JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
3 päivänä huhtikuuta 2025 (1)
Asia C‑21/24
CP
vastaan
Nissan Iberia, S.A.
(Ennakkoratkaisupyyntö – Juzgado de lo Mercantil n.° 1 de Zaragoza (Zaragozan kauppatuomioistuin nro 1, Espanja))
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Tehokkuusperiaate – Korvaus SEUT 101 artiklan 1 kohdassa kielletystä menettelytavasta aiheutuneesta vahingosta – Direktiivi 2014/104/EU – Yksityisoikeudellinen täytäntöönpano – Direktiivin täytäntöönpanon viivästyminen – Ajallinen soveltaminen – 10 artikla – Vanhentumisaika – Alkamishetkeä koskevat yksityiskohtaiset säännöt – Tietämys vahingonkorvauskanteen nostamiseen tarvittavista tiedoista – Tuomio asiassa C‑605/21, Heureka Group (Hintavertailusivustot) – Kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen julkaiseminen sen verkkosivustolla – Kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen, joka ei ole vielä lopullinen, sitova vaikutus – Vanhentumisajan keskeytyminen tai katkeaminen siihen saakka, kunnes kyseinen päätös tulee lopulliseksi
1.        Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 101 artiklan tulkintaa tehokkuusperiaatteen valossa. Se on esitetty menettelyssä, jossa vastakkain ovat luonnollinen henkilö CP ja Nissan Iberia, S.A. (jäljempänä Nissan) ja joka koskee CP:n nostamaa kannetta, jossa hän vaatii korvausta vahingosta, joka on väitetysti aiheutunut SEUT 101 artiklan ja kilpailun suojaamisesta 3.7.2007 annetun lain 15/2007 (Ley 15/2007 de Defensa de la Competencia) 1 §:n rikkomisesta, jonka Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (kansallinen markkina- ja kilpailulautakunta, Espanja; jäljempänä CNMC) totesi ja johon useat yritykset, muun muassa Nissan, syyllistyivät.
2.        Käsiteltävä asia on jatkoa unionin tuomioistuimessa käsitellyille asioille, jotka koskevat Euroopan unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta nostettaviin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavia vanhentumisaikoja ja erityisesti tällaisten vanhentumisaikojen alkamishetken (dies a quo(2)) määrittämistä.(3) Käsiteltävä asia eroaa kuitenkin näistä asioista siltä osin kuin vahingonkorvauskanne nostettiin sen jälkeen, kun kansallinen kilpailuviranomainen oli julkaissut päätöksen verkkosivustollaan, eikä sen jälkeen, kun Euroopan komissio oli tehnyt päätöksen, jonka tiivistelmä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Euroopan unionin oikeus
3.        Direktiivin 2014/104/EU(4) 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansallisten päätösten vaikutus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kilpailuoikeuden rikkominen, joka on todettu kansallisen kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen lopullisella päätöksellä, katsotaan peruuttamattomasti vahvistetuksi niiden kansallisissa tuomioistuimissa SEUT 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettua vahingonkorvauskannetta varten.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos 1 kohdassa tarkoitettu lopullinen päätös tehdään toisessa jäsenvaltiossa, kyseinen lopullinen päätös voidaan esittää kansallisissa tuomioistuimissa kansallisen lainsäädännön mukaisesti ainakin alustavana näyttönä siitä, että kilpailuoikeuden rikkominen on tapahtunut, ja että tarvittaessa sitä voidaan arvioida osapuolten toimittamien muiden todisteiden ohella.
3.      Tämä artikla ei rajoita SEUT 267 artiklan mukaisia kansallisten tuomioistuinten oikeuksia ja velvollisuuksia.”
4.        Saman direktiivin 10 artiklan, jonka otsikko on ”Vanhentumisajat”, sanamuoto on seuraava:
”1.      Jäsenvaltioiden on tämän artiklan mukaisesti vahvistettava säännöt, joita sovelletaan vahingonkorvauskanteiden nostamista koskeviin vanhentumisaikoihin. Kyseisissä säännöissä on määritettävä, milloin vanhentumisaika alkaa kulua, sen kesto sekä olosuhteet, joiden vallitessa se katkeaa tai keskeytyy.
2.      Vanhentumisajat eivät saa alkaa kulua, ennen kuin kilpailuoikeuden rikkominen on päättynyt ja kantajan tiedossa on tai sen tiedossa voidaan kohtuudella olettaa olevan
a)      toiminta ja se, että toiminta rikkoo kilpailuoikeutta;
b)      se, että kilpailuoikeuden rikkominen on aiheuttanut sille vahinkoa; ja
c)      rikkomiseen syyllistynyt.
3.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vahingonkorvauskanteiden nostamiseen sovellettavat vanhentumisajat ovat vähintään viisi vuotta.
4.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytyy tai, kansallisen oikeuden säännöksistä riippuen, vanhentumisaika katkeaa, jos kilpailuviranomainen käynnistää tutkimuksen tai menettelyn kilpailuoikeuden rikkomisesta, johon vahingonkorvauskanne liittyy. Keskeytyminen saa päättyä aikaisintaan vuosi sen jälkeen, kun rikkomista koskevasta päätöksestä on tullut lopullinen tai menettely on muulla tavoin lopetettu.”
II     Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
5.        CNMC teki 23.7.2015 asiassa S/0482/13, Fabricantes de Automóviles (Autonvalmistajat) päätöksen, jossa se totesi, että menettely, jossa useat yritykset, Nissan mukaan luettuna, olivat vaihtaneet kaupallisesti arkaluonteisia tietoja ja joka päättyi vuonna 2013, oli SEUT 101 artiklan ja lain 15/2007 1 §:n vastainen.
6.        CNMC julkaisi 28.7.2015 tätä koskevan lehdistötiedotteen.
7.        CNMC:n päätös julkaistiin 15.9.2015 sen virallisella verkkosivustolla.
8.        Väitettyyn rikkomiseen syyllistyneet, näiden joukossa myös Nissan, nostivat kyseisestä päätöksestä useita kumoamiskanteita, mutta Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) pysytti sen vuonna 2021.
9.        CP nosti kyseisen ratkaisun seurauksena maaliskuussa 2023 vahingonkorvauskanteen (seurannaiskanne), jossa se vaati, että Nissan määrätään maksamaan korvausta vahingosta, joka CP:lle väitetysti aiheutui sellaisen ajoneuvon ostamisesta, jonka hintaan CNMC:n toteama kilpailunvastainen menettely vaikutti.
10.      Nissan väittää puolustuksessaan lähinnä, että kyseinen kanne on nostettu myöhässä. Kyseisen yhtiön mukaan Espanjan siviililain (Código Civil) vanhentumista koskevien sääntöjen, joita voidaan soveltaa käsiteltävässä asiassa, mukaan vuoden vanhentumisaika alkaa kulua siitä hetkestä, jona vahinkoa kärsinyt osapuoli tulee tietoiseksi asianomaisesta lainvastaisesta menettelystä. Käsiteltävässä asiassa, kun otetaan huomioon, että i) CNMC julkaisi 15.9.2015 virallisella verkkosivustollaan päätöksen tekstin kokonaisuudessaan, ii) CNMC julkaisi myös tätä koskevan lehdistötiedotteen ja että iii) kyseisen päätöksen kohteena ollutta asiaa käsiteltiin laajasti kansallisissa tiedotusvälineissä, CP ei voi väittää, ettei hän ollut tietoinen vahingonkorvauskanteensa nostamiseen tarvittavista tiedoista. Nissan katsoo siten, että koska vanhentumisajan alkaminen kulua ei edellytä, että kyseinen päätös tulee lopulliseksi, vanhentumisajan voidaan katsoa alkaneen kulua 15.9.2015.
11.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa katsoneensa aiemmin, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaiset kanteet on nostettu määräajan päättymisen jälkeen ja että nyt käsiteltävä kanne olisi siten pitänyt nostaa siitä hetkestä alkaen, kun CNMC:n päätös julkaistiin, toisin sanoen 15.9.2015 alkaen odottamatta sen lopulliseksi tuloa.
12.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lähinnä, ettei vahingonkorvauskanteen vanhentumisaika voi alkaa kulua ennen kuin vahinkoa kärsinyt osapuoli on tietoinen tai olisi voinut olla tietoinen a) rikkomisen olemassaolosta, b) vahingon olemassaolosta, c) näiden kahden välisestä syy-yhteydestä ja d) rikkomiseen syyllistyneen henkilöllisyydestä.
13.      Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Audiencia Provincial de Zaragoza (maakunnallinen ylioikeus, Zaragoza, Espanja) sitä vastoin omaksui erilaisen lähestymistavan vanhentumisajan alkamishetken määrittämiseen, kun se antoi ratkaisun ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen aiemmasta tuomiosta. Kyseisen ylemmänasteisen tuomioistuimen tuomion mukaan hetki, josta vahingonkorvauskanteen vanhentumisaika alkaa kulua, on ajankohta, jona CNMC:n päätös tuli lopulliseksi Tribunal Supremon kesäkuussa 2021 antaman tuomion jälkeen.
