Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2026. gada 23. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Negodīgi noteikumi līgumos, ko slēdz starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju – Direktīva 93/13/EEK – 2. panta c) punkts – Jēdziens “pārdevējs vai piegādātājs” – 6. panta 1. punkts – Šāda noteikuma negodīguma konstatēšanas sekas – Līguma spēkā neesība – 7. panta 1. punkts – Negodīgu noteikumu aizlieguma preventīvā iedarbība – Ārvalsts valūtā izteikts aizdevuma līgums – Līguma noteikums, ar kuru patērētājam jāuzņemas valūtas kursa svārstību risks – Pārdevēju vai piegādātāju starpā veikta cesija saskaņā ar valsts tiesībām – Pārdevējs vai piegādātājs, uz
kuru patērētājs var attiecināt cedētajā līgumā ietverta negodīga noteikuma spēkā neesības tiesiskās sekas
Lietā C‑761/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa, Ungārija) iesniegusi ar 2024. gada 10. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 5. novembrī, tiesvedībā
HM,
JD
pret
AXA Bank Belgium SA,
OTP Bank Nyrt.,
OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], tiesneši S. Rodins [S. Rodin] un N. Pisarra [N. Piçarra] (referents),
ģenerāladvokāts: D. Špīlmans [D. Spielmann],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        HM un JD vārdā – L. Marczingós, ügyvéd,
–        OTP Bank Nyrt. un OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt. vārdā – A. Lendvai, ügyvéd,
–        Ungārijas valdības vārdā – D. Csoknyai un M. Z. Fehér, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – O. Dani un P. Kienapfel, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) 2. panta c) punktu, 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar strīdu starp diviem patērētājiem – HM un JD (turpmāk tekstā – “abi patērētāji”) – un trim kredītiestādēm, proti, AXA Bank Belgium SA
(turpmāk tekstā – “AXA”), OTP Bank Nyrt. (turpmāk tekstā – “OTP”) un OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt. (turpmāk tekstā – “OTP Faktoring”) par tādu kredītiestādi, pret kuru šie abi patērētāji var attiecināt tāda negodīga noteikuma spēkā neesības tiesiskās sekas, kas ietverts aizdevuma līgumā, kurš tika noslēgts ar AXA juridisko priekšteci un vēlāk cedēts
OTP, kura savukārt no tā izrietošo prasījumu cedēja OTP Faktoring.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 93/13 divdesmit pirmajā un divdesmit ceturtajā apsvērumā teikts:
“tā kā dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka negodīgus noteikumus neizmanto līgumos, ko pārdevējs vai piegādātājs slēdz ar patērētāju, un gadījumos, ja šādus noteikumus tomēr izmanto, tie nav patērētājam saistoši, bet līgums uz tiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem;
[..]
tā kā dalībvalstu tiesām un administratīvām iestādēm jābūt to rīcībā adekvātiem un efektīviem līdzekļiem, lai novērstu tālāku negodīgu noteikumu piemērošanu patērētāju līgumos”.
4        Šīs direktīvas 2. panta c) punktā “pārdevējs vai piegādātājs” definēts kā “jebkura fiziska vai juridiska persona, kura šīs direktīvas aptvertos līgumos darbojas nolūkos, kas ir saistīti ar tās amatu, uzņēmējdarbību vai profesiju, neatkarīgi no tā, vai tas ir valsts vai privāts”.
5        Minētās direktīvas 6. panta 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums ar tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
6        Tās pašas direktīvas 7. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Ungārijas tiesības
Civilkodekss
7        Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (2013. gada Likums Nr. V par Civilkodeksa izveidi), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Civilkodekss”),
6:202. panta “Tiesību cedēšana” 3. punktā paredzēts:
“Ar prasījumu cedēšanu saistītos noteikumus mutatis mutandis piemēro tiesību cedēšanai.”
8        Civilkodeksa 6:208. pantā “Līguma cedēšanas sekas” noteikts:
“1.      Cedents, darījuma puse un cesionārs var vienoties par visu līgumā noteikto cedenta tiesību un pienākumu nodošanu cesionāram.
