62022TJ0583
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kuudes jaosto)
10 päivänä syyskuuta 2025 (
*1
)
Ympäristö – Århusin yleissopimus – Sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön hylkääminen – Asetuksen (EY) N:o 1367/2006 10 artikla – Delegoitu asetus (EU) 2021/2139 – Sähköntuotanto tuulivoimalla – Luokitusjärjestelmä – Teknisiä arviointikriteerejä koskevat vaatimukset – Asetuksen (EU) 2020/852 19 artikla – Ilmastonmuutoksen hillinnän merkittävä edistäminen – Ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävä edistäminen – Muille ympäristötavoitteille ei aiheudu merkittävää haittaa
Asiassa T‑583/22,
Fédération environnement durable, kotipaikka Pariisi (Ranska),
Bundesinitiative Vernunftkraft eV, kotipaikka Berliini (Saksa),
Vent de Colère! – Fédération nationale, kotipaikka Peyraud (Ranska), ja
Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR-WmR), kotipaikka Petit-Rœulx (Belgia),
edustajanaan asianajaja M. Le Berre,
kantajina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään G. von Rintelen, G. Gattinara, C. Auvret ja B. De Meester,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. J. Costeira sekä tuomarit M. Kancheva, U. Öberg, P. Zilgalvis ja E. Tichy‑Fisslberger (esittelevä tuomari),
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.12.2023 toimitetun kantajien kirjeen,
ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen asianosaisille esittämän kysymyksen,
ottaen huomioon 28.11.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantajina olevat Fédération environnement durable, Bundesinitiative Vernunftkraft eV, Vent de Colère! – Fédération nationale ja Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR-WmR) vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan 7.7.2022 annetun Euroopan komission päätöksen Ares(2022) 4952619, jolla komissio hylkäsi perusteettomana sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön, joka koski Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/852 täydentämisestä vahvistamalla tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää tai ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle ympäristötavoitteelle, 4.6.2021 annettua komission delegoitua asetusta (EU) 2021/2139 (EUVL 2021, L 442, s. 1; jäljempänä delegoitu asetus) tiettyjen tuulivoimalla tapahtuvaan sähkötuotantoon liittyvää taloudellista toimintaa koskevien seikkojen osalta (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta
2
Komissio antoi delegoidun asetuksen muun muassa kestävää sijoittamista helpottavasta kehyksestä ja asetuksen (EU) 2019/2088 muuttamisesta 18.6.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/852 (EUVL 2020, L 198, s. 13) eli niin kutsutun luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 3 kohdan perusteella.
3
Delegoitu asetus julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 9.12.2021.
4
Kantajat esittivät 3.2.2022 komissiolle sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta yhteisön toimielimiin ja elimiin 6.9.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (EUVL 2006, L 264, s. 13), sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2021 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2021/1767 (EUVL 2021, L 356, s. 1), 10 artiklan 1 kohdan nojalla. Ne väittivät lähinnä, ettei delegoidussa asetuksessa osoiteta, että tuulivoimalla tapahtuvaan sähkötuotantoon liittyvä taloudellinen toiminta edistää merkittävästi kyseisessä delegoidussa asetuksessa mainittujen ympäristötavoitteiden saavuttamista.
5
Komissio antoi 7.7.2022 riidanalaisen päätöksen tiedoksi kantajille. Se hylkäsi kyseisellä päätöksellä sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön perusteettomana sillä perusteella, että delegoitu asetus on asiaankuuluvan unionin oikeuden mukainen.
Asianosaisten vaatimukset
6
Kantajat vaativat lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
7
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
8
Kantajat esittävät kanteensa tueksi viisi kanneperustetta, jotka on jäsennetty pääasiallisesti useisiin aihealueisiin. Ensimmäinen kanneperuste koskee delegoidun asetuksen valmistelua ja koostuu kolmesta osasta, joissa kantajat väittävät, että unionin oikeussääntöjä on rikottu. Toisen kanneperusteen neljässä osassa ne viittaavat ilmastonmuutoksen hillintää koskevaan tavoitteeseen ja väittävät, että eri unionin oikeussääntöjä on rikottu. Kolmas kanneperuste koskee ilmastonmuutokseen sopeutumiseen liittyvää tavoitetta. Neljännen kanneperusteen neljässä osassa kantajat käsittelevät periaatetta, jonka mukaan muille ympäristötavoitteille ei saa aiheutua merkittävää haittaa. Viidennessä kanneperusteessa ne väittävät lopuksi, että komissio on laiminlyönyt perusteluvelvollisuuttaan.
9
Vastauksessaan kantajat esittävät lisäksi toissijaisen kanneperusteen, jossa vedotaan delegoidun asetuksen SEUT 277 artiklassa tarkoitettuun lainvastaisuuteen.
Asetusta 2020/852 ja delegoitua asetusta koskevat alustavat huomautukset
10
Asetuksen 2020/852 1 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisessä asetuksessa vahvistetaan kriteerit sen määrittämiseksi, pidetäänkö jotakin taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä, jotta voidaan määrittää sijoituksen ympäristökestävyyden aste. Johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan kyseinen asetus on tärkeä askel rahoitusvirtojen ohjaamisessa kestäviin toimintoihin ilmastoneutraalin unionin saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä.
11
Tätä varten asetuksella 2020/852 perustetaan, kuten sen johdanto-osan 6 ja 12 perustelukappaleesta ilmenee, kestävien toimintojen yhtenäinen luokitusjärjestelmä (ns. taksonomia tai taksinomia), jolla yhdenmukaistetaan unionin tasolla kriteerit, joilla määritetään, pidetäänkö jotakin taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä, minkä avulla sijoittajat ja muut talouden toimijat pääsevät yhteisymmärrykseen ympäristön kannalta kestävistä taloudellisista toiminnoista.
12
Asetuksen 2020/852 3 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jotta voidaan määrittää sijoituksen ympäristökestävyyden aste, taloudellista toimintaa on pidettävä ympäristön kannalta kestävänä, jos kyseinen taloudellinen toiminta
a)
edistää merkittävästi yhtä tai useampaa 9 artiklassa asetettua ympäristötavoitetta 10–16 artiklan mukaisesti;
b)
ei aiheuta 17 artiklan mukaista merkittävää haittaa 9 artiklassa asetetuille ympäristötavoitteille;
– –
d)
täyttää tekniset arviointikriteerit, jotka komissio on vahvistanut 10 artiklan 3 kohdan [ja] 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti – –.”
13
Asetuksen 2020/852 9 artiklassa luetellaan seuraavat kuusi ympäristötavoitetta:
”a)
ilmastonmuutoksen hillintä;
b)
ilmastonmuutokseen sopeutuminen;
c)
vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävä käyttö ja suojelu;
d)
siirtyminen kiertotalouteen;
e)
ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen;
f)
biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelu ja ennallistaminen.”
14
Asetuksen 2020/852 4 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden ja unionin on sovellettava 3 artiklassa säädettyjä kriteerejä määrittääkseen, pidetäänkö taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä kaikissa sellaisissa toimenpiteissä, joissa finanssimarkkinatoimijoille tai liikkeeseenlaskijoille asetetaan ympäristön kannalta kestävinä saataville asetettuja rahoitustuotteita tai yritysjoukkovelkakirjalainoja koskevia vaatimuksia.
15
Asetuksen 2020/852 10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä, jos kyseinen toiminta edistää merkittävästi kasvihuonekaasujen pitoisuuksien vakiintumista ilmakehässä sellaiselle tasolle, jolla ihmisen toiminnasta ei aiheudu vaarallista häiriötä ilmastojärjestelmässä [12.12.2015 hyväksytyn ilmastonmuutosta koskevan] Pariisin sopimuksen pitkän aikavälin lämpötilatavoitteen mukaisesti, siten että vältetään tai pienennetään kasvihuonekaasupäästöjä – – jollakin seuraavista tavoista:
a)
uusiutuvan energian tuottaminen – – [uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin (EU) 2018/2001 [(uudelleenlaadittu) (EUVL 2018, L 328, s. 82)] mukaisesti – –”.
16
Ilmastonmuutoksen hillinnällä tarkoitetaan asetuksen 2020/852 2 artiklan 5 alakohdassa esitetyn määritelmän mukaan ”prosessia, jossa maapallon keskilämpötilan nousu pidetään selvästi alle 2 °C:ssa ja pyritään rajoittamaan se 1,5 °C:seen suhteessa esiteolliseen aikaan, kuten [12.12.2015 hyväksytyssä ilmastonmuutosta koskevassa] Pariisin sopimuksessa määrätään”.
17
Asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komissio antaa delegoidun säädöksen kyseisen asetuksen 23 artiklan mukaisesti
”a)
täydentämään tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa vahvistamalla sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä tiettyä taloudellista toimintaa pidetään tätä asetusta sovellettaessa ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä; ja
b)
täydentämään 17 artiklaa vahvistamalla kutakin asiaankuuluvaa ympäristötavoitetta varten sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, aiheuttaako taloudellinen toiminta, jonka osalta tekniset arviointikriteerit on vahvistettu tämän kohdan a alakohdan nojalla, merkittävää haittaa yhdelle tai useammalle kyseisistä tavoitteista.”
18
Asetuksen 2020/852 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, että taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä, jos
”a)
kyseiseen toimintaan sisältyy sopeutumisratkaisuja, joilla joko vähennetään merkittävästi nykyisen ilmaston ja odotetun tulevan ilmaston haitallisen vaikutuksen riskiä kyseiseen taloudelliseen toimintaan tai vähennetään merkittävästi kyseistä haitallista vaikutusta ilman, että lisätään riskiä haitallisesta vaikutuksesta ihmisiin, luontoon tai omaisuuteen; tai
b)
kyseisessä toiminnassa esitetään sopeutumisratkaisuja, joilla, sen lisäksi että ne täyttävät 16 artiklassa säädetyt edellytykset, edistetään merkittävästi nykyisen ilmaston ja odotetun tulevan ilmaston haitallisen vaikutuksen riskin ehkäisemistä tai vähentämistä ihmisiin, luontoon tai omaisuuteen ilman, että lisätään riskiä haitallisesta vaikutuksesta muihin ihmisiin, luontoon tai omaisuuteen.”
19
Asetuksen 2020/852 11 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komissio antaa delegoidun säädöksen kyseisen asetuksen 23 artiklan mukaisesti
”a)
täydentämään tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa vahvistamalla sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä tiettyä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä; ja
b)
täydentämään 17 artiklaa vahvistamalla kutakin asiaankuuluvaa ympäristötavoitetta varten sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, aiheuttaako taloudellinen toiminta, jonka osalta tekniset arviointikriteerit on vahvistettu tämän kohdan a alakohdan nojalla, merkittävää haittaa yhdelle tai useammalle kyseisistä tavoitteista.”
20
Asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sovellettaessa 3 artiklan b alakohtaa, kun otetaan huomioon taloudellisen toiminnan tuottamien tuotteiden ja palvelujen elinkaari, mukaan lukien näyttö olemassa olevista elinkaariarvioinneista, kyseisen taloudellisen toiminnan katsotaan aiheuttavan merkittävää haittaa
a)
ilmastonmuutoksen hillinnälle, jos kyseinen toiminta aiheuttaa merkittäviä kasvihuonekaasupäästöjä;
b)
ilmastonmuutokseen sopeutumiselle, jos kyseinen toiminta lisää nykyisen ilmaston ja odotettavissa olevan tulevan ilmaston haitallista vaikutusta kyseiseen toimintaan tai ihmisiin, luontoon tai omaisuuteen;
c)
vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävälle käytölle ja suojelulle, jos kyseinen toiminta heikentää
i)
vesimuodostumien hyvää tilaa tai hyvää ekologista potentiaalia, mukaan lukien pintavedet ja pohjavedet; tai
ii)
merivesien osalta ympäristön hyvää tilaa;
d)
kiertotaloudelle, mukaan lukien jätteen synnyn ehkäisy ja kierrätys, jos
i)
kyseinen toiminta aiheuttaa huomattavaa tehottomuutta materiaalien käytössä tai luonnonvarojen kuten uusiutumattomien energialähteiden, raaka-aineiden, veden ja maan suorassa tai epäsuorassa käytössä tuotteiden elinkaaren yhdessä tai useammassa vaiheessa, myös tuotteiden kestävyyden, korjattavuuden, päivitettävyyden, uudelleenkäytettävyyden tai kierrätettävyyden osalta;
ii)
kyseinen toiminta lisää merkittävästi jätteen syntymistä, polttamista tai hävittämistä, lukuun ottamatta kierrätykseen kelpaamattoman vaarallisen jätteen polttamista; tai
iii)
jätteen pitkäaikainen loppusijoitus voi aiheuttaa merkittävää ja pitkäaikaista haittaa ympäristölle;
e)
ympäristön pilaantumisen ehkäisemiselle ja vähentämiselle, jos toiminta lisää merkittävästi ilmaan, veteen tai maaperään kohdistuvia epäpuhtauspäästöjä verrattuna tilanteeseen ennen toiminnan aloittamista; tai
f)
biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelulle ja ennallistamiselle, jos kyseinen toiminta
i)
merkittävästi heikentää ekosysteemien hyvää tilaa ja sietokykyä; tai
ii)
heikentää luontotyyppien ja lajien suojelutilannetta, mukaan lukien unionin edun kannalta merkittävät luontotyypit ja lajit.”
21
Asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdassa säädetään, että teknisten arviointikriteerien, jotka vahvistetaan muun muassa kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 3 kohdan nojalla, on täytettävä seuraavat vaatimukset:
”a)
niillä on yksilöitävä tarkoituksenmukaisimmat mahdollisuudet edistää tietyn ympäristötavoitteen saavuttamista, samalla teknologianeutraaliuden periaatetta kunnioittaen, ottaen huomioon tietyn taloudellisen toiminnan sekä lyhyen että pitkän aikavälin vaikutukset;
– –
c)
mahdollisuuksien mukaan niiden on oltava määrällisiä ja niissä on oltava kynnysarvoja, ja niiden on oltava muutoin laadullisia;
– –
f)
niiden on perustuttava vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön ja [SEUT] 191 artiklassa vahvistettuun ennalta varautumisen periaatteeseen;
– –
j)
niiden piiriin on kuuluttava kaikki tietyn sektorin asiaankuuluvat taloudelliset toiminnat, ja niillä on varmistettava, että kyseisiä toimintoja käsitellään samalla tavoin, jos ne edistävät yhtäläisesti tämän asetuksen 9 artiklassa vahvistettujen ympäristötavoitteiden saavuttamista, jotta vältetään kilpailun vääristyminen markkinoilla; ja
k)
niitä on helppo käyttää ja ne vahvistetaan tavalla, jolla helpotetaan niiden noudattamisen tarkistamista. – –”
22
Delegoitu asetus annettiin muun muassa asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 3 kohdan perusteella (ks. edellä 2 kohta).
23
Delegoidun asetuksen 1 artiklassa säädetään, että tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle säädetylle ympäristötavoitteelle, vahvistetaan kyseisen asetuksen liitteessä I. Delegoidun asetuksen 2 artiklan mukaan tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle ympäristötavoitteelle, vahvistetaan delegoidun asetuksen liitteessä II.
24
Delegoidun asetuksen liitteissä I ja II täsmennetään tekniset arviointikriteerit kullekin kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvalle taloudelliselle toiminnalle. Muun muassa liitteissä I ja II olevassa 4.3 kohdassa vahvistetaan tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevat kriteerit.
Alustavat huomautukset sisäistä uudelleentarkastelua koskevasta pyynnöstä ja unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuudesta
25
Asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohdan mukaan jokainen kyseisen asetuksen 11 artiklassa vahvistetut edellytykset täyttävä valtioista riippumaton järjestö on oikeutettu saattamaan perustellulla pyynnöllä vireille hallintotoimen sisäisen uudelleentarkastelun siinä unionin toimielimessä tai elimessä, joka on toteuttanut sen, sillä perusteella, että tällainen toimi on ristiriidassa kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun ympäristölainsäädännön kanssa.
26
Sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan järjestelmään kuuluu erottamattomasti se, että tarkastelupyynnön esittäjä esittää konkreettisia ja täsmällisiä perusteita, joiden perusteella arvioinnit, joihin hallintotoimi perustuu, voidaan riitauttaa (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, TestBioTech ym. v. komissio, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 68 kohta). Tällaisen pyynnön esittäjän on siten ilmoitettava olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset perustelut, joilla voidaan perustella uskottavia – merkittäviä – epäilyjä unionin toimielimen tai elimen kyseessä olevassa toimessa esittämän arvioinnin suhteen (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, TestBioTech ym. v. komissio, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 69 kohta ja tuomio 6.10.2021, ClientEarth v. komissio, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, 60 kohta).
27
Hallintotoimen sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön tarkoituksena on siis saada todetuksi, että kyseinen toimi on lainvastainen tai että se on perusteeton. Pyynnön esittäjä voi tämän jälkeen saattaa asian asetuksen N:o 1367/2006 12 artiklan, luettuna yhdessä tämän asetuksen 10 artiklan kanssa, mukaisesti unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi nostamalla kanteen toimivallan puuttumisen, olennaisen menettelymääräyksen rikkomisen, perussopimusten tai niiden soveltamista koskevan oikeussäännön rikkomisen taikka harkintavallan väärinkäytön perusteella päätöksestä, jolla sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö hylätään perusteettomana (tuomio 12.9.2019, TestBioTech ym. v. komissio, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 38 kohta).
28
Tällainen kanne ei voi perustua uusiin perusteisiin tai todisteisiin, joita ei esitetty uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä, sillä muutoin estettäisiin tällaisen pyynnön perustelemista koskevan vaatimuksen, joka sisältyy asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohtaan, tehokas vaikutus ja muutettaisiin tällä pyynnöllä vireille saatetun menettelyn kohdetta (tuomio 12.9.2019, TestBioTech ym. v. komissio, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 39 kohta). Unionin toimielimen tai elimen, joka on toteuttanut hallintotoimen, jonka sisäistä uudelleentarkastelua pyydetään, ei tarvitse tutkia muita perusteluja kuin ne, jotka pyynnön esittäjä mainitsi esittäessään sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön (tuomio 12.9.2019, TestBioTech ym. v. komissio, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 40 kohta).
29
Ei kuitenkaan voida edellyttää, että kantaja, joka nostaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen päätöksestä, jolla sen sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö hylätään, ainoastaan toistaa sanasta sanaan sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössään esittämänsä argumentit. Yhtäältä kanteen nostavan on nimittäin voitava esittää argumentteja, joilla pyritään arvostelemaan oikeudellisesti sen sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön vastaamiseksi tehdyn päätöksen oikeellisuutta. Tällaiset argumentit eivät kuitenkaan voi muuttaa tällä pyynnöllä vireille saatetun menettelyn kohdetta, sillä muutoin poistettaisiin sen tehokas vaikutus. Ne eivät voi etenkään sisältää sellaisia uusia argumentteja tai todisteita, jotka olisi voitu esittää jo uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä. Toisaalta argumenttia, jota ei ole esitetty uudelleentarkastelua koskevan pyynnön vaiheessa, ei kuitenkaan voida pitää uutena argumenttina, joka on jätettävä tutkimatta unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyn kanteen vaiheessa, jos sillä vain laajennetaan perusteluja, joihin on jo vedottu tämän pyynnön yhteydessä. Uuden argumentin pitäminen aikaisemmin esitetyn kanneperusteen tai väitteen laajentamisena edellyttää sitä, että tällainen argumentti on riittävän läheisessä yhteydessä alun perin esitettyihin kanneperusteisiin tai väitteisiin siten, että sen voitaisiin katsoa seuranneen oikeudenkäyntimenettelyssä käydyn näkemystenvaihdon tavanomaisesta kehityksestä. Asetuksella N:o 1367/2006 käyttöön otetun uudelleentarkastelumenettelyn erityisluonteen vuoksi tällainen mahdollisuus on kuitenkin sovitettava yhteen sen kanssa, että kyseisen menettelyn tehokas vaikutus on tarpeen säilyttää, joten kantaja ei saa muuttaa tämän menettelyn kohdetta esittämällä uusia perusteita tai todisteita, joilla ei ole riittävän läheistä yhteyttä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön vaiheessa esitettyihin väitteisiin. Kantaja ei siis voi vedota käsiteltävässä asiassa uusiin ”asiayhteyteen liittyviin” argumentteihin, joihin ei sovelleta tämän vastaavuussäännön logiikkaa, jollei tällaisia argumentteja pidetä joka tapauksessa tehottomina (ks. tuomio 21.2.2024, PAN Europe v. komissio, T‑536/22, valitus vireillä, EU:T:2024:98, 44–47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Päätöksestä, jolla sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö hylätään perusteettomana, nostetun kanteen yhteydessä tutkittaviksi voidaan ottaa vain kanneperusteet, joilla pyritään osoittamaan kyseiseen päätökseen liittyvät oikeudelliset virheet tai arviointivirheet, muttei niitä, jotka koskevat hallintotoimea, jonka sisäistä uudelleentarkastelua oli pyydetty (tuomio 6.10.2021, ClientEarth v. komissio, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, 49 kohta).