14.      Tässä tilanteessa Juzgado de lo Mercantil n.° 1 de Zaragoza (Zaragozan kauppatuomioistuin nro 1, Espanja) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko unionin oikeudessa laillista perustaa sille, että erotetaan toisistaan mahdollisuus ja velvollisuus nostaa vahingonkorvauskanne kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi, vai onko päinvastoin niin, että kun vahinkoa kärsineen henkilön tiedossa on tai hänen tiedossaan voidaan kohtuudella olettaa olevan se, että hänelle on aiheutunut vahinkoa kyseisestä rikkomisesta, ja se, kuka on syyllistynyt kyseiseen rikkomiseen, hänen on nostettava tällainen kanne ja vanhentumisaika alkaa kulua?
2)      Edellyttääkö vahingonkorvauskanteen nostaminen tuomioistuimessa sen odottamista, että seuraamuksesta tulee lainvoimainen, vai onko päinvastoin niin, että jos [CNMC:n] päätöksessä, joka on julkaistu kokonaisuudessaan, mainitaan kyseessä olevaan rikkomiseen syyllistyneiden henkilöllisyys, rikkomisen tarkka kesto ja tuotteet, joita kyseinen rikkominen koskee, on katsottava, että tuomioistuimessa voidaan nostaa vahingonkorvauskanne ja että vanhentumisaika alkaa kulua?
3)      Onko vanhentumisajan alkamisen kannalta pidettävä toisiinsa rinnastettavina seuraamuksen julkaisemista kokonaisuudessaan CNMC:n virallisella ja julkisella verkkosivustolla ja komission antaman päätöksen tiivistelmän julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä, kun otetaan huomioon, että CNMC:n päätökset julkaistaan vain sen virallisella verkkosivustolla?”
III  Menettely unionin tuomioistuimessa
15.      Kirjallisia huomautuksia esittivät Nissan, Espanjan hallitus ja Euroopan komissio. Nämä menettelyn osapuolet, kuten myös CP, olivat läsnä 16.1.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
A       Alustavat huomautukset
16.      Ennakkoratkaisupyynnössä on epävarmuutta siitä, sovelletaanko direktiiviä 2014/104 ja 26.5.2017 annettua kuninkaan asetusta 9/2017 (Real Decreto-ley 9/2017, jäljempänä kuninkaan asetus 9/2017), jolla kyseinen direktiivi pannaan täytäntöön Espanjan lainsäädännössä, ajallisesti pääasiaan. Kuninkaan asetus 9/2017 tuli voimaan 27.5.2017.(5)
17.      Direktiivin 2014/104 10 artiklan, jossa vahvistetaan yksityisoikeudellisen täytäntöönpanon yhteydessä sovellettavia vanhentumisaikoja koskevat säännöt, ajallisen sovellettavuuden määrittämiseksi on ”tarkastettava, onko pääasiassa kyseessä oleva tilanne täysin toteutunut ennen saman direktiivin täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymistä vai jatkuvatko sen vaikutukset kyseisen määräajan päättymisen jälkeen”.(6)
18.      Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antaa varsin vähän tietoa ennakkoratkaisukysymyksiin sovellettavasta kansallisesta oikeuskehyksestä, ennakkoratkaisupyynnöstä voidaan päätellä, että ennen direktiivin 2014/104 täytäntöönpanoa Espanjan lainsäädännössä kilpailuoikeuden rikkomisesta nostettavien vahingonkorvauskanteiden vanhentumisaika määritettiin yleisessä sääntelyssä, jota sovellettiin sopimussuhteen ulkopuoliseen vahingonkorvausvastuuseen, ja se oli näin ollen yksi vuosi.
19.      Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva vahingonkorvauskanne nostettiin eittämättä maaliskuussa 2023 eli sekä direktiivin 2014/104 kansallisessa lainsäädännössä täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisen että sen ajankohdan jälkeen, jona se lopulta pantiin täytäntöön. Samanaikaisesti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasiaa koskevan vanhentumisajan olisi pitänyt alkanut kulua siitä päivästä, jona CNMC:n päätös julkaistiin sen verkkosivustolla, siis 15.9.2015. Direktiiviä 2014/104 ei toisin sanoen vielä sovellettu ajallisesti kyseisenä ajankohtana.
20.      Lisäksi Nissanin tapauksessa rikkominen päättyi elokuussa 2013 eli ennen direktiivin 2014/104 21 artiklassa säädetyn täytäntöönpanon määräajan (27.12.2016) päättymistä ja ennen kuninkaan asetuksen 9/2017 voimaantuloa.
21.      Kyseisen direktiivin siirtymäjärjestelyn (22 artiklan 1 kohta) ja kuninkaan asetuksen 9/2017 (3 § ja ensimmäinen siirtymäsäännös), joissa säädetään niiden aineellisten säännösten ei-taannehtivuudesta, perusteella kyseistä direktiiviä ja siihen liittyviä kuninkaan asetuksen 9/2017 säännöksiä yleisesti ei ilmeisestikään voida soveltaa ajallisesti pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävään riita-asiaan, ja on asianmukaista tukeutua suoraan EUT-sopimukseen.
22.      Totean lisäksi, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitse ennakkoratkaisukysymyksissä mitään unionin oikeuden erityisiä säännöksiä tai määräyksiä, joita se pyytää tulkitsemaan. Ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta selventämään SEUT 101 artiklan tulkintaa seurannaiskanteita koskevien vanhentumisaikojen osalta asiassa, jossa unionin kilpailuoikeuden rikkominen on todettu kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksessä.
B       Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottaminen
23.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä kysymyksessään lähinnä, onko unionin oikeudessa oikeudellinen perusta vahingonkorvauskanteen nostamista kilpailuoikeuden rikkomisesta koskevan mahdollisuuden (oikeuden) ja velvollisuuden erottamiseksi.
24.      Tämä kysymys on mielestäni hypoteettinen, koska oikeuskäytännön mukaisesti se ei ole ”tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ’antaa päätöksen’ käsiteltäväkseen saatetussa asiassa”.(7)
25.      Pääasian kantaja nimittäin nosti vahingonkorvauskanteen ja on siten jo käyttänyt oikeuttaan vaatia vahingonkorvausta unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta. Kuten Espanjan hallitus huomauttaa, tämän kysymyksen taustalla olevat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyt vaikuttavat lisäksi pohjautuvan kokonaan sellaiseen kansallisen oikeuskäytännön osaan sisältyvään päättelylinjaan, jolla ei ole riittävää yhteyttä unionin oikeuteen vaan joka kuuluu ainoastaan Espanjan oikeuden soveltamisalaan.(8)
26.      Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottamiseen liittyy lisäksi tiettyjä epäilyjä myös unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa asetettujen edellytysten täyttymisen näkökulmasta siltä osin kuin ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly täsmällistä selostusta niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt tämän kysymyksen. ”On välttämätöntä, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevaan päätökseen sisältyy selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä.”(9)
27.      Edellä esitetyt epäilyt ilmenevät myös pääasian asianosaisten ja muiden osapuolten huomautuksista. Nissan, Espanjan hallitus ja komissio eivät esittäneet huomautuksia ensimmäisestä kysymyksestä. Sen sijaan ne ehdottivat, että kolme ennakkoratkaisukysymystä muotoillaan uudellaan ja että niitä käsitellään yhdessä.
28.      Ensimmäinen kysymys olisi näin ollen jätettävä tutkimatta.
29.      Voidaan joka tapauksessa huomauttaa, että SEUT 101 artiklassa annetaan vahinkoa kärsineelle osapuolelle oikeus – eikä aseteta velvollisuutta – vedota kyseisessä artiklassa kielletyn sopimuksen tai menettelytavan pätemättömyyteen vaatiakseen vahingonkorvausta. Kun tällainen osapuoli päättää nostaa vahingonkorvauskanteen, se on kuitenkin velvollinen noudattamaa asiaa koskevia sääntöjä, kuten vanhentumisaikoja koskevia sääntöjä. Jotta tällainen osapuoli voi täyttää nämä velvoitteet ja käyttää sille unionin oikeudessa annettua oikeutta, vanhentumisaikoja koskevien sääntöjen on oltava täsmällisiä, selviä ja ennakoitavissa olevia.(10) Näitä kysymyksiä käsitellään yksityiskohtaisesti toista ja kolmatta ennakkoratkaisukysymystä koskevassa tarkastelussani.
