62022CJ0255
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
26 септември 2024 година (
*1
)
„Обжалване — Конкуренция — Пазари на газ в Централна и Източна Европа — Член 102 ДФЕС — Член 54 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) — Злоупотреба с господстващо положение — Доставки на газ нагоре по веригата в Централна и Източна Европа — Регламент (ЕО) №o1/2003 — Член 9, параграф 1 — Решение на Европейската комисия, с което предложените от предприятие индивидуални ангажименти стават задължителни — Жалба за отмяна — Адекватност на тези ангажименти с оглед на опасенията за конкуренцията, посочени в изложението на възраженията — Естество на контрола на съда на Съюза — Отказ на Комисията да изиска ангажименти по някои от първоначалните опасения — Принцип на добра администрация — Принцип на пропорционалност — Задължение за мотивиране — Цели на енергийната политика на Европейския съюз — Член 194 ДФЕС — Принцип на енергийна солидарност“
По дело C‑255/22 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 8 април 2022 г.,
Orlen S.A., по-рано Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., правоприемник на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A., установено в Плоцк (Полша), представлявано от K. Karasiewicz, radca prawny, T. Kaźmierczak, K. Kicun и P. Moskwa, adwokaci,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Европейска комисия, за която се явяват G. Meessen, I. Söderlund и J. Szczodrowski, в качеството на представители,
ответник в първоинстанционното производство,
Република Литва,
Република Полша, за която се явяват B. Majczyna, K. Rudzińska и S. Żyrek, в качеството на представители,
Газпром ПАО (Gazprom PJSC), установено в Москва (Русия),
Газпром експорт ООО (Gazprom export LLC), установено в Санкт Петербург (Русия),
представлявани от E. Боровиков, J. Venit, адвокати, J. T. Hainz, J. Karenfort, W. Murzin, Rechtsanwälte, и N. Tuominen, avocată,
Овергаз Инк., установено в София (България), представлявано от S. Cappellari, S. Gröss, N. Jacobi, Rechtsanwälte, и J. Sroczyński, radca prawny,
встъпили страни в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: A. Prechal, председател на състава, F. Biltgen, N. Wahl (докладчик), J. Passer и M. L. Arastey Sahún, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: M. Siekierzyńska, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 21 февруари 2024 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 юни 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си пред Съда Orlen S.A., по-рано Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., правоприемник на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A., иска отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз от 2 февруари 2022 г., Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Комисия (Ангажименти на Газпром) (T‑616/18, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение, EU:T:2022:43), с което той отхвърля жалбата за отмяна на Решение C(2018) 3106 final на Комисията от 24 май 2018 година относно производство по член 102 [ДФЕС] и член 54 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39816) — Доставки на газ нагоре по веригата в Централна и Източна Европа (наричано по-нататък „спорното решение“).
I. Обстоятелствата по спора
2
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—36 от обжалваното съдебно решение, както следва:
„I. Обстоятелства по спора и събития, настъпили след подаването на жалбата
1
Жалбоподателят, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo […], е дружество майка на групата PGNiG, която извършва дейност в газовия и петролния сектор, основно в Полша. Тази група извършва по-специално дейности по проучване и производство на природен газ и суров петрол, както и внос, продажба и разпределение на газ.
2
Жалбоподателят иска да бъде отменено [спорното решение], с което ангажиментите, представени от Газпром ПАО и Газпром експорт ООО (наричани по-нататък заедно „Газпром“), стават задължителни.
3
С[ъс спорното решение] се прекратява административно производство, провеждано от [Европейката комисия], която с оглед на предвидената в член 102 ДФЕС забрана за злоупотреба с господстващо положение разглежда съответствието на някои практики на Газпром, засягащи газовия сектор в някои държави от Централна и Източна Европа (наричани по-нататък „страните от ЦИЕ“), а именно България, Чешката република, Естония, Латвия, Литва, Унгария, Полша и Словакия (наричани по-нататък заедно „засегнатите страни от ЦИЕ“).
А. По административното производство, по което е постановено [спорното решение]
4
Между 2011 г. и 2015 г. Комисията взема редица мерки, за да разследва функционирането на пазарите на газ в Централна и Източна Европа. По-конкретно, на основание членове 18 и 20 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) Комисията изпраща искания за предоставяне на информация на различни участници на пазара, включително на Газпром и на някои негови клиенти, сред които е жалбоподателят, и извършва проверки, включително в помещенията на последния през 2011 г. Административното производство, което съответства на това разследване и което се разглежда пряко в настоящия случай, е заведено като „Дело AT.39816 — Доставки на газ нагоре по веригата в Централна и Източна Европа“ (наричано по-нататък „дело AT.39816“).
5
По това дело на 31 август 2012 г. Комисията официално образува производство, за да приеме решение по глава III от Регламент № 1/2003 в съответствие с член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003 и член 2 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101] и [102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).
6
На 22 април 2015 г. в съответствие с член 10 от Регламент № 773/2004 Комисията изпраща на Газпром изложение на възраженията (наричано по-нататък „ИВ“). В [ИВ] Комисията стига до предварителното заключение, че Газпром има господстващо положение на националните пазари на доставка на газ на едро нагоре по веригата в засегнатите страни от ЦИЕ и че злоупотребява с това положение, като следва антиконкурентна стратегия, за да фрагментира и изолира тези пазари и по този начин да възпрепятства свободния пренос на газ в засегнатите страни от ЦИЕ в нарушение на член 102 ДФЕС.
7
Комисията приема, че тази стратегия на Газпром обхваща три групи антиконкурентни практики, насочени към неговите клиенти в засегнатите страни от ЦИЕ (наричани по-нататък „засегнатите клиенти“) и техните договори, сключени с него (наричани по-нататък „разглежданите договори“):
–
първо, Газпром наложило териториални ограничения в договорите си за доставка на газ с търговци на едро, както и с някои промишлени клиенти в засегнатите страни от ЦИЕ (наричани по-нататък „възраженията относно териториалните ограничения“), които ограничения произтичали от договорни клаузи, забраняващи износа извън територията на доставка или налагащи доставеният газ да се използва на определена територия; Газпром използвало и други мерки, възпрепятстващи трансграничните газови потоци,
–
второ, тези териториални ограничения позволили на Газпром да провежда нелоялна ценова политика в пет от засегнатите страни от ЦИЕ, а именно България, Естония, Латвия, Литва и Полша (наричани по-нататък „петте страни от ЦИЕ, засегнати от ценовите практики“), налагайки прекомерни цени, тъй като тези цени били значително по-високи от неговите разходи или от някои цени, считани за референтни цени (наричани по-нататък „възраженията относно ценовите практики“),
–
трето, Газпром поставило доставките си на газ в България и Полша в зависимост от получаването от търговците на едро на някои гаранции, свързани газопреносната инфраструктура; тези гаранции се отнасяли, от една страна, до инвестиции от българския търговец на едро в проекта за газопровод „Южен поток“ и от друга страна, до приемането от полския търговец на едро, а именно от жалбоподателя, на засилването на контрола на Газпром върху управлението на полската отсечка на газопровода „Ямал“, който е един от основните транзитни газопроводи в Полша (наричани по-нататък „възраженията „Ямал“).
8
На 29 септември 2015 г. Газпром отговаря на ИВ, като оспорва опасенията на Комисията за конкуренцията, а на 15 декември 2015 г. е изслушано устно съгласно член 12 от Регламент № 773/2004.
9
На 14 февруари 2017 г., въпреки че продължава да оспорва посочените в ИВ опасения за конкуренцията, Газпром представя официален проект на ангажименти на основание член 9 от Регламент № 1/2003 (наричани по-нататък „първоначалните ангажименти“). Този проект се предхожда от неофициални предложения за ангажименти.
10
На 16 март 2017 г., за да получи съображенията на заинтересованите страни по първоначалните ангажименти, Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз съобщение в съответствие с член 27, параграф 4 от Регламент № 1/2003 (ОВ С 81, 2017 г., стр. 9), съдържащо резюме на дело AT.39816, както и основното съдържание на първоначалните ангажименти. В приложение на същата тази разпоредба заинтересованите страни са разполагали със срок от седем седмици, считано от датата на публикуване на посоченото съобщение, за да представят съображенията си (процедура, наричана по-нататък „допитването до пазара“). Комисията получава 44 съображения от заинтересованите страни, включително от жалбоподателя, от полското правителство, от председателя на Urząd Regulacji Energetyki (Полска служба за енергийно регулиране, наричана по-нататък „полската служба“) и от оператора на полската отсечка на газопровода „Ямал“ — Gaz-System S.A.
11
На 15 март 2018 г., след като получава неповерителните варианти на съображенията на заинтересованите страни относно първоначалните ангажименти, Газпром представя изменен проект на ангажименти (наричани по-нататък „окончателните ангажименти“).
12
Съгласно член 14 от Регламент № 1/2003 Комисията се допитва до Консултативния комитет по ограничителни практики и господстващо положение (наричан по-нататък „консултативният комитет“) и му представя по-специално предварителен проект на решение. На 2 май 2018 г. Консултативният комитет представя положително становище по този предварителен проект. Освен това на 2 май 2018 г. служителят по изслушването представя окончателния си доклад съгласно член 16 от Решение 2011/695/ЕС на председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 година относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 275, 2011 г., стр. 29).
13
На 24 май 2018 г. Комисията приема [спорното решение], към което са приложени окончателните ангажименти. С това решение тя одобрява и прави задължителни посочените ангажименти, и прекратява административното производство, като заключава, че вече няма основания да предприема действия по отношение на първоначално посочените в ИВ потенциални злоупотреби.
Б. По [спорното решение]
14
В [спорното решение] Комисията първо излага предварителна оценка на практиките на Газпром, преди да представи първоначалните ангажименти, резултатите от допитването до пазара и окончателните ангажименти. По-нататък тя излага своята оценка на окончателните ангажименти и причините, поради които ги счита за задоволителни с оглед на опасенията си за конкуренцията.
1. По предварителната оценка на разглежданите практики
15
В раздел 4 от [спорното решение], в което е изложена предварителната оценка, Комисията определя съответните пазари като националните пазари на доставка на едро на газ нагоре по веригата. В това отношение тя констатира също, че Газпром има господстващо положение на съответните пазари в засегнатите страни от ЦИЕ.
16
Комисията приема, че Газпром може да е злоупотребил с господстващото си положение в нарушение на член 102 ДФЕС като следва антиконкурентна стратегия, за да възпрепятства свободния пренос на газ в засегнатите страни от ЦИЕ и по този начин да изолира съответните пазари в тези страни. По-конкретно тя счита, че тази стратегия обхваща три групи антиконкурентни практики, съответстващи основно на опасенията за конкуренцията, посочени в ИВ и изложени в точка 7 по-горе.
