61999CC0195_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 I förevarande mål rör det sig om en överprövning av förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T-147/94(1) (nedan kallad den överklagade domen).
2 Vad beträffar bakgrunden till vad som förevarit mellan stålindustrin och kommissionen under åren 1970-1990, särskilt vad beträffar det påtagliga krissystemet och kommissionens beslut nr 2448/88/EKSG av den 19 juli 1988 om införande av ett system för övervakning av företag inom stålindustrin avseende vissa produkter(2) (nedan kallat beslut nr 2448/88), hänvisas till den överklagade domen. Det övervakningssystem som baserar sig på det ovannämnda beslutet upphörde den 30 juni 1990 och ersattes av ett system för individuell och frivillig information(3).
3 Den 16 februari 1994 antog kommissionen "kommissionens beslut 94/215/EKSG ... om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska stålbalksproducenter"(4) (nedan kallat beslutet), vilket var riktat mot sjutton europeiska stålföretag och en företagssammanslutning. Kommissionen ansåg att de gentemot vilka beslutet riktade sig hade överträtt Europeiska kol- och stålgemenskapens konkurrenslagstiftning genom att, på ett sätt som snedvrider konkurrensen, inrätta system för utbyte av information samt genom att fastställa priser och dela upp marknader. Kommissionen påförde fjorton av företagen böter. Vad gäller Krupp Hoesch Stahl AG (nedan kallad klaganden) påförde kommissionen ett bötesbelopp om 13 000 ecu.
4 Flera berörda företag, däribland klaganden och företagssammanslutningen, väckte talan mot detta beslut vid förstainstansrätten, vilken till följd därav sänkte bötesbeloppet till 9 000 euro och ogillade talan i övrigt.
5 Den 25 maj 1999 inkom klaganden med överklagande av denna dom till domstolens kansli.
II - Yrkanden och grunder
6 Klaganden har i sitt överklagande yrkat att domstolen skall
1. upphäva förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T-147/94, i de delar klaganden påförts ett bötesbelopp om 9000 euro (punkt 2 i domslutet), klagandens talan ogillats (punkt 3 i domslutet) och klaganden förpliktats att bära sin rättegångskostnad, samt ersätta hälften av kommissionens kostnader (punkt 4 i domslutet),
2. ogiltigförklara artiklarna 1, 3 och 4 i kommissionens beslut K (94) 321 slutgiltig av den 16 februari 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska stålbalksproducenter,
3. förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna vid förstainstansrätten och Europeiska gemenskapernas domstol.
7 Kommissionen har yrkat att domstolen skall
1. ogilla överklagandet, och
2. förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
8 Till stöd för sitt överklagande har klaganden i sin ansökan åberopat följande grunder:
Den första grunden:
"I domen görs en felaktig bedömning av formkraven i kommissionens arbetsordning från 1993 avseende bestyrkande av kommissionens beslut och det utgås därför felaktigt från att ett giltigt bestyrkt beslut föreligger."
Den andra grunden:
"Domen strider i flera hänseenden mot artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Förstainstansrätten har felaktigt betraktat övervakningen av order och leveranser som en självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen, utan att kunna redogöra för dess konkurrensbegränsande verkan. Den har missförstått betydelsen av begreppet 'normal konkurrens' i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget och har följaktligen felaktigt bedömt den konkurrensbegränsande inverkan av det beteende som företaget kritiseras för. Förstainstansrätten har dessutom gjort en felaktig bedömning avseende den rättsliga betydelsen av den omständigheten att klaganden endast har deltagit i systemet för utbyte av information som sådant."
Den tredje grunden:
"Genom att det fastslås att klaganden ingick ett avtal om prissamverkan före den 18 april 1989, utan att närmare ange innehållet i eller tidpunkten för detta avtal, innebär domen slutligen att klagandens rätt till försvar, artikel 15 i EKSG-fördraget och rätten till tillräckligt rättsskydd åsidosatts. Domen är dessutom inte tillräckligt bestämd i detta avseende."
Den fjärde grunden:
"Domen står i strid med artikel 65.5 i EKSG-fördraget och med den i artikeln inneboende principen om att bestraffning förutsätter medvetenhet om att man handlat olagligt, genom att ett antagande om att klaganden var medveten om att hon handlade olagligt har gjorts utan att någon motivering härför lämnats."
Den femte grunden:
"Förstainstansrätten har åsidosatt artikel 15 i EKSG-fördraget genom att göra en felaktig bedömning avseende kraven på tillräcklig motivering med avseende på bötesbeloppets storlek. Förstainstansrättens antagande att bristen på motivering kan avhjälpas under rättegången är rättsligt felaktigt."
Den sjätte grunden:
"Förstainstansrätten har åsidosatt klagandens rätt till rättsskydd inom skälig tid genom den orimligt långa tid på nästan fem år som förfarandet har pågått."