C       Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
30.      Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian”.(11)
31.      Toisella ja kolmannella kysymyksellään, jotka on tarkoituksenmukaista tutkia yhdessä ja muotoilla uudelleen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä ensinnäkin, onko SEUT 101 artiklaa ja tehokkuusperiaatetta tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, sellaisena kuin asianomaiset kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, jossa säädetään, että vanhentumisaika – jota sovelletaan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksessä todetusta unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta nostettaviin vahingonkorvauskanteisiin (seurannaiskanteet) – ei ala kulua ennen ajankohtaa, jona kyseinen päätös a) tuli tarvittaessa lopulliseksi sen jälkeen, kun asianomaiset kansalliset tuomioistuimet olivat vahvistaneet sen,(12) ja/tai b) julkaistiin asianomaisen kansallisen kilpailuviranomaisen verkkosivustolla, mutta se ei ole tullut vielä lopulliseksi. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toiseksi lähinnä, voidaanko unionin tuomioistuimen tuomiossa Heureka (joka koskee komission päätöksiin, joiden tiivistelmä julkaistaan virallisessa lehdessä, perustuvia seurannaiskanteita) omaksumaa lähestymistapaa soveltaa pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaiseen tapaukseen (joka koskee kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksiä, jotka julkaistaan ainoastaan sen verkkosivustolla).
1.     Johdanto
32.      Unionin tuomioistuin on selventänyt, että ”yritys, joka katsoo kilpailua rajoittavan toiminnan loukkaavan sen oikeuksia, voi aina – – vedota kansallisissa tuomioistuimissa [SEUT 101 artiklan 1 kohtaan ja SEUT 102 artiklaan] perustuviin oikeuksiin, joilla on suora oikeusvaikutus yksityisten välisissä suhteissa”.(13)
33.      Tältä osin on mainittava, että ”SEUT 101 artiklan täysi tehokkuus ja erityisesti kyseisen määräyksen 1 kohdassa esitetyn kiellon tehokas vaikutus vaarantuisivat, jos henkilö ei voisi vaatia sellaisen vahingon korvaamista, joka hänelle on aiheutunut kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena”.(14)
34.      Lisäksi ”jokaisen oikeus vaatia tällaisen vahingon korvaamista parantaa näet unionin kilpailusääntöjen toimivuutta ja on omiaan vähentämään sellaisten usein peiteltyjen menettelytapojen houkuttelevuutta, jotka voivat rajoittaa tai vääristää kilpailua, ja sillä edistetään siten toimivan kilpailun ylläpitämistä unionissa”.(15)
35.      Unionin kilpailusääntöjen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi on välttämätöntä, että sekä noudattamisen julkisen valvonnan järjestelmä että noudattamisen yksityisen valvonnan järjestelmä toteutuvat parhaalla mahdollisella tavalla.(16) Tässä mielessä unionin kilpailupolitiikan yhteydessä julkista ja yksityistä valvontaa ”olisi pidettävä yhdennettynä järjestelmänä, jossa useat tekijät edistävät pelotteen ja korvauksen toisiaan täydentäviä tavoitteita”.(17)
36.      Viitatessaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklaan unionin tuomioistuin selventää, että ”jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot”.(18) Unionin tuomioistuin on myös huomauttanut, että ”jäsenvaltiot vastaavat – – siitä, että kussakin tapauksessa kunnioitetaan mainittujen oikeuksien tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta, sellaisena kuin se on taattu perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa”.(19)
37.      Tarkemmin ottaen, jos unioni ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä ennen direktiivin 2014/104 voimaantuloa, ”kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä on – – annettava tarkemmat säännöt, joiden mukaisesti käytetään oikeutta vaatia korvausta SEUT 101 artiklassa kielletystä kartellista tai menettelytavasta aiheutuneesta vahingosta, edellyttäen kuitenkin, että vastaavuusperiaatetta ja tehokkuusperiaatetta noudatetaan”.(20)
38.      Toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseksi huomioon olisi kuitenkin otettava ainoastaan tehokkuusperiaate. Se on nimittäin ainoa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsema periaate.
39.      Unionin tuomioistuin on todennut kyseisestä periaatteesta ensinnäkin, että ”säännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat yksityisten oikeudet, eivät – – saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa”.(21) Toiseksi ”kilpailuoikeuden alalla sovellettavat kansalliset säännökset eivät saa haitata SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan tehokasta soveltamista ja ne on mukautettava kilpailuoikeudellisten asioiden erityispiirteisiin, jotka edellyttävät lähtökohtaisesti monitahoista tosiseikkojen ja taloudellisten seikkojen analysointia”.(22)
40.      Tältä osin on otettava huomioon se seikka, että unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuvan vahingon korvaamista koskevien kanteiden nostaminen edellyttää lähtökohtaisesti monitahoista tosiseikkojen ja taloudellisten seikkojen analysointia, ja se, että kilpailuoikeuden rikkomisia koskeville oikeusriidoille on lähtökohtaisesti ominaista tietojen epäsymmetria, josta aiheutuu haittaa vahinkoa kärsineelle henkilölle.(23)
41.      Unionin tuomioistuin on todennut vanhentumisajan alkamishetken määrittämisestä vahingonkorvauskanteissa, että vanhentumisajan kulumisen alkaminen edellyttää kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä, nimittäin että i) kilpailuoikeuden rikkominen on päättynyt (objektiivinen osatekijä) ja että ii) vahinkoa kärsineen henkilön tiedossa ovat vahingonkorvauskanteensa nostamisen kannalta välttämättömät seikat (subjektiivinen osatekijä).(24)
42.      Ensimmäinen edellytys vaikuttaa täyttyvän käsiteltävässä asiassa, koska unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista asiakirjoista ilmenee, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva rikkominen päättyi elokuussa 2013. Menettelyn osapuolten erimielisyydet koskevat toista edellytystä, toisin sanoen vaatimuksia, joiden on täytyttävä, jotta voidaan katsoa, että vahinkoa kärsineen henkilön tiedossa ovat vahingonkorvauskanteen nostamisen kannalta välttämättömät seikat.
43.      Näiden alustavien huomautusten valossa tutkin seuraavaksi toista ja kolmatta ennakkoratkaisukysymystä.
2.     Itsenäisten kanteiden ja seurannaiskanteiden erottelu
44.      Kuten edellä mainittiin, vahinkoa kärsineen osapuolen oikeus vaatia korvausta kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta annetaan kyseiselle osapuolelle suoraan EUT-sopimuksella, ja kansallisten tuomioistuinten tehtävä on varmistaa EUT-sopimuksen sääntöjen ja erityisesti sen 101 artiklan tehokas soveltaminen. Kaikilla yksityisoikeudellisilla täytäntöönpanotoimilla ei ole samoja ominaispiirteitä. Näin ollen on asianmukaista aloittaa selventämällä sitä tärkeää erottelua, joka tehdään kahdentyyppisten yksityisoikeudellisten täytäntöönpanotoimien, nimittäin itsenäisen kanteen ja seurannaiskanteen, välillä.(25)
45.      Itsenäisessä kanteessa kansallinen tuomioistuin ratkaisee vahingonkorvauskanteen tilanteessa, jossa ei ole olemassa toimivaltaisen kilpailuviranomaisen(26) lopullista päätöstä, joka koskee samoja olosuhteita,(27) ja jossa todistustaakka on vahinkoa kärsineellä osapuolella. Tällaisessa tapauksessa kysymys, joka muodostaa käsiteltävän asian ytimen – nimittäin vanhentumisajan alkamishetken ja toimivaltaisen kilpailuviranomaisen päätöksen keskinäinen suhde – ei ole merkityksellinen, koska vahingonkorvausta vaativa vahinkoa kärsinyt osapuoli ei vetoa tällaisen viranomaisen toteamuksiin.
46.      Jos vahinkoa kärsinyt osapuoli on päättänyt nostaa itsenäisen kanteen, se ei ole velvollinen odottamaan julkisen tutkinnan, jos sellainen tehdään, lopputulosta eikä sen tarvitse viivyttää vahingonkorvauskanteen nostamista siihen saakka, kunnes kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksestä tulee lopullinen ja täysin täytäntöönpanokelpoinen sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla. Itsenäiset kanteet ovat lähtökohtaisesti työläämpiä vahinkoa kärsineille osapuolille, ja kuten julkisasiamies Bobek asiassa Stichting Cartel Compensation totesi, kun otetaan huomioon se melko laaja selvitysvelvollisuus, joka kantajalla voi olla tapauksissa, joissa on kyse kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi nostetuista itsenäisistä yksityisoikeudellisista kanteista, tällaiset kanteet ovat käytännössä todennäköisesti harvinaisia.(28)
47.      Sitä vastoin seurannaiskanteissa vahinkoa kärsineet osapuolet vetoavat toimivaltaisen kilpailuviranomaisen, onpa se sitten kansallinen kilpailuviranomainen tai komissio, olemassa olevaan päätökseen vaatiakseen korvausta vahingosta, jonka ne voivat näyttää toteen ja jota niille on aiheutunut rikkomisen seurauksena. Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa tilanteessa vahinkoa kärsineiden osapuolten, jotka vaativat korvausta vahingosta, ei siten tarvitse näyttää toteen kilpailuoikeuden rikkomista eikä sopimuksen tai menettelytavan lainvastaisuutta. Tällaisessa tapauksessa ”useimmat tarvittavista todisteista niiden väitteen toteen näyttämiseksi ovat [jo] kilpailuviranomaisen hallussa”.(29)
48.      Näin ollen kysymys toimivaltaisen kilpailuviranomaisen päätöksen ja vanhentumisajan alkamishetken välisestä suhteesta on merkityksellinen ainoastaan seurannaiskanteiden yhteydessä. Tälle suhteelle on ominaista yhteys, joka yhdistää vahinkoa kärsineen osapuolen tietämyksen vahingonkorvauskanteen nostamisen kannalta välttämättömistä seikoista ja päätelmät, jotka voidaan tehdä tämän osapuolen vetoamisesta toimivaltaisen kilpailuviranomaisen päätökseen, joka sisältää tietoa tällaisen kanteen nostamista varten.
