62005CC0191_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi attiecas uz jautājumu, vai un kādos apstākļos dalībvalsts drīkst samazināt īpašu aizsargājamo teritoriju Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (turpmāk tekstā – “Putnu aizsardzības direktīva”) (2) izpratnē. Minētajā direktīvā nav ietverti nekādi noteikumi attiecībā uz šo jautājumu, kuram, ņemot vērā aizsargājamo teritoriju lielo skaitu (3), ir aizvien lielāka praktiskā nozīme.
II – Atbilstošās tiesību normas
2. Putnu aizsardzības direktīvas 4. pantā ietverti noteikumi par to, kādas teritorijas dalībvalstīm ir jānosaka kā īpašas aizsargājamās teritorijas (turpmāk tekstā – “ĪAT”) putniem.
“1. Sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos savā izplatības areālā.
Šim nolūkam jāapzina:
a) sugas, kurām draud izzušana;
b) sugas, kuras ir jūtīgas pret dažām izmaiņām savās dzīvotnēs;
c) sugas, kuras savas skaitliski mazās populācijas vai ierobežotās vietējās izplatības dēļ uzskatāmas par retām sugām;
d) citas sugas, kuras īpaši jāsaudzē to dzīvotņu īpatnību dēļ.
Veicot novērtēšanu, par pamatu ņem populācijas attīstības tendences un svārstības.
Kā īpašas aizsargājamās teritorijas šo sugu aizsardzībai dalībvalstis pirmām kārtām nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, ņemot vērā aizsardzības prasības ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva.”
III – Faktiskie apstākļi, līdzšinējais process un prasījumi
3. Ar 1999. gada 23. septembra dekrētu–likumu Nr. 384‑B/99 Portugāle noteica “Moura, Mourão, Barrancos” teritorijas par ĪAT. Šajās teritorijās tika dots patvērums stepes putniem. Tipiskie stepes putni ir lielā sīga ( Otis tarda ), mazā sīga ( Tetrax tetrax ) vai arī lielacis ( Burhinus oedicnimus ). Saskaņā ar 1997. gada decembrī Portugāles valdības Komisijai iesniegto standarta veidlapu šajā ĪAT ir sastopami arī putni, kuri pēc Komisijas uzskatiem nav pieskaitāmi stepes putniem, piemēram, 20–40 pastāvīgi dzīvojoši ūpju pāri ( Bubo bubo ), 1–5 ligzdojoši maitu liju pāri ( Aegypius monachus ) un 15–30 ligzdojoši pundurērgļu pāri ( Hieraaetus pennatus ). ĪAT pārziemo līdz pat 10 000 pelēko dzērvju ( Grus grus ), šajā reģionā ir sastopama arī kalnu lija ( Gyps fulvus ).
4. Komisija neapstrīdēti Portugālei pārmet, ka tā ar 2002. gada 20. maija dekrētu–likumu Nr. 141/2002 ir samazinājusi ĪAT gandrīz par 3000 hektāriem. No dekrēta–likuma pamatojuma izriet, ka [no ĪAT] tika izslēgtas tādas teritorijas, kuras, ņemot vērā to izmantošanu, nav stepes putniem nozīmīgas dzīvotnes. Tomēr vēl viens Portugāles valsts iestāžu dokuments, ko iesniedza Komisija, proti, lēmums veikt zinātnisku pētījumu par ĪAT demarkāciju (4), pierāda, ka nav zināmi nekādi iemesli, lai samazinātu ĪAT.
5. Komisija 2003. gada 17. oktobrī nosūtīja Portugālei brīdinājuma vēstuli ar lūgumu sniegt paskaidrojumus. Pēc atbildes saņemšanas 2004. gada 9. jūlijā Komisija nosūtīja [Portugāles valdībai] argumentētu atzinumu. Portugāle, atbildot uz šo atzinumu, paziņoja, ka tā veiks zinātniskus pētījumus par ĪAT demarkāciju.
6. Atbildot uz to, Komisija 2005. gada 28. aprīlī iesniedza Tiesā prasību ar lūgumu
1) atzīt, ka, izmainot īpašās aizsargājamās teritorijas “Moura, Mourão, Barrancos” demarkāciju un šī fakta dēļ izslēdzot teritorijas, kas dod patvērumu savvaļas putnu sugām, kuru aizsardzībai minētā ĪAT tika noteikta, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 4. panta 1. punkta;
2) piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
7. Portugāles valdība lūdza Tiesu vienīgi atlikt šīs lietas izskatīšanu līdz 2005. gada septembra beigām, lai tai būtu iespējams iesniegt jaunu, zinātniski pamatotu ĪAT “Moura, Mourão, Barrancos” demarkāciju.