Sammanfattning av grunderna och delgrunderna efter deras rättsliga tyngdpunkter
9 Av de enstaka grunderna och delgrunderna framgår att klaganden har åberopat att flera bestämmelser i EKSG-fördraget har överträtts. Klaganden anser, vad gäller dess huvudsakliga rättsliga argument, sammanfattningsvis att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten i den överklagade domen, genom att
- felaktigt anta att beslutet var formellt lagenligt, trots att beslutet inte hade antagits i vederbörlig ordning (första grunden),
- ha överskridit sin behörighet att företa en prövning enligt artikel 33.1 i EKSG-fördraget (andra grunden),
- felaktigt anta att beslutet var materiellt lagenligt, trots att ingen överträdelse av artikel 65.1 i EKSG-fördraget förelåg, eftersom
deltagandet i systemet för utbyte av information(5) inte utgjorde någon självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen (andra grunden), och
systemet för utbyte av information och prisfastställelserna inte kunde ha någon begränsande inverkan på den "normala konkurrensen" (andra grunden), och
det i beslutet hade gjorts en felaktig bedömning av klagandens deltagande i överträdelsen med avseende på systemet för utbyte av information (andra grunden), och
det i beslutet inte i tillräcklig utsträckning hade bevisats eller motiverats att klaganden begått överträdelsen med avseende på prissamverkan på den tyska marknaden, vilket också utgör ett åsidosättande av artikel 15 i EKSG-fördraget (tredje grunden),
- göra en felaktig bedömning vad gäller bötesbeloppet och motiveringen av bötesbeloppet (fjärde och femte grunden),
- i strid med artikel 6 i Europakonventionen inte ha iakttagit klagandens rätt till rättsskydd inom skälig tid (sjätte grunden).
10 Den bedömning som görs i det följande tar sin utgångspunkt i denna sammanfattning. De grunder som klaganden åberopat och de delar och argument som grunderna innehåller samt kommissionens argument kommer att hänföras till de enstaka punkterna i sammanfattningen.
11 Grunderna i detta mål överensstämmer delvis med de grunder och delgrunder som åberopats i mål C-194/99 P (Thyssen Stahl AG mot Europeiska gemenskapernas kommission)(6). Jag föredrar även mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet denna dag. I den del de åberopade grunderna verensstämmer med varandra hänvisar jag i föreliggande förslag till den bedömning som jag gjort i mitt förslag till avgörande i mål C-194/99 P.
III - Prövning av fallet
A - Grunden genom vilken en felaktig bedömning avseende den formella lagenligheten av beslutet kritiseras (första grunden)
12 Den första grunden innehåller två delgrunder. Under den första delgrunden har klaganden kritiserat förstainstansrättens antagande att det antal som krävdes för beslutsförhet vid omröstningen när kommissionen fattade beslutet var uppfyllt. Under den andra delgrunden har klaganden kritiserat den påstådda felaktiga bedömning som gjorts med avseende på åsidosättandet av formkraven för bestyrkande av beslutet.
1. Frågan om kommissionen var beslutsför när den fattade beslutet
Parternas argument
13 Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 70 i den överklagade domen felaktigt tolkat protokollet från det möte av den 16 februari 1994 mellan kommissionsledamöterna i kollegium vid vilket beslutet antogs, och därigenom åsidosatt artiklarna 5 och 6 i kommissionens arbetsordning från år 1993(7). Förstainstansrätten har nämligen antagit att det antal kommissionsledamöter som krävdes för beslutsförhet avseende beslutet var uppfyllt, medan det av ordalydelsen på sidan 40 i protokollet framgår att det antal kommissionsmedlemmar som krävdes för att beslutet skulle kunna antas inte var närvarande.
14 Denna tolkning stämmer inte överens med den tolkning av kollegialitetsprincipen som domstolen gjorde i domen av den 15 juni 1994 i mål C-137/92 P(8).
15 Kommissionen anser att denna grund inte kan tas upp till sakprövning, eftersom fastställandet av de faktiska omständigheterna och bevisprövningen ifrågasätts med denna grund. Enbart förstainstansrätten är behörig att pröva dessa frågor.
16 I andra hand har kommissionen gjort gällande att överklagandet inte heller kan vinna bifall på denna grund. På sidan 40 i protokollet anges vilka kanslichefer och kansliledamöter som "närvarade vid mötet i kommissionsledamöternas frånvaro". Detta innebär emellertid inte att dokumentationsfunktionen eller bevisvärdet av närvarolistan på sidan 2 i protokollet sätts i fråga, i vilken det anges vilka kommissionsledamöter som var närvarande vid kommissionens överläggning avseende punkt XXV och vilka som var frånvarande.
Bedömning
17 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har åberopat i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på denna del av den första grunden hänvisas till punkt 52 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar denna dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
18 Överklagandet kan således inte tas upp till sakprövning vad gäller den första delen av den första grunden, där det kritiseras att förstainstansrätten inte beaktat att det antal som krävdes för beslutsförhet avseende beslutet inte var uppfyllt.
2. Frågan om kommissionens beslut antagits i vederbörlig ordning och om den version av beslutet som delgetts överensstämmer med det antagna beslutet
Parternas argument
19 Klaganden har kritiserat punkterna 83-87 i den överklagade domen, där förstainstansrätten slagit fast att klaganden inte kan vinna bifall på den grund att version K (94) 321 slutgiltig av det beslut som klaganden delgavs inte skulle ha bestyrkts i enlighet med artikel 16 i 1993 års arbetsordning. Klaganden har anfört att förstainstansrätten varken har slagit fast att den version som delgavs klaganden var identisk med version K(94) 321/2 och 321/3 eller att beslutet bifogats till protokollet i vederbörlig ordning.
