62020CJ0209_RES
Predmet C-209/20
Renesola UK Ltd
protiv
The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber))
Presuda Suda (treće vijeće) od 20. svibnja 2021.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Ocjena valjanosti – Provedbena uredba (EU) br. 1357/2013 – Određivanje zemlje podrijetla solarnih modula sastavljenih u trećoj zemlji od solarnih ćelija proizvedenih u drugoj trećoj zemlji – Uredba (EEZ) br. 2913/92 – Carinski zakonik Zajednice – Članak 24. – Podrijetlo robe u čijoj je proizvodnji sudjelovalo nekoliko trećih zemalja – Pojam ‚posljednja bitna prerada ili obrada’”
Akti institucija – Osnovni propis i provedbeni propis – Provedbeni propis čiji je cilj pojasniti apstraktni kriterij iz osnovnog propisa – Izmjena Carinskog zakonika Zajednice provedbenim aktom kojim se pojašnjava pojam „posljednja bitna prerada ili obrada” u svrhu određivanja zemlje podrijetla robe – Komisijina diskrecijska ovlast – Pogreška koja se tiče prava – Nepostojanje
(Uredba Vijeća br. 2913/92, čl. 24., 247. i 247.a; Uredba Komisije br. 2454/93, čl. 39.; Uredba Komisije br. 1357/2013, uv. izj. 1., 3., 4., 5., 6. i 7.)
(t. 27.-35., 37., 41., 42.)
Akti institucija – Obrazloženje – Obveza – Doseg – Provedbeni propis kojim se utvrđuju određene odredbe za primjenu Carinskog zakonika Zajednice – Sudski nadzor
(čl. 296. UFEU-a; Uredba Komisije br. 1357/2013)
(t. 36., 43., 44.)
Carinska unija – Podrijetlo robe – Određivanje – Bitna prerada ili obrada – Pojam – Postupak sastavljanja – Solarni moduli sastavljeni u trećoj zemlji od solarnih ćelija proizvedenih u drugoj trećoj zemlji – Izbor prerade solarnih ćelija kao kriterija podrijetla – Dopuštenost – Pogreška u ocjeni – Nepostojanje
(Uredba Vijeća br. 2913/92, čl. 24.; Uredba Komisije br. 1357/2013)
(t. 38., 39., 49.-52. i izreka)
Kratak prikaz
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina) 2016. uveo je antidampinške i kompenzacijske pristojbe društvu Renesola UK Ltd (u daljnjem tekstu: društvo Renesola) za uvoz u Ujedinjenu Kraljevinu solarnih modula koji se sastavljaju u Indiji od solarnih ćelija podrijetlom iz Kine. Te pristojbe temeljile su se osobito na Provedbenoj uredbi br. 1357/2013 (
1
), čiji je učinak primjena tih pristojbi, među ostalim, na module i solarne panele proizvedene u trećim zemljama koje nisu Kina od solarnih ćelija podrijetlom iz Kine, kvalificirajući solarne module u čijoj je proizvodnji sudjelovalo više zemalja podrijetlom iz zemlje iz koje potječu solarne ćelije od kojih se sastoje. Ta kvalifikacija podrijetla temelji se na načelu iz članka 24. Carinskog zakonika Zajednice (
2
), prema kojem se zemlja podrijetla određuje prema posljednjoj bitnoj gospodarski opravdanoj preradi ili obradi u trgovačkom društvu koje je opremljeno za tu svrhu i koja dovodi do proizvodnje novog proizvoda ili predstavlja važnu fazu proizvodnje.
Društvo Renesola pred sudom je osporavalo uvođenje tih pristojbi tvrdeći da je Provedbena uredba br. 1357/2013 nevaljana i da bi, s obzirom na članak 24. Carinskog zakonika Zajednice, solarne module o kojima je riječ trebalo smatrati podrijetlom iz Indije. Prilikom odlučivanja o žalbi Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Viši sud, Odjel za poreze i Chancery, Ujedinjena Kraljevina) odlučio je Sudu uputiti pitanje o valjanosti Provedbene uredbe br. 1357/2013 u dijelu u kojem se njome određuje zemlja podrijetla solarnih modula na temelju kriterija iz članka 24. Carinskog zakonika Zajednice. Taj sud smatra da se sastavljanje solarnih modula koje se izvršava u Indiji od solarnih ćelija proizvedenih u Kini treba smatrati tehnički složenim i osjetljivim postupkom koji omogućuje dobivanje proizvoda s posebnim svojstvima, tako da solarne module o kojima je riječ treba smatrati proizvodima čija je posljednja bitna prerada izvršena u Indiji i, na temelju toga, proizvodima podrijetlom iz te treće zemlje, a ne iz Kine.