IV – Vērtējums
8. Lai gan Portugāles valdība nelūdz Tiesai noraidīt šo prasību un arī saturiski neiebilst pret to, tomēr Komisijai, lai spriedums būtu tai labvēlīgs, šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ir stingri jāpamato.
9. Komisija uzskata, ka ar ĪAT samazināšanu ir pārkāpts Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkts. Saskaņā ar šo punktu dalībvalstīm ir pienākums Direktīvas I pielikumā minēto putnu sugu aizsardzībai vispiemērotākos reģionus noteikt par īpašām aizsargājamām teritorijām. ĪAT samazināšana nav paredzēta ne [direktīvas] 4. panta 1. punktā ne arī citos Putnu aizsardzības direktīvas punktos (5) .
10. Tiesa līdz šim teritoriju samazināšanu – pārsvarā saistībā ar ĪAT stāvokļa pasliktināšanu kādu projektu rezultātā – ir uzskatījusi par iespējamu Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpumu (6) . Šie noteikumi uzliek dalībvalstīm pienākumu izvairīties no aizsargājamu putnu dzīvotņu stāvokļa pasliktināšanas ĪAT. Pašlaik kādas noteiktas ĪAT gadījumā būtu jāpiemēro Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (7) (Dzīvotņu direktīva) 6. panta 2.–4. punkta aizsardzības noteikumi (8) . Taču Komisija izskatāmajā lietā neapgalvo, ka ĪAT “Moura, Mourão, Barrancos” būtu notikusi stāvokļa pasliktināšana. Tādēļ arī nevar konstatēt Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta pārkāpumu.
11. Pēc Komisijas domām, ĪAT samazināšana varētu būt Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta teritoriju noteikšanas pienākuma pārkāpums. Kā priekšnoteikums tam kalpo, ka izslēgtās teritorijas pieder pie vispiemērotākajām teritorijām, lai aizsargātu direktīvas I pielikumā minētās sugas. Tad šīm teritorijām būtu jābūt ĪAT sastāvdaļai.
12. Tādēļ būtu jāpārbauda, vai izslēgtās teritorijas ir jānosaka [kā aizsargājamās teritorijas]. Lai gan atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai dalībvalstīm, izvēloties ĪAT, ir zināma rīcības brīvība, tām šo teritoriju noteikšana un demarkācija ir jāveic tikai un vienīgi saskaņā ar direktīvā noteiktajiem ornitoloģijas kritērijiem (9) . Tas, vai šie kritēriji ir izpildīti, prasībā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi principā ir jāpierāda Komisijai (10) . Izskatāmajā lietā Komisija neko nav bildusi par attiecīgajām teritorijām un tādēļ arī nav pierādījusi, ka šīs teritorijas būtu jānosaka kā ĪAT (11) .
13. Taču no tā neizriet, ka prasība būtu jānoraida. Noteikto teritoriju samazināšanas gadījumā izņēmuma kārtā pierādījumu pienākums ir otrai pusei. Gadījumā, ja dalībvalsts nevar pierādīt, ka attiecīgās teritorijas noteiktas par ĪAT pārpratuma dēļ (12), tad ar šo lēmumu tā ir atzinusi, ka šī teritorija ir vispiemērotākā dzīvesvieta Direktīvas I pielikumā minētajām sugām (13) . Ja dalībvalsts tagad vēlas mainīt šo lēmumu, tad tai ir jāpierāda, kādēļ attiecīgā teritorija pilnībā vai daļēji nav vispiemērotākā.
14. Šādai pierādīšanai nepietiek vienkārši ar izklāstu, ka attiecīgo teritoriju samazināšanas brīdī tās vairs nebija vispiemērotākās. Daudz lielākā mērā ir jāpierāda, ka jau teritorijas noteikšanas brīdī, galu galā pat sākotnējā pienākuma brīdī, nosakot teritorijas (14), šie reģioni vairs nebija vispiemērotākie. Citādi dalībvalstis nesodītas varētu nepildīt savu pienākumu saglabāt attiecīgās teritorijas tādā stāvoklī, lai tās arī turpmāk būtu vispiemērotākās putnu aizsardzībai (15) . Tikai tad, ja dalībvalstis var pierādīt, ka pa šo laiku notikusī [teritorijas] stāvokļa pasliktināšanās balstās uz objektīviem, no tās neatkarīgiem iemesliem, tādiem kā, piemēram, vulkāna izvirdums, ĪAT samazināšana ir attaisnojama.
