62024CO0001
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (üheksas koda)
2. oktoober 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 – ELTL artikkel 267 – Mõiste „kohus“ – College voor de Rechten van de Mens (Madalmaade Inimõiguste Instituut) – Kohustuslik kohtualluvus – Mittesiduv otsus – Ilmselge vastuvõetamatus
Kohtuasjas C‑1/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel College voor de Rechten van de Mensi (Madalmaade Inimõiguste Instituut) 8. mai 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 2. jaanuaril 2024, menetluses
X
versus
Achmea Schadeverzekeringen NV,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu‑Matei, kohtunikud J.‑C. Bonichot (ettekandja) ja S. Rodin,
kohtujurist: P. Pikamäe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 21 ning nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/113/EÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumisega (ELT 2004, L 373, lk 37).
2
Taotlus on esitatud äriühingu ainuosaniku X‑i ja kindlustusseltsi Achmea Schadeverzekeringen NV (edaspidi „Achmea“) vahel College voor de Rechten van de Mensis (Madalmaade Inimõiguste Instituut) toimunud menetluses, mis puudutab meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet seoses tööandjate võimalusega saada kindlustuskaitse töötajate töölt puudumise tagajärgede vastu.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2004/113 artiklis 3 „Reguleerimisala“ on sätestatud:
„1.   Ühendusele antud volituste piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes, kes pakuvad avalikkusele kättesaadavaid kaupu ja teenuseid, olenemata sellest, kas asjaomased isikud tegutsevad avalikus või erasektoris, sealhulgas avalik‑õiguslikes organites; ning mida pakutakse väljaspool era‑ ja perekonnaelu valdkondi ja nendega seotud toimingute suhtes.
[…]
4.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata tööhõive ja elukutsega seotud küsimuste korral. Käesolevat direktiivi ei kohaldata füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, kui nendega seotud küsimused on hõlmatud muude ühenduse õigusaktidega.“
4
Direktiivi artikli 5 „Kindlustusmatemaatilised tegurid“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et üheski hiljemalt pärast 21. detsembrit 2007 sõlmitud uues lepingus ei põhjusta soo kasutamine tegurina kindlustusmaksete ja hüvitiste arvutamisel kindlustuse ja sellega seotud finantsteenuste valdkonnas erinevusi üksikisikute kindlustusmaksetes ja hüvitistes.“
Madalmaade õigus
5
2. märtsi 1994. aasta üldise võrdse kohtlemise seaduse (Algemene wet gelijke behandeling; Stb. 1994, nr 230) (edaspidi „võrdse kohtlemise seadus“) artikli 7 lõikes 1 on sätestatud:
„Diskrimineerimine on keelatud kaupade tarnimisel või teenuste osutamisel, kaupade või teenuste kättesaadavaks tegemisel, sellega seotud lepingute sõlmimisel, täitmisel või lõpetamisel ning karjäärinõustamisel või kooli‑ või kutsenõustamisel, kui sellised toimingud tehakse:
a.
kutse‑ või majandustegevuses;
b.
avaliku sektori asutuste poolt;
c.
eluaseme, sotsiaalkaitse, tervishoiu, kultuuri või hariduse valdkonnas tegutsevate asutuste poolt või
d.
