61992TJ0035_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
Mål T-35/92
John Deere Limited, ett bolag enligt engelsk rätt, med säte i Edinburgh (Förenade kungariket), företrätt av advokaterna Hans-Jörg Niemeyer och Rainer Bechtold, Stuttgart, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Loesch och Wolter, 11, rue Goethe,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Julian Currall, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av Stephen Kon, solicitor, och Leonard Hawkes, barrister, Bar of England and Wales, med delgivningsadress i Luxemburg hos Georgios Kremlis, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,
svarande.
Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut 92/157/EEG av den 17 februari 1992 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.370 och 31.446 - UK Agricultural Tractor Registration Exchange, EGT nr L 68, s. 19, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
sammansatt av ordföranden J. L. Cruz Vilaça samt domarna C. P Briët, D. P. M. Barrington, A. Saggio och J. Biancarelli,
justitiesekreterare: H. Jung,
som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen den 16 mars 1994,
meddelar följande
Domskäl
dom
Faktiska omständigheter i målet
1 Agricultural Engineers Association Limited (nedan kallad AEA) är en branschorganisation som är öppen för alla i Förenade kungariket verksamma tillverkare eller importörer av jordbrukstraktorer. Organisationen hade vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna ca 200 medlemmar, däribland Case Europe Limited, John Deere Limited, Fiatagri UK Limited, Ford New Holland Limited, Massey-Ferguson (Förenade kungariket) Limited, Renault Agricultural Limited, Same-Lamborghini (UK) Limited och Watveare Limited.
a) Det administrativa förfarandet
2 Den 4 januari 1988 anmälde AEA ett avtal till kommissionen som rörde ett informationssystem baserat på uppgifter från Förenade kungarikets transportministerium angående registrering av jordbrukstraktorer, med beteckningen "UK Agricultural Tractor Registration Exchange" (nedan kallad "den första anmälan") för att erhålla, i första hand, ett icke-ingripandebesked, i andra hand, ett individuellt undantag. Detta avtal om informationsutbyte ersatte ett tidigare avtal från 1975 som dock inte hade anmälts till kommissionen. Det senare avtalet hade kommit till kommissionens kännedom 1984 i samband med att kommissionen gjorde undersökningar efter ett klagomål om hinder för parallellimport.
3 Alla tillverkare eller importörer av jordbrukstraktorer i Förenade kungariket kan, vare sig de är medlemmar i AEA eller ej, ansluta sig till det anmälda avtalet. AEA svarar för sekretariatsfunktionen när det gäller avtalet. Antalet anslutna till avtalet har enligt sökanden varierat under den tid då ärendet utretts beroende på de omstruktureringar som branschen genomgått. Vid tidpunkten för anmälan deltog åtta tillverkare, däribland sökanden, i avtalet. Avtalsparterna är de åtta ekonomiska aktörer som anges i punkt 1 ovan och dessa förfogar enligt kommissionen över 87-88 % av marknaden för jordbrukstraktor i Förenade kungariket, medan resten av marknaden delas av flera små tillverkare.
4 Kommissionen sände den 11 november 1988 ett meddelande om anmärkningar till AEA, till var och en av de åtta medlemmar som var berörda av den första anmälan och till Systematics International Group of Companies Limited (nedan kallat "SIL"), ett databehandlingsföretag som ansvarar för bearbetningen och hanteringen av de uppgifter som finns i formulär V55 (se punkt 6 nedan). Den 24 november 1988 beslutade deltagarna i avtalet att upphäva det tills vidare. Under ett förhör inför kommissionen gjorde sökanden gällande framför allt med hänvisning till en undersökning av professor Albach, ledamot av Berlin Science Center, att den information som förmedlats hade haft en gynnsam inverkan på konkurrensen. Den 12 mars 1990 anmälde fem medlemmar av AEA, däribland sökanden, ett nytt avtal till kommissionen (nedan kallad "den andra anmälan") om spridning av information, betecknat "UK Tractor Registration Data System" (nedan kallat "Data System"), och förpliktade sig att inte tillämpa det nya systemet innan de fått kommissionens svar på sin anmälan.
5 Genom beslut 92/157/EEG av den 17 februari 1992 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.370 och 31.446 - UK Agricultural Tractor Registration Exchange, EGT nr L 68, s. 19, nedan kallat "beslutet") har kommissionen
- fastslagit att avtalet om utbyte av information om registreringar av jordbrukstraktorer strider mot artikel 85.1 i fördraget "i den utsträckning det ger upphov till ett informationsutbyte som ger varje tillverkare möjlighet att få kännedom om varje enskild konkurrents försäljning och de egna återförsäljarnas försäljning och import" (artikel 1),
-
avslagit ansökan om undantag enligt artikel 85.3 i fördraget (artikel 2),
-
ålagt AEA och parterna i avtalet att upphöra med överträdelsen, om så inte redan skett, och att i framtiden avstå från att ingå avtal med samma eller liknande syfte eller verkan (artikel 3).
b) Avtalets innehåll och rättsliga ställning
6 Enligt den nationella lagstiftningen skall alla fordon registreras hos transportministeriet för att få framföras på allmän väg i Förenade kungariket. Ansvaret för dessa registreringar ligger hos Local Vehicles Licensing Offices (nedan kallade LVLO), som är cirka 60 till antalet. Förfarandet vid registreringen av fordon regleras i en förordning som utfärdats av transportministeriet, med titeln "Procedure for the first licensing and registration of motor vehicles". Enligt denna förordning skall ett speciellt formulär, V55-formuläret, användas vid ansökan om registrering av ett fordon. Enligt en överenskommelse med Förenade kungarikets transportministerium skall viss information som samlats in vid registreringen av motorfordon överföras till SIL av ministeriet.
7 Parterna har olika uppfattning om ett antal faktiska omständigheter beträffande uppgifterna på formuläret och hur de används. Deras oenighet kan sammanfattas enligt följande.
8 Enligt sökanden finns V55-formuläret i fem olika versioner, numrerade från V55/1 till V55/5 och beskrivna i den ovan nämnda förordningen för förfarandet. Formulär V55/2 och V55/4, som enbart har använts av British Leyland, används inte längre, medan formulär V55/3 som används om formulär V55/1 har förkommit eller förstörts skall fyllas i för hand. Endast formulär V55/1 och V55/5 är i fråga i detta mål.
9 Enligt kommissionen finns det i huvudsak två varianter av formuläret. Dels formulär V55/1-V55/4 som skall vara "ifyllt på förhand" av tillverkarna och ensamimportörerna och användas av återförsäljarna för registrering av fordon som levererats till dem, dels formulär V55/5 som används vid parallellimport.
10 Enligt sökanden är kommissionens formulering vilseledande. V55/5-formuläret används dels när begagnade fordon registreras för första gången i Förenade kungariket, dels när fordon importeras till Förenade kungariket av oberoende importörer.