17
Що се отнася до възраженията „Ямал“, след като при допитването до пазара някои от заинтересованите страни поставят под въпрос липсата на ангажименти за преодоляване на тези възражения, в съображение 138 от [спорното решение] Комисията пояснява, че след проведеното допълнително разследване нейните предварителни опасения за конкуренцията не са се потвърдили. От една страна, тя посочва, че в решение от 19 май 2015 г., с което Gaz-System се сертифицира като независим системен оператор (наричан по-нататък „НСО“) на полската отсечка на газопровода „Ямал“ (наричано по-нататък „решението за сертифициране“), полската служба стига по-специално до извода, че Gaz-System упражнява решаващ контрол върху свързаните с тази отсечка инвестиционни решения и тяхното изпълнение. Следователно нито System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S.A. (наричано по-нататък „EuRoPol“), в качеството му на собственик на [този] газопровод […], нито Газпром, в качеството му на акционер в EuRoPol, са били в състояние да блокират тези решения. От друга страна, Комисията посочва междуправителствения характер на отношенията между страните, извършващи дейност в газовия сектор в Полша, особено що се отнася до изграждането и управлението на полската отсечка на газопровода „Ямал“ и стига до извода, че това обстоятелство може до голяма степен да е определило поведението на съответните страни.
2. По съдържанието на окончателните ангажименти
18
Целта на окончателните ангажименти, които са приложени към [спорното решение], е да се преодолеят опасенията на Комисията за конкуренцията.
19
На първо място, що се отнася до ангажиментите, които имат за цел да се [отговори на възраженията] относно териториалните ограничения (наричани по-нататък „ангажиментите относно териториалните ограничения“), най-напред Газпром по същество се ангажира да премахне в договорите […] всички клаузи, които пряко или непряко забраняват или възпрепятстват свободния пренос на газ в региона, включващ [засегнатите страни от ЦИЕ].
20
След това, за да позволи газовите потоци между, от една страна, България и балтийските държави, и от друга страна, останалите засегнати страни от ЦИЕ, въпреки инфраструктурната изолация на първите, Газпром се ангажира да предприеме мерки, за да предостави на засегнатите клиенти възможността да поискат всички или част от договорните си обеми на газ, които са доставяни в някои пунктове на доставка в Унгария, Полша и Словакия, да бъдат доставяни в друг пункт на доставка в България или в балтийските държави. След допитването до пазара Газпром по-специално подобрява в окончателните ангажименти предложението си относно промяната на пунктовете на доставка.
21
Освен това, за да се даде възможност на българския оператор на газопреносна система да контролира газовите потоци в България, Газпром се ангажира по-конкретно да вземе мерки за изменение на съответните договори за доставка и пренос на газ, за да се позволи сключването на споразумения за междусистемно свързване между България и други държави членки, по-специално Гърция, както и адаптирането на метода на разпределение на газ.
22
На второ място, що се отнася до ангажиментите, които имат за цел да се [отговори на възраженията относно ценовите практики] (наричани по-нататък „ангажиментите относно ценовите практики“), Газпром се ангажира да въведе клаузи за преразглеждане на цената или евентуално да измени съществуващите клаузи в договорите със своите засегнати клиенти в България, Естония, Латвия, Литва и Полша. Тези нови или изменени клаузи за преразглеждане на цените предвиждат по-специално, че ако страните не постигнат споразумение за нова цена в рамките на 120 дни, всяка от страните ще може да отнесе спора до арбитражен съд, който трябва да се основава на включените в тези клаузи насоки за ценообразуване и да е създаден в рамките на Европейския съюз. Освен това преразгледаните цени ще се прилагат със задна дата, считано от датата на подаването на искането за преразглеждане на цените.
23
На трето място, що се отнася до ангажиментите, свързани с опасенията за конкуренцията във връзка обвързването на доставките на газ на определена цена с получаването от страна на българския клиент на едро на гаранция за инвестициите в проекта за газопровод „Южен поток“, Газпром се ангажира да позволи на участващите в този проект български партньори да се оттеглят от него без да се ангажира гражданската им отговорност и без да се възстановяват отстъпките от цените на газа, предоставени им от Газпром в замяна на участието им в посочения проект. Освен това с оглед на обявения отказ от участие в българската отсечка от този проект на газопровод, Газпром се ангажира и да не претендира обезщетение като специална компенсация във връзка с този отказ.
3. По оценката и прилагането на окончателните ангажименти
24
В [спорното решение] Комисията стига по същество до заключението, че без да са непропорционални, окончателните ангажименти са ефективни и необходими, за да се преодолеят опасенията ѝ за конкуренцията, като посочва, че в това отношение е взела предвид развитието на пазарите на природен газ след връчването на ИВ. По-конкретно тя отбелязва, първо, че Газпром вече е предприел някои мерки, за да приведе допълнително действията си в съответствие с правилата на правото в областта на конкуренцията, второ, че положението на газовата инфраструктура се е подобрило в някои от засегнатите страни от ЦИЕ, а именно в Чешката република, Унгария, Полша и Словакия, което прави възможни трансграничните газови потоци, въпреки че пазарите на газ в балтийските държави и в България остават изолирани от останалите пазари на газ в Съюза, и трето, че след спада на цените на петрола, някои от дългосрочните цени на газа, произтичащи от формули, които включват индексиране спрямо цените на петролните продукти, също са белязали спад.
25
Поради това Комисията решава да направи задължителни окончателните ангажименти на основание член 9 от Регламент № 1/2003. Що се отнася до срока на прилагането им, в [спорното решение] се предвижда, че те се прилагат за период от осем години, считано от датата на уведомяване на Газпром за посоченото решение, с изключение на посочените в точка 23 по-горе ангажименти, отнасящи се до проекта за газопровод „Южен поток“, които са задължителни за период от петнадесет години, считано от тази дата.
26
Разпоредителната част на [спорното решение] гласи следното:
„Член 1
Изброените в приложението ангажименти са задължителни за период от осем години за [Газпром], както и за всеки пряко или непряко контролиран от него правен субект, с изключение на ангажиментите, посочени в точка 21 от приложението, които са задължителни за период от петнадесет години, считано от определената в ангажиментите дата.
Член 2
Налага се заключението, че вече не съществуват основания [за действия от страна на Комисията] по това дело […]“.
В. По жалбата до Комисията
27
На 9 март 2017 г., успоредно с образуваното от Комисията административно производство, по което е постановено [спорното решение], жалбоподателят подава на основание член 5 от Регламент № 773/2004 жалба до Комисията, в която се твърди, че Газпром използва практики, представляващи злоупотреба (наричана по-нататък „жалбата до Комисията“). Тези практики, които в голяма степен се припокриват с вече изложените в ИВ опасения, включват по-специално твърдения за злоупотреби на Газпром, свързани с полската отсечка на газопровода „Ямал“.
28
На 29 март 2017 г. Комисията потвърждава, че е получила жалбата, която впоследствие е регистрирана като „дело AT.40497 — Полски цени на газа“ (наричано по-нататък „дело AT.40497“).
29
В писмо до жалбоподателя от 31 март 2017 г. Комисията отбелязва, че изложените в жалбата до нея практики и тези, за които се отнасят първоначалните ангажименти, изглежда се припокриват, и го приканва да представи съображения по тези ангажименти в рамките на започналото на 16 март 2017 г. допитване до пазара. След удължаване на приложимия срок, жалбоподателят представя съображенията си на 19 май 2017 г.
30
На 15 май 2017 г. Газпром представя на Комисията съображенията си по жалбата до нея.
31
С писмо до жалбоподателя от 23 януари 2018 г. (наричано по-нататък „писмото, съдържащо намерение за отхвърляне“) Комисията посочва на основание член 7, параграф 1 от Регламент № 773/2004, че възнамерява да отхвърли жалбата до нея и го приканва да изложи становището си в срок от четири седмици, считано от получаването на посоченото писмо. Комисията изпраща и неповерителен вариант на ИВ, както и неповерителен вариант на съображенията на Газпром по жалбата до нея, посочени в точка 30 по-горе.
32
На 2 март 2018 г. жалбоподателят представя становище в отговор на писмото, съдържащо намерение за отхвърляне. Освен че изразява неудовлетворението си от съдържащите се в посоченото писмо заключения, жалбоподателят критикува провеждането на разследването от Комисията и отбелязва, че последната е нарушила правата му като жалбоподател по дело AT.39816, по-специално тъй като въпреки многобройните искания, Комисията в продължение на около година не му е предоставила достъп до ИВ, нито му е позволила да представи становище по това изложение.
33
На 5 септември 2018 г., т.е. след приемането на [спорното решение], жалбоподателят изпраща на служителя по изслушването обосновано искане по смисъла на член 7, параграф 2, буква б) от Решение 2011/695 за достъп до всички документи, на които се основава временното решение на Комисията, изложено в писмото, съдържащо намерение за отхвърляне, по-специално достъп до вариант на ИВ с по-малко липсваща информация. На 17 септември 2018 г. служителят по изслушването препраща на генерална дирекция (ГД) „Конкуренция“ на Комисията исканията за достъп от5 септември 2018 г. С писмо от 25 септември 2018 г. Комисията отхвърля исканията за достъп до документи, направени от жалбоподателя в писмата му от 2 март и 5 септември 2018 г.
34
На 24 януари 2019 г. жалбоподателят изпраща писмо до члена на Комисията, отговарящ за конкуренцията, в което на основание член 265, втора алинея ДФЕС приканва Комисията да предприеме действия — или като приеме решение за отхвърляне на жалбата до нея, или като продължи производството по дело AT.40497. На 8 февруари 2019 г. Комисията отговаря на това писмо, като припомня, че жалбата до нея вече е довела до многократна размяна на писма между тях. Що се отнася до дело AT.39816, Комисията посочва също, че е приела [спорното решение], в което по-специално са взети предвид съображенията на жалбоподателя, представени в рамките на допитването до пазара, а що се отнася до дело AT.40497 — че е изпратила писмото, съдържащо намерение за отхвърляне, на което жалбоподателят е отговорил и че приключва анализа си на жалбата до нея.
35
На 17 април 2019 г. Комисията приема Решение C(2019) 3003 final за отхвърляне на жалба (дело AT.40497 — Полски цени на газа).
36
На 25 юни 2019 г. жалбоподателят подава пред Общия съд жалба срещу това решение за отхвърляне на жалбата до Комисията, по която е образувано дело под номер T‑399/19“.
II. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
3
На 15 октомври 2018 г. Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение.
4
С молба, постъпила в секретариата на Общия съд на 26 февруари 2019 г., Газпром иска да встъпи в подкрепа на исканията на Комисията. С молби, постъпили в секретариата на Общия съд съответно на 25, 27 и 28 февруари 2019 г., Овергаз Инк., Република Литва и Република Полша искат да встъпят в подкрепа на исканията на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo.