31
Sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön hylkäämisestä tehtyyn päätökseen liittyvän tuomioistuinvalvonnan laajuus ei lähtökohtaisesti eroa pyynnön kohteena olleen hallintotoimen tuomioistuinvalvonnan laajuudesta, jos kyseiseen toimeen haettaisiin muutosta tuomioistuimessa (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2016, TestBioTech ym. v. komissio, T‑177/13, ei julkaistu, EU:T:2016:736, 76 ja 81 kohta).
32
Oikeuskäytännön mukaan unionin toimielimellä on laaja harkintavalta silloin, kun sen on suoritettava monitahoisia arviointeja, kuten laadittaessa teknisiä arviointikriteerejä, joilla määritetään, onko taloudellinen toiminta ympäristön kannalta kestävää (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 11.5.2017, Dyson v. komissio, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tässä tapauksessa unionin tuomioistuinten tehtävänä oleva tuomioistuinvalvonta riidanalaisen päätöksen kaltaisen päätöksen perustelujen perusteltavuuden osalta ei saa johtaa siihen, että ne korvaavat komission arvioinnin omalla arvioinnillaan, vaan sen tarkoituksena on varmistaa, ettei päätös perustu aineellisesti virheellisiin tosiseikkoihin eikä siihen liity ilmeistä arviointivirhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 4.5.2023, EKP v. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuinten on tältä osin paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea niistä tehtyjä päätelmiä (ks. tuomio 4.5.2023, EKP v. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kun toimielimellä on laaja harkintavalta, menettelyllisten takeiden, joihin kuuluu toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki kyseessä olevan tilanteen kannalta merkitykselliset seikat, noudattaminen on erityisen tärkeää (ks. tuomio 4.5.2023, EKP v. Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Jotta voidaan osoittaa, että toimielin on monitahoisia tosiseikkoja arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka oikeuttaa sen toteuttaman toimen kumoamisen, tällaisen väitteen tueksi esitetyn näytön on oltava riittävää viemään kyseessä olevassa toimessa esitetyltä tosiseikkojen arvioinnilta uskottavuuden (ks. vastaavasti tuomio 14.6.2018, Lubrizol France v. neuvosto, C‑223/17 P, ei julkaistu, EU:C:2018:442, 39 kohta ja tuomio 7.5.2020, BTB Holding Investments ja Duferco Participations Holding v. komissio, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, 74 kohta).
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee delegoidun asetuksen valmistelua
35
Kantajat riitauttavat komission riidanalaisessa päätöksessä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön antamat vastaukset tiettyjen delegoidun asetuksen valmisteluun liittyvien näkökohtien osalta. Ne väittävät käsiteltävän kanneperusteen kolmessa erillisessä osassa, että nämä vastaukset ovat useiden säännösten vastaisia.
Ensimmäinen osa, joka koskee Århusin yleissopimuksen 6–8 artiklan ja asetuksen N:o 1367/2006 9 artiklan rikkomista
36
Kantajat väittävät, että vastaus, jonka komissio antoi riidanalaisessa päätöksessä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön tiettyjen delegoidun asetuksen laadintaan liittyvien näkökohtien osalta, ei vastaa yleisölle tiedottamisen ja yleisön kuulemisen tasoa, josta määrätään tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen (EUVL 2005, L 124, s. 4; jäljempänä Århusin yleissopimus), joka hyväksyttiin tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL 2005, L 124, s. 1), 6–8 artiklassa ja asetuksen N:o 1367/2006 9 artiklassa. Ensinnäkin tiedotus- ja kuulemisprosessi alkoi kantajien mukaan jo ennen asetuksen 2020/852 antamista. Toiseksi kantajat katsovat, että vaikka ne kuuluvat kyseisessä yleissopimuksessa tarkoitetun käsitteen ”yleisö, jota asia koskee”, määritelmään, niitä ei pidetty komission kuulemina ”sidosryhminä”. Kolmanneksi kantajat toteavat, että yleisön tiedon saannin ja osallistumisoikeuden käsitteen merkitys muuttui vuoden 2020 jälkimmäisellä puoliskolla ja vuonna 2021, mikä olisi pitänyt ottaa huomioon kuulemisprosessissa. Neljänneksi riidanalaiseen päätökseen sisältyy uusia tietoja, joita ei esitetä selvästi delegoidussa asetuksessa ja joita ei otettu huomioon kyseistä asetusta valmisteltaessa, ja yleisölle olisi pitänyt tiedottaa ja sitä olisi pitänyt kuulla tältä osin ennen delegoidun asetuksen hyväksymistä.
37
Kantajat väittävät vastauksessaan, ettei komissio osoita tiedottaneensa erityisesti luokitusjärjestelmään liittyvistä teknisistä arviointikriteereistä ja pyrkineensä saamaan delegoitua asetusta valmisteltaessa lausuntoja tästä nimenomaisesta asiasta. Kantajien mukaan komissio ei myöskään ilmoita näiden lausuntojen sisältöä ja sitä, miten se otti ne mahdollisuuksien mukaan huomioon. Ne väittävät, että kyseinen delegoitu asetus kuuluu todellakin asetuksen N:o 1367/2006 9 artiklassa tarkoitettujen suunnitelmien tai ohjelmien määritelmään.
38
Komissio kiistää kantajien argumentit.
39
Kantajat toteavat kannekirjelmän 48 kohdassa, että ”delegoidun asetuksen valmistelun laillisuus kiistetään [sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa] pyynnössä (kannekirjelmän liite A.1, s. 13 ja 14)”. Tästä on todettava, että kyseiseen pyyntöön sisältyy osa, jonka otsikko on ”Delegoidun asetuksen valmistelun uudelleentarkastelu” ja joka alkaa sivulla 13 kappaleella, jossa todetaan seuraavaa: ”[Kantajat] vaativat, että [kyseisen] delegoidun asetuksen säännöksiä, jotka koskevat tuulivoimalla tapahtuvaan sähköntuotantoon liittyvää [taloudellista] toimintaa, tarkastellaan uudelleen toteuttamalla asetuksen 2020/852 asiaankuuluvissa säännöksissä säädetyt vaiheet.” Kantajat jakoivat myöhemmin argumenttinsa neljään ryhmään. Nyt käsiteltävässä osassa viitataan argumenttien kolmanteen ryhmään, joka esitetään seuraavissa kahdessa kappaleessa:
”Kolmanneksi asiaankuuluvien teknisten arviointikriteerien uudelleentarkastelussa olisi edellytettävä sekä yleisölle etukäteen tiedottamista että yleisön kuulemista Århusin yleissopimuksen vaatimusten mukaisesti.
Erityisesti asiaankuuluvia teknisiä arviointikriteerejä koskevan yleisölle tiedottamisen ja yleisön kuulemisen olisi perustustuttava tarkistettua delegoitua asetusta koskevaan ehdotukseen.”
40
Kun kyseisiä kappaleita luetaan yhdessä johdantokappaleen kanssa, niiden sanamuodosta ei käy kuitenkaan ilmi, että kantajien mielestä komissio antoi delegoidun asetuksen vastoin tiettyjä Århusin yleissopimuksen näkökohtia, joihin siinä vedotaan.
41
Kyseisten kappaleiden sanamuodosta sen sijaan ilmenee, että kantajien mukaan komission on otettava menettelyyn liittyvät näkökohdat huomioon siltä edellytettävässä delegoidun asetuksen tulevassa sisäisessä uudelleentarkastelussa.
42
Toisin kuin edellä 26 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään, kantajat eivät näin ollen esittäneet sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön kyseisissä kappaleissa konkreettisia ja täsmällisiä perusteita, joiden perusteella arvioinnit, joihin delegoitu asetus hallintotoimena perustuu, voidaan riitauttaa, eivätkä ilmoittaneet olennaisia tosiseikkoja ja oikeudellisia perusteluja, joilla voidaan perustella uskottavia – merkittäviä – epäilyjä komission kyseisessä delegoidussa asetuksessa, joka on sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä kyseessä oleva toimi, esittämän arvioinnin suhteen.
43
Edellä 28 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti komission ei tarvinnut tutkia muita perusteluja kuin ne, jotka kantajat mainitsivat esittäessään sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön. Se ei ollut etenkään velvollinen tutkimaan omasta aloitteestaan yleisölle tiedottamiseen ja yleisön kuulemiseen delegoitua asetusta valmisteltaessa ja hyväksyttäessä liittyviä mahdollisia perusteluja, joita kantajat eivät ole esittäneet.
44
Tämä kanneperusteen osa ei siis voi menestyä.
Toinen osa, joka koskee asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdan rikkomista
45
Kantajat väittävät, että komissio jätti riidanalaisessa päätöksessä vastaamatta joihinkin sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esitettyihin seikkoihin ja rikkoi siten asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa. Nämä seikat ovat ensinnäkin komission velvollisuus kerätä ennen delegoidun asetuksen hyväksymistä kaikki tarvittava asiantuntemus, toiseksi se, että kestävän rahoituksen foorumin antama teknisiä arviointikriteerejä koskeva lausunto annettiin delegoidun asetuksen hyväksymisen jälkeen, ja kolmanneksi se, että delegoitua asetusta sekä asetuksen 2020/852 täydentämisestä vahvistamalla tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellisen toiminnan katsotaan edistävän merkittävästi vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua, siirtymistä kiertotalouteen, ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä tai biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle asiaankuuluvalle ympäristötavoitteelle, sekä komission delegoidun asetuksen (EU) 2021/2178 muuttamisesta kyseisiä taloudellisia toimintoja koskevien erityisten tietojen antamisen osalta 27.6.2023 annettua komission delegoitua asetusta (EU) 2023/2486 (EUVL L, 2023/2486), joka koskee muita ympäristötavoitteita, ei annettu asetuksessa 2020/852 säädetyn aikataulun mukaisesti, joten jälkimmäinen delegoitu asetus ei ollut saatavilla ensimmäistä delegoitua asetusta valmisteltaessa.
46
Komissio kiistää kantajien argumentit.
47
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantajien esittämät kaksi ensimmäistä seikkaa (ks. edellä 45 kohta) koskevat kahta ensimmäistä argumenttien ryhmää, jotka sisältyvät osaan ”Delegoidun asetuksen valmistelun uudelleentarkastelu” ja esitetään neljässä kappaleessa, joissa todetaan seuraavaa:
”Ensinnäkin tällaisen asiaankuuluvien teknisten arviointikriteerien tarkastelun olisi sisällettävä asetuksen 2020/852 [20 artiklan 2 kohdassa] säädetyt kestävän rahoituksen foorumin neuvot.
Tällä hetkellä [kestävän rahoituksen foorumin] omasta kertomuksesta käy selvästi ilmi, että ’foorumin on tehtävänsä mukaisesti keskityttävä [teknisiin arviointikriteereihin] ja laadittava komissiolle suositus toisesta delegoidun asetuksen luonnoksesta, joka koskee ympäristötavoitteiden 3–6 kannalta kestäviä toimintoja’ – –.
Uudelleentarkasteluun olisi siksi sisällytettävä [kestävän rahoituksen foorumin] erityisiä neuvoja teknisistä arviointikriteereistä, joilla määritetään, edistääkö tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto merkittävästi kahden ensimmäisen ympäristötavoitteen, nimittäin ilmastonmuutoksen hillinnän ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen, saavuttamista.
Toisaalta edellisestä kohdasta käy ilmi, ettei delegoitu asetus täytä asetuksen 2020/852 [23 artiklan 4 kohdassa] säädettyä vaatimusta, jonka mukaan ennen hyväksymistä on kerättävä kaikki tarvittava asiantuntemus.”
48
Kolmessa ensimmäisessä kappaleessa ei esitetä mitään konkreettista perustelua delegoidun asetuksen hyväksymisen laillisuudelle. Se, että tätä prosessia ei kantajien mielestä toteutettu sääntöjenmukaisesti, ilmenee ainoastaan neljännestä kappaleesta.
49
Kyseessä olevista neljästä kappaleesta käy siis ilmi, että ainoa kantajien sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esittämä täsmällinen ja konkreettinen perustelu oli se, että komissio oli toiminut asetuksen 2020/852 23 artiklan 4 kohdan vastaisesti, kun se ei kerännyt ennen delegoidun asetuksen hyväksymistä ja sen laatimisen aikana kaikkea tarvittavaa asiantuntemusta, koska kestävän rahoituksen foorumi ei ollut antanut mitään lausuntoa teknisistä arviointikriteereistä, joita sovelletaan ilmastonmuutoksen hillintää ja ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeviin ympäristötavoitteisiin.
50
Komissio kuitenkin toteaa riidanalaisen päätöksen liitteessä I olevassa 3 kohdassa seuraavaa:
”Asetuksen [2020/852] 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja johdanto-osan 38 perustelukappaleessa todetaan, että foorumi antaa komissiolle neuvoja teknisistä arviointikriteereistä, ja [saman] asetuksen 10 artiklan 4 kohdan, 11 artiklan 4 kohdan ja johdanto-osan 54 perustelukappaleen nojalla komission on kuultava foorumia ennen sellaisten delegoitujen säädösten antamista, jotka sisältävät ilmastonmuutoksen hillintää ja ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat tekniset arviointikriteerit. Näissä säännöksissä ei täsmennetä foorumin kuulemista koskevia yksityiskohtia eikä aikataulua ja todetaan ainoastaan, että tämä kuuleminen on toteutettava ennen delegoitujen säädösten hyväksymistä.
– –
Komissio pyysi asetuksen [2020/852] 10 artiklan 4 kohdan, 11 artiklan 4 kohdan ja 20 artiklan perusteella 19.11.2020 foorumia antamaan lausunnon delegoidun asetuksen luonnoksesta ennen asetuksen hyväksymistä. Komissio julkaisi 20.11.2020 delegoidun asetuksen luonnoksen 18.12.2020 asti kestänyttä julkista kuulemista varten. Foorumi esitti 18.12.2020 julkisen kuulemisen yhteydessä huomautuksensa delegoidun asetuksen luonnoksesta [asiakirja on saatavilla osoitteessa https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020-12/201218-eu-platform-on-sustainable-finance-opinion-taxonomy-delegated-act_en.pdf]. Foorumia siis kuultiin asianmukaisesti delegoidun asetuksen valmistelun aikana ja ennen sen hyväksymistä. Komissio hyväksyi lopullisen asetusluonnoksen vasta 4.6.2021 – –.”
51
Näiden selkeiden selitysten perusteella kantajat väittävät virheellisesti, ettei ”[riidanalaisessa] päätöksessä kiistetä sitä, että nimenomaan tulevassa delegoidussa asetuksessa vahvistettavia teknisiä arviointikriteerejä koskeva foorumin lausunto annettiin 31.8.2021 eli sen jälkeen, kun delegoitu asetus oli [hyväksytty] 4.6.2021”.
52
Komissio nimittäin todellakin selitti riidanalaisessa päätöksessä, että kestävän rahoituksen foorumia oli kuultu ja että se oli esittänyt huomautuksensa 18.12.2020 eli ennen delegoidun asetuksen hyväksymistä, joten kantajien päinvastaiset väitteet ovat perusteettomia.
53
Kantajien esittämä kolmas kohta (ks. edellä 45 kohta) koskee neljättä argumenttien ryhmää, joka sisältyy osaan ”Delegoidun asetuksen valmistelun uudelleentarkastelu” ja joka esitetään kolmessa kappaleessa, joissa todetaan seuraavaa:
”Neljänneksi asiaankuuluvien teknisten arviointikriteerien tarkastelussa olisi otettava samanaikaisesti huomioon kaikki asetuksen 2020/852 9 artiklan ympäristötavoitteet, joista säädetään asetuksen 2020/852 10–15 ja – – 19 artiklassa yhdessä luettuina.
Käytännössä ensimmäinen delegoitu säädös (nykyisin delegoitu asetus), joka koskee kahteen ensimmäiseen ympäristötavoitteiseen liittyviä teknisiä arviointikriteerejä (ja periaatetta[, jonka mukaan toiminnasta ei saa aiheutua merkittävää haittaa] muille ympäristötavoitteille), oli annettava viimeistään ’31.12.2020 sen varmistamiseksi, että sitä sovelletaan 1.1.2022 alkaen’ (asetuksen 2020/852 10 artiklan 6 kohta ja 11 artiklan 6 kohta), ja toinen delegoitu säädös, joka koskee muihin ympäristötavoitteisiin liittyviä teknisiä arviointikriteerejä, olisi pitänyt antaa viimeistään ’31.12.2021 sen varmistamiseksi, että sitä sovelletaan 1.1.2023 alkaen’ (asetuksen 2020/852 12–15 artiklan 5 kohta).
Toisin sanoen molemmat edellä mainitut delegoidut säädökset olisi pitänyt – – laatia ja hyväksyä ennen kuin ensimmäistä niistä (delegoitua asetusta) alettiin soveltaa. Toinen delegoitu asetus pitäisi siis olla tiedossa delegoidun asetuksen uudelleentarkastelun ajankohtana, kuten asetuksessa 2020/852 alun perin säädetään.”
54
Kuten kantajat perustellusti huomauttavat, komissio ei käsitellyt tätä asiaa riidanalaisessa päätöksessä. Komissio väittää kuitenkin, että koska tämän seikan tueksi ei ole esitetty näyttöä, se oli jätettävä tutkimatta edellä 26 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti, joten komissio ei voinut vastata siihen.
55
Aluksi on todettava, että asetuksen 2020/852 10 ja 11 artiklan 6 kohdassa säädetään tosiasiallisesti, että komissio antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan tekniset arviointikriteerit kahden ympäristötavoitteen – ilmastonmuutoksen hillinnän ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen – osalta, ”31 päivään joulukuuta 2020 mennessä sen varmistamiseksi, että [niitä] sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2022”. Asetuksen 2020/852 12–15 artiklan 5 kohdassa sen sijaan säädetään, että komissio antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan tekniset arviointikriteerit asetuksen 2020/852 9 artiklassa lueteltujen neljän muun ympäristötavoitteen osalta, ”31 päivään joulukuuta 2021 mennessä sen varmistamiseksi, että [niitä] sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2023”.
56
Komissio antoi delegoidun asetuksen tosiasiallisesti vasta 4.6.2021, mutta sitä on sovellettu 1.1.2022 alkaen (kyseisen delegoidun asetuksen 3 artiklan toinen alakohta). Komissio antoi delegoidun asetuksen 2023/2486 neljän muun ympäristötavoitteen osalta 27.6.2023. Sitä on sovellettu 1.1.2024 alkaen (kyseisen delegoidun asetuksen 6 artiklan toinen alakohta).
