EUR-Lex - 61998O0095 - SV
Avis juridique important
|
61998O0095
Domstolens beslut den 8 juli 1999.
-
Edouard Dubois & fils SA mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen.
-
Överklagande - Utomobligatoriskt skadestånd - Europeiska enhetsakten - Tullombud.
-
Mål C-95/98 P.
Rättsfallssamling 1999 s. I-04835
Sammanfattning
Nyckelord
1 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Föremål för talan - Rättsakter från gemenskapsinstitutionerna eller gemenskapens anställda - Begrepp - Rättsakter i den primära EG-rätten - Omfattas inte - Skada som har sin grund i Enhetsakten (EG-fördraget, artiklarna 7a (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse), 178 (nu artikel 235 EG) och 215 andra stycket (nu artikel 288 EG andra stycket)) 2 Överklagande - Grunder - Grund som åberopas för första gången i ett överklagande - Kan inte prövas (EG-stadgan för domstolen, artikel 51) 3 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Kan inte prövas - Domstolens prövning av hur bevisningen har bedömts - Tillåten endast om bevisningen har missuppfattats (EG-fördraget, artikel 168a (nu artikel 225 EG); EG-stadgan för domstolen, artikel 51)
Sammanfattning
1 Vad beträffar frågan om gemenskapens strikta skadeståndsansvar är det inte möjligt att tillskriva rådet och kommissionen skulden för den skada som tullombuden har lidit med anledning av att tull- och skattegränserna undanröjdes till följd av att Enhetsakten trädde i kraft. Det är nämligen artikel 13 i Enhetsakten, genom vilken det i fördraget infördes en ny artikel 8a, senare betecknad artikel 7a i EG-fördraget (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse), vari det föreskrivs att "[d]en inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser", som är den direkta och avgörande orsaken till nämnda skada. Enhetsakten är en rättsakt i den primära gemenskapsrätten som således varken utgör en rättsakt från gemenskapsinstitutionerna eller en rättsakt från gemenskapens anställda under tjänsteutövning, i den mening som avses i artikel 215 andra stycket i fördraget (nu artikel 288 andra stycket EG), och den kan följaktligen inte ge upphov till ett strikt utomobligatoriskt skadeståndsansvar för gemenskapen. 2 En grund som åberopas för första gången i ett överklagande kan inte tas upp till prövning. Att tillåta en part att först i detta skede åberopa en grund som den inte åberopade vid förstainstansrätten är detsamma som att tillåta en part att vid domstolen - som har begränsad behörighet i överklagandeärenden - föra en mera omfattande talan än den som parten förde vid förstainstansrätten. I ett överklagande har domstolen således endast behörighet att granska det rättsliga avgörande som är en följd av de grunder som anfördes vid förstainstansrätten. 3 Förstainstansrätten är dels ensam behörig att fastställa vilka faktiska omständigheter som är relevanta, utom då de innehållsmässiga felaktigheterna beror på handlingarna i det aktuella målet, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna utgör inte en rättsfråga som domstolen kan pröva i sig, utom då den bevisning som har getts in till rätten har missuppfattats.