62002CJ0472_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑472/02
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Cour d'appel de Bruxelles
iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 20. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 27. decembrī, tiesvedībā
Siomab SA
pret
Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement .
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], tiesneši K. Gulmans [ C. Gulmann ] (referents) un S. fon Bārs [ S. von Bahr ],
ģenerāladvokāts F. Ležē [ P. Léger ],
sekretāre M. F. Kontē [ M.‑F. Contet ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 10. jūnijā,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Siomab SA, vārdā – J. Vandens Einde [ J. Vanden Eynde ] un J. M. Volters [ J.‑M. Wolter ], avocats,
– Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement
( IBGE ) vārdā – Ž. Sambons [ J. Sambon ], avocat,
– Vācijas Federatīvās Republikas vārdā – V. D. Plesings [ W.‑D. Plessing ], M. Lumma [ M. Lumma ] un K. D. Kvasovskis [ C.‑D. Quassowski ], pārstāvji,
– Itālijas Republikas vārdā – I. Bragulja [ I. Braguglia ], pārstāvis, kuram palīdz M. Fjorilli [ F. Fiorilli ], avvocato dello Stato,
– Nīderlandes Karalistes vārdā – H. Sevenstere [ H. Sevenster ], pārstāve,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – F. Simoneti [ F. Simonetti ] un M. Konstantinidis [ M. Konstantinidis ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 15. jūlijā,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas to, kā interpretēt Padomes 1993. gada 1. februāra Regulu (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV L 30, 1. lpp.), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas 1998. gada 18. maija Lēmumu 98/368/EK (OV L 165, 20. lpp.) un 1999. gada 24. novembra Lēmumu 1999/816/EK (OV L 316, 45. lpp.) (turpmāk tekstā – "Regula").
2. Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību lietā Siomab SA
(turpmāk tekstā – " Siomab ") pret Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement
[Briseles vides pārvaldes institūts] (turpmāk tekstā – " IBGE ") par Siomab
ieplānoto atkritumu pārvadājumu uz Vāciju.
I – Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesības
3. Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.) un Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK (OV L 135, 32. lpp.) (turpmāk tekstā – "Direktīva"), galvenais mērķis ir aizsargāt cilvēku veselību un vidi pret kaitīgo ietekmi, ko rada atkritumu savākšana, pārvadāšana, apstrāde, kā arī uzglabāšana un noglabāšana.
4. Direktīvas 1. panta e) apakšpunktā "apglabāšana" ir definēta kā "jebkuras darbības, kas minētas II A pielikumā", bet f) apakšpunktā "reģenerācija" ["pārstrāde"] ir definēta kā "jebkuras darbības, kas minētas II B pielikumā".
5. Regulā īpaši ir noteikta atkritumu pārvadājumu uzraudzība un kontrole starp dalībvalstīm.
6. Regulas 2. panta i) apakšpunktā "apglabāšana" ir definēta kā "darbības, kas atbilst Direktīvas 75/442/EEK 1. panta e) apakšpunktā dotajai definīcijai", bet k) apakšpunktā "pārstrāde" ir definēta kā "darbības, kas atbilst Direktīvas 75/442/EEK 1. panta f) apakšpunktā dotajai definīcijai".
7. Regulas II sadaļa ar nosaukumu "Atkritumu pārvadājumi starp dalībvalstīm" sastāv no divām atsevišķām nodaļām: vienu, kas attiecas uz apglabāšanai paredzētu atkritumu pārvadāšanas procesu (A nodaļas 3. līdz 5. pants), un otru, kas attiecas uz pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadāšanas procesu (B nodaļas 6. līdz 11. pants).
8. Saskaņā ar Regulas 3. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta noteikumiem, ja atkritumu ražotājs vai īpašnieks (turpmāk tekstā – "paziņotājs") ir nodomājis nosūtīt apglabāšanai vai pārstrādei paredzētos atkritumus no vienas dalībvalsts uz otru un/vai vest tos caur vienu vai vairākām dalībvalstīm tranzītā, viņš par to paziņo dalībvalsts norīkotajai iestādei, kas darbojas teritorijā, kurā krava tiek saņemta (turpmāk tekstā – "galamērķa kompetentā iestāde"). Paziņotājs nosūta paziņojuma kopiju to dalībvalstu norīkotajām iestādēm, no kuru teritorijas krava tiek nosūtīta (turpmāk tekstā – "nosūtītāja kompetentā iestāde") un caur kuru teritoriju notiek pārvadājuma tranzīts (turpmāk tekstā – "tranzīta kompetentā iestāde"), kā arī personai vai uzņēmumam, kam atkritumi ir nosūtīti (turpmāk tekstā – "kravas saņēmējs").
