61999CC0448_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Europeiska gemenskapernas kommission har genom förevarande talan yrkat att domstolen skall fastställa att Storhertigdömet Luxemburg, genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa artiklarna 8.3 och 9.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG av den 10 april 1997 om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt detta direktiv. Kommissionen har dessutom yrkat att Storhertigdömet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
2. Vissa bestämmelser i luxemburgsk rätt är inte förenliga med direktivet och vissa åtgärder återstår fortfarande att vidta för att garantera ett fullständigt införlivande av direktivet.
3. Genom skrivelse av den 24 juli 1998 har kommissionen uppmanat Luxemburgs regering att inkomma med ett yttrande inom två månader.
4. Luxemburgs regering har i en skrivelse av den 18 september 1998 inkommit med ett yttrande. Den har därefter underrättat kommissionen om en storhertiglig förordning vilken omfattar delar av direktivet.
5. Eftersom myndigheterna i Luxemburg inte inkommit med något tillfredsställande svar på de anmärkningar som framställts i den formella underrättelsen, har kommissionen den 8 februari 1999 beslutat att rikta ett motiverat yttrande till Luxemburgs regering. Detta yttrande har Luxemburgs regering besvarat den 13 april 1999.
6. Två anmärkningar har framförts av kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg.
7. Kommissionen anser att Storhertigdömet har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.3 i direktivet, enligt vilken medlemsstaterna skall säkerställa att information om de villkor som kommer att knytas till individuella tillstånd offentliggörs på lämpligt sätt.
8. All den information som föreskrivs i denna artikel har inte offentliggjorts. Den storhertigliga förordningen som anges i artikel 7.2 e i Luxemburgs lag om teletjänster av den 21 mars 1997 kan inte godkännas vad gäller specifikationskraven för etablering och drift av radiomeddelandetjänster.
9. Kommissionen anser dessutom att införlivandet skett på ett oriktigt sätt vad gäller skyldigheten enligt artikel 9.2 andra strecksatsen i direktivet, vilken ålägger de medlemsstater som har för avsikt att bevilja individuella tillstånd skyldighet att föreskriva att den sökande skall underrättas om det beslut som fattats med anledning av det begärda tillståndet inom rimlig tid, dock senast sex veckor efter det att ansökningen tagits emot.
10. Enligt artikel 4.4 i den storhertigliga förordningen av den 2 juli 1998, vari anges kriterier för och förfaranden vid beviljande av sökta tillstånd på teletjänstområdet, uppgår tidsfristen för handläggning vid Institutet för Telekommunikationer i Luxemburg till sex veckor. Härtill skall i själva verket läggas en tidsfrist på 30 dagar inom vilken sökanden har möjlighet att inkomma med yttranden samt ytterligare en tidsfrist på 15 dagar, för ITL:s del räknat från mottagandet av yttrandena. Ministern har därefter en tidsfrist på 15 dagar att fatta beslut, vilket innebär att den totala handläggningstiden kan uppgå till tre och en halv månad eller mer.
11. Kommissionen har påpekat att enligt lydelsen i artikel 9.2 i direktivet skall inte en sådan utvidgning av den lagstadgade tidsfristen kunna sättas i system utan bara kunna tillåtas i speciella fall. Enligt kommissionen har Storhertigdömet Luxemburg underlåtit att iaktta skyldigheten i direktivet genom att inte föreskriva att en sökande skall underrättas om beslut som fattats med anledning av det begärda tillståndet senast sex veckor efter det att ansökningen togs emot.
12. Luxemburgs regering har i sitt svaromål angett att ett förslag till en storhertiglig förordning angående specifikationskrav för etablering och drift av radiomeddelandetjänster har överlämnats för yttrande till lagrådet den 7 december 1999 och delgetts kommissionen i början av december 1999. Luxemburgs regering har tillagt att utlåtande från remissinstanserna, som förslaget översänts till, inte borde ta alltför lång tid, vilket innebär att införlivandet bör vara genomfört under första halvåret år 2000.
13. Beträffande anmärkningarna om felaktigt införlivande av direktivet vidhåller Luxemburgs regering att artikel 5 i 1998 års förordning är förenlig med artikel 9.2 i direktivet. Den har gjort gällande att sistnämnda text skall tolkas så att medlemsstaten i fråga är skyldig att underrätta den sökande om den fortsatta handläggningen av hans begäran inom den föreskrivna fristen men inte att inom denna tid bevilja ett definitivt tillstånd. I artikel 5 i 1998 års förordning föreskrivs i själva verket att den sökande skall erhålla ett förslag till tillstånd eller ett förslag till avslagsbeslut.
14. Kommissionen har i sin replik påpekat att de luxemburgska myndigheterna inte bestrider att överträdelse ägt rum. Kommissionen har tillagt att direktivet föreskriver att beslut om bifall eller avslag skall meddelas den sökande inom en tidsfrist på sex veckor. Tvärtom leder förfarandet enligt de luxemburgska bestämmelserna till en tidsfrist på tre och en halv månad eller mer, alltså vida överstigande de sex veckor som är föreskrivna i direktivet.
