62024CJ0445
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2025. gada 13. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva (ES) 2015/2302 – Kompleksie ceļojumi un saistītie ceļojumu pakalpojumi – 3. panta 6. punkts – Jēdziens “ceļotājs” – Juridiska persona, kas noslēgusi ceļojuma līgumu saviem biedriem
Lietā C‑445/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa, Beļģija) iesniegusi ar 2024. gada 3. jūnija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 24. jūnijā, tiesvedībā
MS Amlin Insurance SE
pret
(W)onderweg VZW,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pasers [J. Passer], tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias] un B. Smulderss [B. Smulders] (referents),
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
MS Amlin Insurance SE vārdā – J. Van Bellinghen un B. Vanlerberghe, advocaten,
–
(W)onderweg VZW vārdā – Z. Teughels, advocaat,
–
Beļģijas valdības vārdā – S. Baeyens, P. Cottin un C. Pochet, pārstāvji,
–
Grieķijas valdības vārdā – C. Kokkosi un E.‑E. Krompa, pārstāvji,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz M. F. Severi, avvocato dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – I. Rubene un F. Van Schaik, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2302 (2015. gada 25. novembris) par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/83/ES un atceļ Padomes Direktīvu 90/314/EEK (OV 2015, L 326, 1. lpp.), 3. panta 6. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp apdrošināšanas sabiedrību MS Amlin Insurance SE un bezpeļņas apvienību (W)onderweg VZW, kura saviem biedriem noslēdza kompleksā ceļojuma līgumu ar ceļojumu aģentūru, kas ir apdrošināta pie MS Amlin Insurance, par minētās apdrošināšanas sabiedrības atteikumu pēc šīs aģentūras bankrota atlīdzināt (W)onderweg maksājumus, kas veikti saskaņā ar ceļojuma līgumu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 90/314/EEK
3
Atbilstoši Padomes Direktīvas 90/314/EEK (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV 1990, L 158, 59. lpp.) desmitajam apsvērumam:
“tā kā patērētājam būtu jāgūst labums no šīs direktīvas ieviestās aizsardzības neatkarīgi no tā, vai viņš ir tiešā līgumslēdzēja puse, tiesību pārņēmējs vai grupas dalībnieks, kuras interesēs cita persona noslēgusi līgumu par kompleksu pakalpojumu”.
4
Šīs direktīvas 2. panta 4. punktā noteikts:
“Šajā direktīvā:
[..]
4)
“patērētājs” nozīmē personu, kas saņem vai piekrīt saņemt kompleksu pakalpojumu (“galvenais līgumslēdzējs”), vai personu, kuras vārdā galvenais līgumslēdzējs piekrīt pirkt kompleksu pakalpojumu (“pārējie saņēmēji”), vai personu, kurai galvenais līgumslēdzējs vai kāds no pārējiem saņēmējiem nodod tālāk komplekso pakalpojumu (“tiesību pārņēmējs”);”.
Direktīva 2015/2302
5
Direktīvas 2015/2302 1.–3., 7., 25. un 39. apsvērums izteikts šādā redakcijā:
“(1)
“Direktīvā [90/314] [..] ir paredzētas vairākas svarīgas patērētāju tiesības attiecībā uz kompleksajiem ceļojumiem, jo īpaši attiecībā uz informācijas prasībām, tirgotāju atbildību par kompleksā pakalpojuma sniegšanu un aizsardzību organizatora vai mazumtirgotāja maksātnespējas gadījumā. Tomēr tiesiskais regulējums ir jāpielāgo tirgus attīstības tendencēm, lai tas būtu piemērotāks iekšējā tirgus vajadzībām un lai novērstu neskaidrības un tiesiskā regulējuma nepilnības.
(2)
Tūrismam ir būtiska nozīme [Eiropas] Savienības ekonomikā, un kompleksie ceļojumi, kompleksās brīvdienas un kompleksās ekskursijas (“kompleksie pakalpojumi”) ieņem nozīmīgu ceļojumu tirgus daļu. Kopš Direktīvas [90/314] pieņemšanas minētais tirgus ir ievērojami mainījies. [..] Šīs direktīvas mērķis ir pielāgot aizsardzības tvērumu, lai ņemtu vērā minēto attīstības gaitu, veicinātu pārredzamību un palielinātu juridisko noteiktību ceļotājiem un tirgotājiem.
(3)
[LESD] 169. panta 1. punktā un 169. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka Savienība veicina augsta patērētāju aizsardzības līmeņa sasniegšanu, izmantojot pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar [LESD] 114. pantu.
[..]
