62018CC0513
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 12. septembril 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑513/18
Autoservizi Giordano Società cooperativa
versus
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provintsi maksukohus, Itaalia))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2003/96/EÜ – Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine – Artikli 7 lõiked 2 ja 3 – Liikmesriikide võimalus näha ette vähendatud aktsiisimäär mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli suhtes – Mõiste „mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli“ – Regulaarne või juhutine reisijatevedu – Bussi koos juhiga rentimine – Vahetu õigusmõju
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas eelotsusetaotluses palutakse Euroopa Kohtul tõlgendada nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, (
2
) artiklit 7. Selle artikli lõikega 1 on kehtestatud mootorikütuste suhtes kohaldatavad minimaalsed maksustamismäärad ning lõikes 2 ette nähtud, et teatavatel tingimustel võivad liikmesriigid teha vahet mootorikütusena kasutatava gaasiõli kaubandusliku ja mittekaubandusliku kasutuse vahel, ning selle lõikes 3 on sellega seoses määratletud „mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli“.
2.
Euroopa Kohus peab tegema kindlaks, kas selle sätte kohaselt võivad liikmesriigid teha vahet mitte üksnes gaasiõli mittekaubandusliku ja kaubandusliku kasutuse vahel, vaid ka – mis puudutab viimast – regulaarses ja juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli vahel.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
3.
Direktiivi 2003/96 põhjendustes 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 ja 28 on märgitud:
„(3)
Siseturu nõuetekohaseks toimimiseks ja ühenduse muu poliitika eesmärkide saavutamiseks on vaja ühenduse tasandil kehtestada suurema osa energiatoodete, sealhulgas elektrienergia, maagaasi ja kivisöe madalaim maksustamistase.
[…]
(5)
Liikmesriikide maksustamistasemete erinevusi saab vähendada, kehtestades ühenduse madalaima maksustamistaseme.
[…]
(9)
Liikmesriikidele tuleks tagada paindlikkus, mis võimaldab määratleda iga liikmesriigi olusid arvestava poliitika ja seda rakendada.
[…]
(11)
Energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistiku rakendamisega seotud maksustamiskord on iga liikmesriigi otsustada. […]
[…]
(15)
Teatavate asjaolude või püsivate tingimuste korral tuleks anda võimalus kohaldada sama toote suhtes eri liikmesriikides erinevaid maksumäärasid, eeldusel et järgitakse ühenduse madalaimat maksustamistaset ning siseturu- ja konkurentsieeskirju.
[…]
(20)
Liikmesriikidel võib osutuda vajalikuks eristada kaubanduslikul ja mittekaubanduslikul eesmärgil kasutatavat diislikütust. Liikmesriigid võivad kasutada seda võimalust, et vähendada vahet mittekaubanduslikul eesmärgil mootorikütusena kasutatava gaasiõli maksustamise ja bensiini maksustamise vahel.
[…]
(24)
Liikmesriikidele tuleks anda luba teatavatel juhtudel maksust vabastada või maksustamistaset alandada, kui see ei kahjusta siseturu nõuetekohast toimimist ega too kaasa konkurentsi moonutamist.
[…]
(28)
Maksuvabastus või maksustamistaseme alandamine võib teatavatel juhtudel osutuda vajalikuks eelkõige suurema ühtlustamise puudumise tõttu ühenduse tasandil, rahvusvahelise konkurentsivõime vähenemise riski tõttu või sotsiaalsetel või keskkonnakaalutlustel.“
4.
Selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 on nähtud ette:
„Maksustamistasemed, mida liikmesriigid kohaldavad artiklis 2 nimetatud energiatoodete ja elektrienergia suhtes, ei või olla madalamad kui käesoleva direktiiviga ettenähtud madalaim maksustamistase.“
5.
Selle direktiivi artiklis 7 on sätestatud:
„1.   Mootorikütuste madalaim maksustamistase kehtestatakse alates 1. jaanuarist 2004 ja 1. jaanuarist 2010 I lisa tabeli A kohaselt.
Hiljemalt 1. jaanuaril 2012 teeb nõukogu pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga [Euroopa K]omisjoni aruande ja ettepaneku alusel ühehäälselt otsuse gaasiõli madalaima maksustamistaseme kohta järgneval perioodil, mis algab 1. jaanuaril 2013.
2.   Liikmesriigid võivad teha vahet mootorikütusena kasutatava gaasiõli kaubandusliku ja mittekaubandusliku kasutuse vahel, tingimusel et järgitakse ühenduse madalaimat taset ning mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli maksumäär ei ole madalam kui 1. jaanuaril 2003 kohaldatav liikmesriigi maksustamistase, olenemata sellest, mida on käesolevas direktiivis sätestatud seda kasutust käsitlevate erandite kohta.
