62014CC0398
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
PEDRA CRUZA VILLALÓNA
od 22. rujna 2015. (
1
)
Predmet C‑398/14
Komisijaprotiv
Portugalske Republike
(tužba zbog povrede obveze koju je podnijela Komisija protiv Portugalske Republike)
„Povreda obveze države članice — Direktiva 91/271 — Komunalne otpadne vode — Pročišćavanje — Trenutak relevantan za ispunjenje obveze utvrđene u članku 4. stavku 1. Direktive 91/271/EEZ — Dio D Priloga I. Direktivi 91/271/EEZ — Postupak kontrole kvalitete pročišćenih voda“
1.
Predmetnom tužbom Komisija Portugalskoj Republici zamjera nepostupanje u skladu s člankom 4. Direktive 91/271/EEZ (
2
), tvrdeći među ostalim da za zadovoljenje spomenute odredbe nije dovoljno postaviti stanice za pročišćavanje nego je potrebno na zadovoljavajući način provesti kontrole predviđene u Dijelu D Priloga I. toj direktivi. Na taj se način Sudu pruža prilika da se nadilazeći svoje izdvojene odluke u prethodnim slučajevima izričito pozabavi problematikom povezanosti članka 4. Direktive s navedenim dijelom D njezina Priloga I.
2.
Tijekom predsudskog postupka, pa i u svojim pisanim očitovanjima podnesenima Sudu, i Komisija i Portugalska Republika spor su usredotočile na pitanje identificiranja aglomeracija koje nisu zadovoljile uvjet iz članka 4. Direktive 91/271 na koji se poziva Komisija.
3.
Međutim, Sud je pozvao stranke da na temelju članka 61. stavka 1. Poslovnika tijekom javne rasprave izlože svoja mišljenja o uvjetima usklađenosti s navedenom odredbom, osobito treba li sačekati trenutak puštanja u rad stanice ili je potrebno da u skladu s dijelom D Priloga I. Direktivi 91/271 – u kojem se od država članica zahtijeva da osiguraju primjenu metode praćenja kvalitete ispuštenih otpadnih voda – protekne godina dana od puštanja u rad stanice, čime se otvara pitanje moguće povezanosti između spomenutog dijela D i članka 4. stavaka 1. i 3. Direktive 91/271.
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
4.
Uvodne izjave 1., 3., 4. i 8. Direktive 91/271 glase kako slijedi:
„Budući da je Rezolucijom Vijeća od 28. lipnja 1988.[ (
3
) ] o zaštiti Sjevernog mora i drugih voda Zajednice Komisija pozvana predati prijedloge mjera potrebnih na razini Zajednice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda;
[…]
budući da radi sprečavanja štetnog utjecaja odlaganja nedovoljno pročišćenih komunalnih otpadnih voda na okoliš postoji opća potreba za sekundarnim pročišćavanjem komunalnih otpadnih voda;
budući da je u osjetljivim područjima potrebno zahtijevati strože pročišćavanje; budući da bi se u nekim manje osjetljivim područjima primarno pročišćavanje moglo smatrati primjerenim;
[…]
budući da je potrebno praćenje stanica za pročišćavanje, prihvatnih voda i odlaganja mulja kako bi se osigurala zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja otpadnih voda;
[…]“.
5.
U članku 1. Direktive 91/271 propisano je sljedeće:
„Ova se direktiva odnosi na prikupljanje, pročišćavanje i ispuštanje komunalnih otpadnih voda, te pročišćavanje i ispuštanje otpadnih voda iz određenih industrijskih sektora.
Cilj Direktive je zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja gore navedenih otpadnih voda.“
6.
Na temelju njezina članka 2., za „potrebe […] Direktive:
1.
‚komunalne otpadne vode' su otpadne vode iz kućanstava ili mješavina otpadnih voda iz kućanstava s industrijskim otpadnim vodama i/ili oborinskim vodama;
[…]
5.
‚sabirni sustav’ je sustav odvodâ u kojima se prikupljaju i odvode komunalne otpadne vode;
6.
‚1 p. e. (populacijski ekvivalent)’ je organsko biorazgradivo opterećenje koje ima petodnevnu biokemijsku potražnju kisika (BPK5) od 60 g kisika dnevno;
[…]
8.
