61980CO0024_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Domslut
Parter
Förenade målen 24 och 97/80 R
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiska rådgivarna Marc Sohier och Bernard Paulin, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, hos juridiska rådgivaren Mario Cervino, bâtiment Jean Monnet, Kirchberg,
sökande,
mot
Frankrike, företrätt av Gilbert Guillaume, i egenskap av ombud, och Noël Museux, i egenskap av biträdande ombud, med delgivningsadress i Luxemburg, hos Frankrikes ambassad, 2 rue Bertholet,
svarande.
Föremål för talan
Talan avser en begäran om interimistiska åtgärder varigenom svaranden åläggs att omedelbart upphöra att tillämpa alla importrestriktioner och importavgifter på fårkött från Förenade kungariket.
Domskäl
1 I dom av den 25 september 1979 i mål 232/78 (Kommissionen mot Frankrike, Rec. 1979, s. 2729) fastställde domstolen att Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 12 och 30 i EEG-fördraget genom att efter den 1 januari 1978 fortsätta att tillämpa sitt restriktiva nationella system på import av fårkött från Förenade kungariket.
2 Genom ansökningar som inkom till domstolens kansli den 14 januari och den 13 mars 1980 har kommissionen väckt talan vid domstolen i två mål i syfte att domstolen skall fastställa att Frankrike genom att inte vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa den ovan nämnda domen har underlåtit uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i EEG-fördraget.
3 Den första ansökan (mål 24/80) går ut på att domstolen skall "förklara att Frankrike genom att efter den 25 september 1979 fortsätta att tillämpa sitt restriktiva nationella system på import av fårkött från Förenade kungariket, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i EEG-fördraget."
4 Den andra ansökan (mål 97/80) går ut på att domstolen skall "förklara att Frankrike genom att efter den 25 september 1979 fortsätta att tillämpa importavgifter på fårkött från Förenade kungariket, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i EEG-fördraget."
5 Frankrike har gett in sitt svaromål i mål 24/80 den 22 februari 1980. Frankrike har yrkat att talan skall ogillas och har därvid huvudsakligen gjort gällande att artikel 171 innebär att medlemsstaterna skall få en "rimlig tidsfrist", som kan variera från fall till fall, för att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domstolens domar, och att denna tidsfrist inte överskridits i detta fall.
6 Den 13 mars 1980 har kommissionen, efter att ha väckt talan i mål 97/80, enligt artikel 186 i fördraget och artikel 83 i rättegångsreglerna för domstolen gett in en ansökan om interimistiska åtgärder i de båda målen med hemställan att domstolen "skall anmoda Frankrike att omedelbart upphöra att tillämpa alla importrestriktioner och importavgifter på fårkött från Förenade kungariket".
7 De två målen har förenats genom domstolens beslut av den 24 mars 1980.
8 Frankrike har bekräftat att domstolens dom av den 25 september 1979 innebär att Frankrike är skyldigt att avskaffa sin nationella marknadsorganisation för fårkött, men har gjort gällande att politiska och ekonomiska hinder står i vägen för ett omedelbart genomförande av den domen. Den franska regeringen har även framhållit att det föreläggande kommissionen yrkar inte omfattas av artikel 186 och att de villkor som domstolens rättspraxis ställer för vidtagande av interimistiska åtgärder under alla omständigheter inte är uppfyllda. Frankrike har följaktligen yrkat att ansökan om interimistiska åtgärder skall ogillas.
9 Kommissionen har genmält att den tid som förflutit sedan domstolens dom i mål 232/78 meddelades överskrider den "rimliga tidsfrist" som kan behövas för vidtagandet av de åtgärder som krävs för att säkerställa att domstolens dom följs. Kommissionen anser därför att det, på grund av de allvarliga skador som åsamkats av Frankrikes vidmakthållande av importrestriktioner på fårkött från Förenade kungariket, är viktigt att snarast genom interimistiska åtgärder föreskriva avskaffandet av dessa restriktioner.
10 I artikel 171 i fördraget föreskrivs att om domstolen finner att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt detta fördrag, "skall denna stat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen".
11 Enligt artikel 155 är det kommissionens sak att övervaka "tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget". Kommissionen skall följaktligen även övervaka att medlemsstaterna följer de domar som domstolen meddelat.
