MIŠLJENJE SUDA 1/9114. prosinca 1991.„Prijedlog
sporazuma između Zajednice i država Europskog udruženja slobodne
trgovine o osnivanju Europskog gospodarskog prostora“Komisija
Europskih zajednica podnijela je Sudu Zajednice zahtjev za donošenje
mišljenja, koji je tajništvo Suda Zajednice zaprimilo 14. kolovoza
1991., na temelju članka 228. stavka 1. drugog podstavka Ugovora o
osnivanju Europske ekonomske zajednice koji određuje:„Vijeće,
Komisija ili država članica mogu prethodno pribaviti mišljenje Suda
Zajednice o tome je li predviđeni sporazum u skladu s odredbama ovog
Ugovora. Ako je mišljenje Suda Zajednice negativno, sporazum može
stupiti na snagu samo u skladu s uvjetima propisanima člankom 236.,
ovisno o slučaju.“ (nesl. prij.)I – Pozadina zahtjeva za donošenje mišljenjaOvim
zahtjevom Komisija je zatražila mišljenje Suda Zajednice o usklađenosti
prijedloga Sporazuma o osnivanju Europskog gospodarskog prostora (u
daljnjem tekstu: Sporazum i EGP) i posebice sudskog mehanizma koji bi se
tim sporazumom uspostavio s odredbama Ugovora o EEZ-u. Riječ je o
sporazumu o pridruživanju koji Zajednica sklapa na temelju članka 238.
Ugovora.Sporazum je predmet pregovora
između Komisije, koja na temelju ovlaštenja Vijeća od 18. ožujka 1990.
zastupa Zajednicu u skladu s odlukom Vijeća, i država Europskog
udruženja slobodne trgovine te Kneževine Lihtenštajn, koja je 1. ožujka
1991. službeno podnijela zahtjev za pristupanje EFTA-i (u daljnjem
tekstu: države EFTA-e). Tekst Sporazuma (čiji sadržaj nije konačan) priložen je zahtjevu za donošenje mišljenja. Sud
Zajednice svoje mišljenje donosi na temelju engleske jezične verzije
teksta Sporazuma. Komisija je tekst u obliku prije njegovog parafiranja
proslijedila podneskom od 30. listopada 1991. Komisija
zahtjev za donošenje mišljenja obrazlaže činjenicom da Sporazum
predviđa sustav sudskog nadzora za rješavanje sporova između ugovornih
stranaka i sporova u okviru EFTA-e te postupke za jačanje pravne
ujednačenosti unutar EGP-a. Unatoč uvjerenju da taj sustav Zajednici
pruža sigurna jamstva, Komisija je, vodeći se interesom osiguranja
pravne sigurnosti, ocijenila da je svrsishodno tražiti mišljenje Suda
Zajednice na temelju članka 228. Ugovora, posebice u vezi s određenim
posebnim aspektima predviđenog sustava. II – PostupakSukladno
članku 107. stavku 1. Poslovnika Suda Zajednice, zahtjev za donošenje
mišljenja dostavljen je Vijeću i državama članicama. Komisija i vlade
Ujedinjene Kraljevine, Kraljevine Belgije i Kraljevine Španjolske
podnijele su pisana očitovanja.Sud
Zajednice pozvao je Komisiju, Vijeće i vlade država članica da odgovore
na određena pitanja koja su im postavljenja u pisanom obliku. Navedene
stranke bile su prisutne na raspravi zatvorenoj za javnost koja je
održana 26. studenoga 1991. u sjedištu Suda Zajednice te su tijekom iste
odgovorile na ta pitanja. Sud Zajednice 3.
prosinca 1991. saslušao je nezavisne odvjetnike na zatvorenoj sjednici,
sukladno članku 108. stavku 2. Poslovnika.III – Analiza sporazumaOkolnostiTrgovinski
odnosi između Zajednice i država EFTA-e te Lihtenštajna od 1973.
uređeni su bilateralnim sporazumima o slobodnoj trgovini. Predsjednik
Komisije u siječnju 1989. pred Europskim parlamentom predložio je
poboljšanje i produbljivanje odnosa između Zajednice i EFTA-e. Budući da
su države EFTA-e prihvatile taj prijedlog, uslijedili su razgovori koji
su rezultirali odlukom o pokretanju formalnih pregovora. Vijeće je u tu
svrhu ovlastilo Komisiju da „započne pregovore s državama EFTA-e i
Lihtenštajnom radi sklapanja sporazuma o osnivanju Europskog
gospodarskog prostora između Zajednice i navedenih država, koje djeluju
kao jedinstvena stranka u dijalogu“. Ti pregovori službeno su otvoreni
1. srpnja 1990.Sadržaj sporazumaSporazum
sadrži devet dijelova i preambulu: 1. ciljevi i načela, 2. slobodno
kretanje roba, 3. slobodno kretanje osoba, usluga i kapitala, 4. tržišno
natjecanje i druga zajednička pravila, 5. horizontalne odredbe koje se
odnose na četiri slobode (u području socijalne politike, zaštite
potrošača, okoliša, statistike i prava društava), 6. suradnja izvan
četiriju sloboda, 7. institucionalne odredbe, 8. financijska sredstva i
9. završne odredbe. Jedina uvodna izjava preambule Sporazuma glasi kako slijedi: „Considering
the objective to establish a dynamic and homogeneous European Economic
Area, based on common rules and equal conditions of competition and
providing for the adequate means of enforcement including at the
judicial level, and achieved on the basis of equality and reciprocity
and of an overall balance of benefits, rights and obligations for the
Contracting Parties.”Članak 1. stavak 1. Sporazuma određuje: „The
aim of this Agreement of association is to promote a continuous and
balanced strengthening of trade and economic relations between the
Contracting Parties with equal conditions of competition, and the
respect of the same rules, with a view to creating a homogeneous
European Economic Area, hereinafter referred to as the EEA.“Članak 6. Sporazuma glasi kako slijedi: „Without
prejudice to future developments of case-law, the provisions of this
Agreement, in so far as they are identical in substance to corresponding
rules of the Treaty establishing the European Economic Community and
the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and to
acts in application of these two Treaties, shall in their implementation
and application be interpreted in conformity with the relevant rulings
of the Court of Justice of the European Communities given prior to the
date of signature of this Agreement.“Članak 7. Sporazuma određuje: „Acts
referred to or contained in the Annexes to this Agreement or in
decisions of the EEA Joint Committee shall be binding upon the
Contracting Parties and be, or be made, part of their internal legal
order as follows:(a)      an
act corresponding to an EEC regulation shall as such be made part of
the internal legal order of the Contracting Parties;(b)      an
act corresponding to an EEC directive shall leave to the authorities of
the Contracting Parties the choice of form and method of
implementation.”Protokol 35., naslovljen
„Protocol 35 on the implementation of EEA rules“, čiji članak 1. upućuje
na gore navedeni članak 7. Sporazuma, glasi kako slijedi:Whereas
this Agreement aims at achieving a homogeneous European Economic Area,
based on common rules, without requiring any Contracting Party to
transfer legislative powers to any institution of the European Economic
Area;andwhereas this consequently will have to be achieved through national procedures;Article 1The
Contracting Parties take into account that when implementing a part of
an act corresponding to an EEC directive, which is clear, precise and
unconditional, subparagraph (a) of Article 7 of the Agreement shall
apply.Article 2For
cases of possible conflicts between implemented EEA rules and other
statutory provisions, the Contracting Parties undertake to introduce, if
necessary, a statutory provision to the effect that EEA rules shall
prevail in these cases.”Dio VII.,
naslovljen „institutional provisions“ (članci 89. – 120.), sastoji se od
četiriju poglavlja. Poglavlje 1., naslovljeno „the structure of the
association“, sadrži pet odjeljaka, a odjeljak 1. odnosi se na Vijeće
EGP-a. Vijeće EGP-a, koje se sastoji od članova Vijeća i članova
Komisije Europskih zajednica te po jednog člana vlade svake države
EFTA-e, zaduženo je, među ostalim, za utvrđivanje općih smjernica i
davanje političkog poticaja provedbi Sporazuma. Odjeljak 2. odnosi se na
Zajednički odbor sastavljen od predstavnika ugovornih stranaka, koji je
zadužen za provedbu Sporazuma i osiguranje njegovog funkcioniranja.
Odjeljak 3., naslovljen „the EEA courts“, sadrži sljedeće odredbe:„Article 951.
An independent EEA Court, functionally integrated with the Court of
Justice of the European Communities, is hereby established. The EEA
Court shall exercise the functions which follow from Article 96. Each
EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2. The Court, when sitting in plenary session,(1)
shall be composed of five Judges of the Court of Justice of the
European Communities and, on the basis of rotation, three of the Judges
nominated by the EFTA States.3. At the request of the Court, the EEA Council may allow it to establish Chambers, each consisting of three or five Judges.(2)4.
The Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges of the Court of Justice of the European Communities and by one of
the Judges nominated by the EFTA States.Article 961. The EEA Court is competent for:(a)      the settlement of disputes between the Contracting Parties;(b)      actions concerning the surveillance procedure regarding the EFTA States;(c)      appeals
concerning decisions in the field of competition initiated by the EFTA
Surveillance Authority.2. The EEA Court may be seized by:(a)      the
EEA Joint Committee or the Contracting Parties in cases for settlement
of disputes in accordance with Article 117;(b)      a
natural or legal person or by the EFTA Surveillance Authority on appeal
against decisions given by the EEA Court of First Instance in the field
of competition in accordance with Article 102;(c)      the
EC Commission or the EFTA Surveillance Authority in cases of conflict
of competence arising under the provisions of Chapter 1 of Part IV.3.
In addition, the EEA Court may be seized under the provisions of a
separate agreement between the EFTA States establishing an EFTA
Surveillance Authority by:(a)      the
EFTA Surveillance Authority under the surveillance procedure referred
to in Article 116 regarding the fulfilment of the obligations under this
Agreement by the EFTA States;(b)      an
EFTA State or a natural or legal person in actions against the EFTA
Surveillance Authority.Article 97The
Contracting Parties concerned, and the surveillance authorities, i.e.
the EC Commission and the EFTA Surveillance Authority, as the case may
be, shall take the necessary measures to comply with the judgments of
the EEA Court.Article 98The EEA Court shall have unlimited jurisdiction in regard to penalties imposed by the EFTA Surveillance Authority.Article 99Actions
brought before the EEA Court shall not have suspensory effect. The EEA
Court may, however, if it considers that circumstances so require, order
that application of the contested act be suspended.Article 100The EEA Court may, where seized in accordance with Article 96(2) (b) or (3), prescribe any necessary interim measures.Article 1011.
An independent EEA Court of First Instance, attached to the EEA Court,
is hereby established. It shall ensure the legal control of decisions of
the EFTA Surveillance Authority relating to competition rules
applicable to undertakings. Each EFTA State shall nominate one Judge to
the Court.2. The EEA Court of First
Instance shall be composed of three of the Judges nominated by the EFTA
States, on the basis of rotation, and two Judges of the Court of First
Instance of the European Communities.3. The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges nominated by the EFTA States and by one of the Judges of the
Court of First Instance of the European Communities.Article 102The
EEA Court of First Instance shall have jurisdiction at first instance
in actions brought by a natural or legal person against a decision by
the EFTA Surveillance Authority, relating to the implementation of the
competition rules applicable to undertakings, if that decision is
addressed to that person or if it is of direct and individual concern to
him.In addition, the EEA Court of First Instance shall have the competences conferred on the EEA Court in Articles 98 to 100.The
EEA Court of First Instance shall also be competent to give rulings in
actions against the EFTA Surveillance Authority in accordance with
provisions to be laid down in a separate agreement between the EFTA
States establishing the EFTA Surveillance Authority.Article 1031.
The Statutes of the EEA Court and of the EEA Court of First Instance,
including, in particular, the rules on the functioning of the two
Courts, the appointment of the Judges and the Presidents and their terms
of office are laid down in Protocol 33.(3)2. The EEA Court and the EEA Court of First Instance shall adopt their rules of procedure, to be approved by the EEA Council.Article 1041.
In order to ensure as uniform as possible an interpretation of this
Agreement, in full deference to the independence of courts, the EEA
Court, the EEA Court of First Instance, the Court of Justice of the
European Communities, the Court of First Instance of the European
Communities and the Courts of the EFTA States shall, when applying and
interpreting respectively the provisions of this Agreement or provisions
of the Treaty establishing the European Economic Community and the
Treaty establishing the European Coal and Steel Community, as amended or
supplemented, or of the acts adopted in pursuance thereof, which are
identical in substance to the provisions of this Agreement, pay due
account to the principles laid down by any relevant decisions delivered
by the other Courts.A system of exchange of
information concerning judgments by courts of last instance shall be
set up by the EEA Joint Committee. This system shall comprise:(a)      transmission
to the Registrar of the EEA Court of judgments delivered by such courts
on the interpretation and application of, on the one hand, this
Agreement or, on the other hand, the Treaty establishing the European
Economic Community and the Treaty establishing the European Coal and
Steel Community, as amended or supplemented, as well as the acts adopted
in pursuance thereof in so far as they concern provisions which are
identical in substance to those of this Agreement;(b)      classification
of these judgments by the Registrar of the EEA Court including, as far
as necessary, the drawing up and publication of translations and
abstracts;(c)      communication
by the Registrar of the EEA Court of the relevant documents to the
competent national authorities, to be designated by each Contracting
Party.2. Provisions on the possibility for
an EFTA State to allow a court or tribunal to ask the Court of Justice
of the European Communities to express itself(4) on the interpretation of an EEA rule are laid down in Protocol 34.Article 105Decisions
under this Agreement by the EFTA Surveillance Authority and the EC
Commission which impose a pecuniary obligation on persons other than
States, shall be enforceable. The same shall apply to such judgments
under this Agreement by the EEA Court, the EEA Court of First Instance,
the Court of Justice of the European Communities and the Court of First
Instance of the European Communities.Enforcement
shall be governed by the rules of civil procedure in force in the State
in the territory of which it is carried out. The order for its
enforcement shall be appended to the decision, without other formality
than verification of the authenticity of the decision, by the authority
which each Contracting Party shall designate for this purpose and shall
make known to the other Contracting Parties, the EFTA Surveillance
Authority, the EC Commission, the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.When
these formalities have been completed on application by the party
concerned, the latter may proceed to enforcement in accordance with the
law of the State in the territory of which enforcement is to be carried
out, by bringing the matter directly before the competent authority.Enforcement
may be suspended only by decision of the EEA Court or of the EEA Court
of First Instance. However, the courts of the States concerned shall
have jurisdiction over complaints that enforcement is being carried out
in an irregular manner.”Protokol 34., na
koji upućuje članak 104. stavak 2., naslovljen „Protocol 34 on the
possibility for courts and tribunals of EFTA States to request the Court
of Justice of the European Communities to express itself on the
interpretation of EEA rules corresponding to EC rules“, glasi kako
slijedi: „Article 1When
a question of interpretation of provisions of the Agreement, which are
identical in substance to the provisions of the Treaties establishing
the European Communities, as amended or supplemented, or of acts adopted
in pursuance thereof, arises in a case pending before a court or
tribunal of an EFTA State, the court or tribunal may, if it considers
this necessary, ask the Court of Justice of the European Communities to
express itself on such a question.Article 2An
EFTA State which intends to make use of this Protocol shall notify the
Depositary and the Court of Justice of the European Communities to what
extent and according to what modalities the Protocol will apply to its
courts and tribunals.Article 3The Depositary shall notify the Contracting Parties of any notification under Article 2.”Odjeljci
4. i 5. poglavlja 1. dijela VII. Sporazuma odnose se na parlamentarnu
suradnju i suradnju gospodarskih i socijalnih partnera.Poglavlje 2. posvećeno je postupku donošenja odluka. Poglavlje 3., naslovljeno „Surveillance procedure and settlement of disputes“, sadrži sljedeće odredbe:„Article 1161.
The EFTA States shall establish an independent surveillance authority
(EFTA Surveillance Authority) as well as procedures similar to those
existing in the Community including procedures for ensuring the
fulfilment of obligations under this Agreement and for control of the
legality of acts of the EFTA Surveillance Authority regarding
competition.The fulfilment of the
obligations under this Agreement shall be monitored by, on the one hand,
the EFTA Surveillance Authority and, on the other, the EC Commission
acting in conformity with the Treaty establishing the European Economic
Community, the Treaty establishing the European Coal and Steel Community
and this Agreement.2. In order to ensure a
uniform surveillance throughout the EEA, the EFTA Surveillance
Authority and the EC Commission shall cooperate, exchange information
and consult each other on surveillance policy issues and individual
cases.3. The EC Commission and the EFTA Surveillance Authority shall receive any complaints concerning the application(5) of this Agreement. They shall inform each other of complaints received.4.
Each of these bodies shall examine all complaints falling within its
competence and shall pass to the other body any complaints which fall
within the competence of that body.5. In
case of disagreement between these two bodies with regard to the action
to be taken in relation to a complaint or with regard to the result of
the examination, either of the bodies may refer the matter to the EEA
Joint Committee which shall deal with it in accordance with Article 117.Article 1171. The EEA Joint Committee or a Contracting Party may bring a matter under dispute which concerns the application(6) of this Agreement before the EEA Court in accordance with the following provisions.2.
