62013CC0596
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 11. detsembril 2014 (
1
)
Kohtuasi C‑596/13 P
Euroopa Komisjon
versus
Moravia Gas Storage a.s.
„Apellatsioonkaebus — Maagaasi siseturg — Direktiiv 2003/55/EÜ ja direktiiv 2009/73/EÜ — Mõlema direktiivi ajalise kohaldamise piiritlemine — Tagasiulatuva jõu lubamatus — Lõpetatud olukorrad ja veel pooleli olevad menetlused — Uute menetlusnormide kohene kohaldamine pooleli olevates menetlustes — Maa-alused gaasihoidlad — Ajutine vabastus maagaasiettevõtjate kohustusest võimaldada kolmandatele isikutele juurdepääs suurtele uutele maagaasi infrastruktuuridele — Komisjoni otsus, millega kohustatakse liikmesriigi ametiasutust erandiotsust tagasi võtma”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev apellatsioonimenetlus annab Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada oma kohtupraktikat uute õigusnormide ajalise kohaldamise kohta.
2.
Milliseid norme tuleb kohaldada, kui Euroopa Komisjonis pooleli oleva haldusmenetluse ajal asendatakse siiani kohaldatav direktiiv teise direktiiviga ning seejuures muudetakse mõnes punktis õiguslikku olukorda? Kas tuleb kohe kohaldada uut direktiivi või tuleb lähtuda sellest, et pooleli olev haldusmenetlus tuleb lõpetada veel varasema direktiivi sätete järgi?
3.
Käesoleval juhul tekivad need küsimused tulenevalt maagaasi siseturgu reguleerivatest liidu õigusnormidest. Tšehhi ametiasutused kasutasid 2011. aastal võimalust vabastada ettevõtja, kes kavandas uue maa-aluse gaasihoidla rajamist, erandina teatud õigusnormide kohaldamisest, mida tuleb maagaasi siseturul tavaliselt järgida. Nagu liidu õiguses ette nähtud, esitasid nad erandiotsuse komisjonile kontrollimiseks. Veidi aega pärast komisjonis toimuva haldusmenetluse algust asendati direktiiv 2003/55/EÜ (
2
) (ka „teine gaasidirektiiv”) direktiiviga 2009/73/EÜ (
3
) (ka „kolmas gaasidirektiiv”), mis tõi kaasa mõne muudatuse kohaldatavates menetlusnormides.
4.
Seejärel kohaldas komisjon käesoleval juhul kohe uut direktiivi. Üldkohus otsustas seevastu esimese kohtuastmena 6. septembri 2013. aasta otsusega, (
4
) et haldusmenetlust oleks tulnud veel jätkata ja lõpetada varasema direktiivi järgi. Küsimusel, millist neist kahest lähenemisviisist tuleks eelistada, on liidu õiguse väga erinevate valdkondade jaoks praktiline tähtsus, mis ulatub kaugemale käesoleva juhtumi konkreetsetest asjaoludest.
II. Õiguslik raamistik
5.
Direktiiv 2003/55 tunnistati alates 3. märtsist 2011 kehtetuks ja asendati direktiiviga 2009/73. Samaks kuupäevaks olid liikmesriigid kohustatud direktiivi 2009/73 oma siseriiklikku õigusesse üle võtma. (
5
)
6.
Nii direktiivi 2003/55 kui ka direktiivi 2009/73 järgi tuleb kolmandatele isikutele põhimõtteliselt tagada tasu eest juurdepääs uutele maagaasi infrastruktuuridele, kaasa arvatud hoidlad. (
6
) Juurdepääs tagatakse rakendatakse objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel. (
7
)
7.
Selleks aga, et vältida vajalike investeeringute mittetasuvust, võib kolmandad isikud – teatud tingimustel ja piiratud ajaks – välistada juurdepääsust maagaasi uutele olulistele infrastruktuuridele, ka hoidlatele. (
8
)
8.
Kolmandate isikute välistamiseks vajaliku vabastusotsuse teevad liikmesriigi asutused. Sellisest vabastuse andmisest tuleb viivitamata teavitada komisjoni. (
9
) Komisjon kontrollib, kas asjaomane vabastus on kooskõlas liidu õigusnormidega ja ta võib asjaomases direktiivis ette nähtud tähtaja jooksul nõuda, et liikmesriigi asutused muudaksid vabastusotsust või võtaksid selle tagasi. (
10
)
9.
Menetluse etapp, mille korraldamine on komisjoni ülesanne, oli esmalt sätestatud direktiivi 2003/55 artikli 22 lõikes 4 järgmiselt:
„Vabastusotsusest teatab pädev asutus viivitamata komisjonile, lisades kogu otsusega seotud asjakohase teabe. […]
[…]
Kahe kuu jooksul pärast teate saamist võib komisjon nõuda, et asjaomane reguleeriv asutus või liikmesriik muudaks vabastusotsust või võtaks selle tagasi. Kahekuulist tähtaega võib pikendada ühe kuu võrra, kui komisjon nõuab lisateavet.
Kui asjaomane reguleeriv asutus või liikmesriik ei täida nõudmist nelja nädala jooksul, tehakse lõplik otsus artikli 30 lõikes 2 sätestatud korras.
Komisjon säilitab tundliku äriteabe konfidentsiaalsuse.”
10.
Neile menetlusnormidele järgneva menetluse normid on sätestatud direktiivi 2009/73 artikli 36 lõigetes 8 ja 9:
„8.   Reguleeriv asutus edastab komisjonile kõikide vabastustaotluste koopiad kohe pärast nende saamist. Pädev asutus teatab otsusest viivitamata komisjonile, lisades kogu otsust käsitleva asjakohase teabe. […]
[…]
9.   Kahe kuu jooksul alates teatise saamisele järgnevast päevast, võib komisjon võtta vastu otsuse, millega nõutakse, et reguleeriv asutus muudaks või tühistaks vabastusotsuse. Seda kahekuulist ajavahemikku võib pikendada veel kahe kuu võrra, kui komisjon soovib lisateavet. See täiendav ajavahemik algab lõpliku teabe kättesaamisele järgnevast päevast. Algset kahekuulist ajavahemikku võib pikendada komisjoni ja reguleeriva asutuse ühisel nõusolekul.