‚sekundarno pročišćavanje’ je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda procesom koji općenito obuhvaća biološko pročišćavanje sa sekundarnim taloženjem ili druge procese u kojima se poštuju zahtjevi utvrđeni u tablici 1. Priloga I.;
[…]“.
7.
Na temelju članka 3. stavka 1. Direktive 91/271:
„Države članice će osigurati da sve aglomeracije dobiju sabirne sustave komunalnih otpadnih voda:
—
najkasnije do 31. prosinca 2000. za one s populacijskim ekvivalentom (p.e.) od više od 15.000,
i
—
najkasnije do 31. prosinca 2005. za one s p. e. između 2000 i 15.000.
[…]“.
8.
U članku 4. te direktive utvrđeno je sljedeće:
„1.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju kako slijedi:
—
najkasnije do 31. prosinca 2000. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 15.000 p.e.,
—
najkasnije do 31. prosinca 2005. za sva ispuštanja iz aglomeracija s p.e. između 10.000 i 15.000,
—
najkasnije do 31. prosinca 2005. za ispuštanja u slatke vode i estuarije iz aglomeracija s p. e. između 2000 i 10.000.
[…]
3.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisanih u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B […].
4.   Opterećenje izraženo u p.e. obračunava se na temelju maksimalnog prosječnog tjednog opterećenja koje ulazi u stanicu za pročišćavanje tijekom godine, isključujući neuobičajene situacije poput obilnih kiša.“
9.
U skladu s člankom 15. stavkom 1. spomenute direktive:
„Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela prate:
—
ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda radi provjere pridržavanja zahtjeva iz Priloga I. dijela B u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D;
[…]“.
10.
Prilog I. Direktivi 91/271, naslovljen „Zahtjevi za komunalne otpadne vode“ podijeljen je u sljedeća četiri dijela: A. Sabirni sustavi; B. Ispuštanje iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u prihvatne vode; C. Industrijske otpadne vode; D. Referentne metode za praćenje i procjenu rezultata.
11.
Na temelju Dijela B Priloga I.:
„1.
Stanice za pročišćavanje otpadnih voda moraju se osmisliti ili modificirati tako da se prije ispuštanja u prihvatne vode mogu dobiti ogledni uzorci ulaznih otpadnih voda ili pročišćene vode koja otječe.
2.
Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda podvrgnutih pročišćavanju u skladu s člancima 4. i 5. moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u tablici 1.
[…]“.
12.
U Dijelu D Priloga I. Direktivi propisano je:
„1.
Države članice osiguravaju da se primijeni metoda praćenja koja odgovara barem niže opisanoj razini zahtjeva.
Metode različite od onih navedenih u stavcima 2., 3. i 4. mogu se koristiti pod uvjetom da se može dokazati da se dobivaju ekvivalentni rezultati.
Države članice dostavljaju Komisiji sve bitne podatke o primijenjenoj metodi. Ako Komisija smatra da zahtjevi iz stavaka 2., 3. i 4. nisu zadovoljeni, dostavlja odgovarajući prijedlog Vijeću.
2.
Uzorci razmjerni protoku ili na osnovi vremena kroz 24-satno razdoblje prikupljaju se na istoj dobro određenoj točki na izlazu i prema potrebi na ulazu u stanicu za pročišćavanje radi praćenja pridržavanja zahtjeva za ispuštene otpadne vode utvrđenih u ovoj direktivi.
Primjenjivat će se dobra međunarodna laboratorijska praksa usmjerena na minimaliziranje degradacije uzoraka između prikupljanja i analize.
3.
Minimalni godišnji broj uzoraka utvrđuje se prema veličini stanice za pročišćavanje i prikuplja u redovnim vremenskim razmacima tijekom godine:
– 2000 do 9999 p. e.: 12 uzoraka u prvoj godini.
Četiri uzorka u sljedećim godinama, ako se može dokazati da je voda tijekom prve godine u skladu s odredbama ove direktive; ako jedan od četiri uzorka nije u skladu, 12 uzoraka mora se uzeti u sljedećoj godini.
– 10.000 do 49.999 p. e.: 12 uzoraka.
– 50.000 p. e. ili više: 24 uzorka.
