62018CC0642
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
5 päivänä syyskuuta 2019 (
1
)
Asia C‑642/18
Euroopan komissio
vastaan
Espanjan kuningaskunta
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Ympäristö – Direktiivi 2008/98/EY – Jätteet – Jätehuoltosuunnitelmat – Arviointi ja uudelleentarkastelu – Määräaika – Ilmoittaminen komissiolle – Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueet
I Johdanto
1.
Jätedirektiivissä (
2
) säädetään jätehuoltosuunnitelmien laatimisesta ja niiden säännöllisestä arvioinnista ja tarkistamisesta. Tässä asiassa on ratkaistava, onko Espanja huolehtinut jätehuoltosuunnitelmien tarkistamisesta kahdella alueella oikea-aikaisesti. Tältä osin kysymys on erityisesti siitä, onko tarkistaminen suoritettava loppuun tietyssä määräajassa. Asiaa koskeva sääntely on uutta jätedirektiivissä eikä sitä ikävä kyllä ole tältä osin muotoiltu erityisen selvästi.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
2.
Jätedirektiivin 28 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan laatimaan jätehuoltosuunnitelmia ja siinä säädetään jätehuoltosuunnitelmien sisällöstä:
”(1)   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden toimivaltaiset viranomaiset laativat 1, 4, 13 ja 16 artiklan mukaisesti yhden tai useita jätehuoltosuunnitelmia.
– –
(2)   Jätehuoltosuunnitelmissa on oltava analyysi kyseisen maantieteellisen alueen nykyisestä jätehuoltotilanteesta sekä toteutettavat toimenpiteet, joilla parannetaan ympäristön kannalta kestävää jätteen valmistelua uudelleenkäyttöön, kierrätystä, hyödyntämistä ja loppukäsittelyä, sekä arvio siitä, miten suunnitelma tukee tämän direktiivin tavoitteiden toteuttamista ja säännösten täytäntöönpanoa.
(3) – –”
3.
Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdassa säädetään suunnitelmien arvioinnista ja uudelleentarkastelusta:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jätehuoltosuunnitelmat ja jätteen syntymisen ehkäisemistä koskevat ohjelmat arvioidaan vähintään joka kuudes vuosi ja että ne tarkistetaan tarvittaessa ja soveltuvin osin 9 ja 11 artiklan mukaisesti.”
4.
Jätedirektiivin 9 ja 11 artiklassa säädetään tietyistä jätteen syntymisen ehkäisyä, uudelleenkäyttöä ja kierrätystä koskevista tavoitteista.
5.
Jätedirektiivin 33 artiklan 1 kohdan mukaan komissiolle on annettava ilmoituksia:
”Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 28 ja 29 artiklassa tarkoitetut jätehuoltosuunnitelmat ja jätteen syntymisen ehkäisemistä koskevat ohjelmat, kun ne on hyväksytty, sekä niihin tehdyistä merkittävistä muutoksista.”
6.
Jätedirektiivin 40 artiklan 1 kohdassa säädetään määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 12 päivänä joulukuuta 2010.
– –”
III Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja vaatimukset
7.
Komissio pyysi 18.11.2016 Espanjaa esittämään huomautuksensa muun muassa siitä väitteestä, että tietyillä Espanjan alueilla jätehuoltosuunnitelmia ei ollut tarkistettu määräajassa. Espanjan vastattua komissio osoitti kyseiselle jäsenvaltiolle 14.7.2017 perustellun lausunnon, jossa se asetti Espanjalle viimeisen määräajan, joka päättyi 14.9.2017, lopettaa jätedirektiivin rikkomista merkitsevän menettelynsä. Komissio nosti 12.10.2018 nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
8.
Peruutettuaan osan alkuperäisistä vaatimuksistaan komissio vaatii nyt, että unionin tuomioistuin toteaa
–
SEUT 258 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, että Espanjan kuningaskunta
–
ei ole noudattanut jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tarkistanut kyseisessä direktiivissä säädettyjä jätehuoltosuunnitelmia Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueiden osalta ja
–
ei ole noudattanut jätedirektiivin 33 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut virallisesti komissiolle jätehuoltosuunnitelmien tarkistamisesta Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueiden osalta;
–
ja velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9.
