62019CJ0176_RES
Predmet C-176/19 P
Europska komisija
protiv
Servier SAS i dr.
Presuda Suda (prvo vijeće) od 27. lipnja 2024.
„Žalba – Tržišno natjecanje – Farmaceutski proizvodi – Tržište perindoprila – Članak 101. UFEU-a – Zabranjeni sporazumi – Podjela tržišta – Potencijalno tržišno natjecanje – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Strategija čiji je cilj odgađanje ulaska generičkih verzija perindoprila na tržište – Sporazum o nagodbi u sporovima o patentima – Sporazum o licenciji za patent – Sporazum o ustupanju i licenciji tehnologije – Članak 102. UFEU-a – Mjerodavno tržište – Zlouporaba vladajućeg položaja”
Žalba – Razlozi – Pogrešna ocjena činjenica i dokaza – Nedopuštenost – Nadzor Suda nad ocjenom činjenica i dokaza – Isključenje osim u slučaju iskrivljavanja – Nadzor Suda nad pravnom kvalifikacijom činjenica spora – Dopuštenost
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak)
(t. 69.-75.)
Žalba – Razlozi – Puko ponavljanje razloga i argumenata iznesenih pred Općim sudom – Nedopuštenost – Osporavanje tumačenja ili primjene prava Unije koje je proveo Opći sud – Dopuštenost
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak; Poslovnik Suda, čl. 168. st. 1. t. (d) i čl. 169. st. 2.)
(t. 77.-79.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Kvalifikacija poduzetnika kao potencijalnog konkurenta – Stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržište – Kriteriji – Poduzetnikova čvrsta namjera i vlastita sposobnost ulaska na mjerodavno tržište – Nepostojanje nepremostive prepreke – Ocjena – Postojanje patenata kojima se štiti izvorni lijek ili jedan od postupaka njegove proizvodnje – Kvalifikacija proizvođača generičkih lijekova kao potencijalnog konkurenta proizvođača izvornog lijeka koji je nositelj patenata
(čl. 101. UFEU-a)
(t. 91., 92., 100.-103., 130.-135., 425., 427.-440.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Sporazum o nagodbi u sporovima o patentima i sporazum o licenciji za patent – Sporazumi sklopljeni između proizvođača izvornih lijekova i proizvođača generičkih lijekova – Sporazumi koji sadržavaju klauzule o neosporavanju patenata i o zabrani proizvođačima generičkih lijekova da na određenim tržištima komercijaliziraju proizvode – Kvalifikacija ograničenja s obzirom na cilj – Kriteriji – Stupanj štetnosti sporazumâ za tržišno natjecanje na predmetnom tržištu – Ocjena s obzirom na sadržaj, nastanak te pravni i gospodarski kontekst predmetnih sporazuma – Nužnost ispitivanja učinaka protutržišnog postupanja na tržišno natjecanje – Nepostojanje – Uključeni poduzetnici koji su djelovali bez namjere sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja – Neodlučujuće okolnosti
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 93.-96., 104.-108., 174.-184., 196.-200., 223.-226., 236.-244.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Protutržišni cilj – Sporazumi o podjeli tržišta – Povreda s obzirom na cilj – Nepostojanje stroge podjele tržištâ – Nebitnost
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 97., 215.-219.)
Žalba – Razlozi – Kritika obrazloženja koje je utjecalo na izreku pobijane presude – Pravno relevantan žalbeni razlog
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak)
(t. 111.-120.)
