62024CO0406
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kuudes jaosto)
11 päivänä syyskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin oikeuden periaatteet – Kansallinen menettely edustajan määräämiseksi kehitysvammaiselle henkilölle – Vaikeus löytää sopiva edustaja – Epäilyt siitä, annetaanko ennakkoratkaisua pyytäneessä elimessä vireillä olevassa menettelyssä ratkaisu tuomiovaltaa käyttäen
Asiassa C‑406/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bezirksgericht Linz (Linzin piirioikeus, Itävalta) on esittänyt 3.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 11.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa, jossa on kyse edunvalvojan määräämisestä
RC:lle
ja jossa muuna osapuolena on
VertretungsNetz, kotipaikka Linz (Itävalta),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Kumin, varapresidentti T. von Danwitz (esittelevä tuomari) sekä tuomari S. Gervasoni,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen, joka on tehty 13.12.2006 New Yorkissa ja hyväksytty Euroopan yhteisön puolesta 26.11.2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2010/48/EY (EUVL 2010, L 23, s. 35; jäljempänä YK:n vammaisyleissopimus) 3–5, 12, 19 ja 28 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 1, 20, 21 ja 26 artiklan sekä SEU 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon, tehokkaan vaikutuksen ja tehokkaan oikeussuojan periaatteiden tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty menettelyssä, jonka Bezirksgericht Linz (Linzin piirioikeus, Itävalta) on aloittanut viran puolesta ja joka koskee edunvalvojan määräämistä RC:lle.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
YK:n vammaisyleissopimuksen 1 artiklan mukaan yleissopimuksen tarkoituksena on ”edistää, suojella ja taata kaikille vammaisille henkilöille täysimääräisesti ja yhdenvertaisesti kaikki ihmisoikeudet ja perusvapaudet sekä edistää vammaisten henkilöiden synnynnäisen arvon kunnioittamista”.
4
Yleissopimuksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, määrätään seuraavaa:
”Tässä yleissopimuksessa:
– –
’syrjintä vammaisuuden perusteella’ tarkoittaa vammaisuuteen perustuvaa erottelua, syrjäyttämistä tai rajoittamista, jonka tarkoituksena tai vaikutuksena on heikentää tai mitätöidä kaikkien ihmisoikeuksien ja perusvapauksien tunnustamista, nauttimista tai käyttämistä yhdenvertaisesti muiden kanssa politiikan, talouden, sosiaaliturvan, kulttuurin tai yksilön oikeuksien alalla tai muulla alalla. Se sisältää kaikki syrjinnän muodot, kohtuullisen mukauttamisen epääminen mukaan lukien;
’kohtuullinen mukauttaminen’ tarkoittaa tarvittaessa yksittäistapauksessa toteutettavia tarpeellisia ja asianmukaisia muutoksia ja järjestelyjä, joilla ei aiheuteta suhteetonta tai kohtuutonta rasitetta ja joilla varmistetaan vammaisten henkilöiden mahdollisuus nauttia tai käyttää kaikkia ihmisoikeuksia ja perusvapauksia yhdenvertaisesti muiden kanssa;
– –”
5
Yleissopimuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleiset periaatteet”, määrätään seuraavaa:
”Tämän yleissopimuksen periaatteina ovat:
– –
b) syrjimättömyys;
c) täysimääräinen ja tehokas osallistuminen ja osallisuus yhteiskuntaan;
– –
e) mahdollisuuksien yhdenvertaisuus;
f) esteettömyys ja saavutettavuus;
– –”
6
YK:n vammaisyleissopimuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset velvoitteet”, 1 kappaleen sanamuoto on seuraava:
”Sopimuspuolet sitoutuvat varmistamaan kaikkien ihmisoikeuksien ja perusvapauksien täysimääräisen toteutumisen kaikille vammaisille henkilöille sekä edistämään sitä ilman minkäänlaista syrjintää vammaisuuden perusteella. Tätä varten sopimuspuolet sitoutuvat:
a)
toteuttamaan kaikki asianmukaiset lainsäädännölliset, hallinnolliset ja muut toimet tässä yleissopimuksessa tunnustettujen oikeuksien täytäntöönpanemiseksi;
b)
toteuttamaan kaikki asianmukaiset, myös lainsäädännölliset, toimet voimassa olevien vammaisia henkilöitä syrjivien säädösten, määräysten, tapojen ja käytäntöjen muuttamiseksi tai poistamiseksi;
– –”
7
Yleissopimuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Tasa-arvo ja yhdenvertaisuus”, 1–3 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”1.   Sopimuspuolet tunnustavat, että kaikki henkilöt ovat yhdenvertaisia lain edessä ja lain mukaan ja ovat oikeutettuja ilman minkäänlaista syrjintää yhdenvertaiseen lakiin perustuvaan suojaan ja yhdenvertaisiin lakiin perustuviin etuihin.