49.      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että CP nosti vahingonkorvauskanteensa kansallisessa tuomioistuimessa kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen tekemisen jälkeen. CP vetoaa kanteessaan kyseisen viranomaisen määrittämiin tosiseikkoihin, sellaisina kuin toimivaltainen kansallinen tuomioistuin on tutkinut ne. Tästä seuraa, että tarkasteltaessa sitä, miten vanhentumisajan alkamishetki on määritettävä SEUT 101 artiklan nojalla tehokkuusperiaatteen valossa, olisi keskityttävä ainoastaan tilanteisiin, joissa vahinkoa kärsinyt osapuoli nostaa seurannaiskanteen, jossa kyseinen osapuoli vetoaa kansallisen kilpailuviranomaisen määrittämiin tosiseikkoihin.
3.     Voidaanko tuomiossa Heureka tehtyä ratkaisua soveltaa suoraan käsiteltävään asiaan?
50.      Määritettäessä vanhentumisajan alkamishetkeä vahingonkorvauksia koskevissa seurannaiskanteissa toinen edellytys on se, että vahinkoa kärsineen henkilön tiedossa ovat hänen vahingonkorvauskanteensa nostamisen kannalta välttämättömät seikat (subjektiivinen osatekijä).(30)
51.      Tätä tarkoitusta varten tutkin ratkaisuehdotukseni tässä jaksossa sitä, minä ajankohtana vahinkoa kärsineen osapuolen, joka nostaa kansallisen kilpailuviranomaisen päätökseen perustuvan seurannaiskanteen, tiedossa voidaan katsoa olevan hänen vahingonkorvauskanteensa nostamisen kannalta välttämättömät seikat, toisin sanoen etenkin tiedot kyseiseen rikkomiseen syyllistyneiden henkilöllisyydestä, rikkomisen tarkasta kestosta ja rikkomisen kohteena olevista tuotteista, jotta vanhentumisaika alkaa kulua. Tähän kysymykseen vastaamiseksi tutkin muun muassa, voidaanko unionin tuomioistuimen tuomiota Heureka, jossa käsiteltiin komission päätösten oikeudellisia seurauksia, soveltaa mutatis mutandis pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisiin kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksiin.
52.      On totta, että suuren jaoston äskettäin antamassa tuomiossa Heureka kootaan yhteen unionin tuomioistuimen aiempi oikeuskäytäntö, joka käsittelee vanhentumisajan alkamishetkeä koskevia vaatimuksia seurannaiskanteen yhteydessä. Tämä synteesi perustuu kuitenkin sen yhteyden oikeudelliseen luonnehdintaan, joka on yhtäältä sen välillä, että vahinkoa kärsineellä osapuolella on tiedossa vahingonkorvauskanteen nostamisen kannalta välttämättömät seikat, ja toisaalta Euroopan unionin toimielimen toimen (toisin sanoen komission päätöksen) välillä.
53.      Käsiteltävässä asiassa vahingonkorvauksia koskeva seurannaiskanne taas nostettiin sellaisen kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen perusteella, jota ei julkaistu kansallisessa virallisessa lehdessä vaan joka julkaistiin kyseisen viranomaisen verkkosivustolla ja josta oli nostettu useita kumoamiskanteita (toisin sanoen se ei ollut vielä ”lopullinen”).
54.      Näin ollen on arvioitava, voidaanko tuomiota Heureka – joka koskee sitä, mikä vaikutus vanhentumisajan alkamishetkeen on komission päätöksen, jossa rikkominen todetaan, tiivistelmän julkaisemisella Euroopan unionin virallisessa lehdessä – soveltaa käsiteltävään asiaan.
55.      Kyseisen oikeuskäytäntölinjan uusimmassa tuomiossa eli tuomiossa Heureka unionin tuomioistuin katsoi lähinnä, että ”riippumatta siitä, onko kyseessä oleva komission päätös tullut lopulliseksi, on niin, että siitä ajankohdasta, jona tiivistelmä päätöksestä on julkaistu [virallisessa lehdessä], ja edellyttäen, että kyseinen rikkominen on päättynyt, voidaan lähtökohtaisesti katsoa, että vahinkoa kärsineellä on käytettävissään kaikki tarvittavat tiedot voidakseen nostaa vahingonkorvauskanteensa kohtuullisessa ajassa”.(31)
56.      Tämän päätelmän tueksi unionin tuomioistuin tukeutui useisiin erillisiin argumentteihin: i) komission päätösten tiivistelmän julkaisemiseen virallisessa lehdessä, ii) komission päätösten lainmukaisuusolettamaan(32) ja siihen, että kyseiset päätökset sitovat kansallisia tuomioistuimia, kuten asetuksessa N:o 1/2003 säädetään. (33) Tältä osin unionin tuomioistuin vertaa komission päätösten sitovaa luonnetta siihen, että ”kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksille annetaan todistusarvoa vasta, kun ne ovat lopullisia”.(34) Unionin tuomioistuin tukeutuu myös kyseiseen päätökseen sisältyvien tarpeellisten tietojen riittävyyteen. Tämä tarkoittaa sitä, että vahinkoa kärsineen osapuolen tietämystä koskevassa edellytyksessä on ensisijaisesti kaksi eri puolta. Yhtäältä vahinkoa kärsineellä osapuolella on oltava tiedot, jotka ovat välttämättömiä vahingonkorvauskanteen nostamiseksi, myös tiedot rikkomiseen syyllistyneen henkilöllisyydestä ja rikkomisen olemassaolosta sekä tiedot, joita tarvitaan kyseisen rikkomisen seurauksena aiheutuneen vahingon määrittämiseksi. Toisaalta tällaisia tietoja sisältävän asiakirjan on tuotettava erityisiä oikeudellisia vaikutuksia kartelliin osallistuneille yrityksille ja vahinkoa kärsineille osapuolille samoin kuin kansalliselle tuomioistuimelle, jossa vahingonkorvauskanne nostetaan.
57.      Unionin tuomioistuin myös totesi tuomiossa Heureka, että ”ei ole kuitenkaan poissuljettua, että vahingonkorvauskanteen nostamisen kannalta välttämättömät seikat voivat olla kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineen henkilön tiedossa jo kauan ennen kuin komission päätöstä koskeva tiivistelmä julkaistaan [virallisessa lehdessä]”.(35)
58.      Näin ei kuitenkaan ole käsiteltävässä asiassa.
59.      Tästä seuraa, että on tarpeen määrittää, minä ajankohtana vahinkoa kärsineellä osapuolella saattoi olla käytettävissään tiedot, a) jotka ovat riittäviä vahingonkorvauskanteen nostamiseksi ja jotka palvelevat parhaiten unionin kilpailuoikeuden tavoitteita, myös oikeutta saada korvausta aiheutuneesta vahingosta, b) joihin sovelletaan lainmukaisuusolettamaa ja jotka ovat siten oikeusvarmuuden periaatteen ja tehokkuusperiaatteen vaatimusten mukaisia ja c) joilla on kansallisissa tuomioistuimissa todistusarvo, joka on samankaltainen kuin unionin lainsäätäjän komission päätöksille antama todistusarvo.
a)     Tiedot, jotka ovat riittäviä vahingonkorvauskanteen nostamiseksi ja jotka palvelevat parhaiten unionin kilpailuoikeuden tavoitteita, myös oikeutta saada korvausta aiheutuneesta vahingosta
60.      Kuten unionin tuomioistuin on huomauttanut, ”kilpailuoikeuden rikkomisia koskeville oikeusriidoille on lähtökohtaisesti ominaista tietojen epäsymmetria, josta aiheutuu haittaa vahinkoa kärsineelle henkilölle, minkä johdosta vahinkoa kärsineen henkilön on vaikeampaa saada vahingonkorvauskanteen nostamisen kannalta välttämättömät tiedot kuin mitä kilpailuviranomaisten on saada tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat käyttää toimivaltaansa soveltaa kilpailuoikeutta”.(36)
61.      Yksityisoikeudellisten täytäntöönpanotoimien tarkoituksiin tällaiset tiedot ovat riittäviä, kun ”vahinkoa kärsineellä on – – tiedossaan – – [erityisesti] kilpailuoikeuden rikkominen, vahingon aiheutuminen, kyseisen vahingon ja kyseisen rikkomisen välinen syy‑yhteys sekä tieto tähän rikkomiseen syyllistyneestä”.(37)
62.      Nostaessaan kanteen kansallisessa tuomioistuimessa vahinkoa kärsinyt osapuoli voi saada kansallisen kilpailuviranomaisen keräämät tarvittavat tiedot siitä hetkestä lähtien, jona sen päätös asetetaan saataville riippumatta siitä, miten se julkaistaan. On kuitenkin muistettava, että jos kansallisen kilpailuviranomaisen päätös ei ole vielä lopullinen ja siihen voidaan hakea muutosta toimivaltaisissa tuomioistuimissa, tosiseikat ja osallistuminen väitettyyn menettelytapaan riitautetaan. Kuten Espanjan hallitus istunnossa väitti, Espanjan lainsäädännön mukaan tosiseikat, jotka luonnehtivat kilpailuoikeuden rikkomista, vahingon olemassaoloa, kyseisen vahingon ja asianomaisen rikkomisen välistä syy-yhteyttä ja rikkomiseen syyllistyneen tai syyllistyneiden henkilöllisyyttä, saattavat muuttua tuomioistuinvalvonnan seurauksena. Näin ollen niin kauan kuin kansallisen kilpailuviranomaisen päätös ei ole lopullinen, vahinkoa kärsineellä osapuolella ei ole kaikista osatekijöistä täydellisiä tietoja, jotka mahdollistavat vahingonkorvausta koskevan seurannaiskanteen nostamisen.