Žalba – Razlozi – Pogrešna ocjena činjenica i dokaza – Nedopuštenost – Nadzor Suda nad ocjenom činjenica i dokaza – Isključenje osim u slučaju iskrivljavanja – Razlog koji se temelji na iskrivljavanju dokaza – Tumačenje dokaza koje je proveo Opći sud, a koje je očito protivno njihovu tekstu
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak)
(t. 145.-154., 230.-232.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Odluka Komisije kojom se utvrđuje povreda – Dokazno sredstvo – Oslanjanje na skup indicija – Traženi stupanj dokazne snage svake pojedine indicije – Dopuštenost ukupne ocjene skupa indicija – Komisijin uvid u sadržaj protutržišnih sporazuma – Nepostojanje utjecaja
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 271.-276.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Razlika između ograničenja s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu – Ograničenje s obzirom na cilj – Dovoljan stupanj štetnosti – Ocjena – Nebitnost pozitivnih učinaka na tržišno natjecanje na tržištima koja nisu obuhvaćena zemljopisnim područjem povrede
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 288.-290., 452., 453., 489.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Razlika između ograničenja s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu – Ograničenje s obzirom na posljedicu – Ispitivanje tržišnog natjecanja u slučaju nepostojanja spornog sporazuma – Uzimanje u obzir stvarnog i potencijalnog tržišnog natjecanja – Sporazum o nagodbama u području patenata sklopljen između izvornog proizvođača i poduzeća za generičke lijekove – Komisijina obveza utvrđivanja moguće tržišne situacije na tržištima predmetnog proizvoda bez sporazuma o nagodbi – Izrada realističnog i vjerodostojnog hipotetskog scenarija – Nužnost da relevantni vremenski trenutak bude istovjetan u promatranoj situaciji i hipotetskom scenariju – Hipotetski scenarij koji se ne može temeljiti na događajima koji su uslijedili nakon datuma sklapanja tog sporazuma – Hipotetski scenarij kojim se moraju utvrditi stvarne mogućnosti u pogledu postupanja proizvođača generičkih lijekova
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 338.-356., 482.-486.)
Vladajući položaj – Mjerodavno tržište – Razgraničenje – Kriteriji – Farmaceutski proizvodi – Zamjenjivost – Kriteriji za ocjenu – Elastičnost potražnje za farmaceutskim proizvodom s obzirom na promjene cijena drugih proizvoda namijenjenih istoj terapijskoj indikaciji
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 381.-390.)
Žalba – Žalba za koju je utvrđeno da je osnovana – Odlučivanje žalbenog suda o meritumu spora – Uvjet – Spor o kojem se može konačno odlučiti – Nepostojanje – Vraćanje predmeta Općem sudu na ponovno odlučivanje – Obveza dodjeljivanja predmeta drukčijem sastavu suda
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak; Poslovnik Općeg suda, čl. 216. st. 1.)
(t. 417.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Sporazum o nagodbi u sporovima o patentima i sporazum o licenciji za patent – Sporazumi sklopljeni između proizvođača izvornih lijekova i proizvođača generičkih lijekova – Sporazumi koji sadržavaju klauzule o neosporavanju patenata i o zabrani proizvođačima generičkih lijekova da na određenim tržištima komercijaliziraju proizvode – Protučinidba koja se sastoji od dodjele licencije kojom se proizvođaču generičkih lijekova dopušta komercijalizacija predmetnog lijeka na njegovim glavnim tržištima – Kvalifikacija sporazumâ o podjeli tržištâ kojima se ograničava tržišno natjecanje s obzirom na cilj – Kriteriji – Poticajni učinak dodjele licence proizvođaču generičkih lijekova na njegovo odustajanje od komercijalizacije svojeg proizvoda na tržištima rezerviranim za proizvođača izvornog lijeka
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 447.-473.)
Kratak prikaz
Sud prihvaća žalbe Europske komisije protiv dviju presuda Općeg suda (
1
) kojima je djelomično poništena njezina odluka u kojoj je utvrdila postojanje zabranjenih sporazuma i zlouporabe vladajućeg položaja na tržištu farmaceutskog proizvoda perindoprila te izrekla novčane kazne proizvođačima lijekova o kojima je riječ (
2
). Sud pritom pojašnjava razliku između, s jedne strane, legitimnih koraka proizvođača lijekova koji se sastoje od sklapanja nagodbi u stvarnim patentnim sporovima u farmaceutskom sektoru i, s druge strane, sporazuma kojima se nezakonito dijeli tržište farmaceutskog proizvoda pod krinkom nagodbe u sporovima o patentima.
Farmaceutska grupa Servier, čije društvo majka Servier SAS ima poslovni nastan u Francuskoj (u daljnjem tekstu, pojedinačno ili zajedno: Servier) razvila je perindopril, lijek koji pripada skupini inhibitora konverterskog enzima, upotrebljava se u kardiovaskularnoj medicini i ponajprije je namijenjen liječenju hipertenzije i zatajenja srca. Patent koji se odnosi na molekulu perindoprila, a koji je podnesen Europskom patentnom uredu (EPO) 1981., istekao je tijekom 2000-ih.
Aktivni farmaceutski sastojak perindoprila u obliku je soli nazvane erbumin. Servier je 1988. EPO-u podnio nekoliko patenata koji su se odnosili na postupke proizvodnje navedenog aktivnog sastojka i koji su istekli 16. rujna 2008.