(7)
Lielākā daļa ceļotāju, kas iegādājas kompleksos pakalpojumus vai saistītos ceļojumu pakalpojumus, ir patērētāji Savienības patērētāju aizsardzības tiesību izpratnē. Tajā pašā laikā ne vienmēr ir viegli nošķirt patērētājus un mazo uzņēmumu pārstāvjus vai profesionāļus, kas rezervē ceļojumus saistībā ar savu darījumdarbību vai profesiju, izmantojot tos pašus rezervēšanas kanālus kā patērētāji. Šādiem ceļotājiem bieži ir vajadzīgs līdzīgs aizsardzības līmenis. Turpretim pastāv uzņēmumi vai organizācijas, kas ceļojumus organizē, pamatojoties uz vispārēju līgumu, ko tās nereti noslēdz, piemēram, ar ceļojumu aģentūru, par vairākiem ceļojumu pakalpojumiem uz konkrētu laikposmu. Šāda veida ceļojumu organizēšanai nav vajadzīgs patērētājiem paredzētais aizsardzības līmenis. Tādēļ šī direktīva būtu jāattiecina uz personām, kas dodas darījuma braucienos, tostarp brīvo profesiju pārstāvjiem, vai pašnodarbinātajiem vai citām fiziskām personām, ja viņu ceļojumu organizēšana nenotiek, balstoties uz vispārēju līgumu. Lai izvairītos no sajukuma ar termina “patērētājs” definīciju, kas izmantota citos Savienības tiesību aktos, personas, ko aizsargā saskaņā ar šo direktīvu, būtu jāsauc par “ceļotājiem”.
[..]
(25)
Ceļotājam būtu jāsaņem visa vajadzīgā informācija pirms kompleksā pakalpojuma iegādes neatkarīgi no tā, vai to pārdod, izmantojot distances saziņas līdzekļus, pie letes vai ar citu veidu izplatīšanas līdzekļiem. Sniedzot minēto informāciju, tirgotājam būtu jāņem vērā to ceļotāju īpašās vajadzības, kuri vecuma vai fizisko traucējumu dēļ ir īpaši neaizsargāti, ja tirgotājs tādas vajadzības var saprātīgi paredzēt.
[..]
(39)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai ceļotāji, kas iegādājas komplekso pakalpojumu, būtu pilnībā aizsargāti organizatora maksātnespējas gadījumā. Dalībvalstīm, kurās organizatori veic uzņēmējdarbību, būtu jānodrošina, lai tie sniegtu nodrošinājumu, ka to maksātnespējas gadījumā ceļotājiem tiks atlīdzināti visi viņu vai viņu vārdā izdarītie maksājumi un – ciktāl kompleksajā pakalpojumā ir iekļauta pasažieru pārvadāšana – ceļotājiem tiks nodrošināta repatriācija. Tomēr vajadzētu būt iespējai piedāvāt ceļotājiem kompleksā pakalpojuma turpināšanu. Saglabājot rīcības brīvību attiecībā uz veidu, kā tiek nokārtota aizsardzība maksātnespējas gadījumā, dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai aizsardzība būtu efektīva. Efektivitāte nozīmē, ka aizsardzībai būtu jākļūst pieejamai, tiklīdz organizatora likviditātes problēmu dēļ vairs netiek vai netiks sniegti ceļojuma pakalpojumi vai tiklīdz tie tiks sniegti tikai daļēji, vai ja pakalpojumu sniedzēji liek ceļotājiem par tiem maksāt. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieprasīt, lai organizatori izsniedz ceļotājiem sertifikātu, kur dokumentāri apstiprinātas tiešas tiesības attiecībā pret maksātnespējas aizsardzības sniedzēju.”
6
Direktīvas 2015/2302 2. pantā “Darbības joma” paredzēts:
“1.   Šo direktīvu piemēro kompleksiem pakalpojumiem, ja tos piedāvā tirdzniecībā vai ja tirgotāji tos pārdod ceļotājiem, un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kurus ceļotājiem veicina tirgotāji.
2.   Šo direktīvu nepiemēro:
a)
kompleksiem pakalpojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kas aptver laikposmu, kas ir mazāks nekā 24 stundas, ja vien tajos nav iekļauta naktsmītne;
b)
kompleksiem pakalpojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kurus attiecīgi piedāvā vai sekmē tikai reizēm, bez peļņas gūšanas nolūka un tikai ierobežotai ceļotāju grupai;
c)
kompleksiem pakalpojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kas iegādāti, pamatojoties uz vispārēju nolīgumu par darījumu braucienu rīkošanu, kurš noslēgts starp tirgotāju un kādu citu fizisku vai juridisku personu, kas rīkojas ar tās komercdarbību, darījumdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju saistītos nolūkos.
3.   Šī direktīva neskar valstu vispārējās līgumtiesības, piemēram, noteikumus par līguma spēkā esamību, sagatavošanu vai sekām, ciktāl vispārējo līgumtiesību aspekti šajā direktīvā nav reglamentēti.”