57
Asetuksen 2020/852 10 ja 11 artiklan 6 kohdassa sekä 12–15 artiklan 5 kohdassa säädettyjä aikatauluja ei siis noudatettu.
58
Kantajat kuitenkin väittävät käsiteltävässä asiassa, että delegoitua asetusta valmisteltaessa olisi pitänyt tietää delegoidun asetuksen 2023/2486 sisältö neljän muun ympäristötavoitteen osalta. Niiden mielestä delegoitu asetus ei siis ole pätevä, koska delegoitu asetus 2023/2486 ei ollut saatavilla delegoitua asetusta laadittaessa.
59
Se, että neljää muuta ympäristötavoitetta koskeva delegoitu asetus 2023/2486 annettiin delegoidun asetuksen jälkeen, vastaa kuitenkin asetuksen 2020/852 10 ja 11 artiklan 6 kohdassa sekä 12–15 artiklan 5 kohdassa säädettyjä aikatauluja. Vaikka näitä aikatauluja olisi noudatettu, delegoitu asetus olisi pitänyt antaa ”31 päivään joulukuuta 2020 mennessä”, kun taas delegoitu asetus 2023/2486, joka koskee neljää muuta ympäristötavoitetta, olisi pitänyt antaa vasta ”31 päivään joulukuuta 2021 mennessä”. On siis selvää, että asetuksen 2020/852 kyseisissä säännöksissä edellytettyä näiden kahden delegoidun asetuksen järjestystä noudatettiin täysin, vaikka nämä delegoidut asetukset annettiin myöhässä.
60
Vaikka myönnettäisiin, että tämä kantajien argumentti on otettava tutkittavaksi joko uudelleentarkastelua koskevan pyynnön tai nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä, sillä ei näissä olosuhteissa voida missään tapauksessa perustella uskottavia – merkittäviä – epäilyjä komission delegoidussa asetuksessa esittämien arviointien suhteen.
61
Tämä kanneperusteen osa on siten hylättävä kokonaisuudessaan.
Kolmas osa, joka koskee asetuksen 2020/852 10 artiklan 4 kohdan, 11 artiklan 4 kohdan ja 20 artiklan 2 kohdan rikkomista
62
Kantajat katsovat lähinnä, ettei kestävän rahoituksen foorumia, josta säädetään asetuksen 2020/852 20 artiklassa, kuultu asianmukaisesti ennen delegoidun asetuksen antamista, mikä oli asetuksen 2020/852 10 artiklan 4 kohdan, 11 artiklan 4 kohdan ja 20 artiklan 2 kohdan vastaista. Kantajien mukaan riidanalaisessa päätöksessä ei kiistetä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön sisältyvää väitettä, jonka mukaan kyseinen foorumi on itse todennut, että sen tehtävänä on lähinnä käsitellä muita ympäristötavoitteita koskevaa delegoidun asetuksen luonnosta. Kyseisen foorumin kuuleminen ei myöskään liittynyt nimenomaan delegoidussa asetuksessa esitettyihin täsmällisiin teknisiin arviointikriteereihin. Foorumi antoi tätä koskevan lausunnon vasta delegoidun asetuksen antamisen jälkeen. Kantajien mukaan sitä, ettei komissio sitoudu kyseisessä päätöksessä korjaamaan näitä rikkomisia, on pidettävä myös asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkomisena.
63
Komissio kiistää kantajien argumentit.
64
Kantajien tässä kanneperusteen osassa esittämät väitteet koskevat argumenttien ensimmäistä ryhmää, joka sisältyy osaan ”Delegoidun asetuksen valmistelun uudelleentarkastelu”.
65
Kuten edellä 50 ja 52 kohdassa muistutettiin, riidanalaisessa päätöksessä selitetään, että komissio pyysi kestävän rahoituksen foorumilta lausuntoa delegoidun asetuksen luonnoksesta ennen sen hyväksymistä, että komissio julkaisi 20.11.2020 delegoidun asetuksen luonnoksen 18.12.2020 asti kestänyttä julkista kuulemista varten ja että foorumi esitti 18.12.2020 huomautuksensa delegoidun asetuksen luonnoksesta.
66
Kantajat viittaavat kannekirjelmässä väitetysti 31.8.2021 päivättyyn toiseen asiakirjaan tuodakseen esille kaksi seikkaa. Yhtäältä kantajien mukaan kyseisestä asiakirjasta ilmenee, että kestävän rahoituksen foorumin mielestä sen tehtävänä on käsitellä ainoastaan toista delegoidun asetuksen luonnosta, joka koskee neljää muuta ympäristötavoitetta. Toisaalta tämä foorumi antoi ainoastaan kyseisen asiakirjan yhteydessä lausuntonsa, joka koski nimenomaan ”tulevan delegoidun asetuksen” teknisiä arviointikriteerejä.
67
Kuten komissio perustellusti toteaa, tällä asiakirjalla, johon kantajat viittaavat, ei ole kuitenkaan merkitystä käsiteltävässä asiassa. Kestävän rahoituksen foorumin verkkosivustolta käy nimittäin ilmi, että se julkaisi 3.8.2021 lausuntoluonnoksen neljää muuta ympäristötavoitetta koskevista teknisistä arviointikriteereistä saadakseen palautetta ja että lopullinen lausunto julkaistiin 30.3.2022.
68
Edellä 67 kohdassa mainitut lausunnot eivät lähtökohtaisesti liity millään tavoin kahteen ensimmäiseen ympäristötavoitteeseen, joita koskevat tekniset arviointikriteerit vahvistettiin delegoidussa asetuksessa. Ne ovat siksi täysin merkityksettömiä käsiteltävässä asiassa.
69
Muilta osin kantajat väittävät lähinnä, ettei 18.12.2020 annettu kestävän rahoituksen foorumin lausunto ollut täydellinen, koska foorumi käsitteli ainoastaan yleisiä kysymyksiä eikä täsmällisiä teknisiä arviointikriteerejä. Kantajat päättelevät tästä, ettei nämä kriteerit sisältävän delegoidun asetuksen liitteitä ollut liitetty delegoidun asetuksen luonnokseen, jonka komissio lähetti foorumille lausunnon antamista varten.
70
Komissio väittää tässä yhteydessä, että sekä delegoidun asetuksen luonnos että sen liitteet toimitettiin 19.11.2020 kestävän rahoituksen foorumille lausuntoa varten.
71
Käsiteltävässä asiassa komission ”Sääntelyn parantaminen” ‑verkkosivustolla saatavilla olevista tiedoista ilmenee, että delegoidun asetuksen luonnos ja sen kaksi liitettä julkaistiin 20.11.2020 julkista kuulemista, joka päättyi 18.12.2020, varten. Vaikka komissio ei olisi toimittanut liitteitä 19.11.2020, kun se pyysi kestävän rahoituksen foorumilta lausuntoa asetusluonnoksesta, kyseinen foorumi sai siis mahdollisuuden tutustua niihin viimeistään lausuntopyynnön esittämistä seuraavana päivänä ja pystyi ottamaan ne huomioon lausuntoa antaessaan.
72
Koska kantajat eivät ole pystyneet kumoamaan komission väitettä, jonka mukaan kestävän rahoituksen foorumia kuultiin delegoidun asetuksen luonnoksesta ja sen liitteistä, joissa määritetään tekniset arviointikriteerit, on lisäksi merkityksetöntä, ettei foorumi antanut yksityiskohtaisia lausumia kyseisistä teknisistä arviointikriteereistä vaan esitti ainoastaan yleisluonteisia huomautuksia.
73
Vaikka asetuksen 2020/852 10 ja 11 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”ennen tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun delegoidun säädöksen antamista komissio kuulee 20 artiklassa tarkoitettua foorumia tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista teknisistä arviointikriteereistä”, kyseisiä säännöksiä ei nimittäin voida tulkita siten, että ne ovat esteenä tällaisten delegoitujen säädösten antamiselle, jos kyseinen foorumi ei – kuten käsiteltävässä asiassa – ole ottanut nimenomaisesti kantaa sille lausunnon antamista varten toimitettujen delegoituja säädöksiä koskevien ehdotusten kaikkiin näkökohtiin.
74
Tämä kanneperusteen osa on siten hylättävä, minkä vuoksi ensimmäinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Toinen kanneperuste, joka koskee ilmastonmuutoksen hillintää
75
Toinen kanneperuste jakautuu neljään osaan, joista ensimmäinen koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 37 artiklan, SEUT 191 artiklan ja asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan f alakohdan rikkomista, toinen asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan rikkomista, kolmas asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan a ja j alakohdan rikkomista sekä neljäs asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohdan rikkomista.
76
Kantajat kyseenalaistavat lähinnä kaksi lähestymistapaa, joita komissio on niiden mielestä soveltanut tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevia teknisiä arviointikriteerejä vahvistaessaan. Ne väittävät lähinnä, että komissio rikkoi useita unionin oikeussääntöjä, koska se puolusti näitä kahta lähestymistapaa riidanalaisessa päätöksessä kantajien sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esittämistä argumenteista huolimatta.
77
Unionin yleisen tuomioistuimen mielestä on hyödyllistä selittää lyhyesti nämä kaksi kritiikkiä ennen kantajien esittämien, kanneperusteen neljän osan tarkastelua.
78
Yhtäältä kantajat arvostelevat sitä, ettei tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevissa teknisissä arviointikriteereissä edellytetä, että hiilidioksidipäästöt tuulivoimalla tuotetun sähkön kilowattituntia (kWh) kohden on tosiasiallisesti mitattava ja että niissä on noudatettava tiettyä kynnysarvoa. Delegoidun asetuksen liitteessä I olevassa 4.3 kohdassa nimittäin asetetaan ilmastonmuutoksen hillinnän merkittävää edistämistä koskevaksi tekniseksi arviointikriteeriksi ainoastaan se, että ”toiminnalla tuotetaan sähköä tuulivoimalla”. Asianosaiset eivät ole kiistäneet tämän tarkoittavan käytännössä sitä, että kyseisen taloudellisen toiminnan harjoittamisen katsotaan kyseisessä delegoidussa asetuksessa edistävän aina merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää täsmällisistä olosuhteista riippumatta.
79
Kantajat kuvailevat, että tässä tilanteessa ”vapautetaan” velvoitteesta mitata tuulivoimalla tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöjen tosiasiallinen määrä kilowattituntia (kWh) kohden ja ”oletetaan”, että kyseinen toiminta edistää aina merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää.
80
Toisaalta kantajien mielestä on välttämätöntä ottaa huomioon tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon ”katkonaisuus”. Kantajien mukaan uusiutuvia energialähteitä, muun muassa tuulivoimaa, käyttämällä tuotettavan sähkön määrä riippuu sääolosuhteista, etenkin tuulen voimakkuudesta tuulivoiman tapauksessa. Tuulivoimala ei siksi tuota aina samaa määrää sähköä sähköverkon ja siten lopulta sähkönkuluttajien käyttöön. Saataville tuleva energia vaihtelee sääolosuhteiden mukaan. Jotta sähkön kysyntään voidaan vastata kaikkina aikoina, muita sähköntuotantolaitoksia saatetaan siksi joutua pyytämään ”kompensoimaan” tuulivoimalan ”alituotantoa”.
81
Jotta tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon hiilidioksidipäästöt voidaan mitata oikein, näiden muiden tuulivoimalan ”alituotantoa””kompensoivien” tuotantolaitosten päästöt on kantajien mielestä otettava huomioon. Delegoidussa asetuksessa ei kuitenkaan velvoiteta ottamaan näitä päästöjä huomioon, mitä kantajat pitävät jälleen ”vapautuksena”.
82
Ennen käsiteltävänä olevan kanneperusteen neljän osan tarkastelua on lausuttava kantajien unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.12.2023 toimittamassaan kirjeessä esittämien argumenttien tutkittavaksi ottamisesta.
Kantajien unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.12.2023 toimittamassaan kirjeessä esittämien argumenttien tutkittavaksi ottaminen
83
Kantajat toimittivat 6.12.2023 kirjaamoon kirjeen, jonka liitteenä oli komission tiedonanto ”Tekniset ohjeet ’ei merkittävää haittaa’ ‑periaatteen soveltamiseksi elpymis- ja palautumistukivälinettä koskevan asetuksen mukaisesti” (EUVL C, C/2023/111). Kantajien mukaan tämä kirje ja sen liite on otettava unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla tutkittaviksi uusina todisteina, koska kyseinen tiedonanto tuli saataville vasta kanteen nostamisen ja asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen jälkeen. Ne katsovat lähinnä, että tämä tiedonanto vahvistaa niiden toisen kanneperusteen tueksi esittämät argumentit, joiden mukaan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuus on otettava huomioon, sekä argumentit, joiden mukaan komissio ei ole noudattanut teknologianeutraaliutta.
84
Kirjaamo ilmoitti 12.12.2023 asianosaisille muun muassa, että komissiota oli pyydetty ottamaan asianosaisten kuulemiseksi pidettävässä istunnossa kantaa kantajien kirjaamoon 6.12.2023 toimittaman kirjeen ja sen liitteen tutkittavaksi ottamiseen ja aineelliseen paikkansapitävyyteen.
85
Komissio esitti suullisissa lausumissaan tätä koskevat huomatuksensa, jotka kirjattiin istunnon pöytäkirjaan. Se väittää, ettei kantajien kirjaamoon 6.12.2023 toimittamaan kirjeeseen liitettyä tiedonantoa voida ottaa tutkittavaksi ja että se on joka tapauksessa merkityksetön.
86
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin.
87
Oikeuskäytännön mukaan kyseisen työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohtaa sovelletaan myös väitteisiin tai argumentteihin (ks. tuomio 14.7.2021, AQ v. eu-LISA, T‑164/19, ei julkaistu, EU:T:2021:456, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
88
Kuten edellä 83 kohdassa muistutettiin, kirjaamoon 6.12.2023 toimittamassaan kirjeessä kantajat katsovat lähinnä, että kyseiseen kirjeeseen liitetty tiedonanto vahvistaa niiden toisen kanneperusteen tueksi esittämät argumentit, joiden mukaan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuus on otettava huomioon, sekä argumentit, joiden mukaan komissio ei ole noudattanut teknologianeutraaliutta. Koska kyseiseen kirjeeseen sisältyvät kantajien argumentit perustuvat kirjeen liitteenä olleeseen tiedoksiantoon, ne esittävät täten unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja uusia perusteluja.
89
Kuten edellä 83 kohdassa lisäksi muistutettiin, kantajien mielestä niiden kirjaamoon 6.12.2023 toimittama kirje ja sen liite on otettava tutkittavaksi, koska liitteenä oleva tiedonanto, johon kirjeessä esitetyt uudet argumentit perustuvat, tuli saataville vasta kanteen nostamisen ja käsiteltävän asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisen jälkeen. Kantajat siis väittävät lähinnä, että kyseisen tiedonannon julkaiseminen on mainitun työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asian käsittelyn aikana ilmennyt oikeudellinen seikka tai tosiseikka, minkä vuoksi sen perusteella on oikeus esittää kyseiseen kirjeeseen sisältyviä uusia argumentteja.
90
Vaikka pitää paikkansa, että kyseinen tiedonanto julkaistiin virallisessa lehdessä vasta 11.10.2023 eli käsiteltävän asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päätyttyä, mikä annettiin kantajille tiedoksi 4.5.2023 päivätyllä kirjaamon kirjeellä, on todettava, että kyseisen tiedonannon kaksi tiettyä kappaletta, joihin kantajat viittaavat, nimittäin 2.4 kohdan, jonka otsikko on ”[’ei merkittävää haittaa’ ‑periaatteen] arvioinnin keskeiset periaatteet”, ensimmäinen ja kolmas kappale, sisältyivät jo samansisältöisinä tämän tiedonannon aiempaan versioon, joka oli julkaistu virallisessa lehdessä jo 18.2.2021 (EUVL 2021, C 58, s. 1) eli ennen kanteen nostamista.
91
Koska kyseiset kappaleet oli siis julkaistu jo ennen kanteen nostamista, niitä ei voida pitää unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina asian käsittelyn aikana ilmenneinä oikeudellisina seikkoina tai tosiseikkoina. Pelkkä niiden uudelleen julkaiseminen asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päätyttyä ei voi muuttaa tätä toteamusta.
92
Kantajien kirjaamoon 6.12.2023 toimittamaan kirjeeseen sisältyvät argumentit on näin ollen jätettävä tutkimatta, eikä itse kirjeen ja siihen liitetyn tiedonannon tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä ole tarpeen arvioida.
Ensimmäinen osa, joka koskee perusoikeuskirjan 37 artiklan, SEUT 191 artiklan sekä asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan f alakohdan rikkomista
93
Kantajat toteavat tuulivoimalla tapahtuvasta sähköntuotannosta, ettei delegoidussa asetuksessa säädetä velvoitteesta mitata tuulivoimalla tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöjen tosiasiallinen määrä kilowattituntia kohden eikä velvoitteesta mitata tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon ”katkonaisuuden” vaikutus tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöihin kilowattituntia kohden, kun kaikki energialähteet otetaan huomioon. Delegoitu asetus perustuu kantajien mukaan sitä vastoin oletukseen, jonka mukaan tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto täyttää asetuksessa 2020/852 säädetyt vaatimukset.
94
Kantajien mielestä tällaisessa lähestymistavassa vältetään kyseistä toimintaa koskevan vakuuttavan tieteellisen näytön etsiminen ja tutkiminen, mikä ei ole ennalta varautumisen periaatteen mukaista eikä johda saatavilla olevien tieteellisten ja teknisten tietojen huomioon ottamiseen, mikä on asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan f alakohdan ja SEUT 191 artiklan 1 kohdan vastaista. Tällainen lähestymistapa ei ole myöskään luonnonvarojen harkittua ja järkevää käyttöä, eikä sen pidä katsoa osoittavan, että toiminta edistää SEUT 191 artiklassa tarkoitettua ilmastonmuutoksen torjumista. Kantajat katsovat, että tällöin ympäristönsuojelun korkeaa tasoa ja ympäristön laadun parantamista ei varmisteta kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti, mikä on ristiriidassa perusoikeuskirjan 37 artiklan kanssa.
95
Kantajat väittävät, ettei hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) tutkimukseen voida katsoa sisältyvän tieteellisiä tietoja, jotka voivat johtaa asetuksen 2020/852 19 artiklassa tarkoitettuihin teknisiin arviointikriteereihin. Niiden mukaan kyseisen asetuksen 19 artiklan 1 kohdan f alakohdassa viitataan koko alan (tässä tapauksessa sähköalan) kattavaan analyysiin ja tarpeeseen vertailla alan toimintojen tuloksia suhteessa siihen, miten ne edistävät ympäristötavoitteiden saavuttamista. Kantajat katsovat, että yhden kilowattitunnin sähköntuotannosta aiheutuvat hiilidioksidipäästöt ovat helposti saatavilla energialähteittäin ja reaaliaikaisesti.
96
Komissio kiistää kantajien argumentit.
97
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön osassa ”Tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto ilmastonmuutoksen hillinnän kannalta” kantajat totesivat seuraavaa:
”Ensinnäkään edellä esitetty väite ei ole asetuksessa 2020/852 tarkoitettu tekninen arviointikriteeri, joten se ei täytä asetuksessa 2020/852 säädettyä ilmastonmuutoksen hillintää koskevaa vaatimusta.
Erityisesti asetuksen 2020/852 10 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että jokainen toiminta ’edistää merkittävästi kasvihuonekaasujen pitoisuuksien vakiintumista ilmakehässä sellaiselle tasolle, jolla ihmisen toiminnasta ei aiheudu vaarallista häiriötä ilmastojärjestelmässä Pariisin sopimuksen pitkän aikavälin lämpötilatavoitteen mukaisesti, siten että vältetään tai pienennetään kasvihuonekaasupäästöjä tai lisätään kasvihuonekaasujen poistumia’.