Kui taotletud teavet ei esitata taotluses ette nähtud aja jooksul, loetakse teatis tagasivõetuks, välja arvatud juhul, kui enne selle ajavahemiku lõppu on seda tähtaega komisjoni ja reguleeriva asutuse ühisel nõusolekul pikendatud või kui reguleeriv asutus on komisjonile teatanud nõuetekohaselt põhjendatud teadaandes, et ta käsitleb teatist lõplikuna.
Reguleeriv asutus täidab komisjoni otsuse vabastusotsuse muutmise või tühistamise kohta ühe kuu jooksul ja teatab sellest komisjonile.
Komisjon säilitab tundliku äriteabe konfidentsiaalsuse.
[…]”
III. Kohtuvaidluse taust ja menetlus Üldkohtus
11.
Ettevõtja Globula, kes on vahepeal ümber nimetatud Moravia Gas Storage a.s.‑iks (MGS), (
11
) esitas Tšehhi kaubandus- ja tööstusministeeriumile (
12
)14. aprillil 2009 taotluse, et saada ehitusluba maa-aluse gaasihoidla (edaspidi „gaasihoidla”) rajamiseks Dambořicesse (Tšehhi Vabariik). Selle taotluse raames taotles ettevõtja gaasihoidla kogu uue mahutavuse osas ajutist erandit kohustusest sisse seada läbirääkimistel põhinev kolmandate isikute juurdepääs nimetatud hoidlale.
12.
Ministeerium andis 26. oktoobri 2010. aasta otsusega gaasihoidla rajamiseks ehitusloa ja MGS‑le ajutise vabastuse kohustusest sisse seada läbirääkimistel põhinev kolmandate isikute juurdepääs 90%‑le uue hoidla mahutavusest. See vabastus pidi kehtima 15 aastat alates kasutusloa jõustumisest.
13.
Ministeeriumi 11. veebruari 2011. aasta kirjaga, mis saabus Euroopa Komisjoni 18. veebruaril 2011, teatati komisjonile kõnealusest erandiotsusest.
14.
Komisjon nõudis 15. aprillil 2011 ministeeriumilt lisateavet, viidates, et juhul kui ta nõuab ministeeriumilt erandiotsuse muutmist või tühistamist, siis teeb ta seda enne 18. juunit 2011. Ministeerium vastas komisjoni määratud tähtajale vastavalt 29. aprillil 2011.
15.
Komisjon nõudis 13. mail 2011 ministeeriumilt teist korda lisateavet, rõhutades uuesti, et juhul kui ta nõuab ministeeriumilt erandiotsuse muutmist või tühistamist, siis ta teeb seda enne 18. juunit 2011. Ministeerium vastas komisjoni määratud tähtajale vastavalt 20. mail 2011.
16.
Kirjaga, mis kandis 23. juuni 2011. aasta kuupäeva ja millele oli alla kirjutanud energeetikaküsimuste eest vastutav komisjoni liige, andis komisjon ministeeriumile teada, et komisjon teeb ametliku otsuse enne 29. juunit 2011.
17.
Komisjon võttis 27. juunil 2011 direktiivile 2009/73 tuginedes vastu vaidlustatud otsuse, millega ta kohustas Tšehhi Vabariiki tühistama erandiotsuse ühe kuu jooksul. Vaidlustatud otsus tehti Tšehhi Vabariigile teatavaks 28. juunil 2011.
18.
Vaidlustatud otsuse peale esitas MGS (
13
)26. augusti 2011. aasta dokumendiga Üldkohtule tühistamishagi. Esimese astme menetluses lubati Tšehhi Vabariigil hageja poolel menetlusse astuda.
19.
Üldkohus käsitles oma 6. septembri 2013. aasta otsuses üksnes esimest väidet kolmest väitest, millele MGS oli oma hagis tuginenud. Üldkohus nõustus selle väitega, millega heideti ette vigu kohaldatavate õigusnormide määratlemisel, (
14
) ning tunnistas seejärel vaidlustatud otsuse kehtetuks, kuna Üldkohtu arvates ei oleks tulnud tugineda mitte direktiivile 2009/73, vaid direktiivile 2003/55. (
15
) Üldkohus põhjendas seda peamiselt sellega, et direktiivi 2009/73 artikliga 36 sisse viidud menetlus- ja materiaalõigusnormide muudatused moodustavad „jagamatu terviku”, mille „tagasiulatuvat mõju ei saa tunnustada”. (
16
)
IV. Apellatsioonimenetlus ja poolte taotlused
20.
Komisjon esitas 21. novembri 2013. aasta dokumendiga Üldkohtu otsuse peale käesoleva apellatsioonkaebuse. Ta palub
—
tühistada Üldkohtu otsus;
—
tuvastada, et esimeses kohtuastmes esitatud esimene väide ei ole põhjendatud, ning saata kohtuasi tagasi Üldkohtule teise ja kolmanda väite arutamiseks esimeses kohtuastmes, ja
—
jätta mõlema kohtuastme kohtukulude jaotus edaspidi otsustamiseks.
21.
MGS palub seevastu
—
jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata ja
—
mõista komisjonilt välja MGS‑i apellatsioonimenetluse kulud.
22.
Tšehhi valitsus palub omalt poolt Euroopa Kohtul
—
jätta apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
—
mõista nii käesoleva apellatsioonimenetluse kui ka esimese kohtuastme menetlusega seotud kulud välja komisjonilt.
23.
Euroopa Kohtus toimus komisjoni apellatsioonkaebuse üle kirjalik menetlus. Kuna Euroopa Kohus leiab, et tal on ainuüksi juba selle alusel piisavalt teavet, siis otsustati kodukorra artikli 76 lõike 2 alusel kohtuistungit mitte korraldada.
V. Hinnang apellatsioonkaebusele
24.
