62002CC0245_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Nyt käsiteltävä asia on suomalainen haara pitkään jatkuneesta riidasta, joka on kehkeytynyt useassa maassa tšekkiläisen panimon, Budějovický Budvarin(2) (jäljempänä Budvar‑panimo tai Budvar), jolla on kotipaikka böömiläisessä kaupungissa nimeltä Ceské Budějovice, (tšekkiläinen Budweis)(3) (Tšekin tasavalta), ja amerikkalaisen yrityksen Anheuser‑Busch Inc:n (jäljempänä Anheuser‑Busch)(4) välille oikeudesta käyttää nimiä ”Bud” ja ”Budweiser” sekä samankaltaisia ilmaisuja oluen markkinoinnin yhteydessä.
2. Tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään olennaisilta osin selventämään, mitä lainsäädäntöä on sovellettava rekisteröidyn tavaramerkin ja sen kanssa mahdollisesti kollisiossa olevan toiminimen käyttöön, kun otetaan erityisesti huomioon teollis‑ ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus (jäljempänä TRIPS‑sopimus).(5)
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Kansainvälinen oikeus
3. Teollisoikeuden suojelemista koskevan Pariisin yleissopimuksen (jäljempänä Pariisin yleissopimus)(6) 8 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Toiminimen(7) tulee olla suojattu ilman hakemusta ja rekisteröintivelvollisuutta kaikissa liittomaissa, olipa se tehtaan‑ tai kauppamerkin osana tai ei”.
4. TRIPS‑sopimuksen 2 artiklassa viitataan Pariisin yleissopimuksen joihinkin aineellisiin määräyksiin, muun muassa 8 artiklaan. Kyseinen artikla otetaan näin ollen mukaan Maailman kauppajärjestön järjestelmään.(8)
5. TRIPS‑sopimuksen aineellisista määräyksistä on nyt käsiteltävän asian kannalta merkitystä 16 artiklan 1 kohdalla, jossa määrätään seuraavaa:
”Rekisteröidyn tavaramerkin omistajalla tulee olla yksinoikeus estää kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä kaupankäynnissä identtisiä tai samanlaisia merkkejä tavaroille tai palveluille, jotka ovat identtisiä tai samankaltaisia niiden kanssa, joiden osalta tavaramerkki on rekisteröity, milloin sellainen käyttö aiheuttaisi todennäköisesti sekaannusta. Sekaannus oletetaan todennäköiseksi, milloin identtisiä merkkejä käytetään identtisille tavaroille tai palveluille. Edellä tarkoitetut oikeudet eivät vaikuta [olemassa oleviin](9) aikaisempiin oikeuksiin eivätkä vaikuta jäsenten mahdollisuuksiin saattaa oikeudet käytöstä riippuviksi.”
6. TRIPS‑sopimuksen 70 artiklassa määrätään sopimuksen ajallisesta soveltamisalasta seuraavasti:
”1. Tästä sopimuksesta ei seuraa velvoitteita sellaisten toimien suhteen, joihin on ryhdytty ennen kyseessä olevan jäsenen osalta noudatettavaa sopimuksen soveltamispäivää.
2. Jollei tässä sopimuksessa ole toisin määrätty, tästä sopimuksesta seuraavat velvollisuudet koskevat kaikkia suojan kohteita, jotka ovat olemassa kyseessä olevan jäsenen osalta noudatettavana sopimuksen soveltamispäivänä ja jotka ovat suojattuja tämän jäsenen alueella kyseisenä päivänä tai jotka täyttävät tai tulevat myöhemmin täyttämään tämän sopimuksen ehtojen mukaiset suojan saamisen perusteet. – – .”
7. TRIPS‑sopimus samoin kuin Maailman kauppajärjestön perustamissopimus (jäljempänä WTO‑sopimus), jonka liitteenä se on, tuli voimaan 1.1.1995; sen 65 artiklan 1 kohdassa määrätään kuitenkin, että jäsenet ovat velvollisia soveltamaan sopimuksen määräyksiä vasta yhden vuoden määräajan kuluttua siitä.
B Yhteisön lainsäädäntö
8. Yhteisö on antanut tavaramerkkejä koskevaa lainsäädäntöä nyt käsiteltävän asian kannalta direktiivillä 89/104/ETY (jäljempänä direktiivi 89/104 tai direktiivi),(10) jonka säännökset ovat ”täysin yhdenmukaiset Pariisin yleissopimuksen määräysten kanssa”(11) ja jolla lähennetään jäsenvaltioiden lainsäädäntöä joihinkin tähän alaan liittyvien seikkojen osalta, vaikka sillä ei pyritäkään lainsäädäntöjen täydelliseen lähentämiseen.
9. Nyt käsiteltävän asian kannalta on muistettava, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä tai, jos se on rekisteröity, se on julistettava mitättömäksi – – jos se on sama kuin aikaisempi tavaramerkki.”
10. Kyseisen artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 1 kohdassa ’aikaisemmalla tavaramerkillä’ tarkoitetaan – –
d) tavaramerkkejä, jotka tavaramerkin rekisteröintihakemuksen tekopäivänä tai tavaramerkin rekisteröintihakemuksen etuoikeutta koskevan vaatimuksen tekopäivänä ovat jäsenvaltiossa yleisesti tunnettuja Pariisin yleissopimuksen 6 artiklan a kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.”
11. Direktiivin 4 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään vielä, että jäsenvaltio voi säätää, että tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä tai, jos se on rekisteröity, että se on julistettava mitättömäksi, mikäli ”oikeus rekisteröimättömään tavaramerkkiin taikka muuhun elinkeinotoiminnassa käytettyyn merkkiin on saatu ennen päivää, jona hakemus myöhemmän tavaramerkin rekisteröimiseksi on tehty tai jona myöhemmän tavaramerkin rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta, ja rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen”.
12. Direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään puolestaan nyt käsiteltävän asian kannalta seuraavaa:
”Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin. Tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa:
a) merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki ja samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity;
b) merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, joka sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä.”
13. Saman artiklan 3 kohdan mukaan voidaan kieltää muun muassa merkin paneminen tavaroihin tai niiden päällyksiin.
14. Lisäksi 5 kohdassa täsmennetään, että mitä edellisissä kohdissa säädetään, ”ei estä jäsenvaltioita soveltamasta niiden säännöksiä suojasta muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttämistä vastaan, jos merkin aiheeton käyttö merkitsee tavaramerkin erottuvuuden tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi tavaramerkin erottuvuudelle tai maineelle”.
C Kansallinen lainsäädäntö
15. Toiminimilain(12) 2 §:n 1 momentin mukaan yksinoikeus toiminimeen saadaan rekisteröimällä tai ”vakiinnuttamalla” toiminimi, jolloin toiminimi on siis yleisesti tunnettu niiden keskuudessa, joihin elinkeinonharjoittajan toiminta suuntautuu.
16. Toiminimilain 3 §:n 2 momentin mukaan vakiintumiseen perustuva yksinoikeus toiminimeen sisältää sen, että toinen elinkeinonharjoittaja ei saa sillä alueella, jolla toiminimi on vakiintunut, käyttää siihen sekoitettavissa olevaa toiminimeä.
17. Tavaramerkkilain(13) 3 §:n 1 momentin mukaan jokainen saa käyttää elinkeinotoiminnassa toiminimeään tavaroittensa tunnusmerkkinä, jollei tämä käyttö ole omiaan aiheuttamaan sekaannusvaaraa jo suojattuun tavaramerkkiin.
18. Tavaramerkkilain 4 §:n 1 momentissa säädetään, että oikeus tavaran tunnusmerkkiin sisältää sen, että elinkeinotoiminnassa kukaan muu kuin merkin haltija ei saa tavaroittensa tunnuksena käyttää siihen sekoitettavissa olevaa merkkiä. Tunnusmerkkien katsotaan kyseisen lain 6 §:n 1 momentin mukaan olevan toisiinsa sekoitettavissa vain, jos ne tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaralajeja.
19. Jos useat vaativat yksinoikeutta sellaisiin tavaran tunnusmerkkeihin, jotka ovat toisiinsa sekoitettavissa, tavaramerkkilain 7 §:ssä kahden oikeuden välinen kollisio ratkaistaan siten, että etusija on sillä, joka voi vedota aikaisempaan oikeusperusteeseen, mikäli väiteoikeutta ei ole menetetty esimerkiksi passiivisuuden vuoksi.
20. Toiminimilain 6 §:n 1 momentissa säädetään vastaavasti, että ratkaistaessa riitaa, joka koskee sekoitettavissa olevia toiminimiä, on etusija annettava sille, joka voi vedota aikaisempaan oikeusperusteeseen.
21. Tavaramerkkilain 14 §:n 1 momentin 6 kohdassa säädetään tavaramerkin ja toiminimen sekaantumisvaarasta, että aikaisempaan toiminimeen sekoitettavissa olevaa tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä.