3.   Mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli – gaasiõli, mida kasutatakse mootorikütusena järgmistel eesmärkidel:
a)
kauba vedu rendi või tasu eest või omal kulul mootorsõidukite või poolhaagisautorongidega, mis on ette nähtud ainult kaupade autoveoks ja mille suurim lubatud täismass on vähemalt 7,5 tonni;
b)
regulaarne või juhutine reisijatevedu M2 või M3 kategooria mootorsõidukiga, mis on määratletud nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivis 70/156/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta[ (
3
)].
4.   Olenemata lõikest 2 võivad liikmesriigid, kes kehtestavad mootorsõidukitele või poolhaagisautorongidele, mis on ette nähtud ainult kaupade autoveoks, maanteekasutusmaksude süsteemi, kohaldada sellistes sõidukites kasutatava gaasiõli suhtes vähendatud maksumäära, mis on madalam kui 1. jaanuaril 2003 kohaldatav liikmesriigi maksustamistase, kui kogu maksukoormus jääb laias laastus samaks, tingimusel et järgitakse ühenduse madalaimat taset ning 1. jaanuaril 2003 liikmesriigis kohaldatav mootorikütusena kasutatava gaasiõli maksustamistase on vähemalt kaks korda kõrgem kui 1. jaanuaril 2004 kohaldatav madalaim maksustamistase.“
B.
Itaalia õigus
6.
2. veebruari 2007. aasta seadusandliku dekreedi nr 26, millega võetakse üle nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità), (
4
) artiklis 6 on kehtestatud mootorikütusena kasutatava gaasiõli aktsiisimäär. 26. oktoobri 1995. aasta seadusandliku dekreedi nr 504 „Tootmis- ja tarbimismakse ja vastavaid kriminaal- ja halduskaristusi käsitlevate õigusnormide konsolideeritud tekst“ (decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative) (
5
) artiklis 24ter„Kaubandusliku kasutusega gaasiõli“ on ka sätestatud:
„1.   Mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli suhtes kohaldatakse aktsiisi käesolevale konsolideeritud tekstile lisatud tabeli A punktis 4bis selle kasutuse puhul ette nähtud määras.
2.   Mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli on gaasiõli, mida kasutatakse sõidukites – välja arvatud euro 2 või madalama kategooria sõidukid –, mida kasutatakse omandiõiguse või muu ainukasutusõiguse alusel järgmistel eesmärkidel:
a)
kaubaveoks vähemalt 7,5 tonni suuruse maksimaalse kogumassiga sõidukite abil järgmiste isikute poolt:
[…]
b)
reisijateveoks järgmiste isikute poolt:
1)
riigiasutused ja munitsipaalettevõtjad, kes tegelevad veoga 19. novembri 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 422, millega maakondadele ja kohalikele omavalitsustele antakse 15. märtsi 1997. aasta seaduse nr 59 artikli 4 lõike 4 alusel üle ülesanded kohaliku ühistranspordi alal (decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59), (
6
) ning seda rakendavate maakondlike seaduste tähenduses;
2)
riigi pädevusse kuuluvaid maakondadevahelisi veoteenuseid osutavad ettevõtjad 21. novembri 2005. aasta seadusandliku dekreedi nr 285, millega korraldatakse ümber riiklikud maakondadevahelised bussiveoteenused (decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale) (
7
) tähenduses;
3)
maakonna ja kohaliku omavalitsuse pädevusse kuuluvaid veoteenuseid osutavad ettevõtjad 19. novembri 1997. aasta seadusandliku dekreedi nr 422 tähenduses;
4)
ühenduses liiniveoteenuseid osutavad ettevõtjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1073/2009 [rahvusvahelisele bussiteenuste turule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 561/2006,] (
8
) tähenduses.
3.   Lisaks sellele käsitatakse kaubandusliku kasutusega gaasiõlina gaasiõli, mida kasutatakse reisijateveol, mida teostavad riigiasutused või köisveo avalikku teenust osutavad ettevõtjad.
4.   Kaubandusliku kasutusega gaasiõli suhtes kohaldatavast suuremast aktsiisimäärast tingitud enammakse tagastatakse I lisas ette nähtud mootorikütusena kasutatava gaasiõli aktsiisimäära ja käesoleva artikli lõikes 1 ette nähtud aktsiisimäära vahe ulatuses. Tagasimakse saamiseks esitab lõigetes 2 ja 3 nimetatud isik taotluse pädevale Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (tolli- ja monopoliamet) osakonnale ühe kuu jooksul pärast iga sellise kalendriaasta kvartali lõppemisest, mille käigus kaubandusliku kasutusega gaasiõli tarbiti.
[…]“.
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
7.
Põhikohtuasja kaebaja Autoservizi Giordano Società cooperativa on ettevõtja, kes tegeleb reisijateveoga juhiga busside rentimise vormis.
8.
Ta esitas Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermole (tolli- ja monopoliameti Palermo osakond, Itaalia) taotluse, et tema suhtes kohaldataks seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artiklis 24ter 2017. aasta kolmanda kvartali puhul ette nähtud vähendatud aktsiisimäära kaubandusliku kasutusega gaasiõlilt. See taotlus jäeti rahuldamata otsusega, millest põhikohtuasja kaebajale teatati 1. detsembril 2017, ning seda põhjendusel, et juhiga bussi rentimine, millega tema tegeleb, ei kuulu ühessegi seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artiklis 24ter nimetatud veokategooriasse.