11 Enligt sökanden är det, för det första, endast V55/1-formulärets framsida som är "ifyllt på förhand" av fordonets tillverkare eller importör, medan baksidan fylls i av fordonets registrerade innehavare, dvs. kunden eller ägaren. Uppgifterna på första sidan av V55/1-formuläret återfinns, bortsett från de som står på den nedre halvan, på kopian under (blad 2). Den nedersta halvan av detta blad är avsedd för statistiska uppgifter och kan, om så önskas, fyllas i av fordonets registrerade innehavare. Även om statistikdelen inte är ifylld av den registrerade innehavaren, krävs det enligt den förordning som nämnts ovan att återförsäljaren som sålt fordonet skall ange kundens postnummer. Det ifyllda formuläret skickas sedan till det LVLO som är behörigt för det ifrågavarande området. LVLO skiljer de båda bladen åt och sänder det första till Driver and Vehicle Licensing Centre (nedan kallat DVLC) som sätter upp och utfärdar registreringshandlingen. I enlighet med ministeriets förordning sänds det andra bladet till det databehandlingsföretag som för varje huvudkategori av fordon utsetts av branschen i förhållande till myndigheterna. När det gäller jordbrukstraktorer rör det sig om SIL.
12 För det andra används enligt sökanden V55/5-formuläret vid all försäljning utom vid den första försäljningen. Tvärtemot vad svaranden har hävdat gör formuläret det inte möjligt att identifiera parallellimport. SIL använder de uppgifter som finns på formuläret, sedan makuleras det utan att det någonsin har sänts direkt till deltagarna i avtalet.
13 Enligt kommissionen innehåller formuläret följande uppgifter, vilket bestrids av sökanden på ett antal punkter:
-
märke (tillverkare);
-
modell-, serie- och chassinummer; sökanden anser att punkt 14 tredje strecksatsen i beslutet i det hänseendet är ofullständigt och felaktigt; enligt sökanden är dessa uppgifter uteslutande avsedda för SIL:s interna bruk för att undvika dubbel registrering; sökanden hävdar i motsats till kommissionen att SIL inte tillhandahåller deltagarna uppgifter om fordonens serienummer. Det framkom vidare vid det sammanträde som hölls mellan parterna och referenten den 7 december 1993 att uppgifterna om serie- (eller chassi-) nummer registreras av SIL, men att de i det system som den första anmälan avser inte längre sprids till deltagarna i avtalet, eftersom man sedan den 1 september 1988 kommit överens om att SIL inte längre skall tillställa deltagarna i avtalet fordonens registreringsformulär;
-
den ursprungliga återförsäljaren och säljaren (kodnummer, namn, adress och postnummer); enligt sökanden_vars uppgifter bekräftades av SIL på denna punkt under sammanträdet den 7 december 1993 och i motsats till vad som anges i punkt 14 fjärde strecksatsen i beslutet, för SIL inte in återförsäljarens namn, adress och postnummer i sin databas; den ursprungliga återförsäljarens kodnummer (rubrik 54) förs endast in om det inte finns något kodnummer för den återförsäljare som är säljare (rubrik 61);
-
fullständigt postnummer för fordonets registrerade innehavare;
-
den registrerade innehavarens namn och adress; enligt sökanden och i motsats till vad som anges i punkt 14 sjunde strecksatsen i beslutet för SIL inte in de uppgifter från V55-formuläret som avser namn och adress till fordonets innehavare. Det bekräftades under sammanträdet den 7 december 1993 att även om dessa uppgifter eventuellt kan förekomma på sidan 3 i V55-formuläret, som är den enda sida som sänds till SIL, så registreras dessa inte av SIL och vidarebefordras därför inte till deltagarna i avtalet.
14 Enligt sökanden använder SIL följande uppgifter som, enligt sökanden, uteslutande gäller registreringen och inte försäljningen:
-
fordonets märke (rubrik 18);
-
fordonets modell (rubrik 21);
-
beskrivning av fordonets kaross (rubrik 23);
-
den återförsäljare som sålt fordonet (rubrik 61);
-
den registrerade fordonsinnehavarens fullständiga postnummer (rubrik 70);
-
det datum då SIL mottog blankettens andra blad.
15 Enligt kommissionens uppfattning kan de uppgifter som tillställs deltagarna i avtalet delas upp i följande tre skilda kategorier:
-
samlade uppgifter om branschen: branschens totala försäljning, med eller utan uppdelning efter antal hästkrafter och typ av kraftöverföring. Dessa uppgifter finns tillgängliga för perioder på ett år, ett kvartal, en månad eller en vecka;
-
uppgifter om varje deltagares försäljning: antalet enheter som sålts av varje enskild tillverkare och dennes marknadsandel, fördelad på olika geografiska områden: Förenade kungariket som helhet, region, grevskap, återförsäljarområde som fastställs med hjälp av de postnummerområden som varje område består av. Dessa uppgifter finns tillgängliga för perioder på en månad, ett kvartal eller ett år (i det sistnämnda fallet de föregående tolv månaderna, kalenderåret eller den löpande tolvmånadersperioden);
-
uppgifter om försäljningen för de återförsäljare som ingår i varje deltagares distributionsnät, särskilt återförsäljarnas import och export inom deras respektive område. Det är alltså möjligt att identifiera importen och exporten mellan de olika återförsäljarområdena och jämföra denna försäljningsverksamhet med återförsäljarnas försäljning inom deras egna områden.
16 Kommissionen har vidare anfört att SIL fram till den 1 september 1988 försåg deltagarna i avtalet med kopior av V55/5-formuläret som används av de oberoende importörerna. Efter den tidpunkten förser SIL dem endast med uppgifter som tagits från det formuläret. Detta gör det dock möjligt, enligt kommissionen, att identifiera import från andra länder i gemenskapen, framför allt med hjälp av serienumret.
17 Sökanden har anfört att deltagarna i avtalet, om förstainstansrätten ogiltigförklarar beslutet, kommer att använda det Data System som avses i den andra anmälan och att SIL kommer att förse deltagarna med fyra typer av uppgifter:
-
samlade uppgifter om branschen: varje medlem skulle kunna få uppgifter om det totala antalet registreringar inom branschen, antingen utan uppdelning av produkterna efter modell eller med en uppdelning efter antal hästkrafter eller typ av kraftöverföring, för Förenade kungariket som helhet eller för var och en av de tio regioner som hör till ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel (nedan kallat "MAFF"), liksom efter markanvändning, grevskap, återförsäljarområde och postnummerområde. Dessa uppgifter om försäljningen kan presenteras antingen på vecko- eller månadsbasis;
-
uppgifter om företagets egen försäljning: SIL skulle kunna förse deltagarna med "skräddarsydda" redovisningar av såväl deras totala individuella försäljning som av deras försäljning uppdelad efter modell för Förenade kungariket som helhet, MAFF-regioner, markanvändning, grevskap, återförsäljarområde och postnummerområde. SIL skulle dessutom kunna förse varje tillverkare individuellt med information, samlad eller uppdelad efter modell över den försäljning som gjorts av en återförsäljare inom hans område eller en återförsäljares totala försäljning, utan att försäljningstället anges. Sådana uppgifter skulle kunna lämnas för varje månad. Det bör enligt sökanden påpekas att även om det i punkt 26 i beslutet ges en korrekt beskrivning av de uppgifter som kan överföras i det sammanhanget, måste uttrycken återförsäljarnas "import" och "export" förstås som dels försäljning som gjorts av andra återförsäljare inom ett visst återförsäljarområde, dels försäljning som gjorts av en återförsäljare utanför det egna återförsäljarområdet. Dessa uttryck, som kan missförstås, skall inte i något fall förstås som import från andra medlemsstater eller export till sådana stater. Syftet med systemet är därför inte att övervaka parallellimport. Sökanden betonar att kommissionens beskrivning är vilseledande. Genom systemet skulle var och en av deltagarna i avtalet endast få del av uppgifter om den totala försäljningen till kunder etablerade inom återförsäljarområdet, utan att det anges vilken återförsäljare som gjort försäljningen, liksom uppgifter om en återförsäljares samlade försäljning till kunder inom hans eget område;
-
uppgifter om de enskilda konkurrenternas försäljning: SIL skulle kunna förmedla uppgifter om en viss konkurrents totala försäljning, med eller utan uppdelning efter modell, för Förenade kungariket som helhet, MAFF-regioner, typ av markanvändning, grevskap, egna återförsäljarområden och postnummerområden. Dessa uppgifter skulle kunna tillhandahållas på månadsbasis;
-
uppgifter från V55-formuläret: chassinummer och registreringsdatum för varje traktor av ett märke som sålts i Förenade kungariket. Dessa uppgifter om försäljning skulle kunna tillhandahållas på månadsbasis. Dessa uppgifter skulle göra det möjligt att kontrollera krav på garantier och rabatter.