The EEA Joint Committee shall be provided with all information which
might be of use in making possible an in-depth examination of the
situation, with a view to settling the dispute and finding a solution
acceptable to the Contracting Parties.3. A
Contracting Party may bring a matter under dispute before the EEA Court.
In doing so it shall, however, first submit the matter to the EEA Joint
Committee. If it is not resolved after two consecutive meetings of the
Committee, either the Committee shall, unless otherwise decided, or a
Contracting Party may, bring the matter before the EEA Court. For the
Community, it shall be for the EC Commission to bring the matter before
the EEA Court.”IV – Sažetak pisanih očitovanja institucija i vladaOpća očitovanjaKomisija
ističe da se Sporazum značajno razlikuje od sporazumâ o pridruživanju
koje je Zajednica do sada sklapala. Sporazumom se preuzima ne samo
pravna stečevina Zajednice koja postoji na dan njegovog potpisivanja
nego također i buduće pravo Zajednice u područjima obuhvaćenima
Sporazumom. U pogledu sadržaja Sporazuma, Komisija ističe da se
povezanost između Zajednice i država EFTA-e temelji izravno na Ugovoru o
EEZ-u i aktima koje su institucije Zajednice donijele na osnovi istog.
Postupak donošenja odluka predviđen Sporazumom odraz je, s jedne strane,
nastojanja da se postojeća i buduća pravna stečevina Zajednice proširi
na EGP, zadržavajući istodobno samostalnost Zajednice pri odlučivanju,
i, s druge strane, poštovanja volje suverenih država koje ne žele
prenijeti nadležnosti ni dati zakonodavnu ovlast tijelima Sporazuma. Cilj
Sporazuma jest stvaranje homogenog gospodarskog prostora u kojem bi se
pravo koje je sadržajno istovjetno onomu koje je na snazi u EEZ-u
trebalo primjenjivati na što ujednačeniji mogući način. Komisija,
nakon što je podsjetila da sudski sustav predviđen Sporazumom teži
trima ciljevima, odnosno rješavanju sporova između ugovornih stranaka,
rješavanju sporova u okviru EFTA-e i jačanju pravne ujednačenosti unutar
EGP-a, pojašnjava da će te različite nadležnosti izvršavati ili Sud
Europskog gospodarskog prostora (u daljnjem tekstu: Sud EGP-a),
neovisan, ali funkcionalno integriran u Sud Zajednice, i Prvostupanjski
sud EGP-a, neovisan, ali pridružen Sudu EGP-a, ili pak sam Sud
Zajednice. Sastav Suda EGP-a i Prvostupanjskog suda EGP-a omogućio bi
sucima Suda Zajednice, koji bi sudjelovali u obama sudovima, da
iskoriste svoje bogato iskustvo, s jedne strane, iz prava Zajednice u
Zajednici i, s druge strane, iz njegovog proširenja na EGP, čime bi
osigurali jedinstvenu primjenu tog prava.Postupak
pred Sudom EGP-a radi rješavanja sporova između ugovornih stranaka mogu
pokrenuti Zajednički odbor ili ugovorna stranka izravno ako Zajednički
odbor spor nije riješio nakon dvaju uzastopnih sastanaka. Što
se tiče sporova u okviru EFTA-e, mogu se razlikovati dvije vrste
sporova. Na prvome mjestu, sporovi između nadzornog tijela i država
članica EFTA-e, odnosno postupci zbog povrede koje bi nadzorno tijelo
EFTA-e trebalo pokrenuti protiv država članica EFTA-e zbog neispunjenja
obveza koje za njih proizlaze na temelju Sporazuma te pravni lijekovi
protiv odluka koje je to tijelo donijelo na području državnih potpora.
Dužnost Suda EGP-a bilo bi odlučivanje o tim pitanjima. Na drugome
mjestu, sporovi iz područja tržišnog natjecanja u kojima bi
Prvostupanjski sud EGP-a bio nadležan suditi u prvom stupnju, dok bi Sud
EGP-a mogao postupati po žalbama protiv odluka koje je donio
Prvostupanjski sud. U pogledu jačanja
pravne ujednačenosti, Sporazum predviđa tri posebna postupka. Prvi
uglavnom odgovara postupku koji je uspostavljen Protokolom 2. o
jedinstvenom tumačenju Konvencije o nadležnosti i izvršavanju sudskih
odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (Luganska konvencija). Drugi
postupak predviđa mogućnost država EFTA-e da se uključe u prethodne
postupke pred Sudom Zajednice. Trećim se postupkom sudovima država
EFTA-e omogućava da u okviru prethodnog postupka Sudu Zajednice upute
pitanja o tumačenju Sporazuma.Prema
mišljenju Komisije, predviđeni sudski sustav izbjegava niz teškoća.
Naime, taj sustav sprečava da neki drugi sud osim Suda Zajednice bude
nadležan za tumačenje Sporazuma u okviru prethodnog postupka, da Sud
EGP-a primjenjuje Sporazum protivno pravu Zajednice i sudskoj praksi
Suda Zajednice, da se pravila tržišnog natjecanja primjenjuju na
neusklađen način, da se gospodarskim subjektima uskrati sudski nadzor u
okviru prethodnih postupaka te da se države EFTA-e podrede stranim
sudovima.Komisija želi pribaviti mišljenje Suda Zajednice u pogledu četiriju pitanja:1)      usklađenosti
sudjelovanja sudaca Suda Zajednice u Sudu EGP-a s mišljenjem Suda
Zajednice od 26. travnja 1977. (o prijedlogu sporazuma o osnivanju
Europskog fonda za raspremu u unutarnjoj plovidbi, mišljenje 1/76, Receuil, str. 741.)2)      usklađenosti
proširenja prava intervencije u predmetima Zajednice pred Sudom
Zajednice na države članice EFTA-e s Ugovorom o EEZ-u;3)      mogućnosti
da sudovi država članica EFTA-e Sudu Zajednice upućuju pitanja o
tumačenju Sporazuma bez izmjene Ugovora o EEZ-u;4)      dopušta
li članak 238. Ugovora o EEZ-u sudsku organizaciju na način kako je to
predviđeno Sporazumom.Sudjelovanje članova Suda Zajednice u drugom suduKomisija
postavlja pitanje treba li, uzimajući u obzir gore navedeno mišljenje
1/76, smatrati da suci Suda Zajednice ne smiju sudjelovati u drugom sudu
ili valja smatrati da to mišljenje u predmetnom slučaju nije
mjerodavno. Komisija u tom smislu pojašnjava da se Sporazum razlikuje od
sporazuma koji je bio predmet mišljenja 1/76. S jedne strane, Sud EGP-a
ne bi imao nadležnost koja je bila dodijeljena Sudu Europskog fonda za
raspremu u unutarnjoj plovidbi, to jest nadležnost da odlučuje o
prethodnim pitanjima koja se tiču tumačenja sporazuma, i, s druge
strane, Sud EGP-a i Prvostupanjski sud EGP-a, unatoč svojoj sudskoj
neovisnosti, bili bi funkcionalno integrirani u Sud Zajednice.Prema stajalištu španjolske vlade,
odgovor na postavljeno pitanje može biti jedino negativan, zbog
nekoliko razloga. Na prvome mjestu, cilj odredaba članka 167. Ugovora o
EEZ-u i članaka 2., 4., i 16. Statuta Suda Zajednice jest da osiguraju
da Sud Zajednice može ispuniti zadaću koja mu je povjerena, to jest da
pri tumačenju i primjeni Ugovorâ potpuno nepristrano poštuje pravo
izbjegavajući svaki pritisak ili unaprijed doneseno stajalište. Na
drugome mjestu, Sud Zajednice u mišljenju 1/76 izjavio je da Sporazum o
Europskom fondu za raspremu u unutarnjoj plovidbi nije u skladu s
Ugovorom o EEZ-u jer je sud predviđen tim sporazumom bio sastavljen od
šest članova Suda Zajednice te bi ti suci, kao članovi tog suda, mogli
biti dužni odlučivati o pitanjima o kojima bi nakon toga morali
odlučivati kao članovi Suda Zajednice, zbog čega bi bila ugrožena
potpuna nepristranost s kojom potonji trebaju djelovati. U ovom predmetu
takav bi se slučaj mogao ponoviti. Naime, moguća je situacija u kojoj
suci Suda Zajednice kao članovi Suda EGP-a tumače i primjenjuju propise
Zajednice, a koje bi zatim trebali ponovno tumačiti ili primjenjivati u
svojstvu članova Suda Zajednice. Španjolska vlada smatra da u takvim
okolnostima sudac koji je sudjelovao u raspravama Suda EGP-a više ne bi
mogao odlučivati s potrebnom nepristranošću. Ako bi se izuzeo od
postupanja, u skladu s člankom 16. Statuta, Sud Zajednice, kao što to
spominje gore navedeno mišljenje, mogao bi biti u stvarnoj nemogućnosti
ostvariti kvorum predviđen člankom 15. Statuta. Španjolska
vlada navodi još tri pojašnjenja. Najprije smatra da, iako Sud EGP-a
nije nadležan odlučivati o prethodnim pitanjima koja se tiču tumačenja
Sporazuma, isto ne vrijedi za Sud Zajednice, koji će, u skladu sa svojom
sudskom praksom, uvijek biti nadležan u prethodnom postupku tumačiti
svaki sporazum sklopljen između Zajednice i država EFTA-e. Prema tome,
navedeno ne utječe niti u svojoj biti mijenja stajalište Suda Zajednice
izraženo u gore navedenom mišljenju 1/76.Nadalje,
španjolska vlada izjavljuje da ne dijeli mišljenje Komisije prema kojem
mišljenje 1/76 nije primjenjivo na predmetni slučaj jer su Sud EGP-a i
Prvostupanjski sud EGP-a funkcionalno integrirani u Sud Zajednice.