2.      Cesionārs pārņem visas līgumā noteiktās cedenta tiesības un pienākumus. Cesionārs nevar ieskaitīt nekādus citus prasījumus, kas cedentam ir pret darījuma pusi. Darījuma puse nevar ieskaitīt nekādus citus prasījumus, kas tai ir pret cedentu.
3.      Tiek saglabātas visas ar cedētajām tiesībām saistītās garantijas. Jebkādas ar cedēto saistību izpildi saistītās garantijas tiek dzēstas, ja vien galvotājs nepiekrīt līguma cedēšanai.”
2013. gada Likums Nr. CCXXXVII
9        Saskaņā ar a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 2013. évi CCXXXVII. törvény (2013. gada Likums Nr. CCXXXVII par kredītiestādēm un finanšu iestādēm) 17. panta 1. punktu:
“Ar [Magyar Nemzeti Bank (Ungārijas Valsts banka), kas darbojas kā uzraudzības iestāde] atļauju starp cedējošo un cesionāri kredītiestādi var cedēt (vienojoties) krājportfeļus un citus atmaksājamus līdzekļus, kā arī maksājumu pakalpojumu pamatlīgumu portfeļus. Portfeļa cedēšanai piemērojami Civilkodeksa noteikumi par līguma cedēšanu ar izņēmumu, ka portfeļa cedēšanas gadījumā ar līgumu saistītās garantijas netiek dzēstas un turklāt portfeļa cedēšanai nav nepieciešama darījuma puses gribas izpausme. [Šī atļauja] neaizstāj Likumā par negodīgas un konkurenci ierobežojošas komercprakses aizliegumu pieprasīto Gazdasági Versenyhivatal [Konkurences iestāde, Ungārija] atļauju.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
10      2008. gada 12. jūnijā abi patērētāji ar AXA juridisko priekšteci noslēdza Šveices frankos (CHF) izteiktu aizdevuma līgumu par 141 536,00 CHF, kas, bankai veicot pārrēķinu atbilstoši ārvalstu valūtas pirkšanas kursam izmaksas veikšanas dienā, atbilst aptuveni 20 075 000 Ungārijas forintu (HUF). Šajā aizdevuma līgumā, kas noslēgts uz 19 gadiem, bija noteikts, ka aizdevuma ikmēneša maksājumi jāveic Ungārijas forintos, veicot pārrēķinu atbilstoši šīs kredītiestādes noteiktajam Šveices franku pārdošanas kursam. Tajā turklāt minētajai kredītiestādei tika atļauts vienpusēji grozīt procentu un pārvaldības izmaksu apmēru, kas jāsedz abiem patērētājiem.
11      AXA minēto aizdevuma līgumu izbeidza 2013. gada 4. jūnijā apgalvota maksājuma kavējuma dēļ, kurā vainojami abi patērētāji. Slēdzot kontu 2015. gada 4. martā, tajā tika konstatēts 42 815 836 HUF prasītāju parāds AXA.
12      2015. gada 21. oktobrī abi patērētāji vērsās Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa, Ungārija), kas ir iesniedzējtiesa, ar prasību pret AXA, lūdzot, pirmkārt, konstatēt šī paša aizdevuma līguma spēkā neesību, pamatojoties uz to, ka tajā ietverti negodīgi noteikumi, kuri šī iemesla dēļ viņiem nav piemērojami, un, otrkārt, novērst šīs spēkā neesības sekas.
13      2016. gada 31. oktobrī AXA cedēja OTP līgumu portfeli, kas ietvēra pamatlietā aplūkoto aizdevuma līgumu, kā arī visas ar to saistītās tiesības un pienākumus. 2016. gada 2. novembrī OTP ar šo aizdevuma līgumu saistīto prasījumu cedēja OTP Faktoring.