Delegoidussa asetuksessa ei osoiteta eikä mainita mitään osoitusta siitä, että tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto edistää merkittävästi kasvihuonekaasupäästöjen vakiintumista, ehkäisemistä tai vähentämistä tai kasvihuonekaasujen poistumien lisäämistä – ja missä määrin se edistää niitä.
Tämä osoituksen puuttuminen on merkityksellistä, kun otetaan huomioon asetuksen 2020/852 ja ’teknisten arviointikriteerien’, jotka kyseisen asetuksen on sisällettävä, tarkoitus.
Yhtäältä asetuksessa 2021/1119 (eurooppalainen ilmastolaki), jolla otetaan käyttöön sitovia kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteita, viitataan nimenomaisesti asetukseen 2020/852 kyseisten tavoitteiden saavuttamisessa tapahtuneen edistymisen arviointia ajatellen.
Toisaalta myös energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetussa asetuksessa 2018/1999 edellytetään, että uusiutuvia energialähteitä arvioidaan niistä kasvihuonekaasupäästöihin aiheutuvien vaikutusten perusteella eikä tällaisia vaikutuksia ainoastaan oleteta olevan.
Toiseksi, vaikka tätä toteamusta voitaisiin pitää teknisenä arviointikriteerinä, se on tosiasiassa olettamus eikä kriteeri. Tämän tulkinnan vahvistaa teknisen asiantuntijaryhmän raporttiin liitetyn [teknisen liitteen] seuraava sanamuoto: ’Tuulivoima on tällä hetkellä vapautettu [tuotteen hiilijalanjäljen] tai elinkaarenaikaisten [kasvihuonekaasupäästöjen] arvioinnista, kunhan sitä tarkastellaan säännöllisesti uudelleen vähentymistä koskevan kynnysarvon mukaisesti. Tuulivoimaa pidetään tällä hetkellä luokitusjärjestelmäkelpoisena, ja sitä arvioidaan säännöllisesti uudelleen’ (s. 218).
Kolmanneksi teknisen asiantuntijaryhmän raporttiin liitetyssä [teknisessä liitteessä] ehdotetussa päättelyssä, jonka otsikko on ’Perustelut’, – – ei oteta huomioon toiminnan katkonaisuudesta aiheutuvia kasvihuonekaasupäästöjä (riippuvuus tuulen voimakkuudesta ja valmiussähkön tuotantokapasiteetista johtuvat päästöt).
Toisin sanoen tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuus tarkoittaa sitä, että arvioitaessa, voidaanko tällaista sähköntuotantoa pitää ympäristön kannalta kestävänä, on otettava huomioon sekä odotettavissa oleva katkonaisuuden taso, koska se vaihtelee (kyseisessä jäsenvaltiossa) yleensä saatavilla olevien tuulirakenteiden ja vaihtoehtoisten sähköntuotantolähteiden mukaan, että näiden muiden lähteiden kasvihuonekaasupäästöt, jotka osaltaan vaikuttavat kulutettavaksi tarjottavan sähkön kasvihuonekaasupäästöihin.
Neljänneksi väite, jonka mukaan ’toiminnassa tuotetaan sähköä tuulivoimalla’, perustuu yksinomaan sähkön tuotannon eikä kulutuksen näkökulmaan.
Sitä, edistääkö tietty sähköntuotanto merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää eli kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä, mitataan tosiasiallisesti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetun direktiivin 2018/2001 2 artiklan 4 alakohdassa määritellyn energian kokonaisloppukulutuksen yhteydessä.
Käytännössä delegoidussa asetuksessa käsitellään ainoastaan tuulivoimalla tuotettavaan sähköntuotantokapasiteettiin eli kyseisen energialähteen avulla tuotettavaan sähköön tehtäviä sijoituksia. Kasvihuonekaasujen tosiasiallista vähentymistä ja siten ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan tavoitteen saavuttamisen merkittävää edistämistä ei sen sijaan voida mitata pelkästään energian – tässä tapauksessa sähkön – kulutuksen kasvihuonekaasumäärien näkökulmasta.
Tämä sähkön tuotannon ja kulutuksen välinen ero olisi pitänyt korjata delegoidussa asetuksessa, ja siihen pitäisi puuttua pyydetyssä sisäisessä uudelleentarkastelussa.
Viidenneksi on joka tapauksessa todettava, ettei delegoituun asetukseen sisältyvän toteamuksen tueksi ole esitetty näyttöä tai todisteita.”
98
Komission tavoin on aluksi todettava, etteivät kantajat mainitse lainkaan perusoikeuskirjan 37 artiklaa eivätkä asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan f alakohtaa sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön osassa, jonka otsikko on ”Tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto ilmastonmuutoksen hillinnän kannalta”. Näin ollen kannekirjelmässä esitetyt kyseisiä säännöksiä koskevat argumentit ovat uusia eivätkä siten edellä 28 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Kyseessä olevassa pyynnössä ei viitata myöskään SEUT 191 artiklaan, joten myös tähän määräykseen perustuvat argumentit ovat uusia eivätkä siksi täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
99
Vaikka kantajat väittävät käsiteltävänä olevassa kanneperusteen osassa lähinnä, ettei delegoitu asetus perustu teknisten arviointikriteerien määrittämisen osalta vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön, kannekirjelmän 77 kohdasta käy joka tapauksessa selvästi ilmi, että kantajat riitauttavat riidanalaisen päätöksen laillisuuden eivätkä delegoidun asetuksen laillisuutta, toisin kuin komissio väittää.
100
Komissio vastasi riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.1 kohdassa ilmastonmuutoksen hillintää koskevaan kriteeriin liittyviin kantajien väitteisiin seuraavasti:
”Delegoidussa säädöksessä määritetään tekniset arviointikriteerit, joiden perusteella arvioidaan merkittävää edistämistä ja [’ei merkittävää haittaa’ -]periaatetta eri taloudellisille toiminnoille ominaisten ympäristötavoitteiden kannalta. Ympäristötavoitteiden saavuttamisen merkittävä edistäminen määritellään asetuksen [2020/852] 10–15 artiklassa ja ympäristötavoitteille aiheutuva merkittävä haitta [kyseisen asetuksen] 17 artiklassa. Taloudellisten toimintojen täsmällinen ulottuvuus määritellään delegoidussa säädöksessä. Koska [kyseinen asetus] koskee pääasiallisesti taloudellisia toimintoja, arviointia ei voitu ulottaa järjestelmän tasolle. Kutakin toimintoa on arvioitu sen kannalta, edistääkö se merkittävästi ilmastotavoitteiden saavuttamista ja aiheuttaako se merkittävää haittaa muille ympäristötavoitteille, arvioimatta muita niihin liittyviä toimintoja. Tässä lähestymistavassa ei voida ottaa huomioon toimintojen katkonaisuutta.
Delegoituun säädökseen liitetyssä ilmastonmuutosta koskevassa vaikutustenarvioinnissa selitetään perustelut, joiden vuoksi kaikkiin sähköntuotantotoimintoihin sovelletaan teknologianeutraalia ja elinkaariperusteista määrällistä kynnysarvoa, joka on 100 g CO2/kWh. Siinä esitetään myös perustelu, jonka nojalla voidaan poiketa velvoitteesta laskea elinkaarenaikaiset päästöt ja vapauttaa tosiasiallisesti velvoitteesta noudattaa teknologianeutraalia kynnysarvoa. Erityisesti IPCC:n esittämän vakuuttavan tieteellisen näytön pohjalta – – ja sähköntoimitusteknologioiden elinkaarenaikaisia päästöjä koskevien maailmanlaajuisten tietojen perusteella komissio päätti – [teknisen asiantuntijaryhmän (TEG)] lähestymistapaa soveltaen – vapauttaa tietyt toiminnot tämän kynnysarvon noudattamisesta. Tämä koskee ainoastaan tapauksia, joissa elinkaarenaikaisten päästöjen maailmanlaajuinen mediaani oli alle 100 g CO2/kWh. IPCC:n tietojen mukaan tuulivoiman (sekä maa- että merituulivoiman) elinkaarenaikaiset [kasvihuonekaasu]päästöt ovat huomattavasti vahvistettua kynnysarvoa (enintään 56 g CO2/kWh) vähäisemmät. Kyseisten tietojen mukaan tuulivoimalla tapahtuvassa sähköntuotannossa noudatetaan siis aina tätä kynnysarvoa, ja jäljelle jäävä sovellettava vaatimus koskee ainoastaan elinkaarilaskentaa, jossa sovelletaan jotakin kolmesta vaihtoehtoisesta teknologiasta. Kun otetaan huomioon elinkaarenaikaisia päästöjä koskevien IPCC:n tutkimusten tulokset sekä se, että tiettyjen vähäpäästöisten toimintojen kohdalla kriteerit ovat pelkkä hallinnollinen menettely ja että Euroopan energiapolitiikassa pyritään kannustamaan uusiutuvan energian nopeaan käyttöönottoon ja ottamaan huomioon asetuksen [2020/852] 19 artiklan 1 kohdan k alakohdassa säädetty vaatimus, jonka mukaan kriteerejä on oltava helppo käyttää, komissio päätti vapauttaa tuulivoiman velvoitteesta noudattaa sähköntuotantotoimintoihin sovellettavia määrällisiä teknisiä arviointikriteerejä.”
101
Komissio esitti siis riidanalaisessa päätöksessä selkeästi syyt, miksi se päätti laatia tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevat tekniset arviointikriteerit ilmastonmuutoksen hillitsemisen merkittävää edistämistä koskevan kriteerin osalta niin kuin se teki delegoidussa asetuksessa. Se viittasi delegoidun asetuksen liitteenä olevaan vaikutustenarviointiin, josta ilmenee, että se oli tukeutunut erityisesti IPCC:n esittämään vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön.
102
Kantajat väittävät vastauksensa 77 kohdassa, että ”vaikka [komission] mainitsemat tutkimukset voivat oikeuttaa nämä kaksi vapautusta ja kyseisen oletuksen, [ne] eivät ole kuitenkaan tieteellisiä tietoja, joiden perusteella voidaan laatia asetuksen 2020/852 19 artiklassa tarkoitettuja teknisiä arviointikriteerejä”. Kantajat katsovat, että kyseessä on ”ristiriita” (vastauksen 78 kohta) ja että tietyssä asetuksen 2020/852 säännöksessä komissio velvoitetaan tekemään ”koko alan (tässä tapauksessa sähköalan) kattava analyysi, mutta myös vertailemaan alan toimintojen tuloksia suhteessa siihen, miten ne edistävät ympäristötavoitteiden saavuttamista” (vastauksen 80 kohta), mitä ei ”näiden kahden vapautuksen ja oletusten” vuoksi voida toteuttaa (vastauksen 81 kohta).
103
Tässä yhteydessä on huomautettava yhtäältä, että kantajien vastauksensa 79 kohdassa esittämä teksti on otettu tosiasiassa asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan j alakohdasta eikä 19 artiklan 1 kohdan f alakohdasta, kuten ne toteavat. Ensin mainittua säännöstä ei kuitenkaan ole käsitelty lainkaan sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä eikä kannekirjelmässä nyt käsiteltävän kanneperusteen yhteydessä. Sitä koskevat argumentit on näin ollen jätettävä tutkimatta.
104
Toisaalta kantajat myöntävät nimenomaisesti vastauksensa 77 kohdassa riidanalaisesta päätöksestä ilmenevän, että komissio todellakin tukeutui tieteellisiin tietoihin. Tämä on siis ristiriidassa sen kantajien argumentin kanssa, ettei komissio tukeutunut vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön. Lisäksi muut kantajien vastauksessa esitetyt argumentit, joiden mukaan tekniset arviointikriteerit eivät muista syistä ole asetuksen 2020/852 mukaisia, on jätettävä tutkimatta, koska ne ovat uusia.
105
Koska kantajat ovat siis myöntäneet, että riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että tekniset arviointikriteerit, jotka koskevat ilmastonmuutoksen hillinnän merkittävää edistämistä tuulivoimalla tapahtuvalla sähköntuotannolla, perustuvat vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön, käsiteltävänä oleva kanneperusteen osa on joka tapauksessa hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan rikkomista
106
Kantajat väittävät, että siltä osin kuin delegoidussa asetuksessa ei säädetä velvoitteesta mitata tuulivoimalla tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöjen tosiasiallinen määrä kilowattituntia kohden eikä velvoitteesta mitata tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon ”katkonaisuuden” vaikutus tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöihin kilowattituntia kohden, kun otetaan huomioon kaikki energialähteet, se ei täytä asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdassa säädettyä vaatimusta, jonka mukaan on määritettävä, edistääkö toiminta merkittävästi – ja jos edistää, niin missä määrin – kasvihuonekaasujen pitoisuuksien vakiintumista ilmakehässä. Riidanalaiseen päätökseen sisältyvät komission väitteet, joiden mukaan katkonaisuutta ei voitu ottaa huomioon, osoittavat tämän seikan olleen komission tiedossa. Kantajien mukaan komissio teki ilmeisen arviointivirheen, kun se ei ottanut tätä seikkaa huomioon. Komission lähestymistavassa vältetään koko toiminnan ympäristövaikutusten yleistä arviointia. Kantajat väittävät toissijaisesti, että komissio ylitti sille kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa annetun toimivallan, kun se päätti, ettei ollut tarpeen mitata tosiasiallisesti tuulivoimalla tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöjen määrää kilowattituntia kohden eikä ”katkonaisuuden” vaikutusta.
107
Komissio kiistää kantajien argumentit.
108
Aluksi on todettava, että vaikka kantajien kannekirjelmässä esittämistä argumenteista voi saada sen käsityksen, että ne arvostelevat delegoitua asetusta, kannekirjelmän 82 kohdasta käy yksiselitteisesti ilmi, että komission riidanalaisessa päätöksessä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön antama vastaus on niiden mielestä ristiriidassa asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan kanssa. Näin ollen on katsottava, että näissä argumenteissa viitataan kyseiseen päätökseen.
109
Asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään, että ”komissio antaa delegoidun säädöksen – – täydentämään tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa vahvistamalla sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä tiettyä taloudellista toimintaa pidetään tätä asetusta sovellettaessa ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä”.
110
Asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa viitataan ainoastaan siihen, ”millä edellytyksillä” taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä. Kantajat väittävät siten virheellisesti kyseisestä säännöksestä ilmenevän, että sillä ”[on tarkoitus] määrittää”, edistääkö ”toiminta” ilmastonmuutoksen hillintää ”ja missä määrin”. Kyseisessä säännöksessä ei viitata tosiasiallisesti välttämättä määrällistä arviointia eli jonkin ennalta määritellyn kynnysarvon noudattamista koskevaan ajatukseen.
111
Lisäksi edellä 100 kohdassa mainitussa toisessa kappaleessa komissio totesi lähinnä katsovansa delegoidun asetuksen vaikutuksenarvioinnissa esitetyistä syistä, että mikä tahansa sähköntuotantotoiminta (eli kaikki yhdistetyt teknologiat), jonka elinkaarenaikaiset hiilidioksidipäästöt ovat alle 100 g kilowattituntia kohden, edistää merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää.
112
Kantajat eivät esittäneet sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä eivätkä kirjelmissään mitään näyttöä, joka kyseenalaistaisi komission lähestymistavan perustana olevan edellä 111 kohdassa mainitun toteamuksen.
113
Seuraavaksi komissio selitti edellä 100 kohdassa mainitussa toisessa kappaleessa, että IPCC:n tietojen mukaan ”tuulivoiman (sekä maa- että merituulivoiman) elinkaarenaikaiset [kasvihuonekaasu]päästöt ovat huomattavasti vahvistettua kynnysarvoa (enintään 56 g CO2/kWh) vähäisemmät”.
114
Toisin kuin kantajat väittävät, riidanalaisesta päätöksestä ilmenee siis selvästi, että komissio sovelsi määrällistä kynnysarvoa. Koska tämä raja-arvo alittuu aina tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon kohdalla, se kuitenkin katsoi lähinnä, ettei sen noudattamista ollut tarpeen arvioida tapauskohtaisesti.
115
Ainoa kantajien argumentti, jolla voidaan kyseenalaistaa komission toteamus, jonka mukaan kynnysarvoksi asetettu 100 g CO2/kWh (jota kantajat eivät ole sinänsä kyseenalaistaneet, ks. edellä 112 kohta) alittuu aina tuulivoimalla tapahtuvassa sähköntuotannossa, perustuu tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon ”katkonaisuuteen”.
116
Komissio selitti tältä osin edellä 100 kohdassa mainitussa ensimmäisessä kappaleessa, että delegoidussa asetuksessa määritetään eri taloudellisten toimintojen täsmällinen ulottuvuus. Komissio toteaa, että ”koska asetus [2020/852] koskee pääasiallisesti taloudellisia toimintoja, arviointia ei voitu ulottaa järjestelmän tasolle”, että ”kutakin toimintoa on arvioitu sen kannalta, edistääkö se merkittävästi ilmastotavoitteiden saavuttamista ja aiheuttaako se merkittävää haittaa muille ympäristötavoitteille, arvioimatta muita siihen liittyviä toimintoja,” ja että ”tässä lähestymistavassa ei voida ottaa huomioon toimintojen katkonaisuutta”.
117
Aluksi on todettava, että asetuksen 2020/852 eri säännöksistä käy yksiselitteisesti ilmi, että asetus perustuu ajatukseen, jonka mukaan asetuksessa tai sen perusteella säädettyjä kriteerejä sovelletaan tiettyihin ”taloudellisiin toimintoihin”, jotta voidaan arvioida, pidetäänkö näitä ”taloudellisia toimintoja” ympäristön kannalta kestävinä.
118
Ensinnäkin asetuksen 2020/852 1 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisessä asetuksessa nimittäin ”vahvistetaan kriteerit sen määrittämiseksi, pidetäänkö jotakin taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä, jotta voidaan määrittää sijoituksen ympäristökestävyyden aste”.
119
Toiseksi asetuksen 2020/852 3 artiklassa säädetään, että ”taloudellista toimintaa on pidettävä ympäristön kannalta kestävänä, jos kyseinen taloudellinen toiminta” täyttää tietyt edellytykset.
120
Kolmanneksi asetuksen 2020/852 10 artiklan 1 kohdan mukaan ”taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä, jos kyseinen toiminta edistää merkittävästi kasvihuonekaasujen pitoisuuksien vakiintumista ilmakehässä sellaiselle tasolle, jolla ihmisen toiminnasta ei aiheudu vaarallista häiriötä ilmastojärjestelmässä – –, siten että vältetään tai pienennetään kasvihuonekaasupäästöjä tai lisätään kasvihuonekaasujen poistumia”.
121
Neljänneksi asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan komissio antaa delegoidun säädöksen ”täydentämään tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa vahvistamalla sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä tiettyä taloudellista toimintaa pidetään tätä asetusta sovellettaessa ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä”.
122
Komissio jäsensi siten delegoidun asetuksen perustellusti siten, että asetuksen liitteissä I ja II on kullekin asetuksen soveltamisalaan kuuluvalle taloudelliselle toiminnalle oma kohtansa. Kantajat eivät kyseenalaista myöskään tätä lähestymistapaa.
123
Delegoidun asetuksen liitteissä I ja II olevassa 4.3 kohdassa, jonka otsikko on ”Sähköntuotanto tuulivoimalla”, komissio esittää seuraavan ”toiminnan kuvauksen”: ”tuulivoiman avulla sähköä tuottavien sähköntuotantolaitosten rakentaminen tai käyttö” / ”tuulivoimalla toimivien sähköntuotantolaitosten rakentaminen tai käyttö”.
124
On siis selvää, että kyseinen taloudellinen toiminta määritellään siten, että yhtäältä se kattaa ainoastaan sähköntuotannon ja että toisaalta tuulivoima on ainoa merkityksellinen energialähde. Tämä taloudellinen toiminta ei sen sijaan kata sähkön asettamista loppuasiakkaiden käyttöön eikä sähköntuotantoa muista energialähteistä.