2.   Sopimuspuolet kieltävät kaiken syrjinnän vammaisuuden perusteella ja takaavat vammaisille henkilöille yhdenvertaisen ja tehokkaan oikeussuojan syrjintää vastaan syrjintäperusteesta riippumatta.
3.   Yhdenvertaisuuden edistämiseksi ja syrjinnän poistamiseksi sopimuspuolet toteuttavat kaikki asianmukaiset toimet varmistaakseen kohtuullisten mukautusten tekemisen.”
8
Yleissopimuksen 12 artiklan, jonka otsikko on ”Yhdenvertaisuus lain edessä”, 2 ja 3 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”2.   Sopimuspuolet tunnustavat, että vammaiset henkilöt ovat oikeudellisesti kelpoisia yhdenvertaisesti muiden kanssa kaikilla elämänaloilla.
3.   Sopimuspuolet toteuttavat asianmukaiset toimet järjestääkseen vammaisten henkilöiden saataville tuen, jota he mahdollisesti tarvitsevat oikeudellista kelpoisuuttaan käyttäessään.”
9
YK:n vammaisyleissopimuksen 19 artiklan, jonka otsikko on ”Eläminen itsenäisesti ja osallisuus yhteisössä”, mukaan sopimuspuolet ”tunnustavat kaikkien vammaisten henkilöiden yhdenvertaisen oikeuden elää yhteisössä, jossa heillä on muiden kanssa yhdenvertaiset valinnanmahdollisuudet. Sopimuspuolet toteuttavat tehokkaat ja asianmukaiset toimet tehdäkseen vammaisille henkilöille helpommaksi nauttia tästä oikeudesta täysimääräisesti sekä helpottaakseen heidän täysimääräistä osallisuuttaan ja osallistumistaan yhteisöön – –”.
10
Yleissopimuksen 28 artiklan, jonka otsikko on ”Riittävä elintaso ja sosiaaliturva”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet tunnustavat vammaisten henkilöiden oikeuden riittävään omaan ja perheidensä elintasoon, kuten riittävään ravintoon, vaatetukseen ja asumiseen, sekä elinolojen jatkuvaan paranemiseen ja toteuttavat asianmukaiset toimet tämän oikeuden toteutumisen turvaamiseksi ja edistämiseksi ilman syrjintää vammaisuuden perusteella.”
Itävallan oikeus
11
Itävallan siviililain (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä ABGB) 271 §:n sanamuoto on seuraava:
”Tuomioistuin määrää edunvalvojan täysi-ikäiselle henkilölle tämän hakemuksesta tai viran puolesta, jos
1.
hän ei psyykkisen sairauden tai hänen päätöksentekokykyynsä vaikuttavan vastaavan muutoksen vuoksi pysty huolehtimaan tietyistä asioista ilman vaaraa hänelle itselleen aiheutuvasta haitasta
2.
hänellä ei ole tässä tarkoituksessa edustajaa
3.
hän ei voi tai halua valita edustajaa ja
4.
lähiomaisen suorittama edunvalvonta ei tule kysymykseen.”