5
С решение от 5 април 2019 г., след като изслуша главните страни, председателят на първи състав на Общия съд допусна встъпването на Република Полша. С определения от 17 май 2019 г., след като изслуша главните страни, председателят на първи състав на Общия съд допусна встъпването на Република Литва, Газпром и Овергаз.
6
На 4 октомври 2019 г. поради промяна в съставите на Общия съд, съдията докладчик е включен в осми състав, на който съответно е разпределено дело T‑616/18.
7
С писма на секретариата на Общия съд от 17 декември 2019 г. в рамките на процесуално-организационните действия Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo е приканено да представи редица документи, а Комисията — да отговори писмено на въпрос за поверителността на част от информацията, съдържаща се в поверителния вариант на ИВ.
8
С определение от същия ден Общият съд постановява Комисията да представи пълно копие на поверителния вариант на ИВ на основание, от една страна, член 24, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз и от друга страна, на основание член 91, буква б) и член 92, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, и при спазване на разпоредбите на член 103 от този правилник.
9
Страните надлежно и в определения срок изпълняват процесуално-организационните действия, приети на 17 декември 2019 г., както и посоченото определение.
10
На 8 юни 2020 г. по предложение на осми състав Общият съд решава да преразпредели дело T‑616/18 на осми разширен състав. Тъй като един от членовете на този разширен състав е възпрепятстван да заседава, председателят на Общия съд е определен да попълни състава с решение от 15 юни 2020 г.
11
Що се отнася до пълното копие на представения от Комисията поверителен вариант на ИВ, Общият съд решава да запознае с този документ представителите на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, при условие че те подпишат предварително декларация за поверителност, за да може последното да представи становище в това отношение. След като тези представители подписват декларация за поверителност, посоченият документ им е връчен, а Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo представя становището си на 8 декември 2020 г.
12
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 18 и 19 май 2021 г. По този повод Общият съд посочва също, че е взел предвид бележките по доклада за съдебното заседание, представени от Комисията на 27 април 2021 г.
13
Освен това в рамките на поставените от Общия съд въпроси относно допустимостта на жалбата Комисията преразглежда позицията си във връзка с тази допустимост и твърди, че Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo не е доказало правния си интерес по настоящото дело, поради което жалбата пред Общия съд не била допустима.
14
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo представя искания за поверително третиране по отношение на Република Литва, Република Полша, Газпром и Овергаз на определена информация, съдържаща се в различни процесуални документи. Посочените страни не са възразили срещу тези искания.
15
В подкрепа на жалбата си пред Общия съд Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo изтъква шест основания, които по същество са:
–
първото — нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и на принципа на пропорционалност, тъй като Комисията допуснала явна грешка в преценката, като е заключила, че възраженията „Ямал“ са неоснователни и като е приела ангажименти, които не отговаряли по никакъв начин на тези възражения,
–
второто — нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и на принципа на пропорционалност, тъй като Комисията приела окончателните ангажименти, въпреки че те не отговаряли адекватно на възраженията относно ценовите практики,
–
третото — нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и на принципа на пропорционалност, тъй като Комисията приела окончателните ангажименти, въпреки че те не отговаряли адекватно на възраженията относно териториалните ограничения,
–
четвъртото — нарушение на член 194, параграф 1 ДФЕС във връзка с член 7 ДФЕС, тъй като спорното решение противоречало на целите на енергийната политика на Съюза и тъй като Комисията не взела предвид отрицателните последици от това решение върху европейския пазар за доставки на газ,
–
петото — нарушение на член 18, параграф 1 ДФЕС и на принципа на равно третиране, тъй като Комисията допуснала дискриминация между клиентите на Газпром, извършващи дейност в западноевропейските държави членки, и тези, извършващи дейност в засегнатите страни от ЦИЕ и
–
шестото — злоупотреба с власт и допуснати съществени процесуални нарушения, тъй като със спорното решение Комисията не се съобразила с целта на член 9 от Регламент № 1/2003, както и с пределите на своите правомощия при провеждането на административното производство.
16
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля всички тези основания и жалбата в нейната цялост.
III. Производството пред Съда и исканията на страните в производството по главната жалба пред Съда и по насрещната жалба
17
С главната жалба Orlen иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отмени спорното решение,
–
при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд, който да се произнесе в съответствие с решението на Съда, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в настоящото производство и в производството пред Общия съд.
18
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли главната жалба и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
19
Газпром иска от Съда:
–
да отхвърли главната жалба и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
20
Овергаз и Република Полша искат от Съда да уважи главната жалба.
21
С насрещната си жалба Овергаз иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
22
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли насрещната жалба и
–
да осъди Овергаз да заплати съдебните разноски по тази жалба.
23
Газпром иска от Съда:
–
да отхвърли насрещната жалба и
–
да осъди Овергаз да заплати съдебните разноски по тази жалба.
24
Orlen иска от Съда:
–
да уважи първото основание на насрещната жалба и
–
да отмени обжалваното съдебно решение.
IV. По главната жалба пред Съда
25
В подкрепа на жалбата си пред Съда Orlen изтъква четири основания, първото от които е нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003, второто е нарушение на член 194 ДФЕС във връзка с член 9 от този регламент, третото е нарушение на член 9, параграф 1 от посочения регламент и четвъртото е нарушение на член 9, параграф 2 от същия регламент.
А. По допустимостта
1.
Доводи на страните
26
Газпром поддържа, без обаче формално да повдига възражение за недопустимост, че жалбата пред Съда е недопустима.
27
В този смисъл Orlen нямало възникнал и все още съществуващ интерес от отмяната на обжалваното съдебно решение, тъй като подобен интерес не можел да се отнася до бъдещо хипотетично положение. Очакваната отмяна на това съдебно решение обаче нямало да донесе удовлетворение на Orlen, тъй като още от ноември 2019 г. то информирало Газпром, че не възнамерява да поднови дългосрочния договор за доставка на газ след 2022 г. Orlen предприело необходимите стъпки за прекратяване на търговските отношения с Газпром преди края на последната посочена година. При това положение Orlen и Република Полша вече не били заинтересовани от доставката на газ от страна на Газпром, така че дори най-благоприятният изход от жалбата пред Съда нямало да донесе удовлетворение на Orlen.
28
Освен това Газпром счита, че липсата на достатъчна яснота на оплакванията, изложени в точки 154 и 161 от жалбата пред Съда, изисква той да ги отхвърли като недопустими.
29
От своя страна Комисията твърди, че първата част от първото основание за обжалване е частично недопустима, тъй като в нея Orlen оспорва контрола за законосъобразност, осъществяван от Общия съд по отношение на сложни икономически операции, без обаче да твърди наличието на явни грешки в преценката, а също така била недопустима втората част от третото основание за обжалване поради неяснота на съдържащите се в нея твърдения.
2.
Съображения на Съда
30
На първо място, съгласно постоянната практика на Съда всяко физическо или юридическо лице, което подава жалба пред Съда срещу акт на Общия съд, трябва, както и когато подава жалба за отмяна, да има правен интерес, като наличието на този интерес трябва да се преценява с оглед на предмета на жалбата срещу акта на Общия съд или жалбата за отмяна, от една страна, и към датата, на която е подадена съответната жалба, от друга. Неизпълнението на това съществено изискване представлява липса на абсолютна процесуална предпоставка, която съдът на Съюза може по всяко време да разгледа служебно (решение от 22 септември 2022 г., IMG/Комисия, C‑619/20 P и C‑620/20 P, EU:C:2022:722, т. 81 и цитираната съдебна практика).
31
Освен това този правен интерес, също както и самият предмет на спора, трябва да продължава да съществува до обявяването на съдебното решение. Следователно отпадането на този интерес или на този предмет в хода на производството може да накара съда на Съюза, ако е необходимо служебно, да установи, че няма основание за постановяване на съдебно решение по същество (решение от 22 септември 2022 г., IMG/Комисия, C‑619/20 P и C‑620/20 P, EU:C:2022:722, т. 82 и цитираната съдебна практика).
32
По принцип както изначалното наличие, така и запазването на правния интерес предполагат жалбата за отмяна или жалбата пред Съда срещу акт на Общия съд да може чрез резултата си да донесе полза на физическото или юридическото лице, което я е подало. Във всички случаи този въпрос трябва да се преценява in concreto (решение от 22 септември 2022 г., IMG/Комисия, C‑619/20 P и C‑620/20 P, EU:C:2022:722, т. 83 и цитираната съдебна практика).
33
В настоящия случай Газпром оспорва допустимостта на жалбата с мотива, че Orlen няма възникнал и все още съществуващ правен интерес от отмяната на обжалваното съдебно решение, като се има предвид по-специално прекратяването на договорните им отношения към 31 декември 2022 г. В това отношение е безспорно, че до посочената дата, а следователно и след подаването на жалбата пред Съда на 8 април 2022 г., Газпром и Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo са били обвързани от договорни правоотношения.
34
Тъй като в периода от 8 април 2022 г. до 31 декември 2022 г. спорното решение е породило правни последици върху полския пазар на газ и нефт, на който осъществява дейност Orlen, доколкото неговият праводател е бил договорен партньор на Газпром, в съответствие с практиката на Съда Orlen би могло да се позове на последиците от твърдените от него незаконосъобразности и на естеството на вредата, която твърди, че е претърпяло (вж. в този смисъл решение от 7 септември 2023 г., Versobank/ЕЦБ, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, т. 160 и цитираната съдебна практика), за да получи обезщетение за тази вреда.
35
Освен това Orlen уточнява в писмената си реплика, без да бъде опровергано, че са в ход няколко арбитражни производства между него и Газпром относно прилагането на договора за газопровода „Ямал“, включително по въпроси относно цените. Също така след подаването на жалбата пред Съда е образувано производство за прекратяване от страна на Газпром на доставките на газ от 27 април 2022 г. нататък.
36
От гореизложеното следва, че Газпром неправилно оспорва наличието на възникнал и все още съществуващ интерес на Orlen да иска отмяна на обжалваното съдебно решение.
37
На второ място, от член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС, член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, член 168, параграф 1, буква г) и член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва точно да посочва критикуваните точки от съдебното решение, чиято отмяна се иска, както и конкретните правни доводи, с които се подкрепя това искане, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (решение от 11 януари 2024 г., Foz/Съвет, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, т. 26 и цитираната съдебна практика).
