62019CJ0845_RES
Liidetud kohtuasjad C‑845/19 ja C‑863/19
Kriminaalasjad
järgmiste isikute suhtes:
DRjaTS
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Apelativen sad – Varna)
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 21. oktoobri 2021. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv 2014/42/EL – Kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimine ja konfiskeerimine Euroopa Liidus – Kohaldamisala – Ebaseaduslikul teel saadud vara konfiskeerimine – Majanduslik kasu, mis on saadud kuriteoga, mille eest ei ole isikut süüdi mõistetud – Artikkel 4 – Konfiskeerimine – Artikkel 5 – Laiendatud konfiskeerimine – Artikkel 6 – Konfiskeerimine kolmandalt isikult – Tingimused – Väidetavalt kolmandale isikule kuuluva rahasumma konfiskeerimine – Kolmandad isikud, kellel ei ole õigust osaleda menetlusosalisena konfiskeerimise menetluses – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47
Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimine ja konfiskeerimine Euroopa Liidus – Direktiiv 2014/42 – Kohaldamisala – Süütegu, mis seisneb narkootilise aine valdamises edasiandmise eesmärgil – Hõlmamine – Kõik selle süüteo toimepanemisega seotud asjaolud on ühe liikmesriigi sisesed – Mõju puudumine
(ELTL artikli 83 lõike 1 esimene lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/42, artikli 3 punkt g; nõukogu raamotsus 2004/757, artikli 2 lõike 1 punktid a ja c)
(vt punktid 27–34 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimine ja konfiskeerimine Euroopa Liidus – Direktiiv 2014/42 – Kuritegudega otseselt või kaudselt saadud majanduslik kasu – Mõiste – Kuriteoga, mille eest on selle toimepanija süüdi mõistetud, saadud majandusliku hüve moodustav vara – Samale toimepanijale kuuluv vara, mis asja menetleva liikmesriigi kohtu veendumuse kohaselt on saadud muude kuritegude tulemusena – Hõlmamine – Tingimused – Selle direktiivi artikli 8 lõikes 8 ette nähtud kaitsemeetmete järgimine – Selle direktiivi artikli 5 lõikes 2 loetletud kuritegude hulka kuuluv kuritegu – Asjaomane kuritegu, mis saab otse või kaudselt tuua majanduslikku kasu
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/42, põhjendused 11, 19, 20 ja 21, artikli 2 punktid 1 ja 2, artikli 4 lõige 1, artiklid 5 ja 6 ning artikli 8 lõige 8; nõukogu raamotsus 2004/757, artikli 2 lõike 1 punkt c ja artikli 4 lõike 2 punkt b)
(vt punktid 38, 40, 44–46, 50–55, 58–60, 62, 64–67 ja 69–71 ning resolutsiooni punkt 2)
Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimine ja konfiskeerimine Euroopa Liidus – Direktiiv 2014/42 – Põhiõigused – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad konfiskeerida riigi tuludesse sellisele isikule kuuluvat vara, kes ei ole kuritegu toime pannud – Puudutatud isik, kellel ei ole võimalust osaleda konfiskeerimise menetluses menetlusosalisena – Lubamatus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/42, põhjendus 33 ning artikli 8 lõiked 1, 7 ja 9)
(vt punktid 75, 76 ja 78–85 ning resolutsiooni punkt 3)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus täpsustas teatavaid sätteid kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimist ja konfiskeerimist Euroopa Liidus käsitlevas direktiivis
Selle direktiiviga on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad riigi tuludesse konfiskeerida väidetavalt muule isikule kui kuriteo toimepanija kuuluvat vara, ilma et sellel isikul oleks võimalik osaleda konfiskeerimise menetluses menetlusosalisena
Kaks Bulgaaria kodanikku (edaspidi „puudutatud isikud“) mõisteti süüdi selles, et nad valdasid 2019. aasta veebruaris Varnas (Bulgaaria) ilma loata ja edasiandmise eesmärgil väga ohtlikku narkootilist ainet. Pärast süüdimõistmist esitas Okrazhna prokuratura – Varna (Varna regionaalne prokuratuur, Bulgaaria) Okrazhen sad Varnale (Varna regionaalne kohus, Bulgaaria) taotluse puudutatud isikute elukohtades toimunud läbiotsimisel avastatud rahasummade konfiskeerimiseks.
Selles kohtus toimunud istungil avaldasid puudutatud isikud, et arestitud rahasummad kuuluvad nende pereliikmetele. Viimati nimetatud ei osalenud kõnealuses kohtus toimunud menetluses, kuna liikmesriigi õigus seda ei võimalda. Sama kohus ei andnud nende rahasummade konfiskeerimiseks luba, leides, et kuritegu, milles puudutatud isikud süüdi mõisteti, ei ole sellist laadi süütegu, mis saaks tuua majanduslikku kasu. Kuigi oli ka tõendeid selle kohta, et puudutatud isikud narkootilist ainet müüsid, ei ole neid selles kuriteos süüdistatud ega ka selle eest süüdi mõistetud. Varna regionaalne prokuratuur kaebas selle kohtuotsuse edasi, väites, et asjakohaste riigisiseste sätete kohaldamisel ei arvestanud kõnealune kohus direktiiviga 2014/42 (
1
).