[…]“.
13.
Tablica 1. u Prilogu I. Direktivi 91/271 sadržava „zahtjev[e] za ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u skladu s člancima 4. i 5. Direktive […]“.
B – Nacionalno pravo
14.
Direktiva 91/271 prenesena je u portugalsko pravo Uredbom sa zakonskom snagom br. 152/97 od 19. lipnja 1997. (
4
)
15.
U članku 5. stavku 2. spomenute Uredbe sa zakonskom snagom br. 152/97 propisani su određeni rokovi u kojima subjekti navedeni u njezinu članku 4. moraju prihvatiti metode potrebne za sekundarno pročišćavanje otpadnih voda u postojećoj količini, odnosno u količini predviđenoj na dan stupanja na snagu Uredbe. Među ostalim, utvrđuje se rok do 31. prosinca 2005. za aglomeracije s p.e. većim od 10.000, a manjim od ili jednakim 15.000, odnosno za aglomeracije s p.e. većim od 2000, a manjim od ili jednakim 10.000 u slučaju ispuštanja u slatke vode i estuarije.
16.
U skladu s člankom 14. Uredbe sa zakonodavnom snagom br. 152/97 povreda odredbe članka 15. stavka 2. predstavlja prekršaj za koji je moguće izreći novčanu kaznu.
II – Predsudski postupak
17.
Postupak koji je prethodio predmetnoj tužbi započeo je 2009. godine i odnosio se na moguću povredu članaka 3., 4. i 10. Direktive koju je počinila Portugalska Republika u pogledu 186 aglomeracija.
18.
Tijekom tog postupka Portugalska Republika je djelomično udovoljila Komisijinim zahtjevima, tako da je u konačnici tužba potonje obuhvatila povredu članka 4. Direktive 91/271 u pogledu 52 aglomeracije.
III – Tužba Komisije i postupak pred Sudom
19.
Komisija je u tužbi istaknula da za zadovoljenje propisanog nije dostatno postaviti stanice za pročišćavanje (obveza iz članka 3. Direktive 91/271), nego je potrebno i to da one rade, i to tako da pročišćene vode ispunjavaju zahtjeve iz Priloga I. spomenutoj direktivi.
20.
Da bi se, prema njezinu mišljenju, utvrdilo da pročišćene vode ispunjavaju zahtjeve iz Priloga I. potrebno ih je u prvoj godini podvrgnuti praćenju propisanom u Dijelu D spomenutog Priloga I.
21.
Portugalska vlada u svojem odgovoru na tužbu ne osporava gore navedeno, usredotočujući svoju obranu na tome da je dotičnih aglomeracija zapravo 26 i da su radovi potrebni za ispunjavanje propisanih zahtjeva u poodmakloj fazi.
22.
Kako je već spomenuto, Sud je od stranaka zatražio da iznesu svoje mišljenje o uvjetima usklađenosti s člankom 4. Direktive 91/271, pozivajući ih da zauzmu stav o konkretnom pitanju je li dovoljno puštanje u rad stanice ili je k tomu potrebna, u skladu s dijelom D Priloga I. Direktivi, u kojem se od država članica zahtijeva da osiguraju primjenu metode praćenja kvalitete ispuštenih otpadnih voda, uspješna provedba tih kontrola u prvoj godini rada stanice.
23.
Komisija je na raspravi istaknula da nije dostatno izgraditi stanicu za pročišćavanje nego je potrebno i to da ona ispravno radi, s obzirom na to da je cilj Direktive 91/271 zajamčiti kvalitetu pročišćenih voda, a ne puku izgradnju stanica za pročišćavanje. Prema mišljenju Komisije, ispravan rad stanice može se provjeriti samo provedbom kontrola predviđenih u Dijelu D Priloga I. Direktivi 91/271 za koje je potreban minimalni godišnji broj uzoraka sukladno veličini stanice za pročišćavanje, osobito tijekom prve godine njezina rada.
24.
Portugalska Republika sa svoje strane smatra da je za potrebe ispunjavanja obveze iz članka 4. Direktive relevantan trenutak puštanja u rad stanice za pročišćavanje, konkretnije govoreći, trenutak u kojem se nakon puštanja u rad stanice provodi prva kontrola kvalitete ispuštenih otpadnih voda.
