62024CJ0142_RES
Mål C‑142/24
Familienstiftung
mot
Finanzamt Köln-West
(begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Köln)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 13 november 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Fri rörlighet för kapital – Arvs- och gåvoskatt – Beskattning av en överföring av tillgångar som sker med anledning av grundandet av en stiftelse under grundarens livstid – Familjestiftelse med säte i Liechtenstein – Skattesystemets inre sammanhang”
Internationella avtal – Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet – Fri rörlighet för kapital – Samma juridiska räckvidd som unionsbestämmelserna
(Artikel 63 FEUF; EES-avtalet, artikel 40 och bilaga XII)
(se punkterna 31, 35–44 och 55)
Internationella avtal – Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet – Fri rörlighet för kapital – Inskränkningar – Skattelagstiftning – Arvs- och gåvoskatt – Beskattning av överföringen av egendom till en familjestiftelse – Utländska stiftelser beskattas enligt en mindre förmånlig skatteklass än den som tillämpas för inhemska stiftelser, vilka även omfattas av en alternativskatt på arv – Objektivt jämförbara situationer – Motivering – Skattesystemets inre sammanhang – Villkor – Iakttagande av proportionalitetsprincipen
(EES‑avtalet, artikel 40)
(se punkterna 51, 56 och 58–80 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Köln (Skattedomstolen i Köln, Tyskland), uttalar sig EU-domstolen om huruvida en nationell lagstiftning är förenlig med den fria rörligheten för kapital när denna lagstiftning innebär att det vid beskattningen av överlåtelse av tillgångar är tillåtet att tillämpa en skatteklass som är mer förmånlig för familjestiftelser med hemvist i landet än för familjestiftelser med hemvist i utlandet, varvid familjestiftelser med hemvist i utlandet även är föremål för alternativskatten på arv.
År 2014 bildade Y, som är bosatt i Tyskland, en familjestiftelse i Liechtenstein, till vilken hon, hennes barn och hennes barnbarn är destinatärer. Vid stiftelsens bildande överförde Y tillgångar till stiftelsen, en transaktion som likställdes med en gåva mellan levande personer.
År 2015 lämnade stiftelsen in en gåvoskattedeklaration och ansökte om tillämpning av privilegiet avseende skatteklasser för familjestiftelser enligt den tyska lagstiftningen. Enligt den hänskjutande domstolen fastställs den skatteklass som är tillämplig på familjestiftelser vilka bildats inom landet till förmån för en familj utifrån släktskapsförhållandet mellan den mest avlägsna destinatären och stiftaren, vilket gör det möjligt för dessa stiftelser att omfattas av skatteklass I, av en lägre skattesats (i förevarande fall 19 procent) och av ett gynnsammare grundavdrag. Enligt stiftelsen skulle villkoret om bildande ”inom landet” inte beaktas, eftersom det utgör ett hinder för den fria rörligheten för kapital i den mening som avses i artikel 40 i EES-avtalet (
1
).
År 2018 beslutade skattemyndigheten att inte tillämpa detta privilegium på stiftelsen. Skattemyndigheten fastställde skatten utan att ta hänsyn till släktskapsförhållandet mellan destinatärerna och stiftaren, och tillämpade en skattesats på 30 procent i skatteklass III.
Efter det att stiftelsen väckt talan vid den hänskjutande domstolen hyste nämnda domstol tvivel om huruvida villkoret att stiftelsen ska ha bildats inom landet är förenligt med artikel 40 i EES-avtalet.
Det var mot denna bakgrund som den hänskjutande domstolen ville få klarhet i huruvida artikel 40 i EES-avtalet utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning.
Domstolens bedömning
För det första konstaterar EU-domstolen att den nationella lagstiftningen utgör en restriktion för kapitalrörelser i den mening som avses i artikel 40 i EES-avtalet. Tillämpningen av privilegiet avseende skatteklasser på familjestiftelser med hemvist i landet leder nämligen till att överföringen av tillgångar till en familjestiftelse utan hemvist i landet beskattas hårdare än en överföring till en familjestiftelse med hemvist i landet. Dels leder detta till en minskning av värdet på de tillgångar som överlåts till en familjestiftelse utan hemvist i landet, dels gör detta det möjligt för en familjestiftelse med hemvist i landet att förfoga över större finansiella resurser än vad familjestiftelser utan hemvist i landet kan förfoga över. Domstolen påpekar härvidlag att den skillnad i behandling som införts genom den nationella lagstiftningen endast kan tillåtas om den avser situationer som inte är objektivt jämförbara eller, om så inte är fallet, om den motiveras av ett tvingande skäl av allmänintresse och står i proportion till detta mål. (
2
)
För det andra prövar domstolen huruvida de aktuella situationerna är jämförbara. Inledningsvis konstaterar domstolen att Förbundsrepubliken Tyskland utövar sin beskattningsrätt när det gäller överföring av tillgångar från en person med hemvist inom dess territorium till en familjestiftelse, oberoende av var denna stiftelse är belägen. Den nationella lagstiftningen innebär således att situationer där en sådan stiftelse är belägen inom det nationella territoriet och situationer där den är belägen i en annan stat likställs i fråga om skattskyldighet för överföring av tillgångar till en familjestiftelse.