Naime, članak 7. institucionalnih odredaba Sporazuma određuje da je Sud
EGP-a neovisno tijelo te da ni na koji način nije podređen Sudu
Zajednice.Naposljetku, španjolska vlada
tvrdi da članak 104. institucionalnih odredaba prijedloga Sporazuma ne
pruža odgovor na pitanje u kojoj mjeri presuda Suda EGP-a obvezuje Sud
Zajednice u slučaju kada potonji ispituje određeno pitanje o kojem se
Sud EGP-a već izjasnio.Belgijska vlada slaže
se s analizom Komisije o mjerodavnosti mišljenja 1/76 za predmetni
slučaj. Suprotno onomu što je bilo predviđeno za Sud Europskog fonda za
raspremu u unutarnjoj plovidbi, Sud EGP-a neće imati nadležnost za
odlučivanje o prethodnim pitanjima. Uz to, Sud EGP-a bit će funkcionalno
integriran u Sud Zajednice, ali će u potpunosti zadržati svoju
neovisnost. Sudjelovanje sudaca Suda Zajednice na Sudu EGP-a ne mijenja
njegovu pravnu prirodu. Što se tiče nepostojanja nadležnosti za
odlučivanje o prethodnim pitanjima, belgijska vlada primjećuje da Sud
Zajednice i Sud EGP-a odlučuju o istim propisima prava Zajednice. Prema mišljenju vlade Ujedinjene Kraljevine, u
skladu je s Ugovorom o EEZ-u i mišljenjem 1/76 da suci Suda Zajednice
zasjedaju na Sudu EGP-a. Razmatranje Suda Zajednice u tom mišljenju bilo
je uvjetovano činjenicom da se nadležnost Suda Europskog fonda da
odlučuje o tumačenju sporazuma vršila usporedno s nadležnošću Suda
Zajednice.Člankom 16. stavkom 1. Statuta
Suda Zajednice određuje se da sudac ne smije sudjelovati u odlučivanju o
predmetu u kojem je prethodno sudjelovao kao odvjetnik, savjetnik ili
sudac, što znači da nitko ne može u istom predmetu uzastopno biti sudac i
stranka. To se ne odnosi na položaj suca koji uzastopno sudjeluje u
različitim predmetima koji se tiču sličnih ili istovjetnih pitanja, kao u
slučaju kada Sud Zajednice u prethodnom postupku donese odluku o
pravnim pitanjima koja su slična ili istovjetna onima o kojima je već
donio odluku u okviru postupka zbog povrede obveze u skladu s člankom
169. Ugovora. Budući da nije vezan svojim prethodnim odlukama, Sud
Zajednice uvijek može odstupiti od svoje sudske prakse i o nekom pravnom
pitanju odlučiti na drukčiji način. Slijedom
analize sporazuma i povezanih instrumenata koji su bili predmet
mišljenja 1/76, vlada Ujedinjene Kraljevine zaključuje da je u tom
predmetu bilo moguće da prethodne odluke Suda Europskog fonda utječu na
odnosne suce Zajednice. Pravna stečevina Zajednice mogla bi stoga biti
neizravno ugrožena, primjerice zbog utjecaja načela međunarodnog javnog
prava koja su izmijenjena u kontekstu pravnog poretka Zajednice. Zbog te
opasnosti Sud Zajednice u mišljenju 1/76 usprotivio se zasjedanju
sudaca Suda Zajednice na Sudu Europskog fonda.Nadalje,
Ujedinjena Kraljevina primjećuje da se u zahtjevu za donošenje
mišljenja 1/91 iznose problemi vrlo različiti od onih u mišljenju 1/76. U
pogledu pravilâ o Europskom fondu za raspremu sporno je bilo to da su
suci Suda Zajednice, koji su trebali zasjedati na Sudu Europskog fonda,
trebali obavljati dvije nespojive zadaće. S jedne strane bili su dužni,
kao članovi Suda Zajednice, štititi pravnu stečevinu Zajednice
tumačenjem akata koje donose institucije, i, s druge strane, kao članovi
Suda Europskog fonda, nadzirati pravni sustav utemeljen na načelima
međunarodnog javnog prava koja su različita od načela koja čine pravnu
stečevinu Zajednice. Prema mišljenju Ujedinjene Kraljevine, Sporazum u
tom pogledu nije sporan s obzirom na to da su suci Suda Zajednice i suci
Suda EGP-a dužni primjenjivati ista pravila i načela te na taj način
štititi pravnu stečevinu Zajednice. Što se
tiče sastava Suda EGP-a, vlada Ujedinjene Kraljevine navodi da će na
njemu zasjedati pet od trinaest članova Suda Zajednice. Budući da puni
sastav Suda Zajednice čini sedam sudaca, moralo bi biti moguće sazvati
puni sastav, a da u njemu ne zasjeda sudac koji je prethodno sudjelovao u
donošenju odluke Suda EGP-a. Ako bi sudjelovanje pet sudaca Suda
Zajednice u djelovanju Suda EGP-a predstavljalo administrativne teškoće,
mehanizam predviđen člankom 165. Ugovora o EEZ-u omogućava
prevladavanje takve situacije koja bi nastala sklapanjem Sporazuma. Prošireno pravo intervencijeKomisija
tvrdi da je Sud Zajednice već dopustio intervenciju trećih država na
temelju članka 37. Statuta. Međutim, u predmetnom slučaju radi se o
općenitijem pravu u skladu s kojim bi se države članice EFTA-e
obavješćivale o prethodnim pitanjima na isti način kao i države članice.
U skladu s tim, Komisija se pita ne bi li trebalo izmijeniti članak 20.
Statuta.Prema mišljenju španjolske vlade,
odgovor na drugo pitanje mora biti potvrdan. Članak 20. Statuta
dovoljno je jasan. Njime se izričito predviđa da jedino adresati
obavijesti, koji su iscrpno navedeni, mogu podnijeti pisana očitovanja u
prethodnom postupku i sudjelovati u raspravi. Iako se nikada nije
izjasnio o mogućnosti da treća država u prethodnom postupku iznosi
očitovanja, Sud Zajednice ipak je dao usko tumačenje popisa
zainteresiranih osoba navedenih u članku 20. Statuta. Španjolska
vlada tvrdi da je Komisija pozivajući se na članak 37. Statuta
zamijenila dvije vrste postupka koji su bitno različiti. Naime, u
slučaju intervencije kojom se podupiru zahtjevi jedne od stranaka,
postoji nekoliko stranaka koje brane različite tvrdnje, to jest
tužitelj, tuženik i treća strana koja se pojavljuje naknadno. Ta se
treća strana u španjolskoj postupovnoj terminologiji naziva coadyuvante.