14      Ar 2022. gada 25. oktobra starpspriedumu iesniedzējtiesa atzina minēto aizdevuma līgumu par pilnībā spēkā neesošu, jo informācija par valūtas maiņas kursa risku neatbilda prasībām. Tomēr šis spriedums tika atcelts ar 2023. gada 19. aprīļa rīkojumu
apelācijas tiesvedībā un lieta nodota atpakaļ iesniedzējtiesai.
15      2023. gada 21. septembrī iesniedzējtiesa, uzskatot, ka tai arī jānosaka, kurai no attiecīgajām kredītiestādēm piemērojams Direktīvā 93/13 paredzētais sods, vērsās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šīs direktīvas 2. panta c) punkta interpretāciju. Tā šaubījās par to, vai ir likumīgi šo sodu piemērot
pamatlietā aplūkotā aizdevuma līguma cesionāram, jo, lai arī minētais cesionārs guva ekonomisku un finansiālu labumu no šī aizdevuma līguma, tas tomēr pats nebija iekļāvis noteikumu, kuru iesniedzējtiesa kvalificējusi kā negodīgu.
16      Ar 2024. gada 9. aprīļa rīkojumu AXA Bank Europe u.c. (C‑628/23, EU:C:2024:317) šis lūgums tika noraidīts kā acīmredzami nepieņemams, jo tas neatbilda Tiesas Reglamenta 94. panta prasībām.
17      Iesniedzējtiesā abi patērētāji apstrīd valsts judikatūru, saskaņā ar kuru starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju noslēgta līguma, kurā ietverti negodīgi noteikumi, spēkā neesības tiesiskās sekas
attiecināmas tikai uz
līguma cesionāru. Tie apgalvo, ka būtu apdraudēta atturošā iedarbība, kādu Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 7. panta 1. punktu piešķir šādu noteikumu negodīguma konstatēšanai, ja pārdevējs vai piegādātājs, kurš minētos noteikumus iekļāvis šādā līgumā, varētu izvairīties no minētā līguma spēkā neesības tiesiskajām sekām, to cedējot trešai personai.
18      Šī tiesa uzskata, ka no Civilkodeksa normām par līgumu cesiju, kuras piemērojamas arī portfeļu cedēšanai, izriet, ka tad, ja aizdevuma līgumu atzīst par spēkā neesošu, patērētājs, kurš vēlas panākt iespējamās pārmaksātās summas atmaksu, var celt prasību tikai pret cesionāru, nevis cedentu. Potenciāli lielais pret šo cesionāru vērsto prasību skaits to varētu padarīt maksātnespējīgu, un tas varētu liegt šim patērētājam efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
19      Minētā tiesa turklāt vēlas noskaidrot, vai atturošo iedarbību, kas Direktīvā 93/13 piešķirta līguma noteikuma negodīguma konstatēšanai, var attiecināt uz
cesionāru, lai arī tas nav atbildīgs par šī noteikuma esību attiecīgajā līgumā.
20      Tāpēc iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesu, ņemot vērā Direktīvu 93/13, noteikt, kurš ir tas pārdevējs vai piegādātājs, uz kuru abi patērētāji var attiecināt
pamatlietā aplūkotā aizdevuma līguma spēkā neesības tiesiskās sekas, vienlaikus precizējot, ka tā plāno nepiemērot Ungārijas tiesību normas, uz kurām balstās pamatlieta, ja Tiesai šī direktīva būtu jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesiskās sekas jānovērš vienīgi cedentam.
21      Šādos apstākļos Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam ir pretrunā tāda valsts judikatūra vai valsts tiesas sniegta valsts tiesību interpretācija, kurā noteikts, ka gadījumā, ja patērētāju līgums ir pilnībā spēkā neesošs, jo tajā ir negodīgs noteikums, šīs spēkā neesības tiesiskās sekas var novērst:
–        nevis tiesiskajās attiecībās starp sākotnējo kreditoru un patērētāju kā parādnieku, jo valsts tiesībās paredzēta iespēja panākt vienošanos starp sākotnējo kreditoru un trešo personu, aizstājot līgumslēdzēju pusi, bet gan
–        vienīgi attiecībās starp patērētāju un cesionāru, kurš par līgumslēdzēju pusi kļuvis, šo līgumu cedējot, tāpēc patērētājam iespējamās maksājuma saistības jāizpilda pret to, nevis pret sākotnējo kreditoru, un otrādi – pienākošās summas var pieprasīt tikai no cesionāra, lai arī patērētājs savas saistības nav pildījis pret to?