Servier je 2001. EPO-u podnio novi patent koji se odnosio na perindopril i njegov postupak proizvodnje i koji je EPO priznao 2004. (u daljnjem tekstu: patent 947). Servieru su, osim toga, odobreni nacionalni patenti koji odgovaraju patentu 947 u više država članica prije nego što su one postale stranke Konvencije o priznavanju europskih patenata.
Počevši od 2003. Servier je pokrenuo više sporova protiv proizvođača generičkih lijekova koji su namjeravali komercijalizirati generičku verziju perindoprila. U tom kontekstu deset proizvođača generičkih lijekova podnijelo je prigovor protiv patenta 947 EPO-u, čije je tehničko vijeće za pritužbe opozvalo osporavani patent u svibnju 2009. Više proizvođača generičkih lijekova također je pred određenim nacionalnim sudovima osporavalo valjanost patenta 947. Servier je pak podnio tužbe zbog povrede i zahtjeve za izdavanje privremenih sudskih naloga protiv predmetnih proizvođača generičkih lijekova, među kojima je bilo i slovensko društvo KRKA, tovarna zdravil, d. d. (u daljnjem tekstu: Krka).
Kako bi okončao navedene sporove, Servier je u razdoblju od 2005. do 2007. sklopio sporazume o nagodbi s više proizvođača generičkih lijekova. Tako je s Krkom sklopio sporazum o nagodbi koji se odnosio na patent 947 i odgovarajuće nacionalne patente, sporazum o licenciji te sporazum o ustupanju i licenciji (u daljnjem tekstu: Krkini sporazumi). Ti su sporazumi obuhvaćali sve države koje su bile članice Europske unije u vrijeme nastanka činjenica, kao i države nečlanice Unije koje su činile Krkina glavna tržišta.
Prema Komisijinu mišljenju, Servier i Krka sklopili su te sporazume s nezakonitim ciljem da podijele državna područja obuhvaćenih zemalja na dvije sfere utjecaja, od kojih je svaka obuhvaćala njihova glavna tržišta, na kojima su oni mogli obavljati svoje djelatnosti sigurni u to da, kad je riječ o Servieru, Krka neće izvršavati konkurentski pritisak koji premašuje granice koje proizlaze iz tih sporazuma odnosno u to da, kad je riječ o spomenutom društvu, nema opasnosti od toga da će ga Servier tužiti zbog povrede patenta.
U odluci od 9. srpnja 2014. (
3
) Komisija je utvrdila da sporazumi koje je Servier sklopio s Krkom i drugim proizvođačima generičkih lijekova predstavljaju ograničenja tržišnog natjecanja zabranjena člankom 101. UFEU-a. Osim toga, navedena je institucija ocijenila da je Servier povrijedio članak 102. UFEU-a time što je razvio i proveo strategiju isključivanja koja obuhvaća tržište perindoprila i tehnologije koja se odnosi na aktivni sastojak tog lijeka u Francuskoj, Nizozemskoj, Poljskoj i Ujedinjenoj Kraljevini.
Komisija je stoga Servieru izrekla novčane kazne u ukupnom iznosu od 289727200 eura za povrede članka 101. UFEU-a, od čega 37661800 eura na temelju njegova sudjelovanja u Krkinim sporazumima, kao i novčanu kaznu u iznosu od 41270000 eura zbog povrede članka 102. UFEU-a. S druge strane, Krki je izrečena novčana kazna od deset milijuna eura zbog povrede članka 101. UFEU-a.
Nakon što su mu Servier i Krka podnijeli tužbu, Opći sud utvrdio je da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava time što je Krkine sporazume kvalificirala kao povredu članka 101. stavka 1. UFEU-a a da nije utvrdila postojanje ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ili s obzirom na posljedicu. Kad je riječ o povredi članka 102. UFEU-a koja se stavlja na teret Servieru, Opći je sud ocijenio da je definicija tržišta perindoprila koju je prihvatila Komisija zahvaćena pogreškama u ocjeni koje su mogle učiniti nevaljanima njezine zaključke o Servierovu vladajućem položaju na mjerodavnom tržištu.
Slijedom toga, dvjema presudama donesenima 12. prosinca 2018. (
4
) Opći je sud poništio spornu odluku u dijelu u kojem je utvrđena povreda članka 101. UFEU-a u vezi s Krkinim sporazumima odnosno povreda članka 102. UFEU-a, kao i novčane kazne izrečene Servieru i Krki zbog tih povreda.