7
Šīs direktīvas 3. panta “Definīcijas” 1.–3. un 6.–8. punktā noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)   “ceļojuma pakalpojums” ir:
a)
pasažieru pārvadāšana;
b)
izmitināšana, kura nav pasažieru pārvadāšanas neatņemama sastāvdaļa un kuras mērķis nav apmešanās uz dzīvi;
[..]
2)   “komplekss pakalpojums” ir vismaz divu dažādu veidu ceļojuma pakalpojumu apvienojums viena un tā paša ceļojuma vai to pašu brīvdienu nolūkā, ja:
a)
minētos pakalpojumus apvieno viens tirgotājs, tostarp pēc ceļotāja pieprasījuma vai saskaņā ar ceļotāja veikto izvēli, pirms tiek noslēgts vienots līgums par visiem pakalpojumiem; vai
[..]
3)   “kompleksa ceļojuma līgums” ir viss līgums par komplekso pakalpojumu kopumā [..];
[..]
6)   “ceļotājs” ir jebkura persona, kura vēlas noslēgt līgumu vai kurai ir tiesības ceļot, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts šīs direktīvas darbības jomas ietvaros;
7)   “tirgotājs” ir jebkura fiziska persona vai jebkura juridiska persona, neatkarīgi no tā, vai tā ir privāta vai publiska persona, kas saistībā ar līgumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, rīkojas – tostarp ar jebkuras citas personas starpniecību, kura darbojas tās vārdā vai uzdevumā, – nolūkos, kas ir saistīti ar tās komercdarbību, darījumdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju, neatkarīgi no tā, vai tā rīkojas organizatora, mazumtirgotāja, tirgotāja, kas sekmē saistītu ceļojuma pakalpojumu, vai ceļojuma pakalpojumu sniedzēja statusā;
8)   “organizators” ir tirgotājs, kurš apvieno un pārdod vai piedāvā tirdzniecībā kompleksos pakalpojumus [..].”
8
Minētās direktīvas 4. pantā “Saskaņošanas līmenis” noteikts:
“Ja vien šajā direktīvā nav noteikts citādi, dalībvalstis savos valsts tiesību aktos nepatur spēkā vai neievieš noteikumus, kuri atšķiras no šajā direktīvā paredzētajiem noteikumiem, tostarp stingrākus vai mazāk stingrus noteikumus, kuri nodrošinātu ceļotājiem atšķirīgu aizsardzības līmeni.”
9
Šīs direktīvas 5. panta “Informācija, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas” 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka, pirms ceļotājam kļūst saistošs jebkāds kompleksā ceļojuma līgums vai jebkurš attiecīgs piedāvājums, organizators un, ja komplekso pakalpojumu pārdod ar mazumtirgotāja starpniecību, arī mazumtirgotājs ceļotājam sniedz [..] šādu informāciju:
a)
galvenās ceļojuma pakalpojumu pazīmes:
[..]
viii)
informācija par to, vai ceļojums vai brīvdienas kopumā ir piemēroti personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām, un pēc ceļotāja pieprasījuma precīza informācija par ceļojuma vai brīvdienu piemērotību, ņemot vērā ceļotāja vajadzības;
[..].”
10
Direktīvas 2015/2302 12. panta “Kompleksā ceļojuma līguma izbeigšana un atteikuma tiesības pirms kompleksā pakalpojuma sākuma” 2. un 4. punktā paredzēts:
“2.   [..] ceļotājam ir tiesības izbeigt kompleksā ceļojuma līgumu pirms kompleksā pakalpojuma sākuma, nemaksājot nekādu izbeigšanas maksu, ja galamērķa vietā vai tās tiešā tuvumā ir izveidojušies nenovēršami un ārkārtēji apstākļi, kas būtiski ietekmē kompleksā pakalpojuma sniegšanu vai kas būtiski ietekmē pasažieru pārvadāšanu uz galamērķi. Ja kompleksā ceļojuma līgums tiek izbeigts saskaņā ar šo punktu, ceļotājam ir tiesības uz pilnīgu visu tādu maksājumu atmaksu, kas veikti par komplekso pakalpojumu, bet nav tiesību saņemt papildu kompensāciju.
[..]
4.   Organizators [..] atlīdzina visus maksājumus, ko veicis ceļotājs vai kas veikti ceļotāja vārdā par komplekso pakalpojumu, atskaitot atbilstošu izbeigšanas maksu. [..]”
11
Šīs direktīvas 17. panta “Aizsardzības maksātnespējas gadījumā efektivitāte un piemērošanas joma” 1., 3. un 5. punktā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka organizatori, kas veic uzņēmējdarbību to teritorijā, sniedz nodrošinājumu visu to maksājumu atmaksāšanai, ko veikuši ceļotāji vai kas veikti ceļotāju vārdā, ciktāl attiecīgie pakalpojumi nav tikuši sniegti organizatora maksātnespējas dēļ. Ja komplekso ceļojumu pakalpojumu līgumā ir iekļauta pasažieru pārvadāšana, organizatori arī sniedz nodrošinājumu attiecībā uz ceļotāju repatriāciju. Var piedāvāt kompleksā pakalpojuma turpinājumu.