2)      Vai jēdzienam “pārdevējs vai piegādātājs”, kā tas definēts Direktīvas 93/13 2. panta c) punktā, ir pretrunā valsts judikatūra vai valsts tiesas sniegta valsts tiesību interpretācija, kas paredz, ka negodīga patērētāju līguma spēkā neesības tiesiskās sekas var attiecināt tikai uz pašreizējām līgumslēdzēja pusēm, proti, uz
jauno kreditoru, kurš par līgumslēdzēju pusi kļuvis, aizstājot citu pusi, un patērētāju kā parādnieku?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību
22      AXA apgalvo, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami, jo tiem nav nekādas saistības ar pamatlietu un tāpēc tie ir tīri hipotētiski. Pirmkārt, pamatlietā aplūkotā aizdevuma līguma spēkā neesība nevar tikt atzīta, jo
starpspriedums, ar kuru sākotnēji šāds konstatējums izdarīts, pēc tam tika atcelts apelācijas instancē. Otrkārt, tā kā šis aizdevuma līgums tika izbeigts pirms pamatlietā aplūkotās cesijas, tās priekšmets esot tā rezultātā radies prasījums, nevis pats minētais aizdevuma līgums.
23      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbībā starp Tiesu un valstu tiesām vienīgi valsts tiesai, kura izskata lietu un kura ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tātad, ja valstu tiesu uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums lemt (spriedums, 2025. gada 11. decembris, Kuszycka, C‑767/24, EU:C:2025:962, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
24      Tāpēc uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas nozīmīguma prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2025. gada 11. decembris, Kuszycka, C‑767/24, EU:C:2025:962, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Turklāt LESD 267. pantā noteiktajā procedūrā, kuras pamatā ir skaidra funkciju sadale starp valsts tiesām un Tiesu, tikai valsts tiesai ir jākonstatē un jānovērtē pamatlietas fakti, kā arī jānosaka valsts normatīvo un administratīvo aktu konkrētais tvērums. Tiesa ir pilnvarota lemt vienīgi par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esību, ņemot vērā iesniedzējtiesas izklāstīto faktisko un tiesisko situāciju, un tai nav pilnvaru nedz apšaubīt, nedz pārbaudīt tās pareizību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Ferrovienord, C‑363/21 un C‑364/21, EU:C:2023:563, 54. un 55. punkts).
26      Šajā lietā AXA argumentācija prejudiciālo jautājumu hipotētiskā rakstura pamatojumam attiecas uz pamatlietas faktu konstatēšanu un vērtējumu. Tos Tiesai nav pamata apšaubīt, jo tie ietilpst valsts tiesas kompetencē. Tāpēc šī argumentācija nevar būt pietiekama, lai atspēkotu šī sprieduma 24. punktā norādīto nozīmīguma prezumpciju.
27      Līdz ar to prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
28      Ar šiem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 93/13 2. panta c) punkts, 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru patērētājam, kurš noslēdzis tādu līgumu ar kredītiestādi, kas vēlāk cedēts citai kredītiestādei, no šīs direktīvas izrietošās tiesības jāīsteno tikai attiecībā pret šī līguma cesionāru.
29      Pirmkārt, Direktīvas 93/13 2. panta c) punktā “pārdevējs vai piegādātājs” definēts kā jebkura fiziska vai juridiska persona, kura šīs direktīvas aptvertos līgumos darbojas nolūkos, kas ir saistīti ar tās amatu, uzņēmējdarbību vai profesiju, neatkarīgi no tā, vai tas ir valsts vai privāts.