63.      Täydellisten ja virallisten tietojen puuttumiseen liittyy mielestäni kaksi riskitekijää. Ensinnäkin pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisessa asiassa vahinkoa kärsinyt osapuoli on tosi asiassa velvollinen vaatimaan vanhentumisajan keskeyttämistä tai katkaisemista odottaessaan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöstä koskevan tuomioistuinvalvonnan päätökseen saattamista (jolloin päätös tulee lopulliseksi), mikä on sekä kallista että aikaa vievää, kuten istunnossa vahvistettiin.(38) Toiseksi vahinkoa kärsinyt osapuoli saattaa joutua korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos se häviää asian kokonaan tai osittain tuomioistuinvalvonnan seurauksena tapahtuneiden muutosten vuoksi. Tämä on omiaan saamaan vahinkoa kärsineet osapuolet luopumaan yksityisoikeudellisista täytäntöönpanotoimista ja heikentämään SEUT 101 artiklan täyttä tehokkuutta ja erityisesti kyseisen artiklan 1 kohdassa esitetyn kiellon tehokasta vaikutusta.(39)
64.      Espanjan kansallisesta (Audiencia Provincial de Madridin (maakunnallinen ylioikeus, Madrid, Espanja)(40)) oikeuskäytännöstä ilmenee, että niille, joille on aiheutunut vahinkoa tällaisesta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, (toisin sanoen etenkin kuluttajille) kanteen nostamiseen ennen kuin kansallisen kilpailuviranomaisen päätös on tullut lopulliseksi liittyy ”riski siitä, että esitetyt vaatimukset hylätään automaattisesti” siinä tapauksessa, jos kyseinen päätös kumotaan, minkä seurauksena asiaa käsittelevä tuomioistuin velvoittaa vahinkoa kärsineet osapuolet korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Unionin tuomioistuin on todennut tuomiossa Tráficos Manuel Ferrer vastaavasti, että jos kantaja häviää asian osittain, ”sen voidaan kohtuudella odottaa vastaavan omista oikeudenkäyntikuluistaan tai ainakin osasta niistä ja korvaavan osan yhteisistä kuluista”.(41)
65.      Lisäksi ennakkoratkaisupyynnössä siteerataan Tribunal Supremon oikeuskäytäntöä,(42) jonka mukaan vanhentumisaikoja ei saa tulkita suppeasti, koska ne eivät perustu varsinaisen oikeudenkäytön periaatteisiin vaan oikeusvarmuuden periaatteiseen ja siihen olettamaan, että kanneoikeuden käytöstä on luovuttu. Näin ollen kyseisen oikeuskäytännön mukaan korvausperiaate edellyttää tietämystä vahingon koko laajuudesta. Vertailukohtana olisi siten käytettävä henkilövahinkotapauksia, joissa tällaista tietämystä ei ole sillä hetkellä, jona vahinko aiheutuu, vaan vasta sen jälkeen, kun vahinko on vakiintunut ja sen vaikutukset on määritetty täysimääräisesti.
66.      Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että vahinkoa kärsineellä on käytettävissään kaikki tarvittavat tiedot voidakseen nostaa vahingonkorvauskanteensa ”riippumatta siitä, onko kyseessä oleva komission päätös tullut lopulliseksi”.(43) Unionin tuomioistuin ei siten ole edellyttänyt, että vahingon koko laajuus on tiedossa, vahinkoa kärsineen osapuolen tietojen ja rikkomiseen syyllistyneen tietojen välisen epäsymmetrian korjaamiseksi. Unionin tuomioistuin on sen sijaan tukeutunut toiseen tasapainottavaan tekijään, nimittäin oikeudellisiin seurauksiin, joita Euroopan unionin toimielimen toimella on.
67.      Katson näin ollen, että seurannaiskanteiden yhteydessä vahinkoa kärsineellä osapuolella on oikeus nostaa kanne, mutta näin ei ole minkä tahansa asiaa koskevia tietoja sisältävän virallisen asiakirjan perusteella vaan vain silloin, jos vahinkoa kärsinyt osapuoli voi vedota päätökseen, joka pystyy tuottamaan erityisiä oikeusvaikutuksia. Vanhentumisajan alkamishetki olisi määritettävä vasta kyseisenä ajankohtana. Toisin sanoen tietojen epäsymmetrian seurausten korjaamiseksi ja tehokkuusperiaatteen valossa vahinkoa kärsineellä osapuolella olisi oltava käytettävissään tiedot, jotka – vaikka eivät olekaan täydellisiä – ovat luotettavia ja palvelevat oikeusvarmuutta.
b)     Tiedot, joihin sovelletaan lainmukaisuusolettamaa ja jotka ovat siten oikeusvarmuuden ja tehokkuusperiaatteen vaatimusten mukaisia
68.      Unionin toimielinten toimia koskee pääsääntöisesti lainmukaisuusolettama, ja niillä ”on näin ollen oikeusvaikutuksia niin kauan kuin niitä ei ole kumottu tai peruutettu”. Siten ”kaikilla unionin oikeuden oikeussubjekteilla on velvollisuus tunnustaa näiden toimien täysi tehokkuus siihen asti, kunnes [unionin tuomioistuimet toteavat] niiden lainvastaisuuden”. Niillä on myös velvollisuus ”kunnioittaa näiden toimien täytäntöönpanokelpoisuutta siihen asti, kunnes [unionin tuomioistuin tai unionin yleinen tuomioistuin] päättää lykätä niiden täytäntöönpanoa”.(44)
69.      Samanaikaisesti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että kansallisen lainsäädännön mukaan kyseisen rikkomisen olemassaoloa koskeva toteamus ei voi sitoa tuomaria, joka käsittelee CNMC:n päätöksestä, joka ei ole vielä tullut lopulliseksi, koska siitä on nostettu kumoamiskanne, nostettua vahingonkorvauskannetta, ennen kuin kyseinen päätös on tullut lopulliseksi. Tästä seuraa, että unionin toimi (komission päätös) ja kansallisen kilpailuviranomaisen päätös – ennen kuin ne tulevat lopulliseksi – tuottavat erilaisia oikeusvaikutuksia, jotka eivät ole vähäpätöisiä.
70.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on jo käsitelty kansallisten kilpailuviranomaisten päätösten, joissa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja jotka ovat tulleet lopullisiksi tuomioistuinvalvonnan seurauksena, vaikutuksia vahingonkorvauksia koskeviin seurannaiskanteisiin.
71.      Tuomion Repsol Comercial de Productos Petrolíferos(45) 62 ja 63 kohdasta ilmenee lähinnä, että jos kansallinen kilpailuviranomainen on tehnyt päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja joka on tullut lopulliseksi tuomioistuinten pysytettyä sen, ja jos direktiivin 2014/104 9 artiklaa, joka koskee tällaisten päätösten sitovia vaikutuksia, ei voida soveltaa ajallisesti, tämän toteamuksen oletetaan olevan pätevä samaa rikkomista koskevan vahingonkorvauskanteen yhteydessä, kunnes toisin todistetaan, mikä on vastaajan tehtävä.
