Begäran om förhandsavgörande framställd av Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polen) den 30 september 2021 – AR m.fl. mot PK SA m.fl
(Mål C-618/21)
Rättegångsspråk: polska
Hänskjutande domstol
Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie
Parter i det nationella målet
Sökande: AR m.fl.
Svarande: PK SA m.fl
Tolkningsfrågor
Ska artikel 18 jämförd med artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet1 tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka de skadelidande, som har ett direktanspråk på ersättning för reparation av skador som uppstått på deras fordon i samband med framförandet av ett motorfordon från den försäkringsgivare som tillhandahåller ansvarsförsäkringen för den som vållat olyckan, från försäkringsföretaget endast kan erhålla en ersättning som motsvarar den verkliga och faktiska förlusten av sina tillgångar, det vill säga mellanskillnaden av fordonets värde före och efter olyckan, samt rimliga kostnader som faktiskt uppstått för att reparera fordonet och andra rimliga kostnader som faktiskt uppstått till följd av olyckan, samtidigt som den skadelidande, genom eget val, hade kunnat utkräva skadestånd direkt från skadevållaren – för att återställa fordonet i samma skick som före skadan (reparationer som utförs personligen av skadevållaren eller av en verkstad på den sistnämndes bekostnad)?
För det fall föregående fråga besvaras jakande, ska artikel 18 jämförd med artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka de skadelidande, som har ett direktanspråk på ersättning för reparation av skador som uppstått på deras fordon i samband med framförandet av ett motorfordon från den försäkringsgivare som tillhandahåller ansvarsförsäkringen för den som vållat olyckan, från försäkringsföretaget istället för en ersättning som motsvarar den verkliga och faktiska förlusten av sina tillgångar, det vill säga mellanskillnaden av fordonets värde före och efter olyckan, samt rimliga kostnader som faktiskt uppstått för att reparera fordonet och andra rimliga kostnader som faktiskt uppstått till följd av olyckan, endast kan erhålla det belopp som motsvarar kostnaden för att återställa fordonet i det skick det var innan skadan inträffade, samtidigt som den skadelidande, genom eget val, hade kunnat utkräva skadestånd direkt från skadevållaren – för att återställa fordonet i samma skick som före skadan (reparationer som utförs personligen av skadevållaren eller av en verkstad på den sistnämndes bekostnad)?
För det fall fråga [1] besvaras jakande och fråga [2] nekande, ska artikel 18 jämförd med artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka ett försäkringsföretag, till vilket den skadelidande i samband med framförandet av ett motorfordon riktar sitt anspråk om betalning av hypotetiska kostnader, som inte har uppstått än men som kommer att uppstå, för att återställa fordonet till dess skick innan olyckan, kan
a.         ställa som villkor för utbetalningen att den skadelidande verkligen har för avsikt att på ett konkret sätt reparera fordonet hos en viss mekaniker, till ett konkret pris för särskilda reservdelar och tjänster – och överföra medlen för denna reparation direkt till mekanikern (eventuellt säljaren av de reservdelar som är nödvändiga för reparationen), samt förbehålla sig rätten att kräva återbetalning om syftet med dessa belopp inte uppfylls och, om så inte är fallet,
b.     ställa som villkor för utbetalningen att den skadelidande inom den avtalade tiden ska kunna styrka att det utbetalade beloppet har använts till reparation av fordonet eller annars bli återbetalningsskyldig gentemot försäkringsföretaget, och, om så inte är fallet,
c.     när dessa medel väl har betalats ut, med ett angivet syfte för utbetalningen (på vilket sätt de ska användas) och en tidsfrist inom vilken den skadelidande måste genomföra reparationen av fordonet – kräva att den skadelidande ska styrka sina utgifter eller annars återbetala medlen,
– för att undanröja möjligheten för den skadelidande att berika sig på skadan?
För det fall fråga [1] besvaras jakande och fråga [2] nekande, ska artikel 18 jämförd med artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka den skadelidande, som inte längre äger det skadade fordonet, eftersom den skadelidande har sålt det och fått pengar i gengäld, och följaktligen inte längre kan reparera detta fordon – inte kan kräva att det försäkringsföretag som tillhandahåller ansvarsförsäkring åt den som har vållat olyckan betalar reparationskostnaderna, som är nödvändiga för att återställa det skadade fordonet till dess skick före olyckan, varvid den skadelidandes anspråk begränsas till att från försäkringsföretaget begära ersättning som motsvarar den verkliga och aktuella förlusten av egendom, det vill säga mellanskillnaden av fordonets värde i dess skick före olyckan och det belopp som erhålls vid försäljning av fordonet efter olyckan, samt rimliga kostnader som faktiskt uppstått för att reparera fordonet och andra rimliga kostnader som faktiskt uppstått till följd av olyckan?
____________
1 EUT 2009 L 263, s. 11.