38
В настоящия случай, противно на твърденията на Комисията относно недостатъчно ясния характер на втората част от третото основание за обжалване и на твърденията на Газпром от същото естество относно оплакванията, изложени в точки 154 и 161 от тази жалба, във всеки от въпросните пасажи от жалбата пред Съда се определят достатъчно точно оспорваните части от обжалваното съдебно решение и се излагат мотивите, поради които се счита, че не е взета предвид съдебната практика относно понятието за явна грешка в преценката и за грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването на член 9, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003.
39
Следователно тези възражения за недопустимост трябва да се отхвърлят.
40
Що се отнася до изтъкнатата от Комисията недопустимост на първата част от първото основание за обжалване във връзка с липсата на позоваване от страна на Orlen на наличието на явна грешка в преценката относно сложни икономически операции, тя трябва да се отхвърли. Всъщност Orlen излага тази първа част в рамките на основание, в което се изтъква нарушение от страна на Общия съд на член 9 от Регламент № 1/2003. В него Orlen посочва, макар и накратко, че Общият съд е трябвало да провери дали, приемайки ангажиментите на Газпром, Комисията ги е анализирала правилно в светлината на ИН, „т.е. без да допусне явна грешка“. Така Orlen позволява на Съда да установи напълно обхвата на посочената първа част и да се произнесе по основателността на анализа, съдържащ се в това отношение в обжалваното съдебно решение.
41
От всичко посочено по-горе следва, че жалбата пред Съда е допустима.
Б. По същество
1.
Предварителни бележки
42
От член 9 от Регламент № 1/2003 следва, че когато възнамерява да приеме решение, с което да изиска прекратяване на нарушение, Комисията може да превърне в задължителни предложените от съответните предприятия ангажименти, ако с тези ангажименти може да се преодолее загрижеността, изразена по отношение на тези предприятия в нейната предварителна оценка.
43
Този член има за цел да осигури ефикасното прилагане на предвидените в Договора за функционирането на ЕС правила на конкуренция чрез приемането на решения, с които предложените от страните ангажименти, приети за подходящи от Комисията, се превръщат в задължителни, за да се решат по-бързо установените от нея проблеми, свързани с конкуренцията, вместо формално да се констатира наличието на нарушение. Посоченият член по-конкретно се ръководи от съображения за процесуална икономия и позволява на предприятията да участват в пълна степен в производството, предлагайки най-удачните и подходящи според тях решения, за да се преодолее загрижеността на Комисията (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, т. 35).
44
Въпреки че за разлика от член 7 от Регламент № 1/2003, в член 9 от последния няма изрично позоваване на понятието за пропорционалност, като общ принцип на правото на Съюза обаче принципът на пропорционалност представлява критерий за законосъобразността на всеки акт на институциите на Съюза, включително на решенията на Комисията в качеството ѝ на орган по конкуренцията (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, т. 36).
45
Предвид това, че член 9 от посочения регламент предвижда само че в образуваното съгласно тази разпоредба производство, видно от съображение 13 от споменатия регламент, Комисията е освободена от задължението да квалифицира и да установява нарушението, ролята ѝ се свежда до проверката и до евентуалното приемане на ангажиментите, предложени от съответните предприятия, с оглед на установените от нея проблеми в предварителната ѝ оценка и на целите, които тя преследва. Прилагането от Комисията на принципа на пропорционалност в контекста на разглеждания член 9 се ограничава до проверка дали с въпросните ангажименти се преодолява нейната загриженост, за която тя е уведомила съответните предприятия, както и дали последните не са предложили да поемат по-необременителни ангажименти, които са също толкова подходящи, за да се преодолее изразената загриженост (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, т. 40 и 41).
46
Когато Комисията прави тази проверка, тя все пак трябва да отчете интересите на третите лица, като обстоятелството, че предложените от дадено предприятие индивидуални ангажименти са превърнати в задължителни от Комисията, не означава, че други предприятия са лишени от възможността да защитят евентуалните си права в своите отношения с това предприятие (решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, т. 41 и 49). Когато Комисията проверява ангажиментите не с оглед на това дали с тях може да се отговори на опасенията ѝ относно конкуренцията, а с оглед на засягането на интересите на третите лица, тогава принципът на пропорционалност изисква правата, чиито носители са те, да не бъдат изпразнени от съдържание (решение от 9 декември 2020 г., Groupe Canal +/Комисия, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, т. 106).
47
От изложените по-горе съображения следва, че поради специфичното естество на член 9 от Регламент № 1/2003, от една страна, както посочва генералният адвокат в точка 39 от заключението си, подходящият критерий с оглед на изразените от Комисията в предварителната оценка опасения е дали ангажиментите са достатъчни, за да преодолее посочените опасения, без Комисията да е длъжна сама да търси по-необременителни или по-умерени алтернативи на предложените ѝ ангажименти, и от друга страна, съдебният контрол на осъществения от Комисията анализ на последните се отнася единствено до това дали тази институция е допуснала явна грешка в преценката (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, т. 42).
48
Следователно, както посочва генералният адвокат в точка 97 от заключението си, целта на подобен контрол не e анализът на Комисията да бъде лишен от каквато и да било нередност, тъй като на тази институция е предоставена известна свобода на преценка, при условие че прагът за явна грешка не е преминат.
49
Освен това от процесуална гледна точка е важно да се подчертае, че член 9 от Регламент № 1/2003 оставя на Комисията свободата да определи формата, в която трябва да бъде извършена „нейната предварителна оценка“, посочена в параграф 1 от този член. На практика, както потвърждава Комисията в съдебното заседание, тази оценка често съответства на изложение на възраженията, адресирано до предприятието, обвинено в извършването на действия, противоречащи на член 101 ДФЕС или на член 102 ДФЕС, на основание член 7 от този регламент. Когато това е така, както в настоящия случай, съдебната практика относно такива процесуални актове намира приложение, тъй като няма разпоредба от посочения регламент, която да обосновава различно третиране на изложението на възраженията в зависимост от това дали то служи за основа за решение, прието на основание член 7 или член 9 от същия регламент, тъй като последният посочен член не предвижда по-специално хипотезата на преразглеждане на предварителната оценка.
50
В това отношение от постоянната съдебна практика следва, че изложението на възраженията е документ с процесуално значение и подготвителен характер, който, за да осигури ефективното упражняване на правото на защита, очертава предмета на образуваната от Комисията административна процедура и по този начин възпрепятства Комисията да възприеме други твърдения за нарушения в решението, с което приключва съответната процедура. Следователно за това известие е характерно, че е временно по своята същност и подлежи на изменения от страна на Комисията при последваща преценка въз основа на представените ѝ в отговор от страните становища и на други фактически констатации. Всъщност Комисията трябва да вземе предвид фактите и доказателствата, с които разполага вследствие на цялата административна процедура, за да се откаже от неоснователните твърдения за нарушения или за да преформулира и допълни както от фактическа, така и от правна страна своите доводи в подкрепа на твърденията за нарушения, които продължава да поддържа (решение от 28 януари 2021 г., Qualcomm и Qualcomm Europe/Комисия, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, т. 66 и цитираната съдебна практика).
51
Така в решение, което приема на основание член 9 от Регламент № 1/2003, Комисията не е длъжна да обяснява причините, поради които се е отказала от едно или няколко твърдения за нарушения, съответстващи на някои от първоначалните ѝ опасения, независимо дали по отношение на предприятието, чиито ангажименти са станали задължителни, което е единственият адресат на изложението на възраженията и по-общо на предварителната оценка по член 9, или по отношение на третите заинтересовани лица (вж. в този смисъл решение от 28 януари 2021 г., Qualcomm и Qualcomm Europe/Комисия, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, т. 67 и цитираната съдебна практика).
52
Това, разбира се, не е пречка Комисията сама да приеме за полезно да даде указания в това отношение, за да даде възможност за по-добро разбиране на разглежданото решение.
2.
По искането за замяна на мотивите на Комисията
53
В точка 83 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че „при обстоятелствата на настоящия случай, и по-специално при липсата на преразгледана предварителна оценка, член 9 от Регламент № 1/2003 задължава Комисията, противно на твърдяното от нея, да представи причини, обосноваващи липсата на ангажименти в отговор на възраженията „Ямал“. В точка 85 от това решение Общият съд добавя, че „[в] настоящия случай при всички положения се налага изводът, че Комисията е представила причините, поради които не е наложила ангажименти в отговор на възраженията „Ямал“, а именно двете причини, съдържащи се в съображение 138 от [спорното решение]“, т.е. решението за сертифициране и междуправителствения характер на отношенията в газовия сектор в Полша.
54
В писмения си отговор Комисията подчертава, че въпросният анализ представлява грешка при прилагане на правото, но посочва, че тази грешка не се отразява на диспозитива на обжалваното съдебно решение и следователно не може да доведе до неговата отмяна. Поради това тя иска от Съда да замени мотивите в това отношение.
55
Това искане следва да се уважи и в светлината на съображенията, изложени в точки 49—52 от настоящото съдебно решение, да се приеме, че Общият съд неправилно е посочил, че е необходимо Комисията, която е изпълнила изискванията за изготвяне на предварителна оценка по смисъла на член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, да изпрати преразгледана предварителна оценка в случай на отказ от някои възражения, съдържащи се в ИВ.
56
Следователно посочената грешка всъщност не е засегнала диспозитива на обжалваното съдебно решение, тъй като Общият съд правилно е посочил, че Комисията е мотивирала спорното решение, що се отнася до причините за отказа от възраженията „Ямал“, както бе припомнено в точка 53 от настоящото съдебно решение, което тя е имала право да направи.
57
Трябва да се добави, че Orlen би имало основание да оспори законосъобразността на спорното решение поради този отказ от въпросните възражения единствено ако докаже, че посоченият отказ би направил явно недостатъчни ангажиментите, поети от Газпром и одобрени от Комисията.
3.
По първото основание
58
Първото основание на главната жалба пред Съда, в рамките на което се изтъква нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003, се състои от три части.
а)
По първата част от първото основание
1) Доводи на страните
59
В рамките на първата част от първото си основание Orlen поддържа, че Общият съд е нарушил член 9 от Регламент № 1/2003, като е приел, че Комисията е преценила правилно адекватния характер на предложените от Газпром ангажименти, въпреки че те не са отговорили на опасенията, изразени от тази институция в ИВ, и не са били прогностични, т.е. по естеството си да могат да предотвратят подобни бъдещи нарушения. В конкретния случай обаче Общият съд трябвало да провери дали Комисията е анализирала адекватния характер на тези ангажименти в светлината на проблемите, свързани с конкуренцията, които тя е установила в ИВ.
60
Orlen счита по-специално, че в точки 208, 209 и 237 от обжалваното съдебно решение Общият съд е анализирал адекватния характер на посочените ангажименти, като ги е разграничил напълно от ИВ.