18 Slutligen skulle kostnaderna för SIL:s tjänster faktureras varje enskild deltagare i avtalet på grundval av ett för var och en framförhandlat underlag. Varje deltagare i avtalet skulle vara bunden till SIL genom ett individuellt kontrakt. Sökanden understryker att det, trots systemets benämning, inte sker något utbyte av information mellan deltagarna i avtalet. Skulle ett sådant utbyte ha skett har sökanden inte deltagit i det och ett sådant utbyte har ingen koppling till själva systemet.
Parternas yrkanden
19 Genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 7 maj 1992, har sökanden väckt förevarande talan.
20 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
"- ogiltigförklara kommissionens beslut av den 17 februari 1992 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85.1 i EEG-fördraget (IV-2/31.370 och 31.446 - UK Agricultural Tractor Registration Exchange);
-
förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna."
21 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall
"-
ogilla talan eftersom den saknar grund;
-
förplikta sökanden att ersätta kommissionens rättegångskostnader."
22 Efter det att det skriftliga förfarandet avslutats meddelade ordföranden på förstainstansrättens andra avdelning, genom beslut av den 28 oktober 1993, att det förevarande målet för den muntliga förhandlingen skulle förenas med mål T-34/92 Fiatagri UK Limited och New Holland Ford Limited mot kommissionen, dock med förbehåll för att vissa delar av ansökan i förevarande mål och vissa av dess bilagor skulle behandlas konfidentiellt i förhållande till sökandena i mål T-34/92.
23 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (andra avdelningen) att inleda den muntliga förhandlingen utan föregående åtgärder för bevisupptagning. Rätten har emellertid anmodat kommissionen att besvara vissa skriftliga frågor och att ge in vissa handlingar. Kommissionen besvarade frågorna och överlämnade de begärda handlingarna den 2 december 1993. Vidare kallades parterna och SIL till ett möte med referenten i enlighet med artikel 64 i rättegångsreglerna. Mötet ägde rum den 7 december 1993. Parterna har avgivit sina pläderingar och svarat på förstainstansrättens muntliga frågor under det offentliga sammanträdet den 16 mars 1994. Under det offentliga sammanträdet hördes företrädaren för SIL, Hodges, i egenskap av vittne, i enlighet med de villkor som föreskrivs i artiklarna 68 och följande i rättegångsreglerna.
Parternas grunder och argument
24 Sökanden har åberopat elva grunder, indelade i tre skilda grupper, till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring.
25 När det gäller det administrativa förfarandets laglighet har sökanden gjort gällande att
- beslutet åsidosätter väsentliga formföreskrifter;
-
beslutet innehåller en motsägelse mellan skälen och slutsatsen.
26 I den andra gruppen av grunder har sökanden framfört fyra "allmänna överväganden", nämligen att
- beslutet grundas på materiellt felaktiga omständigheter;
-
ett system för informationsutbyte inte i sig strider mot gemenskapens konkurrensregler och att beslutet är oförenligt med gemenskapens konkurrenspolitik och därför innebär maktmissbruk;
-
ifrågavarande tillvägagångssätt inte innebär att myndigheterna i Förenade kungariket har åsidosatt artikel 5 i EEG-fördraget;
-
beslutet åsidosätter bevisbördereglerna.
27 Den tredje gruppen slutligen består av fem grunder. Sökanden har gjort gällande att
- det omtvistade systemet för informationsutbyte inte utgör ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget;
-
spridningen av uppgifter om varje konkurrents försäljning inte har någon skadlig inverkan på konkurrensen;
-
detsamma gäller för spridning av uppgifter om försäljningen för varje deltagares återförsäljare;
-
det ifrågavarande systemet för informationsutbyte inte har en tillräckligt påtaglig skadlig inverkan på handeln mellan medlemsstaterna;
-
även om det ifrågavarande systemet för informationsutbyte skulle anses omfattat av artikel 85.1 i fördraget - vilket sökanden bestrider - är villkoren för tillämpning av artikel 85.3 uppfyllda.
A - Den första gruppen av grunder som rör det administrativa förfarandets laglighet
Den första grunden: Åsidosättande av väsentliga formföreskrifter
Sammanfattning av parternas argument
28 Sökanden har anfört att det finns anledning att betvivla att beslutet bestyrkts i enlighet med kraven i artikel 12 i kommissionens arbetsordning 63/41/EEG av den 9 januari 1963 (EGT 1963, 17, s. 181, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), som tills vidare är i kraft med stöd av artikel 1 i kommissionens beslut 67/426/EEG av den 6 juli 1967 (EGT 1967, nr 147, s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), senast ändrad genom kommissionens beslut 86/61/EEG/Euratom EKSG av den 8 januari 1986 (EGT 1986 L 72, s. 34, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå). Sökanden har i detta sammanhang hänvisat till förstainstansrättens dom av den 27 februari 1992 i förenade målen T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-88/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 och T-104/89 BAFS m.fl. mot kommissionen Rec. s. II-315) och hävdat att den endast fått en kopia av beslutet och inte vet om beslutet har bestyrkts av ordföranden och generalsekreteraren i kommissionen i enlighet med artikel 12 i den provisoriska arbetsordning som nämnts ovan. Sökanden har därför begärt att kommissionen, inom ramen för bevisupptagningen i förevarande mål, skall förete beslutet i original och om kommissionen skulle vägra att göra detta, begär sökanden att rätten skall vidta åtgärder för bevisupptagning i detta hänseende. Om företeendet av beslutet i original skulle avslöja en överträdelse av artikel 12 i kommissionens provisoriska arbetsordning, så har väsentliga formföreskrifter åsidosatts när det gäller det delgivna beslutet och det skall följaktligen ogiltigförklaras.