[..]
3.   Aizsardzību organizatora maksātnespējas gadījumā ceļotāji var izmantot neatkarīgi no savas dzīvesvietas, izbraukšanas vietas vai kompleksā pakalpojuma pārdošanas vietas un neatkarīgi no dalībvalsts, kurā atrodas vienība, kas ir atbildīga par aizsardzību maksātnespējas gadījumā.
[..]
5.   Par ceļojumu pakalpojumiem, kas nav tikuši sniegti, atmaksāšanu veic bez nepamatotas kavēšanās pēc ceļotāja pieprasījuma.”
12
Minētās direktīvas 23. panta “Direktīvas imperatīvais raksturs” 2. punktā noteikts:
“Ceļotāji nevar atteikties no tiesībām, ko viņiem piešķir valsts akti, ar kuriem transponē šo direktīvu.”
Beļģijas tiesības
13
Saskaņā ar 2017. gada 21. novembraWet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Likums par komplekso ceļojumu, saistītu ceļojumu pakalpojumu un ceļojumu pakalpojumu pārdošanu; 2017. gada 1. decembraBelgisch Staatsblad, 106673. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums par kompleksiem ceļojumiem”) 2. panta 6.°punktu “ceļotājs” ir jebkura persona, kura vēlas noslēgt līgumu, kas ietilpst šī likuma piemērošanas jomā, vai kurai ir tiesības ceļot, pamatojoties uz līgumu, kas jau noslēgts saskaņā ar šo likumu.
14
Atbilstoši Likuma par kompleksiem ceļojumiem 4. pantam šis likums nav piemērojams, pirmkārt, kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kas aptver laikposmu, kurš ir mazāks par 24 stundām, ja vien tajos nav iekļauta naktsmītne, otrkārt, kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, kurus attiecīgi piedāvā vai sekmē tikai reizēm, bez peļņas gūšanas nolūka un tikai ierobežotai ceļotāju grupai, kā arī, treškārt, kompleksiem ceļojumiem, saistītiem ceļojumu pakalpojumiem un atsevišķi iegādātiem ceļojumu pakalpojumiem, kas iegādāti, pamatojoties uz tādu vispārēju nolīgumu par darījumu braucienu rīkošanu, kurš noslēgts starp tirgotāju un kādu citu fizisku vai juridisku personu, kas rīkojas ar tās komercdarbību, darījumdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju saistītos nolūkos.
15
2018. gada 29. maijaKoninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Karaļa dekrēts par aizsardzību maksātnespējas gadījumā, pārdodot kompleksos ceļojumus, saistītus ceļojumu pakalpojumus un ceļojumu pakalpojumus; 2018. gada 11. jūnijaBelgisch Staatsblad, 48438. lpp.) 2. panta 3.°punktā paredzēts, ka šajā dekrētā “saņēmējs” ir jebkurš ceļotājs Likuma par kompleksiem ceļojumiem 2. panta 6.°punkta izpratnē, attiecībā uz kuru ir noteikti šī dekrēta 4. nodaļā minētie apdrošināšanas pakalpojumi.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
16
(W)onderweg ir bezpeļņas organizācija, kas apņēmusies atbalstīt personas ar autiskā spektra traucējumiem no ģimenēm ar zemiem ienākumiem.
17
2020. gada 18. janvārī tā dažiem saviem biedriem noslēdza ceļojuma līgumu, proti, citytrip, uz Lionu (Francija), kas ietvēra vilciena biļetes un uzturēšanos viesnīcā. Ceļojums bija paredzēts no 2020. gada 21. aprīļa līdz 24. aprīlim. Par šo komplekso ceļojumu tā samaksāja 9165,14 EUR.
18
2020. gada 16. martā, ņemot vērā ar Covid‑19 pandēmiju saistīto ierobežojošo pasākumu stāšanos spēkā, (W)onderweg lūdza ceļojumu aģentūru atlikt minēto ceļojumu uz 2020. gada septembri par to pašu cenu tajā pašā viesnīcā.
19
Tā kā šāda atlikšana izrādījās neiespējama, ceļojumu aģentūra informēja (W)onderweg par iespēju atlikt ceļojumu uz vienu gadu, proti, līdz 2021. gada 20. aprīlim. Saziņas laikā tika minēta arī iespēja kompensēt (W)onderweg ar vaučeru, kas derīgs vienu gadu, jo minētās aģentūras ieskatā (W)onderweg veikto maksājumu atmaksa principā ir iespējama tikai pēc šāda vaučera termiņa beigām.