Vidare konstaterar domstolen att skatteklassen och grundavdragen beror på släktskapsförhållandet mellan stiftaren och den mest avlägsna destinatären, vilket är en faktor som inte har något samband med den plats där familjestiftelsen har bildats och som kan vara relevant för såväl inhemska stiftelser som stiftelser som bildats i en annan stat. Deras situation är således objektivt jämförbar.
Domstolen påpekar slutligen att syftet att bevilja en förmån endast för familjestiftelser med hemvist i landet, på grund av att endast deras tillgångar, till skillnad från tillgångar tillhörande stiftelser utan hemvist i landet, är föremål för periodisk beskattning genom alternativskatten på arv med nödvändighet har ett nära samband med bildandet av inhemska familjestiftelser. Att anse att dessa situationer inte är jämförbara endast på grund av att en stiftelse har hemvist i en annan stat skulle emellertid innebära att artikel 63.1 FEUF, som förbjuder just restriktioner för gränsöverskridande kapitalrörelser, förlorade sitt innehåll.
För det tredje prövar domstolen huruvida denna restriktion för den fria rörligheten för kapital är motiverad av ett tvingande skäl av allmänintresse, såsom skattesystemets inre sammanhang. Domstolen anser att det finns ett direkt samband mellan den fördel som utgörs av privilegiet avseende skatteklasser, som beviljas familjestiftelser med hemvist i landet, och den alternativskatt på arv som tillämpas periodiskt enbart på dessa stiftelsers tillgångar. Utformningen av denna fördel återspeglar nämligen en logisk symmetri, eftersom den motsvaras av ett visst skatteuttag för samma skattskyldiga person och för samma beskattning. Denna logik skulle rubbas om denna skattefördel även skulle gälla för familjestiftelser som saknar hemvist i Tyskland och som inte är skyldiga att erlägga den alternativa skatten på arv i Tyskland. Eftersom alternativskatten på arv tas ut med 30 års mellanrum från och med tidpunkten för den första överföringen av tillgångar till en familjestiftelse med hemvist i landet är den inte slumpmässig. Denna mekanism återspeglar dels det mål som eftersträvas med den nationella lagstiftningen, nämligen att likställa överföring av tillgångar genom familjestiftelser med de naturliga successionsformerna, dels den omständigheten att sådana stiftelser kan bestå i flera generationer.
När det gäller proportionalitetsprincipen konstaterar domstolen att införandet av alternativskatten på arv, som tas ut vart 30:e år, återspeglar principen att tillgångar ska beläggas med arvsskatt en gång per generationsskifte. Huruvida den nationella lagstiftningen är ägnad att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås påverkas inte av den omständigheten att tillgångarna i en familjestiftelse kan komma att öka eller minska i ett enskilt fall eller av den omständigheten att det råder viss osäkerhet angående det belopp som kommer att tas ut i form av alternativskatten på arv. Den skattesats som tillämpas på familjestiftelser med hemvist i landet när de bildas motsvarar den normala skattesatsen för gåvor mellan närstående personer, i enlighet med syftet att likställa dessa stiftelser med de naturliga successionsformerna. Alternativskatten på arv följer samma logik. Det finns således ett samband mellan den fördel som konstaterats vid bildandet av en familjestiftelse med hemvist i landet och den framtida nackdelen med att behöva betala alternativskatten på arv. Domstolen anser att den nationella lagstiftningen inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, eftersom den begränsar förmånen av privilegiet avseende skatteklasserna till situationer där Förbundsrepubliken Tyskland därefter har rätt att beskatta familjestiftelsens tillgångar.
Det ankommer emellertid i sista hand på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida den nationella lagstiftningen är förenlig med proportionalitetsprincipen i strikt mening. Eftersom Förbundsrepubliken Tyskland inte har någon beskattningsrätt för familjestiftelser utan hemvist i landet, framstår det, mot bakgrund av det eftersträvade syftet, som proportionerligt att begränsa förmånen av en mer förmånlig skatteklass till situationer där överföringen av tillgångar till en familjestiftelse kan ge upphov till en senare beskattning i form av alternativskatten på arv. Vidare finns det inget som tyder på att tillämpningen av denna lagstiftning, vid en bedömning över tid, systematiskt skulle leda till en uppenbart högre skattebörda för överlåtelser av tillgångar till en familjestiftelse utan hemvist i landet, vilket, om så vore fallet, skulle innebära att lagstiftningens proportionalitet kunde ifrågasättas
Domstolen drar därför slutsatsen att, under förutsättning att proportionalitetsprincipen iakttas, principen om fri rörlighet för kapital i den mening som avses i artikel 40 i EES-avtalet inte utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att släktskapsförhållandet mellan den mest avlägsna destinatären enligt stiftelseurkunden och stiftaren vid beskattningen av en överföring av tillgångar till en familjestiftelse endast ska beaktas för stiftelser med hemvist i landet som är skyldiga att betala en alternativskatt på arv, vilket leder till att en mer förmånlig skatteklass tillämpas på dessa stiftelser än den som tillämpas på utländska familjestiftelser, vilka inte omfattas av alternativskatten.
(
1
)	Artikel 40 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3) i dess lydelse enligt avtalet om Republiken Bulgariens och Rumäniens deltagande i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EUT L 221, 2007, s. 15) (nedan kallat EES-avtalet).
(
2
)	Mot bakgrund av artikel 65.1 a och 65.3 FEUF samt artikel 63 FEUF.