Espanjan kuningaskunta vaatii vastauksessaan, että
–
kanne jätetään tutkimatta ja toissijaisesti hylätään perusteettomana ja
–
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
10.
Asianosaiset ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia.
IV Asian tarkastelu
11.
Mielestäni kanne on jätettävä tutkimatta, koska – kuten esitän jäljempänä ensiksi – komissio on pyytänyt liian aikaisin Espanjaa esittämään huomautuksensa väitteestä, jonka mukaan jätehuoltosuunnitelmien tarkistaminen on tapahtunut liian myöhään. Näin ollen otan tämän jälkeen vain toissijaisesti kantaa siihen kysymykseen, onko kannetta pidettävä perusteltuna, jos unionin tuomioistuin kuitenkin katsoo, että se täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
A Kysymys kanteen tutkittavaksi ottamisesta
12.
Vaikka Espanja vaatii vastauksessaan kanteen tutkimatta jättämistä, tätä vaatimusta ei ole mitenkään perusteltu.
13.
Tämä vaatimus on muutenkin työjärjestyksen 127 artiklan mukaan esitetty myöhässä. Kyseisen artiklan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu asian käsittelyn aikana ilmenneisiin oikeudellisiin seikkoihin ja tosiseikkoihin. Tähän asiaan ei kuitenkaan liity tällaisia seikkoja.
14.
Unionin tuomioistuin voi kuitenkin tutkia viran puolesta kysymyksen siitä, täyttääkö kanne tutkittavaksi ottamisen edellytykset. (
3
) Tässä asiassa tämä kysymys tulee esille sillä perusteella, että komissio on 18.11.2016 toimittanut virallisen huomautuksensa, jolla se on SEUT 258 artiklan mukaisesti pyytänyt Espanjaa esittämään huomautuksensa riidanalaisista väitteistä, jotka liittyvät jätehuoltosuunnitelmien tarkistamiseen.
15.
Kuten unionin tuomioistuin on todennut, virallisen huomautuksen lähettäminen edellyttää sitä, että komissio väittää kyseessä olevan jäsenvaltion jättäneen tätä aikaisemmin noudattamatta sille kuuluvaa velvoitetta. (
4
) Kyseisen jäsenvaltion mahdollisuus esittää huomautuksensa muodostaa – vaikka kyseinen jäsenvaltio katsoisi, ettei sen tarvitse käyttää tätä mahdollisuutta – EUT-sopimuksessa tavoitellun olennaisen takeen. Tämän mahdollisuuden tarjoaminen on olennainen jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevan menettelyn sääntöjenmukaisuutta koskeva edellytys. Niinpä virallisen huomautuksen kohteena ei voi olla erityisesti sellaisen direktiivin täytäntöönpanon laiminlyönti, jonka täytäntöönpanolle varattu määräaika ei vielä ole päättynyt. (
5
) Näin on myös silloin kun komissio vetoaa sellaisen muun jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättämiseen, joka on täytettävä tietyssä määräajassa. (
6
) Jos komissio antaa jäsenvaltiolle virallisen huomautuksen ennen kyseisen määräajan päättymistä, on virallinen huomautus tehoton. Jos komissio nostaa SEUT 258 artiklaan perustuvan kanteen tällaisen liian varhaisen virallisen huomautuksen perusteella, se on jätettävä virheellisen oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn vuoksi tutkimatta. (
7
)
16.
Jätedirektiivin 28 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille säädetään jätehuoltosuunnitelmien laatimista koskeva velvollisuus. Direktiivin 40 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 12.12.2010. Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että jätehuoltosuunnitelmat ja jätteen syntymisen ehkäisemistä koskevat ohjelmat arvioidaan vähintään joka kuudes vuosi ja että ne tarkistetaan tarvittaessa.
17.
Näin ollen jätehuoltosuunnitelmat oli laadittava ensimmäisen kerran 12.12.2010 mennessä. Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan mukainen määräaika, jota komissio väittää rikotun, päättyi siten (aikaisintaan) (
8
) kuusi vuotta myöhemmin 12.12.2016.
18.