Ona se mora ograničiti na podupiranje zahtjeva jedne od glavnih
stranaka. U tom pogledu valja voditi računa o činjenici da se člankom
37. intervencija osoba koje nisu države članice ni institucije Zajednice
dopušta pod dvama uvjetima: prvo, te osobe moraju dokazati pravni
interes za ishod postupka i, drugo, ne smije se raditi o postupku između
država članica, između institucija Zajednice ili između država članica i
institucija Zajednice. Iz toga slijedi da se za intervenciju treće
države, koju je Sud Zajednice dopustio u rješenju od 23. veljače 1983.,
Chris International Foods/Komisija (91/82 i 200/82, Zb., str. 417.),
zahtijeva ispunjenje tih dvaju uvjeta.Španjolska
vlada zaključuje da bi članak 20. Statuta trebalo izmijeniti ako se
državama EFTA-e želi omogućiti da iznose svoja očitovanja u prethodnom
postupku i da je članak 37. ograničen na intervenciju u postupku povodom
izravne tužbe kojom se podupiru zahtjevi glavne stranke. Intervencija
je nešto potpuno različito od sudjelovanja u prethodnom postupku, tako
da čak ni široko tumačenje članka 37. ne bi ni u kojem slučaju moglo
izmijeniti jasan i precizan sadržaj članka 20. Belgijska vlada navodi
da je nužno izmijeniti članak 37. ako se državama EFTA-e želi omogućiti
intervenciju u tri vrste postupaka iz kojih je isključena intervencija
pravne osobe. Kako bi se državama EFTA-e koje nisu stranke u sporu
dopustilo da podnose očitovanja u okviru prethodnog postupka, valja
izmijeniti članak 20.Vlada Ujedinjene Kraljevine smatra
da predviđeni postupak za intervenciju država članica EFTA-e u postupke
koji se vode pred Sudom Zajednice zahtijeva izmjenu članka 37.
Dodjeljivanje Sporazumom prava intervencije tim državama nije dovoljno
jer taj sporazum sam po sebi ne mijenja Statut. Stoga se treba poslužiti
postupkom iz članka 188. stavka 2. Ugovora o EEZ-u. Ta odredba predviđa
da Vijeće, na zahtjev Suda Zajednice i nakon savjetovanja s Komisijom i
Europskim parlamentom, može izmijeniti odredbe glave III. Statuta.
Vlada Ujedinjene Kraljevine također smatra da treba izmijeniti članak
20. kako bi se državama članicama EFTA-e omogućilo da iznose svoja
očitovanja u prethodnom postupku. Osim toga, valja izmijeniti članke
17., 18., i 39. Statuta. Prethodna pitanja koja postavljaju sudovi država EFTA-ePrema mišljenju španjolske vlade,
odgovor na treće pitanje treba biti negativan. Prethodni postupak
sredstvo je suradnje između Suda Zajednice i nacionalnih sudaca.
Neposredna posljedica te suradnje između sudaca jest to da su jedino
sudska tijela država članica ovlaštena na temelju članka 177. Ugovora o
EEZ-u pokrenuti postupak pred Sudom Zajednice. Kako bi se sudskim
tijelima država EFTA-e također omogućilo pokretanje prethodnog postupka
pred Sudom Zajednice, trebalo bi izmijeniti članak 177. Ugovora o EEZ-u
na način da se formulacija „sud države članice“ nadopuni upućivanjem na
sudska tijela trećih država s kojima je Zajednica sklopila međunarodni
sporazum.Belgijska vlada smatra da
članak 177. treba izmijeniti kako bi se sudovima država članica EFTA-e
omogućilo da pokrenu postupak pred Sudom Zajednice. Vlada
Ujedinjene Kraljevine najprije navodi da se članak 177. također odnosi
na sud države članice koji svoje sjedište ima na prekomorskom području
na koje se primjenjuje četvrti dio Ugovora o EEZ-u (vidjeti presudu od
12. prosinca 1990., Kaefer i Procacci, C-100/89 i C-101/89, Zb., str. I-4647.). Iako se ta odredba stricto sensu
primjenjuje samo na sudove država članica, Sud Zajednice utvrdio je da
se njen drugi stavak primjenjuje na sud koji nije dio pravosudnog
sustava neke države članice ako se taj sud nalazi na području koje
pripada državi članici, da se pravo Zajednice na tom području
primjenjuje ograničeno i da je u tu svrhu predviđena odgovarajuća
odredba u pravu Zajednice (presuda od 3. srpnja 1991., Barr i Montrose,
C-355/89, Zb., str. I-3479.).Nadalje,
Ujedinjena Kraljevina navodi da članak 177. omogućava Sudu Zajednice da
odlučuje o prethodnim pitanjima koja se tiču međunarodnih sporazuma što
ih je sklopila Zajednica. Sud Zajednice može također odlučivati o
prethodnim pitanjima koja se tiču tumačenja sporazuma sklopljenih
primjenom članka 220. Ugovora. Predmetni sporazum bit će međunarodni
sporazum sklopljen primjenom članka 238. Ugovora. Riječ je, dakle,
istodobno o međunarodnom sporazumu sklopljenom primjenom Ugovora i aktu
koji su donijele institucije. U skladu s tim, nema razloga da Sud
Zajednice ne odlučuje o prethodnim pitanjima koja se tiču tumačenja
Sporazuma. Gore navedene presude Suda Zajednice govore u prilog
usklađenosti predloženih odredaba s Ugovorom o EEZ-u.Članak 238. UgovoraKomisija postavlja
pitanje dopušta li članak 238. takvu sudsku organizaciju kakva bi bila
uspostavljena Sporazumom. Ako je odgovor negativan, valjalo bi
izmijeniti tu odredbu Ugovora na način da posebni postupci koji se ondje
spominju obuhvate i uspostavljanje sudskog sustava koji je funkcionalno
integriran u Sud Zajednice i koji osigurava posebnost i integritet
prava Zajednice.Prema mišljenju španjolske vlade,
članak 238. dovoljna je osnova za sklapanje sporazuma o pridruživanju
između Zajednice i udruženja država ili međunarodne organizacije, kao
što je to sporazum s EFTA-om. Međutim, isto ne vrijedi ako sadržaj
takvog sporazuma nije u skladu s Ugovorom. U predmetnom slučaju
neusklađenost proizlazi iz predviđenog sudskog mehanizma. Ugovor stoga
valja izmijeniti prije sklapanja Sporazuma. Belgijska vlada
navodi da članak 238. ne dopušta uspostavljanje predviđenog sudskog
mehanizma bez prethodne izmjene Ugovora o osnivanju EEZ-u. U načelu nema
razloga da se članak 238. Ugovora ne izmijeni. Međutim, u predmetnom se
slučaju čini uputnim izmjenom obuhvatiti i druge relevantne članke
Ugovora kao i članke Statuta Suda Zajednice kako bi se osigurala najviša
razina dosljednosti i pravne sigurnosti.Prema
mišljenju vlade Ujedinjene Kraljevine, formulacija „zajedničko
djelovanje i posebni postupak“ iz članka 238. Ugovora omogućava
uključivanje sudskih postupaka u sporazume na koje se ta odredba odnosi.
Takvi postupci mogu čak i pridonijeti dobrom funkcioniranju tih
sporazuma. Isto vrijedi posebice za odredbe o pravosudnom rješavanju
eventualnih sporova jer se njima potiče pravilno izvršenje sporazuma
među strankama. Stajalište Suda ZajedniceI1.        U
ovom se mišljenju Sud Zajednice u skladu sa zahtjevom Komisije
ograničava na ispitivanje usklađenosti s Ugovorom o EEZ-u sustava
sudskog nadzora čije se uspostavljanje predviđa Sporazumom. Druge
odredbe Sporazuma, a osobito one koje se odnose na postupak odlučivanja i
raspodjelu nadležnosti u području tržišnog natjecanja, nisu predmet
razmatranja u ovom mišljenju. 2.        Sporazum
će se sklopiti između, s jedne strane, država članica EFTA-e i, s druge
strane, Europske zajednice i njezinih država članica. Što se tiče
Zajednice, Sporazum će sklopiti Vijeće, nakon suglasnosti Europskog
parlamenta, na temelju članka 238. Ugovora o EEZ-u.3.        Sporazum
predviđa stvaranje Europskog gospodarskog prostora koji obuhvaća
područja država članica Zajednice i država članica EFTA-e. Iz preambule
Sporazuma proizlazi da ugovorne stranke namjeravaju uspostaviti
dinamičan i ujednačen Europski gospodarski prostor utemeljen na
zajedničkim pravilima i jednakim uvjetima tržišnog natjecanja te
predviđaju odgovarajuća sredstva provedbe, uključujući i sudsku. Na
temelju članka 1., cilj je Sporazuma promicanje stalnog i uravnoteženog
jačanja trgovinskih i gospodarskih odnosa između ugovornih stranaka s
jednakim uvjetima tržišnog natjecanja te poštovanje istih pravila. 4.        Pravila
koja se primjenjuju na odnose među državama članicama EGP-a obuhvaćaju
slobodu kretanja roba, osoba, usluga i kapitala te tržišno natjecanje.
