62023TJ1088_RES
Predmet T-1088/23
RTL Group Markenverwaltungs GmbH
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
Presuda Općeg suda (sedmo vijeće) od 7. svibnja 2025.
„Žig Europske unije – Postupak opoziva – Figurativni žig Europske unije RTL – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2017/1001 – Podnošenje činjenica i dokaza prvi put pred žalbenim vijećem – Članak 95. stavak 2. Uredbe 2017/1001 – Članak 27. stavak 4. Delegirane uredbe (EU) 2018/625 – Zloporaba prava”
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Dokaz o uporabi – Stvarna uporaba – Pojam – Kriteriji za ocjenu – Zahtjev za konkretnim i objektivnim dokazima
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 18. st. 1. i čl. 58. st. 1. t. (a))
(t. 16., 19., 20., 91.-93.)
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Dokaz o uporabi – Djelomična uporaba – Utjecaj
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 18. st. 1. i čl. 58. st. 2.)
(t. 17., 18.)
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Zahtjev za opoziv – Dopuštenost – Neuvjetovanje nepostojanjem zloporabe prava ili dobre vjere podnositelja zahtjeva za opoziv
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 63. st. 1. t. (a))
(t. 27., 30.)
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Figurativni žig RTL
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 18. st. 1. i čl. 58. st. 1. t. (a))
(t. 35., 55., 82., 83., 95., 101.)
Žig Europske unije – Postupovne odredbe – Postupak opoziva – Činjenice i dokazi koji nisu podneseni u roku određenom u tu svrhu – Uzimanje u obzir – Diskrecijska ovlast žalbenog vijeća
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 95. st. 2.; Uredba Komisije 2018/625, čl. 27. st. 4.)
(t. 45.-47., 49.)
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Uporaba trećega uz odobrenje nositelja spornog žiga
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 18. st. 2.)
(t. 62.)
Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Dokaz o uporabi – Stvarna uporaba – Pojam – Kriteriji za ocjenu – Žig koji ima ugled u Uniji – Nepostojanje utjecaja”
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 8. st. 5., čl. 18. st. 1. i čl. 58. st. 1. t. (a))
(t. 94.)
Kratak prikaz
Opći sud u svojoj presudi preinačuje odluku žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO). Pojašnjava pitanja o zloporabi zahtjeva za opoziv, o izvršavanju diskrecijske ovlasti žalbenog vijeća EUIPO-a u pogledu odbijanja da uzme u obzir dokaze koji su mu prvi put podneseni izvan podnesaka predviđenih Delegiranom uredbom 2018/625 (
1
) o stvarnoj uporabi žiga za usluge oglašavanja, promidžbe i marketinga koju je izvršavao poduzetnik koji je dio grupe koja, među ostalim, pruža usluge oglašavanja i o utjecaju ugleda žiga na ocjenu stvarne uporabe žiga za druge proizvode i usluge.
Od 2016. tužitelj RTL Group Markenverwaltungs GmbH nositelj je figurativnog žiga Europske unije RTL za više proizvoda i usluga (
2
). Intervenijentica Marcella Örtl podnijela je 2021. zahtjev za opoziv (
3
) uz obrazloženje da se taj žig nije stvarno rabio za sve proizvode i usluge za koje je bio registriran tijekom prekinutog razdoblja od pet godina. Odjel za poništaje EUIPO-a djelomično je prihvatio zahtjev za određene proizvode i usluge.