72.      Tällaista olettamaa ei voida soveltaa pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisiin tapauksiin, joissa kansallisen kilpailuviranomaisen päätös, vaikka se onkin julkaistu kyseisen viranomaisen verkkosivustolla, ei ole tullut vielä lopulliseksi. Vaikuttaa nimittäin siltä, että tällaisissa tapauksissa kyseinen päätös voi toimia ainoastaan osoituksena kyseisen rikkomisen olemassaolosta, koska sillä ei ole sitovaa vaikutusta kansalliseen tuomioistuimeen, jossa vahingonkorvauskanne on nostettu.(46)
73.      Koska kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen ulottuvuus voi muuttua merkittävästi oikeudenkäynnin kuluessa ja koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseiseen päätökseen sisältyvä toteamus rikkomisen olemassaolosta ei sido kansallista tuomioistuinta ennen kuin kyseinen päätös tulee lopulliseksi,(47) ainoastaan ”SEUT 101 artiklan julkisoikeudellisen täytäntöönpanon viimeinen vaihe”(48) on sellainen, joka ”mahdollistaa vanhentumisajan alkamisajankohdan vahvistamisen selkeästi, täsmällisesti ja läpinäkyvästi sekä kartelliin osallistuneiden yritysten että vahinkoa kärsineiden osapuolten kannalta”.(49) Mikä tahansa muu ratkaisu asettaisi nähdäkseni vahinkoa kärsineen osapuolen huomattavasti epäedullisempaan asemaan kuin rikkomiseen syyllistyneen tai syyllistyneet etenkin tapauksissa, joissa vanhentumisajan kesto on liian lyhyt kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen tuomioistuinvalvontaan tavallisesta vaadittavaan aikaan nähden.(50)
74.      Kuten julkisasiamies Jääskinen huomautti, ”on otettava asianmukaisella tavalla huomioon SEU 19 artiklan 1 kohta sekä se, missä määrin se toimii tehokkuusperiaatetta täydentävänä takeena. SEU 19 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä ’tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla’. Toisin sanoen EU-sopimuksen tämän määräyksen perusteella unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien tehokas oikeussuoja vaikuttaa vaativan enemmän kuin perinteinen sanamuoto, jossa puhutaan käytännössä mahdottomasta tai suhteettoman vaikeasta. Mielestäni tämä tarkoittaa, että kansallisten oikeussuojakeinojen on oltava saatavilla, nopeita käyttää ja kohtuullisen kustannustehokkaita”.(51)
75.      Tässä yhteydessä – ja myös ottaen huomioon se seikka, että vanhentumisajoilla rajoitetaan vahinkoa kärsineiden oikeuksia ja niitä on siten tulkittava tavalla, jolla varmistetaan, että oikeussuojakeinot ovat saatavilla, nopeita käyttää ja kustannustehokkaita – unionin tuomioistuimen olisi asetettava etusijalle ratkaisu, joka on edullinen pro actione ‑periaatteen kannalta.
76.      On kuitenkin myös tärkeää pyrkiä saattamaan vahinkoa kärsineen osapuolet intressit tasapainoon vahingonkorvauskanteen muiden osapuolten intressien kanssa. Unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistoon sisältyvistä tiedoista ilmenee, että julkishallinnon yleisestä hallintomenettelystä annetun lain 39/2015(52) 90 §:n 3 momentin mukaan CNMC:n päätösten täytäntöönpanokelpoisuus keskeytetään automaattisesti siitä hetkestä alkaen, jona asianomainen vahinkoa kärsinyt osapuoli ilmaisee aikomuksensa nostaa kanteen tällaisista päätöksistä, siihen saakka, kunnes kyseinen päätös tulee lopulliseksi. Tuomioistuin voisi peruuttaa keskeytyksen ainoastaan antamalla nimenomaisen päätöksen välitoimimenettelyssä.
77.      Vaikka voidaankin katsoa, että ratkaisu, jossa vanhentumisaika alkaa kulua vasta sen jälkeen, kun kansallisen kilpailuviranomaisen päätös on tullut lopulliseksi, pidentää epävarmuuden ajanjaksoa ja viivyttää vahingonkorvauskanteen lopullista ratkaisemista, edellä mainituista tiedoista ilmenee, että tämä viivästys liittyy suoraan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen tuomioistuinvalvontaan. Tuomioistuinvalvonnan aikana kyseisen yrityksen asema on eräänlaisessa odotustilassa, ja tältä osin myös rikkomiseen syyllistyneen vahingonkorvauskanteeseen puolustautumisen kannalta voi olla edullista odottaa, kunnes kansallisen kilpailuviranomaisen päätös on lopullinen. Rikkomiseen syyllistyneen aseman lopullisuus täydentäisi joka tapauksessa oikeusvarmuuden periaatteen tehokasta soveltamista.
78.      Tästä seuraa, että vanhentumisajan alkamishetki, joksi määritetään se päivä, jona kansallisen kilpailuviranomaisen päätös tulee lopulliseksi, on edullisempi oikeusvarmuuden ja tehokkuusperiaatteen kannalta vahingonkorvauskanteissa, ja tämä ratkaisu hyödyttää lähtökohtaisesti sekä kantajia että vastaajia. On nimittäin syytä huomauttaa, että oikeusvarmuus on juuri se tarkoitus, jonka vuoksi vanhentumisajat määritetään.
79.      Komissio väittää huomautuksissaan, että vanhentumisajan kulumisen alkaminen joko i) silloin, kun CNMC:n päätös julkaistaan, vaikka siihen on haettu muutosta eikä se ole vielä lopullinen, tai ii) silloin, kun kyseinen päätös tulee lopulliseksi, voi täyttää unionin oikeudessa asetetut vaatimukset.
80.      Edellä esitetyn tarkasteluni perusteella katson, että ensin mainittu ratkaisu saattaa vaarantaa SEUT 101 artiklan tavoitteet ja tehokkuusperiaatteen, kun kyse on yksityisoikeudellisen täytäntöönpanon menestyksekkäästä toiminnasta Euroopan unionissa.
81.      Jos omaksuttaisiin tämä ratkaisu, vanhentumisajan alkamishetki olisi ajankohta, jona CNMC:n päätös julkaistiin kyseisen viranomaisen verkkosivustolla (15.9.2015). Tuolloin Espanjassa sovellettu vuoden vanhentumisaika alkaisi kulua mainittuna ajankohtana ja päättyisi ennen direktiivin 2014/104 täytäntöönpanon määräaikaa (27.12.2016). Tämä tarkoittaisi sitä, että kyseisen direktiivin 10 artiklaa, jossa säädetään vanhentumisajoista, ei sovellettaisi pääasiaan ja vahinkoa kärsinyt osapuoli ei voisi vedota kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdassa säädettyyn viiden vuoden pidennettyyn vanhentumisaikaan.
82.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että ”jos vanhentumisaika, joka alkaa kulua ennen sellaisten menettelyjen päättymistä, joiden päätteeksi kansallinen kilpailuviranomainen tai muutoksenhakutuomioistuin antaa lopullisen päätöksen, on liian lyhyt näiden menettelyjen kestoaikaan nähden ja jos sen kulumista ei voida keskeyttää eikä katkaista tällaisten menettelyjen aikana, ei voida sulkea pois sitä, että vanhentumisaika kuluu loppuun jo ennen kyseisten menettelyjen päättymistä. Tässä tapauksessa kaikkien vahinkoa kärsineiden olisi mahdotonta nostaa kanteita, jotka perustuvat lopulliseen päätökseen, jolla todetaan unionin kilpailusääntöjen rikkominen”.(53)
83.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja Nissan tuovat esille mahdollisuuden keskeyttää kanteen käsittely.(54) Katson kuitenkin, ettei tämä mahdollisuus vaikuta ratkaisevalta käsiteltävässä asiassa siltä osin kuin se ei ole automaattinen, kantajan on pyydettävä sitä ja siihen liittyy erilaisten maksujen maksaminen. Tuomioistuimella on lisäksi harkintavaltaa, jonka avulla se voi päättää, keskeytetäänkö asian käsittely vai ei. Huomautan, että hakemus vahingonkorvauskanteen käsittelyn keskeyttämiseksi voidaan tehdä vasta sen jälkeen, kun kanne on nostettu, mikä tarkoittaa, että kanne on alun perin nostettava vanhentumisajan kuluessa. Kuten CP ja Espanjan hallitus väittivät, tästä seuraa, että kanteen käsittelyn keskeyttäminen ei vaikuta asianmukaiselta ratkaisulta nyt käsiteltävässä asiassa oikeusvarmuuden ja sen kannalta, että kansallisten oikeussuojakeinojen on oltava ”saatavilla, nopeita käyttää ja kohtuullisen kustannustehokkaita”.(55) Tällaisessa ratkaisussa ei myöskään oteta huomioon sitä, että vahingonkorvauskanteiden nostaminen edellyttää lähtökohtaisesti monitahoista tosiseikkojen ja taloudellisten seikkojen analysointia, joka vie yleensä tietyn ajan.(56)
84.      Tästä seuraa, että tulkinta, jonka mukaan vanhentumisajan alkamishetki on ajankohta, jona CNMC:n päätös tulee lopulliseksi, on ainoa, joka täyttää oikeusvarmuuden periaatteen ja vahingonkorvauksia koskevien seurannaiskanteiden tehokkuuden periaatteen vaatimukset.
c)     Tiedot, joilla on kansallisissa tuomioistuimissa samankaltainen todistusarvo kuin se, jonka unionin lainsäätäjä antaa komission päätöksille
85.      Aluksi on huomautettava, että unionin kilpailuoikeuden rikkomisista nostettavien vahingonkorvauskanteiden osalta unionin lainsäätäjä antaa komission päätöksille selkeästi todistusarvon, joka eroaa kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksille kansallisissa tuomioistuimissa annettavasta todistusarvosta.