22. Vastaavasti toiminimilain 10 §:n 4 momentin mukaan toiminimessä ei saa olla mitään sellaista, joka on sekoitettavissa muun muassa toisen tavaramerkin kanssa.
23. Lisäksi ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Suomen oikeuskäytännössä on tulkittu Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan suojaavan myös jossain muussa Pariisin yleissopimukseen liittyneessä valtiossa rekisteröityjä toiminimiä, kun tällaisen toiminimen ”iskuosa” on Suomessa asianomaisissa elinkeinopiireissä ainakin jossain määrin tunnettu.(14)
II Tosiseikat ja menettelyn vaiheet
24. Budvar‑panimo rekisteröi 1.2.1967 toiminimensä Tšekkoslovakian kaupparekisteriin siten, että merkintä koostui kokonaisuudessaan ilmaisusta ”Budějovický Budvar” sekä ”Budweiser Budvar”, joka tarkoittaa ”Budweisin ’Bud‑panimoa’”,(15) ja sen perässä oli yrityksen yhtiömuodon ilmaiseva merkintä tšekin kielellä (”národní podnik”) sekä ranskankielisenä (”Entreprise Nationale”) ja englanninkielisenä (”National Corporation”) käännöksenä.(16)
25. Sillä oli lisäksi Suomessa olutta koskevat tavaramerkit ”Budvar” ja ”Budweiser Budvar”, jotka oli rekisteröity 21.5.1962 ja 13.11.1972. Suomalainen tuomioistuin julisti kuitenkin 5.4.1982 tehdyllä päätöksellä, joka pysytettiin 28.12.1984 annetulla tuomiolla, nämä tavaramerkkioikeudet menetetyiksi sen perusteella, että niitä ei ollut käytetty.
26. Tämän jälkeen kilpaileva panimo Anheuser‑Busch sai 5.6.1985 ja 5.8.1992 välisenä aikana Suomessa rekisteröidyksi tavaramerkit ”Budweiser”, ”Bud”, ”Bud Light” ja ”Budweiser King of the Beers”, jotka kaikki ovat olutta koskevia tavaramerkkejä.
27. Anheuser‑Busch nosti 11.10.1996 Helsingin käräjäoikeudessa kanteen, jossa se vaati, että Budvaria kielletään käyttämästä tavaramerkkejä ”Budějovický Budvar”, ”Budweiser Budvar”, ”Budweiser”, ”Budweis”, ”Budvar”, ”Bud” ja ”Budweiser Budbräu” eli tunnuksia, joita Budvar normaalisti pani valmistamansa ja Suomessa markkinoimansa oluen pakkauksiin. Lisäksi se vaati kyseisen tšekkipanimon velvoittamista korvaamaan aiheutunut vahinko. Anheuser‑Buschin mukaan Budvarin käyttämät tunnukset olivat näet sekoitettavissa sen Suomessa rekisteröimiin tavaramerkkeihin.
28. Anheuser‑Busch vaatii lisäksi, että Budvaria kielletään toiminimilain nojalla sakon uhalla käyttämästä Suomessa seuraavia toiminimiä: ”Budějovický Budvar, národní podnik”, ”Budweiser Budvar”, ”Budweiser Budvar, national enterprise”, ”Budweiser Budvar, Entreprise nationale” ja ”Budweiser Budvar, National Corporation” tai mitään muutakaan vastaavaa ilmaisua, joka on sekoitettavissa sen rekisteröityihin tavaramerkkeihin.
29. Budvar vetoaa vastauksessaan siihen, että sen Suomessa käyttämät tunnukset eivät ole sekoitettavissa Anheuser‑Buschin tavaramerkkeihin. Lisäksi se, että se on rekisteröinyt toiminimensä kotimaassa, antaa sille Suomessa merkkiin ”Budweiser Budvar” aikaprioriteetin, jota on suojeltava Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan nojalla.
30. Helsingin käräjäoikeus katsoi 1.10.1998 antamassaan tuomiossa, että tunnus ”Budějovický Budvar”, jota käytettiin yhtiön etiketeissä dominoivasti ja tavaramerkinomaisesti, poikkeaa Anheuser‑Buschin rekisteröimistä tavaramerkeistä, joten kyseisillä tunnuksilla ja tavaramerkeillä merkityt eri olutlaadut eivät olleet sekoitettavissa toisiinsa.
31. Lisäksi se totesi, ettei tunnusta ”BREWED AND BOTTLED BY BREWERY BUDWEISER BUDVAR NATIONAL ENTERPRISE”, joka on etiketeissä edellä mainitun dominoivan tunnuksen alla tätä huomattavasti pienemmällä kirjasinlajilla, käytetä tavaramerkinomaisesti vaan pelkästään viittaamaan tšekkipanimon toiminimeen.
32. Käräjäoikeus katsoi siten, että Budvarilla oli oikeus käyttää Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan nojalla toiminimensä englanninkielistä versiota, joka oli myös rekisteröity, sillä se totesi, että joidenkin todistajien kertomusten perusteella tämä toiminimi oli ollut jossain määrin tunnettu Anheuser‑Buschin alan ammattipiireissä silloin, kun tämä oli esittänyt omia tavaramerkkejään koskeneen rekisteröintihakemuksen.
33. Helsingin hovioikeus katsoi muutoksenhaun johdosta 27.6.2000 antamassaan tuomiossa, että kyseiset todistajien kertomukset eivät riittäneet näytöksi siitä, että Budvarin toiminimen englanninkielinen käännös olisi ollut Suomessa riittävän tunnettu, mistä syystä se ei hyväksynyt käräjäoikeuden ratkaisua siltä osin kuin tämä oli katsonut Budvarin saavan suojaa Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan nojalla.
34. Sekä Anheuser‑Busch että Budvar valittivat hovioikeuden tuomiosta korkeimpaan oikeuteen lähinnä ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiinsä perusteisiin nojautuen.
35. Asiaa käsittelevä korkein oikeus on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Jos tavaramerkin ja sitä loukkaavaksi väitetyn tunnuksen kollisio sijoittuu TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa edeltävään ajankohtaan, sovelletaanko TRIPS‑sopimuksen määräyksiä kysymykseen siitä, kummalla oikeudella on aikaisempi oikeusperuste, kun tavaramerkin väitetyn loukkauksen esitetään jatkuneen sen päivän jälkeen, jolloin TRIPS‑sopimus on tullut noudatettavaksi yhteisössä ja sen jäsenvaltiossa.
2) Jos vastaus kysymykseen 1 on myönteinen:
a) Voiko TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuna tavaroiden tai palvelujen tunnuksena toimia myös yrityksen toiminimi?
b) Jos vastaus kysymykseen 2 a) on myönteinen, millä edellytyksillä toiminimi voidaan katsoa sanotuksi TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetuksi tavaran tai palvelun tunnukseksi?
3) Jos vastaus kysymykseen 2 a) on myönteinen:
a) Miten on tulkittava TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä olevaa viittausta olemassa oleviin aikaisempiin oikeuksiin? Voidaanko sanottuna 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettuna olemassa olevana aikaisempana oikeutena pitää myös oikeutta toiminimeen?
b) Jos vastaus kysymykseen 3 a) on myönteinen, miten sanottua TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen viittausta olemassa olevaan aikaisempaan oikeuteen on tulkittava, kun kysymys on toiminimestä, jota ei ole rekisteröity eikä vakiinnutettu siinä valtiossa, jossa tavaramerkki on rekisteröity ja jossa tavaramerkille haetaan suojaa kyseistä toiminimeä vastaan, ottaen huomioon Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan mukainen velvollisuus antaa toiminimelle suojaa rekisteröinnistä riippumatta sekä se seikka, että WTO:n pysyvä valituselin on katsonut TRIPS‑sopimuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisen viittauksen Pariisin yleissopimuksen 8 artiklaan merkitsevän sitä, että WTO:n jäsenillä on TRIPS‑sopimuksen nojalla viimeksi mainitun artiklan mukainen velvollisuus suojata toiminimiä.
Arvioitaessa mainitun kaltaisessa tapauksessa sitä, onko toiminimellä TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettua tavaramerkkiä aikaisempi oikeusperuste, voidaanko siten ratkaisevana pitää
i) onko toiminimi ollut asianomaisten elinkeinopiirien keskuudessa ainakin jossain määrin tunnettu siinä valtiossa, jossa tavaramerkki on rekisteröity ja jossa sille haetaan suojaa, ennen sitä ajankohtaa, jona tavaramerkin rekisteröintiä on haettu kyseisessä valtiossa;
tai
ii) onko toiminimeä käytetty siihen valtioon suuntautuvissa liiketoimissa, jossa tavaramerkki on rekisteröity ja jossa sille haetaan suojaa, ennen sitä ajankohtaa, jona tavaramerkin rekisteröintiä on haettu kyseisessä valtiossa;
tai
iii) mikä muu mahdollinen seikka ratkaisee sen, onko toiminimeä pidettävä mainittuna TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettuna olemassa olevana aikaisempana oikeutena?”
36. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeudenkäynnissä ovat kirjallisia ja suullisia huomautuksia esittäneet pääasian asianosaiset, Suomen hallitus ja komissio.
III Asian oikeudellinen tarkastelu
A Johdanto
37. Aluksi on todettava, että Anheuser‑Busch vaatii koko ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättämistä vedoten siihen, että TRIPS‑sopimusta sen enempää kuin yhteisön oikeuttakaan ei voida soveltaa nyt käsiteltävään tapaukseen, koska kyseinen riita on syntynyt ennen sopimuksen voimaantuloa ja Suomen liittymistä yhteisöön; lisäksi se katsoo joka tapauksessa, että se ei kuulu WTO:n tasolla ja yhteisössä yhdenmukaistettujen oikeussääntöjen aineelliseen soveltamisalaan.
38. Anheuser‑Buschin esittämää oikeudenkäyntiväitettä ei voida ratkaista käsittelemättä samanaikaisesti asiakysymyksiä, jotka liittyvät ensimmäiseen kysymykseen – siltä osin kuin väite koskee asianomaisen lainsäädännön ajallista sovellettavuutta – ja kolmanteen kysymykseen – siltä osin kuin väite koskee sen aineellista sovellettavuutta. Tästä syystä tutkittavaksi ottamisen edellytysten tarkasteleminen erikseen ei ole mielestäni asianmukaista, vaan käsittelen niitä mieluummin yhdessä ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvien asiakysymysten kanssa.
B Ensimmäinen kysymys
39. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä sitä, onko TRIPS‑sopimus sovellettavissa riita‑asiaan, joka koskee tavaramerkin ja sellaisen tunnuksen (tässä tapauksessa toiminimen) välistä kollisiota, joka saattaa aiheuttaa tavaramerkille vahinkoa, jos tällainen kollisio sijoittuu TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa edeltävään ajankohtaan mutta on jatkunut sen voimaantulon jälkeen.
40. Tästä on heti aluksi todettava, että toisin kuin Anheuser‑Busch väittää, TRIPS‑sopimus on varmasti ajallisesti sovellettavissa nyt käsiteltäviin tosiseikkoihin.
41. Kuten näet Budvar ja komissio perustellusti korostavat, kansallisen tuomioistuimen on nyt käsiteltävässä asiassa annettava ratkaisu tavaramerkkiä koskevan oikeuden väitetyistä loukkaamisista, jotka ovat alkaneet loppuvuonna 1995 ja jatkuvat edelleen. Kyseessä ovat siis menettelytavat, jotka ovat jatkuneet ja pysyneet voimassa myös TRIPS‑sopimuksen voimaantulon jälkeen.
42. Lisäksi pääasia pantiin tässä tapauksessa vireille 11.10.1996, jolloin TRIPS‑sopimusta sovellettiin kaikilta osin Suomessa kuten muuallakin yhteisössä.
43. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut asiassa Schieving‑Nijstad antamassaan tuomiossa,(17) TRIPS‑sopimusta sovelletaan myös ennen sen voimaantuloa tapahtuneisiin tosiseikkoihin perustuviin riitoihin, ”mikäli immateriaalioikeuksien loukkaaminen on jatkunut sen päivän jälkeen, jolloin TRIPS‑sopimuksen määräykset ovat tulleet sovellettaviksi yhteisön ja jäsenvaltioiden osalta”.(18)
44. Mikäli näin on silloin, kun – kuten asiassa Schieving‑Nijstad – TRIPS‑sopimus on tullut voimaan asianomaisessa jäsenvaltiossa ”ajankohtana jolloin asiaa ensimmäisenä käsittelevä tuomioistuin oli saattanut asian päätösharkintaan mutta ei ollut vielä tehnyt asiassa päätöstään”,(19) kyseistä sopimusta on sitäkin suuremmalla syyllä sovellettava asiassa, joka on pantu vireille kansallisessa tuomioistuimessa sopimuksen voimaantulon jälkeen, kuten nyt käsiteltävässä asiassa.
45. Tämä päätelmä vastaa lisäksi täysin WTO:n valituselimen oikeuskäytäntöä, joka koskee TRIPS‑sopimuksen 70 artiklaa, jonka mukaan sopimuksesta ei seuraa velvoitteita sellaisten toimien suhteen, joihin on ryhdytty ennen sopimuksen soveltamispäivää.
46. Kyseinen valituselin on näet selventänyt, että TRIPS‑sopimuksen (70 artiklan 1 kohta) ”a seulement pour effet d’exclure toutes obligations pour ce qui est des ’actes qui ont été accomplis’ avant la date d’application de l’Accord sur les ADPIC mais il n’exclut pas les droits et obligations pour ce qui est des situations qui continuent. Au contraire, les ’objets existant – – qui sont protégés’ constituent manifestement une situation qui continue”(20) ”ainoana vaikutuksena on se, että sopimuksesta ei seuraa velvoitteita, jotka koskisivat ’toimia, jotka on saatettu päätökseen’ ennen TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa, mutta siinä ei suljeta pois oikeuksia ja velvoitteita edelleen jatkuvien tilanteiden osalta. ’Olemassa olevat kohteet – – joita suojataan’ muodostavat päinvastoin selvästi tilanteen, joka jatkuu” ja johon TRIPS‑sopimusta sen vuoksi sovelletaan kaikilta osin sen 70 artiklan 2 kohdan nojalla.
47. Tästä syystä ehdotan, että kansallisen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen vastattaisiin siten, että jos tavaramerkki ja sitä loukkaavaksi väitetty tunnus ovat keskenään kollisiossa, TRIPS‑sopimuksen määräyksiä sovelletaan kysymykseen siitä, kummalla oikeudella on aikaisempi oikeusperuste, myös silloin, kun kollisio sijoittuu TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa edeltävään ajankohtaan, edellyttäen että tavaramerkin väitetty loukkaus on jatkunut sen päivän jälkeen, jolloin TRIPS‑sopimus on tullut noudatettavaksi yhteisössä ja sen jäsenvaltiossa.
C Toinen kysymys
48. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä sitä, voidaanko toiminimeä pitää ja millä edellytyksillä sitä voidaan pitää TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuna rekisteröidyn tavaramerkin kanssa kollisiossa olevana tunnuksena ja voiko tavaramerkin haltija siten kieltää sen käytön.
49. Kaikki huomautuksia esittäneet osapuolet ovat yhtä mieltä siitä, että – vaikka abstraktisti arvioiden tavaramerkin suoja ja toiminimen suoja toimivat eri tasoilla, jotka eivät ole keskenään ristiriidassa – toiminimenä suojattu tunnus voisi kuitenkin tietyin edellytyksin olla kollisiossa rekisteröidyn tavaramerkin kanssa edellä mainitussa artiklassa tarkoitetulla tavalla.
50. Ongelmallista on kuitenkin määrittää, millä edellytyksillä tämä on mahdollista.
51. Anheuser‑Busch väittää tässä yhteydessä, että TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodon mukaan tavaramerkin haltijalla on aina oikeus estää kolmansia osapuolia käyttämästä merkkejä, jotka ovat identtisiä tai samanlaisia sen oman tavaramerkin kanssa, kun kolmas osapuoli käyttää merkkiä ”kaupankäynnissä”.
52. Budvar ja Suomen hallitus sitä vastoin katsovat, että on välttämätöntä selvittää, käytetäänkö toiminimeä käytännössä muihin kuin pääasialliseen tarkoitukseensa, ja erityisesti erottamaan toiminimen haltijan tavarat toisten elinkeinonharjoittajien tavaroista, jolloin se voidaan käytännössä sekoittaa kyseisen elinkeinonharjoittajan identtisille tavaroille rekisteröimään tavaramerkkiin. Erityisesti Suomen hallitus korostaa sitä, että tällainen selvitys kuuluu kansallisen tuomioistuimen tehtäviin.
53. Komissio toteaa vielä, että tällainen kollisiotilanne on ratkaistava soveltamalla tavaramerkkien välisiä kollisioita säänteleviä oikeussääntöjä.
54. Minä puolestani en tietenkään voi olla yhtymättä osapuolten näkemyksiin, kun ne muistuttavat yleisesti siitä, että toiminimen pääasiallinen tehtävä on yrityksen yksilöiminen, kun taas tavaramerkillä erotetaan tietyt tavarat toisista samanlaisista tavaroista. Lähtökohtaisesti ei siis voida katsoa, että tavaramerkkinä käytettävän tunnuksen ja toiminimenä käytettävän tunnuksen välillä olisi sekaantumisvaaraa.