125
Seuraavaksi komissio totesi, että tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto on ”katkonaista” siinä mielessä, että se ei perustu jatkuvaan sähkötehoon, vaan teho vaihtelee sääolosuhteiden mukaan.
126
Komissio katsoi kuitenkin, että ”katkonaisuutta ei voida ottaa huomioon”, koska tuulivoimalan sähköntuotannon ”alituotannon””kompensoiminen” muilla energialähteillä ei pääasiallisesti kuulu ensin mainittuun toimintaan eikä tällaisia siihen ”liittyviä””muita toimintoja” arvioida tässä yhteydessä.
127
Tähän kantaan ei sisälly ilmeisiä arviointivirheitä.
128
Yhtäältä edellä 117–122 kohdan perusteella komissio väittää perustellusti, että asetuksen 2020/852 mukaan taloudellista toimintaa on lähtökohtaisesti arvioitava yksilöllisesti.
129
Toisaalta komissio on oikeassa myös väittäessään, että olisi erittäin vaikea määrittää tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuus ja osoittaa sen vaikutus.
130
Ensinnäkin kantajien pääasiallisten väitteiden mukaisesti pitää paikkansa, että olemassa olevat aiemmat tiedot osoittavat tuulivoimalla tapahtuvan kokonaissähköntuotannon vaihtelevan tietyillä maantieteellisillä alueilla, mutta koska tällaiset tilastotiedot koskevat melko laajoja maantieteellisiä alueita, niistä ei voida päätellä varmasti tietyn tuulivoimalan tulevaa tosiasiallista sähköntuotantoa.
131
Toiseksi komissio väittää perustellusti, että tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuuden vaikutus riippuu ennen kaikkea niiden teknologioiden käytöstä, joilla kompensoidaan mahdollisesti vähäistä tuulienergian tuotantoa. Ei kuitenkaan voida ennustaa, millä teknologioilla tietyn voimalan vähäistä tuulienergian tuotantoa kompensoidaan.
132
Kolmanneksi kyse on joka tapauksessa tekijöistä, joihin tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevan toiminnan harjoittajat eivät voi itse vaikuttaa. Tuulivoimalan haltijat eivät kuitenkaan voi ottaa tällaisia vaikeasti määritettäviä ulkoisia tekijöitä huomioon siten, ettei siitä aiheutuisi niille erityisiä vaikeuksia. Kuten komissio perustellusti väittää, tämä olisi vastoin asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan k alakohtaa, jonka mukaan vaatimuksena on, että teknisiä arviointikriteerejä ”on helppo käyttää ja ne vahvistetaan tavalla, jolla helpotetaan niiden noudattamisen tarkistamista”.
133
Komissio ei siis tehnyt ilmeistä arviointivirhettä, kun se ei ottanut huomioon tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuutta.
134
Näin ollen on pääteltävä, ettei kantajien argumenteilla kyseenalaisteta komission toteamusta, jonka mukaan kynnysarvoksi asetettu 100 g CO2/kWh alittuu aina tuulivoimalla tapahtuvassa sähköntuotannossa (ks. edellä 114 ja 115 kohta).
135
Näin ollen on hylättävä kantajien argumentti, jonka mukaan komissio ei soveltanut määrällistä kynnysarvoa, samoin kuin tämä kanneperusteen osa, jonka tueksi se esitettiin.
Kolmas osa, joka koskee asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan a ja j alakohdan rikkomista
136
Kantajien mukaan riidanalaisessa päätöksessä ei noudateta asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa eikä siihen sisältyvää teknologianeutraaliuden periaatetta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 19 artiklan 1 kohdan j alakohdan kanssa, jossa komissio velvoitetaan varmistamaan, että toimintoja käsitellään samalla tavoin, jos ne edistävät yhtäläisesti ympäristötavoitteiden saavuttamista. Komission lähestymistapa on kantajien mielestä päinvastainen kuin teknologianeutraalius, koska siinä ei oteta huomioon tuotannon katkonaisuutta. Kantajien mukaan tämä katkonaisuus on ominaispiirre, joka määrittää koko kyseisen sähköjärjestelmän tuottaman sähkön hiilidioksidipäästötason kilowattituntia kohden. Vaihtoehtoisilla sähkölähteillä, joilla kompensoidaan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuutta, tuotetun sähkön hiilidioksidipäästöt kilowattituntia kohden olisi siksi otettava huomioon.
137
Komissio kiistää kantajien argumentit.
138
Komission tavoin on todettava, ettei sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön sisälly mitään sellaista, mikä voitaisiin tulkita väitteeksi, ettei ole noudatettu asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan a alakohdassa väitetysti säädettyä ”teknologianeutraaliuden periaatetta” tai kyseisen asetuksen 19 artiklan 1 kohdan j alakohdassa tarkoitettua periaatetta, jonka mukaan yhtäläisesti ympäristötavoitteiden saavuttamista edistäviä toimintoja on käsiteltävä samalla tavoin.
139
Näin ollen kanneperusteen tämän osan tueksi esitetyt argumentit on edellä 28 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti jätettävä tutkimatta, koska ne ovat uusia.
140
Tämä kanneperusteen osa on siten hylättävä.
Neljäs osa, joka koskee asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohdan rikkomista
141
Kantajat väittävät, että kun komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, ettei tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuutta voitu ottaa huomioon, se rikkoi asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohtaa, jossa säädetään, että teknisillä arviointikriteereillä on varmistettava, että kiinteitä fossiilisia polttoaineita käyttäviä energiantuotantotoimintoja ei pidetä ympäristön kannalta kestävinä taloudellisina toimintoina. Kantajien mukaan katkonaisuus on tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon väistämätön ominaisuus, kun taas sähkönkulutus edellyttää jatkuvaa ja kysyntään perustuvaa toimitusta. Näissä olosuhteissa tässä säännöksessä komissio velvoitetaan arvioimaan, pidetäänkö kiinteillä fossiilisilla polttoaineilla tapahtuvaa sähköntuotantoa tosiasiallisesti ympäristön kannalta kestävänä ja missä määrin. Komission olisi pitänyt vahvistaa erityinen tekninen arviointikriteeri varmistaakseen, ettei tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuus edellytä kiinteiden fossiilisten polttoaineiden järjestelmällistä käyttöä niissä sähköntuotantolähteissä, joihin sähköverkko turvautuu katkonaisuuden kompensoimiseksi.
142
Komissio kiistää kantajien argumentit.
143
Kuten komissio väittää, on todettava, ettei sisäisessä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä mainita lainkaan väitettyä asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohdan rikkomista ja etteivät kantajat väittäneet siinä, että tekniset arviointikriteerit eivät ole esteenä sille, että kiinteitä fossiilisia polttoaineita käyttäviä energiantuotantotoimintoja pidetään ympäristön kannalta kestävinä taloudellisina toimintoina.
144
Toisin kuin kantajat väittävät, tällaista nimenomaisesti asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohtaa koskevaa argumenttia ei voida pitää pelkkänä niiden argumenttien laajentamisena, joilla kantajat yhtäältä kiistävät komission väitteen, jonka mukaan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon katkonaisuutta ei voida ottaa huomioon, ja toisaalta viittaavat kyseisen toiminnan asemaan sähkön kokonaistuotannossa. Näissä argumenteissa kantajat nimittäin väittävät ensinnäkin, että kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on rikottu, mitä tarkasteltiin toisen kanneperusteen toisen osan yhteydessä, kun taas nyt tarkasteltava kanneperusteen osa koskee kyseisen asetuksen 19 artiklan 3 kohdan rikkomista. Koska kantajat vetoavat eri oikeudellisiin perustoihin, ei voida väittää, että nyt käsiteltävä kanneperusteen osa on riittävän läheisessä yhteydessä toisen kanneperusteen toiseen osaan siten, että sen voitaisiin katsoa seuranneen oikeudenkäyntimenettelyssä käydyn näkemystenvaihdon tavanomaisesta kehityksestä edellä 29 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
145
Näin ollen nyt tarkasteltavan osan tueksi esitetyt argumentit ja kanneperusteen osa kokonaisuudessaan on edellä 28 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti jätettävä tutkimatta, koska ne ovat uusia.
146
Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.
Kolmas kanneperuste, joka koskee ilmastonmuutokseen sopeutumista
147
Kantajat väittävät lähinnä, ettei komissio vastannut riidanalaisessa päätöksessä sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esitettyihin tiettyihin argumentteihin teknisistä arviointikriteereistä, joilla arvioidaan ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävää edistämistä, minkä vuoksi se rikkoi asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa. Kantajien mukaan komissio ei ensinnäkään tarkastellut eikä varsinkaan kiistänyt kyseisessä pyynnössä esitettyä väitettä, jonka mukaan delegoidussa asetuksessa esitetyt tekniset arviointikriteerit ovat ristiriidassa asetuksen 2020/852 11 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa. Toiseksi se ei vastannut myöskään kyseisessä pyynnössä esitettyihin argumentteihin, joiden mukaan tekniset arviointikriteerit eivät ole riittävän täsmällisiä, koska joitakin käsitteitä, kuten ”fyysiset ja muut kuin fyysiset ratkaisut, joilla vähennetään merkittävästi tärkeimpiä kyseiseen toimintaan olennaisesti liittyviä fyysisiä ilmastoriskejä”, ei ole määritelty. Kolmanneksi komissio ei kantajien mielestä käsitellyt argumenttia, joka koskee sellaisen menetelmän puuttumista, jolla todennetaan merkittävä edistäminen ja määritetään, mitkä ovat ”ennalta määritettyjä indikaattoreita”. Neljänneksi komissio ei kantajien mukaan käsitellyt kysymystä siitä, onko tuulivoiman riippuvuus sääolosuhteista otettava huomioon. Viidenneksi komissio ei todennut mitään siitä, pitäisikö toiminta määritellä energiankulutuksen näkökulmasta.
148
Komissio kiistää kantajien argumentit.
149
Kuten kantajat myönsivät myös asianosaisten kuulemiseksi pidetyssä istunnossa, kolmannen kanneperusteen sanamuodosta ilmenee niiden väittävän ainoastaan, ettei komissio vastannut riidanalaisessa päätöksessä tiettyihin sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esitettyihin argumentteihin.
150
Asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Unionin toimielimen – – on käsiteltävä kaikki [sisäistä uudelleentarkastelua koskevat] pyynnöt – –. Sen on ilmoitettava perustelunsa kirjallisessa vastauksessa – –”.
151
Tätä asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaan perustuvaa velvollisuutta perustella sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön annettava vastaus on tulkittava samalla tavoin kuin SEUT 296 artiklan toiseen kohtaan ja perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohtaan perustuvaa perusteluvelvollisuutta.
152
On nimittäin muistutettava yhtäältä, että SEUT 296 artiklan toisen kohdan mukaan unionin toimielinten säädökset perustellaan, ja toisaalta, että perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettu oikeus hyvään hallintoon edellyttää, että unionin toimielimillä, elimillä ja laitoksilla on velvollisuus perustella päätöksensä.
153
Unionin toimielimen, elimen tai laitoksen päätöksen perusteluilla on erityisen suuri merkitys, koska niiden avulla asianomainen voi päättää kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, onko tästä päätöksestä syytä nostaa kanne, ja toimivaltainen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Perustelujen esittäminen on siten yksi perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuuden edellytyksistä (ks. tuomio 15.7.2021, komissio v. Landesbank Baden-Württemberg ja SRB, C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 103 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
154
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee niin ikään, että perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen toimen luonteen ja sen asiayhteyden mukaan, jossa se on annettu. Perusteluissa ei tältä osin tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, ovatko perustelut riittäviä, on otettava huomioon niiden sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt sekä erityisesti se tarve, joka niillä, joille toimi on osoitettu, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Asianomaiselle vastainen toimi on näin ollen riittävästi perusteltu silloin, kun se on tehty asianomaiselle tutussa asiayhteydessä, jonka vuoksi hän pystyy ymmärtämään itseensä kohdistuvan toimenpiteen ulottuvuuden (ks. tuomio 15.7.2021, komissio v. Landesbank Baden-Württemberg ja SRB, C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 104 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
155
On todettu, että perustelut voivat olla implisiittisiä, kunhan ne, joita asia koskee, saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi kyseessä olevat toimenpiteet on tehty, ja unionin yleisellä tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa (ks. tuomio 13.7.2011, General Technic-Otis ym. v. komissio, T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 ja T‑146/07, EU:T:2011:363, 302 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
156
Kantajat ovat siten virheellisesti lähinnä sitä mieltä, että komissio oli velvollinen vastaamaan erikseen jokaiseen sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön kohtaan. Siltä osin kuin riidanalaisesta päätöksestä ilmenee epäsuorasti, että komissio hylkäsi kantajien kyseisessä pyynnössä esittämän seikan, komission ei voida todeta rikkoneen asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa, kun se ei vastannut tähän seikkaan erikseen.
157
Ensinnäkin kantajat väittävät, ettei komissio käsitellyt riidanalaisessa päätöksessä teknisten arviointikriteerien ja asetuksen 2020/852 11 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädettyjen edellytysten välillä väitetysti olevaa ristiriitaa.
158
Kantajat viittaavat tältä osin sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön seuraaviin kappaleisiin:
”Ensinnäkään neljässä teknisinä arviointikriteereinä esitetyssä kohdassa ei käsitellä kumpaakaan asetuksen 2020/852 11 artiklan 1 kohdassa asetettua edellytystä, jotka koskevat ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävän edistämisen määrittämistä:
– –
Näiden neljän kohdan, sellaisina kuin ne on muotoiltu tällä hetkellä, perusteella ei voida määrittää, missä määrin tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto voi edistää ilmastonmuutokseen sopeutumista. Tästä syystä ei voida arvioida, voidaanko tällaista edistämistä pitää merkittävänä.”
159
Kyseisten kappaleiden, joihin kantajat nimenomaisesti viittaavat, valossa on selvää, että tämä kannekirjelmässä esitetty argumentti on ymmärrettävä väitteeksi, jonka mukaan komissio ei ottanut kantaa sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esitettyyn kritiikkiin, joka koski lähinnä sitä, etteivät tekniset arviointikriteerit ole määrällisiä, minkä vuoksi ei voida arvioida ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävän edistämisen laajuutta eikä edistämisen merkittävyyttä.
160
Riidanalaisen päätöksen liitteeseen IV sisältyvän otsikon ”Tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta” alla komissio selitti seuraavaa:
”Komission lähestymistapa, joka koskee delegoidun asetuksen liitteessä I olevassa lisäyksessä A ja liitteessä II säädettyä ilmastonmuutokseen sopeutumista, selitetään edellä liitteessä III olevissa 1.2 ja 2.3 kohdassa vastauksena toisen [sisäistä tarkastelua koskevan] pyynnön esittäjän väitteisiin, jotka sisältyvät sen pyynnön 106 ja 107, 161–177 ja 381–389 kohtaan. Komissio selittää siinä, että sen noudattama ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva lähestymistapa on [asetuksen 2020/852] 11 [artiklan] 1 kohdan, 17 [artiklan] 1 kohdan b alakohdan sekä 19 [artiklan] 1 kohdan mukainen. Näissä komission vastauksen osissa mainituista syistä kantajien väitteet ovat perusteettomia.”
161
Riidanalaisen päätöksen liitteessä III, jonka otsikko on ”Ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat kriteerit”, olevassa 1.2 kohdassa komissio totesi muun muassa seuraavaa:
”Komission lähestymistapa selitetään delegoituun asetukseen liitetyn ilmastonmuutosta koskevan vaikutustenarvioinnin sivuilla 30 [ja] 31, joilla todetaan seuraavaa:
– –
Ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävän edistämisen osalta useimmille sopeutetuille toiminnoille vahvistetaan yhdenmukaisia ja pääasiallisesti laadullisia prosesseihin keskittyviä teknisiä arviointikriteerejä, ja joillekin mahdollistaville toiminnoille vahvistetaan erityisiä räätälöityjä kriteerejä. Kriteerien olennaisesti laadullinen luonne johtuu siitä, että tässä vaiheessa ei ole käytettävissä mitattuja vertailuarvoja tai hyväksyttyjä parametreja, joiden perusteella voitaisiin määritellä sopeutumista koskevia määrällisiä arviointikriteerejä, ja että kansallisella, alakohtaisella tai alueellisella tasolla on määritetty suhteellisen vähän määrällisiä sopeutumistavoitteita. Sitä, että sopeutetuille toiminnoille määritetään kaikilla talouden aloilla johdonmukaiset yhtenäiset laadulliset kriteerit, tukivat myös ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat sidosryhmien kommentit, jotka saatiin [GET:n] vuoden 2019 lausuntopyynnössä. – –
Tästä otteesta ilmenee seuraavaa:
– –
Kriteerien olennaisesti laadullinen luonne johtuu siitä, että tässä vaiheessa ei ole käytettävissä mitattuja vertailuarvoja tai hyväksyttyjä parametreja, joiden perusteella voitaisiin määritellä sopeutumista koskevia määrällisiä arviointikriteerejä, ja että kansallisella, alakohtaisella tai alueellisella tasolla on määritetty suhteellisen vähän määrällisiä sopeutumistavoitteita.
Tämä lähestymistapa on asetuksen [2020/852] 11 artiklan 3 kohdassa myönnetyn valtuutuksen sekä [kyseisen asetuksen] 19 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten mukainen. Se täyttää erityisesti 19 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn edellytyksen, jonka mukaan teknisten arviointikriteerien on ”mahdollisuuksien mukaan – – oltava määrällisiä ja niissä on oltava kynnysarvoja, ja niiden on oltava muutoin laadullisia”.
Komissio ei siten ole käyttänyt väärin siirrettyä toimivaltaansa, kun se päätti
– –
säätää yhdenmukaisia laadullisia sääntöjä sopeutetuille toiminnoille.”
162
On siis todettava, että komissio todellakin selitti riidanalaisessa päätöksessä, miksi se oli vahvistanut laadullisia eikä määrällisiä teknisiä arviointikriteerejä. Se selitti siinä lisäksi pitävänsä tätä lähestymistapaa asetuksen 2020/852 mukaisena, mikä johtuu erityisesti kyseisen asetuksen 19 artiklan 1 kohdan c alakohdasta, jonka mukaan teknisten arviointikriteerien on ”mahdollisuuksien mukaan – – oltava määrällisiä ja niissä on oltava kynnysarvoja, ja niiden on oltava muutoin laadullisia”. Komission mukaan hyväksyttyjä määrällisiä kriteerejä ei ollut.
163
Komissio näin ollen vastasi kantajien sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esittämään kyseiseen argumenttiin.
164
Toiseksi kantajat väittävät, ettei komissio vastannut riidanalaisessa päätöksessä siihen argumenttiin, että vaikka teknisten arviointikriteerien katsottaisiin olevan sopusoinnussa asetuksen 2020/852 11 artiklan kanssa, ne eivät mahdollista toiminnan riittävän täsmällistä teknistä arviointia, koska joitakin käsitteitä, kuten ”fyysiset ja muut kuin fyysiset ratkaisut, joilla vähennetään merkittävästi tärkeimpiä kyseiseen toimintaan olennaisesti liittyviä fyysisiä ilmastoriskejä”, ei ole määritelty.
165
Kantajat painottavat esittäneensä kyseisen argumentin seuraavassa sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön kappaleessa:
”Toiseksi vaikka delegoidun asetuksen liitteessä II olevassa 4.3 kohdassa säädettyjen kriteerien katsottaisiin täyttävän edellä mainitun 11 artiklan 1 kohdan vaatimukset, nämä neljä kohtaa eivät mahdollista toiminnan riittävän täsmällistä teknistä arviointia.