30      Plašajai jēdziena “pārdevējs vai piegādātājs” definīcijai, kuru Savienības likumdevējs šādi vēlējies noteikt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 27. oktobris, S. V. (Kopīpašumā esoša ēka), C‑485/21, EU:C:2022:839, 28. punkts un tajā minētā judikatūra), neatbilst šī jēdziena interpretācija tādā nozīmē, ka tajā ietilptu tikai persona, kura sākotnēji noslēgusi patērētāju līgumu, tādējādi izslēdzot no Direktīvas 93/13 piemērošanas jomas jebkuru citu personu, pat ja tā kā šī līguma cesionārs rīkotos savas profesionālās darbības ietvaros.
31      Šāda Direktīvas 93/13 2. panta c) punkta interpretācija nebūtu saderīga arī ar šīs direktīvas mērķi nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 8. maijs, Myszak, C‑324/23, EU:C:2025:324, 44. punkts un tajā minētā judikatūra). Proti, patērētājiem uzliktais pienākums no minētās direktīvas tam izrietošās tiesības izmantot attiecībā pret tādu pārdevēju vai piegādātāju, kurš vairs nav strīdīgā līguma puse, praksē var apgrūtināt šādu tiesību īstenošanu.
32      No iepriekš minētā izriet, ka kredītiestāde – ar patērētāju noslēgta aizdevuma līguma cesionārs – ietilpst jēdzienā “pārdevējs vai piegādātājs” Direktīvas 93/13 2. panta c) punkta izpratnē. Tomēr šī tiesību norma pati par sevi neļauj noteikt, vai šajā līgumā ietvertā negodīgā noteikuma spēkā neesības tiesiskās sekas var attiecināt tikai pret šo cesionāru.
33      Otrkārt, Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā kopsakarā ar tās 21. apsvērumu noteikts, ka dalībvalstis paredz, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti patērētāja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, “atbilstoši savas valsts tiesību aktiem” nav saistoši patērētājam un ka līgums ar tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.
34      Tomēr ar Direktīvā 93/13 patērētājiem garantētās aizsardzības noteikšanu valsts tiesībās nebūtu grozāms šīs aizsardzības apjoms un tātad būtība un tādējādi apdraudēta šīs aizsardzības efektivitātes pastiprināšana, kas veikta, pieņemot vienveidīgus tiesību aktus negodīgu noteikumu jomā (spriedums, 2023. gada 16. marts, M.B. u.c. (No līguma atzīšanas par spēkā neesošu izrietošas sekas), C‑6/22, EU:C:2023:216, 20. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35      Šāds valsts tiesībās noteikts regulējums nedrīkst arī padarīt pārmērīgi grūtu vai praktiski neiespējamu to tiesību īstenošanu, kas patērētājiem izriet no šīs direktīvas. Konkrētāk, dalībvalstīm jānodrošina patērētājam ar minēto direktīvu piešķirtās aizsardzības ievērošana, garantējot tāda juridiskā un faktiskā stāvokļa atjaunošanu, kāds patērētājam būtu bijis, ja šī negodīgā noteikuma nebūtu, it īpaši, nosakot tiesības uz tādas nepamatoti iegūtas priekšrocības atmaksāšanu, kuru, pamatojoties uz šo negodīgo noteikumu, kaitējot patērētājam, guvis pārdevējs vai piegādātājs (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 16. marts, M.B. u.c. (No līguma atzīšanas par spēkā neesošu izrietošas sekas), C‑6/22, 22. punkts, kā arī 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      No iepriekš minētā izriet, ka Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja līgums, ko patērētājs noslēdzis ar pārdevēju vai piegādātāju, saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesībām ir cedēts trešai personai, kurai ir pārdevēja vai piegādātāja statuss, šim patērētājam jābūt iespējai attiecīgā gadījumā atsaukties uz šādā līgumā ietverta negodīga noteikuma spēkā neesību vai minētā līguma kopumā spēkā neesību attiecībā pret cesionāru tādā pašā veidā, kā viņš to būtu varējis darīt attiecībā pret cedentu šādas cesijas neesības gadījumā. No šīs cesijas izrietošā cesionāra subrogācija attiecībā uz visām šajā pašā līgumā noteiktajām cedenta tiesībām un pienākumiem pret patērētāju nevar nedz grozīt šo tiesību un pienākumu saturu, nedz līdz ar to ietekmēt patērētāju aizsardzību, kuriem jābūt iespējai pret cesionāru atsaukties uz visām tiesiskajām sekām, kas izriet no apstrīdētā līguma noteikuma negodīgā rakstura.