Komisija je protiv tih presuda Općeg suda podnijela dvije žalbe Sudu.
Ocjena Suda
Povreda članka 101. UFEU-a
A. Postojanje potencijalnog tržišnog natjecanja između Serviera i Krke
Sud ispituje, prvo, Komisijine prigovore koji se temelje na pogreškama Općeg suda u tumačenju i primjeni pojma potencijalnog tržišnog natjecanja.
Sud uvodno ističe da za potrebe ispitivanja s obzirom na članak 101. stavak 1. UFEU-a koluzivnih djelovanja koja su poprimila oblik horizontalnih sporazuma o suradnji među poduzetnicima, kao što su to Krkini sporazumi, u prvoj fazi valja utvrditi mogu li se ti sporazumi kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja u kojem se nalaze poduzetnici, makar i potencijalnog. Ako je to slučaj, u drugoj fazi valja provjeriti mogu li se ti sporazumi, s obzirom na svoja gospodarska obilježja, kvalificirati kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. Ako se ne utvrdi protutržišni cilj navedenih djelovanja, valja ispitati njihove učinke.
Nakon tog pojašnjenja, Sud proglašava pravno relevantnima prigovore koji se temelje na pogreškama u tumačenju i primjeni pojma potencijalnog tržišnog natjecanja s obzirom na to da je Opći sud ispitao nekoliko uvodnih izjava sporne odluke koje su se odnosile na pitanje potencijalnog tržišnog natjecanja između Krke i Serviera, kao i određene prigovore koje je Servier istaknuo u tom pogledu.
Kad je riječ o meritumu, Sud utvrđuje da je Opći sud – nakon što je ocijenio da su u trenutku sklapanja Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji postojale podudarajuće indicije na temelju kojih su Servier i Krka mogli smatrati da je patent 947 bio valjan – iz tih indicija zaključio da je tržišno natjecanje među tim poduzetnicima na nacionalnim tržištima unutar Unije sada isključeno i da među njima stoga više ne postoji potencijalno tržišno natjecanje.
Prilikom izvođenja navedenog zaključka o nepostojanju potencijalnog tržišnog natjecanja, Opći je sud trebao provjeriti je li Komisija propustila utvrditi da su na datum sklapanja Krkinih sporazuma postojale stvarne i konkretne mogućnosti da Krka uđe na mjerodavno tržište i upusti se u tržišno natjecanje sa Servierom, s obzirom na dostatne pripremne radnje i nepostojanje nepremostivih prepreka tom ulasku.
Međutim, umjesto da je proveo potrebne provjere u tom smislu, Opći je sud samo iznio tvrdnju da su Servier i Krka bili uvjereni da je patent 947 valjan ta da se Krkino postupanje, koje se sastojalo od nastavka konkurentskog pritiska na Servier, može objasniti njezinom željom da ojača svoj položaj u mogućim pregovorima, kako bi se došlo do sporazuma o nagodbi popraćenog sporazumom o licenciji. Na taj je način Opći sud pogriješio kada je riječ o pravnoj relevantnosti patentne situacije utvrđene na predmetnim tržištima i namjerama stranaka. K tomu, propustio je obrazložiti svoje implicitno utvrđenje prema kojem Servier i Krka više nisu bili potencijalni konkurenti, unatoč elementima sporne odluke kojima se nastoji dokazati suprotno.
Nadalje, Sud naglašava da je prilikom ispitivanja konteksta u kojem su sklopljeni Krkini sporazumi o nagodbi i licenciji Opći sud iskrivio ne samo jasan i precizan tekst odluke britanskog suda o protutužbi za poništenje patenta 947 koju je podnijela Krka, nego i smisao i doseg sporne odluke kad je riječ o učincima odluke EPO-ova Odjela za prigovore, koji je proglasio taj patent valjanim.
Stoga Sud prihvaća Komisijine prigovore koji se temelje na pogreškama Općeg suda u tumačenju i primjeni pojma potencijalnog tržišnog natjecanja.
B. Kvalifikacija Krkinih sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj
Drugo, Sud utvrđuje da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je zaključio da ne postoji ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
U presudama koje su predmet žalbe Opći je sud ocijenio da, ako postoje stvarni spor o patentu, sporazum o nagodbi u tom sporu, koji sadržava klauzule kojima se ograničava tržišno natjecanje, a povezan je sa sporazumom o licenciji koji se odnosi na taj patent, moguće je kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj samo ako Komisija može dokazati da taj sporazum o licenciji nije transakcija izvršena u normalnim tržišnim uvjetima te da se njime tako prikriva plaćanje za odgodu ulaska na tržište.