Komisjon heidab oma apellatsioonkaebuses, mis tugineb üheleainsale õiguslikule alusele, põhiliselt ette, et käesoleval juhul pidas Üldkohus vääralt kohaldatavaks direktiivi 2003/55 artiklit 22 direktiivi 2009/73 artikli 36 asemel.
25.
Miks viitab komisjon seoses sellega ELTL artiklile 288 ja ELTL artikli 297 lõikele 1, jääb selgusetuks ning seda ei märgita tema apellatsioonkaebuse üheski punktis. Kokkuvõttes võib siiski kõrvale jätta küsimuse, milline tähtsus on neil aluslepingu kahel sättel (
17
) käesoleva juhtumi jaoks. Seda seetõttu, et komisjon heidab tegelikult ette, et Üldkohus on mõistnud vääralt liidu õigusest tulenevaid üldpõhimõtteid uute õigusaktide ajalise kohaldamise kohta pooleli olevate juhtumite suhtes. Seda etteheidet käsitlen ma järgnevalt, kusjuures ma kirjeldan esmalt nimetatud põhimõtteid (vt allpool osa A) ja käsitlen seejärel nende kohaldatavust käesolevale kohtuasjale (vt allpool osa B).
A. Uute õigusaktide ajalise kohaldamise põhimõtted
26.
Uute õigusaktide ajalise kohaldamise põhimõtted on üks osa liidu õiguse üldpõhimõtetest ja need tulenevad lõppkokkuvõttes liikmesriikide ühistest õigustraditsioonidest.
27.
Seoses sellega tehakse traditsiooniliselt vahet menetlus‑ ja materiaalõigusnormide vahel.
28.
Uute menetlusnormide puhul lähtutakse üldiselt sellest, et neid kohaldatakse nende jõustumise hetkel kõikide pooleli olevate vaidluste suhtes. (
18
) Seevastu uusi materiaalõigusnorme tõlgendatakse tavaliselt nii, et need on enne nende jõustumist tekkinud olukordade suhtes kohaldatavad üksnes siis, kui selline võimalus nähtub selgelt nende sõnastusest, eesmärgist või ülesehitusest. (
19
)
29.
Peale selle on seoses uute materiaalõiguse normidega siiski tuntud põhimõte, mille kohaselt on uus norm otsekohe kohaldatav varasema normi kehtivuse ajal tekkinud olukorra tulevase mõju suhtes. (
20
)
30.
Kokkuvõttes tuleneb neist väljakujunenud kohtupraktikas tunnustatud põhimõtetest, et uut õigusnormi ei kohaldata enne selle jõustumist lõppenud olukordadele, välja arvatud siis, kui erandjuhul on sätestatud teisiti. Seevastu tuleb lahtisi olukordi, kus asi ei ole veel jõudnud varasema õigusakti kehtivusajal tekkinud ja lõplikult väljakujunenud õiguslike olukordadeni, hinnata uue õigusnormi alusel alates selle jõustumisest. (
21
)
31.
See kehtib ühteviisi nii menetlus‑ kui ka materiaalõigusnormide kohta.
32.
Uute õigusnormide kohene kohaldamine lõplikult välja kujunemata olukordadele järgib eesmärki aidata võimalikult kiiresti ja ulatuslikult seadusandja asjaomastel aktuaalsetel hinnangutel jõustuda ja võimaldada parimal viisil ellu viia aluslepingute eesmärke.
33.
Ainult erandjuhul võib varasemaid õigusnorme kohaldada isegi veel pooleli olevatele olukordadele. Esiteks võib reguleeritud valdkonna eripäradest tuleneda, et uued õigusnormid – eelkõige siis, kui see viib keerulise uue menetluseni või isegi põhjaliku süsteemivahetuseni, – hakkavad kehtima alles pärast nende jõustumist või alates teatud tähtajast tekkinud olukordade suhtes. (
22
) Teiseks võib õiguspärase ootuse kaitse põhimõte vajaduse korral nõuda varasemate õigusnormide kohaldamist minevikus tekkinud teatud olukordadele. (
23
)
B. Põhimõtete kohaldamine käesolevale juhtumile
34.
Direktiiv 2003/55 asendati 3. märtsil 2011 direktiiviga 2009/73, seega mõni päev pärast seda, kui komisjonile oli käesolevas asjas esitatud kontrollimiseks Tšehhi vabastusotsus.
35.
Vaidlust ei ole selle üle, et liikmesriigi asutuste vabastusotsusele esitatavate materiaalõiguslike nõuete ja selle vabastusotsuse komisjoni poolt kontrollimise osas ei esine direktiivi 2003/55 artiklis 22 ja direktiivi 2009/73 artiklis 36 sisulisi erinevusi ning äärmisel juhul esineb väiksemaid tähtsusetuid erinevusi sõnastuses. Vaieldakse üksnes küsimuse üle, kas komisjon pidi kõnealuse Tšehhi erandiotsuse kontrollimisel järgima varasemas või uues direktiivis sätestatud menetlusnorme. See on tähtis eelkõige komisjoni otsustuspädevuse seisukohast ja arvestades tähtaega, mille jooksul komisjon pidi otsuse tegema.
36.
Vastupidi Üldkohtu arvamusele (
24
) ei ole seejuures tegemist mitte niivõrd uute menetlusnormide tagasiulatuva jõu küsimusega, vaid pigem varasemate menetlusnormide edasise kehtivuse küsimusega. Tuleb välja selgitada, kas komisjon pidi direktiivi 2003/55 artikli 22 alusel algatatud haldusmenetluse just nimelt selle normi kohaselt lõpetama, kuigi vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal oli direktiiv 2003/55 juba kehtetuks tunnistatud ja sellele järgneva õigusaktina kehtis edaspidi direktiiv 2009/73.
37.
Kui võtta aluseks põhimõte, mida ma eespool (
25
) käsitlesin ja mille kohaselt kohaldatakse uusi menetlusnorme üldiselt nende jõustumise hetkel kõikide pooleli olevate vaidluste suhtes, siis toetab see kahtlemata komisjoni väidet, et ta pidi vaidlusaluse otsuse tegema uute menetlusnormide alusel.
38.