29 Sökanden har vidare gjort gällande att den inte vet om kommissionens beslut av den 5 november 1980 om delegering till kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor, vilket inte offentliggjorts, har gett denna kommissionär befogenhet att delge kopior av beslut. Sökanden har vidare anfört att i den mån kommissionen skulle åberopa en sådan delegering av befogenheter borde den företes så att det är möjligt för förstainstansrätten att själv kontrollera om den delegerade befogenheten har utövats på ett lagligt sätt. Sökanden har dessutom hävdat att kommissionen i det föreliggande fallet inte kan godkänna en sådan delegering av befogenheter, eftersom domstolen har fastslagit att en delegering av befogenheter till en enskild kommissionär måste offentliggöras. Eftersom kommissionen inte har vidtagit någon åtgärd för att offentliggöra beslutet om delegering är beslutet behäftat med väsentliga formfel och det skall följaktligen ogiltigförklaras.
30 Kommissionen har gjort gällande att sökanden inte har något lagligt stöd för att hävda att dess handläggningsregler inte följts i detta fall. Kommissionen har vidare gjort gällande att grunden inte är närmare underbyggd och därför inte bör godtas. Slutligen anför den att delgivning av rättsakten har skett enligt reglerna, eftersom kommissionens generalsekreterare har påtecknat och bestyrkt kopian och adressaten kunde ta del av den. Kommissionen är därför inte skyldig att förete beslutet i original, men kommer ändå att göra detta om förstainstansrätten kräver det.
Förstaintansrättens bedömning
31 Eftersom det inte föreligger några som helst omständigheter som gör att giltigheten av det beslut som är föremål för förevarande talan kan ifrågasättas, anser förstainstansrätten att det beslut som delgivits sökanden omfattas av den giltighetspresumtion som gäller för gemenskapens rättsakter. Eftersom sökanden inte har kunnat förete minsta bevis som gör att denna presumtion kan ifrågasättas, ankommer det inte på förstainstansrätten att besluta om de åtgärder för bevisupptagning som begärts. När det sedan gäller frågan om förfarandet för antagandet av kopian av beslutet och delgivningen av det var i enlighet med reglerna, anser förstainstansrätten att även om man antar att det bevisades att det fanns brister i fråga om kopian eller att den inte delgivits företagen i enlighet med reglerna, så skulle dessa brister inte under några omständigheter påverka beslutets laglighet utan endast ha betydelse för frågan om från vilket datum fristen för att väcka talan mot beslutet börjar löpa. För övrigt kunde sökanden, vilket framgår av innehållet i förevarande talan, fullt ut ta del av beslutet och fullt ut utöva sina processuella rättigheter. I det föreliggande fallet tillsändes sökanden en kopia vars överenstämmelse med originalet hade intygats av kommissionens generalsekreterare. Eftersom det inte föreligger någon som helst konkret omständighet som gör att man kan ifrågasätta att beslutet utfärdats enligt reglerna är en sådan kopia tillförlitlig (domstolens dom av den 17 oktober 1989 i förenade målen 97-99/87 Dow Chemical Iberica m. fl. mot kommissionen, Rec. s. 3165, punkt 59, och förstainstansrättens dom av den 7 juli 1994 i målet T-43/92 Dunlop Slazenger mot kommissionen, Rec. s. II-441, punkterna 24 och 25). Med hänsyn till samtliga dessa omständigheter kan grunden inte godtas och förstainstansrätten finner det inte nödvändigt att bevilja sökandens begäran om företeende av handlingar.
Den andra grunden: Motsägelse mellan beslutets skäl och slutsats
Sammanfattning av parternas argument
32 Enligt sökanden saknar beslutet sammanhang och klarhet. Å ena sidan skall deltagarna i avtalet, enligt artiklarna 1 och 3 i beslutet, avveckla systemet för informationsutbyte i den mån systemet gör det möjligt att få kännedom om varje konkurrents försäljning, samtidigt som man i beslutet, vilket motsäger denna slutsats, godkänner att det sker ett utbyte av information om de olika konkurrenternas försäljning, dvs. som gör det möjligt att erhålla uppgifter om enskilda, förutsatt att den information som överförs är ett år gammal. Å andra sidan skall medlemmarna, i enlighet med samma artiklar i beslutet, avveckla systemet för informationsutbyte i den mån det ger dess medlemmar information om de egna återförsäljarnas försäljning och import. I beslutet preciseras emellertid inte om spridningen av uppgifter om återförsäljarnas försäljning är tillåten, åtminstone när de samlade uppgifterna avser minst tio fordon, såsom anges i punkt 54 i skälen till beslutet, eller om spridningen av sådana uppgifter fortfarande kan anses hindra återförsäljarnas verksamhet, såsom anges i punkterna 55 och 56 i skälen, i vilket fall det borde upplysas om vilka villkor som ställs för att systemet för informationsutbyte skall anses vara sådant att det utesluter alla möjligheter att hindra dessa återförsäljares verksamhet.
33 Kommissionen anser mot bakgrund av skälen till beslutet, bland annat punkt 61 som rör utbyte av information som inte i sig har någon konkurrensbegränsande verkan, att beslutet är tillräckligt klart (domstolens dom av den 16 december 1975 i förenade målen 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 och 114/73 Suiker Unie m. fl. mot kommissionen, Rec. s. 1663).
Förstainstansrättens bedömning
34 Förstainstansrätten konstaterar i detta hänseende, för det första, att man i punkt 50 i skälen till beslutet undersöker i vilken utsträckning ett system för informationsutbyte som avser tidigare försäljning kan snedvrida konkurrensen på den ifrågavarande marknaden. I sista stycket i den punkten har kommissionen preciserat att den anser "att ett årligt utbyte av ett år gamla försäljningssiffror för enskilda konkurrenter i hela Förenade kungariket, uppdelade efter MAFF-regioner, typ av markanvändning och även efter modell, kan anses som ett system för utbyte av kommersiell information som inte förorsakar någon påtaglig snedvridning av konkurrensen mellan tillverkarna eller mellan återförsäljarna på Förenade kungarikets traktormarknad". Den bedömningen avser uteslutande spridningen av information om varje enskild konkurrents försäljning till deltagarna i avtalet. Å ena sidan framgår det av själva ordalydelsen att bedömningen endast avser information med en årlig spridningsperiodicitet och att den inte föregriper kommissionens bedömning av om informationsutbytessystemet som helhet är lagligt, i den mån viss information sprids med periodiciteten varje vecka, månad eller kvartal. Å andra sidan lämnar bedömningen frågan öppen om systemet är lagligt i förhållande till artikel 85 i fördraget, i den mån det rör bland annat försäljningen för varje deltagares återförsäljare. Den bedömningen är följaktligen inte oförenlig med ovan nämnda artikel 1 i beslutet.
35 För det andra framgår det klart vid en jämförelse av punkterna 54, 55 och 56 i skälen till beslutet att kommissionen anser att spridningen till deltagarna i avtalet av uppgifter om den försäljning som skett kan snedvrida konkurrensen på den ifrågavarande marknaden endast i den mån spridningen inte avser en samlad försäljning av minst tio enheter. Sökanden kan därför inte heller grunda sin talan på en påstådd motsägelse mellan beslutets skäl och dess slutsats, för vilken skälen utgör ett nödvändigt stöd.