Međutim, prema mišljenju Suda, tim se rasuđivanjem zanemaruje sama priroda predmetnih sporazuma, koji ne predstavljaju običan sporazum o nagodbi u sporu o patentu u zamjenu za plaćanje za odgodu ulaska na tržište, nego sporazum o podjeli tržišta u dvije zone, od kojih jedna, uostalom, nije ni obuhvaćena povredom članka 101. UFEU-a.
Ta pogreška koja se tiče prava navela je Opći sud na to da provjeri kvalifikaciju protupravne prakse koja se pripisuje Servieru i Krki kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj analiziranjem oblika i pravnih obilježja sporazuma namijenjenih provedbi te prakse, iako je na njemu bilo da ocijeni stupanj gospodarske štetnosti navedenih sporazuma provedbom detaljne analize njihovih značajki, ciljeva te gospodarskog i pravnog konteksta.
Osim toga, Opći je sud također počinio pogrešku u tumačenju članka 101. stavka 1. točke (c) UFEU-a time što je ocijenio da se nije moglo zaključiti da postoji podjela tržišta jer Krkinim sporazumima o nagodbi i licenciji za tog poduzetnika nije bio rezerviran dio tržišta, s obzirom na to da zabrana sporazuma o podjeli tržišta propisana tom odredbom nije ograničena na sporazume o „strogoj” podjeli.
Nadalje, Opći sud počinio je još jednu pogrešku koja se tiče prava time što je u okviru rasuđivanja o nepostojanju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj razmatrao i navodnu hipotetsku narav potencijalnih učinaka predmetnih sporazuma, iako nije bilo potrebno istraživati ni a fortiori dokazivati učinke praksi kvalificiranih kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, uključujući i u okviru eventualnog razmatranja pitanja pokazuje li postupanje o kojemu je riječ zahtijevani stupanj štetnosti za potrebe takve kvalifikacije.
Isto tako, navedeni je sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je Komisiji prigovorio da u biti nije dokazala Servierovu odnosno Krkinu namjeru da ograniče međusobno tržišno natjecanje, iako se takvo dokazivanje ne zahtijeva prilikom utvrđivanja postojanja ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
Osim toga, Opći je sud povrijedio načelo slobodne ocjene dokaza time što je zaključio da, kad je riječ o uzimanju u obzir nepotpunih i nepovezanih dokaza prilikom utvrđivanja postojanja povrede, valja pravno razlikovati situacije u kojima Komisija ima, kao u ovom slučaju, uvid u sadržaj protutržišnih sporazuma od situacija u kojima ona nema takvog uvida. Nadalje, navedeni je sud počinio još jednu pogrešku koja se tiče prava time što je ocijenio da utvrđenja koja proizlaze iz djelomičnih ulomaka poruka elektroničke pošte ili drugih dokumenata na temelju kojih su se mogle utvrditi namjere stranaka ne mogu lako dovesti u pitanje zaključak koji se temelji na samom sadržaju sporazuma o kojima je riječ.
Naposljetku, Sud podsjeća na to da mogućnost da licencija za patent na određenim zemljopisnim tržištima proizvede pozitivne učinke na tržišno natjecanje uopće nije relevantna za ocjenu treba li je kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj na temelju članka 101. stavka 1. UFEU-a. Opći je sud stoga počinio pogrešku u tumačenju i primjeni članka 101. stavka 1. UFEU-a time što je uzeo u obzir pozitivne učinke Krkina sporazuma o licenciji na njezinim glavnim tržištima, tim više što ta tržišta ne pripadaju zemljopisnom području koje je zahvaćeno povredom članka 101. UFEU-a.
S obzirom na gore navedene pogreške, Sud zaključuje da je u cijelosti nezakonito rasuđivanje Općeg suda koje se tiče nepostojanja ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj do kojeg su doveli Krkini sporazumi.
C. Kvalifikacija Krkinih sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu
Treće, Komisija kritizira zaključak Općeg suda o tome da nije utvrdila da su Krkini sporazumi imali za učinak ograničavanje tržišnog natjecanja jer nije uspjela dokazati da bi, da nije bilo tih sporazuma, Krka vjerojatno ušla na Servierova glavna tržišta.