9. Saskaņā ar Regulas 3. panta 3. punktu un 6. panta 3. punktu paziņošana notiek ar kravas pavadzīmi, ko izsniedz nosūtītāja kompetentā iestāde. Minēto pantu 5. punkti precizē informāciju, kādu paziņotājs norāda kravas pavadzīmē, tai skaitā informāciju par darbībām, kas saistītas ar atkritumu apglabāšanu vai pārstrādi.
10. Saskaņā ar minētās Regulas 3. panta 6. punktu un 6. panta 6. punktu paziņotājam ir jānoslēdz līgums ar kravas saņēmēju un līguma kopija ir iesniedzama kompetentajai iestādei pēc tās pieprasījuma.
11. Saskaņā ar minētās Regulas 3. panta 8. punkta pirmo daļu un 6. panta 8. punktu nosūtītāja kompetentā iestāde atbilstoši attiecīgās valsts tiesību aktiem var izlemt, ka tā pati, paziņotāja vietā, pārsūtīs paziņojumu galamērķa kompetentajai iestādei, kopijas nosūtot kravas saņēmējam un tranzīta kompetentajai iestādei.
12. Regulas 3. panta 8. punkta otrā daļa attiecībā uz atkritumu apglabāšanu piebilst, ka:
"Nosūtītāja kompetentā iestāde var nolemt nesūtīt paziņojumu, ja tai ir tūlītēji iebildumi pret attiecīgās kravas pārvadājumu saskaņā ar 4. panta 3. punktu. Šī iestāde nekavējoties informē paziņotāju par esošajiem iebildumiem."
13. Saskaņā ar Regulas 4. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu galamērķa kompetentajai iestādei, saņemot paziņojumu par pārvadājuma ieceri, triju darba dienu laikā ir jānosūta paziņotājam apliecinājumu par paziņojuma saņemšanu un tā kopijas – pārējām kompetentajām iestādēm, kā arī kravas saņēmējam.
14. Regulas 7. panta 2. punkta ir noteikts 30 dienu termiņš pēc apliecinājuma nosūtīšanas, kuru laikā galamērķa, nosūtītāja un tranzīta kompetentās iestādes var izteikt iebildumus pret apglabāšanai vai pārstrādei paredzēto atkritumu pārvadājumu. Minētais nosacījums īpaši paredz, ka šādiem iebildumiem ir jābūt balstītiem uz šā panta 4. punkta noteikumiem.
15. Regulas 7. panta 4. punkta a) apakšpunktā ir uzskaitīti gadījumi, kuros nosūtītāja un galamērķa kompetentās iestādes var izteikt pamatotus iebildumus pret plānoto pārvadājumu .
Valsts tiesiskais regulējums
16. Saskaņā ar 1994. gada 7. jūlija Briseles galvaspilsētas reģiona [ Région de Bruxelles‑Capitale ] valdības lēmumu par atkritumu starptautisku ievešanu un izvešanu IBGE
atbilstoši Regulas 6. panta 8. punktam nosūta kompetentajām galamērķa iestādēm paziņojumus par atkritumu izvešanu kopā ar kopiju kravas saņēmējam.
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
17. Siomab
Briselē izmanto mājsaimniecības un līdzīgu produktu atkritumu sadedzināšanas rūpnīcu. Minētās darbības rezultātā rodas nogulsnes, īpaši sāļi.
18. 2001. gada 30. novembrī Siomab
noslēdza līgumu ar GTS‑Grunde Teutschenthal Sicherungs Gmbh & co. KG par sāļu aprakšanu sāls raktuvēs Toičentālē [ Teutschenthal ], Vācijā.
19. Nolūkā uzsākt atkritumu pārvadāšanu 2001. gada 4. decembrī Siomab
nosūtīja IBGE
paziņojuma dokumentus nodošanai galamērķa kompetentajai iestādei – Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen‑Anhalt [Saksijas‑Anhaltes Ģeoloģijas un kalnrūpniecības pārvaldei].