9.
Autoservizi Giordano vaidlustas selle keeldumise eelotsusetaotluse esitanud kohtus, milleks on Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provintsi maksukohus, Itaalia).
10.
Ta põhjendab oma kaebust nii, et vähendatud määra kohaldamine tuleneb direktiivi 2003/96 artiklist 7 ning et seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artikliga 24ter kehtestatud piirangut, mille kohaselt kohaldatakse seda vähendatud määra ainult teatavate üksuste suhtes, kelle hulgas ei ole ettevõtjad, kes tegelevad bussi juhiga rentimisega, tuleb pidada meelevaldseks ja õigusvastaseks.
11.
Tolli- ja monopoliameti Palermo osakond väidab vastupidi, et direktiivi 2003/96 artikkel 7 ei ole otse kohaldatav, sest see jätab liikmesriikidele kaalutlusõiguse küsimuses, kas vähendatud aktsiisimäära kohaldada või mitte.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et niisuguste taotluste puhul nagu kaebaja oma on Itaalias asutud erinevatele seisukohtadele. Mõne provintsi maksukohtud on jätnud seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artikli 24ter kohaldamata põhjendusel, et selle sätte kohaldamisala on kitsam kui direktiivi 2003/96 artiklil 7, samas kui üks teine maksukohus kohaldas vastupidi seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artiklit 24ter, leides, et vähendatud määra kehtestamise võimaluse küsimuses on liikmesriigil kaalutlusõigus.
13.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõike 3 punktis b on viidatud „regulaarsele või juhutisele reisijateveole“, samas kui seadusandliku dekreedi nr 504/1995 artikli 24ter kohaselt võib vähendatud aktsiisimäära kaubandusliku kasutusega gaasiõlilt kohaldada ainult teatavate ettevõtjate suhtes, jättes nende ettevõtjate hulgast, kelle suhtes vähendatud aktsiisimäära gaasiõlilt kohaldatakse, faktiliselt välja ettevõtjad, kes tegelevad nagu põhikohtuasja kaebaja reisijateveo erasektoris juhiga bussi rentimisega.
14.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et ta soovib teada, kas eraõiguslikud isikud saavad tugineda otse direktiivi 2003/96 artiklile 7, et saavutada enda suhtes vähendatud aktsiisimäära kohaldamine ja põhjendamatult tasutud aktsiisi tagastamine. Ta rõhutab ka, et sellisel juhul on raske asuda seisukohale, et Itaalia õigus on selle sättega kooskõlas.
15.
Selles olukorras otsustas Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Palermo provintsi maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2003/96] artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse kuuluvad kõik ettevõtjad ja isikud, nii avalik-õiguslikud kui eraõiguslikud, kes tegutsevad reisijate bussiveo sektoris, sealhulgas juhiga busside rendiga, ja kas selle sättega on vastuolus [seda] direktiivi rakendavad riigisisesed õigusnormid osas, milles need ei arva kaubandusliku kasutusega gaasiõli kasutavate isikute hulka neid isikuid, kes tegelevad juhiga busside rendiga?
2.
Kas [liikmes]riikidele antud kaalutlusõigus, millele viitab eespool viidatud direktiivi [2003/96] artikli 7 lõige 2, tingib selle, et sättel, mille alusel kaubandusliku kasutusega gaasiõli hulka kuulub „juhutise reisijateveo“ jaoks kasutatav gaasiõli, puudub vahetu õigusmõju, ja selle sätte tingimuslikkuse?
3.
Kas […] direktiivi [2003/96] artikkel 7 on selle sisu arvestades esiteks piisavalt täpne ja teiseks tingimusteta, et eraõiguslik isik saaks sellele asjaomase liikmesriigi ametivõimude suhtes otse tugineda?“
IV. Õiguslik analüüs
A.
Esimene eelotsuse küsimus
16.
Oma esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt Euroopa Kohtult, kuidas tuleb tõlgendada direktiivi 2003/96 artiklit 7, et teha kindlaks esiteks, kas seda õigusnormi kohaldatakse kõikide ettevõtjate ning era‑ või avalik-õiguslike isikute suhtes, kes tegelevad reisijateveoga, ning teiseks, kas sellega on vastuolus riigisisesed õigusaktid, mille kohaselt ei hõlma mõiste „mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli“ gaasiõli, mida kasutatakse juhutises reisijateveos.
17.
Selles küsimuses tuleb meeles pidada, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõige 2 lubab liikmesriikidel kehtestada aktsiisimäära alal vahetegemise mootorikütusena kasutatava gaasiõli kaubandusliku ja mittekaubandusliku kasutuse vahel, kohustades samas liikmesriike, kes selle vahetegemise kehtestavad, esiteks mitte kalduma kõrvale selles direktiivis ette nähtud madalaimatest maksustamistasemetest ning teiseks mitte nägema mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli puhul ette maksumäära, mis on madalam kui 1. jaanuaril 2003 kohaldatav liikmesriigi maksustamistase.