55. Tämä ei kuitenkaan poissulje sitä, että vaikka tunnusta käytettäisiin ensisijaisesti yrityksen yksilöimiseen, samaa tunnusta käytettäisiin lisäksi tyypillisessä tavaramerkin tehtävässä eli yhdistämään tavara ja sitä valmistava (tai sen jakelijana toimiva) yritys toisiinsa ”takaamalla tavaran alkuperä kuluttajalle”.(21)
56. On näet varsin mahdollista, että erottamiskykyisiä tunnuksia, joilla lähtökohtaisesti pyritään eri tavoitteisiin, käytetään käytännössä samaan tarkoitukseen ja suuri yleisö saattaa siten sekoittaa ne toisiinsa.
57. Tällaisten tapausten varalta 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä annetaan edellä kuvatulla tavalla rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle ”yksinoikeus estää kolmansia osapuolia – – käyttämästä kaupankäynnissä identtisiä tai samanlaisia merkkejä tavaroille tai palveluille, jotka ovat identtisiä tai samankaltaisia niiden kanssa, joiden osalta tavaramerkki on rekisteröity” (TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan ensimmäinen virke).
58. Tunnuksen käyttäminen tavaramerkkinä
on siis välttämätön edellytys sille, että kyseinen tunnus ja rekisteröity tavaramerkki voivat olla keskenään kollisiossa ja että rekisteröidyn tavaramerkin haltija voi siten vedota yksinoikeuteensa
tällaista käyttöä vastaan.
59. Tämä ei ole kuitenkaan riittävä edellytys sille, että tällaisen kollision voitaisiin katsoa vallitsevan kahden tunnuksen välillä, ainakaan sellaisissa tapauksissa, joissa ne ovat ainoastaan samankaltaisia mutta eivät täysin identtisiä.
60. Kuten näet kyseisen määräyksen sanamuodosta ilmenee, silloin kun on selvitetty, että kyseisten kahden tunnuksen tehtävät vastaavat toisiaan, on seuraavaksi selvitettävä, aiheuttaako se, että kolmas osapuoli käyttää tunnusta, käytännössä ”todennäköisesti sekaannusta” rekisteröityyn tavaramerkkiin nähden.
61. Vain silloin, kun myös tähän kysymykseen kyetään vastaamaan myöntävästi, voidaan katsoa, että kyseessä on rekisteröidyn tavaramerkin kanssa kollisiossa oleva tavaroita tai palveluja erottava ”merkki”, jonka käyttö voidaan kieltää TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan ensimmäisen virkkeen nojalla.
62. Päättelen siis tästä, että TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaan toiminimi voi täyttää rekisteröidyn tavaramerkin kanssa kollisiossa olevan ”merkin” tunnusmerkit, kun sitä käytetään tavaramerkkinä yhdistämään tavara ja sitä valmistava (tai sen jakelijana toimiva) yritys toisiinsa ja se voi siten aiheuttaa kuluttajissa sekaannusta, koska he eivät kykene helposti ymmärtämään, kuuluvatko tietyt tavarat toiminimen haltijalle vai rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle.
63. Tämä koskee TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan tulkintaa. Jotta voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus kansalliselle tuomioistuimelle, on kuitenkin vielä selvitettävä, onko ehdotettu ratkaisu yhdenmukainen tämän tapauksen kannalta merkityksellisen yhteisön oikeuden kanssa.
64. Samalla tavoin kuin monilla muillakin aloilla, kansallisissa oikeusjärjestyksissä on myös tavaramerkkien suojan osalta noudatettava paitsi velvoitteita, jotka perustuvat kansainvälisellä tasolla jäsenvaltioiden ja yhteisön osallistumiseen TRIPS‑sopimukseen, myös ja ensisijaisesti velvoitteita, jotka perustuvat yhteisön oikeuteen. Tämä pätee erityisesti sen vuoksi, että kuten edellä on todettu, tällä alalla on olemassa erityinen lainsäädäntöä lähentävä sääntely, joka on toteutettu direktiivillä 89/104 alussa kuvatulla tavalla (ks. edellä 8 kohta).
65. Ilman että ryhtyisin tässä vaiheessa käsittelemään oikeudellisia ongelmia, jotka johtuvat yhteisön osallistumisesta Maailman kauppajärjestöön, on nyt käsiteltävän asian kannalta riittävää muistuttaa siitä, että sen mukaan, mitä WTO:n valituselin on selventänyt, TRIPS‑sopimuksen 16 artiklassa annetaan rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle sellainen ”kansainvälisellä tasolla sovittu ’yksinoikeuksien’ vähimmäistaso”, joka kaikkien WTO:n jäseninä olevien valtioiden on taattava kansallisessa lainsäädännössään.(22)
66. Jotta siis kyettäisiin ratkaisemaan asianmukaisesti tavaramerkkinä käytettävän toiminimen ja rekisteröidyn tavaramerkin väliseen kollisioon sovellettava oikeusperiaate, on vielä selvitettävä, vastaako yhteisön oikeudessa vahvistettu taso TRIPS‑sopimuksen mukaista ”vähimmäistasoa” ja missä määrin se sitä vastaa.
67. Kun otetaan huomioon, että tunnuksen käyttäminen tavaramerkkinä on ensimmäinen edellytys sille, että kyseisen tunnuksen ja rekisteröidyn tavaramerkin välillä voi olla kollisio (ks. edellä 58 kohta), on aluksi muistutettava siitä, millä tavalla yhteisöjen tuomioistuin on määrittänyt tavaramerkin tehtävän yhteisön oikeusjärjestyksessä.
68. Tältä osin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”tavaramerkin keskeisenä tehtävänä on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle tavaramerkillä varustetun tavaran tai palvelun alkuperä siten, että hän sen perusteella voi sekaannuksitta erottaa tämän tavaran tai tämän palvelun tavaroista tai palv eluista, joiden alkuperä ei ole sama”.(23) Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi todennut, että ”tavaramerkin on – – oltava takeena siitä, että kaikki tavaramerkillä varustetut tavarat tai palvelut on tuotettu tai jaeltu yhden ja saman, niiden laadusta vastaavan yrityksen valvonnassa”.(24)
69. Kansallisen tuomioistuimen on nyt käsiteltävässä asiassa selvitettävä, missä tarkoituksessa Budvarin toiminimeä käytetään.
70. Mikäli kansallinen tuomioistuin tekisi sen päätelmän, että sitä käytetään tavaramerkkinä eli erottamaan tavarat, joihin se on kiinnitetty, tšekkipanimon tavaroiksi, sen on tutkittava, onko kyseisen tunnuksen ja kilpailevan amerikkalaispanimon rekisteröimän tavaramerkin välillä sekaannusvaara, ja sovellettava kansallista lainsäädäntöä direktiivin 89/104 osalta vahvistettujen perusteiden mukaisesti.
71. Tässä yhteydessä on ennen kaikkea muistettava, että 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa annetaan tavaramerkin haltijalle oikeus kieltää ilman muuta saman merkin käyttäminen samoja tavaroita varten. Lainsäätäjä on siis itse olettanut, että tällaisessa tapauksessa sekaannusvaara on olemassa.
72. Mikäli merkki ja tavaramerkki eivät sen sijaan ole samat vaan samankaltaiset, kyseisen säännöksen b alakohdassa asetetaan kyseisen oikeuden käyttämisen edellytykseksi se, että merkki aiheuttaa ”sekaannusvaaran, joka sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä”.
73. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on luonnollisesti arvioida, kumpi näistä kuvatusta kahdesta tilanteesta toteutuu nyt käsiteltävässä asiassa. Tässä yhteydessä se ei kuitenkaan voi jättää huomiotta päätelmiä, joita yhteisön oikeuskäytännöstä voidaan tältä osin tehdä.
74. Yhteisöjen tuomioistuin on erityisesti todennut, että ”sitä kriteeriä, jonka mukaan merkin on oltava sama kuin tavaramerkki, on tulkittava suppeasti. Jo samuuskäsitteen määritelmästä on nimittäin pääteltävissä, että kaksi vertailtavaa elementtiä ovat kaikilta osin samat”.(25) Kuitenkin ”sen ratkaisemiseksi, ymmärretäänkö merkki samaksi kuin tavaramerkki, on tehtävä kokonaisarviointi sellaisen keskivertokuluttajan näkökulmasta, jonka oletetaan olevan tavanomaisesti valistunut sekä kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen. Tällaisen kuluttajan näkökulmasta merkki tuottaa kuitenkin kokonaisvaikutuksen. Näin on siksi, että keskivertokuluttajalla on ainoastaan harvoin mahdollisuus verrata suoraan merkkejä ja tavaramerkkejä, vaan hänen on turvauduttava siihen epätäydelliseen muistikuvaan, joka hänellä on niistä. On myös syytä ottaa huomioon se, että keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusaste voi vaihdella kyseisten tavaroiden tai palvelujen tyypin mukaan”.(26)
75. Mikäli siis kansallinen tuomioistuin toteaisi edellä esitetyn perusteella merkkien olevan samat, tavaramerkin haltija voisi ilman muuta käyttää oikeuttaan kieltää saman tunnuksen käyttö. Muussa tapauksessa sen pitää selvittää, onko sekaannusvaara käytännössä olemassa.
