Asia C-265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
vastaan
Attorney General ym.
(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court (Irlanti))
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 8.9.2020
Ennakkoratkaisupyyntö – Immateriaalioikeudet – Tekijänoikeuden lähioikeudet – Direktiivi 2006/115/EY – 8 artiklan 2 kohta – Äänitteiden käyttö unionissa – Esittäjien oikeus kohtuulliseen korvaukseen, joka jaetaan äänitteiden tuottajien kanssa – Sovellettavuus kolmansien valtioiden kansalaisiin – WIPOn esitys- ja äänitesopimus – 4 ja 15 artikla – Kolmansien valtioiden ilmoittamat varaumat – Kohtuullista korvausta koskevan oikeuden osalta kolmansien valtioiden kansalaisiin nähden unionissa vahvistetut rajoitukset, jotka voivat vastavuoroisesti perustua näihin varaumiin – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohta ja 52 artiklan 1 kohta – Perusoikeus immateriaalioikeuksien suojaan – Vaatimus, jonka mukaan rajoituksista on säädettävä lailla ja niiden on oltava perusoikeuden keskeisen sisällön mukaisia ja oikeasuhteisia – Unionin ja jäsenvaltioiden välinen toimivallan jako kyseisten rajoitusten vahvistamisen osalta – Toimivallan jako suhteessa kolmansiin valtioihin – SEUT 3 artiklan 2 kohta – Unionin yksinomainen toimivalta
1.        Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2006/115 – Äänitteiden käyttö unionissa – Esittäjien oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, joka jaetaan äänitteiden tuottajien kanssa – Soveltamista pelkästään Euroopan talousalueen jäsenvaltioiden kansalaisiin ei voida hyväksyä
(Maailman henkisen omaisuuden järjestön esitys- ja äänitesopimuksen 15 artiklan 1 kappale; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohta)
(ks. 54–61, 68 ja 75 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
2.        Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2006/115 – Äänitteiden käyttö unionissa – Esittäjien oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, joka jaetaan äänitteiden tuottajien kanssa – Sovellettavuus kolmansien valtioiden kansalaisiin – Sovellettavuus Maailman henkisen omaisuuden järjestön esitys- ja äänitesopimuksen sopimuspuolten kansalaisiin – Kansallinen kohtelu
(Maailman henkisen omaisuuden järjestön esitys- ja äänitesopimuksen 4 artiklan 1 kappale ja 15 artiklan 1 kappale; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohta)
(ks. 62–67 kohta)
3.        Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2006/115 – Äänitteiden käyttö unionissa – Esittäjien oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, joka jaetaan äänitteiden tuottajien kanssa – Kolmansien valtioiden ilmoittamat varaumat – Vastavuoroisuusperiaate – Tarve säilyttää oikeudenmukaiset edellytykset äänitetyn musiikin kauppaan osallistumiselle – Yleisen edun mukainen tavoite – Kohtuullista kertakorvausta koskevan oikeuden rajoittaminen – Edellytykset – Unionin yksinomainen toimivalta
(Maailman henkisen omaisuuden järjestön esitys- ja äänitesopimuksen 15 artiklan 1 ja 3 kappale; SEUT 3 artiklan 2 kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohta ja 52 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohta)
(tuomion 78–91 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
4.        Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2006/115 – Äänitteiden käyttö unionissa – Esittäjien oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, joka jaetaan äänitteiden tuottajien kanssa – Korvauksen jakaminen tuottajan ja esittäjän kesken – Sitä, että vain tuottaja eikä esittäjä saa korvauksen, ei voida hyväksyä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohta)
(tuomion 93–96 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) on esittäjien oikeuksien yhteisvalvontajärjestö, kun taas Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) on äänitteiden tuottajien oikeuksien yhteisvalvontajärjestö. Nämä yritykset ovat tehneet sopimuksen, jossa määrätään yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaan maksut, jotka Irlannissa voidaan kantaa äänitetyn musiikin levittämisestä yleisölle baareissa ja muissa yleisölle avoimissa paikoissa tai yleisradioimisesta, on sen jälkeen, kun käyttäjät ovat suorittaneet ne PPI:lle, jaettava esittäjien kesken ja tässä tarkoituksessa siirrettävä PPI:n toimesta RAAP:lle. Asianosaiset ovat eri mieltä tämän sopimuksen ulottuvuudesta PPI:lle suoritettujen maksujen osalta niissä tapauksissa, joissa musiikkia on esittänyt henkilö, joka ei ole Euroopan talousalueen (ETA) jäsenvaltion kansalainen ja joka ei asu ETA:n jäsenvaltiossa. RAAP katsoo tältä osin, että kaikki kannettavat maksut on jaettava ottamatta huomioon esittäjän kansalaisuutta ja asuinpaikkaa. Jos RAAP:n kanta hyväksytään, kolmansien valtioiden esittäjille maksettaisiin korvauksia Irlannissa kaikissa tilanteissa, kun taas PPI:n, joka nojautuu tältä osin Irlannin oikeuteen, mukaan asia ei voi olla näin, koska irlantilaiset esittäjät eivät saa kohtuullista korvausta kolmansissa valtioissa.