18.
Direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikes 3 esitas liidu seadusandja „mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli“ määratluse, mis põhineb gaasiõli kasutamise otstarvetel. Sellest tuleneb, et mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli on gaasiõli, mida kasutatakse kauba veoks kas teiste isikute või enda huvides teatavate sõidukitega, ja gaasiõli, mida kasutatakse regulaarseks või juhutiseks reisijateveoks teatavate sõidukitega.
19.
Euroopa Kohtul palutakse seega esiteks kindlaks määrata direktiivi 2003/96 artikli 7 lõike 2 kohaldamisala, et saaks selgitada välja, kas seda õigusnormi kohaldatakse niisuguse ettevõtja suhtes, kellega on tegemist põhikohtuasjas, st eraõigusliku ettevõtja suhtes, kes tegutseb reisijate bussiveo sektoris, osutades juhiga bussi rentimise teenuseid. (
9
)
20.
Teiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas liikmesriikidele direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikega 2 jäetud võimalus kehtestada vahetegemine mootorikütusena kasutatava gaasiõli kaubandusliku ja mittekaubandusliku kasutuse vahel võimaldab neil ka kehtestada reisijateveo valdkonnas vähendatud aktsiisimäära gaasiõli suhtes, mida kasutatakse regulaarses reisijateveos, kehtestamata sama määra gaasiõli suhtes, mida kasutatakse juhutises reisijateveos. (
10
)
21.
Mis puudutab esiteks direktiivi 2003/96 artikli 7 lõike 2 kohaldamisala, siis nagu komisjon õigesti rõhutas, ei ole liidu seadusandja mõistet „mootorikütusena kasutatav kaubandusliku kasutusega gaasiõli“ määratlenud mitte viitega gaasiõli kasutajate eraõiguslikule või avalik-õiguslikule laadile, vaid otstarvetele, milleks gaasiõli kasutatakse ning milleks on kaubavedu ja reisijatevedu teatavate sõidukitega.
22.
Minu arvates võib direktiivi 2003/96 artikli 7 lõiget 2 seega reisijateveoga seoses kohaldada nii avalik-õiguslike kui ka niisuguste eraõiguslike üksuste suhtes nagu põhikohtuasja kaebaja, kuid siiski tingimusel, et gaasiõli kasutatakse vastavalt selle direktiivi artikli 7 lõikele 3 kauba‑ või reisijateveoks.
23.
Mis puudutab teiseks liikmesriikide võimalust kehtestada reisijateveo alal regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes vähendatud aktsiisimäär, kehtestamata siiski sama vähendatud määra juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes, siis olen direktiivi 2003/96 artikli 7 sõnastust, konteksti ja eesmärke (
11
) arvestades arvamusel, et see õigusnorm annab niisuguse võimaluse.
24.
Näiteks annab direktiivi 2003/96 artikli 7 lõike 3 punkti b sõnastus selle kohta juhiseid, sest mis puudutab reisijateveo määratlust, siis liidu seadusandja on kasutanud rinnastavat sidesõna „või“ (
12
), mis näitab põhimõtteliselt, et tegemist on alternatiivsete võimalustega. (
13
)
25.
Esmapilgul näib selle sätte sõnastus seega reisijateveo puhul näitavat, et kaubandusliku kasutusega gaasiõli, mille suhtes kohaldatakse vähendatud aktsiisimäära, võib kasutada kas regulaarses või juhutises reisijateveos ning seega on liikmesriikidel selles küsimuses kaalutlusruum.
26.
Nõustun siiski komisjoniga, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõike 3 sõnastus ei välista igasuguseid kahtlusi, sest sidesõna „või“ võib väljendada ka mitte alternatiivseid võimalusi, vaid lisandumist või kumulatiivsust.
27.
Et see sidesõna võib lingvistilisest seisukohast väljendada nii alternatiivseid võimalusi kui ka kumulatiivsust, tuleb seda seega tõlgendada kontekstis, milles seda kasutatakse, ja asjaomase akti eesmärkidest lähtudes. (
14
)
28.
Minu meelest tuleneb direktiivi 2003/96 ülesehitusest ja eesmärkidest aga kahtlemata, et selle õigusakti artikli 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt võivad liikmesriigid otsustada, et kohaldavad vähendatud aktsiisimäära ainult gaasiõli suhtes, mida kasutatakse regulaarses reisijateveos.
29.
Selles küsimuses on kasulik kohe meelde tuletada, et liidu seadusandja ei soovinud direktiivi 2003/96 vastuvõtmisega läbi viia mitte energia‑ ja elektrienergiatoodete maksustamist käsitlevate õigusnormide ammendavat ühtlustamist, vaid ühtlustada neid minimaalselt. (
15
) Konkreetselt on direktiiviga 2003/96 konkurentsimoonutuste või kaitsvate või diskrimineerivate riigimaksude vältimiseks (
16
) kehtestatud madalaimad maksustamistasemed, kuid jäetud liikmesriikidele vaba voli määrata kindlaks kõrgemad määrad.