12
ABGB:n 272 §:n 1 momentin mukaan ”tuomioistuin voi määrätä täysi-ikäiselle henkilölle edunvalvojan – – vain yksittäisiä asioita varten tai sellaisia asiaryhmiä varten, jotka edellyttävät pikaista ratkaisua ja jotka on määriteltävä täsmällisesti.”
13
ABGB:n 274 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Täysi-ikäisen henkilön edunvalvojaksi nimetään – viimeksi mainitun suostumuksella – ensisijaisesti henkilö, joka mainitaan edunvalvontavaltuutuksessa, edunvalvontaa koskevassa sopimuksessa tai edunvalvontaa koskevassa määräyksessä.
(2)   Jos tällainen henkilö ei ole käytettävissä tai tehtävään soveltuva, nimetään täysi-ikäisen henkilön läheinen ja tehtävään soveltuva henkilö tämän suostumuksella.
(3)   Jos tällaisen henkilön nimeäminen ei ole mahdollista, nimetään aikuistensuojeluyhdistys tämän suostumuksella.
(4)   Jos myöskään aikuistensuojeluyhdistystä ei voida nimetä, on 275 §:n mukaisesti nimettävä notaari (notaariharjoittelija) tai asianajaja (asianajajaharjoittelija) tai muu soveltuva henkilö tämän suostumuksella.
(5)   Notaari (notaariharjoittelija) tai asianajaja (asianajajaharjoittelija) nimetään ennen kaikkea, kun asioiden hoito edellyttää ensisijaisesti oikeudellista tietämystä, ja aikuistensuojeluyhdistys – – ennen kaikkea, kun edunvalvojaan liittyy muuten erityisvaatimuksia.”
14
ABGB:n 275 §:n 1 momentin mukaisesti notaari tai asianajaja, jota ei ole säännönmukaisesti merkitty sellaisten asianajajien tai notaarien luetteloon, jotka ovat erityisen soveltuvia hoitamaan edunvalvontaa, joka perustuu edunvalvontavaltuutukseen tai tuomioistuimen määräykseen, voi kieltäytyä hoitamasta edunvalvontaa vain, jos asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
15
Bezirksgericht Linz, joka on käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt elin, aloitti 18.7.2022 tekemällään päätöksellä viran puolesta menettelyn sen tutkimiseksi, oliko RC:lle tarpeen nimetä edunvalvoja.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt elin aikoo määrätä edunvalvojan RC:lle tämän sellaisten asioiden hoitamiseksi, jotka eivät ensisijaisesti edellytä pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettua oikeudellista tietämystä. RC niin ikään pyysi tällaista tukea pääasian oikeudenkäynnissä.
17
Ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen tietojen mukaan asia on ollut ratkaisukelpoinen lokakuusta 2022 lähtien, ja RC:lle on nimettävä edunvalvoja. Ennakkoratkaisua pyytänyt elin ei ole kuitenkaan kyennyt nimeämään ensimmäistäkään ABGB:n 274 §:n 1–3 momentissa tarkoitettua luonnollista henkilöä tai aikuistensuojeluyhdistystä RC:n edunvalvojaksi mainituissa säännöksissä tämän osalta edellytetyn kyseisten henkilöiden tai yhdistysten suostumuksen puuttumisen vuoksi. ABGB:n 274 §:n 4 momentin mukaisesti kyseinen elin kääntyi tämän jälkeen notaarien ja asianajajien puoleen. Yksikään viimeksi mainituista ei kuitenkaan suostunut toimimaan edunvalvojana sillä perusteella, että RC:n asioiden hoito ei ensisijaisesti edellyttänyt ABGB:n 275 §:n 1 momentissa tarkoitettua oikeudellista tietämystä.