IV – Ocjena
A – Uvodna razmatranja
25.
Kao što je poznato, činjenica da država članica ne osporava postojanje povrede obveze koju joj Komisija stavlja na teret ne sprečava Sud da provjeri pravilnost tumačenja prava Unije koje je Komisiju navelo na podnošenje tužbe. Kako je to navedeno u presudi Komisija/Švedska, „u okviru tužbe zbog povrede obveze, na Sudu je da utvrdi postoji li povreda koja se stavlja na teret, čak i ako zainteresirana država članica tu povredu ne osporava“ (
5
).
26.
U predmetnom slučaju, Portugalska Republika je u svojem pisanom očitovanju najprije osporavala Komisijinu ocjenu o povredi članka 4. Direktive 91/271 u pogledu više aglomeracija, pritom ne dovodeći u pitanje tumačenje te odredbe na koje se Komisija oslonila prilikom zaključivanja o tome da je povrijeđena jedna od obveza koju Portugalska Republika ima na temelju Ugovorâ (članak 258. UFEU‑a).
27.
Budući da je, neovisno o strategiji obrane Portugalske Republike, „na Sudu da utvrdi postoji li povreda koja se stavlja na teret“, stranke su pozvane, kako je već rečeno, da se izjasne o tumačenju članka 4. Direktive 91/271, u vezi s njezinim Dijelom D Priloga I. Na tom je temelju Portugalska Republika već na raspravi osporavala Komisijino tumačenje navedene odredbe, tvrdeći da ona može biti povrijeđena samo ako stanica za pročišćavanje nije puštena u rad na datum određen tom odredbom, pri čemu nije nužno da je proteklo vrijeme potrebno za provedbu kontrola predviđenih u spomenutom Dijelu D Aneksa I.
28.
Stoga valja utvrditi je li Komisijino tumačenje članka 4. Direktive 91/271 u skladu s pravom Unije jer od toga naposljetku ovisi postoji li povreda koja se stavlja na teret u tužbi kojom je pokrenut ovaj postupak.
B – Odluke Suda koje se odnose na povezanost između članka 4. i Dijela D Priloga I. Direktivi 91/271
29.
U članku 4. stavku 1. Direktive 91/271 propisano je da će „[d]ržave članice […] osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju“. Navedena se obveza, ovisno o vrsti aglomeracije, morala ispuniti prije 31. prosinca 2000., odnosno prije 31. prosinca 2005. godine.
30.
S druge strane, prema stavku 3. istog članka „[i]spuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisanih u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B […]“.
31.
U stavku 1. Dijela B Priloga I. propisano je da se „[s]tanice za pročišćavanje otpadnih voda moraju […] osmisliti ili modificirati tako da se prije ispuštanja u prihvatne vode mogu dobiti ogledni uzorci ulaznih otpadnih voda ili pročišćene vode koja otječe“, dok je u stavku 2. određeno da „[i]spuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda podvrgnutih pročišćavanju u skladu s člancima 4. i 5. moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u tablici 1.“.
32.
U članku 4. Direktive 91/271 ne spominje se, međutim, Dio D spomenutog Priloga 1. u skladu s kojim, kako je navedeno u njegovu stavku 1. „[d]ržave članice osiguravaju da se primijeni metoda praćenja koja odgovara barem niže opisanoj razini zahtjeva“. Usto je u stavku 2. Dijela D propisana obveza prikupljanja uzoraka „razmjerni[h] protoku ili na osnovi vremena kroz 24-satno razdoblje [koji se] prikupljaju [...] na istoj dobro određenoj točki na izlazu i prema potrebi na ulazu u stanicu za pročišćavanje radi praćenja pridržavanja zahtjeva za ispuštene otpadne vode utvrđenih u ovoj direktivi“. K tomu se u stavku 3. utvrđuje „minimalni godišnji broj uzoraka […] prema veličini stanice za pročišćavanje“ i obveza njihova prikupljanja „u redovnim vremenskim razmacima tijekom godine“.
33.