U tom pogledu Sud podsjeća na to da, radi ocjene postojanja protutržišnih učinaka nastalih sporazumom među poduzetnicima, valja usporediti konkurentsku situaciju koja proizlazi iz tog sporazuma s onom koja bi postojala bez njega. Ta metoda, nazvana „hipotetskom”, podrazumijeva potrebu uzimanja u obzir konkretnog okvira tog sporazuma. Stoga hipotetski scenarij, koji se temelji na nepostojanju navedenog sporazuma, mora biti realističan i vjerodostojan.
S obzirom na to pojašnjenje, Sud je ocijenio da je Opći sud, s triju najvažnijih točaka gledišta, zanemario značajke hipotetske metode u svrhu primjene članka 101. UFEU-a.
Kao prvo, Opći je sud zaključio da se ocjena protutržišnih učinaka Krkina sporazuma o nagodbi temeljila na hipotetskom pristupu i nepotpunom ispitivanju tih učinaka jer Komisija u hipotetski scenarij nije uključila stvarne događaje koji su uslijedili nakon sklapanja tog sporazuma. Međutim, pri tom rasuđivanju navedeni sud zanemaruje okolnost da hipotetski scenarij po definiciji nije činjenični u smislu da se nije ostvario te se stoga ne može temeljiti na elementima koji su uslijedili nakon sklapanja navedenog sporazuma.
Kao drugo, Opći je sud počinio pogrešku time što je ocijenio da se sudska praksa prema kojoj se sporazum među poduzetnicima može kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu zbog svojih potencijalnih učinaka prestaje primjenjivati kad je taj sporazum proveden, zbog toga što se mogu uočiti njegovi stvarni učinci na tržišno natjecanje. Naime, kada, kao u ovom slučaju, sporazum ne dovodi do izmjene, nego, naprotiv, do održavanja broja ili postupanja konkurentskih poduzetnika već prisutnih na tom tržištu, jednostavna usporedba situacija koje su utvrđene na navedenom tržištu prije i poslije provedbe tog sporazuma ne bi bila dovoljna za izvođenje zaključka o nepostojanju protutržišnog učinka, s obzirom na to da se taj učinak odnosi na sigurni nestanak, zbog navedenog sporazuma, izvora tržišnog natjecanja koji je u trenutku njegova sklapanja i dalje moguć.
Kao treće, iz sudske prakse proizlazi to da Komisija, kada utvrđuje hipotetski scenarij za potrebe ispitivanja sporazuma o nagodbi u sporu o patentu koji se vodi između proizvođača izvornih lijekova i proizvođača generičkih lijekova, nije dužna izvoditi konačan zaključak o izgledima za uspjeh proizvođača generičkih lijekova u tom sporu ili konačan zaključak o vjerojatnosti sklapanja manje ograničavajućeg sporazuma. Iz toga slijedi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju i primjeni članka 101. stavka 1. UFEU-a time što je zaključio da Komisija nije uspjela dokazati da bi, da nije sklopljen sporazum o nagodbi, Krka vjerojatno ušla na predmetna tržišta i da bi nastavak sudskih postupaka u kojima se osporava valjanost patenta 947 vjerojatno ili čak izgledno omogućio da se taj patent brže ili potpunije proglasi nevaljanim.
Sud zaključuje da tako utvrđene pogreške koje se tiču prava čine u cijelosti nezakonitim rasuđivanje Općeg suda kojim je odbijena kvalifikacija Krkinih sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu.
Povreda članka 102. UFEU-a
Četvrto, Sud odbija zaključak Općeg suda prema kojem je definicija mjerodavnog tržišta proizvoda koju je prihvatila Komisija u svrhu ispitivanja postojanja Servierove zlouporabe vladajućeg položaja zahvaćena pogreškama koje su mogle učiniti nevaljanim to ispitivanje. S tim u vezi Opći je sud prigovorio Komisiji, među ostalim, to da je pogrešno ograničila mjerodavno tržište samo na perindopril, isključujući druge lijekove koji pripadaju skupini inhibitora konverterskog enzima (u daljnjem tekstu: ACE lijekovi).
U tom pogledu Sud podsjeća na to da utvrđivanje mjerodavnog tržišta, koje prethodi ocjeni mogućeg vladajućeg položaja u smislu članka 102. UFEU-a, pretpostavlja da se odredi, kao prvo, tržište proizvoda, a zatim, kao drugo, njegovo zemljopisno tržište.