Ta se pravila u biti podudaraju s odgovarajućim odredbama Ugovora o
EEZ-u i Ugovora o EZUČ-u te akata donesenih primjenom tih ugovora. Kao
što je to navela Komisija u svojem zahtjevu za donošenje mišljenja,
ugovorne stranke u pogledu područja koja su obuhvaćena Sporazumom
namjeravaju na EGP proširiti buduće pravo Zajednice, i to u mjeri kako
se ono stvara, razvija ili mijenja. II5.        Ostvarenje
cilja ujednačenosti tumačenja i primjene prava unutar EGP-a, kako je
pobliže određeno člankom 1. Sporazuma, treba osigurati primjenom
odredaba koje su tekstualno istovjetne odgovarajućim odredbama prava
Zajednice te uspostavljanjem sudskog sustava.6.        Sporazumom
se osniva Sud EGP-a kojem je pridružen Prvostupanjski sud. Nadležnost
Suda EGP-a određena je člankom 96. stavkom 1. tog sporazuma. Njegova
nadležnosti odnosi se na rješavanje sporova između ugovornih stranaka,
na tužbe u vezi s postupkom nadzora u pogledu država EFTA-e i, u
području tržišnog natjecanja, na žalbe podnesene protiv odluka nadzornog
tijela EFTA-e.7.        Sudski sustav također predviđa i sljedeće mehanizme. 8.        Članak
6. Sporazuma određuje da se odredbe Sporazuma u svojoj provedbi i
primjeni moraju tumačiti u skladu sa sudskom praksom Suda Zajednice koja
prethodi datumu potpisivanja Sporazuma, a koja se odnosi na
odgovarajuće odredbe Ugovora o EEZ-u, Ugovora o EZUČ-u i akata
sekundarnog prava Zajednice. 9.        Članak
104. stavak 1. Sporazuma predviđa da u svrhu osiguravanja što
ujednačenijeg tumačenja Sporazuma Sud Europskih zajednica, Sud EGP-a,
Prvostupanjski sud Europskih zajednica, Prvostupanjski sud EGP-a i
sudovi država EFTA-e pri tumačenju i primjeni njegovih odredaba ili
odredaba Ugovora o EEZ-u i Ugovora o EZUČ-u, kako su izmijenjeni i
dopunjeni, ili akata donesenih na temelju njih moraju voditi računa o
načelima utvrđenima bilo kojim mjerodavnim odlukama ostalih sudova.10.      Članak
95. Sporazuma određuje da se Sud EGP-a sastoji od osam sudaca, od kojih
je pet sa Suda Zajednice. Vijeće EGP-a može Sudu EGP-a na njegov
zahtjev odobriti osnivanje vijeća koja se sastoje od tri suca ili pet
sudaca. Statutom Suda EGP-a odredit će se uravnotežen i odgovarajući
broj sudaca Suda i EFTA-e, vodeći računa o prirodi predmeta. Članak 101.
predviđa da se Prvostupanjski sud EGP-a sastoji od pet sudaca, od kojih
tri predlažu države EFTA-e, a dva su suci Prvostupanjskog suda
Europskih zajednica.11.      Protokol
34., na koji upućuje članak 104. stavak 2. Sporazuma, sadrži odredbe
kojima se državama EFTA-e omogućava da svoje sudove ovlaste da od Suda
Zajednice zatraže donošenje odluke o tumačenju odredbe Sporazuma.12.      Naposljetku,
napomena uz Protokol 34. predviđa pravo intervencije država EFTA-e u
predmetima koji se vode pred Sudom Zajednice. III13.      Prije
razmatranja pitanja postavljenih Komisijinim zahtjevom za donošenje
mišljenja, valja usporediti, s jedne strane, ciljeve i kontekst
Sporazuma te, s druge strane, ciljeve i kontekst prava Zajednice.14.      Istovjetnost
teksta odredaba Sporazuma i odgovarajućih odredaba prava Zajednice ne
znači nužno da se one moraju tumačiti na isti način. Naime, međunarodni
sporazum mora se tumačiti ne samo na temelju formulacije teksta nego
također i s obzirom na svoje ciljeve. Članak 31. Bečke konvencije o
pravu međunarodnih ugovora od 23. svibnja 1969. u tom pogledu određuje
da se međunarodni ugovor mora tumačiti u dobroj vjeri, prema uobičajenom
smislu izraza iz ugovora u njihovu kontekstu i svjetlu predmeta i svrhe
ugovora. 15.      Što
se tiče usporedbe ciljeva odredaba Sporazuma i odredaba prava
Zajednice, valja ustvrditi da se Sporazumom teži primjeni sustava
slobodne trgovine i tržišnog natjecanja u gospodarskim i trgovinskim
odnosima između ugovornih stranaka. 16.      Naprotiv,
kada je riječ o Zajednici, sustav slobodne trgovine i tržišnog
natjecanja, koji se Sporazumom želi proširiti na cjelokupno područje
ugovornih stranaka, razvio se i integriran je u pravni poredak
Zajednice, čiji ciljevi premašuju ciljeve kojima teži Sporazum. 17.      Naime,
iz članaka 2., 8.a i 102.a Ugovora o EEZ-u posebice proizlazi da je
njegov cilj postići gospodarsku integraciju koja vodi do uspostavljanja
unutarnjeg tržišta i ekonomske i monetarne unije. Usto, članak 1.
Jedinstvenog europskog akta određuje da je cilj svih Ugovorâ Zajednice
pridonijeti stvarnom napretku Europske unije. 18.      Iz
navedenog slijedi da su odredbe Ugovora o EEZ-u o slobodi kretanja i
tržišnom natjecanju, koje svakako ne predstavljaju same sebi svrhu, samo
sredstvo za ostvarenje tih ciljeva. 19.      Kontekst
u koji se smjestio cilj Sporazuma također se razlikuje od onoga u kojem
se teži ostvarenju ciljeva Zajednice. 20.      Naime,
EGP se treba uspostaviti na temelju međunarodnog sporazuma koji u biti
stvara samo prava i obveze među ugovornim strankama i koji ne predviđa
nikakav prijenos suverenih prava na međudržavna tijela koja se njime
osnivaju. 21.      Nasuprot
tome, Ugovor o EEZ-u, iako je sklopljen u obliku međunarodnog
sporazuma, ipak predstavlja ustavnu povelju zajednice prava. Prema
ustaljenoj sudskoj praksi Suda Zajednice, Ugovori Zajednice uspostavili
su novi pravni poredak u čiju su korist države u sve više područja
ograničile svoja suverena prava i čiji su subjekti ne samo države
članice nego i njihovi državljani (vidjeti osobito presudu od 5. veljače
1963., Van Gend en Loos, 26/62, Zb., str. 1.). Osnovne značajke
tako uspostavljenog pravnog poretka Zajednice posebice su njegova
nadređenost u odnosu na prava država članica te izravan učinak cijelog
niza odredaba primjenjivih na njihove državljane i na same države
članice. 22.      Iz
tih razmatranja slijedi da se ujednačenost pravnih pravila u
cjelokupnom EGP-u ne osigurava na temelju sadržajne ili izričajne
istovjetnosti odredaba prava Zajednice i odgovarajućih odredaba
Sporazuma.23.      Stoga treba ispitati predviđa li Sporazum druga sredstva za osiguravanje te ujednačenosti. 24.      Članak
6. slijedi taj cilj propisujući da se pravila Sporazuma moraju tumačiti
u skladu sa sudskom praksom Suda Zajednice koja se odnosi na
odgovarajuća pravila prava Zajednice. 25.      Međutim,
taj način tumačenja ne može osigurati pravnu ujednačenost kojoj se
teži, i to iz dvaju razloga. 26.      Najprije,
taj se članak odnosi samo na sudsku praksu Suda Zajednice koja prethodi
datumu potpisivanja Sporazuma. Budući da će se ta sudska praksa
razvijati, teško će biti razlikovati novu od stare sudske prakse i,
slijedom toga, prošlost od budućnosti. 27.      Nadalje,
premda članak 6. Sporazuma ne određuje jasno obuhvaća li cjelokupnu
sudsku praksu Suda Zajednice i posebice sudsku praksu o izravnom učinku i
nadređenosti prava Zajednice, iz Protokola 35. Sporazuma proizlazi da
se ugovorne stranke samo obvezuju u svoje pravne poretke unijeti
zakonsku odredbu kojom se uspostavlja nadređenost pravila iz Sporazuma u
odnosu na protivne zakonske odredbe, a da ne priznaju načela izravnog
učinka i nadređenosti koja su sadržana u spomenutoj sudskoj praksi.28.      Iz
toga slijedi da dužnost poštovanje sudske prakse Suda Zajednice iz
članka 6. Sporazuma ne obuhvaća osnovne elemente te sudske prakse koji
su nepomirljivi sa značajkama Sporazuma. Zbog toga članak 6. kao takav
ne može osigurati ispunjenje cilja ujednačenosti prava na cjelokupnom
području EGP-a, kako u odnosu na prošlost tako ni u odnosu na budućnost.