37      Treškārt, Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā kopsakarā ar tās 24. apsvērumu noteikts, ka dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurējošo pārdevēju vai piegādātāju interesēs ir atbilstoši un efektīvi līdzekļi, lai novērstu, ka pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtajos līgumos tiek izmantoti negodīgi noteikumi.
38      Papildus primārajam un tūlītējam mērķim aizsargāt patērētāju no negodīgiem noteikumiem līgumos, ko viņš noslēdz ar pārdevējiem vai piegādātājiem, no juridiskā un faktiskā viedokļa atjaunojot situāciju, kādā viņš būtu bijis, ja šādu noteikumu nebūtu, Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkta mērķis ir ilgākā termiņā novērst to, ka pārdevēji vai piegādātāji izmanto negodīgus noteikumus. Šādu noteikumu nepiemērošana patērētājiem atturoši iedarbojas uz pārdevējiem vai piegādātājiem saistībā ar šādu noteikumu izmantošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. marts, M.B. u.c. (No līguma atzīšanas par spēkā neesošu izrietošas sekas), C‑6/22, 24.–26. punkts).
39      No tā izriet, ka atturošā iedarbība attiecībā uz negodīgu noteikumu izmantošanu attiecas uz pārdevējiem vai piegādātājiem kopumā, nevis tikai uz tādu individuālu pārdevēju vai piegādātāju, kurš
apstrīdēto negodīgo noteikumu iekļāvis.
40      Šajā ziņā jāuzsver, ka saistībā ar Direktīvu 93/13 līguma noteikuma spēkā neesība nav atkarīga ne no attiecīgā pārdevēja vai piegādātāja vainojamās rīcības, ne no tā, ka tam par to jāatbild, bet tikai no apstrīdētā līguma noteikuma objektīvā negodīgā rakstura (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, 65. punkts).
41      No tā izriet, ka šī direktīva neizslēdz, ka tiesiskās sekas, kas izriet no patērētāju līgumā ietverta noteikuma negodīguma, var tikt attiecinātas uz citu pārdevēju vai piegādātāju, nevis to, kurš šo noteikumu iekļāvis.
42      Šajā lietā iesniedzējtiesai būs jāizvērtē, vai Ungārijas tiesu veiktā atbilstošo valsts tiesību normu interpretācija var apdraudēt tādas tiesiskās un faktiskās situācijas atjaunošanu, kādā abi patērētāji būtu atradušies attiecīgā negodīgā noteikuma neesības gadījumā.
43      Tomēr Tiesai prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā ir kompetence, pamatojoties uz tās rīcībā esošajiem
pamatlietas materiāliem, kā arī tai sniegtajiem rakstveida un mutvārdu paskaidrojumiem, sniegt iesniedzējtiesai lietderīgas norādes, lai iesniedzējtiesa varētu izspriest tajā izskatāmo lietu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 2. marts, PrivatBank u.c., C‑78/21, EU:C:2023:137, 71. punkts).
44      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka saskaņā ar 2013. gada Likuma Nr. CCXXXVII par kredītiestādēm un finanšu iestādēm
17. panta 1. punktu pamatlietā aplūkotā aizdevuma līguma cedēšanai bija nepieciešama Ungārijas Valsts bankas, kas darbojas kā uzraudzības iestāde, atļauja. Šķiet, ka šāds pasākums principā var aizsargāt patērētāju intereses.