Osim toga, iz sudske prakse proizlazi to da pojam mjerodavnog tržišta podrazumijeva dovoljan stupanj međuzamjenjivosti proizvoda ili usluga koje čine to tržište. Kad je riječ, konkretno, o ispitivanju ekonomske zamjenjivosti lijekova, ona se mora ocijeniti s obzirom na prijenose prodaje između lijekova namijenjenih istoj terapijskoj indikaciji, do kojih dolazi zbog promjena relativnih cijena tih lijekova. Utvrđenje o nepostojanju takve zamjenjivosti otkriva postojanje drukčijeg tržišta i to bez obzira na uzroke.
Budući da je Komisija zaključila da su perindopril i drugi ACE lijekovi međusobno nezamjenjivi s obzirom na utvrđenje, koje Servier ne osporava, o relativnoj neelastičnosti potražnje za perindoprilom u odnosu na znatan pad cijena drugih ACE lijekova na predmetnim tržištima, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je kritizirao navedenu instituciju zbog toga što je mjerodavno tržište ograničila samo na perindopril.
S obzirom na to da je navedeni sud potom ocijenio da se Komisijin zaključak o postojanju Servierova vladajućeg položaja na tržištu tehnologije koja se odnosi na aktivni sastojak perindoprila temelji na pogrešnom utvrđenju mjerodavnog tržišta, Sud zaključuje da se te ocjene Općeg suda temelje na pogrešnoj pretpostavci i da su stoga, također i nezakonite.
Budući da su prihvaćeni Komisijini žalbeni razlozi koji se odnose na gore navedene pogreške, Sud djelomično ukida pobijane presude.
Tužbe za poništenje koje su podnijeli Servier i Krka
Peto, Sud smatra da stanje postupka dopušta odlučivanje o tužbenim razlozima koje su Servier i Krka istaknuli pred Općim sudom kako bi osporili kvalifikaciju Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, sadržanu u spornoj odluci, kao i kvalifikaciju Krkinih sporazuma o nagodbi i sporazuma o ustupanju i licenciji kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu.
Kad je riječ, s jedne strane, o kvalifikaciji Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, Sud najprije provjerava je li Komisija mogla valjano kvalificirati te sporazume kao ograničenje Krkina potencijalnog tržišnog natjecanja sa Servierom. U tu svrhu on ispituje jesu li na datum sklapanja navedenih sporazuma postojale stvarne i konkretne mogućnosti da Krka uđe na tržište perindoprila i upusti se u tržišno natjecanje sa Servierom.
U tom pogledu Sud naglašava da se postojanje patenta kojim se štiti postupak proizvodnje aktivnog sastojka koji je postao dostupan javnosti ne može, kao takvo, smatrati nepremostivom preprekom ulasku na tržište generičkih lijekova na bazi tog aktivnog sastojka. Iz toga slijedi da postojanje takvog patenta ne sprečava da se potencijalnim konkurentom proizvođača dotičnog izvornog lijeka okvalificira proizvođač generičkih lijekova koji zapravo ima čvrstu odluku kao i vlastitu sposobnost da uđe na tržište i koji se tim radnjama pokazuje spremnim da ospori valjanost tog patenta i preuzme rizik da se prilikom njegova ulaska na tržište suoči s tužbom zbog povrede koju podnese nositelj tog patenta.
Kad je riječ o Krkinoj čvrstoj odluci da nastavi s naporima u pogledu komercijalizacije svoje verzije perindoprila unatoč neuspjesima u sudskim postupcima koje je pretrpjela 2006. u okviru sporova o patentima koje je vodila sa Servierom, Sud ističe da iz dokaza koje je Komisija navela u spornoj odluci proizlazi da Krka nije prestala ulagati napore s ciljem ulaska na Servierova glavna tržišta.
Osim toga, činjenica da je Krka pregovarala sa Servierom o sklapanju predmetnih sporazumâ o nagodbi i licenciji također nije dovoljna za dokazivanje da kod nje više nije postojala čvrsta odluka da konkurira Servieru.
S obzirom na prethodno navedeno, Sud zaključuje da je Krka bila Servierov potencijalni konkurent na datum sklapanja predmetnih sporazuma o nagodbi i licenciji.
Sud nadalje provjerava je li Komisija pogrešno smatrala da je cilj Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji bila podjela tržištâ perindoprila.