20. IBGE
adresētajos dokumentos Siomab
paredzēto pārvadājumu raksturoja kā atkritumu pārstrādes darbību atbilstoši Direktīvas Pielikumā II B minētajam veidam "R5 Citu neorganisko materiālu atkārtota pārstrāde/reģenerācija". IBGE
uzskatīja, ka darbība attiecās uz pārvadāšanai paredzēto atkritumu apglabāšanu atbilstoši Direktīvas Pielikuma II A veidam "D12 Ilgstoša glabāšana (piemēram, konteineru ievietošana kalnraktuvēs u.c.)". Pēc konsultēšanās ar Siomab IBGE
šajā sakarā izdarīja labojumus paziņojuma veidlapā un 2001. gada 20. decembrī informēja Siomab, ka tās izvešanas lūgums bija nosūtīts Vācijas kompetentajai iestādei. Tā lūgumu bija noraidījusi, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar valsts likumiem par raktuvēm Toičentālē bija atļauta vienīgi atkritumu pārstrāde, nevis apglabāšana.
21. 2002. gada 9. aprīlī Siomab
no jauna iesniedza IBGE
dokumentāciju, saglabājot darbības kvalifikāciju kā R5 veida pārvadājumu, un, pamatojoties uz Tiesas pastāvīgo judikatūru (Tiesas 2002. gada 27. februāra spriedums lietā C‑6/00 ASA, Recueil 2002, I‑1961. lpp.), uzskatīja, ka IBGE
pienākums bija nosūtīt paziņojumu galamērķa kompetentajai iestādei, nepārkvalificējot pārvadājuma mērķi.
22. 2002. gada 29. aprīlī IBGE, nemainot savu novērtējumu, nosūtīja Siomab
atpakaļ tās dokumentus, pamatojoties uz kļūdu darbības kvalifikācijā.
23. Siomab
iesniedza sūdzību Conseil d’État [Valsts padomē], lūdzot atcelt IBGE
lēmumu, ar kuru tā attiecās nosūtīt galamērķa kompetentajai iestādei paziņojumu par atkritumu pārvadājumu.
24. 2002. gada 14. maijā Siomab
lūdza Tribunal de première instance de Bruxelles [Briseles pirmās instances tiesas, Beļģija] priekšsēdētājam uzlikt IBGE
par pienākumu nosūtīt paziņojumu par atkritumu pārvadājumu galamērķa kompetentajai iestādei, neizdarot tajā labojumus. Šis lūgums tika noraidīts ar 2002. gada 8. jūlija rīkojumu.
25. Šo rīkojumu Siomab
pārsūdzēja Cour d’appel de Bruxelles [Briseles Apelācijas tiesa, Beļģija], īpaši pamatojoties uz to, ka IBGE
kompetencē neietilpa atkritumu pārvadājuma mērķa pārkvalificēšana pēc savas iniciatīvas un ka Regula attiecībā tieši uz darbībām, kas saistītas ar pārstrādi, nosūtītāja kompetentajai iestādei nedeva pilnvaras atteikties nosūtīt paziņojumu. Turpretim IBGE
uzskatīja, ka tai ir tiesības pārbaudīt ieceres kvalifikāciju un ka Regulas pārkāpuma gadījumā tā nevar virzīt tālāk paziņojumu.