Sud je već imao prigodu izjasniti se o pitanju moguće povezanosti između članka 4. i Dijela D Priloga I. Direktivi 91/271. Tako je u presudi Komisija/Italija (
6
) Sud potvrdio povezanost između članka 4. i Dijela D Priloga I. Direktivi 91/271, koju je zagovarala Komisija, zaključivši da pravilna primjena članka 4. Direktive ovisi o poštovanju postupka prikupljanja uzoraka utvrđenog u Dijelu D Priloga I. Direktivi 91/271.
34.
U predmetu Komisija/Belgija (
7
), belgijska je vlada ustvrdila da nije potrebno poštovati postupak iz Dijela D Priloga I. Direktivi 91/271 ako prvi rezultati nakon puštanja u rad stanice za pročišćavanje budu u skladu sa zahtjevima u pogledu kvalitete utvrđenima u tablici 1. tog priloga. Komisija je mišljenja da je Sud odbacio takav pristup prilikom odlučivanja o meritumu predmeta. Međutim, Sud u tom predmetu doista nije imao mogućnost izjasniti se o tom specifičnom pitanju, s obzirom na to da je odlučujuće bilo to što je belgijska vlada priznala da dvije obuhvaćene aglomeracije uopće nisu raspolagale stanicama za pročišćavanje (
8
), zbog čega nije moguće reći da je u toj presudi potvrđeno mjerilo na kojem se temeljila presuda u predmetu Komisija/Italija (
9
).
35.
Prema tome, može se zaključiti da je Sud doista imao samo jednu prigodu izjasniti se o mogućoj povezanosti između članka 4. i Dijela D Priloga I. Direktivi 91/271 i to s obzirom na okolnosti predmeta. Navedeno objašnjava zašto je Sud u ovom predmetu od stranaka zatražio da zauzmu stav o tom pitanju.
C – Tumačenje članka 4. u sustavu Direktive 91/271
36.
Prva analiza Direktive 91/271 u njezinoj cjelini pokazuje da povezanost između članka 4. i Dijela D Priloga I. dovodi do proturječnosti s člankom 3. spomenute direktive.
37.
Naime, ako je potrebno pridržavati se postupka predviđenog u Dijelu D Priloga I. da bi se poštovao članak 4., stanice za pročišćavanje trebale bi biti postavljene godinu dana prije datuma utvrđenog u članku 3. kako bi se otpadne vode pročistile, s obzirom na to da se, kako tvrdi Komisija, postupak iz Dijela D mora provesti tijekom jedne godine.
38.
Unatoč tome, datumi utvrđeni u članku 3. Direktive do kojih sve urbane aglomeracije moraju imati sabirne sustave istovjetni su onima utvrđenima u članku 4. stavku 1., a koji se odnose na provedbu pročišćavanja u uvjetima propisanima člankom 4. stavkom 3. Tumačiti članak 4. na način na koji je to učinila Komisija – a prihvatio Sud u predmetu Komisija/Italija (
10
) – neizostavno bi značilo ostaviti bez učinka članak 3.
39.
Doslovno tumačenje članaka 3. i 4. Direktive 91/271, prema mojem mišljenju, omogućava da se izbjegne navedena proturječnost i pronađe rješenje usklađeno sa sustavom Direktive.
40.
U tom smislu valja najprije upozoriti na to da članak 4. uopće ne upućuje na Dio D Priloga I. Taj se prilog izričito navodi samo u stavku 3. tog članka, u kojem se propisuje da „[i]spuštanja […] opisan[a] u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B“. Ti zahtjevi se odnose na kvalitetu ispuštenih otpadnih voda.
41.
Dio D Priloga I. sa svoje se strane odnosi na „[r]eferentne metode za praćenje i procjenu rezultata“. Drugim riječima, tiče se postupaka koje treba provesti da bi se provjerilo ispunjavaju li ispuštene otpadne vode zahtjeve Direktive u pogledu kvalitete.
42.
Te se „referentne metode za praćenje i procjenu rezultata“ moraju primjenjivati čim su stanice u funkciji, to jest vremenski neograničeno. Doista, u članku 15. stavku 1. Direktive 91/271 propisana je obveza nadležnih tijela da prate ispuštanja „radi provjere pridržavanja zahtjeva iz Priloga I. dijela B u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D“ (
11
).
43.