30.
Kirjeldatud raamistikus tuleb veel rõhutada, et selle direktiivi mitu sätet on liikmesriikide kaalutlusruumi mõõtmisel eriti asjakohased.
31.
Nii on lisaks selle direktiivi artikli 7 lõikele 2 selle artiklites 5, 14, 15, 16, 17 ja 19 ette nähtud liikmesriikide võimalus kehtestada erinevad maksumäärad ning aktsiisivabastused või maksuvähendused. (
17
)
32.
Tõlgendatuna direktiivi 2003/96 põhjendustest 10, 15, 24 ja 28 lähtudes, (
18
) näitavad need õigusnormid, et liidu seadusandja ei jätnud kahe silma vahele asjaolu, et aktsiis on liikmesriikidele väga oluline, sest kujutab endast vahendit, mis võimaldab teatavaid avaliku sektori poliitikavaldkondi edendada ja rahastada.
33.
Seega tuleneb direktiivi 2003/96 ülesehitusest minu arvates, et selle direktiiviga on liikmesriikidele riigisiseste kaalutluste või eripärade tõttu jäetud väga ulatuslik kaalutlusruum.
34.
Seda analüüsi kinnitab lisaks direktiivi 2003/96 artikli 17 tõlgendus.
35.
Selle artikli kohaselt võivad liikmesriigid kohaldada maksuvähendusi elektrienergia tarbimiselt eelkõige energiamahukate ettevõtete hüvanguks, tingimusel et madalaimat maksustamistaset järgitakse keskmiselt iga ettevõtte puhul.
36.
Kui Euroopa Kohtult küsiti, kas direktiivi 2003/96 artikli 17 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette maksuvähendusi energiamahukate ettevõtete kasuks selle sätte tähenduses üksnes töötleva tööstuse sektoris, leidis Euroopa Kohus selle sätte sõnastuse ja selle direktiivi eesmärkide põhjal, et see ei ole nii. (
19
)
37.
Kui Euroopa Kohus asus seisukohale, et liikmesriigid võivad energiamahukate ettevõtete kasuks maksuvähenduste tegemise võimalust „kohaldada selektiivselt“, (
20
) ei mõista ma, miks peaks see direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikes 2 nimetatud vähendatud aktsiisi puhul olema teistmoodi.
38.
Nagu ka direktiivi 2003/96 artiklis 17 on selle õigusakti artiklis 7 antud liikmesriikidele võimalus – kuid ei ole kehtestatud kohustust – kohaldada teatavate tegevusalade suhtes vähendatud aktsiisimäära.
39.
Lisaks tuletan meelde direktiivi 2003/96 eesmärkide kohta, et esiteks on Euroopa Kohus juba rõhutanud, et selle direktiivi põhjendustest 9 ja 11 tuleneb, et see direktiiv näeb liikmesriikide jaoks ette teatava kaalutlusruumi riigisiseses raamistikus kohandatud poliitika määratlemiseks ja rakendamiseks ning et selles raamistikus sisse seatud režiimid direktiivi rakendamiseks on liikmesriikide pädevuses. (
21
)
40.
Teiseks on Euroopa Kohus rõhutanud, et kuna direktiiviga 2003/96 nähakse ette energiatoodete ja elektrienergia ühtlustatud maksustamise süsteem, soovitakse direktiiviga selle põhjenduste 2–5 ja 24 kohaselt nimelt edendada siseturu nõuetekohast toimimist energiasektoris, vältides eelkõige konkurentsimoonutusi. (
22
)
41.
Et liidu seadusandja on direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikes 2 sõnaselgelt nõudnud, et järgitaks madalaimat maksustamistaset, ei kahjusta sellega nõustumine, et liikmesriigid võivad näha regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli puhul ette vähendatud aktsiisimäära, nägemata sama ette juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli puhul, seda eesmärki, kuid võimaldab neil samas ellu viia poliitikat, mis on kohandatud nende riigi eripärale, eelkõige transpordi ja territooriumide ligipääsetavuse valdkonnas.
42.
Seega kinnitab direktiivi 2003/96 eesmärkide analüüs tõlgendust, et kasutades selle direktiivi artikli 7 lõikest 2 tulenevat võimalust, võivad liikmesriigid näha ette regulaarse ja juhutise reisijateveo erineva kohtlemise, mis seisneb selles, et vähendatud aktsiisimäära kohaldatakse ainult regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes.
43.
Lõpuks tuleb märkida, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõigete 2 ja 3 niisugust tõlgendust ei väära selle direktiivi artikli 7 mõte.
44.
Näib, et selle sätte kehtestas liidu seadusandja (
23
) selleks, et liikmesriigid saaksid teha aktsiisi osas vahet kaubandusliku ja mittekaubandusliku kasutusega gaasiõlil ning vähendada erinevust mootorikütusena kasutatava mittekaubandusliku kasutusega gaasiõli ja bensiini maksustamisel. (
24
)
45.