36 Det följer härav att sökandens andra grund, att det skulle föreligga en motsägelse mellan beslutets skäl och artiklarna 1 och 3 i beslutets slutsats, skall underkännas.
B - Den andra gruppen grunder som rör "allmänna överväganden"
Den första grunden: Beslutet grundas på materiellt felaktiga omständigheter
Sammanfattning av parternas argument
37 Enligt sökanden kan beslutet endast avse det nya systemet för informationsutbyte som anmäldes till kommissionen den 12 mars 1990. Ett åläggande att upphäva ett avtal som redan uttryckligen har upphört är olagligt. Åläggandet kunde därför endast avse det nya avtalet. Ett sådant åläggande skulle dock inte vara berättigat eftersom kommissionens uppfattning, att de "konkurrensbegränsande omständigheter" som förelåg i det gamla systemet återfinns oförändrade i det nya systemet, grundar sig på en felaktig omständighet. De båda systemen är i själva verket olika i flera avseenden, vilket innebär att kommissionens påståenden som rör aspekter av det gamla systemet som inte återfinns i det nya systemet saknar relevans.
38 Kommissionen anser att den var tvungen att uttala sig om det system som anmäldes 1988, till vilket det hänvisas i anmälan av den 12 mars 1990 och som inte har återkallats, eftersom Data System endast anmäldes av fem av de företag som deltog i avtalet. Kommissionen anser under alla omständigheter att Data System, i vilket förändringarna begränsar sig till fyra olika typer av uppgifter, inte innehåller några sådana förändringar i sak i förhållande till den första anmälan att det krävdes en särskild analys. Det nya systemet gör det möjligt, liksom det gamla systemet, att identifiera ursprunget och bestämmelseorten för varje traktor. Det är således klart att beslutet avser både den första anmälan och de förändringar i den som skett 1990.
Förstainstansrättens bedömning
39 Förstainstansrätten anser först och främst att kommissionen har rätt då den hävdar att den eftersom den i förevarande fall samtidigt hade både den första och den andra anmälan framför sig var skyldig att undersöka båda dessa anmälningars laglighet i förhållande till artikel 85, på grund av att den andra anmälan inte härrör från samtliga aktörer som undertecknat den första anmälan och eftersom anmälarna inte uttryckligen hade återkallat den första av dessa båda anmälningar. Den första delen av grunden att beslutet endast kunde avse det nya systemet kan således inte godtas.
40 Förstainstansrätten konstaterar därefter att kommissionen, efter att ha undersökt om det system för informationsutbyte som den första anmälan avsåg var förenligt med artikel 85 i fördraget, har fastslagit i punkt 65 i beslutet att "de synpunkter i fråga om artikel 85.1 och 85.3 som utvecklats ovan i tillämpliga delar skall gälla den ändrade anmälan av den 12 mars 1990". Sökandens argument att en sådan bedömning i sak är felaktig, med motiveringen att det Data System som den andra anmälan avser inte längre skall överföra information varje dag eller överföra V55-formuläret till deltagarna i avtalet, kan inte godtas. Det är ostridigt att det i beslutet, i vilket det anges att Data System "fortsatt överför månatlig information om deltagarnas och återförsäljarnas försäljningsvolymer och marknadsandelar samt detaljerad information om chassinummer och registreringsdatum för varje såld traktor", på intet sätt hävdas att Data System dagligen överför information till deltagarna i avtalet eller att V55-formuläret sänds till dem. Den andra delen av grunden saknar därför stöd.
41 Härav följer att grunden att beslutet är materiellt felaktigt skall underkännas.
Den andra grunden: Det omtvistade avtalet strider inte mot gemenskapens konkurrensregler
Sammanfattning av parternas argument
42 Enligt sökanden har kommissionen för första gången kommit fram till att ett system för informationsutbyte är oförenligt med gemenskapens konkurrensregler enbart på grundval av en bedömning av systemet i sig och utan att bevisa förekomsten av samordnade konkurrensbegränsningar till följd av avtalet. Beslutet ansluter sig därför inte till kommissionens tidigare praxis när det gäller beslut och innebär maktmissbruk.
43 Påståendet i punkt 37 första meningen i skälen till beslutet, att ett system för informationsutbyte med nödvändighet är konkurrensbegränsande om det har verkningar på en starkt koncentrerad marknad, skulle innebära att det fastslås ett förbud "per se", något som det saknas prejudikat för. Systemet i fråga förmedlar endast information av historiskt slag och berör varken prispolitik eller några som helst strategiska aspekter av kommersiellt slag. Vidare utgör de uppgifter som överförs inte något stöd för konkurrensbegränsande avtal. Deltagarna i avtalet försöker inte stabilisera sina egna marknadsandelar. Informationsutbytet i fråga rör inte heller ett avtal om marknadsuppdelning eller ett system för informationsutbyte som ingår i en prisöverenskommelse. Slutligen, kommissionen kan inte heller åberopa den ovan nämnda domen i målet Suiiker Unie mot kommissionen som gällde informationsutbyte om framtida försäljning.
44 Kommissionen har enligt sökanden för första gången kritiserat ett system för informationsutbyte på "en starkt koncentrerad marknad" utan att undersöka om ett sådant system faktiskt har konkurrensbegränsande verkningar. En sådan överträdelse "per se" av konkurrensreglerna, dvs. som är förbjuden i sig, genom ett system för informationsutbyte saknar stöd i gemenskapens rättspraxis. Följaktligen är det inte möjligt att av detta sluta sig till vilka kriterier som kommissionen tillämpar vid bedömningen av ett informationsutbytessystems verkningar på marknaden. I rättspraxis tillämpas andra kriterier och det görs en åtskillnad mellan avtal som är förbjudna "per se" och avtal som inte nödvändigtvis begränsar konkurrensen. När det gäller den senare gruppen har domstolen undersökt vilka konkurrensvillkor som skulle gälla utan det omstridda förfarandet. En sådan analys saknas i detta fall. Långt ifrån att "med nödvändighet" försvaga konkurrensen, såsom påstås i beslutet, ökas insynen på marknaden genom systemet i och med att företagen får möjlighet att reagera omedelbart på konkurrenternas agerande. Insynen på marknaden, som företagen avsätter betydande summor för att erhålla, är deras enda möjlighet att få kännedom om ett konkurrerande initiativ är framgångsrikt.
45 Enligt sökanden avsåg kommissionen i sin sjunde rapport om konkurrenspolitiken, som offentliggjordes 1978, att skilja mellan å ena sidan sådant informationsutbyte som rör statistik och å andra sidan sådant utbyte som rör priser. Det i förevarande fall ifrågasatta systemet för informationsutbyte rör inte känsliga uppgifter och kommissionen har felaktigt jämställt ett informationsutbyte om priser och ett system som inte rör priser. Kommissionen har därigenom övergett sin ståndpunkt i den ovan nämnda sjunde rapporten om konkurrenspolitiken. I motsats till vad kommissionen hävdar står "Policy outline of the AEA" inte i motsättning till sökandens uppfattning att inget utbyte av information sker mellan deltagarna i systemet. Kommissionens påstående att utbytet av information mellan konkurrenterna enbart förbättrar den ömsesidiga insynen utan att förbättra insynen för köparna är felaktig, eftersom en stor del av den information som insamlats görs tillgänglig för allmänheten genom AEA. Dessutom drar konsumenten nytta av informationsutbytet i den mån det gör det möjligt att förbättra produktionsplaneringen och att minska kostnaderna.