61
По този начин Общият съд нарушил принципа на защита на оправданите правни очаквания, по-специално на правните очаквания на Orlen, че решението, с което ангажиментите стават задължителни, макар да няма същия характер като решение, основано на член 7 от Регламент № 1/2003, отговаря на всички опасения на Комисията и прекратява нарушенията от страна на Газпром.
62
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
63
Доводите на Orlen не могат да бъдат приети.
64
Първо, изглежда, поне имплицитно, че като критикува липсата на изчерпателно отчитане от страна на Общия съд на възраженията, изложени в ИВ, за да прецени дали поетите от Газпром ангажименти са достатъчни, Orlen включва възраженията „Ямал“, от които Комисията се е отказала преди приемането на спорното решение, както следва от точка 17 от обжалваното съдебно решение, възпроизведена в точка 2 от настоящото съдебно решение. Следователно тези доводи са отчасти неотносими.
65
Второ, както правилно отбелязва Комисията, Orlen не доказва в рамките на първата част от първото си основание допускането на явна грешка в преценката от страна на Комисията при разглеждането на адекватността на ангажиментите, предложени от Газпром, за да се преодолеят опасенията, които е изразила в ИВ, нито липсата на контрол от страна на Общия съд по отношение на подобна явна грешка в преценката. В това отношение Orlen излага само твърдения. Както обаче бе припомнено в точки 47 и 48 от настоящото решение, съдебният контрол върху решение, прието съгласно член 9 от Регламент № 1/2003, се отнася единствено до това дали Комисията е допуснала такава грешка, което трябва да бъде конкретно доказано от страната, която се позовава на нея.
66
Трето, критиките на Orlen относно липсата на прогностичен анализ, служещ за преценка на адекватността на предложените от Газпром ангажименти, от една страна, не позволяват да се установи наличието на явна грешка в преценката в това отношение, и от друга страна, се отнасят до изводи, направени от Общия съд на базата на фактически констатации, които не са оспорени от Orlen, а именно че поне за определен брой разглеждани договори не може да се приеме, че те съдържат в клаузите за определяне или преразглеждане на цените препратки към ясно определени конкурентни референтни цени. От това Общият съд сам е направил извод, че липсата в клаузите за преразглеждане на цените на ясно определена, конкурентна и публично достъпна референтна цена — като цената на конкурентните газоразпределителни центрове — е един от основните фактори, които са могли да доведат до несправедливи цени в петте страни от ЦИЕ, засегнати от ценовите практики.
67
Четвърто, твърдението, че Общият съд е потвърдил решението на Комисията да позволи последващата корекция на предложените ангажименти, произтича от неправилно тълкуване както на обжалваното съдебно решение, така и на спорното решение. На първо място, само по себе си споменаването в точка 423 от това съдебно решение на факта, че институциите на Съюза или националните регулаторни органи в газовия сектор могат да се намесят, за да променят правната уредба в този сектор или, ако е необходимо, за да гарантират спазването на тази уредба, не се отнася до възможността такива ангажименти да бъдат поправени, противно на твърденията на Orlen. На второ място, сам по себе си фактът, че Комисията е припомнила, че ако разглежданите ангажименти не се спазват от засегнатото предприятие, те могат да доведат до образуване отново на производство съгласно член 9, параграф 2 от Регламент № 1/2003, изразява воля не за допълване ex post на тези ангажименти, а за гарантиране на спазването им.
68
Пето, следва да се припомни, че съгласно трайно установената съдебна практика принципът на защита на оправданите правни очаквания е един от основните принципи на Съюза и на него може да се позовава всеки икономически оператор, на когото дадена институция е дала конкретни уверения и с това е породила у него оправдани очаквания (решение от 12 януари 2017 г., Timab Industries и CFPR/Комисия, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, т. 134 и цитираната съдебна практика).
69
Икономически оператор обаче не може да се основава на съдържанието на изложение на възраженията, чийто подготвителен и временен характер беше припомнен в точка 50 от настоящото съдебно решение, включително когато служи за предварителна оценка, чието наименование свидетелства за неокончателен характер, за да приеме, че Комисията му е предоставила конкретни уверения, че всички опасения, съдържащи се в тези документи, съответстват на ангажименти, съдържащи се в окончателното решение (вж. по аналогия решение от 12 януари 2017 г., Timab Industries и CFPR/Комисия, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, т. 135 и цитираната съдебна практика).
70
Следователно първата част на първото основание трябва да се отхвърли.
б)
По втората част от първото основание
1) Доводи на страните
71
В рамките на втората част от първото изтъкнато от Orlen основание се посочва, че Общият съд многократно е изопачил фактите, което е довело до неправилно прилагане на член 9 от Регламент № 1/2003 и до погрешен извод, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, що се отнася до адекватността на ангажиментите, предложени от Газпром.
72
Така, на първо място, Общият съд неправилно приел, че практиката на Газпром се състояла основно във възпрепятстване на вноса на газ, докато в действителност неговите практики имали за цел главно, както било изрично описано в ИВ, да попречат на реекспорта на газ от операторите от засегнатите страни от ЦИЕ, което имало пряко отражение върху гладкото функциониране на пазара на едро на газ. В резултат от това Общият съд не разбрал същността на въпроса за посочените в ИВ териториални ограничения, прилагани от Газпром, които се изразявали във възпрепятстване не на вноса на газ към страните от ЦИЕ, а на препродажбата му от последните. Ако подобно изопачаване не е било налице, Общият съд трябвало да приеме, че Газпром не е отговорило адекватно на твърденията за нарушения относно териториалните ограничения, формулирани в ИВ.
73
По-нататък Общият съд неправилно приел, че в ИВ Комисията е установила четири форми на извъндоговорни способи и не е отчел заплахата от ответни мерки от различно естество от страна на Газпром, което навело този съд на погрешния извод, че ангажиментът на Газпром, който не обхваща всички посочени в ИВ опасения на Комисията, все пак бил адекватен.
74
Накрая, Общият съд неправилно посочил, че фактът, че националните юрисдикции могат да уважат искане за отмяна на арбитражно решение, когато считат, че такова решение противоречи на член 102 ДФЕС, или на решение на основание член 9 от Регламент № 1/2003, може да доведе до това арбитражните съдилища да гарантират, че решенията им са съобразени с разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС, тъй като че подобно твърдение било спекулативно и недоказано.
75
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
76
Следва отново да се отбележи, че целта, преследвана от Комисията с приемането на решение, с което превръща ангажиментите на дадено предприятие в задължителни съгласно член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, е да се преодолее изразената от нея загриженост относно съществуването на антиконкурентно поведение и благодарение на тези ангажименти бързо да се постигне задоволително конкурентно функциониране на съответния пазар с оглед на процесуална икономия. При това положение в настоящия случай не е изключено след приемането на спорното решение одобрените от Комисията обективни мерки за възстановяване в рамките на полския пазар, на който упражнява дейността си Orlen, на напълно конкурентните условия за доставка и разпределение на газ, в самото начало да не са породили своите последици или да не са отговорили на субективните очаквания на конкретен икономически оператор, в случая Orlen. От това обаче не следва да се прави извод, че спорното решение е опорочено от явни грешки в преценката, за които Общият съд е пропуснал да наложи санкция.
77
По-специално, както изтъква Комисията, Общият съд правилно е преценил вноса на газ от Германия в Полша при извършената от него преценка на задължението за промяна на пунктовете на доставка, което вече беше посочено в съображение 170 от спорното решение. Следователно не се спори по въпроса, че след приемането на ИВ Полша се е възползвала в значителна степен от подобряването на трансграничната газопреносна инфраструктура, тъй като вносът е станал възможен, без да се променя пункта на доставка. При това положение Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото в рамките на упражняването на контрол върху извършената от Комисията преценка по въпроса за вноса на газ в Полша във връзка с оценката на адекватността на липсата на ангажимент от страна на Газпром относно въвеждането на по-голям брой пунктове на доставка, които могат да бъдат променени и които засягат Полша.
78
Макар Orlen да твърди, че що се отнася до оценката на адекватния характер на ангажиментите на Газпром, Общият съд е пропуснал да вземе предвид актове като различни заплахи за ответни действия от страна на Газпром, изглежда, че подобен довод не се подкрепя от фактите, тъй като Общият съд по-специално е споменал подобни действия в точка 95 от обжалваното съдебно решение.
79
Накрая, Общият съд е посочил правилно, че арбитражните съдилища ще бъдат склонни да гарантират, че приетото арбитражно решение е в съответствие с член 102 ДФЕС, като това съображение при всички положения не може да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение.
80
Следователно втората част на първото основание трябва да се отхвърли.
в)
По третата част от първото основание
81
В рамките на третата част от първото си основание Orlen твърди, че Общият съд не е взел предвид задължението на Комисията да действа при упражняване на законовото си право на преценка на сложните икономически и технически въпроси, като спазва разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС и на основните принципи на правния ред на Съюза. Принципът на енергийна солидарност, изведен от член 194 ДФЕС, който има статут на общ принцип на правото на Съюза, бил част от тези основни принципи. Следователно дискреционното правомощие, с което разполага Комисията в тази област, било ограничено от възложеното ѝ задължение да действа в съответствие с разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС и с общите принципи на правото на Съюза.
82
Ограничавайки критериите, от които Комисията трябвало да се ръководи при разглеждането на въпросните ангажименти, Общият съд нарушил член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, тъй като, основавайки се на твърде ограничително тълкуване на насоките, произтичащи от решения от 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377), и от 15 септември 2016 г., Morningstar/Комисия (T‑76/14, EU:T:2016:481), Комисията не само не взела предвид принципа на енергийна солидарност, но и пренебрегнала факта, че по естеството си делото спада към областта на енергетиката.
83
Комисията оспорва тези доводи.
84
Съдът счита за уместно да разгледа третата част на първото основание заедно с второто основание.
4.
По второто основание
а)
Доводи на страните
85
Второто основание на Orlen се отнася до нарушение на член 194 ДФЕС във връзка с член 9 от Регламент № 1/2003. Така Общият съд допуснал множество грешки при тълкуването на член 194 ДФЕС.
86
От най-новата съдебна практика, намерила изражение в решение от 15 юли 2021 г., Германия/Комисия (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, т. 43, 44, 47, 50 и 51), следвало, че принципът на солидарност, съдържащ се в последния посочен член, стои в основата на всички цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, като ги обединява и им придава съгласуваност, и следователно актовете, приети от институциите на Съюза, включително от Комисията в рамките на тази политика, трябва да се тълкуват, а законосъобразността им да се преценява в светлината на този принцип, без приложимостта му да зависи от позоваването в хода на провежданата от Комисията процедура на въпроси от областта на енергетиката. Посоченият принцип не може да се приравни или да се ограничи до изискването да се обезпечи сигурността на доставките.