Ma järeldan sellest kõigest, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikeid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et see õigusnorm võimaldab liikmesriikidel reisijateveo alal ette näha vähendatud aktsiisimäära, mida kohaldatakse regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes, kuid sama vähendatud määra ei kohaldata juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes.
46.
Seda võimalust ei saa siiski ellu viia abstraktselt ja seda tuleb kasutada, järgides liidu õiguse põhimõtteid (
25
) ja eelkõige võrdse kohtlemise põhimõtet. (
26
)
47.
Põhikohtuasjas käsitletavate Itaalia õigusnormidega on see minu meelest nii, sest ma arvan erinevalt komisjonist, et regulaarne ja juhutine reisijatevedu on erinevad ning teenivad oma eripäraseid vajadusi ning seega võib liikmesriik vähendatud aktsiisimäära kohaldada ainult regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes.
48.
Kui regulaarset reisijateveo teenust osutatakse määratluse poolest kindla sagedusega veona ette kindlaks määratud marsruudil, siis juhutist veoteenust osutatakse vastavalt konkreetsele vajadusele, mida see vedu peab rahuldama. (
27
)
49.
Lisaks on regulaarne reisijatevedu osa transpordipoliitikast, sest aitab näiteks tagada territooriumide ligipääsetavuse.
50.
Kõige selle põhjal arvan, et esimesele eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2003/96 artikli 7 lõikeid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et esiteks kohaldatakse neid reisijateveo osas nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike üksuste suhtes, kuid siiski tingimusel, et need üksused tegelevad vastavalt selle direktiivi artikli 7 lõikele 3 reisijateveoga, ning teiseks võimaldab liikmesriikidele selle direktiivi artikli 7 lõikega 2 antud võimalus liikmesriigil kehtestada vähendatud aktsiisimäära regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes, kohaldamata sama vähendatud määra siiski juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes.
B.
Teine ja kolmas eelotsuse küsimus
51.
Oma teise ja kolmanda eelotsuse küsimusega – mida ma soovitan analüüsida koos – küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas direktiivi 2003/96 artiklil 7 on vahetu õigusmõju. Arvestades vastust, mille ma soovitan anda esimesele eelotsuse küsimusele, ei ole minu arvates vaja võtta seisukohta selle õigusnormi vahetu õigusmõju küsimuses. (
28
) Seepärast esitan järgnevad kaalutlused ainult teise võimalusena ja ammendavuse huvides, juhuks kui Euroopa Kohus peaks vastama esimesele eelotsuse küsimusele teistmoodi.
52.
Märgin kohe, et kui liikmesriik otsustab jätta direktiivi 2003/96 artikli 7 lõigetes 2 ja 3 sätestatud võimaluse kasutamata, ei ole sellel artiklil vahetut õigusmõju.
53.
Juhuks, kui liikmesriik on seda võimalust kasutanud ja direktiivi 2003/96 artikli 7 valesti üle võtnud, tuletan meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õigusnorm esiteks piisavalt täpne, et õigussubjekt saaks sellele tugineda ja kohus seda kohaldada, kui selles on kohustus üheselt mõistetavalt sätestatud, ning teiseks on õigusnorm tingimusteta siis, kui selles sätestatud kohustus ei ole seotud ühegi tingimusega ja kui õigusnormi rakendamiseks või selleks, et õigusnormil oleks toime, ei pea liidu institutsioonid ega liikmesriigid vastu võtma ühtegi õigusakti. (
29
)
54.
Mis puudutab nendest tingimustest esimest, siis tuleb tõdeda, et direktiivi 2003/96 artikkel 7 võimaldab üheselt mõistetavalt liikmesriikidel kehtestada vähendatud aktsiisimäära ainult regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes, nõudes samas üheselt mõistetavalt, et järgitaks madalaimat maksustamistaset, et mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli maksumäär ei ole madalam kui 1. jaanuaril 2003 kohaldatav liikmesriigi maksustamistase ning et vedu toimuks teatavatesse kategooriatesse kuuluvate sõidukitega.
55.
Mis puudutab teist tingimust, siis Euroopa Kohus on juba otsustanud, et direktiivi sättega liikmesriigile antud valikuõigus ei välista tingimata seda, et ainuüksi selle direktiivi sätete põhjal on piisava täpsusega võimalik kindlaks määrata eraõiguslikele isikutele antud õiguste sisu. (
30
)
56.
Käsitletaval juhul annab direktiivi 2003/96 artikkel 7 tõesti liikmesriikidele võimaluse näha ette vähendatud aktsiisimäär ja piirata selle määra kohaldamist ainult teatavateks otstarveteks kasutatava gaasiõliga ning seega võib vaielda, kas see säte on tingimusteta.
57.
Et Itaalia seadusandja on aga kasutanud seda võimalust ja selle sättega jäetud kaalutlusruumi, ei muuda see kaalutlusruum siiski midagi selles, et kohustus kasutada seda võimalust mittemeelevaldselt ja järgida seadusandja kehtestatud tingimusi, on täpne ja tingimusteta.