15. Portugāles valdība nav sniegusi nevienu no šiem pierādījumiem. Tā tikai vairākas reizes paziņoja, ka veiks vēl vienu pētījumu, lai ar zinātnisku pamatojumu varētu vēlreiz pārstrādāt ĪAT demarkāciju. Paziņojums par kāda pētījuma veikšanu nav pietiekams pierādījums.
16. Tā kā Portugāle līdz ar to nav pierādījusi, ka ĪAT samazināšana bija zinātniski pamatota, Komisijas prasība ir pamatota.
V – Par tiesāšanās izdevumiem
17. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā spriedums ir labvēlīgs Komisijai, tad tiesāšanās izdevumus sedz Portugāles Republika.
VI – Secinājumi
18. Tādēļ es iesaku Tiesai spriest šādi:
1) Portugāles Republika, samazinot īpašo aizsargājamo teritoriju “Moura, Mourão, Barrancos”, nav pildījusi savus pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 4. panta 1. punkts;
2) Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  –	OV L 103, 1. lpp.
(3)  –	Komisijas Natura Barometer, 2005. gada jūnija redakcija, europa.eu.int/comm/environment/nature/nature_conservation/useful_info/barometer/barometer.htm, ietver 4212 reģionus, kas ir 8,37 % no Kopienas kopējās teritorijas.
(4)  –	Prasības IV pielikums.
(5)  –	Tiesa savā 2003. gada 6. marta spriedumā lietā C‑240/00 Komisija/Somija ( Recueil, I‑2187. lpp., 19. punkts) pat pieprasa, lai teritoriju demarkācija būtu galīgs process un nedrīkstētu pastāvēt iespēja šo lēmumu mainīt.
(6)  –	1991. gada 28. februāra spriedums lietā C‑57/89 Komisija/Vācija ( Leybucht ) ( Recueil, I‑883. lpp., 20. punkts) un 1993. gada 2. augusta spriedums lietā C‑355/90 Komisija/Spānija ( Santoña‑Sümpfe ) ( Recueil, I‑4221. lpp., 35. punkts).
(7)  –	OV L 206, 7. lpp.
(8)  –	Skat. Dzīvotņu direktīvas 7. pantu un 2000. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑374/98 Komisija/Francija ( Basses Corbières ) ( Recueil, I‑10799. lpp., 44. un turpmākie punkti).
(9)  –	Spriedums lietā Santoña‑Sümpfe
(minēts 6. zemsvītras piezīmē, 26. punkts), 1996. gada 11. jūlija spriedums lietā C‑44/95 Royal Society for the Protection of Birds
( Lappel Bank ) ( Recueil, I‑3805. lpp., 26. punkts) un 1998. gada 19. maija spriedums lietā C‑3/96 Komisija/Nīderlande ( IBA‑Liste 1989 ) ( Recueil, I‑3031. lpp., 60. un turpmākie punkti).
(10)  –	1999. gada 18. marta spriedums lietā C‑166/97 Komisija/Francija ( Seinemündung ) ( Recueil, I‑1719. lpp., 40. punkts).
(11)  –	Attiecībā uz šāda veida pierādījumiem skat. spriedumu lietā Santoña‑Sümpfe
(minēts 6. zemsvītras piezīmē, 29. punkts) vai manus 2005. gada 27. oktobra secinājumus lietā C‑209/04 Komisija/Austrija ( Lauteracher Ried ) (Krājums, I‑2755. lpp., 23. punkts).
(12)  –	Skat. 1999. gada 25. novembra spriedumu lietā C‑96/98 Komisija/Francija ( Poitou ) ( Recueil, I‑8531. lpp., 55. punkts).
(13)  –	Spriedums lietā Leybucht, 20. punkts, un spriedums lietā Santoña‑Sümpfe, 35. punkts (abi minēti 6. zemsvītras piezīmē).
(14)  –	Teritorijas, kuras būtu vajadzējis noteikt [aizsardzībai], bet kuras nav noteiktas, arī ir pakļautas Putnu aizsardzības direktīvai. Skat. spriedumu lietā Santoña‑Sümpfe
(minēts 6. zemsvītras piezīmē, 22. punkts) un spriedumu lietā Basses Corbières (minēts 8. zemsvītras piezīmē, 47. un turpmākie punkti).
(15)  –	Attiecībā uz noteiktajām ĪAT skat. 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C‑6/04 Komisija/Apvienotā Karaliste (Konformitāte) (Krājums, I‑9017. lpp., 33. un turpmākie punkti).