Unionin tuomioistuin katsoi 8.9.2020 suuressa jaostossa annetussa tuomiossa Recorded Artists Actors Performers (C-265/19), että kun äänitteitä käytetään unionissa, direktiivi 2006/115(1) on esteenä sille, että jäsenvaltio jättää niiden esittäjien ulkopuolelle, joilla on oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, esittäjät, jotka ovat ETA:n ulkopuolisten valtioiden kansalaisia. Unionin tuomioistuin täsmensi lisäksi, että kolmansien valtioiden Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) esitys- ja äänitesopimuksen (TIEP) nojalla(2) ilmoittamilla varaumilla ei sellaisinaan rajoiteta näiden kolmansien valtioiden esittäjien oikeutta kohtuulliseen kertakorvaukseen unionissa. Vaikka unionin lainsäätäjä voi ottaa käyttöön tällaisia rajoituksia, kunhan ne täyttävät Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17 artiklan 2 kohdassa suojattujen immateriaalioikeuksien vaatimukset, direktiivissä 2006/115 ei ole tällaista rajoitusta ja se on näin ollen esteenä sille, että jäsenvaltio rajoittaa mainittua oikeutta sellaisiin esittäjiin ja tuottajiin nähden, jotka ovat kolmansien valtioiden kansalaisia. Unionin tuomioistuin korosti lisäksi, että mainittu direktiivi on esteenä myös sille, että pelkästään asianomainen äänitteen tuottaja saa korvauksen eikä korvausta jaeta kyseiseen äänitteeseen myötävaikuttaneen esittäjän kanssa.
Ensinnäkin unionin tuomioistuin huomautti, että oikeudella kohtuulliseen kertakorvaukseen varmistetaan unionin oikeudessa WPPT:n 15 artiklan 1 kappaleen(3) soveltaminen eikä kansallinen lainsäätäjä ei voi antaa sitä ainoastaan ETA:n jäsenvaltioiden kansalaisille.
Unionin tuomioistuin totesi tältä osin, että direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohdassa, jossa annetaan tekijänoikeuden lähioikeuksien yhteydessä korvauksen luonteinen oikeus, säädetään velvollisuudesta varmistaa korvaus, joka on kohtuullinen ja joka jaetaan äänitteen tuottajan ja esittäjän kesken. Kyseistä velvollisuutta sovelletaan, kun äänitettä tai sen kopiota käytetään unionissa. Direktiivissä ei kuitenkaan aseteta mitään edellytystä, jonka mukaan esittäjällä tai äänitteen tuottajalla olisi oltava ETA:n jäsenvaltion kansalaisuus, tai kotipaikan, asuinpaikan taikka luovan tai taiteellisen työn suorituspaikan kaltaista edellytystä liittymästä kyseiseen alueeseen.
Unionin tuomioistuimen mukaan direktiivin 2006/115 asiayhteydestä ja päämääristä sekä unionin tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuudesta seuraa sitä vastoin, että mainitun direktiivin 8 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista WPPT:n mukaisesti. Unionin tuomioistuin huomautti tältä osin, että kyseisessä kansainvälisessä sopimuksessa, joka on erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä, unioni ja sen jäsenvaltiot velvoitetaan lähtökohtaisesti myöntämään oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen myös WPPT:n muiden sopimuspuolten kansalaisille. Tämä velvollisuus seuraa WPPT:n 15 artiklan 1 kappaleesta sekä WPPT:n 4 artiklassa ja Rooman yleissopimuksen(4) 4 artiklassa taatusta kansallisesta kohtelusta.
Toiseksi unionin tuomioistuin täsmensi, että kolmansien valtioiden WPPT:n 15 artiklan 3 kappaleen nojalla ilmoittamat varaumat eivät sellaisinaan johda unionissa kohtuullista kertakorvausta koskea oikeuden rajoituksiin näiden kolmansien maiden kansalaisiin nähden. Unionin tuomioistuin totesi tosin, että kun otetaan huomioon Wienin yleissopimuksessa(5) vahvistettu vastavuoroisuusperiaate, unionin ja sen jäsenvaltioiden ei tarvitse myöntää oikeutta kohtuulliseen kertakorvaukseen rajoituksetta. Tarve säilyttää oikeudenmukaiset edellytykset äänitetyn musiikin kauppaan osallistumiselle voi unionin tuomioistuimen mukaan oikeuttaa kohtuullista kertakorvausta koskevan oikeuden rajoittamisen.
Kyseinen tekijänoikeuden lähioikeus on kuitenkin perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdassa suojattu immateriaalioikeus. Kaikista kyseisen oikeuden käyttämisen rajoituksista on siis perusoikeuskirjan 52 artiklan mukaan säädettävä selkeästi ja täsmällisesti lailla. Unionin tuomioistuimen mukaan pelkästään se, että on olemassa WPPT:n nojalla tehty varauma, ei täytä tätä vaatimusta. Ainoastaan unionin lainsäätäjän, jolla on yksinomainen ulkoinen toimivalta tällä alalla, tehtävänä on siis päättää tällaisesta rajoittamisesta.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivin 2006/115 8 artiklan 2 kohdan sanamuodosta itsestään ilmenee, että sekä esittäjillä että äänitteiden tuottajilla on oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen, ja kyseinen korvaus ”jaetaan” niiden kesken. Kyseinen säännös on siis esteenä sille, että jäsenvaltion oikeuden mukaan esittäjä ei saa kohtuullista kertakorvausta.
1      Vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/115/EY (EUVL 2006, L 376, s. 28).
2      TIEP:n 15 artiklan 3 kappaleen mukaisesti.
3      WPPT:n 15 artiklan 1 kappaleessa määrätään, että esittäjillä ja äänitetuottajilla on oikeus kertakaikkiseen kohtuulliseen korvaukseen, kun kaupallisessa tarkoituksessa julkaistu äänite yleisradioidaan tai välitetään miten tahansa muutoin yleisölle.
4      Roomassa 26.10.1961 tehty kansainvälinen yleissopimus esittävien taiteilijoiden, äänitteiden valmistajien sekä radioyritysten suojaamisesta.
5      Valtiosopimusoikeutta koskeva Wienin yleissopimus, joka on tehty 23.5.1969 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1155, s. 331).