26. Pie šādiem apstākļiem Cour d’appel de Bruxelles, uzskatot, ka lietas iznākums ir atkarīgs no Regulas interpretācijas, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
"Gadījumā, ja dalībvalsts Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta īstenošanai izmanto mehānismu, kad nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, vai Regulas 3. panta 8. punkts, 4. panta 3. punkts, 6. panta 8. punkts, 7. panta 4. punkts un 26. pants ir jāinterpretē tā,
a) ka nosūtītāja kompetentā iestāde Regulas izpratnē, kas ir pilnvarota pārbaudīt, vai pārvadājuma iecere, kura paziņojumā kvalificēta kā "atkritumu pārvadājums pārstrādes nolūkā", patiešām atbilst šai kvalifikācijai gadījumā, ja tā šo kvalifikāciju atzīst par nepareizu, ir tiesīga:
– atteikt pavadzīmes nosūtīšanu, pamatojoties uz nepareizu kvalifikāciju un lūdzot paziņotāju tai iesniegt jaunu pavadzīmi;
– nosūtīt pavadzīmi, pārkvalificējot pārvadājuma ieceri kā "atkritumu pārvadājums apglabāšanas nolūkā";
– nosūtīt pavadzīmi, kas satur nepareizo kvalifikāciju, tai nekavējoties pievienojot savus iebildumus, kas pamatoti ar faktu par nepareizu novērtējumu;
b) vai – turpretim – ka nosūtītāja kompetentās iestādes pienākums ir nosūtīt galamērķa kompetentajai iestādei paziņojumu ar tādu k valifikāciju, kādu ir norādījis paziņotājs, gadījumā, ja tā uzskata, ka pārvadājuma mērķis ir nepareizi kvalificēts, paturot tiesības vai nu uzreiz, vai vēlāk celt iebildumus, pamatojoties uz kļūdu pamatojumā?"
Par prejudiciālo jautājumu
27. Vispirms ir jāatceras, ka saskaņā ar sistēmu, kas izveidota ar Regulu, visām kompetentajām iestādēm, kuras saņem paziņojumu par atkritumu pārvadājuma ieceri, ir jāpārbauda, vai paziņotāja izvirzītā kvalifikācija atbilst Regulas noteikumiem, un jāizsaka iebildumi pret pārvadājumu, ja šī kvalifikācija ir nepareiza (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ASA, 40. punkts, kā arī Tiesas 2003. gada 13. februāra spriedumu lietā C‑458/00 Komisija/Luksemburga, Recueil 2003, I‑1553. lpp., 21. punkts).
28. Ja nosūtītāja kompetentā iestāde uzskata, ka paziņojumā pārvadājuma mērķis ir norādīts nepareizā formā, tā savus iebildumus pret pārvadājumu balsta uz šo kvalifikācijas kļūdu, neatsaucoties uz konkrētiem Regulas noteikumiem, kas nosaka, kādus iebildumus dalībvalstis var celt attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem. Šādi iebildumi, tāpat kā citi Regulā paredzētie iebildumi, tiek celti nolūkā nepieļaut pārvadājuma veikšanu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ASA, 47. punkts). Turpretim nosūtītāja kompetentajai iestādei nav tiesību pašai pārkvalificēt atkritumu pārvadājuma mērķi, jo šādas vienpusējas pārkvalifikācijas rezultātā šo pašu pārvadājumu attiecībā uz Regulas būtiskajiem noteikumiem atsevišķās tās nodaļās izvērtēs dažādas kompetentās iestādes, kas nav saderīgi ar sistēmu, kas ir izveidota ar Regulu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ASA, 48. punkts).
29. Bez tam jāatceras, ka Tiesa ir lēmusi, ka Regulā noteiktā procedūra paziņotājam garantē to, ka viņa pārvadājuma iecere tiks izvērtēta šajā Regulā noteiktajos termiņos un ka viņš pēc šo termiņu notecējuma tiks informēts par to, vai un pie kādiem nosacījumiem pārvadājums var tikt veikts. Tādējādi nosūtītāja kompetentās iestādes iebildumi par pārvadājuma kvalifikāciju, kas paziņojumā ir aprakstīts kā pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadājums, var tikt celti Regulas 7. panta 2. punktā paredzētajā termiņā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā ASA, 49. punkts).
30. Šāda Regulas interpretācija attiecas arī uz tādiem gadījumiem kā šajā lietā, kad nosūtītāja kompetentajai iestādei, kura vēlas celt iebildumus pret atkritumu pārvadājumu, kas paziņojumā minēti kā paredzēti pārstrādei, tiek iesniegti dokumenti atbilstoši Regulas 6. panta 8. punktā paredzētajai procedūrai, saskaņā ar kuru šī iestāde paziņotāja vietā pārsūta paziņojumu citām iestādēm un kravas saņēmējam.
31. Patiešām, nekas neliek secināt, ka tikai no fakta, ka paziņojuma nosūtīšanas procedūra ir citādāka, nekā tas paredzēts parasti, nosūtītāja kompetentajai iestādei rastos tiesības pārkvalificēt pārvadāšanas mērķi.