20
2020. gada 7. septembrī(W)onderweg nosūtīja ceļojumu aģentūrai oficiālu pieprasījumu atmaksāt ceļojuma summu.
21
Tā kā šī aģentūra 2020. gada 22. septembrī tika pasludināta par maksātnespējīgu, (W)onderweg nosūtīja MS Amlin Insurance – apdrošināšanas sabiedrībai, kas uzņēmās ar minētās aģentūras maksātnespēju saistītos riskus, – atlīdzības atmaksas pieprasījumu.
22
Pēc tam, kad MS Amlin Insurance šo pieprasījumu noraidīja, (W)onderweg cēla prasību rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpen (Antverpenes pirmās instances tiesas Antverpenes nodaļa, Beļģija), lūdzot piespriest šai apdrošināšanas sabiedrībai atlīdzināt summu, kas atbilst kompleksā ceļojuma cenai, ceļojuma līguma neizpildes dēļ.
23
Minētā tiesa prasību noraidīja, pamatojoties uz to, ka ceļojums jau bijis atcelts, pirms ceļojumu aģentūra tika atzīta par maksātnespējīgu.
24
Pēc (W)onderweg iesniegtās apelācijas sūdzības hof van beroep te Antwerpen (Antverpenes apelācijas tiesa, Beļģija) piesprieda MS Amlin Insurance samaksāt 9165,14 EUR, kā arī procentus un tiesāšanās izdevumus.
25
MS Amlin Insurance iesniedza kasācijas sūdzību Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa, Beļģija), kas ir iesniedzējtiesa.
26
Šajā ziņā MS Amlin Insurance apgalvo, ka pretēji tam, ko ir nospriedusi hof van beroep te Antwerpen (Antverpenes apelācijas tiesa), (W)onderweg nevar uzskatīt par ceļotāju valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru tiek īstenota Direktīva 2015/2302, izpratnē un tā arī nevar atsaukties uz tiesībām, kas izriet no šī tiesiskā regulējuma. Tajā definētais jēdziens “ceļotājs” attiecoties tikai uz ceļotāju kā fizisku personu, proti, šajā gadījumā uz (W)onderweg biedriem, kuriem tā ir iegādājusies ceļojumu, nevis pašu (W)onderweg, kas ir juridiska persona.
27
Iesniedzējtiesa norāda, ka tai tātad jāizvērtē, vai tādu juridisku personu kā bezpeļņas organizācija, kas tikai reizēm no tirgotāja iegādājas kompleksu ceļojumu saviem biedriem, var uzskatīt par ceļotāju Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta izpratnē, jo tiesa, kas izskata lietu pēc būtības, ir atzinusi, ka juridiska persona patiešām var ietilpt jēdzienā “ceļotājs”.
28
Šādos apstākļos Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai jēdziens “ceļotājs” [Direktīvas 2015/2302] 3. panta 6. punkta izpratnē jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz juridisku personu, piemēram, bezpeļņas apvienību, kas saviem biedriem reizēm iegādājas komplekso ceļojumu no tirgotāja?”
Par prejudiciālo jautājumu
29
Iesākumā, pirmkārt, jāprecizē – uzdotais jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka pamatlietā aplūkotais ceļojuma līgums attiecas uz komplekso pakalpojumu Direktīvas 2015/2302 3. panta 2. punkta izpratnē un tādējādi principā ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, kas ir noteikta tās 2. panta 1. punktā. Šajā ziņā, lai gan Beļģijas, Grieķijas un Itālijas valdības, kā arī Eiropas Komisija rakstveida apsvērumos pievērstās jautājumam par 2. panta 2. punktā paredzēto izņēmumu no šīs piemērošanas jomas iespējamo nozīmi – lai to izslēgtu –, jāuzsver, ka šie izņēmumi nav uzdotā jautājuma priekšmets, jo iesniedzējtiesa turklāt ir izslēgusi valsts tiesībās, ar kurām transponēts šīs direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts, paredzētā izņēmuma piemērošanu tostarp attiecībā uz “tikai reizēm” bez peļņas gūšanas nolūkā piedāvātiem kompleksiem pakalpojumiem tikai ierobežotai ceļotāju grupai.
30
Otrkārt, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet – lai gan (W)onderweg pamatlietā aplūkoto līgumu noslēdza saviem biedriem, tā darīja to savā vārdā, jo pamatlieta attiecas uz tiesībām uz atlīdzību, kuras šīs apvienības ieskatā tai ir kā “ceļotājam” Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta izpratnē attiecībā uz MS Amlin Insurance, un tas tā esot saskaņā ar valsts tiesībām, ar kurām tiek īstenots šīs direktīvas 17. pants, proti, tiesību norma par ceļotāju aizsardzību pret tādu organizatoru kā pamatlietā aplūkotā ceļojumu aģentūra maksātnespējas risku, it īpaši attiecībā uz tādu maksājumu atlīdzību, kas veikti par komplekso pakalpojumu, ja šajā kompleksajā pakalpojumā ietilpstošie pakalpojumi netiek sniegti.