87
Следователно правилното тълкуване на член 194 ДФЕС се свеждало до проверка, включваща три етапа. На първо място, следвало да се прецени дали става въпрос за акт от областта на енергетиката. На второ място, независимо дали страните са изтъкнали или не въпроси в тази област, органите на Съюза били длъжни да проверят дали приемането на този акт би засегнало интересите на различните заинтересовани лица. На трето място, следвало да се прецени дали предимствата, предоставени от приемането на посочения акт, имат превес над отрицателните му последици.
88
В настоящия случай нямало две мнения по въпроса, че спорното решение попада в областта на енергетиката, тъй като с него Комисията задължила Газпром да измени условията си за сътрудничество със съответните клиенти и следователно това решение е породило последици за пазара на газ в Съюза и за условията, които са имали превес на този пазар поне осем години след приемането на въпросното решение. Впрочем Комисията представила процедурата, довела до приемането на същото решение, като представляваща съществен елемент от мерките за насърчаване на отворен и интегриран пазар на газ. Общият съд обаче, също както и Комисията, напълно е пропуснал факта, че спорното решение попада в областта на енергетиката, като неправилно е предположил по-специално, че при разглеждането на ангажиментите на Газпром Комисията не е обвързана от принципа на енергийна солидарност. Нищо обаче не позволявало да се твърди, че прилагането на този принцип е изключено или ограничено в рамките на действията на Комисията, основани на Регламент № 1/2003, включително на член 9 от него, когато тези действия могат да се определят като спадащи към енергийния сектор.
89
Според Orlen подходът на Общия съд лишавал от всякакво полезно действие член 194 ДФЕС що се отнася до действията на Комисията, насочени към изпълнение както на целите на конкурентното право в широк смисъл, така и на целите, свързани с функционирането на енергийния пазар на Съюза. Липсата на анализ на тези ангажименти от гледна точка на посочения принцип също лишавала от полезно действие член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003.
90
Комисията оспорва тези доводи.
б)
Съображения на Съда
91
Следва да се напомни, че съгласно практика на Съда нищо не позволява да се приеме, че принципът на солидарност, закрепен в член 194, параграф 1 ДФЕС, не може сам по себе си да има обвързващо действие за държавите членки и за институциите на Съюза. Напротив, този принцип, както произтича от самия текст и от самата структура на посочената разпоредба, стои в основата на всички цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, като ги групира и им придава съгласуваност (решение от 15 юли 2021 г., Германия/Полша, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, т. 43).
92
От това по-специално следва, че актовете, приети от институциите на Съюза, включително от Комисията, в рамките на тази политика, трябва да се тълкуват — а законосъобразността им да се преценява — в светлината на принципа на енергийна солидарност (решение от 15 юли 2021 г., Германия/Полша, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, т. 44).
93
Както е при общите принципи на правото на Съюза, този принцип представлява критерий за преценка на законосъобразността на приетите от институциите на Съюза мерки (решение от 15 юли 2021 г., Германия/Полша, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, т. 45).
94
Така принципът на енергийна солидарност, посочен в член 194 ДФЕС, трябва да бъде взет предвид от институциите на Съюза и от държавите членки в рамките на установяването или функционирането на вътрешния пазар, и по-специално на пазара на природен газ, като се следи за обезпечаване на сигурността на енергийните доставки в Съюза, което предполага не само справяне с извънредни ситуации, когато такива възникнат, но и приемане на мерки за предотвратяване на случаите на криза. За тази цел е необходимо да се прецени наличието на рискове за енергийните интереси на държавите членки и на Съюза, и по-специално за сигурността на енергийните доставки (решение от 15 юли 2021 г., Германия/Полша, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, т. 69).
95
В настоящия случая, първо, в точка 420 от обжалваното съдебно решение Общият съд подчертава, че ангажиментите, поети в резултат на производство по член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, не могат да доведат до резултат, който противоречи на конкретните разпоредби на Договорите. Следователно по този начин Общият съд правилно е приел, от една страна, че предприемайки действия на основание на тази разпоредба, Комисията все пак е трябвало да се съобрази със задължението да действа в съответствие с разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС и с общите принципи на правото на Съюза и от друга страна, че е следвало да провери дали ангажиментите, предложени в рамките на това производство, сами по себе си не нарушават разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС, включително член 194, параграф 1 ДФЕС.
96
Както посочва генералният адвокат в точка 58 от заключението си, тези задължения предполагат, че Комисията не би могла да приеме ангажименти, които биха могли да включват нарушение на член 194 ДФЕС и по този начин да застрашат целите, преследвани от принципа на енергийна солидарност или сигурността на енергийните доставки на Съюза, независимо от факта, че тези ангажименти биха могли да доведат до преодоляване на опасенията на Комисията относно конкуренцията на съответния пазар. Това обаче не означава, че Комисията, действаща като регулатор на конкуренцията в рамките на производството, предвидено в Регламент № 1/2003, би имала правомощието да налага независими задължения и такива, които надхвърлят задълженията свързани с отстраняване на проблемите с конкуренцията, отбелязани по време на нейното разследване, като изисква на тази основа по-обременителни ангажименти.
97
Следователно, без да е допуснал грешка при прилагане на правото, в точка 422 от обжалваното съдебно решение Общият съд е отказал да приравни прилагането на принципа на енергийна солидарност от Комисията на налагането на позитивни задължения, които могат да бъдат вменени на Комисията и които надхвърлят обхвата на възраженията, повдигнати срещу Газпром, или с налагането на по-обременителни ангажименти.
98
Освен това Orlen не посочва по какъв начин спорното решение нарушава специфичните цели на енергийната политика на Съюза.
99
В това отношение фактът, че Комисията не се е позовавала изрично на принципа на енергийна солидарност в спорното решение, не означава, че тя не го е взела предвид и че това решение не е съобразено с посочения принцип.
100
Напротив, спорното решение съдържа елементи, които ясно сочат, че към момента на приемането му Комисията е взела предвид целите на политиката на Съюза в областта на енергетиката, като се е стремяла по-специално да осигури свободното трансгранично движение на газ и да гарантира на потребителите в засегнатите страни от ЦИЕ алтернативни доставки от съседни страни, както и да гарантира, че цените не се отклоняват от индексите на конкуренция в Западна Европа в рамките на преценката на адекватния характер на задълженията на Газпром.
101
Следователно третата част от първото основание трябва да се отхвърли, а оттам и първото основание в своята цялост, както и второто основание.
5.
По третото основание
102
С третото си основание, в рамките на което се изтъква нарушение на член 9, параграф 1 от Регламент № 1/2003, Orlen поддържа, че Общият съд е тълкувал неправилно понятието „явна грешка в преценката“ при разглеждането на преценката на Комисията по отношение на сложните икономически и технически въпроси, свързани с анализа на адекватния характер на ангажиментите на Газпром. Според практиката на Съда това понятие съответствало на четири хипотези, а именно липсата на правилна преценка на релевантните факти, на които се основава анализът на автора на решението, невземането предвид от последния на съществени елементи, фактът, че този анализ е основан на ирелевантно обстоятелство, и неспазване на степента на доказване. При тези условия Общият съд бил длъжен по-специално да прецени дали доказателствата, на които се е основала Комисията, са достатъчно точни, достоверни и съгласувани, дали представляват съвкупност от релевантни данни, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, дали са от такова естество, че да подкрепят изводите, които Комисията е направила във основа на тях, и накрая, дали с оглед на качеството си позволяват да се направи прогностичен анализ.
103
Това основание съдържа две части.
а)
По първата част от третото основание
1) Доводи на страните
104
В рамките на първата част от третото си основание, отнасяща се до това, че Общият съд не е взел предвид кумулативния ефект на грешките на Комисията върху цялостния ѝ анализ на адекватността на ангажиментите на Газпром, Orlen изтъква по-специално, че необходимостта да се вземе предвид този кумулативен ефект произтича от постоянната практика на съда на Съюза. Общият съд обаче неправилно приел в обжалваното съдебно решение, че може да оценява тези грешки независимо едни от други, тоест да анализира поотделно всяка мярка и всяка потенциална грешка на Комисията, като по този начин се отказва да извърши цялостна преценка на действията на тази институция. Именно въз основа на тези отделни анализи Общият съд заключил, че не е налице явна грешка в преценката, докато кумулираното отчитане на посочените грешки щяло да доведе до признаване на наличието на такава явна грешка, тъй като различните елементи на ангажиментите на Газпром не били нито изолирани, нито лишени от въздействие върху останалите. Всъщност ангажиментите на Газпром относно тарифните практики и териториалните ограничения били сложни механизми, съставени от елементи, които в голяма степен били взаимозависими.
105
Такова неправилно прилагане на критериите за контрол по отношение на явната грешка в преценката по-специално било налице при преценката на Общия съд на отказа на Комисията от възраженията „Ямал“.
106
При всички положения спорното решение също трябвало да бъде отменено от Общия съд, тъй като не отговаряло на всички изразени от Комисията опасения във връзка с конкуренцията.
107
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
108
Първо, що се отнася до доводите, свързани с отказа от възраженията „Ямал“ и с липсата на отговор на всички първоначални опасения на Комисията, включващи тези възражения, те следва да бъдат отхвърлени чрез препращане към точки 57 и 64 от настоящото съдебно решение.
109
Второ, жалбоподателят, който иска отмяна на решение, прието от Комисията съгласно член 9 от Регламент № 1/2003, трябва да докаже, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката. В случая обаче Orlen излага само абстрактни доводи, основани на идеята за кумулиране на грешки, без да докаже конкретната им релевантност. В това отношение Комисията уточнява, че Orlen впрочем не е поддържало пред Общия съд, че той е следвало да извърши цялостна оценка на всички грешки, които се твърди, че е допуснала Комисията. Всъщност от точка 398 от обжалваното съдебно решение е видно, че само Овергаз е изтъкнало подобен довод, който е бил разгледан и впоследствие правилно отхвърлен от Общия съд.
110
Трето, противно на поддържаното от Orlen, от спорното решение и от обжалваното съдебно решение не следва, че Комисията или Общият съд са се отказали от извършването на цялостен анализ на поетите от Газпром ангажименти.
111
Така, що се отнася до Комисията, цялостният подход, който тя е възприела при разглеждането на ангажиментите, е изложен в съображения 160—164 от спорното решение. В това отношение решението на тази институция да представи отделно пропорционалността на всеки ангажимент спрямо опасенията, които е изразила, не е достатъчен, за да постави под въпрос този общ подход.
112
Що се отнася до Общия съд, от точки 195—202 и 310—319 от обжалваното съдебно решение съответно следва, че Общият съд е извършил цялостна преценка на ангажименти както относно цените, така и относно териториалните ограничения. Точка 398 от обжалваното съдебно решение, която вече беше спомената в точка 109 от настоящото решение, представлява друг пример за цялостна оценка, за да се прецени евентуалното наличие на явна грешка в преценката.
