да се вземат предвид следните обстоятелства.
76.      На първо място, както отбелязва полското правителство и което запитващата юрисдикция следва да провери, страните в производството имат право да поискат отвод на съдия и да повдигат възражения, свързани с производството, включително тези, изведени от нередовно сформиране на съдебния състав.
77.      На второ място, от член 89, параграф 2 от Закона за устройството на общите съдилища следва, че съдиите разполагат с правно средство за защита пред съд при спорове, свързани с „трудовото правоотношение“. Освен ако не се установи друго при проверките, които запитващата юрисдикция следва да извърши, доколкото разпределението на 56‑те дела би увеличило непропорционално работното ѝ натоварване, тази юрисдикция би могла да разгледа възможността за упражняване на правното средство за защита, предвидено в тази разпоредба.
78.      С оглед на гореизложеното считам, че на третата част от въпроса, поставен по същество от запитващата юрисдикция, следва да се отговори, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата не задължава съответната държава членка да признае на съответния съдия право на обжалване по съдебен ред на отнасящото се до него решение за разпределение или преразпределение на дела, при условие че редовността на тези решения подлежи на контрол в рамките на спора, с който е сезиран съдът, по инициатива на страните или ex officio.
Заключение
79.      С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос, поставен от Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава, Полша), както следва:
„Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз
трябва да се тълкува в смисъл, че:
–        не допуска национална правна уредба, по силата на която орган на национален съд, какъвто е неговият колегиум, може да освободи съдия от този съд от разглеждане на част или на всички от разпределените му дела, в резултат на което някои от тези дела се преразпределят на друг съдебен състав, независимо дали е дадено съгласие за това освобождаване, без тази правна уредба да определя критериите, от които трябва да се ръководи този орган при приемането на такова решение, и без тази уредба да съдържа задължение за мотивиране на това решение,
–        допуска национални разпоредби, които въвеждат система за случайно разпределение на делата, основана на генератор на случайни числа и лишена от човешка намеса, стига тази система да е съпроводена с гаранции, годни да предотвратят всяко произволно използване и всяка неправомерна намеса,
–        не задължава съответната държава членка да признае на съответния съдия право на обжалване по съдебен ред на отнасящото се до него решение за разпределение или преразпределение на дела, при условие че редовността на тези решения подлежи на контрол в рамките на спора, с който е сезиран съдът, по инициатива на страните или ex officio“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2024 година за установяване на хармонизирани правила относно изкуствения интелект и за изменение на регламенти (ЕО) № 300/2008, (ЕС) № 167/2013, (ЕС) 2018/858, (ЕС) 2018/1139 и (ЕС) 2019/2144 и директиви 2014/90/ЕС (ЕС) 2016/797 и (ЕС) 2020/1828 (Акт за изкуствения интелект) (OВ L, 2024/1689).
3      Dz. U., 2024 г., позиция 334.
4      Dz. U., 2024 г., позиция 867.
5      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. (ОВ L 48, 2011 г., стр. 1).
6      C‑197/23, наричано по-нататък „решение S.“, EU:C:2024:956.
7      Следва да се отбележи, че становището на запитващата юрисдикция по този въпрос не е ясно установено. Така в точка 35 от акта за преюдициално запитване тя посочва, че решението на колегиума на Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава) не подлежи на обжалване по съдебен ред, като добавя, че контролът за спазването на правилата за разпределяне на делата е изключен и че следователно воденото пред запитващата юрисдикция производство е нищожно. Ако анализът ѝ е именно такъв, изразеното съмнение относно липсата на ефективни правни средства за защита всъщност би се отнасяло до решението, с което колегиумът на този съд е освободил съдия JD от разглеждане на съответните дела. Както обаче изтъква полското правителство, съдия JD не е оспорила това решение за освобождаване от разглеждане на делата, а напротив, се е съгласила с него. При тези обстоятелства въпросът за наличието на способ за защита, с който разполага съдия JD по делото в главното производство, е хипотетичен, тъй като в това отношение не е бил отнесен никакъв ефективен спор пред съд. Ето защо ми се струва, че разглеждането на тази проблематика следва да се постави в по-тесен смисъл, в който тя е формулирана в шестия подвъпрос от преюдициалното запитване, и допълнително, в светлината на точка 29 от това запитване, в която запитващата юрисдикция изрично посочва „писменото решение на органа на съдебната администрация за разпределянето на делото и определянето на състава на съда“.