Žalbeno vijeće EUIPO-a, kojem je tužitelj podnio žalbu, proglasilo je, s jedne strane, zahtjev za opoziv dopuštenim i, s druge strane, djelomično poništilo odluku Odjela za poništaje u dijelu u kojem je njome proglašen opoziv spornog žiga osobito za potkategoriju usluga „oglašavanja, marketinga i promidžbe”, odnosno usluga „emitiranja oglašavanja putem televizije, radija i elektroničkih medija” (
4
), te je u preostalom dijelu odbilo žalbu. Svojom tužbom podnesenom Općem sudu tužitelj je zahtijevao poništenje ili preinaku te odluke.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud primjećuje da razlozi za opoziv imaju za cilj zaštitu općeg interesa na kojem se temelje, što objašnjava da se od podnositelja zahtjeva ne zahtijeva da dokaže pravni interes. Ta je analiza potkrijepljena uvodnom izjavom 24. Uredbe 2017/1001 i svrhom članka 63. stavka 1. točke (a) te uredbe, a to je ponuditi mogućnost osporavanja žiga Europske unije koji tijekom određenog razdoblja nije bio u stvarnoj upotrebi u najširem rasponu osoba, a da se pritom ne zahtijeva da dokažu pravni interes. Budući da zahtjev za opoziv može podnijeti „svaka fizička ili pravna osoba” zbog neuporabe ili nedovoljne uporabe žiga, pitanje moguće zlouporabe prava nije relevantno za analizu dopuštenosti takvog zahtjeva. Isto tako, ni dopuštenost ni utemeljenost zahtjeva za opoziv nisu uvjetovani dobrom vjerom podnositelja prijave jer je opoziv zbog neuporabe žiga tijekom razdoblja od pet godina pravna posljedica propisana Uredbom 2017/1001. (
5
)
Iako se tužitelj u tom pogledu poziva na predmet Sandra Pabst, Opći sud napominje da je taj predmet bio obilježen iznimnim okolnostima koje nisu bile prisutne u ovom predmetu. Za razliku od predmeta Sandra Pabst (
6
), intervenijent nije umjetno osnovano društvo s jedinim ciljem podnošenja višestrukih zahtjeva za opoziv. Osim toga, tužitelj nije dokazao da je zahtjev za opoziv u ovom slučaju bio osuđen na neuspjeh te je stoga služio jedino tomu da ga se neopravdano optereti ili da se na njega izvrši bilo kakav pritisak. Naprotiv, intervenijentova namjera uporabe žiga koja može dovesti do zablude s osporavanim žigom dokazuje njegov stvarni interes da se registar žigova ažurira u pogledu opsega tužiteljeva monopola na osporavani žig.
Stoga Opći sud odbija tužiteljevu tvrdnju o nedopuštenosti zahtjeva za opoziv zbog njegove navodne zlouporabe.
Kao drugo, Opći sud podsjeća na sudsku praksu koja se odnosi na EUIPO-ovu diskrecijsku ovlast u svrhu uzimanja u obzir činjenica i dokaza na koje se poziva ili koji su nepravodobno podneseni (
7
) te naglašava da to uzimanje u obzir mora na objektivan i obrazložen način odražavati ishod izvršavanja diskrecijske ovlast nad kojim nadzor ima Opći sud.
Utvrđuje da je u ovom slučaju tužitelj nepravodobno podnio očitovanja i dokaze, tako da je žalbeno vijeće trebalo iskoristiti svoju marginu prosudbe kako bi odlučilo treba li ih uzeti u obzir u svrhu odluke koju je trebalo donijeti. Međutim, takvog objektivnog i obrazloženog izvršavanja diskrecijske ovlasti nije bilo u ovom slučaju, s obzirom na to da je žalbeno vijeće odbilo te elemente samo zbog toga što nisu podneseni s jednim od podnesaka iz Delegirane uredbe 2018/625 (
8
) a da pritom nije ispitalo jesu li ispunjeni uvjeti iz članka 27. stavka 4. te uredbe. Naime, ispitivanje dopuštenosti očitovanja i dokaza koji su prvi put podneseni pred žalbenim vijećem ne može se ograničiti na činjenice i dokaze podnesene u podnescima iz Delegirane uredbe 2018/625 jer takvo ograničenje ne proizlazi ni iz članka 95. stavka 2. Uredbe 2017/1001 ni iz članka 27. stavka 4. Delegirane uredbe 2018/625.
Slijedom toga, žalbeno vijeće počinilo je pogrešku time što je iz svojeg ispitivanja odbilo očitovanja i dokaze koje je tužitelj nepravodobno podnio a da pritom nije izvršilo diskrecijsku ovlast koja mu je dodijeljena.
Kao treće, Opći sud ispituje može li se na temelju dokaza koje je podnio tužitelj, a koji se odnose na djelatnosti društava grupe kojoj on pripada, dokazati uporaba osporavanog žiga ne samo za potkategoriju usluga emitiranja oglasa, kao što je to istaknulo žalbeno vijeće, nego i, izvan samo te potkategorije, za kategoriju usluga „oglašavanja, marketinga i promidžbe” u cijelosti.