20 Klaganden har vidare anfört att förstainstansrätten har utgått från att beslutet antogs i vederbörlig ordning och att den i det sammanhanget i punkt 85 har pekat på presumtionen om gemenskapsrättsakternas giltighet. Därigenom har förstainstansrätten gjort en felaktig bedömning av syftet med denna presumtion, eftersom presumtionen om giltighet inte kan utgöra ett hinder mot en ogiltigförklaring av ett beslut om formkrav åsidosatts då beslutet antogs.
21 Klaganden har påpekat att kommissionen dessutom inte var i stånd att inge protokollet med ordförandens och generalsekreterarens underskrift i original och att datum för undertecknande av protokollet saknades.
22 Kommissionen anser att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på denna grund. Kommissionen har anfört att klaganden med sin argumentation, enligt vilken den version av beslutet som delgavs inte bifogades protokollet, har bestritt att den version som delgavs var identisk med version K(94) 321/2 och version K(94) 321/3. Fastställandet av denna identitet var dock föremål för förstainstansrättens fastställande av de faktiska omständigheterna.
Bedömning
23 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på den andra delen av den första grunden hänvisas till punkt 63 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar i dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
24 Överklagandet kan alltså heller inte tas upp till sakprövning vad gäller den andra delen av den första grunden, där det kritiseras att det inte har beaktats att kommissionens beslut inte har bekräftats i vederbörlig ordning.
25 Den första grunden kan således inte tas upp till sakprövning.
B - Grunden genom vilken det kritiseras att förstainstansrätten verskridit sin behörighet (andra grunden)
26 Klaganden har visserligen inte i rubriken till den andra grunden, men däremot i motiveringen till den första delen av denna grund, åberopat att artikel 33 i EKSG-fördraget åsidosatts.
Parternas argument
27 Klaganden har kritiserat förstainstansrätten för att den har åsidosatt denna bestämmelse, enligt vilken förstainstansrätten endast är behörig att pröva beslut som rör företag. Genom att förstainstansrätten i punkt 122 i den överklagade domen har betraktat systemet för utbyte av information som en självständig överträdelse, har kommissionens beslut tolkats på ett sätt som, enligt kommissionens uttryckliga förklaring inte överensstämmer med innehållet i beslutet. Förstainstansrätten har således överskridit sin behörighet att pröva det omtvistade beslutet enligt artikel 33 i fördraget, eftersom den inom ramen för en talan om ogiltigförklaring inte är behörig att ändra innehållet i kommissionens beslut.
28 Kommissionen anser att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning i den delen. Huruvida deltagande i systemet för utbyte av information i kommissionens beslut har kvalificerats som en självständig överträdelse eller som en del av mer omfattande överträdelser utgör inte någon rättsfråga, utan innebär ett ifrågasättande av den bedömning som förstainstansrätten gjort av en sakomständighet. Detta kan emellertid inte prövas av domstolen.
29 Kommissionen har i andra hand gjort gällande att överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund. Förstainstansrätten skall i domstolsförfarandet pröva kommissionens beslut och inte uttalanden som gjorts av företrädare för kommissionen. Av punkterna 266-271, 300 och 314 och artikel 1 i beslutet framgår att deltagande i systemet för utbyte av information nämns självständigt vid sidan av andra överträdelser.
Bedömning
30 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet inte kan vinna bifall på den första delen av den andra grunden hänvisas till punkt 89 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar denna dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
31 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den första delen av den andra grunden, där det kritiseras att förstainstansrätten överskridit sin behörighet på ett sätt som är otillåtet enligt artikel 33 i EKSG-fördraget.
C - Grunderna genom vilka det kritiseras att en felaktig bedömning gjorts med avseende på beslutets materiella lagenlighet
32 Klaganden har kritiserat detta åsidosättande av fördraget genom den andra till och med den fjärde delen av den andra grunden och genom den tredje grunden.
1. Frågan huruvida deltagande i systemet för utbyte av information utgör en självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen (andra grunden)
33 Denna fråga har ställts genom den andra delen av den andra grunden.
Parternas argument
34 Klaganden har inledningsvis kritiserat punkt 122 i den överklagade domen. Klaganden har gjort gällande att domen är rättsligt felaktig i den del som deltagande i systemet för utbyte av information betraktats som en självständig överträdelse, eftersom förstainstansrätten varken har motiverat eller bevisat att den påstådda konkurrensbegränsande verkan av systemet för utbyte av information utgör en självständig överträdelse.
35 Klaganden har vidare gjort gällande att för att ett system för utbyte av information skall utgöra en självständig överträdelse av artikel 65.1 i EKSG-fördraget, måste den konkurrensbegränsande verkan av systemet för utbyte av information framgå av systemet självt och eventuellt av den allmänna marknadsstrukturen, och inte av ett samband mellan ett system för utbyte av information och en påstådd priskartell som inte hör till detta system.
36 Förstainstansrätten bedömning (punkterna 135 och 142 i den överklagade domen), att systemen för utbyte av information skulle ha påverkat självständigheten i de beslut som de deltagande företagen fattade, är enligt klagandens uppfattning felaktig. Klaganden anser att förstainstansrätten felaktigt har grundat sig på domstolens rättspraxis i de så kallade "traktor-målen"(9), vilken inte är sådan att den utgör stöd för domstolens slutsats. Den öppenhet som skapas genom ett sådant utbyte på en konkurrensutsatt marknad främjar nämligen i princip konkurrensen. Klaganden menar att självständigheten i de beslut som de deltagande företagen fattar enbart kan påverkas på en marknad som inte är utsatt för konkurrens och vars struktur i synnerhet är präglad av ett slutet oligopol.