Komissio pyysi Espanjaa kuitenkin jo joitain viikkoja aikaisemmin eli 18.11.2016 esittämään huomautuksensa väitteestä, että tietyillä Espanjan alueilla jätehuoltosuunnitelmia ei ollut tarkistettu määräajassa.
19.
Komission asettama määräaika huomautusten esittämiselle päättyi toki vasta 12.12.2016 jälkeen eli 18.1.2017. (
9
) SEUT 258 artiklan mukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely edellyttää kuitenkin, että jäsenvaltio on jo jättänyt täyttämättä sille perussopimusten mukaan kuuluvan velvollisuuden. Siten komissio ei voi pyytää jäsenvaltiota esittämään huomautuksia jokseenkin etuajassa, tulevaa rikkomista ennakoiden. On myös mahdollista, että tällainen etukäteen esitetty pyyntö loukkaisi jäsenvaltion puolustautumisoikeuksia ja aiheuttaisi prosessiedellytysten täyttymistä koskevia epäselvyyksiä.
20.
Kanne ei siten voi perustua 18.11.2016 annettuun viralliseen huomautukseen. Ei myöskään ole ilmennyt, että komissio olisi toistamiseen, jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan päätyttyä, pyytänyt Espanjaa esittämään huomautuksia.
21.
Siten kanne on jätettävä tutkimatta.
22.
On kuitenkin mahdollista, että unionin tuomioistuin ei yhdy tulkintaani kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä tai vähintäänkin jättää soveltamatta sitä, vaikkapa siksi, että asianosaiset eivät ole esittäneet väitteitä liian aikaisin esitetystä pyynnöstä esittää huomautuksia.
23.
Siksi tarkastelen seuraavaksi toissijaisesti sitä, onko kanne perusteltu.
B Toissijaisesti: kysymys siitä, onko kanne perusteltu
24.
Komissio katsoo, että Espanja on jättänyt noudattamatta jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan ja 33 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tarkistanut Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueiden jätehuoltosuunnitelmia ja ilmoittanut niistä komissiolle kyseisen direktiivin säännösten mukaisesti eli kuuden vuoden kuluessa direktiivin täytäntöönpanoajan päättymisestä.
1.
Jätehuoltosuunnitelmien tarkistaminen
25.
Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että jätehuoltosuunnitelmat arvioidaan vähintään joka kuudes vuosi ja että ne tarkistetaan tarvittaessa.
26.
Komissio ja Espanja ovat yhtä mieltä siitä, että Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueet ovat tosiasiallisesti tarkistamassa jätehuoltosuunnitelmiaan, mutta kyseiset menettelyt eivät olleet päättyneet vielä asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättyessä.
a)
Tarkistamisen tarpeellisuus
27.
Espanja myöntää, että jätehuoltosuunnitelmat on arvioitava joka kuudes vuosi. Espanja katsoo kuitenkin, että jätehuoltosuunnitelmia on tarpeen muuttaa ainoastaan, jos olemassa olevat suunnitelmat eivät enää vastaa vaatimuksia. Näin ei kuitenkaan ole.
28.
Vastauksena Espanjan väitteisiin komissio huomauttaa perustellusti, että jätedirektiivin 28 artiklan 2 kohdan mukaan jätehuoltosuunnitelmissa on oltava analyysi jätehuoltotilanteesta. Direktiivin muissa kuin ranskankielisessä versiossa todetaan nimenomaisesti, että kyseessä on oltava nykyinen analyysi. Velvollisuus arvioida jätehuoltosuunnitelmat vähintään joka kuudes vuosi on osoitus siitä, että kuusi vuotta vanhoja analyysejä ei voida suoraan pitää nykyisinä. Silloinkin, kun arvioinnissa ilmenee, että tilanne ei ole muuttunut, tämä on todettava nimenomaisesti. Vähintäänkin tämä toteamus on liitettävä jätehuoltosuunnitelmaan siten, että jätehuoltosuunnitelmasta ilmenee, että analyysi on edelleenkin pätevä. Jäsenvaltiot voivat päättää, todetaanko tämä suunnitelman nimenomaisella muutoksella vai muuten, esimerkiksi siten, että suunnitelmaan liitetään arviointikertomus. Suunnitelmia on kuitenkin joka tapauksessa tarkistettava vähintään tämän verran.