füüsiliste isikute poolt, kes ei tegutse kutsealal ega tegele majandustegevusega, tingimusel et kaupa tarnitakse või teenust osutatakse avalikus sektoris.“
6
Inimõiguste Instituudi 24. novembri 2011. aasta seaduse (Wet College voor de rechten van de mens; Stb. 2011, nr 573) artikli 10 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„[College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut)] võib kirjalikul taotlusel viia läbi uurimise, et teha kindlaks, kas [meeste ja naiste võrdse kohtlemise seaduse (Wet gelijke behandeling van mannen en vrouwen)] või [tsiviilseadustiku (Burgerlijk Wetboek)] 7. jao artikli 646 tähenduses on toimunud või toimub diskrimineerimine, ning oma sellekohase otsuse teatavaks teha. [College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut)] võib uurimise läbi viia ka omal algatusel, et teha kindlaks, kas niisugune diskrimineerimine on süstemaatiline, ja ta võib oma sellekohase otsuse teatavaks teha.“
7
Inimõiguste Instituudi seaduse artikli 11 lõikes 1 on sätestatud:
„[College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut)] alustab uurimist ja teeb oma põhistatud otsuse teatavaks kaebajale, diskrimineerijale ja kui see on asjakohane, diskrimineerimise läbi kannatanud isikule.“
8
Selle seaduse artikli 13 lõikes 1 on ette nähtud:
„[College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut)] võib pöörduda kohtusse nõudega, et üldise võrdse kohtlemise seaduse, meeste ja naiste võrdse kohtlemise seaduse või tsiviilseadustiku 7. jao artikliga 646 vastuolus olev käitumine tunnistataks õigusvastaseks, selline käitumine keelataks või kohustataks selle tagajärjed kõrvaldama.“
9
Võrdse kohtlemise uurimise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse (Besluit werkwijze onderzoek gelijke behandeling) artiklis 28 on sätestatud:
„[College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut)] otsus koos sellele lisatud võimalike soovitustega on avalik. Kui [College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut)] leiab, et see on poolte, asjasse puutuvate isikute või kolmandate isikute oluliste huvide kaitsmiseks põhjendatud, võidakse esitada ainult otsuse anonüümseks muudetud koopia.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
X‑i ettevõttes töötavad ainult naised.
11
Achmea pakub ettevõtjatele kahjukindlustust, sealhulgas kindlustust töötajate töölt puudumise tagajärgede vastu.
12
Madalmaade õiguse kohaselt on tööandja kohustatud töötaja haiguse tõttu puudumise korral jätkama osalise töötasu maksmist ajavahemikul, mis kestab üldjuhul kuni 102 nädalat. Tööandja võib end selle riski vastu kindlustada, sõlmides kindlustusandjaga töötaja töölt puudumise tagajärgede vastu kindlustuse. Kindlustuse kohaselt makstakse tööandjale hüvitist, mis osaliselt katab haige töötaja kahe esimese haigusaasta töötasu.
13
Achmea veebisaidil on olemas tööriist, mille abil on võimalik arvutada kindlustusmakse suurus. X, kelle juures töötasid sel ajal ainult naised, kasutas seda tööriista, mille abil tehtud arvutuse kohaselt oli kindlustusmakse ligikaudu 920,64 eurot kuus. Olles teinud sama arvutuse uuesti oletusega, et tema juures töötavad vaid mehed, oli kindlustusmakse suurus 691,88 eurot kuus.
14
Vastuseks X‑i taotlusele vastas Achmea, et kindlustusmakse määr arvutatakse riskiandmete ja varasemate andmete alusel, mis hõlmavad erinevaid tegureid, sealhulgas sugu.
15
Achmea kindlustustingimustest nähtub, et kindlustusmakse määr sõltub ettevõtja tegevusest, andmetest töötajate töölt puudumise kohta tegevusvaldkonnas (lähtudes töötajate arvust), kindlustuskatte määrast, sellistest töötajatega seotud andmetest nagu garanteeritud aastapalk, sünniaasta ja sugu, töölt puudumise päevadest ja kolme viimase aasta jooksul makstud hüvitistest.
16
X esitas eelotsusetaotluse esitanud organile College voor de Rechten van de Mensile (Inimõiguste Instituut) taotluse, et tehtaks otsus selle kohta, kas eespool kirjeldatud asjaoludel on tegemist keelatud soolise diskrimineerimisega. Ta leiab sellega seoses, et kuna Achmea võtab töötajate töölt puudumise tagajärgede vastu kindlustamiseks makstava kindlustusmakse arvutamisel arvesse soolist tegurit, paneb ta toime sellise diskrimineerimise. Sellest järeldub, et kindlustusmakse, mida nõutakse ainult naistest koosneva personali puhul, on suurem kui kindlustusmakse, mida nõutakse ainult meestest koosneva personali puhul.