18
Ennakkoratkaisua pyytäneellä elimellä on epäilyjä siitä, onko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö YK:n vammaisyleissopimuksen 3–5, 12, 19 ja 28 artiklan, perusoikeuskirjan 1, 20, 21 ja 26 artiklassa vahvistettujen perusoikeuksien sekä yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon, tehokkaan vaikutuksen ja tehokkaan oikeussuojan periaatteiden mukainen.
19
Se katsoo, että unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen mukaisesti YK:n vammaisyleissopimus sekä edellisessä kohdassa tarkoitetut muut unionin oikeuteen kuuluvat oikeudet ja pariaatteet ovat ensisijaisia jäsenvaltioiden oikeuteen nähden, ja viimeksi mainittua on jätettävä ristiriitatilanteessa soveltamatta.
20
Tässä tilanteessa Bezirksgericht Linz on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 3 artiklassa vahvistettujen yleisten periaatteiden ja täsmällisemmin todettuna siinä määrätyn syrjimättömyyden, täysimääräisen ja tehokkaan yhteiskuntaan osallistumisen ja osallisuuden, erilaisuuden kunnioittamisen ja vammaisten henkilöiden osana ihmisten moninaisuutta ja ihmiskuntaa hyväksymisen, mahdollisuuksien yhdenvertaisuuden sekä esteettömyyden ja saavutettavuuden periaatteiden mukainen?
2)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 4 artiklassa vahvistettujen yleisten velvoitteiden ja täsmällisemmin todettuna siinä määrättyjen niiden periaatteiden mukainen, joiden mukaan sopimuspuolet sitoutuvat toteuttamaan kaikki asianmukaiset lainsäädännölliset, hallinnolliset ja muut toimet kyseisessä yleissopimuksessa tunnustettujen oikeuksien täytäntöönpanemiseksi ja toteuttamaan kaikki asianmukaiset, myös lainsäädännölliset, toimet voimassa olevien vammaisia henkilöitä syrjivien säädösten, määräysten, tapojen ja käytäntöjen muuttamiseksi tai poistamiseksi?
3)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 5 artiklassa vahvistetun syrjintäkiellon periaatteen ja täsmällisemmin todettuna siinä määrätyn sen velvoitteen mukainen, jonka mukaan sopimuspuolet tunnustavat, että kaikki henkilöt ovat yhdenvertaisia lain edessä ja lain mukaan ja ovat oikeutettuja ilman minkäänlaista syrjintää yhdenvertaiseen lakiin perustuvaan suojaan ja yhdenvertaisiin lakiin perustuviin etuihin, ja jonka mukaan sopimuspuolet kieltävät kaiken syrjinnän vammaisuuden perusteella ja takaavat vammaisille henkilöille yhdenvertaisen ja tehokkaan oikeussuojan syrjintää vastaan syrjintäperusteesta riippumatta?
4)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 12 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja täsmällisemmin todettuna sen vaatimuksen mukainen, että sopimuspuolet tunnustavat, että vammaiset henkilöt ovat oikeudellisesti kelpoisia yhdenvertaisesti muiden kanssa kaikilla elämänaloilla ja että kyseiset valtiot toteuttavat asianmukaiset toimet järjestääkseen vammaisten henkilöiden saataville tuen, jota he mahdollisesti tarvitsevat oikeudellista kelpoisuuttaan käyttäessään?
5)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 19 artiklassa, jossa määrätään, että sopimuspuolet tunnustavat kaikkien vammaisten henkilöiden yhdenvertaisen oikeuden elää yhteisössä, jossa heillä on muiden kanssa yhdenvertaiset valinnanmahdollisuudet, ja toteuttavat tehokkaat ja asianmukaiset toimet tehdäkseen vammaisille henkilöille helpommaksi nauttia tästä oikeudesta täysimääräisesti sekä helpottaakseen heidän täysimääräistä osallisuuttaan ja osallistumistaan yhteisöön, vahvistetun yhteisöön osallisuuden velvoitteen mukainen?