U svojoj presudi Sud potvrđuje valjanost Provedbene uredbe br. 1357/2013, smatrajući osobito da ocjena Europske komisije ne sadržava pogrešku koja se tiče prava ili očitu pogrešku u ocjeni te, osim toga, da je donošenje te uredbe opravdano ciljem dosljedne i ujednačene provedbe ne samo carinskih nego i antidampinških propisa Unije.
Ocjena Suda
Sud najprije podsjeća na to da Carinski zakonik Zajednice ovlašćuje Komisiju na donošenje svih provedbenih mjera koje su potrebne ili korisne za njegovu provedbu. Konkretno, na temelju članaka 247. i 247.a Carinskog zakonika Zajednice, Komisija može donijeti provedbene akte, poput Provedbene uredbe br. 1357/2013, u svrhu tumačenja i primjene apstraktnih kriterija iz članka 24. tog zakonika. Stoga, u slučaju postojanja jedne ili više konkretnih kategorija robe u čijoj je proizvodnji sudjelovalo više zemalja, onu od tih zemalja koju treba smatrati zemljom podrijetla te robe može se utvrditi provedbenim aktom pod uvjetom da su ispunjeni kriteriji iz članka 24. tog zakonika i da je tako utvrđena zemlja ona u kojoj je izvršena „posljednja bitna prerada ili obrada” navedene robe. Kad je riječ o potonjem izrazu, Sud pojašnjava, među ostalim, da on upućuje na fazu proizvodnje tijekom koje je roba stekla svoju namjenu kao i svojstva i poseban sastav koji nije ranije posjedovala i koji se naknadno ne moraju podvrgnuti značajnim kvalitativnim izmjenama.
Sud nadalje ističe da Komisijin provedbeni akt mora biti opravdan ciljevima kao što su oni kojima se osigurava pravna sigurnosti i ujednačena primjena carinskih propisa Unije. Naposljetku, obrazloženje takvog akta mora sudovima Unije omogućiti nadzor njegove zakonitosti, bilo u okviru izravne tužbe ili zahtjeva za prethodnu odluku.
U ovom slučaju Sud smatra, kao prvo, pozivajući se na uvodne izjave 1., 3. i 4. Provedbene uredbe br. 1357/2013, da cilj dosljedne i ujednačene provedbe carinskih i antidampinških propisa Unije u okviru kojeg su utvrđene antidampinške i kompenzacijske pristojbe opravdava donošenje te uredbe.
Kao drugo, kad je riječ o obrazloženju navedene uredbe, Sud je utvrdio da je Komisija u dovoljnoj mjeri obrazložila razloge koji su je naveli na preciziranje podrijetla solarnih modula i panela, a koji predmetnim operatorima omogućuju da razumiju i osporavaju Komisijino obrazloženje, kao i Sudu da ocijeni valjanost uredbe o kojoj je riječ.
Kao treće i posljednje, Sud je proveo nadzor Komisijina obrazloženja u pogledu određivanja zemlje podrijetla predmetnih proizvoda s obzirom na kriterij „posljednje bitne prerade ili obrade” iz članka 24. Carinskog zakonika Zajednice. U tom pogledu Sud ističe da Komisija nije počinila nikakvu pogrešku koja se tiče prava ili očitu pogrešku u ocjeni. Konkretno, Sud potvrđuje Komisijinu ocjenu prema kojoj su sposobnost prikupljanja solarne energije, a zatim njezino pretvaranje u električnu energiju, bitna svojstva ćelija, modula i solarnih panela kojima se određuje njihova namjena, tako da je prerada silicijskih pločica u solarne ćelije važnija od poboljšanja učinjenih u kasnijoj fazi sastavljanja solarnih ćelija u module ili solarne panele te stoga predstavlja „posljednju bitnu preradu” tih različitih proizvoda u smislu članka 24. Carinskog zakonika Zajednice.
(
1
)	Provedbena uredba Komisije (EU) br. 1357/2013 оd 17. prosinca 2013. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2454/93 o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 2013., L 341, str. 47., u daljnjem tekstu: Provedbena uredba 1357/2013)
(
2
)	Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 2700/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2000. (SL 2000., L 311, str. 17.) (u daljnjem tekstu: Carinski zakonik Zajednice)