76. Tällaisen selvityksen yhteydessä tuomioistuimen on tehtävä ”kokonaisarviointi” sekaantumisvaarasta ja otettava huomioon kaikki asiaan vaikuttavat seikat, joihin kuuluu tavaramerkin tunnettuus. Tavaramerkin tunnettuus ei kuitenkaan ole sellaisenaan ratkaisevaa,(27) sillä vaikka kyseessä olisi erittäin tunnettu tavaramerkki ”ei voida soveltaa oikeudellista olettamaa, jonka mukaan sekaannusvaara on olemassa”,(28) silloinkaan, kun (aikaisemman) tavaramerkin tunnettuus merkitsee mielleyhtymän vaaraa suppeassa merkityksessä.
77. Myös tällaisessa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen täytyy näet selvittää, että ”kyseessä on sekaannusvaara, mikä juuri on näytettävä toteen”.(29)
78. Seuraavaksi on selvitettävä, onko direktiivin 89/104 5 artiklan ja sen täytäntöönpanevien Suomen säännösten mukainen järjestelmä yhteensopiva TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaisen ”vähimmäistason” kanssa.
79. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on katsottu, että vaikka TRIPS‑sopimuksella ei ole välitöntä oikeusvaikutusta yhteisön oikeusjärjestyksessä, ”päättäessään turvaamistoimista [tavaramerkkialaa] koskevien oikeuksien suojaamiseksi jäsenvaltioiden lainkäyttöelinten on yhteisön oikeuden mukaan sovellettava kansallisia säännöksiään [TRIPS‑sopimuksen] – – sanamuotoa ja tarkoitusta mahdollisimman tarkasti noudattaen”.(30)
80. Tämä periaate, joka on vahvistettu kansallisten prosessisääntöjen osalta, vaikka yhteisöjen lainsäätäjä ei ole niitä millään tavoin yhdenmukaistanut, pätee mielestäni erityisesti tapauksessa, jossa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, kyseessä ovat aineelliset oikeussäännöt, jotka on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla direktiivillä 89/104, jonka 4 ja 5 artikla koskevat myös tavaramerkkien ja muiden merkkien välisiä mahdollisia kollisioita.
81. Kun otetaan myös nämä seikat huomioon, ei mielestäni voi olla epäilystäkään siitä, että kyseinen yhteisön lainsäädäntö on täysin yhteensopiva TRIPS‑sopimukseen sisältyvän sääntelyn kanssa.
82. Ensinnäkään mitään ongelmia ei synny silloin, kun sekä tavarat että merkit ovat samat, koska siinä tapauksessa direktiivin 5 artiklan soveltaminen merkitsee sitä, että tavaramerkin haltija voi ilman muuta käyttää TRIPS‑sopimuksen mukaista yksinoikeuttaan.
83. Siinä tapauksessa, että tavaramerkki ja sen kanssa mahdollisesti kollisiossa oleva merkki ovat ainoastaan samankaltaisia, direktiivissä edellytetään edellä esitetyllä tavalla sen selvittämistä, onko sekaannusvaara käytännössä olemassa. Tällaisesta selvityksestä määrätään kuitenkin myös TRIPS‑sopimuksessa yhteisön oikeuden säännöksiä vastaavalla tavalla (ks. edellä 60 kohta).
84. Edellä esitetyn perusteella ehdotan siis, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastattaisiin siten, että toiminimi voi täyttää edellytykset sille, että se on rekisteröidyn tavaramerkin kanssa kollisiossa oleva ”merkki”, jonka käyttämisen tavaramerkin haltija voi kieltää TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ja direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan nojalla, mikäli sitä käytetään tavaramerkin omaisesti yhdistämään tavara ja sitä valmistava (tai sen jakelijana toimiva) yritys toisiinsa ja se voi aiheuttaa kuluttajissa sekaannusvaaran, jolloin he eivät voi helposti ymmärtää, kuuluvatko tietyt tavarat toiminimen haltijalle vai rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle. Sekaannus oletetaan todennäköiseksi, mikäli merkit ja tavarat ovat samat; muussa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen on tehtävä kokonaisarvio tilanteesta.
D Kolmannen kysymyksen ensimmäinen osa
85. Kansallinen tuomioistuin kysyy kolmannen kysymyksen ensimmäisessä osassa lähinnä sitä, ovatko myös toiminimeen liittyvät ”oikeudet [olemassa olevia] aikaisempia oikeuksia”, joihin rekisteröidyn tavaramerkin haltijan yksinoikeus ei TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen nojalla saa vaikuttaa.
86. Budvar, Suomen hallitus ja komissio ehdottavat, että kysymykseen pitäisi vastata myöntävästi.
87. Itse puolestani pidän ainakin lähtökohtaisesti parempana Anheuser‑Buschin puoltamaa tulkintaa, koska katson, että ”[olemassa olevat] aikaisemmat oikeudet”, joihin TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan mukaan ei saa vaikuttaa, ovat ainoastaan oikeuksia tavaramerkkinä käytettävään merkkiin, riippumatta siitä, että tällä merkillä voi olla myös muita tehtäviä, kuten käyttö toiminimenä.
88. Kuten edellä on todettu, rekisteröidyn tavaramerkin haltija voi TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen nojalla edellä esitetyin edellytyksin näet estää sen, että kolmannet osapuolet käyttävät identtistä tai samankaltaista merkkiä tavaroille tai palveluille, jotka ovat identtisiä tai samankaltaisia niiden kanssa, joiden osalta tavaramerkki on rekisteröity, mutta tämä pätee ainoastaan silloin, kun kyseistä merkkiä käytetään ”tavaramerkkinä” eli erottamaan tavarat muista samanlaisista tavaroista.
89. Mielestäni on siis täysin johdonmukaista katsoa, että tähän määräykseen niin ikään sisältyvä viittaus ”oikeuksiin”, joihin tavaramerkille annettavalla suojalla ei saa vaikuttaa, on ymmärrettävä samalla tavalla.
90. Nyt käsiteltävän määräyksen tarkoituksena on näet estää se, että tavaramerkin haltijan yksinoikeus aiheuttaisi vahinkoa sellaiselle osapuolelle, joka on hankkinut oikeuden käyttää tavaramerkin kanssa mahdollisesti kollisiossa olevaa merkkiä sen perusteella, että sitä on käytetty ennen kyseisen tavaramerkin rekisteröimistä.
91. Päinvastaisella tulkinnalla ei tarkemmin arvioiden olisi myöskään käytännön merkitystä.
92. Mikäli kyseiset kaksi merkkiä eivät ole kollisiossa, tavaramerkin haltija ei näet voi käyttää yksinoikeutta toiminimen haltijaa vastaan eikä TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan nojalla ole tarpeen ”olla vaikuttamatta” toiminimen erityiseen suojaan, joka on taattu TRIPS‑järjestelmässä muilla erillisillä määräyksillä (ks. jäljempänä 108 kohta).
93. Esitän tämän jälkeen muutamia näkemyksiä siitä, milloin tämä oikeus on ”aikaisempi” ja ”olemassa oleva”, koska näiden adjektiivien tulkinnasta on syntynyt selvää erimielisyyttä oikeudenkäynnin aikana.
94. Komissio on näet väittänyt ilmaisun ”aikaisemmat” osalta, että kyseinen säännös olisi siirtymäkauden oikeussääntö, jolla jätetään koskemattomiksi oikeudet, jotka on hankittu ennen TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa: ”[olemassa olevista] aikaisemmista oikeuksista” voidaan sen mukaan puhua ainoastaan niiden yhteydessä.
95. Anheuser‑Busch, Suomen hallitus ja Budvar ehdottavat sen sijaan päinvastaista tulkintaa TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannesta virkkeestä. Tämän, myös minun mielestäni vakuuttavamman tulkinnan mukaan se, onko oikeus ”aikaisempi”, jolloin kyseisen määräyksen mukaan siihen ei haluta vaikuttaa, on ratkaistava sen tavaramerkin rekisteröimiseen nähden, jonka kanssa kollisio on syntynyt. Kyseessä on näet ilmaisu yksinoikeuksien aikaprioriteetin periaatteesta, joka on yksi tavaramerkkioikeuden ja yleisemmin arvioiden koko teollisoikeuksia koskevan lainsäädännön perusperiaate.