37 Klaganden menar att förstainstansrätten har gjort en felaktig bedömning när den, utan någon motivering, har antagit att marknaden för stålbalkar har en sluten oligopolistisk struktur, medan den i punkt 134 i domen har fastslagit att de tio största företagen enbart har två tredjedelar av marknaden. En sådan marknadsstruktur kännetecknas av en stark konkurrens mellan talrika konkurrenter och utesluter i vart fall förekomsten av en sluten oligopolistisk struktur.
38 Kommissionen har gjort gällande att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på denna grund, som har preciserats i mycket allmänna ordalag, eftersom det inte har angivits vilken del av domen som klaganden velat kritisera eller vilket juridiskt argument som åberopas.
39 Kommissionen menar att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på den grund som avser ett ifrågasättande av förstainstansrättens konstaterande att en oligopolistisk struktur föreligger på marknaden för stålbalkar, eftersom förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna därmed avses. Klaganden har dessutom själv under förfarandet vid förstainstansrätten beskrivit marknaden för stålbalkar som en oligopolistisk marknad.
40 Kommissionen har slutligen påpekat att den kritik som anförts med avseende på domstolens rättspraxis i traktormålen är ogrundad. Ett system för utbyte av information kan enbart sakna inverkan på konkurrensen när utbudet är splittrat. Det kan inte vara tal om detta på marknaden för stålbalkar, på vilken tio företag som deltar i systemet för utbyte av information står för två tredjedelar av den beräknade konsumtionen.
41 Förstainstansrätten har i denna del i punkterna 124-137 i domen i detalj motiverat den konkurrensbegränsande karaktären av systemet för utbyte av information.
42 När det gäller frågan om den påstådda skillnaden i marknadsstrukturer har kommissionen invänt att, vid en jämförelse av strukturen på marknaden för stålbalkar med strukturen på marknaden för traktorer i Förenade kungariket, marknaden för traktorer visserligen uppvisade en högre grad av koncentration, men att den lägre koncentrationsgraden på marknaden för stålbalkar kompenseras av att produkterna är mer homogena till sin karaktär, vilket innebär att konkurrensen är begränsad på grund av produkternas karaktär.
Bedömning
43 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet delvis inte kan tas upp till sakprövning, och till övervägande del inte kan vinna bifall på den andra delen av den andra grunden, hänvisas till punkt 109 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar i dag. Samma skäl gäller i det föreliggande målet.
44 Överklagandet kan således delvis inte tas upp till sakprövning och till övervägande del inte vinna bifall på den andra delen av den andra grunden, där det kritiseras att förstainstansrätten inte beaktat att systemet för utbyte av information inte utgör någon självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen.
2. Frågan huruvida systemet för utbyte av information har en begränsande inverkan på den "normala konkurrensen" i den mening som avses i artikel 65 i EKSG-fördraget (andra grunden)
45 Denna fråga har ställts genom den tredje delen av den andra grunden.
46 Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten särskilt i punkterna 147 och 149 i den överklagade domen har åsidosatt artikel 65.1 i EKSG-fördraget, genom att felaktigt ha tolkat tillämpningsvillkoret "normal konkurrens" och därmed antagit att denna påverkas negativt av systemet för utbyte av information. Förstainstansrätten har således inte beaktat att den "normala konkurrensen", i den mening som avses i denna bestämmelse från den 1 juli 1988 till den 20 juni 1990, präglades av ett övervakningssystem som genomfördes av kommissionen och inom ramen för vilket företagen skulle lämna gemensamma prognoser till kommissionen avseende marknadsdata, vilket innebär att de var tvungna att diskutera individuella uppgifter med varandra.
47 Klaganden har vidare anfört att den "normala konkurrensen" påverkats av GD III:s uppträdande genom att sådana åtgärder vidtagits inom ramen för EKSG-fördraget, som lett till att utgångsläget för konkurrensen förändrades.
48 Enligt klagandens åsikt gjorde sig förstainstansrätten skyldig till felaktig rättstillämpning när den underlät att beakta att dess beteende var nödvändigt för samarbetet med kommissionen och inte drog de nödvändiga rättsliga konsekvenserna av detta.
49 Enligt kommissionens uppfattning är frågan huruvida utbytet av uppgifter om order och leveranser var nödvändigt för samarbetet med kommissionen ingen rättsfråga, utan en fråga avseende en sakomständighet. Överklagandet kan således inte tas upp till prövning i denna del.
50 Kommissionen har i andra hand gjort gällande att den överklagade domen inte utgör stöd för uppfattningen att ett utbyte av individuella uppgifter avseende order och leveranser var nödvändigt för samarbetet med kommissionen. Förstainstansrätten har i punkterna 168-175 i den överklagade domen anfört att företagen dolt förekomsten av systemet för utbyte av information i fråga för kommissionen. Genom att påstå att det system för utbyte av information som läggs företagen till last var nödvändigt för samarbetet med kommissionen, ifrågasätter klaganden förstainstansrättens fastställande och bedömning av de faktiska omständigheterna.
Bedömning
51 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet inte kan vinna bifall på den tredje delen av den andra grunden hänvisas till punkt 135 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar denna dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
52 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den tredje delen av den andra grunden, där det framhålls att en felaktig bedömning gjorts avseende frågan huruvida systemet för utbyte av information har en begränsande inverkan på den "normala konkurrensen" i den mening som avses i artikel 65 i EKSG-fördraget.