31
Šādos apstākļos jākonstatē, ka ar vienīgo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tāda juridiska persona kā bezpeļņas apvienība, kas savā vārdā, bet dažu tās biedru labā ar organizatoru ir noslēgusi kompleksā ceļojuma līgumu, ietilpst jēdzienā “ceļotājs” šīs tiesību normas izpratnē.
32
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai interpretētu Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi un attiecīgā gadījumā tās izstrādāšanas vēsture. Tādējādi, ja Savienības tiesību normas jēga nepārprotami izriet no tās formulējuma, Tiesa nevar atkāpties no šīs jēgas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, HDI Global un MS Amlin Insurance, C‑771/22 un C‑45/23, EU:C:2024:644, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Šajā ziņā jāatgādina, ka Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punktā jēdziens “ceļotājs” ir definēts kā “jebkura persona, kura vēlas noslēgt līgumu vai kurai ir tiesības ceļot, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts šīs direktīvas darbības jomas ietvaros”.
34
Tā kā šajā tiesību normā jēdziens “ceļotājs” ir definēts, neietverot atsauces uz valstu tiesībām attiecībā uz šim jēdzienam piešķiramo nozīmi, piemērojot šo direktīvu, jāuzskata, ka minētajā tiesību normā ir ietverts autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas tās teritorijā jāpiemēro vienveidīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 9. novembris, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 29. punkts).
35
Turklāt, lai gan termins “ceļotājs” ir ietverts citos Savienības tiesību aktos, īpašā definīcija, kas noteikta Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punktā, ir atrodama vienīgi šajā direktīvā. Tādējādi runa ir par jēdzienu, kas jāinterpretē, ņemot vērā tā īpašo funkciju minētajā direktīvā un tās mērķu gaismā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 9. novembris, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 30. punkts).
36
Ņemot to vērā, pirmām kārtām, jānorāda, ka Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta formulējumā, lai definētu jēdzienu “ceļotājs”, ir atsauce uz “jebkuru personu”, uz kuru attiecas viens vai otrs no abiem šī sprieduma 33. punktā minētajiem gadījumiem.
37
Jānorāda, ka šajā formulējumā nav nekāda nošķīruma starp fiziskām un juridiskām personām, un tas tā ir atšķirībā konkrēti no šīs direktīvas 3. panta 7. punktā ietvertās jēdziena “tirgotājs” definīcijas, saskaņā ar kuru šajā jēdzienā var ietilpt “jebkura fiziska persona vai jebkura juridiska persona”, un no Savienības tiesībās parasti lietotā jēdziena “patērētājs” – šis jēdziens principā skaidri attiecas tikai uz fiziskām personām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 2. aprīlis, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, 24. un 25. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
38
Turklāt jākonstatē – lai ietilptu jēdzienā “ceļotājs” Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta izpratnē, attiecīgajai personai – alternatīvi – jāietilpst vienā no divām šajā tiesību normā minētajām kategorijām: proti, tā ir vai nu persona, “kura vēlas noslēgt [kompleksā ceļojuma] līgumu”, vai arī persona, “kurai ir tiesības ceļot”, pamatojoties uz šādu līgumu. Lai gan, protams, juridiska persona nevar ceļot, pamatojoties uz šādu līgumu, tā tomēr var vēlēties noslēgt līgumu vienas vai vairāku fizisku personu labā, kuras veiks šajā līgumā minēto ceļojumu.
39
No tā izriet – tā kā Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta formulējums nepārprotami ļauj to interpretēt tādējādi, ka jēdzienā “ceļotājs” šīs tiesību normas izpratnē ietilpst arī juridiskas personas, ja tās “vēlas noslēgt [komplekso ceļojumu] līgumu”, tas neļauj jau no paša sākuma izslēgt šaurāku interpretāciju, saskaņā ar kuru šis jēdziens attiektos tikai uz fiziskām personām, kas vienīgās var ceļot, pamatojoties uz šādu līgumu.
40
Tādējādi, otrām kārtām, jāizvērtē konteksts, kādā iekļaujas Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkts.
41
Šajā ziņā no šīs direktīvas 7. apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir aizsargāt ne tikai patērētājus, bet arī personas, “kas rezervē ceļojumus saistībā ar savu darījumdarbību vai profesiju, izmantojot tos pašus rezervēšanas kanālus kā patērētāji”, un šī personu kategorija var ietvert “person[as], kas dodas darījuma braucienos, tostarp brīvo profesiju pārstāvj[us], vai pašnodarbināt[os] vai cit[as] fizisk[as] person[as]”. Tādējādi, “lai izvairītos no sajukuma ar termina “patērētājs” definīciju, kas izmantota citos Savienības tiesību aktos”, ar jēdzienu “ceļotājs” tika aizstāts jēdziens “patērētājs”, kas bija ietverts Direktīvas 90/314 2. panta 4. punktā, jo šī direktīva tika atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2015/2302.