8      Вж. в този смисъл решения от 26 март 2020 г., Преразглеждане Simpson/Съвет и HG/Комисия (C‑542/18 RX‑II и C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, т. 71), от 11 юли 2024 г., Hann-Invest и др. (C‑554/21, C‑622/21 и C‑727/21, EU:C:2024:594, т. 47 и 49), и от 6 март 2025 г., D. K. (Освобождаване на съдия от разглеждането на дело) (C‑647/21 и C‑648/21, наричано по-нататък „решение D. K.“, EU:C:2025:143, т. 65 и 66).
9      Вж. в този смисъл решения от 11 юли 2024 г., Hann-Invest и др. (C‑554/21, C‑622/21 и C‑727/21, EU:C:2024:594, т. 50, 51 и 54), и от 1 август 2025 г., Daka и др. (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 и C‑493/23, наричано по-нататък „решение Daka“, EU:C:2025:592, т. 75 и 76).
10      Вж. в този смисъл решения S. (т. 63 и цитираната съдебна практика) и D. K. (т. 72).
11      Вж. в този смисъл решение D. K. (т. 73).
12      Вж. решение D. K. (т. 75).
13      Вж. в този смисъл решение от 13 юли 2023 г., YP и др. (Снемане на имунитета и временно отстраняване от длъжност на съдия) (C‑615/20 и C‑671/20, EU:C:2023:562, т. 76 и 77). По това дело Съдът разглежда положение, при което делото е преразпределено на съдебен състав след временно отстраняване от длъжност на съдията, на когото първоначално е било разпределено, временно отстраняване от длъжност с решение, прието в нарушение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Съдът постановява, че този съдебен състав е длъжен да не разглежда делото, като остави без приложение това решение.
14      Решение D. K. (т. 77).
15      Вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 123), и от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 53).
16      Решение D. K. (т. 71), в което се цитира решение на ЕСПЧ от 5 октомври 2010 г., DMD GROUP, a.s. с/у Словакия (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, § 66).
17      Вж. решение от 27 февруари 2025 г., Синалов (C‑16/24, наричано по-нататък „решение Синалов“, EU:C:2025:116, т. 51).
18      Що се отнася до българската система за случаен
подбор на съдебния състав, вж. решение Синалов (т. 51).
19      На сайта на онлайн енциклопедията „Уикипедия“ се посочва, че „[в] информатиката изходният код е текст, който представя инструкциите, съставляващи дадена програма в четима форма, така както са написани на език за програмиране. Изходният код обикновено се материализира под формата на набор от текстови файлове“ (достъпен на следния уебадрес: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Вж. също решения S. (т. 67) и Daka (т. 99). Освен това в точка 56 от решение Синалов Съдът също постановява, че „като се има предвид компетентността на държавите членки по отношение на организацията на съдебната им система, […]
правото на Съюза допуска, когато съдия, на когото дадено дело е разпределено от административния ръководител на съответния съд, изпитва съмнения дали това разпределяне е правилно с оглед на приложимите норми на националното право, той да е длъжен да препрати делото на този ръководител, предвид неговите законови правомощия, за да може последният да провери правилността на това разпределяне, и съответно, този съдия да приеме за разглеждане посоченото дело, ако първоначалното разпределяне бъде потвърдено. Трябва да има възможност обаче правилността на дадено разпределяне, извършено от посочения ръководител, да подлежи на съдебен контрол съобразно нормите на националното право“  (курсивът е мой).
21      Вж. също решение S. (т. 65—67).
22      Вж. в този смисъл решение Синалов (т. 54).
23      На този етап следва да се отбележи, че запитващата юрисдикция иска да се установи какво е влиянието на ССРД върху риска от прекомерна продължителност на производството в ущърб на процесуалните права на страните. Това твърдение обаче не се подкрепя от нито едно
обстоятелство по преписката. По-специално, преписката не съдържа никакви данни, които позволяват да се прецени наличието на връзка между твърдяната прекомерна тежест на делата, разпределени на запитващата юрисдикция в главното производство, и произтичащото от това удължаване
на продължителността
на производствата. При тези обстоятелства изтъкнатият довод изглежда чисто спекулативен. Поради липсата на достатъчно фактически основания считам, че този довод не може да бъде надлежно преценен с оглед на представените пред Съда доказателства.