17
Achmea väidab seevastu eelotsusetaotluse esitanud organis, et ta küsib naiste kindlustamise eest suuremat kindlustusmakset, kuna statistiliselt on nende keskmine haiguse tõttu töölt puudumise määr kõrgem. Achmea hinnangul tuleneb direktiivist 2004/113 üksnes see, et soo kasutamine tegurina kindlustuses ei tohi tuua kaasa eraisikute jaoks erinevusi kindlustusmaksetes ja ‑hüvitistes. Seda direktiivi kohaldatakse seega ainult era‑, vabatahtlike ja töösuhetega mitteseotud kindlustuste ja pensionide suhtes. Eelotsusetaotluse esitanud organi menetluses olevas kindlustusasjas see aga nii ei ole. Seega võib kindlustusmakse kindlaksmääramisel kasutada tegurina sugu.
18
Eelotsusetaotluse esitanud organil on tekkinud esiteks küsimus, kas X saab tugineda direktiivile 2004/113. Ta leiab, et X ei saa tugineda võrdse kohtlemise seaduse artikliga 7 antud kaitsele, kuna diskrimineeritakse mitte teda, vaid tema töötajaid. Kuna seda artiklit tuleb käsitada aga sättena, millega võetakse Madalmaade õigusesse üle direktiivi artikkel 3, on vaja kindlaks määrata selle direktiivi ulatus.
19
Teiseks leiab eelotsusetaotluse esitanud organ, et direktiivi 2004/113 artikli 5 lõikest 1 võib kaudselt järeldada, et soo kindlustusmatemaatilise tegurina kasutamisest tingitud erinevused kindlustusmaksetes ja ‑hüvitistes isikute puhul, kes ei ole eraisikud, on lubatud. Ta leiab, et juhul kui direktiiv 2004/113 on käesoleval juhul kohaldatav, tuleb kindlaks teha, kas sooga seotud kindlustusmatemaatiliste erinevuste arvessevõtmine töötajate töölt puudumise tagajärgede vastu kindlustamiseks makstava kindlustusmakse määra arvutamisel tekitab kaudset soolist diskrimineerimist, kuna tööandja võib olla vähem huvitatud naiste töölevõtmisest. Sellel organil on tekkinud küsimus, miks on lubatud võtta arvesse kindlustusmatemaatilisi erinevusi meeste ja naiste vahel kindlustusmaksetes, mida ettevõtjad või tööandjad maksavad kindlustuse eest töötajate töölt puudumise tagajärgede vastu, samas kui selliseid erinevusi ei ole lubatud arvesse võtta kindlustusmaksetes, mida kindlustatud isikud eraisikutena maksavad erakindlustuse eest.
20
Neil asjaoludel otsustas College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
„Kas direktiivi [2004/113] tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse ka sellise kaebaja olukorras, keda ennast ei diskrimineerita soo alusel, kuid kes satub ebasoodsamasse olukorda seetõttu, et kõik tema töötajad on naised, ning kes maksab seetõttu suuremat kindlustusmakset kui siis, kui tema juures töötaksid (ka) mehed?
2.
Kas juhul, kui direktiiv 2004/113 on kaebaja kui tööandja olukorrale kohaldatav, ja võttes arvesse ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 21, tuleb seda direktiivi tõlgendada nii, et soo kasutamine tegurina kindlustuse ja sellega seotud finantsteenuste valdkonnas ei tohiks põhjustada ka erinevusi kindlustusmaksetes ja hüvitistes tööandjate jaoks (kes ei ole eraisikud)?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
21
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõike 2 kohaselt võib Euroopa Kohus, kui eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu, olles kohtujuristi ära kuulanud, igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega.