3. Frågan om hur klagandens deltagande i överträdelsen avseende systemet för utbyte av information skall bedömas
53 Denna fråga har ställts genom den fjärde delen av den andra grunden.
Parternas argument
54 Klaganden har kritiserat punkt 143 i den överklagade domen, där förstainstansrätten kommit fram till att klagandens deltagande i systemet för utbyte av information begränsar konkurrensen, trots att klaganden av den information som utbyttes inte kunde dra några slutsatser om siffrorna beträffande de U-profiler som klaganden producerar, eftersom informationen endast avsåg det sammanlagda tonnaget för I-, T- och U-profiler.
55 En överträdelse av konkurrenslagstiftningen kan följaktligen enbart bestå i ett deltagande i de diskussioner som baserades på systemet för utbyte av information, i vilka, såsom förstainstansrätten uttryckligen fastställt i punkt 104 i den överklagade domen, klaganden emellertid inte deltog.
56 Klaganden har vidare påpekat att förstainstansrätten inte hade grund för att kritisera klaganden för att de uppgifter som den lämnade åtminstone skulle ha underlättat för de övriga företagen att få en överblick över situationen på marknaden. Detta innebär att tredje mans beteende beaktas, vilket inte kan utgöra motivering för en slutsats avseende att klaganden uppfyller tillämpningsvillkoren för konkurrenslagstiftningen. I det fallet skulle nämligen ansvar för "medhjälp eller anstiftan" föreligga, vilket inte omfattas av artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Eftersom det inte finns några gemenskapsrättsliga bestämmelser som innebär att även medhjälp och anstiftan uppfyller tillämpningsvillkoren för artikel 65.1 i EKSG-fördraget, har förstainstansrätten åsidosatt principen "nullum crimen sine lege", som i egenskap av allmän rättsprincip även är tillämplig i förvaltningsrättsliga strafförfaranden och som kan härledas ur artikel 7 i Europakonventionen.
57 Kommissionen anser att detta argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom förstainstansrättens fastställande och bedömning av de faktiska omständigheterna därigenom ifrågasätts.
58 Kommissionen har i andra hand anfört att detta argument saknar grund. Omständigheten att klaganden inte har deltagit i mötena eller diskussionerna betyder inte att deltagandet i systemet för utbyte av information inte skulle begränsa konkurrensen. Genom att delta i systemet för utbyte av information har klaganden möjliggjort för de övriga företagen att undersöka i vilken utsträckning klaganden själv iakttog de traditionella handelsflödena. Sammanfattningsvis begår även den som lämnar information som normalt sett behandlas som konfidentiell och som därigenom minskar den annars förekommande osäkerheten för andra företag en egen överträdelse av konkurrenslagstiftningen. Klaganden har dessutom inte redogjort för varför den deltagit i systemet för utbyte av information, vilket är ostridigt, trots att de uppgifter som lämnades till den påstås ha varit utan nytta.
Bedömning
59 Klagandens argument består av två olika invändningar: För det första betvivlar klaganden att det var korrekt av förstainstansrätten att anse att klaganden, genom att delta i systemet för utbyte av information, begått en överträdelse. För det andra har klaganden kritiserat att förstainstansrätten inte har betraktat deltagandet som en begången verträdelse, utan enbart - såsom klaganden betecknar det - som medhjälp till en överträdelse som begåtts av andra företagare och i anslutning därtill ansett att sådan medhjälp omfattas av tillämpningsområdet för artikel 65.1 i EKSG-fördraget.
60 Inledningsvis skall det fastslås att kommissionens uppfattning, att kritiken avseende förstainstansrättens fastställande och bedömning av de faktiska omständigheterna inte kan tas upp till sakprövning, är felaktig. Klaganden har nämligen inte ifrågasatt de konstateranden som förstainstansrätten gjort med avseende på de eventuella fördelar som klaganden åtnjutit av att delta i systemet för utbyte av information.
61 Vad gäller frågan huruvida klaganden begått en överträdelse bör det anmärkas att förstainstansrätten i punkt 148, med åberopande av förstainstansrättens rättspraxis i de så kallade traktor-målen(10), har betraktat deltagandet i systemet för utbyte av information i sig som en självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen. Därutöver återfinns i punkt 140 i den överklagade domen uttalandet att "den konkurrensbegränsande inverkan av det kritiserade utbytet ... består i karaktären av de spridda uppgifterna". Med anledning av att klaganden inte deltog i de diskussioner som baserades på uppgifterna har förstainstansrätten slutligen sänkt bötesbeloppet avseende deltagandet i systemet för utbyte av information.(11)
62 Förstainstansrätten har således uttryckt att det är tillräckligt att egna uppgifter införs i det omtvistade systemet för utbyte av information för att tillämpningsvillkoren skall anses vara uppfyllda och att det följaktligen inte har någon betydelse om företaget som infört uppgifterna också haft fördelar av systemet för utbyte av information.