58.
Selles olukorras teen ettepaneku vastata teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele, et juhul kui niisugused riigisisesed õigusaktid nagu põhikohtuasjas käsitletavad on direktiivi 2003/96 artikli 7 lõigetega 2 ja 3 vastuolus, on sellel artiklil vahetu õigusmõju ning seega saab sellele otse tugineda, et saavutada vähendatud aktsiisi kohaldamine mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli suhtes.
V. Ettepanek
59.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provintsi maksukohus, Itaalia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 7 lõikeid 2 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et esiteks kohaldatakse neid reisijateveo osas nii avalik-õiguslike kui ka eraõiguslike üksuste suhtes, kuid siiski tingimusel, et need üksused tegelevad vastavalt selle direktiivi artikli 7 lõikele 3 reisijateveoga, ning teiseks võimaldab liikmesriikidele selle direktiivi artikli 7 lõikega 2 antud võimalus liikmesriigil kehtestada vähendatud aktsiisimäära regulaarses reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes, kohaldamata sama vähendatud määra siiski juhutises reisijateveos kasutatava gaasiõli suhtes.
2.
Juhul kui niisugused riigisisesed õigusaktid nagu põhikohtuasjas käsitletavad on direktiivi 2003/96 artikli 7 lõigetega 2 ja 3 vastuolus, on sellel artiklil vahetu õigusmõju ning seega saab sellele otse tugineda, et saavutada vähendatud aktsiisi kohaldamine mootorikütusena kasutatava kaubandusliku kasutusega gaasiõli suhtes.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT 2003, L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.
(
3
)	EÜT 1970, L 42, lk 1; ELT eriväljaanne 13/01, lk 44. Direktiiv 70/156 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiiviga 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv) (ELT 2007, L 263, lk 1). Direktiivis 2007/46 toodud M2‑ ja M3‑kategooriatesse kuuluvate sõidukite määratlus langeb kokku direktiivis 70/156 toodud määratlusega. Tegemist on sõidukitega, millel on lisaks juhiistmele rohkem kui kaheksa istekohta ning mille täismass on kuni 5 t (M2‑kategooria) või mille täismass on rohkem kui 5 t (M3‑kategooria).
(
4
)	GURI nr 68, 23.3.2007, lk 5.
(
5
)	GURI nr 279, 29.11.1995, lk 5; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 504/1995“. See säte lisati alates 3. detsembrist 2016 kehtinud 22. oktoobri 2016. aasta dekreetseaduse nr 193, millega kehtestatakse kiireloomulised sätted maksustamise ja edasilükkamatute vajaduste rahastamise alal (decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili) (GURI no 249, 24.10.2016, lk 1) (muudetud muudatustega 1. detsembri 2016. aasta seaduseks nr 225, millega kehtestatakse kiireloomulised sätted maksustamise ja edasilükkamatute vajaduste rahastamise alal (legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili)) (GURI nr 282, 2.12.2016, lk 1), artikli 4 ter lõike 1 punktiga f.
(
6
)	GURI nr 287, 10.12.1997, lk 4.
(
7
)	GURI nr 6, 9.1.2006, lk 12.
(
8
)	ELT 2009, L 300, lk 88.
(
9
)	Euroopa Kohtule edastatud kohtuasja materjalidest ilmneb, et põhikohtuasja kaebaja on eraõiguslik ettevõtja.
(
10
)	Nagu ilmneb Itaalia valitsuse seisukohtadest, viib direktiivi 2003/96 artikli 7 ülevõtmine Itaalia õigusesse konkreetselt selleni, et selles artiklis 7 ette nähtud vähendatud aktsiisimäära kohaldatakse regulaarse reisijateveo suhtes, mis seisneb riiklikes, maakondlikes ja kohalikes liiniveoteenustes, ning seda ei kohaldata seega ettevõtjate suhtes, kes osutavad juhutisi veoteenuseid – kategooria, mis hõlmab reisijateveoteenuseid juhiga renditava bussiga.
(
11
)	Tuletan meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi kohaldamisala kindlaksmääramiseks arvesse võtta nii selle sõnastust, konteksti kui ka eesmärki (vt 3. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service (C‑43/13 ja C‑44/13, EU:C:2014:216, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika); vt ka direktiivis 2003/96 ette nähtud maksuvabastusi käsitlevate sätete kohta 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika)).
(
12
)	Direktiivi 2003/96 hispaaniakeelses versioonis on liidu seadusandja kasutanud sidesõna „u“, saksakeelses versioonis sõna „oder“, ingliskeelses versioonis sõna „whether“, itaaliakeelses versioonis rinnastavat sidesõna „o“ ja poolakeelses versioonis sõna „lub“.
(
13
)	Vt Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, lk 1555. Vt kohtupraktikas eelkõige 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus GlaxoSmithKline Services jt vs. komisjon jt. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P ja C‑519/06 P, EU:C:2009:610, punkt 55).