U tom pogledu on naglašava da činjenica da se sporazumi o nagodbi u sporu o patentima, kao i sporazumi o licenciji koji su povezani s takvim sporazumima, mogu sklopiti s legitimnim ciljem ne može ih izuzeti iz primjene članka 101. UFEU-a ako se pokaže da je cilj navedenih sporazuma ograničavanje tržišnog natjecanja. Osim toga, u ovom slučaju, iz teksta Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji i okolnosti njihova sklapanja jasno proizlazi da su oni s gospodarskog stajališta povezani i da ih se ne može ispitati odvojeno.
Doista, kombinirani učinak Krkina sporazuma o licenciji, kojim se Servier odrekao toga da se usprotivi Krkinoj komercijalizaciji generičke verzije perindoprila na njezinim glavnim tržištima, i sporazuma o nagodbi, kojim se predviđa Krkina obveza suzdržavanja od povrede na Servierovim glavnim tržištima, može se, s gospodarskog stajališta izjednačiti s quid pro quo, koji omogućuje Servieru i Krki da na svojim glavnim tržištima zadrže povoljniji položaj. Takav paket sporazuma u načelu podrazumijeva podjelu tih tržišta i, prema tome, ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, koje se ne može relativizirati niti kompenzirati eventualnim pozitivnim učincima na bilo kojem tržištu.
S obzirom na te elemente, Sud zaključuje da dokazi istaknuti u spornoj odluci potvrđuju postojanje prakse čiji je cilj podjela tržišta perindoprila između Serviera i Krke na temelju Krkinih sporazuma o nagodbi i licenciji te su dovoljni da bi se opravdala kvalifikacija te prakse kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
Kad je riječ, s druge strane, o kvalifikaciji Krkinih sporazuma o nagodbi i sporazuma o ustupanju i licenciji kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu, Sud podsjeća na to da je na Komisiji bilo da usporedi konkurentsku situaciju koja proizlazi iz tih sporazuma s konkurentskom situacijom iz realističnog i vjerodostojnog hipotetskog scenarija. Budući da se u ovom slučaju predmetno ograničenje tržišnog natjecanja odnosilo na uklanjanje izvora potencijalnog tržišnog natjecanja Krke sa Servierom, analiza hipotetskog scenarija u biti je odgovarala analizi postojanja tog potencijalnog tržišnog natjecanja.
S obzirom na ta pojašnjenja Sud utvrđuje da je Komisija mogla valjano smatrati da je Krka predstavljala jednu od najizravnijih prijetnji Servieru jer je imala stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržišta u Francuskoj, Nizozemskoj i Ujedinjenoj Kraljevini. Da nije bilo Krkinih sporazuma, ta njezina mogućnost ulaska na tržište sa svojim perindoprilom ne bi bila uklonjena. Slijedom toga, Komisija je utvrdila da je ukidanje tog izvora potencijalnog tržišnog natjecanja provedbom navedenih sporazuma imalo za učinak njegovo osjetno ograničavanje. Taj učinak, koji nije ni hipotetski ni potencijalan, nego stvaran, može opravdati kvalifikaciju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na posljedicu, prihvaćenu u spornoj odluci.
Nakon što je na taj način odlučio o određenim tužbenim razlozima koje su Servier i Krka istaknuli pred Općim sudom, Sud utvrđuje da stanje postupka ipak ne dopušta odlučivanje u cijelosti. Prema tome, on vraća predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o pitanju kvalifikacije Krkinih sporazuma o ustupanju i licenciji kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, kao i, u predmetu Komisija/Servier i dr. (C-176/19 P), na ponovno odlučivanje o tužbenim razlozima koji se odnose na povredu članka 102. UFEU-a te o podrednim tužbenim razlozima kojima se nastoji osporiti iznos novčane kazne.
(
1
)	Presude od 12. prosinca 2018., Servier i dr./Komisija (T-691/14, EU:T:2018:922) i Krka/Komisija (T-684/14, EU:T:2018:918) (u daljnjem tekstu, zajedno: pobijane presude)
(
2
)	Odluka Komisije C(2014) 4955 final od 9. srpnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. [UFEU-a] i članka 102. [UFEU-a] (predmet AT.39612 – Périndopril (Servier)) (u daljnjem tekstu: sporna odluka)
(
3
)	Vidjeti bilješku 2.
(
4
)	Vidjeti bilješku 1.