MGS‑i ja Tšehhi Vabariigi vastupidine arvamus, mida on vaidlustatud kohtuotsuses kinnitatud, ja mille kohaselt tuli käesoleval juhul võtta aluseks varasemad menetlusnormid, on seevastu õigustatud ainult siis, kui direktiivi 2003/55 edasine kehtivus on vajalik kas reguleeritud valdkonna eripärade (vt selle kohta allpool jaotis 1) või õiguspärase ootuse kaitse kohustuslike nõuete tõttu (vt selle kohta allpool jaotis 2).
39.
Vastasel juhul tuleb jääda põhimõtte juurde, et komisjoni otsus ei saa tugineda õiguslikule alusele, mis selle otsuse vastuvõtmise ajal enam ei kehtinud. (
26
)
1. Reguleeritava valdkonna selliste eripärade puudumine, mis õigustaksid erandi tegemist uute menetlusnormide kohese kohaldamise põhimõttest
40.
Üldkohus tugines vaidlustatud kohtuotsuses eeskätt reguleeritud valdkonna eripäradele, et põhjendada seda, et käesoleval juhul tuleb kohaldada veel direktiivi 2003/55 artiklit 22 ja mitte juba direktiivi 2009/73 artiklit 36. Järgnevalt käsitlen ma seetõttu küsimust, kas käesoleval juhul on sellised eripärad tegelikult olemas. Seejuures käsitlen ma kõigepealt Üldkohtu viidatud nn Salumi erandit (vt allpool alajaotis a), enne kui asun käsitlema MGS‑i esitatud ideed tähtaja reguleerimise kohta (vt allpool alajaotis b) ja võrdse kohtlemise põhimõtet, mille esitas argumendina Tšehhi valitsus (vt allpool alajaotis c).
a) Nn Salumi erand: Kas kolmanda gaasidirektiivi menetlus- ja materiaalõigusnormid moodustavad jagamatu terviku?
41.
Salumi kohtuotsusele tuginedes (
27
) märkis Üldkohus käesolevas kohtuasjas, et direktiivi 2009/73 artikliga 36 sisse viidud menetlus- ja materiaalõigusnormid moodustavad „jagamatu terviku”, mistõttu ei saa tunnustada kõnealuste normide kogumi „tagasiulatuvat jõudu”. (
28
)
42.
Selle seisukohaga on kahes mõttes rikutud õigusnormi.
43.
Esiteks tuleb meenutada, et seoses direktiivi 2009/73 artikli 36 kohaldamisega komisjonis pooleli olevale menetlusele, nagu seda on käesoleval juhul kõnealune Tšehhi Vabariigi erandiotsuse kontrollimine, ei saa mingil juhul rääkida „tagasiulatuvast jõust” selle tegelikus tähenduses. (
29
) Pigem oli tegemist üksnes uute õigusnormide kohese kohaldamisega pooleli olevale, varasemate õigusnormide alusel algatatud menetlusele, seega äärmisel juhul „ebaehtsa tagasiulatuva jõuga”.
44.
Teiseks tugineb Üldkohus Salumi kohtuotsuse väärale tõlgendusele. Sellest kohtuotsusest ei saa nimelt mingil juhul tuletada seda, et uus õigusakt tuleb jätta kohaldamata alati juba siis, kui see hakkab kehtima pooleli oleva haldusmenetluse ajal ja selles sisalduvad menetlus- ja materiaalõigusnormid moodustavad jagamatu terviku.
45.
Tegelikult on Salumi kohtuotsuses sisalduv tunnustatud erand uute õigusnormide kohesest kohaldamisest sõnastatud tunduvalt kitsamalt. See puudutas põhjaliku süsteemivahetuse erijuhtumit, mille puhul asendati liikmesriikide eri laadi õigusaktid ühenduse ühtse süsteemiga, kusjuures ühenduse õigusakt sisaldab nii uusi menetlus- kui ka materiaalõigusnorme, mis moodustavad jagamatu terviku – „õigusnormide kogumi” – ja mida ei saa nende ajalise mõju seisukohalt kaaluda teistest eraldi. (
30
)
46.
Sellist põhjalikku süsteemivahetust üleminekul teiselt gaasidirektiivilt kolmandale gaasidirektiivile ei toimunud. Pigem on direktiivi 2009/73 puhul tegemist maagaasi siseturgu käsitlevate ühiste õigusnormide juba olemasoleva süsteemi edasiarendamisega. Seda, et nn Salumi erand ei kehti sellisel juhul, kui tegemist on varem kehtinud ühenduse õigusaktide ülevõtmisega liidu uue õigusaktiga koos teatud muudatustega, on Euroopa Kohus juba otsustanud. (
31
)
47.
Käesoleval juhul lisandub asjaolu, et direktiivi 2009/73 artiklis 36 muudeti mõnes punktis üksnes komisjoni poolt järgitavat menetlust, seevastu jäid materiaalõigusnormid võrreldes direktiivi 2003/55 artikliga 22 sisuliselt samaks. Ka see räägib eelduse vastu, et tegemist oli põhjaliku süsteemivahetusega, nagu see oli Salumi kohtuasjas.
48.
Muu hulgas ei ütle asjaolu, et menetlusnorme on mõnes punktis – võimalik, et isegi oluliselt – muudetud, iseenesest midagi selle kohta, kas direktiivi 2009/73 artiklis 36 on menetlus- ja materiaalõiguse normid üksteisega nii lahutamatult seotud, et need moodustavad samamoodi nagu Salumi kohtuasjas jagamatu terviku.
49.
Lõppude lõpuks tuleb arvestada, et vaidlustatud kohtuotsuses on esitatud üksnes väide menetlus- ja materiaalõiguse normide jagamatuse kohta, ilma et Üldkohus esitaks selle kohta mingeid konkreetseid pidepunkte. Selle asemel kirjeldab Üldkohus menetluse mõningaid muudatusi, mis kehtestati küll kahtlemata direktiiviga 2009/73 ja millel võib kahtlemata olla ka teatud tähtsus, (
32
) kuid need ei ole käesoleva juhtumi seisukohalt olulised. (
33
)
50.