29.
Käsiteltävässä asiassa Espanja on lisäksi ilmoittanut komissiolle jo oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, että Baleaarien jätehuoltosuunnitelmia tarkistetaan tällä hetkellä (
10
) ja että Kanariansaaret laativat jätehuoltosuunnitelman. (
11
) Espanja on pysynyt tässä toteamuksessaan oikeudenkäynnin aikana.
30.
Koska kyseisten alueiden ei voida olettaa muuttavan suunnitelmiaan, vaikka se ei olisikaan tarpeen, Espanja on vähintäänkin implisiittisesti myöntänyt, että kyseisten alueiden jätehuoltosuunnitelmien tarkistaminen on tarpeen.
b)
Tarkistamisen määräaika
31.
Vastauskirjelmässään Espanja kuitenkin täydentää oikeudellisia väitteitään sillä huomautuksella, että vaikka suunnitelmat on arvioitava kuuden vuoden kuluttua, arvioinnin loppuun suorittamiselle ja mahdollisille muutoksille ei ole asetettu määräaikaa.
32.
Aluksi on todettava, että tämä väite on esitetty myöhässä, koska Espanja on esittänyt sen vasta vastauskirjelmässään. (
12
) Vastineessaan Espanja sen sijaan katsoi vielä, että määräaikaa sovelletaan myös tarkistamiseen. (
13
)
33.
Joka tapauksessa viime kädessä on niin, ettei tämä väite ole asiallisesti vakuuttava.
i) Sanamuoto
34.
Muutamien jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan kieliversioiden perusteella näyttää todellakin siltä, että kuuden vuoden määräaika koskee pelkästään arviointia, kun taas tarkistamiseen ei välttämättä sovelleta tätä määräaikaa. Näin voidaan päätellä artiklan sanamuodosta, jos tarkastellaan artiklan sanajärjestystä esimerkiksi ranskaksi (”que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s’il y a lieu”), englanniksi (”the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate”), italiaksi (”i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati”) tai espanjaksi (”los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada”).
35.
Näitä kieliversioita voidaan tulkita erityisesti siten, että tarkistus on suoritettava, jos ja heti kun se on tarpeen. Tällöin sekä tarkistamisen tarpeellisuutta että ajankohtaa olisi aina arvioitava tapauskohtaisesti arvioinnin tulosten perusteella.
36.
Nämä kieliversiot eivät kuitenkaan ole myöskään esteenä sille, että kuuden vuoden määräaikaa sovelletaan tarkistamiseen. Säännöstä voidaan nimittäin tulkita myös siten, että jäsenvaltioiden on arvioitava jätehuoltosuunnitelmat vähintään joka kuudes vuosi ja – tarvittaessa – myös tarkistettava niitä samassa määräajassa. (
14
) Tällainen tulkinta olisi mahdoton ainoastaan, jos mahdolliselle tarkistamiselle olisi nimenomaisesti vahvistettu oma määräaikansa. (
15
)
37.
Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan saksankielinen versio tukeekin itse asiassa pikemminkin jälkimmäistä tulkintaa. Kyseisen kieliversion mukaan määräaika nimittäin koskee molempia vaiheita (”die Abfallwirtschaftspläne und Abfallvermeidungsprogramme [werden] mindestens alle sechs Jahre bewertet und gegebenenfalls – – überarbeitet”). Myöskään tästä yhteydestä ei kuitenkaan ole säädetty kieliopillisesti pakottavasti. Voidaan myös tulkita, että määräaikaa sovelletaan vain ensimmäiseen vaiheeseen.
38.
Näin ollen kyseisen säännöksen tulkinta edellyttää säännöksen laatijan todellisen tahdon selvittämistä (
16
) tarkastelemalla erityisesti säännöksen asiayhteyttä ja tavoitetta (
17
) sekä syntyhistoriaa. (
18
)
ii) Säännöksen syntyhistoria
39.
Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan syntyhistoriasta ilmenee ennen kaikkea, että jäsenvaltiot halusivat välttää sen, että ne velvoitettaisiin tarkistamaan jätehuoltosuunnitelmat säännöllisesti ja todellisista tarpeista riippumatta.