46 Kommissionen har anfört att sökanden felaktigt har gjort gällande att kommissionen har fastslagit att det föreligger en överträdelse "per se", dvs. som är förbjuden i sig. Ett sådant konstaterande skulle innebära att det ifrågavarande tillvägagångssättet är förbjudet oberoende av marknadsvillkoren. Beslutet innehåller emellertid en ingående analys av marknadsvillkoren. Kommissionen har vidare anfört att sökanden också felaktigt har påstått att beslutet står i strid med kommissionens tidigare beslutspraxis. Den lösning som kommissionen kom fram till i förevarande fall var i linje med domstolens rättspraxis. I sin sjunde rapport om konkurrenspolitiken gjorde kommissionen en åtskillnad mellan konkurrensneutrala system för informationsutbyte och sådana system som kan inverka på konkurrensen. Den angav tre huvudkriterier som skall beaktas vid bedömningen av om det ifrågavarande systemet för informationsutbyte är lagligt i förhållande till artikel 85 i fördraget. Dessa tre kriterier rör vilken typ av information som utbyts, den relevanta marknadens struktur och svaret på frågan om systemet för informationsutbyte är sådant att det kan förbättra insynen på marknaden även för konsumenterna. Det är dessa kriterier som kommissionen har tillämpat i förevarande fall då den kom fram till slutsatsen att det omtvistade systemet för informationsutbyte strider mot artikel 85 i fördraget.
Förstainstansrättens bedömning
47 Förstainstansrätten konstaterar att enligt beslutet görs analysen av informationsutbytets inverkan på konkurrensen på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket, i punkterna 35-56, uteslutande med hänsyn till avtalets verkningar. Analysen görs utifrån två särskiljande kriterier. För det första görs i beslutet åtskillnad mellan, å ena sidan, konkurrensbegränsande verkningar till följd av att uppgifter sprids som rör varje konkurrent (punkt 35-52) och, å andra sidan, konkurrensbegränsande verkningar till följd av att uppgifter sprids som rör varje deltagares återförsäljares affärstransaktioner (punkt 53-56). För det andra görs i beslutet, i samband med analysen av verkningarna till följd av att uppgifter om varje konkurrents försäljning sprids, åtskillnad mellan, å ena sidan, den negativa verkan på "den dolda konkurrensen" (punkt 37-43) och, å andra sidan, de negativa verkningarna när det gäller tillträdet till marknaden för de tillverkare som inte är deltagare i avtalet (punkt 44-48).
48 Vad först gäller den konkurrensbegränsande verkan av att uppgifter om varje konkurrents "försäljning" sprids, fastslås det för det första i beslutet (punkt 35-43) att systemet för informationsutbyte säkerställer en fullständig insyn mellan leverantörerna vad gäller marknadsvillkoren. Med hänsyn till marknadens egenskaper skulle denna insyn undanröja varje form av "dold konkurrens" mellan operatörerna och avlägsna varje inslag av osäkerhet när det gäller förutsebarheten i konkurrenternas beteende. För det andra fastslås det i beslutet att det omtvistade systemet för informationsutbyte leder till en grundläggande diskriminering, när det gäller villkoren för tillträde till marknaden, mellan systemets deltagare som har tillgång till information som gör det möjligt för dem att förutse sina konkurrenters beteende och de tillverkare som inte deltar i avtalet och som inte bara är osäkra på sina konkurrenters beteende men som också omedelbart kommer att se sitt eget beteende avslöjat för de huvudsakliga konkurrenterna den dag då de, för att övervinna detta handikapp, ansluter sig till systemet.
49 Vad därefter gäller den konkurrensbegränsande verkan av att uppgifter om återförsäljarnas "försäljning" sprids, fastslås det i beslutet (punkt 53-56) att systemet för informationsutbyte kan avslöja de olika konkurrenternas försäljning på varje återförsäljarområde. Det fastslås att när det gäller försäljning under en viss tröskel inom en viss bestämd återförsäljares område är det sannolikt möjligt att exakt identifiera varje enskild försäljning. När det gäller en viss period och produkt anser kommissionen i beslutet att tio enheter är den tröskel under vilken det är möjligt att individualisera informationen och att identifiera varje försäljning (punkt 54). Genom den kunskap som systemet förmedlar om konkurrenternas försäljning inom ett återförsäljarområde ("dealer imports") men också om en återförsäljares försäljning utanför sitt område "(dealer exports") gör systemet det möjligt att övervaka återförsäljarnas verksamhet och att identifiera importen och exporten och därigenom att övervaka "parallellimporten" (punkt 55). Denna situation kan sannolikt begränsa konkurrensen inom ett märke, vilket kan ha negativa effekter på priserna.
50 Vad gäller den bristande överenstämmelse som sökanden har påstått föreligger mellan beslutet och kommissionens tidigare beslutspraxis, anser förstainstansrätten att beslutet inte under några omständigheter visar på någon bristande överensstämmelse med tidigare beslut som antagits av kommissionen och inte heller innebär något maktmissbruk. De kommissionsbeslut som åberopas gäller antingen informationsutbyte som rör andra slags uppgifter än de som är i fråga i förevarande fall eller marknader vars egenskaper och funktion till sin natur är annorlunda än den relevanta marknadens. Sökanden har inte heller visat att kommissionen genom sitt beslut har åsidosatt vissa av de principer som den, bland annat i sin ovan nämnda sjunde rapport om konkurrenspolitiken, har åtagit sig att iaktta.
51 Förstainstansrätten konstaterar att beslutet, vilket sökanden påpekat, är det första där kommissionen förbjuder ett system för informationsutbyte som avser produkter som i tillräckligt hög grad är homogena utan att direkt avse priserna på dessa produkter och som inte heller utgör stöd för någon annan konkurrensbegränsande mekanism. I det hänseendet anser förstainstansrätten, vilket sökanden med rätta har anfört, att öppenheten mellan de ekonomiska aktörerna på en verkligt konkurrensutsatt marknad i princip är av sådan beskaffenhet att den bidrar till en skärpt konkurrens mellan leverantörerna, eftersom, i en sådan situation, den omständigheten att en ekonomisk aktör tar hänsyn till den information om marknadens funktion som han får tillgång till tack vare systemet för informationsutbyte för att anpassa sitt beteende på marknaden sannolikt inte, med tanke på utbudets splittrade karaktär, minskar eller undanröjer all osäkerhet för de övriga ekonomiska aktörerna vad gäller förutsebarheten i deras konkurrenters beteende. Å andra sidan anser förstainstansrätten, vilket har anförts av kommissionen denna gång, att ett allmänt utbyte mellan de viktigaste leverantörerna som, i motsats till vad sökanden har anfört, enbart är till fördel för dessa och följaktligen utesluter andra leverantörer och konsumenterna och som rör detaljerad information med korta tidsintervall som identifierar registerade fordon och deras registreringsort är av sådan beskaffenhet att det på en väldigt koncentrerad oligopolistisk marknad som den ifrågavarande, där konkurrensen redan är kraftigt reducerad och informationsutbytet underlättat, påtagligt försämrar den konkurrens som finns mellan de ekonomiska aktörerna (se punkt 81 nedan). Under sådana omständigheter innebär ett regelbundet och frekvent utbyte av information om marknadens funktion att de enskilda konkurrenternas position och strategi på marknaden med jämna mellanrum avslöjas för samtliga konkurrenter.