45      Tomēr, lai nodrošinātu, ka tiek garantēts Direktīvā 93/13 paredzētais augstais patērētāju tiesību aizsardzības līmenis, un it īpaši, lai šāda cesija neatņemtu attiecīgajam patērētājam tiesības, kas tam garantētas saskaņā ar šīs direktīvas 6. panta 1. punktu, iesniedzējtiesai tostarp jāpārbauda, vai, kā apgalvo Ungārijas valdība, šādas atļaujas izsniegšana ir pakļauta prudenciālai kontrolei nolūkā pārbaudīt, vai šī līguma cesionāra finansiālā maksātspēja ir pietiekama, lai segtu ar minēto līgumu saistītos riskus.
46      No iesniedzējtiesas aprakstītajām valsts tiesību normām turklāt izriet, ka pamatlietā aplūkotā aizdevuma līguma cesionārs kā tiesību pārņēmējs ir pārņēmis visas šajā līgumā noteiktās cedenta tiesības un pienākumus attiecībā pret darījuma pusēm. Tāpēc abiem patērētājiem būtu tiesības pret cesionāru atsaukties uz visām tiesiskajām sekām, kas izriet no minētajā aizdevuma līgumā ietvertā noteikuma negodīguma, ar tādiem pašiem nosacījumiem, ar kādiem tie varētu vērsties pret cedentu.
47      Ņemot vērā iepriekš minētos apstākļus, nešķiet – bet tas jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka šajā gadījumā būtu pārmērīgi grūti vai praktiski neiespējami novērst pamatlietā aplūkotā negodīgā noteikuma spēkā neesības tiesiskās sekas attiecībās starp abiem patērētājiem un šī aizdevuma līguma cesionāru.
48      Tomēr gadījumā, ja šī tiesa secinātu, ka tās valsts tiesībās piemērojamās tiesību normas neļauj garantēt tādas juridiskās un faktiskās situācijas atjaunošanu, kādā abi patērētāji būtu bijuši, ja aplūkotā negodīgā noteikuma nebūtu, princips, ka valsts tiesību normas jāinterpretē atbilstīgi Savienības tiesību normām, prasa, lai valsts tiesas – it īpaši, ievērojot aizliegumu valsts tiesību normas interpretēt contra legem, – darītu visu, kas nepieciešams, lai, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes, nodrošinātu attiecīgās Savienības tiesību normas pilnīgu efektivitāti un rastu tādu risinājumu, kurš atbilst tās mērķim (spriedums, 2025. gada 27. novembris, Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
49      Ja valsts tiesisko regulējumu nav iespējams interpretēt atbilstīgi Savienības tiesību prasībām, valsts tiesai kā dalībvalsts iestādei, kurai atbilstoši savai kompetencei jāpiemēro šīs tiesību normas, ir pienākums vajadzības gadījumā atstāt nepiemērotu jebkuru valsts tiesību normu, kas ir pretrunā Savienības tiesību normai, kurai ir tieša iedarbība tās izskatīšanā esošajā strīdā (spriedums, 2025. gada 3. jūlijs, Ati‑19,
C‑605/23, EU:C:2025:513, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
50      Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Direktīvas 93/13 2. panta c) punkts, 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru patērētājam, kurš noslēdzis līgumu ar kredītiestādi un tas vēlāk cedēts citai kredītiestādei, no šīs direktīvas izrietošās tiesības jāīsteno tikai attiecībā pret šī līguma cesionāru, ja šāda cesija nepadara pārmērīgi grūtu vai praktiski neiespējamu to tiesību īstenošanu, kas šim patērētājam izriet no minētās direktīvas.
Par tiesāšanās izdevumiem
51      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 2. panta c) punkts, 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru patērētājam, kurš noslēdzis līgumu ar kredītiestādi un tas vēlāk cedēts citai kredītiestādei, no šīs direktīvas izrietošās tiesības jāīsteno tikai attiecībā pret šī līguma cesionāru, ja šāda cesija nepadara pārmērīgi grūtu vai praktiski neiespējamu to tiesību īstenošanu, kas šim patērētājam izriet no minētās direktīvas.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – ungāru.