63 Denna rättsuppfattning kan inte kritiseras, eftersom den är förenlig med de skäl som förstainstansrätten lämnat till dess inställning att deltagandet i vissa system för utbyte av information utgör självständig konkurrensbegränsande verksamhet, som är oberoende av klassiska överträdelser (såsom exempelvis avtal om prissamverkan eller uppdelning av marknader) som baserar sig på deltagande i systemet. I domarna i traktor-målen(12) har domstolen nämligen fastslagit att sådana system kan vara konkurrensbegränsande, eftersom de undanröjer den osäkerhetsfaktor som är karakteristisk för ideal konkurrens(13). Därav följer att var och en begår en överträdelse som genom deltagande i ett sådant system för utbyte av information stör idealbilden av en "företagsvärld där man inte är informerad om konkurrenternas affärshemligheter". En överträdelse av konkurrenslagstiftningen kan således inte enbart bestå i att en sådan egen osäkerhet undanröjs, utan även i att ett sådant system innehåller uppgifter som är till nytta för andra.
64 Klaganden kan således inte av punkterna 140 och 143 i den överklagade domen dra slutsatsen att förstainstansrätten skapat en ny konkurrensrättslig kategori (konkurrensrättsligt ansvar för medhjälpare som själva inte begått en överträdelse(14)) och tillämpat denna i det förevarande fallet.
65 Det är följaktligen inte nödvändigt att behandla frågan huruvida en sådan "ny" kategori omfattas av artikel 65.5 i EKSG-fördraget. Det är inte heller nödvändigt att behandla frågan huruvida införandet av en sådan ny kategori skulle utgöra en överträdelse av artikel 7 i Europakonventionen på grund av bristande förutsebarhet.(15)
66 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den fjärde delen av den andra grunden, genom vilken bedömningen av klagandes deltagande i överträdelsen med avseende på systemet för utbyte av information kritiseras.
4. Frågan om klaganden begått en överträdelse med avseende på avtal om prissamverkan för den tyska marknaden (tredje grunden)
Parternas argument
67 Klaganden har hänvisat till punkt 162 i den överklagade domen, där förstainstansrätten med avseende på anteckningen om att "övriga företag, framför allt Hoesch, skall iaktta de avtalade priserna", som återges i punkt 160 i den överklagade domen, har anfört följande:
"I föreliggande sammanhang utgör den ovannämnda anteckningen ett tillräckligt bevis för att ett avtal om priser slöts mellan TradeARBED och Hoesch före den 18 april 1989."
68 Förstainstansrätten har ansett att en tjänsteanteckning utgör bevis för att en överträdelse av konkurrenslagstiftningen föreligger, utan att vare sig fastställa innehållet i eller tidpunkten för detta avtal.
69 Förstainstansrätten har därigenom åsidosatt klagandens rätt till försvar, artikel 15 i EKSG-fördraget och rätten till tillräckligt rättsskydd. Domen är dessutom inte tillräckligt bestämd i detta avseende.
70 Kommissionen anser att detta argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom klaganden därmed ifrågasätter bedömningen av de fastställda faktiska omständigheterna utan att göra gällande att förstainstansrättens fastställande av de faktiska omständigheterna är felaktig eller att bevisning förvanskats.
Bedömning
71 Klaganden har under den tredje grunden uppenbarligen kritiserat förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna(16) med avseende på den anteckning som återges i punkt 160 i den överklagade domen. Detta kan, med undantag för invändningen om förfalskning av bevis, inte vara föremål för ett överklagande.
72 Överklagandet kan således inte tas upp till sakprövning på den tredje grunden, där bedömningen av frågan om klaganden begått en överträdelse med avseende på ett avtal om prissamverkan för den tyska marknaden kritiseras.
D - Grunderna avseende bötesbeloppet
1. Frågan om principen att bestraffning förutsätter medvetenhet om att man handlat olagligt inte beaktats i tillräcklig utsträckning (fjärde grunden)
Parternas argument
73 Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten har åsidosatt artikel 65.5 i EKSG-fördraget och principen att bestraffning förutsätter medvetenhet om att man handlat olagligt, genom att överskatta omfattningen av klagandens skuld. Förstainstansrätten har särskilt underlåtit att beakta att kommissionen genom sitt uppträdande skapat viss oklarhet beträffande omfattningen av begreppet normal konkurrens i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget och har i punkt 149 i den överklagade domen felaktigt utgått från att klaganden måste ha varit helt medveten om att dess beteende var olagligt. Förstainstansrätten har följaktligen felaktigt underlåtit att vid fastställandet av bötesbeloppet beakta den förmildrande omständigheten att klaganden i själva verket i mycket liten grad varit medveten om att beteendet var olagligt.
74 Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrätten i punkterna 101-103 i den överklagade domen har angett att klaganden själv deltagit i systemet för utbyte av information. Kommissionen har vidare påpekat att företagen inte utbytte sådan information som överlämnades till kommissionen (sammanfattad statistik), utan individuella uppgifter om order och leveranser som kommissionen inte hade någon kännedom om, vilket framgår av punkt 168 i den överklagade domen. Det kan inte vara tal om att kommissionen förorsakat någon oklarhet.
Bedömning
75 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför överklagandet inte kan vinna bifall på den fjärde grunden hänvisas till punkt 171 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar denna dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
76 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den fjärde grunden, där kritik riktas mot att principen att bestraffning förutsätter medvetenhet om att man handlat olagligt inte har beaktats i tillräcklig utsträckning.
2. Frågan om bristande motivering med avseende på bötesbeloppet (femte grunden)
Parternas argument
77 Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten har gjort en felbedömning av kraven på tillräcklig motivering när den fastställde bötesbeloppet och följaktligen åsidosatt artikel 15 i EKSG-fördraget.