Seega tugines Üldkohus käesoleval juhul vääralt nn Salumi erandile, et põhjendada seda, et direktiivi 2009/73 artiklit 36 ei saa kohaldada ja selle asemel oleks tulnud endiselt kohaldada direktiivi 2003/55 artiklit 22.
b) Menetluse algatamisest sõltuva tähtaja puudumine
51.
Direktiiv 2009/73 ei sisalda mingeid üleminekusätteid pooleli olevate menetluste kohta. Selliste sätete puudumise tõttu ei saa direktiivilt 2003/55 direktiivile 2009/73 ülemineku puhul eeldada tähtaja kindlaksmääramist nii, et kõikidele enne 3. märtsi 2011 algatatud menetlustele tuleb kohaldada veel üksnes varasemat õiguskorda.
52.
Liidu õigus ei tunne ka üldist õiguspõhimõtet, mille kohaselt tuleks juhtumi üle alati otsustada menetluse algatamise ajal kehtivate menetlusnormide alusel. Vastupidi, nagu juba eespool mainitud, kohaldatakse uusi menetlusnorme üldiselt nende jõustumise hetkel kõikide pooleli olevate vaidluste suhtes. (
34
) Nii on näiteks ka Euroopa Kohus ise toiminud pärast menetlusnormide muudatuste jõustumist. (
35
)
53.
Euroopa Kohus on küll seoses keskkonnamõju hindamist käsitlevate liidu õigusnormidega otsustanud, et neid tuleb kohaldada ainult sellistele projektidele, mille ametlik loataotlus esitati pärast asjaomases liikmesriigis direktiivi ülevõtmise tähtaega. (
36
)
54.
Sellisest tähtaja kehtestamisest on Euroopa Kohus lähtunud siiski ainult niivõrd, kuivõrd tegemist oli materiaalõiguse küsimusega selle kohta, kas projektide keskkonnamõju hindamise kohustus on üldse olemas. Seevastu tuleb liidu õigusnormide spetsiifilisi muudatusi keskkonnamõju kontrollimise menetluse kohta kohaldada kohe ka juba pooleli olevates menetlustes. (
37
)
55.
Muu hulgas tuleneb kõne all olev tähtaja kehtestamine keskkonnamõju hindamisel suurel määral asjaomaste menetluste keerukusest. (
38
) Ka seetõttu ei saa seda ilma pikemata kohaldada muude valdkondade suhtes, mis ei ole nii keerukad.
56.
Kui kanda see üle käesolevale juhtumile, siis tuleb rõhutada, et direktiivi 2009/73 artikkel 36 ei põhjustanud põhjalikku süsteemivahetust, vaid üksnes komisjoni poolt kohaldatavate menetlusnormide spetsiifilisi muudatusi. Need muudatused ei tinginud näiteks lisakoormust ega viivitust liikmesriigi asutuste vabastusotsuste kontrollimisel, vaid need aitasid vastupidi kaasa menetluse tõhusale läbiviimisele. Seda seetõttu, et komisjon ei ole nüüd enam kohustatud enne lõpliku otsuse tegemist menetluses nõudma, et asjaomane liikmesriik muudaks vabastusotsust või võtaks selle tagasi (nii on see aga sätestatud veel direktiivi 2003/55 artikli 22 lõike 4 kolmandas lõigus). Direktiivi 2009/73 artiklis 36 on sellest vaheetapist loobutud, mis võimaldab menetlust tõhustada.
57.
Neil asjaoludel oleks direktiivi 2009/73 artikli 36 kohene kohaldamine kõnealusele komisjoni haldusmenetlusele põhjendatud isegi siis, kui käesoleval juhul soovitaks eeskuju võtta keskkonnamõju hindamist käsitlevast kohtupraktikast.
58.
Ma ei jaga Tšehhi valitsuse muret, et haldusmenetlus võiks nagu rong rööbastelt libiseda, kui minna poolel teel direktiivi 2003/55 artiklilt 22 üle direktiivi 2009/73 artiklile 36 kui uuele õiguslikule alusele. Seda seetõttu, et sellega, et komisjon võttis kohe aluseks uued menetlusnormid, jõudis rong oma plaanipärasesse sihtkohta, kuigi sõiduplaan reisi ajal vähesel määral muutus. Sõidu jätkamine mööda direktiiviga 2003/55 ette nähtud teed oleks minu arvates menetluse seevastu rööbastest välja viinud.
c) Võrdse kohtlemise põhimõte
59.
Järgnevalt esitab Tšehhi valitsus argumendina „võrdse kohtlemise ja õigluse põhimõtted”. Tema arvates viiks see põhjendamatu ebavõrdse kohtlemiseni, kui anda komisjonile kaalutlusõigus vabalt valida kohaldatavaid õigusnorme ja valik sõltuks – üheaegselt algatatud haldusmenetluste korral – ainult sellest, millisel ajal teeb nimetatud institutsioon otsuse.
60.
See väide tuleb samuti tagasi lükata.
61.
Komisjonil ei ole kaalutlusõigust selles osas, millisel ajal ta teeb otsuse selle kohta, kas siseriiklik vabastusotsus on kooskõlas maagaasi siseturgu käsitlevate õigusnormidega. Vastavalt hea halduse põhimõttele (vt ka põhiõiguste harta artikkel 41) peab komisjon pigem käsitlema iga juhtumit hoolikalt, erapooletult ja kiiresti.
62.
Asjaolu, et komisjon otsustas võib-olla teatud siseriiklike vabastusotsuste kooskõla üle enne 3. märtsi 2011 ja seega varasemate õigusnormide alusel, seevastu teiste siseriiklike vabastusotsuste kooskõla üle aga alles pärast seda kuupäeva ja seega uute õigusnormide kehtivuse ajal, ei kujuta iseenesest võrdse kohtlemise põhimõtte ega üldiste õiglust puudutavate kaalutluste rikkumist. Pigem on direktiivi 2009/73 kehtima hakkamise kuupäeva tõttu, milleks seadusandja määras 3. märtsi 2011, olemas objektiivne eristamiskriteerium.