29.      Iz
prethodnih razmatranja slijedi da razlike koje postoje između, s jedne
strane, svrhe i konteksta Sporazuma i, s druge strane, svrhe i konteksta
prava Zajednice predstavljaju prepreku ostvarivanju cilja ujednačenosti
tumačenja i primjene prava unutar EGP-a. IV30.      Vodeći
računa o gore navedenom proturječju, valja razmotriti može li
predviđeni sudski sustav dovesti u pitanje autonomiju pravnog poretka
Zajednice u ostvarivanju njezinih vlastitih ciljeva. 31.      Najprije
će se razmotriti tumačenje pojma ugovorne stranke koji će Sud EGP-a
morati pružiti u okviru vršenja svojih nadležnosti i nakon toga utjecaj
njegove sudske prakse na tumačenje prava Zajednice. 32.      Što
se tiče prvog pitanja, valja podsjetiti da je Sud EGP-a na temelju
članka 96. stavka 1. točke (a) Sporazuma nadležan rješavati sporove
između ugovornih stranaka i da u skladu s člankom 117. stavkom 1. tog
sporazuma Zajednički odbor EGP-a ili ugovorna stranka mogu pokrenuti
postupak pred Sudom EGP-a u vezi s takvim sporovima. 33.      Članak
2. točka (c) Sporazuma određuje pojam ugovornih stranaka. U odnosu na
Zajednicu i njezine države članice, taj pojam obuhvaća, ovisno o
slučaju, Zajednicu i njezine države članice ili Zajednicu ili države
članice. Zaključak o izboru između triju mogućnosti mora se izvesti iz
odredaba Sporazuma mjerodavnih u pojedinom slučaju te iz pripadajućih
ovlasti Zajednice i država članica kako proizlaze iz Ugovora o EEZ-u i
Ugovora o EZUČ-u. 34.      Sud
EGP-a stoga može, kada postupa u sporu o tumačenju ili primjeni jedne
ili više odredaba Sporazuma, biti pozvan protumačiti pojam „ugovorne
stranke“ u smislu članka 2. točke (c) Sporazuma kako bi utvrdio odnosi
li se formulacija „ugovorna stranka“ u smislu sporne odredbe na
Zajednicu, na Zajednicu i njezine države članice ili pak samo na države
članice. Sud EGP-a morat će, dakle, odlučivati o ovlastima Zajednice i
njezinih država članica u područjima koja su uređena odredbama
Sporazuma.35.      Iz
toga slijedi da nadležnost dodijeljena Sudu EGP-a na temelju članka 2.
točke (c), članka 96. stavka 1. točke (a) i članka 117. stavka 1.
Sporazuma može dovesti u pitanje sustav ovlasti utvrđen Ugovorima i,
slijedom toga, autonomiju pravnog sustava Zajednice čije poštovanje Sud
Zajednice osigurava na temelju članka 164. Ugovora o EEZ-u. Ta
isključiva nadležnost Suda Zajednice potvrđuje se u članku 219. Ugovora o
EEZ-u, u skladu s kojim se države članice obvezuju da spor o tumačenju
ili primjeni tog ugovora neće rješavati ni na koji drugi način osim
onoga koji je njime predviđen. Članak 87. Ugovora o EZUČ-u sadrži
odredbu u istom smislu. 36.      Dodjeljivanje te nadležnosti Sudu EGP-a stoga nije u skladu s pravom Zajednice. 37.      Što
se tiče drugog pitanja, najprije valja navesti da međunarodni sporazumi
koji su sklopljeni u skladu s postupkom iz članka 228. Ugovora obvezuju
institucije Zajednice i njezine države članice te da, prema ustaljenoj
sudskoj praksi Suda Zajednice, odredbe tih sporazuma i akata koje su
donijela njihova tijela čine sastavni dio pravnog poretka Zajednice od
trenutka svojeg stupanja na snagu. 38.      U
tom smislu valja navesti da je Sporazum akt jedne od institucija
Zajednice u smislu članka 177. stavka 1. točke (b) Ugovora o EEZ-u i da
je prema tome Sud Zajednice nadležan odlučivati o prethodnim pitanjima
koja se tiču njegovog tumačenja. On je također nadležan odlučivati o tom
sporazumu u slučaju kada države članice Zajednice povrijede svoje
obveze na temelju istog.39.      Međutim,
kada međunarodni sporazum predviđa vlastiti sudski sustav, koji
obuhvaća sud nadležan za rješavanje sporova između ugovornih stranaka
tog sporazuma i stoga za tumačenje njegovih odredaba, odluke toga suda
obvezuju institucije Zajednice, uključujući i Sud Zajednice. Te odluke
također su obvezujuće u slučaju kada Sud Zajednice u okviru prethodnog
postupka ili povodom izravne tužbe odlučuje o tumačenju međunarodnog
sporazuma, s obzirom na to da taj sporazum čini sastavni dio pravnog
poretka Zajednice. 40.      Međunarodni
sporazum koji predviđa takav sudski sustav u načelu je u skladu s
pravom Zajednice. Naime, ovlast Zajednice u području međunarodnih odnosa
i njezina sposobnost zaključivanja međunarodnih sporazuma nužno
podrazumijeva mogućnost da se podvrgne odlukama suda koji je osnovan ili
određen na temelju takvih sporazuma u vezi s tumačenjem i primjenom
njegovih odredaba. 41.      Međutim,
predmetni sporazum preuzima bitan dio pravila, uključujući i pravila
sekundarnog prava, koja uređuju gospodarske i trgovinske odnose unutar
Zajednice i koja većinom predstavljaju temeljne odredbe pravnog poretka
Zajednice.42.      U
skladu s tim, učinak tog sporazuma jest da u pravni sustav Zajednice
uvodi velik skup pravnih pravila koja postoje usporedno sa skupinom
pravila Zajednice istovjetnog sadržaja. 43.      Nadalje,
ugovorne stranke u preambuli Sporazuma i u njegovom članku 1. izrazile
su namjeru da osiguraju jedinstvenu primjenu odredaba Sporazuma na
svojim cjelokupnim područjima. Međutim, cilj jedinstvene primjene i
jednakih uvjeta tržišnog natjecanja kojem se teži i koji se ogleda u
članku 6. i članku 104. stavku 1. Sporazuma odnosi se nužno na tumačenje
kako odredaba tog sporazuma tako i odgovarajućih odredaba pravnog
poretka Zajednice. 44.      Iako
članak 6. Sporazuma obvezuje Sud EGP-a da tumači njegove odredbe
uzimajući u obzir mjerodavnu sudsku praksu Suda Zajednice koja prethodi
datumu potpisivanja Sporazuma, Sud EGP-a neće imati takvu obvezu u
odnosu na odluke Suda Zajednice donesene nakon tog datuma. 45.      Slijedom
navedenog, cilj Sporazuma, kojim se teži ujednačenosti prava na
cjelokupnom EGP-u, podrazumijeva tumačenje ne samo pravila tog sporazuma
nego i odgovarajućih pravila prava Zajednice. 46.      Iz
toga proizlazi da je sudski mehanizam predviđen Sporazumom, s obzirom
na to da uvjetuje buduće tumačenje pravila Zajednice u području slobode
kretanja i tržišnog natjecanja, protivan članku 164. Ugovora o EEZ-u i,
općenito, samim temeljima Zajednice. V47.      Opasnost
koju sudski sustav predviđen Sporazumom predstavlja za autonomiju
pravnog poretka Zajednice nije smanjena činjenicom da je cilj njegovih
članaka 95. i 101. uspostaviti institucionalne veze između Suda EGP-a i
Suda Zajednice predviđajući da suci Suda Zajednice zasjedaju na Sudu
EGP-a i u njegovim vijećima te da suci Prvostupanjskog suda Europskih
zajednica zasjedaju na Prvostupanjskom sudu EGP-a. 48.      Upravo
suprotno, postoji bojazan da bi primjena tih odredaba pridonijela općim
problemima koji proizlaze iz sudskog sustava predviđenog Sporazumom. 49.      U
tom pogledu potrebno je podsjetiti da Sud EGP-a mora osigurati pravilno
funkcioniranje sustava slobodne trgovine i tržišnog natjecanja u okviru
međunarodnog sporazuma koji stvara obveze samo među ugovornim
strankama.50.      Nasuprot
tome, Sud Zajednice mora osigurati poštovanje posebnog pravnog poretka i
pridonijeti njegovom razvoju s namjerom ostvarenja ciljeva određenih
osobito u člancima 2., 8.a i 102.a Ugovora o EEZ-u i uspostavljanja
Europske unije između država članica, kao što to proizlazi iz Svečane
izjave iz Stuttgarta od 19. lipnja 1983. (točka 2.5) na koju se poziva
uvodna izjava 1. preambule Jedinstvenog europskog akta. U takvom
kontekstu slobodna trgovina i tržišno natjecanje samo su sredstva čija