78 Klaganden har anfört att förstainstansrätten i punkt 196 i domen ansett att beslutet är tillräckligt motiverat, trots att det enligt domstolens rättspraxis krävs att motiveringen av de bötesbelopp som fastställs i beslut som antagits av kommissionen gör det möjligt för parterna att urskilja vilka kriterier som tillämpats och på vilket sätt dessa kriterier beaktats vid fastställandet av bötesbeloppen i det konkreta fallet. Detta var inte fallet i det aktuella beslutet.
79 Klaganden har vidare påpekat att förstainstansrätten dessutom motsade sig själv när den i punkterna 198 och 199 i den överklagade domen angav att det måste vara möjligt för ett företag att få kännedom om det sätt på vilket bötesbeloppet har beräknats utan att behöva vidta rättsliga åtgärder, medan den i punkterna 200 och 201 angav att uppgifter om beräkning av bötesbeloppet inte hör till motiveringen.
80 Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrätten, särskilt i punkt 197 i den överklagade domen, har prövat motiveringen av bötesbeloppets storlek. Kommissionen anser inte att förstainstansrättens resonemang är motsägelsefullt. I punkt 198 har förstainstansrätten nämligen angett att det är "önskvärt" att upplysningar lämnas om det sätt på vilket bötesbeloppet har beräknats, men inte att detta är föreskrivet. Förstainstansrätten hade alltså fog att anta att kommissionen hade uppfyllt motiveringsskyldigheten, eftersom alla kriterier som var av relevans vid bedömningen av bötesbeloppet angavs i beslutet.
Bedömning
81 Inledningsvis finns det anledning att hålla med kommissionen om att de punkter i den överklagade domen som klaganden kritiserat inte strider mot varandra.
82 Förstainstansrätten har i punkt 198 och följande punkter i den överklagade domen anfört att det är "önskvärt" att upplysningar lämnas om matematiska formler, i den mån som kommissionen tillämpar sådana. Således motsägs inte detta av påståendet i punkt 200 i den överklagade domen, enligt vilket sådana upplysningar inte behöver lämnas i beslutet, utan eventuellt först vid förfarandet vid förstainstansrätten.
83 Därutöver överensstämmer grunderna i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför den femte grunden inte kan vinna bifall hänvisas till punkt 217 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar i dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
84 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den femte grunden, där den bristande motiveringen avseende bötesbeloppet kritiseras.
E - Grunden genom vilken kritik riktas mot att domstolsförfarandets längd innebär att Europakonventionen sidosätts (sjätte grunden)
Parternas argument
85 Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten genom den orimligt långa tid på nästan fem år som förfarandet pågått har åsidosatt klagandens rätt till rättsskydd inom skälig tid. I domen i målet Baustahlgewebe(17) ansåg domstolen att en varaktighet på fem år och sex månader av ett domstolsförfarande inte kan motiveras.
86 Klaganden menar att den sammanlagda tid som förfarandet pågått måste beaktas. I det föreliggande målet skall domstolen bedöma handlingar som ägt rum för över tio år sedan respektive för nästan ett och ett halvt årtionde sedan vid tidpunkten för den slutliga domen. Ett beslut som fattas efter en så lång tid av förfarande berör inte längre företaget i den form som det befann sig vid den tidpunkt då det deltog i överträdelserna och inte heller de personer som faktiskt varit inblandade, utan kan snarare liknas vid en underlåtenhet att fatta beslut.
87 Kommissionen har inledningsvis anfört att klaganden med stöd av artikel 6.1 i Europakonventionen enbart kan ifrågasätta den tid som domstolsförfarandet pågått, däremot inte den tid som det administrativa förfarandet pågått. Kommissionen menar emellertid att förfarandet i förevarande mål inte tagit orimligt lång tid i jämförelse med förfarandet i målet Baustahlgewebe. Huruvida den tid som ett förfarande tar i anspråk är skälig skall bedömas med hänsyn till de särskilda omständigheterna i varje enskilt mål och i synnerhet med hänsyn till tvistens betydelse för den berörda parten, målets komplexitet samt sökandens och de behöriga myndigheternas uppträdande.
88 Kommissionen har vidare anfört att den i det aktuella fallet ålade klaganden ett bötesbelopp om 13 000 ecu och att målets komplexitet framgår av omfattningen av kommissionens beslut och av att elva ansökningar, på fyra olika språk, och 65 pärmar med nästan 11 000 numrerade handlingar inlämnades till förstainstansrätten. Detta framgår av punkterna 20-25 i den överklagade domen. Kommissionen har tillagt att handläggningen av klagandens begäran i början av år 1995, att få tillgång till kommissionens interna handlingar, dessutom innebar att förstainstansrätten tvingades vidta åtgärder för processledning. Med hänsyn till dessa omständigheter kan det inte vara fråga om ett orimligt långt domstolsförfarande.
Bedömning
89 Dessa grunder överensstämmer i huvudsak med dem som klaganden Thyssen Stahl AG har anfört i mål C-194/99 P. För en redogörelse av skälen till varför den sjätte grunden inte kan vinna bifall hänvisas till punkt 230 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar denna dag. Samma skäl gäller i föreliggande mål.
90 Överklagandet kan således inte vinna bifall på den sjätte grunden, där domstolsförfarandets längd kritiseras.