63.
Ainult juhul, kui peaks ilmnema, et komisjon on teatud menetluste läbiviimisel, mis puudutavad siseriiklike vabastusotsuste kontrollimist, oma lõplike otsuste tegemisel meelevaldselt menetlusega osaliselt viivitanud ja osaliselt menetlust kiirendanud, et teha otsused osaliselt enne ja osaliselt pärast direktiivi 2009/73 kehtima hakkamist, saaks juttu olla hea halduse ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumisest ning lõppkokkuvõttes kaalutlusõiguse kuritarvitamisest. (
39
) Selle kohta puuduvad aga käesolevas kohtuasjas pidepunktid. Vastupidi, Üldkohtu sedastustest ilmneb, et haldusmenetlus oli algatatud alles mõni päev enne seda, kui seoses üleminekuga direktiivile 2009/73 muutus 3. märtsil 2011 õiguslik olukord.
2. Õiguspärane ootuse puudumine varasemate õigusnormide edasise kehtivuse suhtes
64.
Lõpuks tuleb veel arutleda selle üle, kas õiguspärase ootuse kaitse kohustuslike nõuete tõttu oli käesoleval juhul vajalik direktiivi 2003/55 edasine kehtivus.
65.
Sellistele nõuetele tugines Euroopa Kohtu apellatsioonimenetluses eelkõige MGS, aga ka Tšehhi valitsus.
66.
Nende argumendid põhinevad siiski ebaõigel eeldusel, et alates Tšehhi ametiasutuste erandiotsuse vastuvõtmisest on tegemist lõpetatud olukorraga, mida ei või enam hiljem vastu võetud uute õigusnormidega nagu direktiivi 2009/73 artikkel 36 kahtluse alla seada.
67.
Nagu Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, ei saa õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte kohaldamisala laiendada selleni, et see hakkab üldiselt takistama uue õigusnormi kohaldamist varasema õigusnormi kehtivusajal tekkinud olukorra tulevastele tagajärgedele. (
40
)
68.
See kehtib seda enam sellises menetluslikus kontekstis nagu käesoleval juhul kõne all olev olukord. Seda seetõttu, et direktiivi 2003/55 artiklis 22 ette nähtud menetluse puhul, millega vabastatakse maagaasi siseturgu käsitlevate õigusnormide järgimisest, on samamoodi nagu ka sellele järgneva regulatsiooni puhul direktiivi 2009/73 artiklis 36 tegemist ühtse menetlusega, olgugi et see menetlus toimub kahes etapis, millest üks viiakse läbi liikmesriigi tasandil ja teine liidu tasandil.
69.
Sellise ühtse menetluse olemasolust on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses küll õigesti lähtunud, (
41
) tegemata sellest siiski vajalikke järeldusi Üldkohtus pooleli oleva kohtuvaidluse jaoks.
70.
Üldkohus oleks pidanud ühtse – kahest etapist koosneva – menetluse olemasolust õigesti järeldama, et pelgalt liikmesriigi ametiasutuste tehtud vabastusotsuse alusel ei saa kunagi esineda mingeid lõplikult väljakujunenud õiguslikke olukordi. (
42
) Seda seetõttu, et esiteks lõpetati Tšehhi erandiotsuse tegemisega üksnes esimene etapp ühtse haldusmenetluse kahest etapist. Teiseks on direktiividega 2003/55 ja 2009/73 reguleeritud vabastuse andmise kord erinevalt teistest menetlusliikidest – näiteks MGS‑i poolt argumendina esitatud riiklikest hankemenetlustest (
43
) – rajatud just nimelt sellele, et esimeses etapis tehtud otsust saab teise etapi raames uuesti kahtluse alla seada.
71.
Võib küll olla, et liikmesriigi asutuse vabastusotsus on esialgu kohaldatav, kuni komisjon on teinud otsuse selle kooskõla kohta maagaasi siseturgu käsitlevate õigusnormidega. Mitte kellelgi ei ole aga kuni komisjoni menetluses tehtud lõpliku otsuseni õigust õiguspärasele ootusele liikmesriigi asutuse poolt tehtud erandi püsima jäämise suhtes. (
44
)
72.
Tuleb möönda, nagu rõhutab MGS, et võib siiski juhtuda, et komisjon ei nõua konkreetsel juhul, et liikmesriigi asutused muudaksid vabastusotsust või võtaksid selle tagasi. Seejuures on siiski tegemist äärmisel juhul võimalusega, millele asjaomased ettevõtjad ei või mingil juhul lootma jääda. Pigem peavad nad arvestama sellega, et komisjon nõuab veel asjaomase vabastusotsuse muutmist või isegi selle tagasivõtmist, ja seda nimelt direktiivi 2003/55 alusel samamoodi nagu direktiivi 2009/73 kohaldamisalas.
73.
Neil asjaoludel puuduvad õiguspärase ootuse kaitse kohustuslikud nõuded, mis keelaksid direktiivi 2009/73 sätete kohaldamist käesolevale olukorrale.
C. Kokkuvõte
74.
Kokkuvõttes mõistis Üldkohus seega vääralt liidu õiguse üldpõhimõtteid õigusnormide ajalise kohaldamise kohta. Seega on vaidlustatud kohtuotsuses rikutud õigusnormi, mis viib Üldkohtu otsuse tühistamiseni (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu esimene lause).
D. Täiendavad märkused tähtajaga seotud küsimuse kohta
75.
Euroopa Kohtus toimunud menetluses väitis MGS, et komisjonil puudub pädevus vaidlustatud otsusega sarnase otsuse tegemiseks, kuna ta ületas tema käsutuses oleva tähtaja.
76.
See argument põhineb eeldusel, et käesolevas menetluses oleks tulnud aluseks võtta direktiivi 2003/55 kohane varasem õiguslik olukord. Nagu siiski eespool märgitud, kehtib käesoleval juhul otsuse tegemise suhtes juba uus õiguslik olukord vastavalt direktiivile 2009/73 ja selles sätestatud tähtaegu on komisjon vaieldamatult täielikult järginud. Seega ei leia MGS‑i argument, et vaidlusalune otsus tehti väljaspool kehtivat tähtaega, kinnitust.