42
Tomēr 7. apsvērumā nekas nav teikts par to, vai šāda aizstāšana nozīmē, ka jēdziens “ceļotājs” attiecas ne tikai uz fiziskām personām, kas nav patērētāji, bet arī uz juridiskām personām.
43
Tāpat vairākas Direktīvas 2015/2302 normas attiecas uz gadījumiem, kad ceļotājs tiek uzskatīts par fizisku personu. Tā tas ir, piemēram, šīs direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta viii) punktā, kas attiecas uz organizatora pienākumu, pirms viņam kļūst saistošs kompleksā ceļojuma līgums, sniegt ceļotājam precīzu informāciju par ceļojuma piemērotību “ceļotāja vajadzībām”, jo minētās direktīvas 25. apsvērumā šajā ziņā ir precizēts, ka tirgotājam šajā kontekstā “jāņem vērā to ceļotāju īpašās vajadzības, kuri vecuma vai fizisko traucējumu dēļ ir īpaši neaizsargāti, ja tirgotājs tādas vajadzības var saprātīgi paredzēt”.
44
Tomēr jāuzsver: šādi konteksta – kurā iekļaujas Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkts – elementi tikai apstiprina, ka fiziskas personas acīmredzami var ietilpt jēdzienā “ceļotājs” šīs tiesību normas izpratnē, it īpaši tad, ja tās vēlas noslēgt kompleksā ceļojuma līgumu, taču neizslēdzot juridiskās personas, kas ir tādā pašā situācijā.
45
Turklāt no šīs direktīvas 2. panta 2. punkta c) apakšpunkta, kurš no tās piemērošanas jomas izslēdz tostarp kompleksos pakalpojumus, kas iegādāti, pamatojoties uz tādu vispārēju nolīgumu par darījumu braucienu rīkošanu, kurš noslēgts starp tirgotāju un kādu citu fizisku “vai juridisku” personu, var secināt, ka kompleksie pakalpojumi, ko iegādājušās juridiskas personas, principā ietilpst šajā piemērošanas jomā.
46
Trešām kārtām, šādu interpretāciju apstiprina Direktīvas 2015/2302 mērķi, kuri, kā izriet no šīs direktīvas 1. panta, lasot to kopsakarā ar 1.–3. apsvērumu, ir gan novērst neskaidrības, aizpildīt juridiskās nepilnības un pielāgot ar Direktīvu 90/314 ceļotājiem piešķirtās aizsardzības apjomu, lai ņemtu vērā tirgus attīstību, gan veicināt augsta patērētāju aizsardzības līmeņa sasniegšanu, kā prasīts LESD 169. pantā. Tādējādi Direktīva 2015/2302 palīdz nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni Savienības komplekso ceļojumu politikā saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, HDI Global un MS Amlin Insurance, C‑771/22 un C‑45/23, EU:C:2024:644, 74. punkts).
47
Šajā ziņā, pirmkārt, ņemot vērā šos mērķus, kā arī to, ka ar Direktīvu 2015/2302 piešķirtajām tiesībām ir imperatīvs raksturs, kā tas izriet no šīs direktīvas 23. panta 2. punkta, jādod priekšroka jēdziena “ceļotājs” minētās direktīvas 3. panta 6. punkta izpratnē plašai interpretācijai, lai nodrošinātu tā lietderīgo iedarbību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 24. oktobris, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Otrkārt, jēdziena “ceļotājs” Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta izpratnē interpretācija, saskaņā ar kuru no tā ir izslēgta juridiska persona, kas vēlas noslēgt kompleksā ceļojuma līgumu savā vārdā, bet vienas vai vairāku fizisku personu labā, noteikti vājinātu šo fizisko personu, kuras bieži vien būs patērētāji, aizsardzības līmeni salīdzinājumā ar situāciju, kurā “ceļotāja” statuss tiktu atzīts attiecīgajai juridiskajai personai, un tas tā būtu vēl jo vairāk tad, ja juridiskā persona – kā tas ir šajā gadījumā – ir bezpeļņas organizācija, kas darbojas dažu tās biedru labā, kuri var tikt uzskatīti par neaizsargātām personām.