Najprije ističe da je tužitelj dokazao da su društva grupe kojoj pripada pružala oglašivačima usluge koje se odnose na stvaranje i provedbu osobito televizijskih oglasa. Tako je podnio dokaze koji se odnose na usluge koje uključuju kreativni doprinos tih društava osmišljavanju oglasa koji nisu bili ograničeni samo na emitiranje reklamnog sadržaja koji je stvorila treća osoba.
Nadalje, smatra da iz dokaza koje je podnio tužitelj proizlazi da je on oglašivačima nudio svoje usluge u razvoju strategija oglašavanja u medijima koji mu pripadaju, nudeći im mogućnost sudjelovanja u promidžbenim akcijama koje je stvorila grupa kojoj pripada.
Naposljetku, smatra da su, s obzirom na podnesene dokaze, društva grupe kojoj tužitelj pripada pružala savjetodavne usluge u vezi sa stavljanjem na tržište televizijskog oglašavanja, koje su obuhvaćene uslugama savjetovanja i specijalizirane podrške poduzetnicima koji žele promicati i razvijati svoje strategije oglašavanja.
U tim okolnostima Opći sud smatra da dokazi koje je podnio tužitelj dokazuju da je grupa kojoj pripada pružala trećim osobama, pod krinkom osporavanog žiga i tijekom relevantnog razdoblja, usluge oglašavanja, promidžbe i marketinga koje nisu bile ograničene na emitiranje oglasa, nego im je cilj bio aktivno pridonijeti razvoju reklamne strategije navedenih trećih osoba. Stoga je izmijenio pobijanu odluku i odbio zahtjev za opoziv spornog žiga za usluge oglašavanja, promidžbe i marketinga iz razreda 35.
Naposljetku, Opći sud pojašnjava da tekst i svrha članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001 zadržavanje prava povezanih sa žigom Europske unije uvjetuju time da se on stvarno rabi. Naime, nije opravdano da neiskorišteni žig predstavlja prepreku tržišnom natjecanju i ograničava slobodno kretanje robe i slobodno pružanje usluga. Osim toga, sudovi Unije već su presudili da odredbe o proširenoj zaštiti dodijeljenoj žigovima koji uživaju ugled u Uniji imaju drukčiji cilj od onih koji zahtijevaju dokazivanje stvarne uporabe žiga Europske unije, tako da te dvije vrste odredbi treba tumačiti samostalno. Stoga, pod pretpostavkom da osporavani žig u ovom slučaju uživa ugled u medijskom sektoru, on sam po sebi ne omogućuje dokazivanje postojanja njegove stvarne uporabe za predmetne proizvode i usluge. Osim toga, tužitelj se ne može s uspjehom pozvati ni na jedinstveni karakter žiga Europske unije ni na uvodnu izjavu 7. Delegirane uredbe 2018/625, koja se odnosi samo na postupovna pravila, u svrhu tumačenja materijalnih odredbi Uredbe 2017/1001.
(
1
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/625 od 5. ožujka 2018. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (SL 2018., L 104, str. 1.)
(
2
)	Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija odnose se na razrede 3., 6., 8., 9., 12., 14., 16., 18., 20., 21, 24., 25., 28., 30., 32., 33., 35., 38., 41., 42., 43. i 45. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen.
(
3
)	U smislu članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)
(
4
)	Drugi proizvodi i usluge u pogledu kojih je odluka Odjela za poništaje poništena jesu „optičke memorijske kartice” iz razreda 9. i „usluge online društvene mreže; usluge online društvenog upoznavanja” iz razreda 45.
(
5
)	Članak 58. stavak 1. točka (c) i članak 64. stavak 2. Uredbe 2017/1001
(
6
)	Predmet u kojem je donesena odluka velikog žalbenog vijeća od 1. veljače 2020. (predmet R 2445 – 2017-G, u daljnjem tekstu: predmet Sandra Pabst)
(
7
)	U skladu s člankom 95. stavkom 2. Uredbe (EU) 2017/1001 i člankom 27. stavkom 4. Uredbe (EU) 2018/625
(
8
)	Članci 22., 24. i 26. Delegirane uredbe (EU) 2018/625