86.      Tuomiossa Heureka (74 kohta) tuodaan selkeästi esille yhtäältä kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksiin ja toisaalta komission päätöksiin sovellettavat erilaiset oikeudelliset kehykset: ”Asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun kansalliset tuomioistuimet antavat ratkaisuja SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan nojalla sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista komissio on jo tehnyt päätöksen, ne eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa komission tekemän päätöksen kanssa. Kyseisessä 16 artiklan 1 kohdassa ei kuitenkaan edellytetä, että komission päätöksestä olisi pitänyt tulla lopullinen, jotta kansallisen tuomioistuimen olisi noudatettava sitä. Tältä osin mainittu 16 artikla poikkeaa direktiivin 2014/104[(57)] 9 artiklasta, jossa kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksille annetaan todistusarvoa vasta, kun ne ovat lopullisia. Tämä näiden kahden säännöksen välinen ero on perusteltavissa nimenomaan unionin toimielinten päätösten sitovuudella” (kursivointi tässä) ja unionin oikeuden ensisijaisuudella.(58)
87.      Kuten julkisasiamies Kokott selitti asiassa Cogeco Communications,(59) ”ennen kuin direktiivin 2014/104 9 artiklaa alettiin soveltaa, unionin oikeuden mukaan ainoastaan Euroopan komission päätöksillä oli sitova vaikutus kansallisten tuomioistuinten menettelyissä. Tämä erityinen sitova vaikutus, joka on vahvistettu asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdassa sekä Masterfoods-oikeuskäytännössä,[(60)] perustuu komission keskeiseen rooliin unionin sisämarkkinoiden kilpailupolitiikan kehittämisessä ja viime kädessä myös unionin oikeuden ensisijaisuuteen ja unionin toimielinten päätösten sitovuuteen. Sitä ei voida ulottaa koskemaan samalla tavoin kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksiä, paitsi jos unionin lainsäätäjä nimenomaisesti näin vahvistaa, kuten direktiivin 2014/104 9 artiklassa on tehty tulevaisuuden osalta”.
88.      Edellä esitettyä näkökohtaa havainnollistaa myös se seikka, että komission päätösten osalta sakko määrätään ja rikkomiseen syyllistyneen on maksettava se välittömästi, kun taas unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistossa olevista tiedoista ilmenee, että CNMC:n päätösten tapauksessa sakkoja ei yleensä makseta ennen kuin kansalliset tuomioistuimet ovat vahvistaneet seuraamuksen lopullisesti.(61)
89.      Tästä seuraa, että tuomioon Heureka johtaneen asian tosiseikat eroavat selvästi käsiteltävän asian perustana olevista. Nämä erot eivät myöskään ole pelkästään muodollisia vaan aineellisia, ja ne vaikuttavat asianomaisten osapuolten oikeuksien ytimeen.
90.      Kun otetaan huomioon, että asetuksen N:o 1/2003 nojalla unionin kilpailuoikeuden noudattamisen valvonnassa kansallisella ja unionin tasolla asianomaisille osapuolille on annettava yhdenvertainen asema, kehotan unionin tuomioistuinta omaksumaan käsiteltävässä asiassa lähestymistavan, jonka innoittajana toimii tuomion Heureka henki mutta jossa ei – toisin kuin komission lähestymistavassa – yksinkertaisesti ”leikata ja liimata” tätä lähestymistapaa käsiteltävään asiaan. Tämä johtuu a fortiori tietojen epäsymmetriasta,(62) josta aiheutuu haittaa vahinkoa kärsineelle osapuolelle, ja siten vahinkoa kärsineiden osapuolten tilanteesta ei pitäisi tehdä entistäkin epäedullisempaa kansallisten kilpailuviranomaisten päätöksiin perustuvien seurannaiskanteiden yhteydessä komission päätöksiin perustuviin kanteisiin verrattuna.
91.      Lisäksi olisi tarkasteltava vielä kysymystä tietojen julkaisemisesta.
92.      Kun tarkastellaan CNMC:n päätöksen ”julkaisemista” sen verkkosivustolla, unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista asiakirjoista ilmenee, että Espanjan lainsäädännön mukaan julkaiseminen kyseisellä verkkosivustolla ei ole edellytys päätöksen oikeudelliselle tehokkuudelle tai pätevyydelle eikä se ole Espanjan lainsäädännössä lakisääteinen keino kyseisen päätöksen julkaisemiseen.
93.      Kuten Espanjan hallitus huomautti, CNMC:n päätöksen julkaisemista virallisella verkkosivustolla ei – vanhentumisajan alkamishetken määrittämiseksi – etenkään voida rinnastaa komission päätöksen tiivistelmän julkaisemiseen virallisessa lehdessä. Unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistossa olevista tiedoista ilmenee seuraavaa: i) CNMC:n verkkosivusto ei ole Euroopan unionin virallisen lehden kaltainen jäsenvaltion virallinen lehti, eikä kansallisen kilpailuviranomaisen päätösten julkaiseminen ole sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan oikeudellinen edellytys niiden tehokkuudelle tai pätevyydelle; ja ii) pääasian oikeudenkäynnissä tarkasteltavassa tapauksessa CNMC:n päätös annettiin tiedoksi erikseen asianomaisille osapuolille osana seuraamusmenettelyä, ja päätöksen oikeusvaikutukset näiden henkilöiden osalta riippuvat tästä tiedoksiannosta eivätkä verkkosivustolla julkaisemisesta.(63)
94.      Pitää paikkansa, että kansallinen tuomioistuin voisi katsoa, että päätöksen julkaiseminen CNMC:n verkkosivustolla vaikuttaa riittävältä siihen, että vahinkoa kärsineet osapuolet saavat vahingonkorvauskanteensa nostamisen kannalta välttämättömät seikat. Edellä esitetyistä näkökohdista kuitenkin seuraa, että kun otetaan huomioon yhtäältä virallisen julkaisun (Euroopan unionin virallisen lehden tai kansallisen virallisen lehden) ja toisaalta (kansallisen kilpailuviranomaisen verkkosivustolla tehtävän) informatiivisen julkaisemisen oikeusvaikutusten erot, vanhentumisajan olisi alettava kulua vasta, kun päätöksellä on kansallisissa tuomioistuimissa todistusarvoa, joka on samankaltainen kuin unionin lainsäätäjän komission päätöksille antama, toisin sanoen kun CNMC:n päätös tulee lopulliseksi.
4.     Vastaus toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen
95.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen ja kolmanteen kysymykseen, että SEUT 101 artiklaa ja tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, sellaisena kuin asianomaiset kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, jossa säädetään, että vanhentumisaika – jota sovelletaan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksessä todetusta unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta nostettaviin vahingonkorvauskanteisiin (vahingonkorvauksia koskevat seurannaiskanteet) – ei ala kulua ennen kuin kyseinen päätös on tullut lopulliseksi eli tilanteen mukaan sen jälkeen, kun asianomaiset kansalliset tuomioistuimet ovat vahvistaneet päätöksen.
V       Ratkaisuehdotus
96.      Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Juzgado de lo Mercantil Zaragoza n.° 1:n esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
SEUT 101 artiklaa ja tehokkuusperiaatetta
on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, sellaisena kuin asianomaiset kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, jossa säädetään, että vanhentumisaika – jota sovelletaan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksessä todetusta unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta nostettaviin vahingonkorvauskanteisiin (vahingonkorvauksia koskevat seurannaiskanteet) – ei ala kulua ennen kuin kyseinen päätös on tullut lopulliseksi eli tilanteen mukaan sen jälkeen, kun asianomaiset kansalliset tuomioistuimet ovat vahvistaneet päätöksen.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Latinankielinen ilmaisu, joka tarkoittaa ajankohtaa, josta menettelylliset määräajat alkavat kulua.
3      Tuomio 22.6.2022, Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494; jäljempänä tuomio Volvo); tuomio 18.4.2024, Heureka Group (Hintavertailusivustot) (C‑605/21, EU:C:2024:324; jäljempänä tuomio Heureka) ja määräys 6.3.2023, Deutsche Bank (Kartelli – Euromääräiset korkojohdannaiset) (C‑198/22 ja C‑199/22, EU:C:2023:166).
4      Tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2014, L 349, s. 1).
5      Toisin sanoen viisi kuukautta sen jälkeen, kun kyseisen direktiivin täytäntöönpanon määräaika oli päättynyt.
6      Ks. tuomio Heureka, 49 kohta. Ks. myös kyseisen tuomion 50 kohta.
7      SEUT 267 artiklassa ei anneta unionin tuomioistuimelle oikeutta esittää neuvoa-antavia lausuntoja yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä. Ks. vastaavasti tuomio 22.3.2022, Prokurator Generalny (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaosto - Nimitys) (C‑508/19, EU:C:2022:201, 60 ja 61 kohta).
8      Ennakkoratkaisupyynnössä otetaan perustaksi Audiencia Provincial de Zaragozan oikeuskäytäntö. Vaikuttaa siltä, että tämä päättely perustuu etenkin kanteen nostamista koskevan mahdollisuuden ja tätä kannetta koskevan vanhentumisajan käsitteelliseen erottamiseen Espanjan lainsäädännössä.