6)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [YK:n vammaisyleissopimuksen] 28 artiklassa vahvistetun sen velvoitteen mukainen, jonka mukaan sopimuspuolet tunnustavat vammaisten henkilöiden oikeuden riittävään omaan ja perheidensä elintasoon, kuten riittävään ravintoon, vaatetukseen ja asumiseen, sekä elinolojen jatkuvaan paranemiseen ja toteuttavat asianmukaiset toimet tämän oikeuden toteutumisen turvaamiseksi ja edistämiseksi ilman syrjintää vammaisuuden perusteella?
7)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, [perusoikeuskirjassa] vahvistettujen niiden perusoikeuksien mukainen, joiden mukaan ihmisarvo on loukkaamaton ja sitä on kunnioitettava ja suojeltava (1 artikla), kaikki ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä (20 artikla), kaikenlainen vammaisuuteen perustuva syrjintä kielletään (21 artikla) ja [unioni tunnustaa] vammaisten henkilöiden oikeuden päästä osallisiksi toimenpiteistä, joilla edistetään heidän itsenäistä elämäänsä, yhteiskunnallista ja ammatillista sopeutumistaan sekä osallistumistaan yhteiskuntaelämään (26 artikla)?
8)
Onko kansallinen säännöstö (ABGB:n 274 ja 275 §), jossa ei säädetä oikeudellisena seurauksena, kenet tuomioistuimen on nimettävä haavoittuvassa asemassa olevan henkilön edustajaksi, kun notaarien ja asianajajien ammattiryhmät [niiden jäsenet] – näiden ammattien harjoittajaehdokkaat mukaan lukien –, joiden puoleen on viimesijaisesti käännytty kyseisessä säännöstössä säädetyssä nimeämisjärjestyksessä, voivat vedota kieltäytymisperusteena siihen, että ’asioiden hoito ei ensisijaisesti edellytä oikeudellista tietämystä’, SEU 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, syrjintäkiellon periaatteen, velvollisuuden antaa unionin oikeudelle tehokas vaikutus ja suojata siinä myönnettyjä oikeuksia (tehokkuusperiaate) sekä tehokasta oikeussuojaa koskevan velvollisuuden mukainen?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt elin on pyytänyt ennakkoratkaisupyynnössään unionin tuomioistuinta käsittelemään nyt käsiteltävän asian unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä.
22
Kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen päätös asian ratkaisemisesta perustellulla määräyksellä työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti, lausunnon antaminen tästä pyynnöstä raukeaa.
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
23
Työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista sen perustellulla määräyksellä.
24
Tätä määräystä on sovellettava käsiteltävänä olevaan asiaan.
25
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisupyynnössä olevien tietojen perusteella esiin nousee kysymys siitä, voidaanko Bezirksgericht Linziä pitää tilanteessa, jossa siinä on vireillä menettely edunvalvojan määräämiseksi, SEUT 267 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena, joka lausuu menettelyssä, jonka tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen. Tätä oikeuskysymystä ei kuitenkaan ole tarpeen ratkaista käsiteltävässä asiassa, koska kaikki ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä muista syistä tutkimatta.
26
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen periaatteessa velvollisuus antaa ennakkoratkaisu. Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 7.9.2023, Groenland Poultry, C‑169/22, EU:C:2023:638, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Tämän osalta on todettava, että kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen unionin oikeuden tulkinnan tarve edellyttää, että kansallinen tuomioistuin noudattaa tunnollisesti ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevia vaatimuksia, jotka on mainittu nimenomaisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen oletetaan olevan tietoinen (tuomio 17.10.2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näistä vaatimuksista muistutetaan lisäksi Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 13, 15 ja 16 kohdassa, jotka sisältyvät nyttemmin Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL C, C/2024/6008) 13, 15 ja 16 kohtaan.
28
Näin ollen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdan mukaisesti on välttämätöntä, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevaan päätökseen sisältyy selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä (tuomio 8.5.2024, Instituto da Segurança Social ym., C‑20/23, EU:C:2024:389, 49 kohta).