22
Käesolevas kohtuasjas tuleb kohaldada seda sätet.
23
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 ette nähtud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille abil annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgendusi, mida need kohtud vajavad oma menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (7. mai 2024. aasta kohtuotsus NADA jt, C‑115/22, EU:C:2024:384, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Lisaks, selleks et hinnata, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes liidu õiguse valdkonda –, võtab Euroopa Kohus arvesse selliste asjaolude kogumit nagu asjaomase organi õiguslik alus, alalisus, kohustuslik kohtualluvus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus (vt selle kohta 30. juuni 1966. aasta kohtuotsus Vaassen‑Göbbels, 61/65, EU:C:1966:39, punkt 395; 3. mai 2022. aasta kohtuotsus CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, punkt 41, ning 7. mai 2024. aasta kohtuotsus NADA jt, C‑115/22, EU:C:2024:384, punkt 35).
25
Samuti tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et liikmesriigi kohtud võivad Euroopa Kohtusse pöörduda vaid juhul, kui tegemist on pooleli oleva vaidlusega ja kui see kohus peab vastava menetluse raames tegema kohtuotsuse jõudu omava lahendi (3. mai 2022. aasta kohtuotsus CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Käesoleval juhul ilmnevad asjaolud selle hindamiseks, kas on tegemist „kohtuga“, eelotsusetaotluse esitanud organi poolt Euroopa Kohtu päringule antud vastusest, mis saabus Euroopa Kohtusse 5. aprillil 2024.
27
Kuigi on tõsi, et College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) õiguslikku alust ja pädevust, õigusnormide kohaldamist tema poolt ning menetluse võistlevust näivad kinnitavat Inimõiguste Instituudi seaduse sätted ja instituudi esitatud täpsustused, ei saa sama öelda nõude kohta, mille kohaselt peab eelotsusetaotluse esitanud organil olema kohustuslik kohtualluvus.
28
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on poolte kokkuleppest sõltumatu pädevusega eelotsusetaotluse esitanud organi kohtualluvus kohustuslik, kui tema otsus on pooltele siduv (vt selle kohta 17. septembri 1997. aasta kohtuotsus Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, punktid 27 ja 29, ning 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, punktid 22–25).
29
Käesoleval juhul see ilmselgelt nii ei ole.
30
Esiteks tuleb märkida, et instituut täpsustab oma vastuses Euroopa Kohtu päringule, et tema otsustel ei ole kohtuotsuse jõudu Madalmaade õigusnormide tähenduses.
31
Teiseks on instituudil vastavalt Inimõiguste Instituudi seaduse artikli 10 lõike 1 esimesele lõigule õigus kirjalikul taotlusel viia läbi uurimine, et teha kindlaks, kas on toimunud või toimub diskrimineerimine muu hulgas võrdse kohtlemise seaduse või Madalmaade tsiviilseadustiku tähenduses. Inimõiguste Instituudi seaduse artikli 11 lõike 1 kohaselt teeb instituut oma põhistatud otsuse teatavaks kaebajale, diskrimineerijale ja kui see on asjakohane, kannatanud isikule. Võrdse kohtlemise uurimise üksikasjalikke eeskirju käsitleva määruse artikli 28 kohaselt on instituudi otsus avalik.
32
Nendes sätetes ei ole siiski täpsustatud, missugused on College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) uurimisele järgnevate „otsuste“ konkreetsed õiguslikud tagajärjed.
33
On tõsi, et instituudi vastusest nähtuvalt võivad tema otsustel olla õiguslikud tagajärjed. Selles vastuses viidatud Hoge Raadi (Madalmaade kõrgeim kohus) praktika kohaselt ei või kohus kalduda kõrvale College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) eelkäijaks oleva organi Commissie gelijke behandelingi (võrdse kohtlemise komisjon) otsusest, ilma et ta oma sellekohast seisukohta nõuetekohaselt põhjendaks. Lisaks nähtub instituudi otsuste kohta tehtud „järeluuringust“, et nende otsuste tulemusena võtavad kaebajad otsusega kooskõlas olevaid meetmeid umbes 74% juhtudest. Kuna sellised otsused avaldatakse instituudi veebisaidil tavaliselt koos selle isiku nimega, kelle vastu kaebus on esitatud, on nendel otsustel ka hoiatav mõju.