Stoga je jasno da se Dio D Priloga I. odnosi na trajnu obvezu kojom se želi osigurati da ispuštene otpadne vode dugoročno ispunjavaju zahtjeve u pogledu kvalitete koje moraju zadovoljavati od puštanja u rad stanice. Ne čini mi se uvjerljivim zaključak prema kojem stanica može početi s radom u smislu članka 4. Direktive 91/271 tek kada su otpadne vode koje ispušta dosegnule određenu kvalitetu tijekom godine, što je stav koji zagovara Komisija tvrdeći da se članak 4. može ispoštovati isključivo provođenjem postupka iz Dijela D Priloga I.
44.
Činjenica da, kako je to istaknula Komisija tijekom rasprave, iskustvo može potvrditi da nisu rijetki slučajevi stanica za pročišćavanje koje su počele s radom u uvjetima koji ne omogućavaju postizanje razina kvalitete, a koje zahtijeva Direktiva 91/271, ne može opravdati zaključak prema kojem su stanice koje su postavljene u rokovima iz članka 3. Direktive doista puštene u rad tek kada je utvrđeno da uzorci – koji su ispitivani tijekom godine u skladu s postupkom utvrđenim u Dijelu D Priloga I. – zadovoljavaju razine navedene u Dijelu B tog priloga. U takvom je slučaju prihvatljivije rješenje prema kojem se na samom početku utvrđuje ispunjava li stanica uvjete potrebne za puštanje u rad, drugim riječima, ispunjava li u tom trenutku zahtjeve iz Dijela B Priloga I. Da bi se to utvrdilo, nije dovoljno provesti postupak prikupljanja uzoraka iz Dijela D Priloga I. čija je svrha, kako je navedeno, osigurati da kvaliteta pročišćenih voda uvijek bude na razini koju je trebalo osigurati od trenutka u kojem je stanica prvi put puštena u rad.
D – Primjena predloženog tumačenja članka 4. Direktive 91/271 na predmetne okolnosti
45.
U skladu s prethodno navedenim, Komisijina tužba može uspjeti samo u odnosu na one aglomeracije koje na datum utvrđen u članku 4. Direktive 91/271 nisu imale sabirne sustave koji rade u skladu sa zahtjevima iz Dijela B Priloga I. toj direktivi. Suprotno tomu, tužbu treba odbiti u pogledu onih aglomeracija koje su na taj datum imale sabirni sustav koji radi u skladu s uvjetima iz Dijela B Priloga I., pri čemu nije potrebno da su kontrole koje su za prvu godinu rada predviđene u Dijelu D tog priloga provedene uspješno.
V – Troškovi
46.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, predlažem Sudu da svaka stranka snosi svoje troškove.
VI – Zaključak
47.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud donese sljedeću odluku:
1.
Utvrditi da je Portugalska Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. Direktive 91/271/EEZ u odnosu na one aglomeracije koje na datum utvrđen u toj odredbi nisu imale sabirne sustave koji rade u skladu sa zahtjevima iz Dijela B Priloga I. toj direktivi.
2.
Odbiti tužbu u odnosu na aglomeracije koje su na taj datum imale sabirni sustav koji radi u skladu s uvjetima iz Dijela B Priloga I., pri čemu nije potrebno da su kontrole koje su za prvu godinu rada predviđene u Dijelu D tog priloga provedene uspješno.
3.
Odrediti da svaka stranka snosi svoje troškove.
(
1
)   Izvorni jezik: španjolski
(
2
)   Direktiva Vijeća od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (SL L 135, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.). U daljnjem tekstu: Direktiva 91/271.
(
3
)   SL L C 209, str. 3.
(
4
)   Službeni list Portugalske Republike, serija I‑A, br. 139., str. 2959.
(
5
)   PredmetC‑438/07, EU:C:2009:613, t. 53.
(
6
)   Predmet C‑565/10, EU:C:2012:476, t. 37. do 39.
(
7
)   Predmet C‑395/13, EU:C:2014:2347.
(
8
)   Predmet C‑395/13, EU:C:2014:2347, t. 48.
(
9
)   Predmet C‑565/10, EU:C:2012:476.
(
10
)   Predmet C‑565/10, EU:C:2012:476, t. 37. do 39.
(
11
)   Moje isticanje