113
Четвърто, следва да се отхвърли твърдението на Orlen, че Общият съд е трябвало да констатира, че в настоящия случай от натрупването на обикновени грешки, които Комисията е допуснала, произтича явна грешка в преценката ѝ. Това би могло да бъде вярно само ако Общият съд беше установил, че поне един от приетите от Комисията ангажименти е неадекватен, така че да може да постави под въпрос и други ангажименти и ако беше доказано, че те имат връзка помежду си. Случаят обаче не е такъв.
114
Макар да е вярно, че в рамките на своя анализ на адекватния характер на ангажиментите относно пунктовете на доставка Общият съд отбелязва някои нередности, засягащи оценката на тези ангажименти от страна на Комисията, той все пак не приема, че въпросните нередности са от естество да окажат каквото и да било въздействие върху ефективността на посочените ангажименти. Както отбелязва генералният адвокат в точка 96 от заключението си, критиките на Общия съд към преценката на Комисията се отнасят по-скоро до методологичния подход, възприет от нея в рамките на анализа ѝ, отколкото до недостатъци, свързани с ангажиментите.
115
Следва също да се припомни, както бе подчертано в точка 48 от настоящото съдебно решение, че наличието на явна грешка в преценката не може да съответства на наличието на обикновена нередност или пропуск от страна на Комисията, тъй като трябва да бъде достигнат определен праг на тежест, който може да постави под въпрос основателността на извършения от нея анализ.
116
От това следва, че първата част от третото основание трябва да се отхвърли.
б)
По втората част от третото основание
1) Доводи на страните
117
Във втората част от третото основание, изтъкнато от Orlen, в рамките на която се твърди липса на вземане предвид на прогностичния характер на ангажиментите на Газпром при анализа на адекватността на различните им съставни елементи, Orlen поддържа, че съгласно практиката на Съда, що се отнася до ангажиментите, насочени към преодоляване на загрижеността в областта на конкуренцията (а именно да се сложи край на антиконкурентните практики, установени от Комисията в предварителната оценка, да се възстанови конкуренцията на пазара и да се избегне повторното извършване на нарушенията), Комисията трябва да разгледа с особена предпазливост хипотезите, предвиждащи отрицателна промяна на положението. В този контекст Общият съд бил длъжен да провери дали Комисията е извършила правилно този анализ, основавайки се едновременно на „приложимия исторически опит“ и на „проверката на вероятността да са изпълнени всички условия, които трябва да са налице кумулативно“.
118
В настоящия случай първият пример за допусната от Общия съд грешка бил анализът на адекватния характер на ангажимента, състоящ се във включването на клауза за преразглеждане на цената само с оглед на положението, съществуващо на пазара към датата на приемане на спорното решение, без изобщо да се взема предвид прогностичният елемент.
119
Втори пример за такава липса на контрол от страна на Общия съд по отношение на извършването на достатъчен прогностичен анализ от Комисията била липсата на проверка на кумулативните условия, които трябва да бъдат изпълнени, за да се постигне целта на свързания с ценообразуването ангажимент съгласно точка 135 от спорното решение, да се осигури на клиентите на Газпром ясно договорно право, гарантиращо, че техните цени на газа ще останат справедливи и конкурентни в бъдеще.
120
Следователно Общият съд не преценил правилно релевантните факти, на които се основава анализът му, и всяка от горепосочените грешки имала пряко отражение върху спорното решение.
121
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
122
Твърденията на Orlen се опровергават от съдържанието както на спорното решение, така и на обжалваното съдебно решение.
123
Така, противно на твърденията на Orlen, Комисията и Общият съд очевидно са взели предвид потенциалното бъдещо развитие на пазара, както е видно от точка 158 от обжалваното съдебно решение, поради което в точка 155 от това решение Общият съд е приел, че е достатъчно, че окончателните ангажименти съдържат клауза за преразглеждане на цената, а не незабавно изменение на формулите за ценообразуване, предписани от съществуващите клаузи.
124
Orlen тълкува неправилно последната посочена точка от обжалваното съдебно решение, като поддържа, че Общият съд е преценил адекватния характер на предложената от Газпром клауза за преразглеждане на цената само с оглед на съществуващото положение на пазара към момента на приемане на спорното решение. В тази точка Общият съд само потвърждава, че при преценката си Комисията е отчела правилно и съществуващото положение на пазара към момента на приемане на това решение. Освен това от точки 156—158 от обжалваното съдебно решение ясно следва, че Общият съд действително е проверил точността на прогностичната преценка, осъществена от Комисията. В това отношение фактът, че при приемането на посоченото решение цените са били конкурентни, е трябвало да се разглежда във връзка с предоставянето на Газпром на десетседмичен срок за изменение на всички договори и за въвеждане на клауза за преразглеждане на цените в тях.
125
Освен това Общият съд е преценил в достатъчна степен и начина, по който благодарение на клаузите за преразглеждане на цените, въведени с ангажиментите, е било възможно да се избегне повторното настъпване на положение, при което цените биха били прекомерни.
126
Следователно втората част от третото основание трябва да се отхвърли, а оттам и това основание.
6.
По четвъртото основание
127
В рамките на четвъртото основание се изтъква нарушение на член 9, параграф 2 от Регламент № 1/2003.
128
Това основание съдържа две части.
а)
По първата част от четвъртото основание
1) Доводи на страните
129
В рамките на първата част от четвъртото основание Orlen поддържа, че Общият съд е основал възможността за образуване отново на производство, която е предвидена в член 9, параграф 2 от Регламент № 1/2003, на неизпълнението на ангажимент, чието съдържание е изтълкувано от този съд въз основа на мотивите на спорното решение, а не на разпоредителната му част.
130
От член 9, параграф 2, буква б) ясно следвало, че в случай на неизпълнение от страна на съответното предприятие на приетите от Комисията ангажименти последната има право да образува отново производство. Ето защо било от решаващо значение да се определи недвусмислено съдържанието на разглеждания ангажимент.
131
В това отношение тълкуването на разпоредителната част на спорното решение не трябвало да служи за допълване на съдържанието на фигуриращите в нея ангажименти, както направил Общият съд, а да се осъществява по-специално в случай на съмнения относно буквалното тълкуване на въпросната разпоредителна част. Това се потвърждавало от съдебната практика, съгласно която по принцип жалбата трябва да е насочена срещу разпоредителната част на правен акт, а не срещу неговите мотиви, освен ако съдържанието на последните не се отразява върху същността на решението, която се съдържа в разпоредителната част на този акт, или представлява необходимата основа на въпросния акт.
132
Общият съд обаче не само изтълкувал съдържанието на ангажиментите относно ценовите практики, които са част от разпоредителната част на спорното решение, в светлината на неговите мотиви, но и, от една страна, разширил неправилно това съдържание, като включил в него елементи, които очевидно не се съдържат в разпоредителната част, и от друга страна, посочил, въз основа на така разширеното решение възможността за образуване на производство отново, по-специално в случай на неотчитане от арбитражните съдилища на данните относно „цените на разпределителните центрове“, позволяващи определянето на преразгледани цени. Тъй като Комисията не е уточнила ясно какво разбира под неизпълнение на ангажимент в светлината на мотивите за образуване на производство отново, Общият съд съответно не би могъл да направи основателен извод в полза на адекватността на разглеждания ангажимент.
133
Освен това Комисията нямала задължение да образува отново производство в случай на нарушение от страна на Газпром на неговите ангажименти, тъй като в това отношение посочената институция разполагала с широко право на преценка. Следователно не бил основателен доводът, че възможността на Комисията да образува отново производство в случай на нарушение на тези ангажименти, доказва, че те са адекватни.
134
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
135
Както вече бе посочено в точка 67 от настоящото решение, само по себе си припомнянето, че ако съответното предприятие не спази ангажиментите, Комисията може да образува отново производство съгласно член 9, параграф 2 от Регламент № 1/2003, не е отражение на волята за допълване ex post на тези ангажименти, а за гарантиране на спазването им. В същия дух Общият съд посочва възможността за образуване отново на производство и за налагане на глоба на основание член 23, параграф 2, буква в) от Регламент № 1/2003 в случай на неизпълнение от страна на Газпром на неговите ангажименти. Става въпрос за обикновено напомняне, което цели Газпром да се съобрази с въпросните ангажименти.
136
Освен това е напълно логично, че Общият съд е изтълкувал съдържанието на диспозитива на спорното решение в светлината на неговите мотиви. Базирането върху мотивите на това решение с цел да се обоснове правилно тълкуване на неговата разпоредителна част не представлява грешка при прилагане на правото, а обичайна тълкувателна техника. Следователно, противно на твърденията на Orlen, Общият съд не е допълнил тази разпоредителна част с елементи, които не се съдържат в нея, а само я е изтълкувал с оглед на съдържанието на тези мотиви. По-специално, в отговор на твърденията на Orlen Общият съд само е обяснил какво следва да се разбира под ангажимента, описан в точка 19, подточка iv) от окончателните ангажименти, без да критикува тази точка, нито да излиза извън текста ѝ, като от своя страна е дал разумно тълкуване на въпросния ангажимент въз основа на неговото съдържание и цел.
137
Следователно първата част от четвъртото основание трябва да се отхвърли.
б)
По втората част от четвъртото основание
1) Доводи на страните
138
В рамките на втората част от четвъртото основание Orlen изтъква довода, че Общият съд е обосновал възможността, предвидена в член 9, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003, за образуване на производство отново, изтъквайки обстоятелства, на които спорното решение не се основава и които нямат никаква връзка с предмета му.
139
Точното тълкуване на тази разпоредба позволявало на Комисията да образува производство отново, когато е настъпила съществена промяна в някое от обстоятелствата, на които се основава съответното решение. Следователно посочената разпоредба се отнасяла до факти, които са съществували към момента на приемане на решението на Комисията и които съответно са били разгледани от нея. Общият съд обаче не се съобразил с това тълкуване, като го приложил по-специално по отношение на два вида обстоятелства.
140
От една страна, Общият съд приел, че дори доближаването на цените на природния газ и на петрола да е факт с краткотраен ефект, всяка липса на доближаване на цените в бъдеще представлявала промяна в обстоятелствата, съществуващи към момента на приемане на спорното решение, която разрешавала на Комисията да действа по силата на същата разпоредба.
141
От друга страна, Orlen твърди, че Общият съд също така приел, че трябва да се вземе предвид липсата на определени обстоятелства към момента на приемане на това решение, като неоперативния характер на газопровода Северен поток 2, липсата на наложени от Газпром ограничения на доставките на газ или липсата на нови условия за доставката на газ, наложени от Газпром, тъй като, ако се проявят в бъдеще, те биха могли да доведат до образуване на производство отново от страна на Комисията на основание член 9, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003.