IV - Förslag till avgörande
91 Med stöd av dessa skäl föreslår jag att domstolen skall
- ogilla överklagandet, och - förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - Dom av den 11 mars 1999 i mål T-147/94, Krupp Hoesch mot kommissionen (REG 1999, s. II-603).
(2) - EGT L 212, s. 1.
(3) - Se dom av den 11 mars 1999 i mål T-141/94, Thyssen mot kommissionen (REG 1999, s. II-347), punkt 33.
(4) - EGT L 116, s. 1.
(5) - Klaganden talar om "övervakning av order och leveranser" i singular, men menar tydligen såväl övervakning av order och leverans genom stålbalkskommissionen som genom systemet för utbyte av information genom Walzstahl-Vereinigung. Eftersom förekomsten av två kompletterande system för utbyte av information (se punkt 371 i domen av den 11 mars 1999 i mål T-141/94 [se fotnot 4]) i klagandens fall varken verkar ha någon betydelse för beslutet eller för den överklagade domen eller för klagandens argumentation kommer i det följande konsekvent att talas om systemet för utbyte av information.
(6) - Dom i mål C-194/99 P, Thyssen Stahl AG mot kommissionen (REG 2002, s. I-0000).
(7) - EGT L 230, s. 15.
(8) - Dom av den 15 juni 1994 i mål C-137/92 P, kommissionen mot BASF m.fl. (REG 1994, s. I-2555; svensk specialutgåva, volym 15, s. 201).
(9) - Dom av den 27 oktober 1994 i mål T-34/92, Fiatagri och New Holland Ford mot kommissionen (REG 1994, s. II-905; svensk specialutgåva, volym 16, s. II-87).
(10) - Förstainstansrättens domar av den 27 oktober 1994 i mål T-34/92; svensk specialutgåva, volym 16, s. II-87 (nämnd i fotnot 10), och mål T-35/92, Deere mot kommissionen, REG 1994, s. II-957; svensk specialutgåva, volym 16, s. II-129).
(11) - Punkterna 205 ff. i den överklagade domen.
(12) - Domar i motsvarande mål om överklaganden av den 28 maj 1998 i mål C-8/95 P, New Holland Ford mot kommissionen (REG 1998, s. I-3175), och mål C-7/95 P, Deere mot kommissionen (REG 1998, s. I-3111).
(13) - För en detaljerad redogörelse, se punkterna 118 ff. i mitt förslag till avgörande i mål C-194/99 P, Thyssen mot kommissionen (REG 2002, s. I-0000), som jag också föredrar denna dag.
(14) - Mig veterligen finns det för närvarande inte heller något behov av att i gemenskapens konkurrenslagstiftning göra en formell åtskillnad mellan delaktighet och medhjälp. Domstolen accepterar nämligen en relativt vid tolkning av konkurrenslagstiftningen, till exempel avseende förekomsten av en enhetlig överträdelse trots att perioder av aktivt agerande och passivt deltagande föreligger (dom av den 8 juli 1999 i "polypropen-målen", bland annat i mål C-235/92 P, Montecatini mot kommissionen, (REG 1999, s. I-4539). Således kan under vissa omständigheter delaktighet antas föreligga i sådana situationer som enligt den allmänna straffrätten i vissa medlemsstater skulle utgöra sådan medhjälp som är belagd med ett lägre straff. Inom den gemenskapsrättsliga ramen har man valt en annan teoretisk motivering, vilken emellertid leder till samma resultat: Tillämpningsområdet för gärningsmannaskap och delaktighet anses vara vitt och kommissionen kan vid fastställandet av bötesbeloppet, inom ramen för bedömningen av överträdelsens "svårighetsgrad", till förmån för den handlande personen beakta förekomsten av olika former av deltagande i en överträdelse av konkurrensreglerna. Domstolen har själv uttryckt sig i den riktningen i punkt 144 i den överklagade domen, där domstolen slog fast att "klagandens särskilda situation i egenskap av producent av U-profiler med en liten andel av gemenskapsmarknaden för stålbalkar under vissa omständigheter visserligen kan ha inflytande på hur svårighetsgraden av den överträdelse som läggs klaganden till last skall bedömas, men däremot inte har något inflytande på bedömningen av frågan avseende överträdelsens existens eller art".
(15) - Jämför till exempel Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter, dom S.W. mot Förenade kungariket av den 22 november 1995, serie A, nr 335-B, § 36, där det för det fall att en ändring sker av nationell rättspraxis (straffbarhet för våldtäkt inom äktenskapet 1990 bejakades, trots att gärningen var straffri sedan 1736) anfördes följande: "However clearly drafted a legal provision may be, in any system of law, including criminal law, there is an inevitable element of judicial interpretation. There will always be a need for elucidation of doubtful points and for adaptation to changing circumstances. Indeed, ... the progressive development of the criminal law through judicial law-making is a well entrenched and necessary part of legal tradition. Article 7 of the Convention cannot be read as outlawing the gradual clarification of the rules of criminal liability through judicial interpretation from case to case, provided that the resultant development is consistent with the essence of the offence and could reasonably be foreseen."
(16) - Vad gäller avgränsningen mellan fastställande av faktiska omständigheter, bedömning av faktiska omständigheter och rättsfrågan vid tolkningen av handlingar, se även punkt 54 ff. i mitt förslag till avgörande i mål C-194/99 P (ovan fotnot 7), som jag också föredrar denna dag.
(17) - Dom av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen (REG 1998, s. I-8417).