Ensimmäisestä kohdasta (’sopeutumisratkaisut’) on todettava, että käsitettä ’fyysiset ja muut kuin fyysiset ratkaisut’ ei ole määritelty, ja edellytys, jonka mukaan tällaisilla ratkaisuilla on ’vähennet[tävä] merkittävästi tärkeimpiä kyseiseen toimintaan olennaisesti liittyviä fyysisiä ilmastoriskejä’, on epämääräinen eikä mahdollista kyseisen toiminnan suorituskyvyn objektiivista mittaamista.
Myös toisen kohdan (’fyysiset ilmastoriskit’) ja kolmannen kohdan (’parhaat käytännöt ja saatavilla olevat ohjeet’) perusteella luodaan olettama, että toiminnalla edistetään merkittävästi ilmastonmuutokseen sopeutumista, esittämättä mitään perustelua.”
166
Aluksi on todettava, että edellä 165 kohdassa olevan lainauksen kolmas kappale ei koske delegoidussa asetuksessa käytettyjen käsitteiden määritelmän väitettyä puuttumista, minkä vuoksi se ei ole merkityksellinen käsiteltävässä asiassa.
167
Vaikka kantajat arvostelevat kannekirjelmässä yleisemmin teknisissä arviointikriteereissä käytettyjen käsitteiden määritelmän puuttumista, on myös tärkeää korostaa, että ne käsittelivät sisäistä uudelleenkäsittelyä koskevassa pyynnössä tosiasiallisesti ainoastaan tiettyjen käsitteiden, kuten käsitteen ”fyysiset ja muut kuin fyysiset ratkaisut, joilla vähennetään merkittävästi tärkeimpiä kyseiseen toimintaan olennaisesti liittyviä fyysisiä ilmastoriskejä”, määritelmän puuttumista. Tämä mainitaan esimerkkinä (”käsitteitä, kuten”) myös kannekirjelmässä. Kantajien väitteet voidaan siten ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin ne vetoavat siihen, ettei näiden käsitteiden määritelmän puuttumista koskevaan argumenttiin vastattu.
168
Tästä on todettava, ettei edellä 160 kohdassa mainitussa selityksessä voida havaita seikkoja, jotka voitaisiin tulkita komission suoraksi vastaukseksi kyseiseen argumenttiin.
169
Edellä 155 ja 156 kohdassa mainituista syistä ei kuitenkaan voida todeta, että komissio rikkoi asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa, kun se ei vastannut kyseiseen argumenttiin erikseen, jos riidanalaisesta päätöksestä ilmenee epäsuorasti, että komissio hylkäsi sen.
170
Komissio väittää tältä osin, että ”riidanalaisesta päätöksestä ilmenee selvästi, että delegoidussa säädöksessä säädetyt ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat tekniset arviointikriteerit ovat [tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon] osalta asetuksen [2020/852] 11 artiklan mukaisia, ja ettei jokaiseen kantajien esittämään argumenttiin ollut siksi tarpeen vastata”. Komissio toteaa lähinnä, että kyseiseen päätökseen sisältyy yleinen väite, jonka mukaan tekniset arviointikriteerit täyttävät ilmastonmuutokseen sopeutumisen osalta kaikki kyseisessä asetuksessa säädetyt, erityisesti sen 11 artiklasta johtuvat vaatimukset.
171
Komissio viittaa etenkin riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevaan 1.2 kohtaan, jossa puolestaan viitataan kyseisen päätöksen liitteessä III oleviin 1.2 ja 2.3 kohtaan.
172
Kuten edellä 160 kohdassa todettiin, komissio selitti riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.2 kohdassa, että ”[sen] ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva lähestymistapa – – selitetään [kyseisen päätöksen] liitteessä III olevissa 1.2 ja 2.3 kohdassa vastauksena toisen [sisäistä tarkastelua koskevan] pyynnön esittäjän väitteisiin” ja että ”[se] selittää tässä yhteydessä, että sen ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva lähestymistapa on asetuksen [2020/852] 11 artiklan 1 kohdan, 17 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 19 artiklan 1 kohdan mukainen”. Komission mukaan ”[kyseisen päätöksen] näissä osissa esitetyistä syistä kantajien väitteet ovat perusteettomia”.
173
Lisäksi riidanalaisen päätöksen liitteessä III olevassa 2.3 kohdassa komissio päätteli, että sen niitä teknisiä arviointikriteerejä koskevassa lähestymistavassa, joilla määritetään, aiheuttaako taloudellinen toiminta merkittävää haittaa ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevalle tavoitteelle, ”noudatetaan [asetuksen 2020/852] 10 artiklan 3 kohtaa, 19 artiklan 1 kohtaa ja 17 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, tulkittuina [kyseisen asetuksen] 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan valossa”.
174
Riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevasta 1.2 kohdasta sekä liitteessä III olevasta 1.2 ja 2.3 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee siis, että komission mielestä delegoidussa asetuksessa säädetyt ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat tekniset arviointikriteerit täyttävät erityisesti käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon osalta kaikki asetuksessa 2020/852 säädetyt, etenkin 11 artiklasta johtuvat vaatimukset.
175
Näissä olosuhteissa on pääteltävä, että tällaisella yleisellä vaatimusten mukaisuutta koskevalla väitteellä komissio hylkäsi implisiittisesti tämän argumentin.
176
Edellä 155 ja 156 kohdassa mainituista syistä ei näin ollen voida katsoa, että komissio laiminlöi kyseessä olevan argumentin osalta asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä perusteluvelvollisuuttaan.
177
Kolmanneksi komissio ei kantajien mukaan käsitellyt argumenttia, joka koskee sellaisen menetelmän puuttumista, jolla todennetaan merkittävä edistäminen ja määritetään, mitkä ovat ”ennalta määritettyjä indikaattoreita”.
178
Tämä argumentti sisältyy seuraavaan sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön kappaleeseen:
”Kolmanneksi neljäs kohta (’lisäedellytykset, jotka toteutettavien ratkaisujen on täytettävä’) ei mahdollista todentamista. Etenkään [taulukon, jonka otsikko on ’Ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävä edistäminen’] 4 kohdan d alakohtaan sisältyvää ennalta määritettyjen indikaattorien käsitettä ei selitetä.”
179
Vaikka komissio ei vastannut riidanalaisessa päätöksessä suoraan kyseiseen argumenttiin, se kuitenkin totesi yleisesti, että delegoidussa asetuksessa säädetyt ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat tekniset arviointikriteerit täyttävät erityisesti käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon osalta kaikki asetuksessa 2020/852 säädetyt, etenkin 11 artiklasta johtuvat vaatimukset (ks. edellä 172–174 kohta). Se näin ollen hylkäsi tämän argumentin implisiittisesti (ks. analogisesti edellä 175 kohta).
180
Edellä 155 ja 156 kohdassa mainituista syistä ei siten voida katsoa, että komissio laiminlöi kyseessä olevan argumentin osalta asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä perusteluvelvollisuuttaan.
181
Neljänneksi kantajat katsovat, ettei riidanalaisessa päätöksessä todeta mitään yhtäältä siitä, voidaanko ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävää edistämistä koskevissa teknisissä arviointikriteereissä jättää huomiotta se, että toiminta on sääolosuhteista riippuvaista, ja toisaalta siitä, onko toiminnan liityttävä energiankulutukseen eikä energiantuotantoon.
182
Kantajat viittaavat tältä osin kahteen seuraavaan sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön kappaleeseen:
”Neljänneksi sitä, että tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto edellyttää riittävän voimakasta tuulta, jota ei siis ole aina saatavilla, ja että sähköä ei voida varastoida laajasti kannattavalla tavalla, ei käsitellä käytännön rajoitteena eikä sen kannalta, miten tämä voi vaikuttaa sähköntuotantoketjuun. Tämän seurauksia ei käsitellä myöskään sen kannalta, että tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa joudutaan täydentämään toisella pysyvällä sähköntuotantolähteellä.
Kuten ilmastonmuutoksen hillintää koskevan tavoitteen osalta jo todettiin, sitä, edistääkö tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto – kuten väitetään – merkittävästi ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan tavoitteen saavuttamista, olisi arvioitava lopullisen sähkönkulutuksen näkökulmasta eikä pelkästään tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon näkökulmasta.”
183
Kuten toista kanneperustetta koskevista toteamuksista ja erityisesti edellä 116 kohdasta ilmenee, komissio selitti riidanalaisessa päätöksessä, miksi se ei ottanut huomioon katkonaisuutta, ja että se määritteli kyseessä olevan taloudellisen toiminnan tuulivoimalla tapahtuvaksi sähköntuotannoksi.
184
Vaikka näitä toteamuksia ei esitetä niissä riidanalaisen päätöksen osissa, joissa käsitellään nimenomaan kantajien argumentteja teknisistä arviointikriteereistä, joiden perusteella arvioidaan ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävää edistämistä, komissio on siis kuitenkin ottanut niihin kantaa.
185
Kolmas kanneperuste on siten hylättävä.
Neljäs kanneperuste, joka koskee periaatetta, jonka mukaan muille ympäristötavoitteille ei saa aiheutua merkittävää haittaa
186
Kantajat riitauttavat riidanalaisen päätöksen laillisuuden siltä osin kuin komissio vastasi siinä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön sen periaatteen osalta, jonka mukaan kyseinen toiminta ei saa aiheuttaa merkittävää haittaa muille ympäristötavoitteille. Ne esittävät tämän kanneperusteen tueksi neljä kanneperusteen osaa, joista kukin koskee yhtä neljästä muusta ympäristötavoitteesta, nimittäin ensinnäkin vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua, toiseksi siirtymistä kiertotalouteen, kolmanneksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä sekä neljänneksi biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista.
187
Aluksi on todettava seuraavaa: tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, aiheuttaako kyseisten kriteerien, jotka on vahvistettu asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan (ilmastonmuutoksen hillinnän merkittävä edistäminen) mukaisesti ja 11 artiklan 3 kohdan a alakohdan (ilmastonmuutokseen sopeutumisen merkittävä edistäminen) mukaisesti, soveltamisalaan kuuluva taloudellinen toiminta merkittävää haittaa yhdelle tai useammalle asiaankuuluvalle ympäristötavoitteelle, on vahvistettu pääasiallisesti samaa sanamuotoa käyttäen delegoidun asetuksen liitteessä I olevassa 4.3 kohdassa asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti, kun on kyse tuulivoimalla tapahtuvasta sähköntuotannosta, joka edistää merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää, ja delegoidun asetuksen liitteessä II olevassa 4.3 kohdassa asetuksen 2020/852 11 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti, kun on kyse tällaisesta toiminnasta, joka edistää merkittävästi ilmastonmuutokseen sopeutumista. Ainoa ero on se, että neljän muun ympäristötavoitteen ohella ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva ympäristötavoite sisältyy delegoidun asetuksen liitteeseen I, kun taas ilmastonmuutoksen hillintää koskeva ympäristötavoite mainitaan saman delegoidun asetuksen liitteessä II.
188
Kantajat ovat kuitenkin jo sisäistä uudelleentarkastelua koskevasta pyynnöstä lähtien arvostelleet teknisiä arviointikriteerejä ainoastaan neljän muun ympäristötavoitteen osalta. Näitä ympäristötavoitteita koskevat tekniset arviointikriteerit on vahvistettu samalla tavoin delegoidun asetuksen liitteissä I ja II olevassa 4.3 kohdassa taulukon, jonka otsikko on ”Ei merkittävää haittaa”, riveillä 3–6.
189
Kantajat eivät siksi tee eroa näiden delegoidun asetuksen kahden liitteen välillä, vaikka tekniset arviointikriteerit on laadittu kahden erillisen säännöksen (asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja 11 artiklan 3 kohdan b alakohdan) perusteella.
Ensimmäinen osa, joka koskee vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua
190
Kantajat väittävä lähinnä, ettei komissio vastannut riidanalaisessa päätöksessä sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esitettyihin väitteisiin, jotka liittyvät vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua koskeviin teknisiin arviointikriteereihin, ja rikkoi siksi asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohtaa. Kantajien mukaan komissio ei tarkastellut nimenomaisesti sitä poissulkevaa vaikutusta, joka tuulivoimalla tapahtuvalla sähköntuotannolla tosiasiallisesti on merialueella. Kantajien mielestä tämä sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esiin otettu kysymys herätti vakavia epäilyjä teknisistä arviointikriteereistä, minkä vuoksi se on otettava tutkittavaksi. Riidanalaiseen päätökseen sisältyvän väitteen, jonka mukaan tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto ei johda välttämättä merialueen yksinomaiseen käyttöön, tueksi ei ole esitetty mitään näyttöä, eikä tällä väitteellä vastata kyseisessä pyynnössä mainitussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa esitettyihin päätelmiin. Teknisiin arviointikriteereihin sisältyvässä viittauksessa olemassa olevaan unionin lainsäädäntöön ei käsitellä toiminnan poissulkevia vaikutusta eikä ympäristövaikutuksia.
191
Komissio kiistää kantajien argumentit.
192
On huomautettava, että sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä kantajat esittivät ensin teknisen arviointikriteerin, joka koskee vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua, ja väittivät seuraavaa:
”Edellä esitetyissä kriteereissä ei oteta huomioon merialueen yksinomaista käyttöä merkitsevän merellä tapahtuvan sähköntuotannon vaikutusta [alaviite: ’joka todettiin merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annetussa parlamentin päätöslauselmassa – –, 30 kohta.’], riittämättömiä ympäristövaikutuksia koskevia tieteellisiä tietoja [alaviite: ’Idem, 4, 14 ja 38 kohta”] eikä kysymystä siitä, onko tällainen kyseisen toiminnan yksinomaisuus merialueen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä.”
193
Komissio katsoi aluksi riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.3 kohdassa, että kyseinen väite on jätettävä tutkimatta, koska sen tueksi ei ole esitetty näyttöä. Tämän jälkeen se totesi seuraavaa:
”[Se] kuitenkin toteaa, ettei merellä tapahtuva sähköntuotanto johda välttämättä merialueen yksinomaiseen käyttöön, koska alueen monikäyttö on mahdollista ja se voi tehostaa merialueen hyödyntämistä (kuten monikäyttö vesiviljelyn, kalastuksen, luonnon ennallistamisen, matkailun ja merellä tuotettavan uusiutuvan energian välillä). Merellä tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon kestävyys ympäristön kannalta varmistetaan ’ei merkittävää haittaa’ ‑periaatteen mukaisilla kriteereillä, jotka perustuvat olemassa olevaan unionin lainsäädäntöön, erityisesti ympäristövaikutusten arviointeihin, joita edellytetään [tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä [2001/42/EY (EYVL 2001, L 197, s. 30)], [tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 13.12.2011 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä [2011/92/EU (EUVL 2012, L 26, s. 1)], [yhteisön meriympäristöpolitiikan puitteista 17.6.2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/56/EY (meristrategiapuitedirektiivi) (EUVL 2008, L 164, s. 19)], [luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä [2009/147/EY (EUVL 2009, L 20, s. 7)] sekä [luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetussa neuvoston direktiivissä [92/43/ETY (EYVL 1992, L 206, s. 7)].”
194
Aluksi on todettava, että vaikka tietyistä kanneperusteen tätä osaa koskevista kannekirjelmän kappaleista voi saada sellaisen käsityksen, että kantajat kyseenalaistavat teknisen arviointikriteerin asiakysymyksen osalta, ne toteavat kannekirjelmän 140 kohdassa argumenttiensa ”tuloksena”, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvä komission vastaus ”on ymmärrettävä siten, ettei siinä käsitellä [sisäistä uudelleentarkastelua koskevan] pyynnön tätä kohtaa, mikä on asetuksen [N:o 1367/2006] 10 artiklan 2 kohdan vastaista”.
195
Tässä kanneperusteen osassa kantajat arvostelevat näin ollen ainoastaan kyseiseen väitteeseen vastaamatta jättämistä.
196
On kuitenkin todettava, että komissio vastasi kyseiseen väitteeseen riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.3 kohdassa. Se käsitteli siinä nimenomaisesti merialueen väitetysti yksinomaista käyttöä, kalastukseen kohdistuvia vaikutuksia, ympäristövaikutusten arviointia ja toiminnan kestävyyttä ympäristön kannalta.
197
Asiakysymyksen osalta on todettava, että sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä viitataan ainoastaan merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annettuun parlamentin päätöslauselmaan (asiakirja P9_TA(2021)0338) ja väitetään yhtäältä, että merellä tuulivoimalla tapahtuvassa sähköntuotannossa merialue otetaan yksinomaiseen käyttöön, ja toisaalta, ettei ympäristövaikutuksista ole riittäviä tieteellisiä tietoja.
198
Merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annetun parlamentin päätöslauselman 30 kohdassa ei kuitenkaan mainita tällaista yksinomaista käyttöoikeutta, vaan siinä todetaan seuraavaa:
”[Parlamentti] on huolissaan siitä, että sen lisäksi, että merituulipuistoissa kielletään kalastus ja rajoitetaan sitä, kalastajat yleensä karttavat siellä kalastamista, vaikka se olisi sallittuakin, välttääkseen mahdolliset vahingot ja pyydysten tarttumisen ja menettämisen riskin ja että rinnakkaiseloa haittaa siis mahdollinen vastuuseen asettamisen pelko.”
199
Kun jätetään huomiotta väite, jonka mukaan merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annetun parlamentin päätöslauselman 30 kohdassa käsitellään merituulivoimaloilla olevaa merialueiden yksinomaista käyttöoikeutta kalastukseen nähden, on todettava, ettei kyseisessä kohdassa mainita mitään muista aloista. Tällä argumentilla ei näin ollen voida tukea kyseistä väitettä, jonka mukaan merellä tuulivoimalla tapahtuvalla sähköntuotannolla on merialueen yksinomainen käyttöoikeus, jolla siis suljetaan pois kaikki muut toiminnot.
200
Sama koskee sekä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön että kannekirjelmään sisältyvää viittausta merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annetun parlamentin päätöslauselman 4, 14 ja 38 kohtaan. Parlamentti toteaa kyseisen päätöslauselman 4 kohdassa olevansa ”huolissaan merituulivoimaloiden käytöstäpoistoa ja käytöstäpoiston ympäristövaikutuksia koskevan tutkimuksen puutteesta”. Kyseisen päätöslauselman 14 kohdassa se ”korostaa tarvetta tutkia niitä mahdollisesti käyttövaiheeseen rajoittuvia vaikutuksia, joita – – voi aiheutua merten eliöstölle ja kalastukselle, sekä tutkia, miten käytöstä poistaminen voidaan toteuttaa niin, etteivät hyödyt jää tilapäisiksi” sekä ”korostaa, että alueet on merituulipuistojen käytöstä poistamisen jälkeen jätettävä tilaan, jossa kalastustoiminnan jatkaminen on mahdollista, – – suojellen ja kunnioittaen ympäristöä”. Saman päätöslauselman 38 kohdassa parlamentti ”korostaa standardoitujen seurantaohjelmien ja pyyntiponnistustietojen yhdenmukaistamisen tarvetta, jotta merellä tapahtuvan energiantuotannon laajentamisesta voidaan tehdä kumulatiivinen ekologinen, sosioekonominen ja ympäristövaikutusten arviointi, ja tähdentää, että tietojen yhteensopivuutta ja vertailtavuutta on parannettava”.
201
Riippumatta siitä, ettei parlamentin poliittiseen päätöslauselmaan voida vedota tieteellisten tosiseikkoja koskevien väitteiden ”toteen näyttämiseksi”, merituulipuistojen ja muiden uusiutuvan energian järjestelmien vaikutuksesta kalastusalaan 7.7.2021 annetun parlamentin päätöslauselman 4, 14 ja 38 kohdassa ei missään tapauksessa väitetä selvästi, ettei ympäristövaikutuksista ollut riittäviä tieteellisiä tietoja. Todetessaan kyseisen päätöslauselman 38 kohdassa, että tietojen ”yhteensopivuutta ja vertailtavuutta on parannettava”, parlamentti päinvastoin myöntää nimenomaisesti, että tällaisia tietoja, joiden avulla ”merellä tapahtuvan energiantuotannon laajentamisesta voidaan tehdä kumulatiivinen ekologinen, sosioekonominen ja ympäristövaikutusten arviointi”, on olemassa, mutta niiden käyttökelpoisuutta olisi parannettava.