142
Следователно Общият съд приел, че бъдещи и неопределени по обхват и характер събития, които поради естеството си не представляват факти, на които се основава спорното решение, обосновават образуване на производство отново, което противоречало на правилното тълкуване на тази разпоредба.
143
Комисията оспорва тези доводи.
2) Съображения на Съда
144
Както отбелязва Комисията в писмения си отговор, член 9, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 илюстрира факта, че одобрените от тази институция ангажименти имат основание да съществуват само доколкото обстоятелствата, довели до приемането им, не претърпяват съществени промени, като в противен случай се налага отново да се образува производство, за да се адаптират съответните ангажименти към новите обстоятелства.
145
Първо, противно на твърденията на Orlen, в точка 426 от обжалваното съдебно решение Общият съд само е припомнил, че Комисията би могла евентуално да използва възможността, предвидена в тази разпоредба, да образува отново производство, когато е настъпила съществена промяна в което и да е от обстоятелствата, на които се основава решението, по-специално в случай на развитие на пазарите на газ.
146
Второ, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на израза „когато е настъпила съществена промяна в което и да е от обстоятелствата, на които се основава решението“, съдържащ се в посочената разпоредба. По-специално Общият съд не посочва, че всички бъдещи събития, за които се отнасят опасенията на Orlen, по-специално относно газопровода Северен поток 2, представляват такава промяна.
147
Следователно Общият съд не е разширил прекомерно приложното поле на член 9, параграф 2, буква б) от Регламент № 1/2003.
148
Поради това трябва да се отхвърли четвъртата част на четвъртото основание.
149
Въз основа на всичко изложено по-горе това основание трябва да се отхвърли, а следователно да се отхвърли и жалбата пред Съда в своята цялост.
V. По насрещната жалба
150
С насрещната си жалба Овергаз иска отмяна на обжалваното съдебно решение.
А. По допустимостта на насрещната жалба
1.
Доводи на страните
151
Газпром изтъква, че Овергаз няма интерес от подаването на насрещната жалба. Освен това Овергаз не било пряко засегнато от обжалваното съдебно решение. Следователно тази жалба била недопустима.
152
От една страна, окончателните ангажименти не засягали икономическите или правните интереси на Овергаз. Макар Газпром да признава, че биха могли да съществуват по-добри ангажименти, това не доказвало, че окончателните ангажименти са в ущърб на Овергаз.
153
От друга страна, отмяната на окончателните ангажименти нямало да предостави никакво предимство на Овергаз. Напротив, дори тези ангажименти да следвало да се отменят, не било сигурно, че Комисията е щяла да направи задължителни по-стриктни ангажименти или че Газпром би било склонно да поеме такива ангажименти. Сама по себе си хипотетичната и теоретична възможност да съществуват ангажименти, които евентуално са „по-добри“, не била достатъчна, за да се приеме, че насрещната жалба е допустима.
154
В писмената си реплика Овергаз изтъква, че насрещната жалба е допустима, тъй като е пряко засегнато от спорното решение по смисъла на член 56, параграф 2 от Статута на Съда на Европейския съюз. Очевидно то имало икономически интерес от приемането на по-благоприятно решение от страна на Комисията, което съдържа ефикасни правни мерки. Подобен резултат не можел да бъде постигнат de jure, докато спорното решение не бъде отменено.
155
Orlen също иска насрещната жалба да бъде обявена за допустима.
2.
Съображения на Съда
156
Достатъчно е да се констатира, че интересът на Овергаз да подаде насрещна жалба е доказан, макар това дружество да упражнява дейност на пазара на газ в България, който не е непосредствен предмет на окончателните ангажименти, станали задължителни със спорното решение, като се има предвид, че Овергаз е страна, встъпила в първоинстанционното производство в подкрепа на исканията на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo и че с обжалваното съдебно решение Общият съд е отхвърлил жалбата на последното посочено дружество.
Б. По същество
157
Овергаз изтъква две основания в подкрепа на насрещната жалба.
1.
По първото основание
а)
Доводи на страните
158
В рамките на първото си основание Овергаз поддържа, че Общият съд е нарушил член 40, параграф 2 във връзка с член 53, параграф 1 от Статута на Съда на Европейския съюз, като е приел, че доводите, изложени от Овергаз в изявлението му при встъпване, са недопустими, доколкото се отнасят до българската газопреносна система.
159
Общият съд неправилно приел, че тези доводи надхвърлят предмета на спора. В рамките на жалба за отмяна не Общият съд, а единствено жалбоподателят, т.е. в случая Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, следвало да определи предмета на спора. При все това Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo било определило предмета на спора широко, включително по отношение на териториалните ограничения. В резултат на това ангажиментите по отношение на България били включени в него. Освен това тълкуването от Общия съд на възприетия от Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo подход, по-специално що се отнася до потенциалните ограничения на предмета на спора, било отчасти противоречиво, до голяма степен двусмислено и като цяло несъвместимо с ясната позиция на Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, така както била изложена в жалбата му пред Общия съд.
160
В подкрепа на този анализ Овергаз заявява, че основанията, изтъкнати в първоинстанционното производство от Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, се отнасят до редица установени в спорното решение проблеми и грешки, за които полският пазар — който последното посочено дружество познава по-добре — е само един от съществуващите примери, като това не предполагало изключване на българския газов пазар от предмета на спора.
161
Orlen счита, че първото основание и искането на Овергаз за отмяна на обжалваното съдебно решение в неговата цялост следва да се уважат.
162
От своя страна Комисията иска първото основание да се отхвърли.
б)
Съображения на Съда
163
Най-напред следва да се припомни, че в рамките на ангажимента относно България, Газпром се задължава да измени договорите за доставка и пренос на газ, за да премахне договорните пречки за българския оператор на газопреносна система и по този начин да приведе посочената система в съответствие с изискванията на вторичното право на Съюза. Тези изисквания се отнасят по-специално до въвеждането на входно-изходна система, сключването на споразумения за междусистемно свързване между операторите на мрежи от съседни държави и правилата за разпределяне на обемите газ между няколко ползватели на мрежата при пунктовете на междусистемно свързване. Въпросните изисквания улесняват трансграничната търговия с газ, насърчават конкуренцията и гарантират интеграцията на вътрешния пазар.
164
Освен това в жалбата си пред Общия съд Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo се позовава само веднъж на ангажимента по отношение на България и не изтъква никакво основание относно адекватния характер на този ангажимент. Дори напротив, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo твърди, че Газпром е трябвало да предложи ангажимент, аналогичен на поетия по отношение на България, и по отношение на други пазари на газ в страните от ЦИЕ, включително Полша, а Комисията е трябвало да направи задължителен подобен ангажимент. Ето защо няма съмнение, че поетият по отношение на България ангажимент надхвърля предмета на спора, с който е сезиран Общият съд.
165
Накрая, в точка 409 от обжалваното съдебно решение Общият съд действително отговаря на основанието, изтъкнато от Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, относно неадекватния характер на ангажиментите, свързани с териториалните ограничения в тяхната цялост, и в това отношение констатира, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката. В своите съображения обаче Общият съд е взел предвид факта, че Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo по никакъв начин не е оспорило адекватността на поетия по отношение на България ангажимент.
166
Следователно се установява, че ангажиментът по отношение на България не попада в обхвата на предмета на спора, определен в подадената до Общия съд жалба, поради което този съд правилно е приел, че доводите, изложени от Овергаз в изявлението му при встъпване, са недопустими, доколкото се отнасят до българската газопреносна система.
167
Следователно първото основание трябва да се отхвърли.
2.
По второто основание
а)
Доводи на страните
168
В рамките на второто си основание Овергаз поддържа, че Общият съд не е изпълнил задължението си за мотивиране по член 36 във връзка с член 53, параграф 1 от Статута на Съда на Европейския съюз.
169
По-специално Общият съд не уточнил реда и условията за остойностяване на четирите фактора, ограничаващи приложното поле на ангажиментите относно пунктовете на доставка, не определил начина на измерване на кумулативното въздействие на тези четири фактора, нито посочил отправната точка, на базата на която е стигнал до извода, че дори наличието на подобно кумулативно въздействие не означава, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката към момента на приемане на ангажиментите. Общият съд не дал никакво обяснение относно метода, който приложил в това отношение, а още по-малко относно неговото прилагане при конкретните обстоятелства в случая.
170
Orlen не взема отношение по второто основание. Комисията счита, че то е недопустимо, тъй като е твърде неточно.
б)
Съображения на Съда
171
Важно е да се припомни, че задължението на Общия съд за мотивиране му налага само да изложи ясно и недвусмислено съображенията си, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетото решение, а на Съда — да упражни своя контрол (решение от 26 юли 2017 г., Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen/EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, т. 28 и цитираната съдебна практика), а не да изложи мотиви, които отговарят изчерпателно на всички доводи, изтъкнати от страните по спора (вж. в този смисъл решение от 4 март 2021 г., Liaño Reig/ЕСП, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, т. 27 и цитираната съдебна практика).
172
В настоящия случай по-специално от точки 77 и 114 от настоящото съдебно решение следва, че Общият съд е упражнил контрол върху осъществената от Комисията преценка на ангажиментите относно пунктовете за доставка и е мотивирал анализа си в това отношение. Обстоятелството, че съответните части от обжалваното съдебно решение не са толкова подробни, колкото би желало Овергаз, не позволява да се направи извод, че Общият съд не е мотивирал в достатъчна степен въпросното съдебно решение в това отношение.
173
Поради това второто основание трябва да се отхвърли, а следователно и насрещната жалба в своята цялост.
VI. По съдебните разноски
174
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
175
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване пред Съда по силата на член 184, параграф 1 от същия правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
176
Тъй като в случая жалбата на Orlen пред Съда е отхвърлена, то следва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски на Комисията и на Газпром в рамките на настоящото производство по обжалване в съответствие с исканията на последните. Тъй като насрещната жалба на Овергаз е отхвърлена, то следва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски на Комисията и на Газпром по насрещната жалба в съответствие с исканията на последните.
177
Освен това съгласно член 140, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, която разпоредба също е приложима към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Следователно Република Полша, която е встъпила страна в първоинстанционното производство, понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата пред Съда и насрещната жалба.
2)
Orlen S.A. понася, освен направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски на Европейската комисия, Газпром ПАО и Газпром експорт ООО по жалбата пред Съда.
3)
Овергаз Инк. понася, освен направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски на Европейската комисия, Газпром ПАО и Газпром експорт ООО по насрещната жалба.
4)
Република Полша понася направените от нея съдебни разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: полски.