34
Järelikult on College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) otsuse ainus õiguslik tagajärg see, et kui asja sisuliselt lahendav kohus tema otsusest kõrvale kaldub, tekib viimasel kohustus esitada konkreetsed põhjendused.
35
Kuigi vaidlus ei näi olevat selles, et College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) otsuseid järgitakse ja üldiselt aktsepteeritakse, ei ole need siiski pooltele kohustuslikud ega siduvad kohtutele, kelle poole võidakse sellise otsuse järel pöörduda. Ainuüksi see, et kohus, kelle poole võidakse pöörduda, on kohustatud selgitama, miks ta kaldub instituudi seisukohast kõrvale – mis on käsitatav rangema põhjendamiskohustusega –, ei tähenda, et see otsus oleks siduva jõuga. Seega ei ole instituudi otsused Euroopa Kohtu praktika tähenduses siduvad.
36
Kolmandaks võib Inimõiguste Instituut Inimõiguste Instituudi seaduse artikli 13 kohaselt pöörduda kohtusse nõudega, et Madalmaade võrdset kohtlemist käsitlevate õigusnormidega vastuolus olev tegevus tunnistataks õigusvastaseks, selline käitumine keelataks või kohustataks selle tagajärjed kõrvaldama. Lisaks kinnitas College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut) päringule antud vastuses, et ta võib pärast tema läbivaatamisel olevas asjas menetluse lõpetamist pöörduda kohtusse.
37
See asjaolu, mis kaugeltki ei tõenda, et College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut) on kohtu staatuses Euroopa Kohtu praktika tähenduses, näitab siiski, et tema seisukohad ei ole kohustuslikud. Kui instituudi otsus oleks nimelt siduv, ei oleks pärast uurimise lõpetamist vaja algatada kohtumenetlust. Seega näib, et eelotsusetaotluse esitanud organ tugineb pigem oma autoriteedile, et tagada oma otsuste täitmine, ning kui otsuseid ei täideta, võivad instituut või huvitatud pooled algatada menetluse Madalmaade tsiviilkohtutes.
38
Neljandaks ilmneb eelotsusetaotluse esitanud organi antud vastusest, et huvitatud isikud võivad pöörduda pädevasse tsiviilkohtusse, ilma et nad oleksid kohustatud eelnevalt pöörduma College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) poole. Instituut täpsustab sellega seoses, et tema kohtualluvus on „valikuline“, mitte „erandlik“.
39
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud organit võib pidada „kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses, hoolimata tema erandlikust kohtualluvusest selles mõttes, et kaebajal on võimalus pöörduda otse teise kohtusse (vt selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, punktid 23–25, ning 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Montte, C‑546/16, EU:C:2018:752, punktid 23 ja 24), nähtub siiski käesoleva kohtumääruse punktidest 30–37, et College voor de Rechten van de Mensi (Inimõiguste Instituut) otsused ei ole selles organis toimuva menetluse pooltele siduvad.
40
Seetõttu ei vasta eelotsusetaotluse esitanud organ käesolevas kohtuasjas ilmselgelt nõudele, et tema kohtualluvus peab olema kohustuslik. Järelikult ei ole College voor de Rechten van de Mens (Inimõiguste Instituut) ELTL artikli 267 tähenduses „kohus“ ja tema eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Kohtukulud
41
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud organis pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse see organ.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) määrab:
College voor de Rechten van de Mensi (Madalmaade Inimõiguste Instituut) 8. mai 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 2. jaanuaril 2024, on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.