52 Dessutom förutsätter tillhandahållandet av denna information till samtliga leverantörer, för det första, ett avtal eller i varje fall en tyst överenskommelse mellan de ekonomiska aktörerna om att gränserna för återförsäljarnas områden definieras utifrån Förenade kungarikets postnummersystem och en institutionell ram som möjliggör utbyte av information mellan aktörerna med den branschorganisation som de tillhör som mellanhand och, för det andra, med beaktande av informationens periodicitet och systematiska karaktär gör den det möjligt för en viss aktör att mera exakt förutse konkurrenternas beteende, genom att den osäkerhet om marknadens funktion som skulle ha funnits i avsaknad av ett sådant informationsutbyte minskas eller undanröjs. Kommissionen har vidare med rätta gjort gällande, i punkt 44-48 i skälen till beslutet, att vilket beslut som än fattas av en aktör som vill komma in på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket och oavsett om han deltar eller inte i avtalet, så är detta avtal med nödvändighet ofördelaktigt för honom. Antingen ansluter sig den ifrågavarande ekonomiska aktören inte till avtalet om informationsutbyte och avstår då, till skillnad från sina konkurrenter, från den information som utbyts och den kännedom om marknaden som den förmedlar; eller ansluter han sig till avtalet och hans affärsstrategi avslöjas då omedelbart för alla konkurrenter genom den information som de får.
53 Härav följer att grunden att det omtvistade avtalet om informationsutbyte inte är av ett sådant slag att det strider mot gemenskapens konkurrensregler skall underkännas.
Den tredje grunden: Förenade kungarikets myndigheter har inte åsidosatt artikel 5 i fördraget
Sammanfattning av parternas argument
54 Sökanden har anfört att myndigheterna i Förenade kungariket genom att sända det andra bladet av V55-formuläret varken har främjat eller vidmakthållit någon konkurrensbegränsande samverkan, varför punkt 49 i skälen till beslutet, i vilken de offentliga myndigheterna påstås ha gjort sig skyldiga till en överträdelse, inte är i överensstämmelse med domstolens rättspraxis på området. I det föreliggande fallet kan inte de individuella kontrakt som slutits mellan varje deltagare i avtalet och SIL betecknas som konkurrensbegränsande samverkan. Dessutom offentliggör myndigheterna i de olika medlemsstaterna en hel del detaljerad statistik om vissa specifika marknader och kommissionen har aldrig ifrågasatt om detta är förenligt med bestämmelserna i EEG-fördraget.
55 Kommissionen har inte lämnat några särskilda synpunkter när det gäller denna grund.
Förstainstansrättens bedömning
56 Förstainstansrätten konstaterar för det första att denna grund måste tolkas så att den ifrågasätter lagligheten i det sjätte och sista stycket i punkt 49 i skälen till beslutet, där det anges "slutligen, den omständigheten att ett ministerium som ställer uppgifter till förfogande för företagen i en bransch som gör det möjligt att identifiera enskilda konkurrenters försäljning, i motsats till samlade uppgifter som inte gör det möjligt att identifiera enskilda företag, utgör inte ett hinder för att artikel 85 i fördraget tillämpas på de ifrågavarande företagen. Tvärtom detta innebär bara att de offentliga myndigheterna under vissa omständigheter kan anklagas för en överträdelse, i detta fall av artikel 5 i fördraget, eftersom det följer av bestämmelserna i artikel 85 i förening med artikel 3f och artikel 5 andra stycket i EEG-fördraget att nationella bestämmelser eller nationell administrativ praxis inte får förhindra att gemenskapens konkurrensregler tillämpas fullt ut".
57 Förstaintansrätten konstaterar för det andra att artikel 5 i fördraget ålägger medlemsstaterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördraget samt att avstå från "varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås".
58 Förstainstansrätten anser att det i förevarande fall klart framgår av ovan citerade punkt 49 i skälen till beslutet att det omtvistade förfaringssättet under vissa omständigheter samtidigt skulle kunna utgöra dels en överträdelse från de berörda företagens sida av artikel 85 i fördraget, dels en överträdelse av artiklarna 3f, 5 och 85 i fördraget som begåtts av den medlemsstat inom vars territorium ett sådant förfaringssätt ägt rum, utan att de nationella myndigheternas agerande under några omständigheter kan frita de ekonomiska aktörerna från följderna av deras åsidosättande av bestämmelserna i artikel 85.1 i fördraget. Det framgår vidare av punkt 49 i skälen till beslutet att man avstår från att uttryckligen ta ställning till frågan om det omtvistade förfaringssättet kan utgöra en överträdelse av de skyldigheter som ålagts Förenade kungarikets myndigheter genom artikel 5 i fördraget. Följaktligen måste grunden som innebär att det omtvistade förfaringssättet inte utgör en överträdelse av artikel 5 i fördraget under alla omständigheter underkännas.
Den fjärde grunden: Åsidosättande av bevisbördereglerna
Sammanfattning av parternas argument
59 Sökanden har gjort gällande att kommissionen åsidosatt sin skyldighet att bevisa de påstådda konkurrensbegränsande verkningarna. Eftersom det ifrågavarande systemet för informationsutbyte har använts från 1975 till 1991, borde bedömningen av systemet i förhållande till artikel 85.1 i fördraget uteslutande grundas på bedömningen av dess faktiska verkningar och inte bara på dess potentiella verkningar. I den mån det inte finns några faktiska konkurrensbegränsande verkningar borde varje tvivel gynna anmälarna. Genom att blanda ihop begreppen inverkan på konkurrensen och inverkan på handeln mellan medlemsstaterna avstod kommissionen från att undersöka om konkurrensen faktiskt har begränsats till följd av det ifrågavarande informationsutbytet och den har inte bevisat några negativa verkningar på konkurrensen till följd av det omtvistade informationsutbytet. Ingenting i förevarande fall leder till slutsatsen att ett system för informationsutbyte inskränker konkurrensen på en mycket koncentrerad marknad. Om man avstår från att undersöka de negativa verkningar på konkurrensen som följer av ett visst förfaringssätt, skulle till syvende och sist varje avtal kunna anses ha en inverkan på konkurrensen.