40.
Komissio oli nimittäin ehdottanut, että jätehuoltosuunnitelmat olisi tarkistettava vähintään joka viides vuosi. (
19
) Neuvosto täydensi tätä ehdotusta suunnitelmien arvioinnilla ja sillä selvennyksellä, että suunnitelmat on tarkistettava vain tarvittaessa. Samalla määräaika pidennettiin kuusivuotiseksi. (
20
)
41.
Ei ole poissuljettua mutta ei myöskään välttämättä niin, että neuvoston tarkoituksena oli samalla säätää, että mahdolliseen tarkistamiseen ei sovelleta minkäänlaista määräaikaa. Yhtä lailla voidaan tulkita, että määräajan pidentämisellä kuuteen vuoteen pyrittiin säätämään riittävästi aikaa molempien vaiheiden toteuttamiselle, nimittäin sekä arvioinnille että tarkistamiselle.
iii) Asiayhteys ja tavoite
42.
Sekä jätehuoltosuunnitelmien tarkistamisen asiayhteys että tavoite puoltavat sitä, että myös tarkistamiseen sovelletaan säädettyä kuuden vuoden määräaikaa.
43.
Ainakin arvioinnin on nimittäin tapahduttava vähintään joka kuudes vuosi. Tästä seuraa, että suunnitelmia on myös arvioitava tiheämpään tahtiin, jos se osoittautuu tarpeelliseksi. Siten määräaika viittaa arvioinnin myöhäisimpään aikarajaan, jota ei saada ylittää erityisesti aloittamalla arviointi kylläkin määräajassa mutta suorittamalla se loppuun vasta myöhemmin, kuten Espanja esittää.
44.
Jos arvioinnin yhteydessä kuitenkin ilmenee, että tarkistaminen on tarpeen, olisi järjetöntä, jos tähän tarkistamiseen ei sovellettaisi minkäänlaista määräaikaa. Jos määräaikaa nimittäin ei sovellettaisi, olisi syytä pelätä, että periaatteessa tarpeellista tarkistamista ei suoriteta lainkaan tai että se suoritetaan vasta viiveellä. Tällöin jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan käytännön tehokkuus tai SEU 3 artiklan 3 kohdassa, perusoikeuskirjan 37 artiklassa ja SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu korkeatasoinen ympäristönsuojelu ei olisi enää taattu.
45.
Myöskään tulkitsemalla, että on olemassa hiljainen velvollisuus tarkistaa suunnitelmat kohtuullisessa määräajassa, ei voitaisi taata jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan tehokkuutta riittävällä tavalla. (
21
) Tällaiseen ”kohtuulliseen määräaikaan” nimittäin liittyisi merkittäviä käytännön vaikeuksia. Ennen kuin unionin tuomioistuin vahvistaisi sen, olisi epäselvää, onko määräaikaa edes olemassa, ja tämän jälkeen kussakin yksittäistapauksessa olisi selvitettävä, millaista määräaikaa voidaan pitää kohtuullisena. On totta, että unionin tuomioistuin on aiemminkin vahvistanut tällaisia kirjoittamattomia määräaikoja, mutta tällöin on aina ollut kyse hätäkeinosta, joka on vahvistettu, koska määräajasta ei ollut säädetty. (
22
) Tässä asiassa säännöksen sanamuodon kanssa sopii sen sijaan hyvin yhteen se, että säädetty kuuden vuoden määräaika ulotetaan koskemaan tarkistamista. (
23
)
46.
Tätä päätelmää ei myöskään horjuta se, että suunnitelman tarkistaminen vie välttämättä aikaa. On kylläkin totta, että suunnitelman tarkistaminen määräajan kuluessa on mahdotonta, jos vasta arviointi suoritetaan loppuun määräajan päättyessä. Tämä ongelma voidaan kuitenkin välttää suorittamalla arviointi niin ajoissa, että sen jälkeen jää riittävästi aikaa mahdolliselle tarkistamiselle.
47.
Jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan tällaisen soveltamisen pitäisi olla myös melko helposti toimivaltaisten viranomaisten järjestettävissä. Toimivaltaiset viranomaiset voivat nimittäin käytännön jätehuoltokokemustensa perusteella todennäköisesti ennakoida suhteellisen kattavasti, millaisiin tuloksiin arvioinnissa päädytään, ja siten myös, onko suunnitelmien tarkistaminen tarpeen. Tämä ilmenee myös tiedoista, jotka Espanja on toimittanut tilanteesta molemmilla riidanalaisilla alueilla. On ilmeistä, että kyseisillä alueilla on ollut alusta alkaen selvää, että arviointi johtaisi tarkistamiseen. (
24
)
48.
Lisäksi tämän jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohdan tulkinnan osalta on otettava huomioon, että kyse ei ole velvollisuuksista, joita sovellettaisiin välittömästi yksityisiin. Jätehuoltosuunnitelmien arviointi ja tarkistaminen on sen sijaan jäsenvaltioiden, jotka osallistuivat jätedirektiivin säätämiseen neuvostossa, tehtävä. Näin ollen on oikeutettua tulkita moniselitteistä säännöstä tavalla, jolla taataan sen käytännön tehokkuus.
49.
Siten jätedirektiivin 30 artiklan 1 kohtaa on tulkittava, toisin kuin Espanja väittää, siten, että jäsenvaltioiden on arvioitava suunnitelmat vähintään joka kuudes vuosi ja – tarvittaessa – myös tarkistettava ne samassa määräajassa. Näin ei ole tässä asiassa tapahtunut.
50.
Jos unionin tuomioistuin tutkii kanteen, olisi sen hyväksyttävä kannekirjelmän ensimmäinen osavaatimus.
2.
Tarkistettujen suunnitelmien ilmoittaminen komissiolle
51.
Kannekirjelmän toinen osavaatimus, joka koskee sen toteamista, että Espanja ei ole noudattanut jätedirektiivin 33 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole ilmoittanut virallisesti komissiolle jätehuoltosuunnitelmien tarkistamisesta Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueiden osalta, olisi sen sijaan hylättävä. Espanja vetoaa nimittäin perustellusti siihen, että jätedirektiivin 33 artiklan 1 kohdan mukaan sen on ilmoitettava komissiolle vain merkittävistä muutoksista jätehuoltosuunnitelmiin. Komissio ei kuitenkaan ole osoittanut, että kyseisten alueiden jätehuoltosuunnitelmien tarkistaminen johtaa välttämättä merkittäviin muutoksiin.
V Oikeudenkäyntikulut
52.
Jos unionin tuomioistuin noudattaa kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevaa tulkintaani, komissio velvoitetaan työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan nojalla korvaamaan oikeudenkäyntikulut, koska Espanja on sitä vaatinut.
53.
Jos unionin tuomioistuin sen sijaan katsoo, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, ja noudattaa toissijaisesti esittämiäni tulkintoja, on oikeudenkäyntikuluja koskeva ratkaisu monimutkaisempi. Molemmat asianosaiset voittavat asian osittain ja siten myös häviävät sen osittain. Siltä osin kuin komissio on osin peruuttanut kanteen, johtuu peruuttaminen osittain siitä, että Espanja on tarkistanut tiettyjen alueiden jätehuoltosuunnitelmat liian myöhään, mutta siltä osin kuin kyse on alkuperäisestä väitteestä jätedirektiivin 28 artiklan 1 kohdan rikkomisesta, on peruuttaminen johtunut myös siitä, että komissio ei ollut tutkinut sisällöllisesti sillä olleita vanhempia jätehuoltosuunnitelmia. Näin ollen molempien osapuolten on tässä tapauksessa työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan 1 virkkeen nojalla vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
VI Ratkaisuehdotus
54.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1)
Kanne jätetään tutkimatta.
2)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
55.
Jos unionin tuomioistuin kuitenkin tutkii kanteen, sen on ainakin osittain hyväksyttävä se:
1)
Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY 30 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska Baleaarien ja Kanariansaarten itsehallintoalueiden jätehuoltosuunnitelmia ei ole tarkistettu direktiivin säännösten mukaisesti eli kuuden vuoden kuluessa direktiivin täytäntöönpanoajan päättymisestä.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan komissio ja Espanjan kuningaskunta vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	Jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/98/EY (EUVL 2008, L 312, s. 3), sellaisena kuin se oli muutettuna 10.7.2015 annetulla komission direktiivillä (EU) 2015/1127 (EUVL 2015, L 184, s. 13).