77.
Aga isegi siis, kui tahetakse eeldada, et käesoleval juhul kehtib endiselt varasem õiguslik olukord vastavalt direktiivile 2003/55, ei ole mingil juhul vaja tingimata lähtuda komisjoni otsustamispädevuse äralangemisest tähtaja möödumise tõttu. Liidu õigus tunneb küll tõepoolest üksikuid valdkondi, kus komisjoni vaikimist koos teatud tähtaja möödumisega tõlgendatakse nõusolekuna ja eitatakse komisjoni sekkumisõigust. (
45
) Selliseid juhtumeid esineb siiski harva ja need põhinevad üldjuhul liidu seadusandja selgel eeskirjal, (
46
) mis aga puudub direktiivis 2003/55 samamoodi nagu direktiivis 2009/73.
78.
Nn giljotiini efektist, mille kohaselt puuduks komisjonil tähtaja lõppedes volitus otsuse tegemiseks, ei ole seetõttu käesoleval juhul tingimata vaja lähtuda. (
47
) Siiski võib olukord, kus komisjon ületab tähtaega direktiivi 2003/55 artikli 22 või direktiivi 2009/73 artikli 36 raames juhul, kui selleks ei ole tõsist põhjust, tuua kaasa liidu lepinguvälise vastutuse, kui on täidetud ELTL artikli 340 teises lõigus sätestatud tingimused.
VI. Vaidlustatud kohtuotsuse tühistamine ja tagasi suunamine Üldkohtusse
79.
Kui Euroopa Kohus tühistab Üldkohtu otsuse, võib ta ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teine lause, esimene alternatiiv).
80.
Käesoleval juhul on võimalik lahendada kohtuvaidlus osaliselt.
81.
Nagu eespool märgitud, eksis Üldkohus, kui ta eeldas, et käesoleva juhtumi suhtes on kohaldatav direktiiv 2003/55. Tegelikult tugines komisjon vaidlusaluses otsuses õigesti täielikult direktiivile 2009/73. Seega on esimene väide, millele MGS Üldkohtule esitatud tühistamishagis tugines, põhjendamatu. Selles mõttes võib Euroopa Kohus teha asja suhtes lõpliku otsuse.
82.
Mis puudutab seevastu teist ja eriti kolmandat väidet, millele MGS oma tühistamishagis lisaks tugines, siis neid Üldkohus oma vaidlustatud kohtuotsuses ei käsitlenud. Dokumendid, mille pooled esimeses kohtuastmes esitasid, sisaldavad küll sellekohaseid märkusi. Sellele vaatamata kahtlen ma, kas Euroopa Kohus on ainult selle alusel piisavalt informeeritud, et teha lõplik otsus Üldkohtule esitatud tühistamishagi saatuse kohta.
83.
Neil asjaoludel näib olevat otstarbekas suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et see teeks otsuse MGS‑i esitatud teise ja kolmanda väite kohta (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teine lause, teine alternatiiv).
VII. Kohtukulud
84.
Kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus suunab kohtuasja – nagu ma teen käesoleval juhul ettepaneku – tagasi Üldkohtusse, siis otsustatakse kohtukulude jaotamine edaspidi (a contrario kodukorra artikli 184 lõikest 2).
VIII. Ettepanek
85.
Tuginedes eelnevatele kaalutlustele, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas Globula vs. komisjon (T‑465/11, EU:T:2013:406).
2.
Suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et see teeks otsuse Euroopa Komisjoni 27. juuni 2011. aasta otsuse K(2011) 4509 peale esitatud tühistamishagi teise ja kolmanda väite kohta.
3.
Kohtukulude jaotamine otsustatakse edaspidi.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiiv 2003/55/EÜ maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 176, lk 57; ELT eriväljaanne 12/02, lk 230).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiiv 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT L 211, lk 94).
(
4
)	Kohtuotsus Globula vs. komisjon (T‑465/11, EU:T:2013:406), edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus” või „Üldkohtu otsus”.
(
5
)	Vt selle kohta direktiivi 2009/73 artikkel 53 ja artikli 54 lõige 1.
(
6
)	Direktiivi 2003/55 artiklid 18 ja 19 või direktiivi 2009/73 artiklid 32 ja 33.
(
7
)	Direktiivi 2003/55 artikli 19 lõike 1 teine lause või direktiivi 2009/73 artikli 33 lõike 1 teine lause.
(
8
)	Direktiivi 2003/55 artikli 22 lõige 1 või direktiivi 2009/73 artikli 36 lõige 1. Mõlema sätte saksakeelses versioonis esinevat erinevust sõnastuste vahel „große neue Erdgasinfrastrukturen” („maagaasi uus oluline infrastruktuur”) (direktiivi 2009/73 artikli 22 lõige 1) ja „größere neue Erdgasinfrastrukturen” („tähtsamad uued gaasi infrastruktuurid”) (direktiivi 2003/55 artikli 36 lõige 1) ei esine enamikes keeleversioonides, eelkõige prantsus‑ja ingliskeelses versioonis.
(
9
)	Direktiivi 2003/55 artikli 22 lõike 4 esimene ja teine lõik või direktiivi 2009/73 artikli 36 lõige 8.
(
10
)	Direktiivi 2003/55 artikli 22 lõike 4 kolmas ja neljas lõik või direktiivi 2009/73 artikli 36 lõige 9.
(
11
)	Äriühingu esitatud andmete kohaselt on äriühing Globula a.s. alates 5. augustist 2013 ümber nimetatud äriühinguks Moravia Gas Storage a.s. (MGS). Edaspidi räägin ma lihtsustamise eesmärgil üksnes MGS‑ist.
(
12
)	Edaspidi „ministeerium”.
(
13
)	Tollal oli MGS‑i ärinimi veel Globula.
(
14
)	MGS‑i teine väide põhineb õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisel ning kolmas ilmselgel hindamisveal asjaolude hindamisel.
(
15
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 24–39.