29
Tässä yhteydessä on tärkeää korostaa myös, että ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen on mahdollistettava yhtäältä se, että unionin tuomioistuin voi niiden perusteella antaa hyödyllisiä vastauksia kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja toisaalta se, että jäsenvaltioiden hallitukset ja muut osapuolet, joita asia koskee, voivat näiden tietojen perusteella käyttää oikeuttaan esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseinen oikeus turvataan, kun otetaan huomioon se, että kyseisen artiklan nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi mainituille osapuolille (tuomio 19.12.2024, SISTEM LUX, C‑717/22 ja C‑372/23, EU:C:2024:1041, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt elin tiedustelee kuudella ensimmäisellä kysymyksellään unionin tuomioistuimelta lähinnä sitä, ovatko YK:n vammaisyleissopimuksen 3–5, 12, 19 ja 28 artikla esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jolla säädetään vammaisten henkilöiden edustuksesta.
31
Tämän osalta on muistutettava, että vaikka vammaisten henkilöiden edustus kuuluu kunkin jäsenvaltion toimivaltaan, kyseistä toimivaltaa on käytettävä unionin oikeutta kunnioittaen (ks. analogisesti tuomio 15.10.2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 29.4.2025, komissio v. Malta (Kansalaisuus sijoittamalla), C‑181/23, EU:C:2025:283, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Koska YK:n vammaisyleissopimus on hyväksytty unionin puolesta päätöksellä 2010/48, kyseisen yleissopimuksen määräyksistä on tullut erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä kyseisen päätöksen voimaantulosta alkaen (tuomio 11.9.2019, Nobel Plastiques Ibérica, C‑397/18, EU:C:2019:703, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Kyseinen yleissopimus on kuitenkin sekasopimus, jonka unioni ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet jaetun toimivallan nojalla. Tällaisten sopimusten osalta unionin tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu SEUT 267 artiklan määräysten mukaisesti, on toimivalta tehdä rajanveto unionin velvoitteiden ja yksin jäsenvaltioille kuuluvien velvoitteiden välillä ja tulkita tässä tarkoituksessa tällaisen sopimuksen määräyksiä. Unionin tuomioistuimella on näin ollen toimivalta tulkita sekasopimuksen määräyksiä, jotka kuuluvat alaan, jolla unioni on käyttänyt toimivaltaansa ja antanut säännöksiä, jotka koskevat siihen perustuvien velvoitteiden täytäntöönpanoa (ks. vastaavasti tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, 31, 32 ja 34 kohta ja tuomio 14.7.2022, ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft, C‑500/20, EU:C:2022:563, 40 ja 41 kohta).
34
Lisäksi unionin tuomioistuin on katsonut, että tietty kysymys, josta määrätään unionin ja sen jäsenvaltioiden tekemillä sopimuksilla, kuuluu unionin oikeuden alaan, vaikka siitä ei vielä ole unionin lainsäädäntöä, kun tämä kysymys koskee alaa, jota suurelta osin säännellään unionin oikeudessa (ks. vastaavasti tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Niin ikään vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun kansainvälisen sopimuksen määräystä voidaan soveltaa sekä kansallisessa oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin että unionin oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin, on selvä intressi siihen, että unionin tuomioistuin tulkitsee tällaista määräystä yhdenmukaisesti, jotta vältettäisiin myöhemmät tulkintaerot, ja näin on siitä riippumatta, missä olosuhteissa tätä määräystä sovelletaan (ks. vastaavasti tuomio 14.7.2022, ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft, C‑500/20, EU:C:2022:563, 42 ja 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
On kuitenkin todettava, että ennakkoratkaisupyyntö ei selvästikään sisällä tarvittavia tietoja, jotta unionin tuomioistuin voisi tutkia, onko sillä toimivalta tulkita YK:n vammaisyleissopimuksen määräyksiä tämän määräyksen 33–35 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytänyt elin ei varsinkaan ole osoittanut, että kyseisen yleissopimuksen määräysten, joiden tulkintaa pyydetään, ja unionin säännöstön välillä olisi yhteys, mitä mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään.