12 Vid utövandet av denna befogenhet kan kommissionen föra ärendet vidare till domstolen enligt artikel 169 om den anser att en medlemsstat underlåtit att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att en dom följs eller att de åtgärder som eventuellt vidtagits i detta syfte inte varit förenliga med de skyldigheter som följer av domen. Det kan inte uteslutas att domstolen inom ramen för en sådan talan anmodas att i enlighet med artikel 186 i fördraget och artikel 36 i stadgan för domstolen föreskriva de interimistiska åtgärder som eventuellt är nödvändiga, om de villkor som föreskrivs i dessa bestämmelser och i artikel 83 i rättegångsreglerna är uppfyllda. Det är domstolens sak att i varje enskilt fall bedöma denna nödvändighet, enligt de i de nämnda bestämmelserna fastställda kriterierna.
13 I det föreliggande fallet skall denna nödvändighet bedömas med hänsyn tagen å ena sidan till de rättsliga klargöranden som framgår av domstolens dom av den 25 september 1979 och å andra sidan till syftet med talan i de två mål som kommissionen har väckt mot Frankrike på grund av dess underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i fördraget.
14 Mot bakgrund av dessa överväganden skall först erinras om lydelsen av domen av den 25 september 1979. Även om domstolen där medgav "de svårigheter som de franska myndigheterna står inför inom den berörda sektorn (och) intresset av att det snarast möjligt upprättas en gemensam organisation av marknaden för fårkött", fann domstolen dock att "efter utgången av övergångstiden i EEG-fördraget och, för de nya medlemsstaterna, efter utgången av de övergångsfrister som särskilt fastställs i anslutningsakten, kan en nationell marknadsorganisations funktion inte längre hindra den fulla verkan av fördragets bestämmelser om avskaffande av handelsrestriktioner inom gemenskapen".
15 Även om domstolen i sin dom betonade att det ankommer på "de behöriga institutionerna och endast på dessa att inom en lämplig tidsfrist vidta nödvändiga åtgärder för att inom en gemenskapsram finna en helhetslösning på problemet med marknaden för fårkött och på de särskilda svårigheter som i vissa regioner hör ihop med denna fråga", klargjorde domstolen dock att det förhållandet att gemenskapsinstitutionernas arbete med att inrätta en gemensam organisation av marknaden inom den berörda sektorn ännu inte lett till något resultat "dock inte (utgör) ett tillräckligt skäl för en medlemsstat att upprätthålla en nationell marknadsorganisation som innehåller drag som är oförenliga med fördragets krav på fri rörlighet för varor, som t.ex. importrestriktioner och upptagande av avgifter på importerade varor, oavsett hur avgifterna benämns".
16 Som domstolen fann i sin dom av den 13 juli 1972 i målet 48/71 kommissionen mot Italien (Rec. 1972, s. 529) innebär fastställandet i en dom som vunnit rättskraft av att den berörda medlemsstaten har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, "att de behöriga nationella myndigheterna var förbjudna att tillämpa en nationell föreskrift som förklarats oförenlig med fördraget och att de, i förekommande fall, var skyldiga att vidta varje åtgärd för att underlätta det fulla förverkligandet av gemenskapsrätten". Den berörda medlemsstaten skall följaktligen enbart på grund av den dom varigenom fördragsbrottet fastställs vidta alla åtgärder som krävs för att avhjälpa fördragsbrottet, och får inte uppställa hinder av något slag mot detta.
17 Enligt artiklarna 12 och 30 i fördraget skall alltså Frankrike, såsom det fastställdes i domen av den 25 september 1979, upphöra med alla restriktiva åtgärder av vilket slag de vara må beträffande import av fårkött från Förenade kungariket. I domen fastställdes vidare att denna skyldighet gällde från och med den 1 januari 1978.
18 Dessutom skall erinras om att syftet med talan i målen 24/80 och 97/80 är att få fastställt att Frankrike, genom att efter den 25 september 1979 fortsätta att tillämpa sitt restriktiva system, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 171 i fördraget.
19 Genom att i ett förfarande som syftar till ett förordnande om interimistiska åtgärder anmoda domstolen att ålägga Frankrike att omedelbart upphöra att tillämpa sitt restriktiva system, har kommissionen begärt ett beslut av domstolen som i huvudsak har samma syfte som domen av den 25 september 1979. De av kommissionen yrkade interimistiska åtgärderna är därför under de föreliggande omständigheterna inte nödvändiga i den mening som avses i artikel 186 i fördraget.
20 Anledning saknas därför att föreskriva de av kommissionen begärda interimistiska åtgärderna.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN
följande interimistiska beslut:
1)Anledning saknas att föreskriva de av kommissionen begärda interimistiska åtgärderna.
2)Beslut om rättegångskostnaderna skall fattas senare.