32. Šajā situācijā jāatceras, ka Regulas 3. panta 8. punkta otrā daļa, kas nosaka apglabāšanai paredzētu atkritumu pārvadāšanas procedūru, kompetentajām iestādēm paredz iespēju atteikt paziņojuma nosūtīšanu: "Nosūtītāja kompetentā iestāde var nolemt nesūtīt paziņojumu, ja tai ir tūlītēji iebildumi pret attiecīgās kravas pārvadājumu saskaņā ar 4. panta 3. punktu." Tādējādi, neparedzot šādu iespēju nosūtītāja kompetentajai iestādei pārstrādei paredzēto atkritumu pārvadāšanas procedūras ietvaros, Kopienas likumdevējs netieši, bet noteikti ir uzskatījis par pareizu to neiekļaut minētajā procedūrā.
33. Pie šādiem apstākļiem jāuzskata, ka tādā situācijā kā pamata prāvā nosūtītāja kompetentā iestāde, kas uzskata, ka ir norādīts kļūdains pārvadājuma mērķis, nedrīkst pati pārkvalificēt šo mērķi un atteikt pavadzīmes nosūtīšanu citām iestādēm un saņēmējam. Tā var vienīgi vēlākais 30 dienu laikā, skaitot no brīža, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu par pārvadāšanas paziņojuma saņemšanu, izmantojot jebkādus līdzekļus, darīt zināmus savus iebildumus, kas pamatoti ar šīs kvalifikācijas kļūdaino raksturu, paziņotājam un citām iesaistītajām kompetentajām iestādēm.
34. Atbilstoši pamatojumam, kas minēts ģenerāladvokāta secinājumu 37. un 38. punktā, šāda Regulas interpretācija nekādi nekaitē nosūtītāja kompetentās iestādes tiesībām izteikt iebildumus pret pārvadājumu gadījumā, ja paziņotājs ir nepareizi kvalificējis darbību, tādā veidā aizsargājot paziņotāja intereses būt informētam par citu iestāžu viedokli attiecībā uz savu ieceri.
35. Ņemot vērā iepriekšminēto, atbilde uz prejudiciālo jautājumu ir tāda, ka Regula ir jāinterpretē tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts saskaņā ar Regulas 6. panta 8. punkta nosacījumiem izmanto īpašo paziņošanas procedūru, kad nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, kas sastādīta pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadāšanai, šī iestāde, ja tā uzskata par nepieciešamu celt iebildumus pret pārvadājumu, pamatojoties uz to, ka paziņotājs ir nepareizi norādījis darbības kvalifikāciju, nedrīkst pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt šo pārvadājumu, un tās pienākums ir nosūtīt pavadzīmi citām kompetentajām iestādēm un kravas saņēmējam. Minētā iestāde tādā gadījumā var, izmantojot visus līdzekļus, Regulas 7. panta 2. punktā paredzētājā termiņā darīt zināmus savus iebildumus paziņotājam un citām kompetentajām iestādēm.
Par tiesāšanās izdevumiem
36. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies Vācijas, Itālijas un Nīderlandes valdībām, kā arī Eiropas Kopienu Komisijai, kas iesniedza apsvērumus Tiesai, nav atlīdzināmi. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Padomes 1993. gada 1. februāra Regula (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās, kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas 1998. gada 18. maija Lēmumu 98/368/EK un 1999. gada 24. novembra Lēmumu 1999/816/EK, ir jāinterpretē tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts saskaņā ar Regulas 6. panta 8. punkta nosacījumiem izmanto īpašo paziņošanas procedūru, kad nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, kas sastādīta pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadāšanai, šī iestāde, ja tā uzskata par nepieciešamu celt iebildumus pret pārvadājumu, pamatojoties uz to, ka paziņotājs ir nepareizi norādījis darbības kvalifikāciju, nedrīkst pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt šo pārvadājumu, un tās pienākums ir nosūtīt pavadzīmi citām kompetentajām iestādēm un kravas saņēmējam. Minētā iestāde tādā gadījumā var, izmantojot visus līdzekļus, Regulas 7. panta 2. punktā paredzētajā termiņā darīt zināmus savus iebildumus paziņotājam un citām kompetentajām iestādēm.