49
Pirmajā gadījumā šī juridiskā persona, lai gan tā a priori ir vienīgā organizatora līgumpartnere attiecībā uz noslēgto kompleksā ceļojuma līgumu, nevarētu – tā kā to nevar uzskatīt par “ceļotāju” – savā vārdā, bet fizisko personu, kuru interesēs šis līgums ir noslēgts, labā atsaukties uz tiesībām, kas tai citādi varētu izrietēt no Direktīvas 2015/2302, tostarp uz šīs direktīvas 17. pantā minētajām tiesībām. Tad šīm fiziskajām personām pašām, ciktāl tas šīs personas skar individuāli, būtu jāaizstāv savas tiesības valsts tiesās, lai gan tās nav šī līguma puses.
50
Lai gan šajā kontekstā, protams, ir iespējams, ka minētās fiziskās personas attiecīgā gadījumā atļauj konkrētajai juridiskajai personai tās pārstāvēt tiesā šajā nolūkā, nepieciešamība veikt šādas darbības tomēr apgrūtinātu ar Direktīvu 2015/2302 piešķirto tiesību īstenošanu un tātad būtu piemērota nevis tam, lai veicinātu augsta patērētāju aizsardzības līmeņa sasniegšanu, bet gan kaitētu šādam mērķim.
51
Treškārt, jēdziena “ceļotājs” interpretācija, kas neietver tādas juridiskas personas kā bezpeļņas apvienības, tāpat radītu juridiskas nepilnības, jo tad varētu pastāvēt kompleksā ceļojuma līgums, ko likumīgi noslēgusi juridiska persona, bet šī persona tomēr nevarētu īstenot ar šo līgumu saistītās tiesības, kas piešķirtas ar Direktīvu 2015/2302. Jēdziena “ceļotājs” interpretācija, kas novestu pie šāda rezultāta, tātad nebūtu saderīga ar šī sprieduma 46. punktā minēto mērķi, tostarp aizpildīt juridiskās nepilnības.
52
Ceturtkārt, jāpiebilst, kā norādīts šī sprieduma 35. punktā, ka jāņem vērā jēdziena “ceļotājs” īpašā funkcija šajā direktīvā.
53
Kā izriet arī no Direktīvas 2015/2302 7. apsvēruma, kas minēts šī sprieduma 41. punktā, šķiet, ka kompleksa pakalpojuma gadījumā, kas ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, kā tas noteikts tās 2. pantā, jēdziena “ceļotājs” īpašā funkcija nav izslēgt atsevišķas personas no aizsardzības, kas piešķirta ar šo direktīvu, pamatojoties uz funkcionālu kritēriju, kas it īpaši attiecas uz statusu, kādā šīs personas iegādājas šo komplekso pakalpojumu, vai to juridisko raksturu, bet gan noteikt to personu loku, kuras var atsaukties uz minētajā direktīvā piešķirtajām tiesībām, atkarībā no saiknes vien, kāda tām ir ar līgumiem par šādu komplekso pakalpojumu, proti, vai nu tās vēlas noslēgt šādus līgumus, vai arī tām ir tiesības ceļot, pamatojoties uz jau noslēgtiem līgumiem.
54
Tāpēc Direktīvas 2015/2302 mērķi, kā arī īpašā funkcija, ko šajā direktīvā pilda jēdziens “ceļotājs” 3. panta 6. punkta izpratnē, liek izmantot tādu šī jēdziena interpretāciju, saskaņā ar kuru tas attiecas arī uz juridiskām personām, kuras vēlas savā vārdā, bet noteiktu fizisku personu labā noslēgt kompleksā ceļojuma līgumu, kas ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.
55
Visbeidzot jāprecizē, tāpat kā to dara Komisija, ka fiziska vai juridiska persona, kas vēlas noslēgt kompleksā ceļojuma līgumu un kas šajā ziņā jāuzskata par ceļotāju Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkta izpratnē, saglabā šo statusu, noslēdzot līgumu. Nevar pieļaut, ka persona, kas vēlas noslēgt šādu līgumu par labu citai personai, pēc līguma noslēgšanas zaudē savu ceļotāja statusu tikai tāpēc, ka tai pašai nav tiesību ceļot, pamatojoties uz šo līgumu, jo pretējā gadījumā praksē tiktu neitralizēta aizsardzība, kas tai ir piešķirta ar šo direktīvu.
56
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2015/2302 3. panta 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tāda juridiska persona kā bezpeļņas apvienība, kas savā vārdā, bet dažu tās biedru labā ar organizatoru ir noslēgusi kompleksā ceļojuma līgumu, ietilpst jēdzienā “ceļotājs” šīs tiesību normas izpratnē.
Par tiesāšanās izdevumiem
57
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2302 (2015. gada 25. novembris) par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/83/ES un atceļ Padomes Direktīvu 90/314/EEK, 3. panta 6. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tāda juridiska persona kā bezpeļņas apvienība, kas savā vārdā, bet dažu tās biedru labā ar organizatoru ir noslēgusi kompleksā ceļojuma līgumu, ietilpst jēdzienā “ceļotājs” šīs tiesību normas izpratnē.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.