(
16
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 36 koosmõjus punktiga 25.
(
17
)	Esimene neist sätetest määratleb õigusakte, mida liidu pädevuse teostamisel võtavad vastu institutsioonid ning kirjeldab mh, mida kujutab endast direktiiv. Teine säte sisaldab eeskirju seadusandlike aktide vormistamise, avaldamise ja jõustumise kohta.
(
18
)	Kohtuotsused Meridionale Industria Salumi jt (212/80‑217/80, EU:C:1981:270, punkt 9), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, punkt 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, punkt 31) ja komisjon vs. Hispaania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 45); vt ka minu ettepanek kohtuasjas Gruber (C‑570/13, EU:C:2014:2374, punkt 17).
(
19
)	Kohtuotsused Meridionale Industria Salumi jt (212/80–217/80, EU:C:1981:270, punkt 9), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, punkt 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, punkt 31) ja Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, punkt 24).
(
20
)	Kohtuotsused Brock (68/69, EU:C:1970:24, punkt 6), Licata vs. WSA (270/84, EU:C:1986:304, punkt 31), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, punkt 50), Monsanto Technology (C‑428/08, EU:C:2010:402, punkt 66) ja Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, punkt 25).
(
21
)	Kohtuotsus Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 22).
(
22
)	Vt selle kohta kohtuotsused Meridionale Industria Salumi jt (212/80–217/80, EU:C:1981:270, punktid 11 ja 12) ja Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punktid 25 ja 26).
(
23
)	Selle kohta kohtuotsused Meridionale Industria Salumi jt (212/80–217/80, EU:C:1981:270, punktid 10 ja 14), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, punkt 49) ja Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, punkt 24).
(
24
)	Üldkohtu käsitust selgitatakse eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36.
(
25
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 28.
(
26
)	Kohtumäärus Cantiere navale De Poli vs. komisjon (C‑167/11 P, EU:C:2012:164, punkt 53); vt ka kohtuotsused ArcelorMittal Luxembourg vs. komisjon ja komisjon vs. ArcelorMittal Luxembourg jt (C‑201/09 P ja C‑216/09 P, EU:C:2011:190, punkt 75) ja ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, punkt 88).
(
27
)	Kohtuotsus Meridionale Industria Salumi jt (212/80–217/80, EU:C:1981:270).
(
28
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 36 koosmõjus punktiga 25.
(
29
)	Vt selle kohta veel kord eespool käesoleva ettepaneku punkt 36.
(
30
)	Kohtuotsused Meridionale Industria Salumi jt (212/80–217/80, EU:C:1981:270, punktid 11 ja 12) ja Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, punkt 32).
(
31
)	Kohtuotsus Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, eelkõige punkt 33).
(
32
)	Vt selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktid 28–34.
(
33
)	Eriti üllatav on see Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) pädevuse puhul, mille kasutamine ei ole käesoleval juhul üldse kõne all. Seda seetõttu, et nagu Üldkohus ise möönab, ei puuduta käesolev kohtuasi mitme liikmesriigi territooriumil asuvat infrastruktuuri (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 34).
(
34
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 28.
(
35
)	EÜ artiklis 68 sätestatud liikmesriigi kohtute eelotsusetaotluse esitamise õiguse piirangu äralangemise kohta pooleli olevas eelotsusemenetluses vt kohtuotsus Weryński (C‑283/09, EU:C:2011:85, punktid 27–32); 2012. aasta kodukorra kohaldamise kohta enne selle jõustumist algatatud kohtuasjadele vt kohtuotsus komisjon vs. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, punkt 123).
(
36
)	Kohtuotsused komisjon vs. Saksamaa (C‑431/92, EU:C:1995:260, punktid 29 ja 32), Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, punkt 23), Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 94) ja Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 25).
(
37
)	Selle kohta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punktid 27–30).
(
38
)	Kohtuotsused Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, punkt 24), Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 95) ja Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 26).
(
39
)	Selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punkt 89).
(
40
)	Kohtuotsused Tomadini (84/78, EU:C:1979:129, punkt 21), komisjon vs. Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, punkt 43) ja Stadt Papenburg (C‑226/08, EU:C:2010:10, punkt 46).
(
41
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 32.
(
42
)	Vt selle kohta veel kord kohtuotsus Gemeinde Altrip jt (C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 22).
(
43
)	MGS tugineb seoses sellega kohtuotsusele komisjon vs. Prantsusmaa (C‑337/98, EU:C:2000:543, punktid 35–42).
(
44
)	Selle kohta kohtuotsused Centre d’exportation du livre français (C‑199/06, EU:C:2008:79, punktid 66 ja 67) ja komisjon vs. Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, punkt 53), mis puudutavad sarnaseid probleeme riigiabi valdkonnas.
(
45
)	Mõne näitena liidu õigusnormide kohta, kus institutsiooni vaikimist tõlgendatakse nõusolekuna või tagasilükkamisena vt minu ettepanek kohtuasjas Housieaux (C‑186/04, EU:C:2005:70, punkt 35).
(
46
)	Harva esinev erandjuhtum, kus Euroopa Kohus järeldas pelgalt komisjoni poolt tähtaja ületamisest komisjoni otsustuspädevuse äralangemist, on seotud ühtekuuluvusfondiga (kohtuotsused Hispaania vs. komisjon, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, punkt 103, ja Hispaania vs. komisjon, C‑429/13 P, EU:C:2014:2310, punkt 34). Sama kehtib kasvuhoonegaaside saastekvootide riiklike jaotuskavade kontrollimise kohta liidu kliimakaitsepoliitika raames (kohtuotsus komisjon vs. Läti Vabariik, C‑267/11 P, EU:C:2013:624, punktid 46 ja 58).
(
47
)	Ainult muu hulgas olgu märgitud, et ka direktiivi 2009/73 artikkel 36 ei sisalda sellekohast eeskirja. Pigem saab nimetatud artikli lõike 9 teisest lõigust a contrario järeldada, et juhul, kui komisjon jätab tähtaja järgimata, ei sanktsioneerita seda ka edaspidi otsustamispädevuse äralangemisega.