202
Näissä olosuhteissa on todettava, ettei sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön tueksi esitetty mitään näyttöä, joka olisi vahvistanut kantajien väitteet. Komissio ei siksi ollut velvollinen vastaamaan niihin nimenomaisesti.
203
Tämä kanneperusteen osa on siten joka tapauksessa hylättävä.
Toinen osa, joka koskee kiertotalouteen siirtymistä
204
Kantajat väittävät, ettei komission riidanalaisessa päätöksessä antamassa vastauksessa käsitellä sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esiin otettua kysymystä, joka koskee viitearvojen vahvistamista tarvittavien laitteiden ja osien saatavuudelle ja helppokäyttöisyydelle, niiden kestävyydelle ja kierrätettävyydelle sekä niiden purkamisen ja kunnostamisen helppoudelle. Kantajien mukaan komissiolla ei ollut oikeutta jättää tätä kysymystä tutkimatta. Kantajat väittävät, ettei komissio ottanut huomioon asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyjä vaatimuksia. Kyseisestä alakohdasta käy nimenomaisesti ilmi, millä edellytyksillä toiminnan katsotaan aiheuttavan merkittävää haittaa kiertotalouteen siirtymistä koskevalle tavoitteelle. Kantajien mielestä komissio vahvistaa, ettei se soveltanut kyseisen säännöksen vaatimuksia, kun se viittaa siihen, että muut poliittiset välineet ja säädökset soveltuvat paremmin näiden painopisteiden käsittelyyn.
205
Komissio kiistää kantajien argumentit.
206
Sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä kantajat esittivät ensin kiertotalouteen siirtymistä koskevan teknisen arviointikriteerin ja väittivät seuraavaa:
”Sisäisen uudelleentarkastelun olisi johdettava siihen, että a) tarvittavien laitteiden ja osien saatavuudelle ja käytettävyydelle, b) niiden kestävyydelle ja kierrätettävyydelle sekä c) niiden purkamisen ja kunnostamisen helppoudelle asetetaan selkeitä viitearvoja asetuksen 2020/852 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjen vaatimusten mukaisesti.”
207
Komissio vastasi riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.4 kohdassa kyseiseen väitteeseen seuraavasti:
”Tämän väitteen tueksi ei ole esitetty todisteita, joten se on jätettävä tutkimatta. Pyynnön esittäjä ei ole osoittanut, mihin tämä velvoite perustuu. Se esittää sen sijaan pelkän periaatteellisen lausuman.
Komissio toteaa kuitenkin, että kiertotaloutta koskevaan tavoitteeseen sovellettava ’ei merkittävää haittaa’ ‑periaate on [asetuksen 2020/852] mukainen. Käsitteet ’saatavuus’, ’käytettävyys’, ’kestävyys’, ’purkamisen helppous’ ja ’kunnostamisen helppous’ ovat erittäin monimutkaisia, mikä heikentää yleisten kynnysarvojen tehokkuutta unionin luokitusjärjestelmässä. Muut poliittiset välineet ja säädökset soveltuvat paremmin näiden painopisteiden käsittelyyn. Esimerkiksi komission hiljattain laatiman ehdotuksen tuotteiden ekologista suunnittelua koskevaksi asetukseksi – – olisi mahdollistettava sellaisen tehokkaan prosessin käyttöönotto, jossa säädetään tällaisten laitteiden tai komponenttien markkinoille saattamista koskevia vähimmäisvaatimuksia. Näin ollen myös tämä väite on perusteeton.”
208
Aluksi on todettava, että kantajat arvostelevat perustellusti komission edellä 207 kohdassa esitetyssä ensimmäisessä kappaleessa omaksumaa kantaa, jonka mukaan tämä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön sisältyvä väite oli jätettävä tutkimatta.
209
Yhtäältä on muistutettava, että kyseinen tekninen arviointikriteeri on seuraava: ”Toiminnassa arvioidaan sellaisten erittäin kestävien ja kierrätettävien laitteiden ja komponenttien saatavuus, jotka on helppo purkaa ja kunnostaa, ja niitä käytetään mahdollisuuksien mukaan.” Kantajat arvostelevat sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä ainoastaan vaadittujen tätä koskevien selkeiden viitearvojen puuttumista. Tämän viitearvojen puuttumista koskevan väitteen tueksi ei ollut mahdollista esittää tosiasiallista näyttöä. Toisin kuin komissio katsoi edellä 207 kohdassa esitetyn ensimmäisen kappaleen ensimmäisessä virkkeessä, se, ettei tämän viitearvojen puuttumista koskevan väitteen tueksi esitetty näyttöä, ei tarkoita, että väite on jätettävä tutkimatta.
210
Toisaalta komissio katsoi edellä 207 kohdassa esitetyn ensimmäisen kappaleen toisessa virkkeessä virheellisesti, että tämä väite oli jätettävä tutkimatta, koska kantajat eivät olleet sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä maininneet säännöstä, johon velvollisuus vahvistaa selkeitä viitearvoja voi perustua. Oikeudelliset kysymykset eivät kuulu asian tosiseikastoon, joka asianosaisten on näytettävä toteen esittämällä todisteita.
211
Asiakysymyksen osalta kantajat väittävät, että komission riidanalaisessa päätöksessä kyseiseen väitteeseen antama vastaus on ristiriidassa asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdan d alakohdan kanssa. Tämän säännöksen mukaan ”kyseisen taloudellisen toiminnan katsotaan aiheuttavan merkittävää haittaa – – kiertotaloudelle, mukaan lukien jätteen synnyn ehkäisy ja kierrätys, jos
i)
kyseinen toiminta aiheuttaa huomattavaa tehottomuutta materiaalien käytössä tai luonnonvarojen kuten uusiutumattomien energialähteiden, raaka-aineiden, veden ja maan suorassa tai epäsuorassa käytössä tuotteiden elinkaaren yhdessä tai useammassa vaiheessa, myös tuotteiden kestävyyden, korjattavuuden, päivitettävyyden, uudelleenkäytettävyyden tai kierrätettävyyden osalta;
ii)
kyseinen toiminta lisää merkittävästi jätteen syntymistä, polttamista tai hävittämistä, lukuun ottamatta kierrätykseen kelpaamattoman vaarallisen jätteen polttamista; tai
iii)
jätteen pitkäaikainen loppusijoitus voi aiheuttaa merkittävää ja pitkäaikaista haittaa ympäristölle”.
212
Kantajat siis väittävät, että velvoite laatia selkeitä viitearvoja johtuu asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdan d alakohdasta, mikä on tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttävä kyseessä olevan väitteen täsmennys. Komission kanta, jonka mukaan kyseessä on uusi peruste, jota ei siksi voida ottaa tutkittavaksi, on näin ollen hylättävä.
213
Kantajien argumentti on lähinnä se, että komission olisi pitänyt laatia selkeitä määrällisiä kynnysarvoja tai viitearvoja.
214
Asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ilmenee, että teknisten arviointikriteerien, jotka vahvistetaan kyseisen asetuksen 10 artiklan 3 kohdan ja 11 artiklan 3 kohdan nojalla, ”[on mahdollisuuksien mukaan] oltava määrällisiä ja niissä on oltava kynnysarvoja, ja niiden on oltava muutoin laadullisia” (ks. myös edellä 162 kohta). Komissio on todennut käsiteltävässä asiassa erittäin selvästi edellä 207 kohdassa esitetyn toisen kappaleen toisessa virkkeessä, että sen mielestä teknisisiin arviointikriteereihin sisältyvät käsitteet ”saatavuus”, ”käytettävyys”, ”kestävyys”, ”purkamisen helppous” ja ”kunnostamisen helppous” ovat erittäin monimutkaisia, mikä heikentää yleisten kynnysarvojen tehokkuutta unionin luokitusjärjestelmässä.
215
Asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdan d alakohdan sanamuotoon ei sisälly myöskään mitään sellaista, joka osoittaisi, että siinä tarkoitettujen kriteerien on oltava määrällisiä siten, että niissä vahvistetaan täsmällisiä kynnysarvoja tai selkeitä viitearvoja. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, kantajat ainoastaan väittävät näin mutta eivät esitä väitteen tueksi mitään yksityiskohtaisempaa argumenttia.
216
Kantajien argumenttien perusteella ei voida päätellä, että komissio teki tässä yhteydessä ilmeisen arviointivirheen.
217
Edellä 207 kohdassa esitetyn toisen kappaleen kolmannesta ja neljännestä virkkeestä ilmenee, että ”muut poliittiset välineet ja säädökset soveltuvat paremmin näiden painopisteiden käsittelyyn” ja että ”esimerkiksi komission hiljattain laatiman ehdotuksen tuotteiden ekologista suunnittelua koskevaksi asetukseksi – – olisi mahdollistettava sellaisen tehokkaan prosessin käyttöönotto, jossa säädetään tällaisten laitteiden tai komponenttien markkinoille saattamista koskevia vähimmäisvaatimuksia.” Kantajat näyttävät päättelevän tästä, että komissio myöntää teknisten arviointikriteerien olevan riittämättömiä, jotta niillä voitaisiin välttää kiertotaloudelle, mukaan lukien jätteen synnyn ehkäisylle ja kierrätykselle, aiheutuva merkittävä haitta.
218
Kantajat ottavat kuitenkin komission riidanalaisessa päätöksessä esittämän toteamuksen vääristyneellä tavalla huomioon. Ensinnäkin komissio väitti, että teknisisiin arviointikriteereihin sisältyvät käsitteet ”saatavuus”, ”käytettävyys”, ”kestävyys”, ”purkamisen helppous” ja “kunnostamisen helppous” ovat erittäin monimutkaisia, mikä heikentää yleisten kynnysarvojen tehokkuutta unionin luokitusjärjestelmässä (ks. edellä 214 kohta). Komissio oli siis selvästi ennen kaikkea sitä mieltä, että tiedot olivat luokitusjärjestelmän erityisessä asiayhteydessä liian monimutkaisia, jotta niiden perusteella olisi voitu vahvistaa yleisiä kynnysarvoja. Vasta toissijaisesti komissio selitti lähinnä, että erityisemmät eli kiertotalouden näkökohtiin liittyvät oikeudelliset välineet soveltuvat paljon paremmin yksityiskohtaisemman kehyksen ja mahdollisesti määrällisten kynnysarvojen vahvistamiseen. Näin ollen on katsottava, ettei komissio yksinkertaisesti totea kyseisessä päätöksessä sitä, mitä kantajat väittävät sen toteavan.
219
Kantajien argumenteilla ei siksi kyseenalaisteta komission riidanalaisessa päätöksessä esittämää kyseistä väitettä koskevaa aineellista arviointia, joten nyt käsiteltävänä oleva kanneperusteen osa on hylättävä.
Kolmas osa, joka koskee ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä
220
Periaatteesta, jonka mukaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevalle ympäristötavoitteelle ei saa aiheutua merkittävää haittaa, on todettava, että kantajat kiistävät riidanalaiseen päätökseen sisältyvän väitteen, jonka mukaan niiden sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esittämät argumentit oli jätettävä tutkimatta. Kantajien mukaan teknisten arviointikriteerien puuttumisen kyseenalaistamista ei voida hylätä perusteettomana. Komission kyseisessä päätöksessä ehdottama ympäristömelun arvioinnista ja hallinnasta 25.6.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/49/EY (EUVL 2002, L 189, s. 12) tulkinta on kantajien mielestä ristiriidassa kyseisen direktiivin perusajatuksen ja sanamuodon sekä asetuksen N:o 1367/2006 tavoitteen ja tehokkaan vaikutuksen kanssa. Kantajien mukaan komission olisi pitänyt mainita, aikooko se käsitellä kysymystä kyseisen direktiivin täydentämisestä tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevilla erityissäännöksillä. Kantajat väittävät näin ollen, että komissio rikkoi asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa.
221
Komissio kiistää kantajien argumentit.
222
Sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä kantajat väittivät ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevasta teknisestä arviointikriteeristä seuraavaa:
”Kuten edellä todettiin, delegoidun asetuksen mukaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevaa ympäristötavoitetta ei voida soveltaa (’ei sovellettavissa’ – –) tuulivoimalla tapahtuvaan sähköntuotantoon.
Sisäisessä uudelleentarkastelussa olisi arvioitava erityisesti toiminnan ’ei merkittävää haittaa’ ‑periaatetta melusaasteen osalta ja varsinkin melusaastetta koskevan direktiivin 2002/49 säännösten ja tehokkaan vaikutuksen kannalta.
Yhdistykset viittaavat myös 10.1.2022 tehtyyn Euroopan parlamentin PETI-valiokunnan päätökseen, joka koskee vetoomusta nro 0482/2021 tuuliturbiinien aiheuttamasta melusaasteesta. Siinä päätettiin tutkia lisää paitsi tuuliturbiinien aiheuttaman melusaasteen luonnetta myös parasta tapaa ratkaista ongelma antamalla unionin sääntöjä.”
223
Komissio vastasi riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.5 kohdassa kyseiseen väitteeseen seuraavasti:
”Tämän väitteen tueksi ei ole esitetty todisteita, joten se on jätettävä tutkimatta. Pyynnön esittäjä ei ole osoittanut, mihin tämä velvoite perustuu. Se esittää sen sijaan pelkän periaatteellisen lausuman.
Komissio toteaa kuitenkin, ettei tässä väitteessä oteta huomioon teknisten arviointikriteerien ja unionin lainsäädännön olennaisia näkökohtia. Tuulivoimahankkeiden yhteydessä unionin lainsäädännössä edellytetään, että jäsenvaltiot arvioivat hankkeiden ominaisuudet, sijainnin ja mahdolliset vaikutukset huomioon ottaen, onko ympäristövaikutuksia tarpeen arvioida direktiivin [2011/92] mukaisesti. Meluhaittojen osalta unionin lainsäädännössä velvoitetaan seuraamaan taajaman läheisyydessä sijaitsevien teollisuusalueiden kaltaisia tapauksia, joissa ihmisten terveyteen kohdistuu huomattavia meluun liittyviä vaikutuksia, ja laatimaan toimintasuunnitelmia (ks. [direktiivi 2002/49]). Päätöksessä siitä, sisällytetäänkö ympäristömelun hallinta kaikkien teollisuusalueiden osalta unionin lainsäädännön soveltamisalaan vai ei, olisi otettava huomioon unionin toissijaisuusperiaate sekä kaiken eurooppalaisen lainsäädännön tehokkuus. Tämä ylittää [asetuksen 2020/852] soveltamisalan. Näin ollen myös tämä väite on perusteeton.”
224
Kantajat väittävät, että tämä riidanalaisessa päätöksessä sisäistä uudelleentarkastelua koskevaan pyyntöön annettu vastaus on asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdan vastainen. Ne eivät kuitenkaan selitä, miksi kyseistä säännöstä on niiden mielestä rikottu. Tämä argumentti on siten jätettävä tutkimatta.
225
Lisäksi on huomautettava, etteivät kantajat väitä, että komissio on rikkonut asetuksen 2020/852 17 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, joka (yhdessä asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja 11 artiklan 3 kohdan b alakohdan kanssa) muodostaa kuitenkin käsiteltävässä kanneperusteen osassa kyseessä olevien teknisten arviointikriteerien oikeudellisen perustan.
226
Tarkasteltaessa kantajien sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä esittämien argumenttien tutkittavaksi ottamista koskevaa kysymystä, jota käsitellään sekä riidanalaisessa päätöksessä että vastinekirjelmässä, edellä 210 kohdassa esitetyistä syistä kantajia ei voida moittia siitä, etteivät ne viitanneet tiettyyn säännökseen, jonka nojalla on vahvistettava täsmällisiä teknisiä arviointikriteerejä, joilla varmistetaan, ettei tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto aiheuta merkittävää haittaa ympäristön pilaantumisen ehkäisemiselle ja vähentämiselle.
227
Komissio näyttää myöntävän, että asetuksessa 2020/852 edellytetään lähtökohtaisesti tällaisia kriteerejä. Kuten kantajat perustellusti väittävät, tässä tilanteessa voi olla yllättävää, ettei delegoidussa asetuksessa itse asiassa vahvisteta teknisiä arviointikriteerejä siltä osin kuin siinä mainitaan ainoastaan ”ei sovellettavissa”. Näissä olosuhteissa kantajien sisäistä uudelleentarkastelua koskevaa pyyntöä ei ollut tarpeen perustella enempää, kun ne väittävät ainoastaan, että ”ei sovellettavissa” ‑merkinnän sijaan olisi pitänyt esittää täsmällisiä kriteerejä.
228
Asiakysymyksen osalta kantajien argumentit koskevat yksinomaan melunäkökohtaa ja erityisesti direktiiviä 2002/49. Kantajien mukaan komissio on myöntänyt, että kyseistä direktiiviä sovelletaan tuulivoimalla tapahtuvaan sähköntuotantoon. Ne väittävät, että komission olisi pitänyt ilmoittaa selvästi, aikooko se täydentää kyseistä direktiiviä nimenomaisesti tätä toimintaa koskevilla säännöksillä (vai ei).
229
Nämä kantajien argumentit ovat tehottomia. Siltä osin kuin kantajat väittävät näillä argumenteilla ainoastaan, että komission olisi pitänyt ottaa riidanalaisessa päätöksessä kantaa siihen, onko direktiiviä 2002/49 tarpeen muuttaa, ne eivät nimittäin vetoa enää delegoidun asetuksen vaan pikemminkin kyseisen direktiivin sisäiseen uudelleentarkasteluun. Vaikka sisäistä uudelleentarkastelua koskevaa pyyntöä voitaisiin tulkita siten, että siinä tarkoitetaan myös kyseisen direktiivin sisäistä uudelleentarkastelua, on kuitenkin todettava, että tällainen pyyntö esitettiin myöhässä, koska sitä ei tehty kahdeksan viikon kuluessa direktiivin (tai sen muuttamisesta annettujen säädösten) hyväksymisestä tai julkaisemisesta, mistä säädetään asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa. Pyyntö toimitettiin nimittäin 3.1.2022 (ks. edellä 4 kohta), ja direktiiviä 2002/49 muutettiin viimeksi 21.12.2020 annetulla komission delegoidulla direktiivillä (EU) 2021/1226 (EUVL 2021, L 269, s. 65), joka julkaistiin virallisessa lehdessä 28.7.2021, eli huomattavasti yli kahdeksan viikkoa ennen sisäisen uudelleentarkastelua koskevan pyynnön toimittamista. Nämä argumentit eivät siten vaikuta riidanalaisen päätöksen laillisuuteen, joten ne ovat tehottomia.
230
Siltä osin kuin kantajien vastauksen 142 kohdasta voitaisiin päätellä, että ne eivät viittaa tosiasiallisesti direktiiviin 2002/49 vaan ”periaatetta, jonka mukaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevalle tavoitteelle ei saa aiheutua merkittävää haittaa, koskevien teknisten arviointikriteerien puuttumiseen”, herää kysymys siitä, ovatko kantajat täsmentäneet kannekirjelmässä esittämiään toteamuksia hyväksyttävällä tavalla vai muuttaneet argumenttejaan menettelyn tässä vaiheessa tavalla, jota ei voida hyväksyä.