je svrha ostvarivanje tih ciljeva. 51.      Slijedom
navedenog, ovisno o tome zasjedaju li na Sudu Zajednice ili na Sudu
EGP-a, suci Suda Zajednice koji su članovi Suda EGP-a morat će
primjenjivati i tumačiti iste odredbe, ali služeći se različitim
pristupima, metodama i konceptima kako bi uzeli u obzir prirodu
pojedinog ugovora i njegovih ciljeva.52.      U
tim okolnostima tim sucima bit će vrlo teško, ako ne i nemoguće
zasjedajući na Sudu Zajednice s punom neovisnošću duha razmatrati
pitanja o čijem su odlučivanju sudjelovali u okviru Suda EGP-a.53.      Međutim,
budući da sudski sustav predviđen Sporazumom u svakom slučaju nije u
skladu s Ugovorom o EEZ-u, daljnje razmatranje tog pitanja nije
potrebno, kao ni razmatranje pitanja ne bi li taj sustav za posljedicu
imao ozbiljne zadrške u vezi s povjerenjem pojedinaca u sposobnosti Suda
Zajednice da potpuno neovisno obavlja svoje funkcije.VI54.      Valja
također ispitati usklađenost s pravom Zajednice mehanizma za tumačenje
odredaba Sporazuma, predviđenog njegovim člankom 104. stavkom 2. 55.      Na
temelju članka 104. stavka 2. Sporazuma, odredbe kojima se državi
EFTA-e omogućava da svoje sudove ovlasti da od Suda Zajednice
zahtijevaju donošenje odluke o tumačenju Sporazuma sadržane su u
Protokolu 34. 56.      Prema
članku 1. tog protokola, kada se u pravnom predmetu koji je u tijeku
pred jednim od sudova države EFTA-e pojavi pitanje tumačenja odredaba
Sporazuma koje su u biti istovjetne odredbama Ugovorâ Zajednice, taj sud
može, ako to smatra nužnim, zatražiti od Suda Zajednice donošenje
odluke o tom pitanju.57.      Članak
2. Protokola 34. određuje da država EFTA-e koja namjerava koristiti taj
Protokol izvješćuje pohranitelja Sporazuma i Sud Zajednice u kojoj će
se mjeri i prema kojim načinima Protokol primjenjivati na njezine
sudove.58.      Iz
toga slijedi kako su tom postupku svojstvene činjenice da državama
EFTA-e ostavlja mogućnost da ovlaste ili ne ovlaste svoje sudove na
upućivanje pitanja Sudu Zajednice te da za sudove tih država koji sude u
zadnjem stupnju ne predviđa nikakvu obvezu upućivanja. Osim toga, ne
postoji jamstvo da bi odgovori koje bi Sud u takvom postupku bio pozvan
pružiti imali obvezujući učinak za sudove koji su uputili pitanje. Taj
se postupak znatno razlikuje od postupka predviđenog člankom 177.
Ugovora o EEZ-u. 59.      Točno
je da dodjeljivanje međunarodnim sporazumom nadležnosti za tumačenje
odredaba tog sporazuma Sudu Zajednice radi njegove primjene u trećim
državama nije protivno nijednoj odredbi Ugovora o EEZ-u.60.      Također
se u načelu ne može prigovoriti činjenici da se državama EFTA-e
ostavlja mogućnost da ovlaste ili ne ovlaste svoje sudove da upućuju
pitanja Sudu Zajednice kao ni činjenici da ne postoji dužnost tih
pojedinih sudova da upute pitanje Sudu Zajednice.61.      S
druge strane, neprihvatljivo je da bi odgovori Suda Zajednice upućeni
sudovima država EFTA-e bili samo savjetodavne prirode i lišeni
obvezujućih učinaka. Takva bi situacija promijenila prirodu uloge Suda
Zajednice kako je ona uspostavljena Ugovorom o EEZ-u, odnosno ulogu suda
čije su presude obvezujuće. Čak i u posebnim slučajevima iz članka 228.
mišljenje Suda Zajednice ima obvezujući učinak određen tim člankom. 62.      Nadalje,
valja primijetiti da tumačenje Sporazuma koje Sud Zajednice pruža
slijedom pitanja upućenih od strane sudova EFTA-e trebaju uzeti u obzir i
sudovi država članica Zajednice kada odlučuju o primjeni Sporazuma.
Međutim, činjenica da ti odgovori nisu obvezujući za sudove EFTA-e može
izazvati nesigurnost u pogledu njihove pravne vrijednosti u odnosu na
sudove država članica Zajednice. 63.      Osim
toga, moguće je da će sudovi država članica smatrati da se neobvezujući
učinak tumačenja koja Sud Zajednice daje na temelju Protokola 34. širi i
na presude koje taj sud donosi na temelju članka 177. Ugovora o EEZ-u. 64.      Predmetni
mehanizam u tom smislu šteti pravnoj sigurnosti koja je nužna za
pravilno odvijanje prethodnog postupka.65.      Iz
prethodnih razmatranja slijedi da članak 104. stavak 2. Sporazuma te
njegov Protokol 34. nisu u skladu s pravom Zajednice jer ne osiguravaju
obvezujući učinak odgovora koje bi Sud Zajednice mogao biti pozvan dati
na temelju tog protokola.VII66.      Nadalje,
valja ocijeniti pravo intervencije država EFTA-e u predmetima koji se
vode pred Sudom Zajednice. Napomena uz Protokol 34. predviđa da se
članci 20. i 37. Protokola uz Statut moraju izmijeniti kako bi se
omogućilo takvo pravo intervencije. 67.      U
tom pogledu dovoljno je napomenuti da se ta dva članka nalaze u glavi
III. Protokola uz Statut Suda Zajednice i da, u skladu s člankom 188.
stavkom 2. Ugovora o EEZ-u, Vijeće, odlučujući jednoglasno na zahtjev
Suda Zajednice i nakon savjetovanja s Komisijom i Europskim parlamentom,
može izmijeniti odredbe te glave. 68.      Iz
toga proizlazi da dodjeljivanje prava intervencije državama EFTA-e u
predmetima koji se vode pred Sudom Zajednice ne zahtijeva izmjenu
Ugovora o EEZ-u u smislu njegovog članka 236. VIII69.      Zadnjim
pitanjem Komisije želi se saznati dopušta li članak 238. Ugovora o
EEZ-u, koji se odnosi na sklapanje sporazuma o pridruživanju između
Zajednice i treće države, udruženja država ili međunarodne organizacije,
uspostavljanje sudskog sustava poput onog predviđenog Sporazumom.
Komisija je u vezi s tim izjavila da bi se u slučaju negativnog
mišljenja Suda Zajednice ta odredba mogla izmijeniti na način da se
omogući uspostavljanje takvog sustava. 70.      Kao
što je to već napomenuto u točki 40., međunarodni sporazum koji
predviđa sudski sustav koji uključuje sud nadležan za tumačenje njegovih
odredaba u načelu nije neusklađen s pravom Zajednice i stoga može za
pravnu osnovu imati članak 238. Ugovora o EEZ-u.71.      Međutim,
članak 238. Ugovora o EEZ-u ne daje nikakvu osnovu za uspostavljanje
sudskog sustava koji je protivan članku 164. Ugovora i, općenito, samim
temeljima Zajednice.72.      Iz
tih razloga izmjena te odredbe na način na koji je to navela Komisija
ne može ispraviti neusklađenost sudskog sustava Sporazuma s pravom
Zajednice.Zaključno_SUDdaje sljedeće mišljenje:Sustav
sudskog nadzora čije se uspostavljanje predviđa Sporazumom nije u
skladu s Ugovorom o osnivanju Europske ekonomske zajednice. DueSlynnJolietpredsjednikpredsjednik vijećapredsjednik vijećaSchockweilerGrévisseKapteynpredsjednik vijećapredsjednik vijećapredsjednik vijećaMancinijugeKakourisMoitinho de AlmeidasudacsudacsudacRodríguez Iglesias       Díez de Velascosudac       sudacZuleeg       Murraysudac       sudacU Luxembourgu 14. prosinca 1991.TajnikJ.-G. Giraud1 –      All
disputes between Contracting Parties or cases when the EEA Court is
seized by the EEA Joint Committee will be dealt with in plenary session.2 –      An
appropriate balance of ECJ and EFTA Judges, taking into account the
nature of the cases, shall be laid down in the Statute of the EEA Court.3 –      The Statutes shall contain provisions on qualifications for the Judges.4 –      In French "s'exprime".5 –      Agreed
Minutes will ensure that the term "application" also covers
implementation of the Agreement.6 –      In
an agreed Minute it will be clarified that this also includes
interpretation in the sense of the Ministerial Declaration of 14 May
1991.