(
3
)	Tuomio 31.3.1992, komissio v. Italia (C‑362/90, EU:C:1992:158, 8 kohta); tuomio 14.1.2010, komissio v. Tšekki (C‑343/08, EU:C:2010:14) ja tuomio 22.9.2016, komissio v. Tšekki (C‑525/14, EU:C:2016:714, 14 kohta).
(
4
)	Määräys 13.9.2000, komissio v. Alankomaat (C‑341/97, EU:C:2000:434, 18 kohta); tuomio 15.2.2001, komissio v. Ranska (C‑230/99, EU:C:2001:100, 32 kohta); tuomio 27.10.2005, komissio v. Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, 7 kohta) ja tuomio 21.7.2016, komissio v. Romania (C‑104/15, ei julkaistu, EU:C:2016:581, 35 kohta).
(
5
)	Tuomio 27.10.2005, komissio v. Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, 7 kohta) ja tuomio 21.7.2016, komissio v. Romania (C‑104/15, ei julkaistu, EU:C:2016:581, 35 kohta).
(
6
)	Ks. vastaavasti tuomio 21.7.2016, komissio v. Romania (C‑104/15, ei julkaistu, EU:C:2016:581, 36 kohta).
(
7
)	Tuomio 27.10.2005, komissio v. Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, 8 kohta).
(
8
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
9
)	Kannekirjelmän liitteenä I esitetyn virallisen huomautuksen s. 8.
(
10
)	Ks. kannekirjelmän liite II, s. 23 ja sitä seuraavat sivut.
(
11
)	Ks. kannekirjelmän liite II, s. 30 ja sitä seuraavat sivut.
(
12
)	Ks. edellä 13 kohta.
(
13
)	19 kohta.
(
14
)	Näin on tulkinnut myös Espanja vastineensa 19 kohdassa.
(
15
)	Havainnollisesti tuomio 2.5.2002, komissio v. Ranska (C‑292/99, EU:C:2002:276, 41 kohta).
(
16
)	Tuomio 12.11.1969, Stauder (29/69, EU:C:1969:57, 3 kohta); tuomio 3.10.2013, Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630, 22 kohta) ja tuomio 4.2.2016, C & J Clark International ja Puma (C‑659/13 ja C‑34/14, EU:C:2016:74, 122 kohta).
(
17
)	Tuomio 27.10.1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, 14 kohta); tuomio 23.11.2016, Bayer CropScience ja Stichting De Bijenstichting (C‑442/14, EU:C:2016:890, 84 kohta) ja tuomio 8.6.2017, Sharda Europe (C‑293/16, EU:C:2017:430, 21 kohta).
(
18
)	Tuomio 22.10.2009, Zurita García ja Choque Cabrera (C‑261/08 ja C‑348/08, EU:C:2009:648, 57 kohta) ja tuomio 3.10.2013, Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630, 27 kohta).
(
19
)	Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi jätteistä tehdyn ehdotuksen 26 artiklan 1 kohta (KOM[2005] 667 lopullinen).
(
20
)	Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/…/EY antamiseksi jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 20.12.2007 vahvistetun neuvoston yhteisen kannan (EY) N:o 4/2008 (EUVL 2008, C71E, s. 16) 27 artikla. Ks. aiemmin 11.5.2007 päivätyn luonnoksen 26b artikla (neuvoston asiakirja 9475/07, s. 32).
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio 26.6.2003, komissio v. Ranska (C‑233/00, EU:C:2003:371, 116 ja 117 kohta).
(
22
)	Tuomio 2.6.2005, komissio v. Irlanti (C‑282/02, EU:C:2005:334, 31 ja 33 kohta) ja tuomio 25.3.2010, komissio v. Espanja (C‑392/08, EU:C:2010:164, 21 kohta).
(
23
)	Ks. tuomio 26.6.2003, komissio v. Ranska (C‑233/00, EU:C:2003:371, 118 kohta).
(
24
)	Ks. todisteet alaviitteissä 10 ja 11.