96. Adjektiivilla ”olemassa oleva” tarkoitetaan mielestäni puolestaan sitä, että jotta aikaisemman oikeuden haltija voisi vastustaa tehokkaasti sen kanssa kollisiossa olevan tavaramerkin haltijan vaatimuksia, sen on täytynyt säilyttää siihen nautintaoikeus ilman että oikeuden voimassaolo olisi lakannut, koska muuten suojaa ei annettaisi ”olemassa olevalle” oikeudelle vaan sallittaisiin menetetyn oikeuden uudistaminen.
97. Komission puoltamaa tulkintaa, jonka mukaan kolmas virke on pelkkä siirtymäkauden määräys, voidaan mielestäni toisaalta arvostella myös systemaattiselta kannalta, koska TRIPS‑sopimuksen siirtymäkauden määräykset on lueteltu 70 artiklassa.
98. Lisäksi on todettava seuraavaa: komission puoltaman tulkinnan mukaan TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmas virke olisi tarkemmin arvioiden hyödytöntä toistoa sille, mistä on jo määrätty TRIPS‑sopimuksen 70 artiklassa.
99. TRIPS‑sopimuksen 16 artiklaan sisältyvä ”[olemassa olevien] aikaisempien oikeuksien” suojaamista koskeva määräys merkitsisi komission mukaan näet sitä, että vahvistettaisiin tarpeettomasti WTO:n jäseninä olevilla valtioilla jo sopimuksen 70 artiklan nojalla olevaa velvollisuutta suojata ”kaikkia suojan kohteita, jotka ovat olemassa kyseessä olevan jäsenen osalta noudatettavana sopimuksen soveltamispäivänä ja jotka ovat suojattuja tämän jäsenen alueella kyseisenä päivänä”.
100. Vaikka haluttaisiinkin noudattaa komission puoltamaa tulkintaa, olisi vielä selitettävä, miksi TRIPS‑sopimuksella pyritään sääntelemään sellaista tilannetta, jossa kaksi tavaramerkkiä tai tavaramerkkinä käytettäviä merkkejä koskevaa oikeutta on kollisiossa.
101. Vaikka 16 artiklaan sisältyvää viittausta ”[olemassa oleviin] aikaisempiin oikeuksiin” ei ymmärrettäisikään sillä tavoin kuin se on tässä yhteydessä ymmärretty, olisi katsottava, että tavaramerkkioikeuden kaupallisia näkökohtia koskeva kansainvälinen lainsäädäntö olisi ilmeisen epätäydellinen ja kykenemätön saavuttamaan siinä asetettu tavoite poistaa tavaroiden liikkuvuudelta esteet, jotka johtuvat teollisoikeuksien suojaamista koskevien järjestelmien erilaisuudesta.
102. Edellä esitetyn perusteella esitän näin ollen, että kolmannen kysymyksen ensimmäiseen osaan vastattaisiin siten, että toiminimi voi olla TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettu ”olemassa oleva” aikaisempi oikeus ainoastaan silloin, kun sitä käytetään tavaramerkkinä.
E Kolmannen kysymyksen toinen osa
103. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kolmannen kysymyksen toisessa osassa sitä, millä edellytyksillä toiminimi, jota ei ole rekisteröity eikä perinteisesti käytetty valtiossa, jossa on sitä vastoin rekisteröity sen kanssa mahdollisesti kollisiossa oleva tavaramerkki, voi saada TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen nojalla ”[olemassa olevia] aikaisempia oikeuksia” koskevaa suojaa, kun otetaan huomioon se, että TRIPS‑sopimuksen 2 artiklassa Pariisin yleissopimuksen 8 artiklaan tehdyn viittauksen nojalla WTO:n jäseninä olevien valtioiden on suojattava ulkomaisia toiminimiä niiden rekisteröinnistä riippumatta.
104. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee erityisesti sitä, onko tämän suojan antamisen kannalta ratkaisevaa, että toiminimeä käytetään liiketoimissa tai että se on ainakin tietyssä määrin tunnettu valtiossa, jossa suojaa vaaditaan.
105. Anheuser‑Buschin mukaan TRIPS‑sopimuksen 2 artiklan viittaus Pariisiin yleissopimukseen koskee yksinomaan TRIPS‑sopimuksen II, III ja IV osassa säänneltyjä aloja, joihin ei kuulu toiminimen suoja. Vaikka haluttaisiinkin katsoa, että tämä viittaus kattaa toiminimen suojan, on todettava, että Pariisin yleissopimuksen 8 artiklassa ei määrätä toiminimen olemassaoloa ja sen käytössä vakiinnuttamista koskevasta kysymyksestä eikä myöskään toiminimen ja sen kanssa kollisiossa olevan oikeuden ajallista etusijaa koskevista suhteista, jotka on jätetty kansallisen lainsäädännön varaan.
106. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin ei ole sen mukaan toimivaltainen antamaan ratkaisua suomalaisen tuomioistuimen kolmannen kysymyksen tässä osassa esittämiin kysymyksiin.
107. Se vetoaa joka tapauksessa ja toissijaisesti siihen, että immateriaalioikeuksien alalla, johon kuuluvat myös toiminimiä koskevat oikeudet, yleisesti hyväksytyn alueperiaatteen perusteella ulkomaisen toiminimen suojaa Suomessa koskevat edellytykset olisi määriteltävä Suomen oikeuden perusteella. Tästäkään syystä yhteisöjen tuomioistuin ei siis ole sen mielestä toimivaltainen tulkitsemaan asiaa koskevia kansallisen oikeusjärjestyksen säännöksiä.
108. En ole tästä samaa mieltä, sillä TRIPS‑sopimuksen 2 kohdan viittauksella Pariisin yleissopimukseen pyritään pikemminkin siihen, että toiminimen suoja kuuluu TRIPS‑sopimuksen soveltamisalaan.
109. On näet muistettava, että WTO:n valituselinkin on nimenomaisesti myöntänyt, että TRIPS‑sopimuksessa velvoitetaan WTO:n jäseninä olevat valtiot suojaamaan myös toiminimiä, koska kyseisessä sopimuksessa tehty viittaus merkitsee sitä, että Pariisin yleissopimuksen 8 artikla kuuluu TRIPS‑sopimuksen järjestelmään.(31)
110. Tämän jälkeen on kuitenkin myönnettävä, että Anheuser‑Buschin esittämällä vastaväitteellä on se ansio, että siinä tuodaan esiin yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan rajoja kansainvälisen sopimuksen, kuten juuri TRIPS‑sopimuksen, tulkinnassa koskeva kysymys.
111. En käsittele tähän kysymykseen liittyviä yleisiä näkökohtia tarkemmin, vaan muistutan ainoastaan hyvin lyhyesti siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on lähtökohtaisesti todennut, että se ei ole toimivaltainen antamaan ratkaisua kansainvälisen sopimusoikeuden sellaisten oikeussääntöjen tulkinnasta, jotka jäävät yhteisön oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle.(32) Se on lisäksi täsmentänyt, että kun kyseessä ovat yhteisön ja sen jäsenvaltioiden eri muodoissa tekemät sopimukset, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaa koskeva toimivalta pysyy voimassa ainakin sellaisten sopimusmääräysten osalta, jotka vaikuttavat, vaikka välillisestikin, yhteisön oikeussäännöillä säänneltyihin aloihin.(33)
112. Koska yhteisö ei ole antanut lainsäädäntöä toiminimen suojaamisesta,(34) voitaisiin katsoa, että TRIPS‑sopimukseen sen 2 artiklan nojalla sisällytettyjen toiminimen suojaa koskevien määräysten – erityisesti siis Pariisin yleissopimuksen 8 artiklan – tulkinta ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.
113. Huomautan kuitenkin, että kuten nyt käsiteltävään asiaan liittyvät tosiseikat osoittavat, toiminimen haltijalle annettavan suojan ulottuvuus voi epäsuorasti vaikuttaa myös tavaramerkin haltijalle annettavan suojan laajuuteen ja siten koskea yhteisön toimivallan kohteena olevaa alaa.
114. Kuten edellä todettiin vastauksena toiseen kysymykseen ja kolmannen kysymyksen ensimmäiseen osaan, toiminimen käyttö voi näet – tietyin edellytyksin ja erityisesti silloin, kun sitä käytetään tavaramerkkinä
– olla kollisiossa yhteisön oikeudessa rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle annetun yksinoikeuden kanssa.
115. Nyt käsiteltävässä asiassa juuri sen vuoksi, että tällaisen kollision olemassaoloa ei voida ensi arviolta poissulkea, ei voida myöskään lähtökohtaisesti poissulkea yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa.