(
14
)	Vt 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 83) ning 14. mai 2019. aasta kohtuotsus M jt (pagulasseisundi tühistamine) (C‑391/16, C‑77/17 ja C‑78/17, EU:C:2019:403, punkt 102).
(
15
)	Vt direktiivi 2003/96 põhjendused 2-4 ning artikli 4 lõige 1. Vt ka kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas X (C‑426/12, EU:C:2014:446, punkt 55).
(
16
)	Vt selle kohta 1. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, punktid 18-23).
(
17
)	Enamikuga nendest võimalustest – v.a mõistagi maksuvabastused – kaasneb kohustus järgida direktiivis 2003/96 ette nähtud madalaimaid maksustamistasemeid (vt selle direktiivi artiklid 5, 7 ja 17).
(
18
)	Selles küsimuses tuletan meelde, et direktiivi 2003/96 põhjenduses 9 on liidu seadusandja sõnaselgelt märkinud, et „[l]iikmesriikidele tuleks tagada paindlikkus, mis võimaldab määratleda iga liikmesriigi olusid arvestava poliitika ja seda rakendada“.
(
19
)	Vt 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punktid 25-52).
(
20
)	Väljendit „selektiivne kohaldamine“ on Euroopa Kohus kasutanud käibemaksu valdkonnas ning see tähistab liikmesriikide võimalust kohaldada vähendatud käibemaksumäära mõne niisuguse teenusekategooria konkreetsete aspektide suhtes, mille puhul neil on õigus niisugust vähendatud määra kohaldada (vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, punkt 30)). Kuigi analoogia aktsiisi‑ ja käibemaksu vahel on tingimata ebatäiuslik, on see siin minu meelest sobiv, sest Euroopa Kohus nõustub, et liikmesriigid võivad kohaldada vähendatud aktsiisimäära – mille nad võivad kehtestada – ainult teatavate ettevõtjate ja tegevusalade suhtes.
(
21
)	Vt 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 50).
(
22
)	Vt 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 27. juuni 2018. aasta kohtuotsus Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
23
)	See õigusnorm, mida ei olnud komisjoni esialgses ettepanekus, lisati seadusandliku menetluse käigus; vt ettepanek võtta vastu nõukogu direktiiv, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (KOM(97) 30 (lõplik)).
(
24
)	Nagu ilmneb direktiivi 2003/96 põhjendusest 20 ja komisjoni 27. oktoobri 2003. aasta pressiteatest direktiivi 2003/96 vastuvõtmise järel (dokument IP/03/1456, mis on kättesaadav järgmisel veebiaadressil: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm).
(
25
)	Ja ka õigusnorme, mis käsitlevad abi, mida riik annab vastavalt direktiivi 2003/96 artiklile 26 (vt 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 51)).
(
26
)	Vt analoogia alusel 9. novembri 2017. aasta kohtuotsus AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, punktid 29 ja 30).
(
27
)	Kuigi direktiivis 2003/96 ei ole määratletud ei regulaarset ega juhutist vedu, märgin, et määruse nr 1073/2009 artikli 2 lõigete 2 ja 4 kohaselt on „liinivedu“ sõitjate vedu kindlate vaheaegade järel kindlaksmääratud marsruudil, kusjuures sõitjad võetakse peale ja pannakse maha varem kindlaks määratud peatustes, ning „juhuvedu“ on vedu, mis liinivedude, sealhulgas eriotstarbeliste liinivedude mõiste alla ei kuulu ja mille põhiline eripära on see, et veetakse kliendi või vedaja enda algatusel kokku pandud sõitjaterühmi.
(
28
)	Nende küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/96 artiklil 7 on vahetu õigusmõju ning kas niisugune ettevõtja, kes kasutab kaubandusliku kasutusega gaasiõli juhutiseks reisijateveoks nagu põhikohtuasja kaebaja, võib saavutada selle sätte alusel põhjendamatult tasutud aktsiisi tagastamise. Seega kuigi eraõiguslikel isikutel on õigus tugineda riigisisestes kohtutes liikmesriigi suhtes direktiivi tingimusteta ja piisavalt täpsetele sätetele, st juhul, kui viimane ei ole direktiivi riigisisesesse õigusesse üle võtnud õigeaegselt, või juhul, kui ta on selle üle võtnud valesti (vt eelkõige 17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Flughafen Köln vs. Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, punkt 23) ning 5. veebruari 2015. aasta kohtumäärus Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, ei avaldata, EU:C:2015:75 punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika)), ilmneb vastusest, mille ma soovitan anda esimesele küsimusele, üheselt, et Itaalia Vabariik ei ole direktiivi 2003/96 artiklit 7 üle võtnud valesti, ja seega ei kerkigi sellele õigusnormile tuginemise küsimust.
(
29
)	Vt 5. veebruari 2015. aasta kohtumäärus Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, ei avaldata, EU:C:2015:75, punktid 34 ja 36).
(
30
)	Vt 17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Flughafen Köln vs. Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).