9      Ks. tuomio 28.11.2023, Commune d’Ans (C‑148/22, EU:C:2023:924, 46 ja 47 kohta).
10      Unionin tuomioistuin on todennut, samoin unionin oikeudesta, että ”oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden – – nojalla [unionin] lainsäädännön on oltava yksityisille oikeussubjekteille selvää ja ennakoitavissa” (tuomio 12.11.1981, Meridionale Industria Salumi ym., 212/80–217/80, EU:C:1981:270, 10 kohta).
11      Tuomio 28.3.2019, Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Cogeco).
12      Jos kansallisen kilpailuviranomaisen päätökseen ei ole haettu muutosta säädetyssä määräajassa, sitä voidaan nimittäin pitää lähtökohtaisesti lopullisena.
13      Tuomio 18.3.1997, Guérin automobiles v. komissio (C‑282/95 P, EU:C:1997:159, 39 kohta). Ks. myös tuomio 20.9.2001, Courage ja Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 23 ja 24 kohta) ja tuomio 13.7.2006, Manfredi ym. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 58 ja 59 kohta). Ks. analogisesti tuomio 16.3.2023, Towercast (C‑449/21, EU:C:2023:207, 42–53 kohta).
14      Tuomio 28.1.2025, ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio ASG 2).
15      Ibid., 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
16      Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Kone ym. (C‑557/12, EU:C:2014:45, 59 ja 60 kohta).
17      Caro de Sousa, P., The Private Enforcement of Competition Law, Oxford University Press, Oxford, 2024, s. 23.
18      Tuomio 6.10.2020, État luxembourgeois (Tietopyyntöjä koskeva oikeussuoja verolainsäädännössä) (C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, 47 kohta) (kursivointi tässä). Tämä seikka ilmenee nyt myös direktiivin 2014/104 johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta. Sen johdanto-osan 36 perustelukappaleessa todetaan lisäksi, että ”vanhentumisaikojen alkamista, kestoa, keskeytymistä tai katkeamista koskevien kansallisten sääntöjen ei pitäisi aiheettomasti haitata vahingonkorvauskanteiden nostamista”.
19      Tuomio ASG 2, 75 kohta (kursivointi tässä).
20      Tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym. (C‑724/17, EU:C:2019:204, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio Heureka, 51 kohta.
21      Tuomio Cogeco, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
22      Tuomio ASG 2, 74 kohta ja sitä seuraavat kohdat. Ks. myös tuomio Cogeco, 47 kohta ja tuomio Volvo, 53 kohta; ks. myös määräys 6.3.2023, Deutsche Bank (Kartelli – Euromääräiset korkojohdannaiset) (C‑198/22 ja C‑199/22, EU:C:2023:166, 33 kohta).
23      Tuomio Cogeco, 46 kohta; tuomio Volvo, 54 kohta ja määräys 6.3.2023, Deutsche Bank (Kartelli – Euromääräiset korkojohdannaiset) (C‑198/22 ja C‑199/22, EU:C:2023:166, 34 kohta).
24      Tuomio Heureka, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
25      Ks. myös julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2022:659, 32–35 kohta).
26      Toisin sanoen komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen.
27      Ks. tuomio 12.1.2023, RegioJet (C‑57/21, EU:C:2023:6, 50 kohta) ja tuomio ASG 2, 85 kohta.
28      Julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Stichting Cartel Compensation ja Equilib Netherlands (C‑819/19, EU:C:2021:373, 95 kohta).
29      Edellä alaviitteessä 17 mainittu Caro de Sousa, P., s. 27.
30      Tuomio Heureka, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
31      Tuomio Heureka, 78 kohta.
32      Tuomio Heureka, 73 kohta.
33      [SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa] vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
34      Tuomio Heureka, 74 kohta.
35      Ibid., 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
36      Tuomio Heureka, 57 kohta.
37      Tuomio Heureka, 64 kohta.
38      CP väitti istunnossa, että jos hänen olisi pitänyt keskeyttää vanhentumisaika lähettämällä tuomioistuimen ulkopuolisessa menettelyssä vaatimuksia vuosina 2015–2021, hänen olisi pitänyt käyttää yhteensä 4 800 euroa virallisten huomautusten lähettämiseen, yksi rikkojaa kohden vuodessa, voidakseen vaatia vahingonkorvausta, joka on ainoastaan 1 400 euroa. Hänen olisi lisäksi maksettava asianajajansa palkkiot, joita ei voida saada takaisin tuomioistuimessa. Vahinkoa kärsineen osapuolen olisi siten käytettävä viime kädessä määrä, joka on paljon suurempi kuin korvaus, johon se on oikeutettu, jo ennen vahingonkorvauskanteen nostamista.
39      Ks. tuomio ASG 2, 61 ja 63 kohta (mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 33 ja 34 kohdassa).
40      Kuten sitä on siteerattu julkaisussa Guerra Henríquez, L. ja Aquilué Borau, S., ”El dies a quo del plazo de prescripción en los procedimientos civiles de reclamación de daños derivados de infracciones del derecho de la competencia: práctica reciente”, Actualidad Jurídica Uría Menéndez, nro 65, lokakuu 2024, s. 159. Ks. myös Audiencia Provincial de Madridin tuomio 11.6.2024, jonka mukaan vanhentumisajan alkamishetkeä ei voitu määrittää ennen kuin kansallisen kilpailuviranomaisen päätös on tullut lopulliseksi sen jälkeen, kun jokainen rikkoja on käyttänyt kaikkia muutoksenhakukeinoja.
41      Edellyttäen, että näiden kulujen syntymisen on katsottava johtuvan kantajasta esimerkiksi kohtuuttomien vaatimusten takia tai sen takia, miten kantaja on hoitanut kyseistä menettelyä. Tuomio 16.2.2023, Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99, 47 kohta).
42      Ks. ennakkoratkaisupyynnön alkukielisen version s. 13, jossa lainataan 4.9.2013 annettua tuomiota nro 528/2013. Viittaan myös Juzgado de lo Mercantil n° 2 de Madridin (kauppatuomioistuin nro 2, Madrid, Espanja) 9.6.2020 antamaan tuomioon, jonka mukaan vanhentumisajan alkamishetki edellyttää sitä, että vahingonkärsijä ”on täysin kykenevä nostamaan kanteen”, ja ”täyttä tietämystä vahingon lopullisesta laajuudesta”, joka tällä on vasta sitten, kun kansallisen kilpailuviranomaisen päätös tulee lopulliseksi.
43      Tuomio Heureka, 78 kohta.
44      Tuomio Heureka, 73 kohta. Ks. myös 77 kohta.
45      Tuomio 20.4.2023 (C‑25/21, EU:C:2023:298).
46      Kuten CP istunnossa huomautti esimerkinomaisesti, noin 60 prosenttia CNMC:n vuonna 2015 tekemistä päätöksistä kumottiin tuomioistuimissa.
47      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 69 kohta.
48      Ks. analogisesti julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2021:884, 123 kohta).
49      Ks. analogisesti julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus Volvo ja DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2021:884, 123 kohta. Ks. myös 122 kohta).
50      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 79–82 kohta.
51      Julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus Donau Chemie ym. (C‑536/11, EU:C:2013:67, 47 kohta (kursivointi tässä)).
52      Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas, annettu 1.10.2015 (BOE nro 236, 2.10.2015, s. 89343).
53      Tuomio Cogeco, 52 kohta.
54      Nissan väittää, että Espanjan lainsäädännön mukaan mikään ei estänyt vahinkoa kärsineitä osapuolia katkaisemasta tai keskeyttämästä vanhentumisaikaa ”sine die” tai ”in aeternum”.
55      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 74 kohta.
56      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta.
57      Kyseisen 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kilpailuoikeuden rikkominen, joka on todettu kansallisen kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen lopullisella päätöksellä, katsotaan peruuttamattomasti vahvistetuksi niiden kansallisissa tuomioistuimissa SEUT 101 tai 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettua vahingonkorvauskannetta varten.”
58      Ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Heureka Group (Hintavertailusivustot) (C‑605/21, EU:C:2023:695, 59 ja 60 kohta).
59      Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, 96 kohta).
60      Tuomio 14.12.2000, Masterfoods ja HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, erityisesti 52 kohta, luettuna yhdessä 46 ja 49 kohdan kanssa).
61      Tämä johtuu etenkin siitä, että CNMC:n päätösten täytäntöönpanokelpoisuus keskeytyy automaattisesti, kun rikkomiseen syyllistynyt ilmaisee aikomuksensa hakea päätökseen muutosta. CP jopa väitti, että Espanjassa useimmat yritykset eivät edes varaudu maksamaan sakon määrää ennen kuin CNMC:n päätös tulee lopulliseksi.
62      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta ja alaviite 23.
63      Espanjan hallitus esitti nämä tiedot istunnossa vastauksena unionin tuomioistuimen kysymyksiin.