116. Jotta siis poistettaisiin kaikki epäilykset tämän toimivallan olemassaolosta ja toimivallan rajoista, kysymys on mielestäni muotoiltava uudelleen seuraavalla tavalla:
Asettaako tavaramerkille yhteisön oikeusjärjestyksessä taattu suoja rajoja suojalle, joka jäsenvaltioiden on taattava toiminimelle Pariisin yleissopimuksen asiaa koskevien määräysten nojalla, kuten TRIPS‑sopimuksen 2 artiklassa todetaan, kun toiminimeä käytetään tavaramerkkinä, ja millä edellytyksillä tällainen merkki voisi saada TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen mukaista ”[olemassa olevia] aikaisempia oikeuksia” koskevaa suojaa.
117. On mielestäni selvää, että Pariisin yleissopimuksen 8 artiklassa taatulla toiminimen suojalla ei voi olla sellaista vaikutusta, että sen nojalla supistettaisiin sitä suojaa, jota TRIPS‑sopimuksella ja yhteisön oikeudessa annetaan rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle, kun toiminimeä käytetään tavaramerkkinä .
118. Tällaisessa tapauksessa ei näet niinkään haluta suojata oikeutta käyttää toiminimeä yrityksen yksilöimisen välineenä, vaan oikeutta käyttää kyseistä toiminimeä tavaroita erottavana merkkinä eli nimenomaan tavaramerkkinä.
119. Mikäli näin on, peruste, jonka mukaan on ratkaistava, kumpi kollisiossa olevista kahdesta oikeudesta on ensisijainen, on johdettava tavaramerkkejä koskevista voimassa olevista oikeussäännöistä ja erityisesti TRIPS‑sopimuksen 16 artiklassa vahvistetusta ajallista etusijaa koskevasta säännöstä (ks. edellä 95 kohta), joka on perustavanlaatuinen peruste ratkaistaessa samaan tehtävään tarkoitettujen immateriaalioikeuksien välisiä kollisioita.
120. Tämän perusteen soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ei mielestäni voida johtaa yksinomaan TRIPS‑sopimuksen 16 artiklasta, jossa ainoastaan muistutetaan tästä yleisestä perusteesta lisätäsmennyksiä esittämättä; tällaisia sääntöjä on lisäksi välttämättä etsittävä yhteisön yhdenmukaistamissäännöksistä ja erityisesti direktiivin 89/104 4 artiklasta.
121. Kun kyseisessä säännöksessä säädetään ”aikaisempien oikeuksien etuoikeutta koskevista rekisteröinnin esteistä” ja ”mitättömyysperusteista”, siinä esitetään nyt käsiteltävän asian kannalta ne tapaukset, joissa rekisteröidyn tavaramerkin suojan on jäätävä taka‑alalle kolmannen osapuolen aikaisemman oikeuden vuoksi.
122. Erityisesti direktiivin 4 artiklan mukaan se, kumpi kollisiossa olevista kahdesta oikeudesta on aikaisempi, ratkaistaan sen ajankohdan mukaan, jona merkin, josta toiminimi koostuu, voidaan sanoa olleen ”yleisesti tunnettu” (4 artiklan 2 kohdan d alakohta) siinä maassa, jossa suojaa vaaditaan, tai sen ajankohdan mukaan, jona kyseisen merkin käytön vuoksi ”oikeus rekisteröimättömään tavaramerkkiin taikka muuhun elinkeinotoiminnassa käytettyyn merkkiin on saatu ennen päivää, jona hakemus myöhemmän tavaramerkin rekisteröimiseksi on tehty” (4 artiklan 4 kohdan b alakohta).
123. Asiakirja‑aineiston perusteella ei vaikuta siltä, että Budvarin toiminimi olisi yleisesti tunnettu Suomessa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin antaa siitä lopullinen ratkaisu.
124. Rekisteröimättömään tavaramerkkiin liittyvien oikeuksien hankkiminen, mukaan lukien oikeus käyttää toiminimeä tavaramerkkinä, on sitä vastoin ilman muuta jätetty kunkin kansallisen oikeusjärjestyksen harkintavaltaan, koska, kuten direktiivin johdanto‑osan neljännestä perustelukappaleesta nimenomaisesti ilmenee, direktiivillä ei pyritä lähentämään käytössä vakiinnutettujen tavaramerkkien suojaa koskevia edellytyksiä. Samoin niistä edellytyksistä, joita kyseiselle oikeudelle asetetaan, ja ajankohdasta, jona se hankitaan, säädetään siten jäsenvaltioiden kansallisissa oikeusjärjestyksissä.
125. Edellä esitetyn perusteella ehdotan siis, että kolmannen kysymyksen toiseen osaan, sellaisena kuin se on uudelleen muotoiltuna, vastattaisiin siten, että kun toiminimeä käytetään tavaramerkkinä, toiminimen ja rekisteröidyn tavaramerkin välinen kollisio on ratkaistava sen perusteella, kumpi niistä on ollut aikaisempi; se, kumpi on ollut aikaisempi, ratkaistaan sen ajankohdan mukaan, jona merkin, josta toiminimi koostuu, voidaan sanoa olleen ”yleisesti tunnettu” maassa, jossa suojaa vaaditaan, tai sen ajankohdan mukaan, jona tavaramerkkinä käytettävää merkkiä koskevat oikeudet on hankittu käytössä vakiinnuttamalla ja kansallisessa oikeusjärjestyksessä asetettujen sääntöjen mukaisesti.
IV Ratkaisuehdotus
126. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi korkeimman oikeuden ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1) Jos tavaramerkki ja sitä loukkaavaksi väitetty tunnus ovat keskenään kollisiossa, TRIPS‑sopimuksen määräyksiä sovelletaan kysymykseen siitä, kummalla oikeudella on aikaisempi oikeusperuste, myös silloin, kun kollisio sijoittuu TRIPS‑sopimuksen voimaantuloa edeltävään ajankohtaan, edellyttäen että tavaramerkin väitetty loukkaus on jatkunut sen päivän jälkeen, jolloin TRIPS‑sopimus on tullut noudatettavaksi yhteisössä ja sen jäsenvaltiossa.
2) Toiminimi voi täyttää edellytykset sille, että se on rekisteröidyn tavaramerkin kanssa kollisiossa oleva ”merkki”, jonka käyttämisen tavaramerkin haltija voi kieltää TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan ja direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan nojalla, mikäli sitä käytetään tavaramerkin omaisesti yhdistämään tavara ja sitä valmistava (tai sen jakelijana toimiva) yritys toisiinsa ja se voi aiheuttaa kuluttajissa sekaannusvaaran, jolloin he eivät voi helposti ymmärtää, kuuluvatko tietyt tavarat toiminimen haltijalle vai rekisteröidyn tavaramerkin haltijalle. Sekaannus oletetaan todennäköiseksi, mikäli merkit ja tavarat ovat samat; muussa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen on tehtävä kokonaisarvio tilanteesta.
3) Toiminimi voi olla TRIPS‑sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettu ”olemassa oleva” aikaisempi oikeus ainoastaan silloin, kun sitä käytetään tavaramerkkinä.
4) Tällaisessa tapauksessa toiminimen ja rekisteröidyn tavaramerkin välinen kollisio on ratkaistava sen perusteella, kumpi niistä on ollut aikaisempi; se, kumpi on ollut aikaisempi, ratkaistaan sen ajankohdan mukaan, jona merkin, josta toiminimi koostuu, voidaan sanoa olleen ”yleisesti tunnettu” maassa, jossa suojaa vaaditaan, tai sen ajankohdan mukaan, jona tavaramerkkinä käytettävää merkkiä koskevat oikeudet on hankittu käytössä vakiinnuttamalla ja kansallisessa oikeusjärjestyksessä asetettujen sääntöjen mukaisesti.
(1) .
(2)
–	Sen täydellinen toiminimi on ”Budějovický Budvar, národný podnik, Budweiser Budvar, National Corporation, Budweiser Budvar, Entreprise Nationale”, joka tarkoittaa ”Budweisin Bud‑panimo, kansallinen yritys”. Tällä hetkellä toimiva panimo on syntynyt Budweisissa vuonna 1795 perustetun ”Budweiser Brauberechtigten Bürgerliches Brauhaus” ‑nimisen yhtiön ja niin ikään Budweisissa 1895 perustetun ”Český akciový pivovar v č. Budějovicích” ‑nimisen yhtiön, jota kutsuttiin myös nimellä ”Budvar Tschechische Aktien‑Brauerei”, välisen sulautuman seurauksena. Vuonna 1948 toteutetun kansallistamisen seurauksena nämä kaksi yritystä yhdistettiin yhdeksi kansalliseksi ”Jihočeské pivovary” ‑nimiseksi yritykseksi, josta nykyinen yritys sai alkunsa vuonna 1966.
(3)
–	Jäljempänä Budweis. Budweisin kaupungissa on toiminut kukoistavaa olutteollisuutta 1500‑luvulta lähtien.