Neil tingimustel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus esitada Euroopa Kohtule küsimused selle kohta, kas direktiivi 2014/42 kohaldamiseks on vaja, et tegemist oleks piiriülese olukorraga, selle direktiiviga ette nähtud konfiskeerimise ulatuse kohta ja kolmanda isiku – kes väidab või kelle kohta väidetakse, et ta on konfiskeerimise objektiks oleva varaeseme omanik – õiguskaitsevahendi ulatuse kohta. Oma otsuses andis Euroopa Kohus oma seisukoha direktiivi 2014/42 kohaldamisala täpsustamiseks määrava tähtsusega küsimustes ja tõlgendas direktiivi teatavaid keskse tähtsusega mõisteid.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena märkis Euroopa Kohus, et narkootilise aine valdamine selle edasiandmise eesmärgil kuulub direktiivi 2014/42 kohaldamisalasse, isegi kui kõik selle süüteo toimepanemisega seotud asjaolud on ühe liikmesriigi sisesed. Nimelt kuulub selline süütegu EL toimimise lepingu (
2
) kohaselt selles lepingus loetletud eriti ohtlike piiriülese mõõtmega kuriteoliikide hulka. Järelikult on liidu seadusandja pädev võtma vastu asjaomases valdkonnas kuritegude ja karistuste määratlemise kohta ühtlustavaid miinimumeeskirju, kusjuures see pädevus hõlmab ka olukordi, kus konkreetse süüteo toimepanemisega seotud asjaolud on ühe liikmesriigi sisesed.
Teisena leidis Euroopa Kohus, et direktiiv 2014/42 ei näe ette üksnes sellise vara konfiskeerimist, mis kujutab endast selle kuriteoga saadud majanduslikku hüve, mille eest selle kuriteo toimepanija on süüdi mõistetud, vaid sellega on hõlmatud ka kõnealusele toimepanijale kuuluva niisuguse vara konfiskeerimine, mille osas asja menetlev liikmesriigi kohus on veendunud, et see on saadud muude kuritegude tulemusena. Sellisel konfiskeerimisel tuleb aga järgida nimetatud direktiiviga ette nähtud kaitsemeetmeid (
3
) ning selle puhul kehtib tingimus, et kuritegu, milles kõnealune toimepanija on süüdi mõistetud, kuulub kõnealuses direktiivis loetletud kuritegude hulka (
4
), ning et see kuritegu saab otse või kaudselt tuua majanduslikku kasu.
Seoses esimest tüüpi konfiskeerimisega peab tulu, mille konfiskeerimist kavandatakse, olema saadud kuriteoga, mille eest selle toimepanija suhtes on tehtud lõplik süüdimõistev kohtuotsus.
Seoses teise võimalusega, mis vastab laiendatud konfiskeerimisele (
5
), täpsustas Euroopa Kohus esiteks, et selle kindlakstegemiseks, kas kuritegu võib tuua majanduslikku kasu, võivad liikmesriigid võtta arvesse kuriteo toimepanemise viisi, näiteks seda, kas kuritegu pandi toime organiseeritud kuritegevuse raames või kavatsusega saada kuritegevusest regulaarset tulu (
6
). Teiseks peab liikmesriigi kohtu veendumus, et asjaomane vara on saadud kuriteo tulemusena, põhinema kohtuasja asjaoludel, sealhulgas konkreetsetel faktilistel asjaoludel ja olemasolevatel tõenditel (
7
). Seejuures võib see kohus võtta muu hulgas arvesse asjaolu, et asjasse puutuva vara väärtus ei ole proportsionaalne süüdimõistetu seadusliku sissetulekuga (
8
).
Lõpuks kehtib seoses kolmanda isiku vara konfiskeerimisega (
9
) eeldus, et kindlaks peab olema tehtud kahtlustatava või süüdistatava poolt tulu üleandmine kolmandale isikule või selle tulu omandamine kolmanda isiku poolt, ning samuti peab kolmas isik olema teadlik sellest, et nimetatud üleandmise või omandamise eesmärk oli vältida konfiskeerimist.
Kolmandana otsustas Euroopa Kohus, et direktiiviga 2014/42 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad riigi tuludesse konfiskeerida vara, mis väidetakse kuuluvat muule isikule kui kuriteo toimepanija, ilma et sellel isikul oleks võimalik osaleda konfiskeerimise menetluses menetlusosalisena. Nimelt paneb see direktiiv liikmesriikidele kohustuse võtta vajalikud meetmed selle tagamiseks, et kõigil isikutel, keda selles direktiivis sätestatud meetmed mõjutavad, sealhulgas kolmas isik, kes väidab või kelle kohta väidetakse, et ta on konfiskeeritava varaeseme omanik, on õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, et ta saaks oma õigusi kaitsta (
10
). Peale selle näeb see direktiiv ette mitu spetsiaalset kaitsemeedet, et tagada selliste kolmandate isikute põhiõiguste kaitse. Nende kaitsemeetmete seas on õigus kasutada kogu konfiskeerimismenetluse vältel advokaati (
11
), mis hõlmab ilmselgelt selle kolmanda isiku õigust olla selles menetluses ära kuulatud, sealhulgas õigust panna konfiskeeritava vara suhtes maksma oma omandiõigus (
12
).
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiiv 2014/42/EL kuriteovahendite ja kriminaaltulu arestimise ja konfiskeerimise kohta Euroopa Liidus (ELT 2014, L 127, lk 39).
(
2
)	ELTL artikli 83 lõige 1.
(
3
)	Direktiivi 2014/42 artikli 8 lõige 8.
(
4
)	Direktiivi 2014/42 artikli 5 lõige 2.
(
5
)	Direktiivi 2014/42 artikkel 5.
(
6
)	Direktiivi 2014/42 põhjendus 20.
(
7
)	Direktiivi 2014/42 põhjendus 21.
(
8
)	Direktiivi 2014/42 artikli 5 lõige 1.
(
9
)	Direktiivi 2014/42 artikkel 6.
(
10
)	Direktiivi 2014/42 artikli 8 lõige 1.
(
11
)	Direktiivi 2014/42 artikli 8 lõige 7.
(
12
)	Direktiivi 2014/42 artikli 8 lõige 9.