231
Vaikka tämä täsmennys olisi hyväksyttävä, tällaiset väitteet eivät kuitenkaan voi menestyä. Kuten komissio täsmentää vastinekirjelmässään, on nimittäin todettava, että riidanalaisessa päätöksessä viitataan direktiiviin 2011/92. Komission mukaan mahdollisia meluvaikutuksia arvioidaan ympäristövaikutusten arvioinnin yhteydessä silloin, kun on kyse toiminnoista tai hankkeista, joista tehdään ympäristövaikutusten arviointi noudattamalla vaatimuksia, jotka asetetaan delegoidun asetuksen liitteissä I ja II olevassa lisäyksessä D esitetyissä biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelun ja ennallistamisen ympäristötavoitetta koskevien ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen mukaisissa kriteereissä. Näin ollen meluvaikutuksia käsitellään delegoidussa asetuksessa.
232
On kuitenkin huomautettava, kuten komissio teki vastauksessaan, etteivät kantajat totea kannekirjelmässään eivätkä vastauksessaan mitään direktiiviin 2011/92 perustuvasta komission argumentista. Koska argumentteja, joissa kyseenalaistetaan tämä komission keskeinen argumentti tai ainakin käsitellään sitä, ei ole esitetty, kantajat eivät ole noudattaneet velvollisuuttaan osoittaa komission riidanalaisessa päätöksessä tekemä ilmeinen arviointivirhe. Tämä kanneperusteen osa on siten hylättävä.
Neljäs osa, joka koskee biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista
233
Kantajat väittävät, ettei komissio käsitellyt kysymystä siitä, sovelletaanko delegoidun asetuksen liitteissä I ja II olevassa 4.3 kohdassa sekä lisäyksessä D säädettyjä asiaankuuluvia teknisiä arviointikriteerejä yksinomaan Natura 2000 ‑verkoston alueilla. Ne katsovat lisäksi, ettei komission omaksumaa kantaa voida enää pysyttää, kun otetaan huomioon delegoidun asetuksen antamisen jälkeinen lainsäädännön kehitys. Kantajien mukaan niillä oli oikeus ottaa esiin tämä kehitys, mitä ei olisi voitu tehdä sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä, koska sitä ei ollut vielä tuolloin tapahtunut. Komissio rikkoi siksi asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohtaa.
234
Komissio kiistää kantajien argumentit.
235
Sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä kantajat väittivät biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista koskevasta teknisestä arviointikriteeristä seuraavaa:
”Delegoidun asetuksen mukaan periaatetta, jonka mukaan biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelulle ja ennallistamiselle ei saa aiheutua haittaa, noudatetaan samankaltaisten edellytysten täyttyessä kuin vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua koskevan tavoitteen yhteydessä ([delegoidun asetuksen liitteissä I ja II oleva 4.3 kohta).
Tämä herättää kaksi kysymystä, joita on tutkittava sisäisessä uudelleentarkastelussa.
Yhtäältä tämä tarkoittaa, että arvioitaessa periaatetta, jonka mukaan biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista koskevalle tavoitteelle ei saa aiheutua haittaa, ei tarkastella maalla tuulivoimalla tapahtuvan sähköntuotannon ominaispiirteitä (merellä tapahtuvaan sähköntuotantoon verrattuna) kokonaisuudessaan, vaan käsitellään pelkästään Natura 2000 ‑alueita – –.
– –
Nimenomaan merellä tuulivoimalla tapahtuvaa sähköntuotantoa koskevat vaatimukset ovat sen sijaan vain yleinen viittaus direktiiviin 2008/56, päätökseen 2017/848 ja direktiiviin 2011/92.”
236
Komissio vastasi riidanalaisen päätöksen liitteessä IV olevassa 1.6 kohdassa kyseiseen väitteeseen seuraavasti:
”Tämä väite johtuu delegoidun asetuksen liitteissä I ja II olevan lisäyksen D virheellisestä tulkinnasta. Lisäyksessä D ei tehdä eroa maalla ja merellä tapahtuvien toimintojen välillä, koska sekä maalla ja että merellä tuulivoimalla tapahtuvasta energiantuotannosta tehdään ympäristövaikutusten arviointi tai asianmukainen arviointi (luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohta). Tuulivoimahankkeiden osalta unionin lainsäädännössä edellytetään, että jäsenvaltiot tutkivat, onko tarpeen toteuttaa direktiivin 2011/92/EU mukainen ympäristövaikutusten arviointi, jossa tarkastellaan tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden vaikutuksia ympäristöön, myös biologiseen monimuotoisuuteen ja maan ottamiseen infrastruktuurin käyttöön. Tällaisessa arvioinnissa otetaan huomioon hankkeiden erityispiirteet, sijainti ja mahdolliset vaikutukset. Tätä vaatimusta sovelletaan myös Natura 2000 ‑alueiden ulkopuolella. Pyynnön esittäjän väite on siten perusteeton.”
237
Kantajat väittävät, että tämä vastaus on asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdan vastainen. Ne eivät kuitenkaan selitä, miksi kyseistä säännöstä on niiden mielestä rikottu. Tämä argumentti on siten jätettävä tutkimatta.
238
Ensinnäkin kantajat väittävät, ettei komissio käsitellyt riidanalaisessa päätöksessä kyseistä väitettä eikä etenkään sitä, koskevatko tekniset arviointikriteerit yksinomaan Natura 2000 ‑alueita.
239
Komissio väittää havainneensa kyseisen väitteen laajentamisen, joka ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Komission mielestä kantajat esittivät kannekirjelmässä ”’asiaankuuluvia teknisiä arviointikriteerejä’ koskevan yleisen ja kokonaisvaltaisen väitteen”.
240
Kannekirjelmän 163 kohdan alussa oleva sana ”erityisesti” osoittaa kuitenkin selvästi, mihin erityiseen näkökohtaan kantajat vetoavat väittäessään, että tekniset arviointikriteerit ovat ongelmallisia. Kantajat todellakin käsittelivät sovellettavuutta Natura 2000 ‑alueiden ulkopuolella sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä. Kun kantajien kannekirjelmässä esittämiä argumentteja tulkitaan tällä tavoin, tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen ei ole ongelmallista.
241
Asiakysymyksen osalta kyseinen väite on selvästi perusteeton. Edellä 236 kohdassa esitetyn kappaleen toiseksi viimeisestä virkkeestä käy nimittäin yksiselitteisesti ilmi, että komission mukaan on merkityksetöntä, sijaitseeko hanke Natura 2000 ‑alueella. Komissio vastasi täten kyseiseen väitteeseen, joten nyt käsiteltävä kanneperusteen osa on tältä osin perusteeton.
242
Toiseksi kantajat viittaavat delegoidun asetuksen antamisen jälkeiseen kehitykseen.
243
Komissio toteaa tältä osin kannekirjelmän 164 kohdasta ilmenevän, että kantajat viittaavat riidanalaisen päätöksen sijaan delegoituun asetukseen. Komissio ottaa kuitenkin kantajien argumentin vääristyneellä tavalla huomioon. Pitää paikkansa, että kantajat olettavat kyseisessä kannekirjelmän kohdassa nimenomaisesti, että ”teknisillä arviointikriteereillä taataan, ettei toiminta aiheuta merkittävää haittaa delegoidussa asetuksessa asetetulle biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista koskevalle ympäristötavoitteelle”. Kantajien argumentissa väitetään kuitenkin sitä vastoin, että ”tällaista päätelmää ei voitu [kyseisen päätöksen] tekoajankohtana pitää enää oikeudellisesti pätevänä, kun otetaan huomioon näitä samoja kysymyksiä koskeva komission julkinen kanta”. Näin ollen on selvää, että kantajat viittaavat kyseiseen päätökseen ja että delegoitua asetusta koskevat toteamukset ovat ainoastaan hypoteettisia. Myös komission argumentti, jonka mukaan kanne on jätettävä tältä osin tutkimatta, on hylättävä.
244
Komissio väittää lisäksi, että delegoidun asetuksen antamisen jälkeistä kehitystä koskevat kantajien argumentit on jätettävä tutkimatta, koska niitä ei esitetty sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä, minkä vuoksi ne ovat uusia.
245
Kantajat puolestaan korostavat, ettei näitä argumentteja, jotka koskevat 18.5.2022 annettua komission suositusta ja direktiiviehdotusta, olisi voitu esittää 3.2.2022 toimitetussa sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä. Kantajien mielestä 7.7.2022 tehdyssä riidanalaisessa päätöksessä olisi pitänyt ottaa huomioon tämän suosituksen ja direktiiviehdotuksen vaikutukset biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista koskevan tavoitteen kannalta.
246
Kuten komissio perustellusti väittää, nämä argumentit on jätettävä tutkimatta. Kuten edellä 28 kohdassa muistutettiin, oikeuskäytännöstä ilmenee, että päätöksestä, jolla sisäistä uudelleentarkastelua koskeva pyyntö hylätään perusteettomana, nostettu kanne ei voi perustua uusiin perusteisiin tai todisteisiin, joita ei esitetty uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä, sillä muutoin estettäisiin tällaisen pyynnön perustelemista koskevan vaatimuksen, joka sisältyy asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 1 kohtaan, tehokas vaikutus ja muutettaisiin tällä pyynnöllä vireille saatetun menettelyn kohdetta. Unionin toimielimen tai elimen, joka on toteuttanut hallintotoimen, jonka sisäistä uudelleentarkastelua pyydetään, ei tarvitse tutkia muita perusteluja kuin ne, jotka pyynnön esittäjä mainitsi esittäessään sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön.
247
Komissio ei siten ollut velvollinen tutkimaan etenkään omasta aloitteestaan suosituksen ja direktiiviehdotuksen vaikutuksia, joita ei mainittu sisäistä uudelleentarkastelua koskevassa pyynnössä.
248
Nämä kantajien argumentit on siten jätettävä tutkimatta.
249
Näin ollen koko tämä kanneperusteen osa on hylättävä, minkä vuoksi neljäs kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Viides kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuutta
250
Kantajat väittävät, ettei riidanalaista päätöstä ole riittävästi perusteltu kahdesta syystä. Ensinnäkään väitettä, jonka mukaan toimintojen katkonaisuutta ei voida ottaa huomioon, ei ole kantajien mielestä perusteltu asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohtaan sisältyvän vaatimuksen mukaisesti. Kantajien mukaan päätelmä, joka perustuu siihen, että kyseinen asetus koskee lähinnä taloudellisia toimintoja ja ettei järjestelmänlaajuinen analyysi ollut mahdollinen, ei ole riittävä perustelu, koska yhtäältä katkonaisuus koskee itse toimintaa ja toisaalta kyseisen asetuksen tavoitetta ei ole sen enempää määritelty tai selitetty. Toiseksi kantajat väittävät, ettei päätöstä vapauttaa tuulivoimalla tapahtuva sähköntuotanto määrällisistä teknisistä arviointikriteereistä, joilla arvioidaan ilmastomuutoksen hillintää koskevan ympäristötavoitteen saavuttamisen merkittävää edistämistä, ole perusteltu riittävästi. Kantajien mielestä komission toteamus perustuu neuvoa-antavien elinten ilmaisemiin kantoihin eikä kyseisen toimielimen kantaan.
251
Komissio kiistää kantajien argumentit.
252
Aluksi on muistutettava, että päätösten perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, joka koskee riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta. Päätöksen perusteluissa toistetaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä (ks. tuomio 10.7.2008, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
253
Näillä kahdella viidennessä kanneperusteessa esitetyllä argumentilla kantajat näyttävät siis riitauttavan tältä osin riidanalaisen päätösten perustelujen sijaan ennen kaikkea niiden aineellisen paikkansapitävyyden.
254
Ensimmäisen argumentin osalta edellä 115–133 kohdasta ilmenee yhtäältä, että tätä koskevien riidanalaisen päätöksen perustelujen vuoksi kantajat saattoivat nostaa kanteen kyseisestä päätöksestä ja unionin yleinen tuomioistuin saattoi toimivaltaisena tuomioistuimena harjoittaa laillisuusvalvontaansa (ks. edellä 153 kohta), joten perustelujen puuttumista ei voida todeta, ja toisaalta, ettei tätä koskevaan komission arviointiin liity ilmeisiä arviointivirheitä.
255
Jälkimmäisen argumentin osalta edellä 159–163 kohdasta ilmenee, että komissio todellakin selitti riidanalaisessa päätöksessä, miksi se oli vahvistanut laadullisia eikä määrällisiä teknisiä arviointikriteerejä.
256
Näin ollen riidanalaisen päätöksen perustelut, joita kantajat arvostelevat, ovat oikeuskäytännössä asetettujen kriteerien perusteella riittäviä, eikä komissio ole tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä arvioinnissaan, jota arvostellaan kantajien ensimmäisessä argumentissa.
257
Viides kanneperuste on siten hylättävä.
Toissijainen kanneperuste, joka koskee delegoidun asetuksen lainvastaisuutta
258
Kantajat esittävät vastauksessaan SEUT 277 artiklan perusteella toissijaisesti ylimääräisen kanneperusteen, joka koskee delegoidun asetuksen lainvastaisuutta. Tämä kanneperuste esitetään ”vastauksena niihin tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymättä jättämistä koskeviin argumentteihin – –, joiden mukaan kantajat riitauttavat riidanalaisen päätöksen sijaan delegoidun asetuksen” ja jotka komissio esitti kantajien mukaan vastinekirjelmän 33–35, 58, 62, 74, 90, 101, 102, 128, 135, 153 ja 156 kohdassa. Tämän kanneperusteen tueksi kantajat viittaavat tiettyihin argumentteihin, jotka ne esittivät kannekirjelmässä ensimmäisen (kannekirjelmän 51–58, 63 ja 68–70 kohta), toisen (kannekirjelmän 75, 82, 83 ja 91–97 kohta) ja neljännen (kannekirjelmän 139, 140, 144, 145, 147, 148, ja 162–171 kohta) kanneperusteen tueksi, ja katsovat, että kyseinen päätös on kumottava tämän SEUT 277 artiklan perusteella esitetyn delegoidun asetuksen lainavastaisuutta koskevan toissijaisen kanneperusteen perusteella.
259
Komissio kiistää tämän toissijaisen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen sekä sen aineellisen paikkansapitävyyden. Asianosaisten kuulemiseksi pidetyssä istunnossa komissio osittain peruutti argumentit, joiden mukaan kantajien kannekirjelmässä esittämät tietyt argumentit on jätettävä tutkimatta, koska niissä kritisoitiin riidanalaisen päätöksen sijaan delegoitua asetusta, mikä merkittiin istunnon pöytäkirjaan. Kyse on komission argumenteista, jotka sisältyvät vastinekirjelmän 34, 58, 62, 74, 90 (mutta ainoastaan kannekirjelmän 82 ja 83 kohdan osalta), 128 ja 135 kohtaan.
260
Kantajat esittävät tämän toissijaisen kanneperusteen lähinnä siltä varalta, että unionin yleinen tuomioistuin pitää niitä komission argumentteja perusteltuina, joiden mukaan tietyt kannekirjelmässä esitetyt argumentit on jätettävä tutkimatta, koska kantajat eivät riitauta riidanalaista päätöstä vaan delegoidun asetuksen.
261
Ensinnäkin komissio peruutti kyseiset argumentit siltä osin kuin ne sisältyvät vastinekirjelmän 34, 58, 62, 74, 90 (mutta ainoastaan kannekirjelmän 82 ja 83 kohdan osalta), 128 ja 135 kohtaan (ks. edellä 259 kohta). Vastinekirjelmän 33 kohta on ainoastaan sen 34 kohdassa esitetyn argumentin johdanto, ja 35 kohdassa vain kehitellään tätä argumenttia. Se, että komissio peruuttaa tämän argumentin, kattaa siten kokonaisuudessaan vastinekirjelmän 33–35 kohdan, joihin kantajat viittaavat (ks. edellä 258 kohta).
262
Toiseksi komission muista argumenteista, nimittäin sen vastinekirjelmän 90 kohdassa (mutta ei kannekirjelmän 82 ja 83 kohdan osalta, ks. edellä 259 kohta, ja siten ainoastaan kannekirjelmän 91 ja 92 kohdan osalta), 101, 102, 153 ja 156 kohdassa esittämistä argumenteista, on aluksi huomautettava, että toisin kuin kantajat näyttävät katsovan (ks. edellä 258 kohta), komissio väittää vastinekirjelmän 102 ja 156 kohdassa, että kyseisissä kohdissa esitetyt kantajien argumentit on jätettävä tutkimatta – ei siksi, että ne koskevat riidanalaisen päätöksen sijaan delegoitua asetusta, vaan muista syistä.
263
Kolmanneksi edellä esitetystä ilmenee, että toisen kanneperusteen toinen osa, johon komission vastinekirjelmän 90 kohdassa esittämässä argumentissa viitataan, ja neljännen kanneperusteen kolmas osa, johon komissio viittaa vastinekirjelmän 101 kohdassa, voitiin hylätä aineellisesti (ks. edellä 109–135 ja 224–232 kohta). Tämän kanneperusteen neljäs osa, johon komissio viittaa vastinekirjelmän 153 kohdassa, jätettiin osittain tutkimatta muusta syystä kuin siitä, että siinä kritisoitiin riidanalaisen päätöksen sijaan delegoitua asetusta, ja hylättiin osittain perusteettomana (ks. edellä 237–249 kohta).
264
Näin ollen kaikki komission argumentit, joiden mukaan kantajien kannekirjelmässä esittämät tietyt argumentit on jätettävä tutkimatta, koska kantajat riitauttavat riidanalaisen päätöksen sijaan delegoidun asetuksen, on joko peruutettu tai unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt niitä, joten kantajien tämän toissijaisen kanneperusteen esittämiselle asettama edellytys ei täyty. Unionin yleisen tuomioistuimen ei tarvitse siksi arvioida sitä.
Päätelmät
265
Kaiken edellä esitetyn perusteella mikään kantajien esittämä kanneperuste ei voi menestyä. Kanne on näin ollen hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
266
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
267
Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on komission vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Fédération environnement durable, Bundesinitiative Vernunftkraft eV, Vent de Colère! – Fédération nationale ja Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR-WmR) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Costeira
Kancheva
Öberg
Zilgalvis
Tichy-Fisslberger
Julistettiin Luxemburgissa 10 päivänä syyskuuta 2025.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asian tausta
Asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Asetusta 2020/852 ja delegoitua asetusta koskevat alustavat huomautukset
Alustavat huomautukset sisäistä uudelleentarkastelua koskevasta pyynnöstä ja unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuudesta
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee delegoidun asetuksen valmistelua
Ensimmäinen osa, joka koskee Århusin yleissopimuksen 6–8 artiklan ja asetuksen N:o 1367/2006 9 artiklan rikkomista
Toinen osa, joka koskee asetuksen N:o 1367/2006 10 artiklan 2 kohdan rikkomista
Kolmas osa, joka koskee asetuksen 2020/852 10 artiklan 4 kohdan, 11 artiklan 4 kohdan ja 20 artiklan 2 kohdan rikkomista
Toinen kanneperuste, joka koskee ilmastonmuutoksen hillintää
Kantajien unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.12.2023 toimittamassaan kirjeessä esittämien argumenttien tutkittavaksi ottaminen
Ensimmäinen osa, joka koskee perusoikeuskirjan 37 artiklan, SEUT 191 artiklan sekä asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan f alakohdan rikkomista
Toinen osa, joka koskee asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan rikkomista
Kolmas osa, joka koskee asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan a ja j alakohdan rikkomista
Neljäs osa, joka koskee asetuksen 2020/852 19 artiklan 3 kohdan rikkomista
Kolmas kanneperuste, joka koskee ilmastonmuutokseen sopeutumista
Neljäs kanneperuste, joka koskee periaatetta, jonka mukaan muille ympäristötavoitteille ei saa aiheutua merkittävää haittaa
Ensimmäinen osa, joka koskee vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua
Toinen osa, joka koskee kiertotalouteen siirtymistä
Kolmas osa, joka koskee ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä
Neljäs osa, joka koskee biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista
Viides kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuutta
Toissijainen kanneperuste, joka koskee delegoidun asetuksen lainvastaisuutta
Päätelmät
Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.