37
On nimittäin niin, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt elin tiedustelee unionin tuomioistuimelta kuudella ensimmäisellä kysymyksellään mahdollisista velvollisuuksista, jotka koskevat vammaisten henkilöiden edustusta ja jotka mahdollisesti perustuvat kyseiseen yleissopimukseen, se viittaa ennakkoratkaisupyynnössään yksinomaan kyseisen yleissopimuksen 3–5, 12, 19 ja 28 artiklaan täsmentämättä kuitenkaan millä tavoin täten esitetyt kysymykset kuuluvat joko unionin omaa toimivaltaansa käyttäessään hyväksymän nimenomaisen säännöksen soveltamisalaan tai alaan, jota suurelta osin säännellään unionin oikeudessa.
38
Ennakkoratkaisupyynnössä ei myöskään ole tietoja siitä, voidaanko YK:n vammaisyleissopimuksen määräyksiä, joiden tulkintaa pyydetään, soveltaa sekä kansallisessa oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin että unionin oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin.
39
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisupyynnön ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs, viides ja kuudes kysymys eivät selvästi täytä vaatimuksia, jotka palautetaan mieleen tämän määräyksen 27 ja 28 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä.
40
Seitsemännellä ja kahdeksannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt elin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, ovatko perusoikeuskirjan 1, 20, 21 ja 26 artiklassa vahvistetut perusoikeudet sekä unionin oikeuden tietyt yleiset periaatteet – erityisesti yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon periaate, tehokkaan vaikutuksen periaate ja tehokkaan oikeussuojan periaate – esteenä pääasiassa kyseessä olevalle kansalliselle lainsäädännölle.
41
On kuitenkin muistutettava, että perusoikeuskirjan soveltamisala on jäsenvaltioiden toimenpiteiden osalta määritelty sen 51 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta, ja kyseisellä määräyksellä vahvistetaan unionin oikeuden yleisiä periaatteita koskeva unionin tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan unionin oikeusjärjestyksessä taatut perusoikeudet on tarkoitettu sovellettaviksi kaikkiin unionin oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin mutta ei muihin tilanteisiin. Sen sijaan silloin, kun oikeudellinen tilanne ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan, unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen arvioimaan tilannetta, eivätkä perusoikeuskirjan määräykset, joihin mahdollisesti tukeudutaan, tai unionin oikeuden yleiset periaatteet sellaisinaan voi perustaa kyseistä toimivaltaa (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2014, Julián Hernández ym., C‑198/13, EU:C:2014:2055, 33 kohta; tuomio 13.1.2022, Marcas MC, C‑363/20, EU:C:2022:21, 33–36 kohta ja tuomio 25.1.2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt elin tiedustelee unionin tuomioistuimelta perusoikeuksien ja tämän määräyksen 40 kohdassa mainittujen unionin oikeuden yleisten periaatteiden tulkintaa, se ei selitä yhteyttä, jonka se muodostaa pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavan kansallisen lainsäädännön ja muun unionin oikeuden säännön kuin perusoikeuskirjassa olevien sääntöjen ja kyseisten yleisten periaatteiden välillä
43
Seitsemännen ja kahdeksannen kysymyksen osalta ennakkoratkaisupyyntö ei näin ollen siten selvästi täytä vaatimuksia, jotka perustuvat työjärjestyksen 94 artiklan c alakohtaan, tarkasteltuna yhdessä perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan kanssa.
44
Kaiken edellä esitetyn perusteella on työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan nojalla todettava, että tämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Oikeudenkäyntikulut
45
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe ennakkoratkaisua pyytäneessä elimessä vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi mainitun elimen asiana on päättää siinä vireillä olevan menettelyn kulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on määrännyt seuraavaa:
Bezirksgericht Linzin (Linzin piirioikeus, Itävalta) 3.6.2024 tekemällään päätöksellä esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.