Fördragsbrottet
15. Det är viktigt att erinra om att direktivet reglerar förfaranden i samband med beviljande av auktorisation i syfte att tillhandahålla teletjänster, inbegripet auktorisation för att etablera och/eller driva de telenät som krävs för att tillhandahålla tjänsterna, och de villkor som är knutna till sådan auktorisation.
16. Enligt direktivets artikel 25 första stycket skall medlemsstaterna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet samt offentliggöra de villkor och förfaranden som är knutna till auktorisationer så snart som möjligt och i vart fall inte senare än den 31 december 1997. De skall därefter genast underrätta kommissionen härom.
17. Beträffande den första anmärkningen som kommissionen har åberopat finns det anledning att påpeka att Luxemburgs regering på ett något motsägelsefullt sätt har yrkat att talan skall ogillas samtidigt som den har medgett att den underrättat kommissionen om ett förslag till förordning i december 1999, det vill säga två år efter utgången av den frist som föreskrivs i artikel 25 i direktivet. Det framgår dessutom av svaromålet att den förordning som Luxemburgs regering har hänvisat till inte är definitiv och således inte kan betraktas som ett giltigt införlivande av direktivet med denna medlemsstats nationella rätt.
18. Man kan redan nu konstatera att införlivandet av artikel 8.3 i direktivet med den nationella rätten inte har skett på ett fullständigt sätt, då text som bestämmer specifikationskraven för etablering och drift av radiomeddelandetjänster saknas och, under alla omständigheter, att ett antagande av en sådan text inom den i direktivet föreskrivna fristen inte skett.
19. Beträffande den andra anmärkningen, som har sin grund i att Storhertigdömet inte har iakttagit artikel 9.2 i direktivet, finns det anledning att erinra om den exakta ordalydelsen i denna bestämmelse.
20. Artikel 9.2 har följande lydelse:
"Om en medlemsstat har för avsikt att bevilja individuella tillstånd
- skall den bevilja individuella tillstånd genom öppna, icke-diskriminera[n]de och genomblickbara förfaranden och i detta syfte behandla alla sökande lika, utom när det finns sakliga skäl för olika behandling, och
- fastställa rimliga tidsfrister; den skall bland annat underrätta den sökande om beslut snarast möjligt, dock senast sex veckor efter det att ansökningen togs emot. I de bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv får medlemsstaterna i sakligt motiverade fall, som är särskilt fastställda i dessa bestämmelser, förlänga denna tidsfrist upp till högst fyra månader. Medlemsstaterna får när det rör sig om allmän inbjudan ytterligare förlänga denna tidsfrist upp till fyra månader. Dessa tidsfrister skall inte påverka tillämpliga internationella avtal om internationella frekvenser och satellitsamordning."
21. Genom att ange att medlemsstaten skall "fastställa rimliga tidsfrister" bekräftar artikel 9.2 andra strecksatsen i direktivet på ett otvetydigt sätt hur viktigt det är för gemenskapslagstiftaren att begränsa den tid som medlemsstaterna får anslå till prövning av individuella tillstånd.
22. Det framgår av denna bestämmelse att medlemsstaten är skyldig att underrätta sökanden om sitt beslut senast inom sex veckor. Det skyndsamhetskrav för behöriga myndigheter att fatta beslut som ställts upp i direktivet och bristen på varje hänvisning till interimistiska beslut bekräftar att artikel 9.2 andra strecksatsen skall tolkas så att de beslut som skall fattas inom föreskriven tid skall vara av slutgiltig karaktär.
23. Av svaromålet framgår emellertid att Luxemburgs regering anser att medlemsstaterna bör underrätta sökande "om den fortsatta handläggningen av hans ansökan" men att de inte är skyldiga att lämna ett slutgiltigt tillstånd inom denna tid. Detta uttryck, sett mot bakgrund av artiklarna 4 och 5 i 1998 års förordning, visar att det beslut varom texten handlar och som de nationella myndigheterna skall underrätta en sökande om inom sex veckor inte nödvändigtvis måste vara ett slutgiltigt beslut.
24. Artikel 4.4 i 1998 års förordning förutsätter nämligen att ITL "disponerar en tidsfrist på sex veckor för att upprätta och meddela förslag på tillstånd eller på beslut om avslag till sökanden", vilket innebär att beslutet, på grund av dess beskaffenhet, kan ändras. Denna tolkning bekräftas av artikel 5 i samma förordning, vilken förser ministern med beslutsbehörighet i fråga om licenstilldelning utan att ministern förefaller vara bunden av det förslag eller det ursprungliga beslut som fattats av ITL och av att denna beslutsbehörighet antagligen utövas efter utgången av de sex veckor som ITL disponerar för att underrätta sökanden.
25. Det är sålunda uppenbart att Storhertigdömet Luxemburg inte har införlivat direktivet med sin nationella rätt på ett fullständigt sätt.
26. Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Storhertigdömet Luxemburg skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Storhertigdömet Luxemburg har tappat målet, skall denna stat ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande
27. Följaktligen föreslår jag att domstolen skall fastställa att
1) Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG av den 10 april 1997 om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.
2) Storhertigdömet Luxemburg skall ersätta rättegångskostnaderna.