(4)
–	Kotipaikka Saint Louis, Missouri (Yhdysvallat). Bavarian Brewery ‑niminen panimo, joka muutti myöhemmin nimensä Anheuser‑Buschiksi, on myynyt vuodesta 1876 lähtien paikallisilla markkinoilla olutta nimellä ”Budweiser” ja sittemmin myös lyhenteellä ”Bud”. Vuonna 1911 Anheuser‑Busch sai lopulta Budweisissa tuolloin toimineilta panimoilta luvan käyttää tätä nimeä muilla kuin Euroopan markkinoilla. Vuonna 1939 se sai tšekkiläisiltä panimoilta vielä yksinoikeuden käyttää nimeä ”Budweiser” Yhdysvaltain markkinoilla. Toisen maailmansodan jälkeen Anheuser‑Busch alkoi kuitenkin viedä oluttaan myös Eurooppaan (vrt. näiden tietojen osalta Itävallan OGH:n 1.2.2002 antama määräys, 4 Ob 13/00s. ja Sveitsin liittotuomioistuimen 15.2.1999 antama tuomio, BGE 125 III, s. 193).
(5)
–	Tämä sopimus on otettu yhteisön puolesta 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL L 336, s. 1) hyväksytyn Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteeseen 1 C.
(6)
–	Teollisoikeuden suojelemista koskeva 20 päivänä maaliskuuta 1883 tehty Pariisin yleissopimus. Tätä yleissopimusta on muutettu useaan kertaan, viimeksi Tukholmassa 14.7.1967 päivätyllä asiakirjalla. Kaikki Euroopan yhteisön jäsenvaltiot ovat muutetun sopimuksen sopijapuolina. Pariisin yleissopimus on allekirjoitettu ainoastaan ranskankielisenä. Sen 29 artiklan 1 kohdan b kohdassa määrätään kuitenkin seuraavaa: ”Neuvoteltuaan asianomaisten hallitusten kanssa pääjohtajan tulee laadituttaa sopimuksesta saksan‑, englannin‑, espanjan‑, italian‑, portugalin‑ ja venäjänkieliset viralliset tekstit sekä sellaiset muunkieliset tekstit, jotka liittokokous määrää”. Italiankielinen teksti on julkaistu GURI:n nro 160 täydennysosassa, 19.6.1976, s. 48 (suomenkielinen teksti on julkaistu SopS:ssa nro 43/1975 ja 36/1970).
(7)
–	Tämä alaviite koskee ainoastaan ratkaisuehdotuksen italiankielistä versiota.
(8)
–	Kyseisen määräyksen sanamuoto on seuraava: ”1. Tämän sopimuksen II, III ja IV osien osalta jäsenten tulee mukauttaa lainsäädäntönsä Pariisin yleissopimuksen (1967) 1–12 ja 19 artiklan mukaiseksi.”
(9)
– Näin TRIPS‑sopimuksen kolmessa todistusvoimaisessa kieliversiossa: ranskaksi ”aucun droit antérieur existant”; englanniksi ”any existing prior rights”; espanjaksi ”ninguno de los derechos existentes con anterioridad”. EYVL:ssä julkaistuissa muissa kieliversioissa, esimerkiksi italiankielisessä versiossa, adjektiivi ”esistenti” (olemassa olevat) on jätetty pois.
(10)
–	Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1).
(11)
–	Johdanto‑osan viimeinen perustelukappale.
(12)
–	2.2.1979 annettu toiminimilaki (128/79).
(13)
–	10.1.1964 annettu tavaramerkkilaki (7/1964).
(14)
–	Korkeimman oikeuden ennakkoratkaisu KKO 1994:23.
(15)
–	”Budvar” tšekin kielellä.
(16)
–	Ks. myös edellä alaviite 2.
(17)
–	Asia C‑89/99, Schieving‑Nijstad, tuomio 13.9.2001 (Kok. 2001, s. I‑5851).
(18)  –	Tuomion 50 kohta.
(19)
–	Sama kohta.
(20)
–	Valituselimen 18.9.2000 päivätty kertomus, asia Kanada – patentilla annetun suojan kesto, asiakirja nro WT/DS170/AB/R, joka on verkkosivuilla www.wto.org, 69 kohta.
(21)
–	Asia C‑206/01, Arsenal Football Club, tuomio 12.11.2002 (Kok. 2002, s. I‑10273, 52 kohta).
(22)
–	Valituselimen 2.1.2002 päivätty kertomus, asia Yhdysvallat – Omnibus Appropriations Act 1998 -nimisen lain 211 §, asiakirja nro WT/DS176/AB/R, joka on verkkosivuilla www.wto.org, 186 kohta.
(23)
–	Em. asiassa Arsenal Football Club annetun tuomion 48 kohta
(24)
–	Sama kohta. Ks. myös asia 102/77, Hoffmann‑La Roche, tuomio 23.5.1978 (Kok. 1978, s. 1139, 7 kohta) ja asia C‑299/99, Philips, tuomio 18.6.2002 (Kok. 2002, s. I‑5475, 30 kohta).
(25)
–	Asia C‑291/00, LTJ Diffusion, tuomio 20.3.2003 (Kok. 2003, s. I‑2799, 50 kohta).
(26)
–	Saman tuomion 52 kohta. Ks. myös asia 3/78, Centrafarm, tuomio 10.10.1978 (Kok. 1978, s. 1823, Kok. Ep. IV, s. 173, 11 ja 12 kohta); asia C‑342/97, Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomio 22.6.1999 (Kok. 1999, s. I‑3819, 26 kohta) ja asia C‑379/97, Upjohn, tuomio 12.10.1999 (Kok. 1999, s. I‑6927, 21 kohta).
(27)
–	Asia C‑425/98, Marca Mode, tuomio 22.6.2000 (Kok. 2000, s. I‑4861, 40 ja 41 kohta).
(28)
–	Saman tuomion 33 kohta.
(29)
–	Saman tuomion 39 kohta.
(30)
–	Yhdistetyt asiat C‑300/98 ja C‑392/98, Parfums Christian Dior, tuomio 14.12.2000 (Kok. 2000, s. I‑11307, 47 kohta).
(31)
–	WTO:n pysyvä valituselin on 2.1.2002 päivätyssä kertomuksessaan, asia Yhdysvallat – vuoden 1998 Appropriations Actin 211 § (asiakirjan nro WT/DS176/AB/R), näet vahvistanut seuraavaa: ” – – nous infirmons la constatation du Groupe spécial figurant au paragraphe 8.41 de son rapport selon laquelle les noms commerciaux ne sont pas couverts par l’Accord sur les ADPIC et constatons que les Membres de l’OMC ont l’obligation en vertu de l’Accord sur les ADPIC d’assurer la protection des noms commerciaux” (” – – ei hyväksy erityisryhmän kertomuksen 8.41 kohdassa tehtyä toteamusta, jonka mukaan toiminimiin ei sovelleta TRIPS‑sopimusta, ja toteaa, että WTO:n jäseninä olevien valtioiden on TRIPS‑sopimuksen nojalla taattava toiminimien suoja”; ks. kertomuksen 341 kohta, joka on verkkosivuilla www.wto.org).
(32)
–	Asia 130/73, Vandeweghe, tuomio 27.11.1973 (Kok. 1973, s. 1329), jonka mukaan ”yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen antamaan ratkaisua kansainvälisen oikeuden sellaisten oikeussääntöjen tulkinnasta, jotka velvoittavat jäsenvaltioita mutta jäävät yhteisön oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle” (2 kohta). Ks. vastaavasti asia C‑379/92, Peralta, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I‑3453, Kok. Ep. XVI, s. I‑15, 16 ja 17 kohta).
(33)
–	Vrt. em. yhdistetyissä asioissa Parfums Christian Dior annetun tuomion 33–35 kohta: 33 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa ensin siitä, että ”yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet – – TRIPS‑sopimuksen jakamansa toimivallan nojalla” ja toteaa tämän jälkeen olevansa ”näin ollen toimivaltainen määrittelemään velvoitteet, joihin yhteisö on tältä osin sitoutunut, ja tulkitsemaan tätä varten TRIPS‑sopimuksen määräyksiä”. Yhteisöjen tuomioistuin jatkaa, että tällainen toimivalta on olemassa erityisesti silloin, kun kyseessä ovat toimenpiteet, ”joilla suojataan TRIPS‑sopimuksen soveltamisalaan kuuluvasta yhteisön lainsäädännnöstä johtuvia oikeuksia” (34 kohta), tai kun on tulkittava määräystä, jota ”voidaan soveltaa sekä kansallisen oikeuden piiriin kuuluviin tilanteisiin että yhteisön oikeuden piiriin kuuluviin tilanteisiin” (35 kohta).
(34)
–	Vrt. asia C‑23/01, Robelco, tuomio 21.11.2002 (Kok. 2002, s. I‑10913, 34 kohta).