60 Enligt kommissionen uppfyller beslutet de principer som i detta hänseende fastslagits av domstolen i domen av den 30 juni 1966 i mål 56/65 Société technique minière (Rec. s. 337). I själva verket har kommissionen först undersökt syftet med avtalet och Data System och därefter om verkningarna av avtalet var av sådant slag att de kunde inverka på konkurrensen på den gemensamma marknaden. I beslutet redovisas samtliga rättsliga och faktiska omständigheter utifrån vilka kommissionen kom fram till slutsatsen att avtalets verkan är att det påtagligt snedvrider konkurrensen på den gemensamma marknaden. Hänvisningen till domstolens dom av den 26 november 1975 i mål 73/74 Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique mot kommissionen (Rec. s. 1491) är inte relevant, eftersom beslutet inte fastslår någon ny princip utan enbart tillämpar redan gällande principer på situationen i fallet. Denna bedömning bygger på konstaterandet att marknaden är oligopolisk, stagnerande och snäv. Kommissionen har uppfyllt kraven i rättspraxis på att göra en fullständig faktisk och rättslig analys genom att förklara skälen till att verkan av avtalet och Data System - med hänsyn till den information som utbyts och marknadens struktur - är att påtagligt hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen.
Förstainstansrättens bedömning
61 Förstainstansrätten anser, till skillnad från sökanden, att det förhållandet att kommissionen inte har kunnat bevisa att det omtvistade förfaringssättet har haft en faktisk konkurrensbegränsande verkan på den relevanta marknaden, en verkan som bland annat skulle kunna vara en följd av att avtalet i sina huvuddrag har varit i kraft sedan 1975, saknar betydelse för avgörandet av tvisten, eftersom både faktiska konkurrensbegränsande verkningar och rent potentiella verkningar är förbjudna enligt artikel 85.1 i fördraget, förutsatt att de är tillräckligt påtagliga (domstolens dom av den 16 juni 1981 i mål 126/81 Salonia, Rec. s. 1563 och förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-2/89 Petrofina mot kommissionen, Rec. s. II-1087), vilket de är i förevarande fall med tanke på marknadens egenskaper (se punkt 78 nedan).
62 Följaktligen saknar sökanden stöd för påståendet att kommissionen, som förvisso har bevisbördan för att det föreligger en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget, inte med tillräcklig rättslig säkerhet har bevisat det omtvistade avtalets konkurrensbegränsande verkningar. Grunden skall därför underkännas.
C - Den tredje gruppen av grunder
Den första grunden: Det föreligger inte något avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget
Sammanfattning av parternas argument
63 Enligt sökanden har det aldrig funnits något avtal mellan parterna om "ett gemensamt system för organisationen av återförsäljarområdena". Efter införandet av postnummersystemet i Förenade kungariket gjorde deltagarna i avtalet en ny indelning av återförsäljarnas områden genom att omgruppera dem efter postnummerområden. Denna nya indelning skedde dock inte på grundval av ett avtal mellan medlemmarna i AEA med syftet att underlätta jämförelser mellan deras data. Det enda syftet med det var att anpassa återförsäljarområdena till postnummerområden för att undvika att ett område ingick i flera återförsäljarområden. Varje deltagare överlämnade sedan till SIL en förteckning över de postnummer som ingick i området för var och en av hans återförsäljare och det fanns ingen annan typ av avtal än ett antal individuella avtal med SIL. Enligt kommissionens meddelande om avtal, beslut och samordnade förfaranden vid företagssamarbete (EGT 1968, C 75, s. 3, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) har sådana förfaringssätt varken till syfte eller verkan att försämra konkurrensen. Denna bedömning ändras inte genom ingripandet från AEA:s sida, som enbart är en följd av att myndigheterna i Förenade kungariket inte sänder V55-formulären direkt till tillverkarna eller importörerna. AEA:s skrivelse av den 31 augusti 1979 som kommissionen har hänvisat till bevisar inte att det förekommer något samordnat förfarande. I motsats till vad kommissionen har anfört var deltagarna i avtalet för övrigt inte medvetna om att systemet skulle anmälas till kommissionen. På grundval av kommissionens sjunde rapport om konkurrenspolitiken, som nämnts ovan, antog deltagarna i avtalet om informationsutbyte dessutom att det inte stred mot artikel 85.1 i fördraget.
64 Kommissionen har gjort gällande att den inte har framfört någon anmärkning mot företagen som den inte hade stöd för. I förevarande fall kritiserar den deltagarna i avtalet för att de, i syfte att fastställa gränserna för deras återförsäljares försäljningsområden, kommit överens om att använda postnumren som möjliggör det mest effektiva utnyttjandet av den information som hämtas från V55-formuläret. Såsom anges i punkt 49 fjärde stycket i skälen till beslutet skulle, om deltagarna i avtalet hade fastställt återförsäljarområdena på en annan grundval, de insamlade uppgifterna inte gå att jämföra och analysen skulle inte ha blivit lika exakt. Om deltagarna i avtalet inte hade kommit överens om att organisera försäljningsområdena för sina återförsäljare med utgångspunkt från postnummerområdena skulle SIL inte ha kunnat skriva sådana rapporter som "analys av återförsäljningen", som beställts av Case Europe Limited.
65 Kommissionen har dessutom anfört att det ifrågavarande systemet för informationsutbyte utgör ett avtal, i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget, i enlighet med kommissionens ovan nämnda meddelande om avtal, beslut och samordnade förfaranden vid företagssamarbete, i vilket kommissionen påpekar att det ibland är svårt att skilja mellan system för informationsutbyte som är konkurrensneutrala och sådana som kan omfattas av artikel 85 i fördraget. Enligt kommissionen, som i detta hänseende hänvisar till AEA:s skrivelse av den 31 augusti 1979, har undersökningen visat att från den dagen var deltagarna i avtalet medvetna om att det ifrågavarande systemet för informationsutbyte kunde omfattas av artikel 85, även om anmälan gjordes först nästan nio år senare, efter det att systemet blivit föremål för en undersökning av kommissionen.
Förstainstansrättens bedömning
66 Såsom redan nämnts (se punkt 51 ovan) anser förstainstansrätten att tillhandahållandet av den information som insamlats i samband med registreringen av varje enskilt fordon förutsätter ett avtal eller i varje fall en tyst överenskommelse mellan de berörda ekonomiska aktörerna för att fastställa dels gränserna för återförsäljarnas försäljningsområden med hänvisning till Förenade kungarikets postnummersystem, dels en institutionell ram som möjliggör utbyte av information mellan aktörerna genom den branschorganisation som de tillhör. Utan ett sådant avtal skulle inte den information som sprids kunna utnyttjas på samma sätt av mottagarna. Genom att samordna sig på detta sätt har de aktörer som deltar i systemet för informationsutbyte på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket med nödvändighet begränsat sin möjlighet att fatta självständiga beslut på ett sätt som senare kan ha påverkat konkurrensen mellan dem. Under dessa omständigheter kan sökanden inte göra gällande att deltagarna i avtalet om informationsutbyte inte har åsidosatt bestämmelserna i artikel 85.1 i fördraget, när de i ett gemensamt avtal enats om det sätt på vilket deras återförsäljares respektive försäljningsområden skall organiseras, vilket beskrivits i punkt 49 i skälen till beslutet. Uttalandena i punkt 49 motsäger på intet sätt varken de principer som fastställts i kommissionens ovan nämnda meddelande om avtal, beslut och samordnade förfaranden vid företagssamarbete eller de tre ovan nämnda kriterierna i den sjunde rapporten om konkurrenspolitiken, vilka kommissionen har tagit vederbörlig hänsyn till vid bedömningen av om det omtvistade systemet för informationsutbyte är lagligt.
67 Det följer det ovanstående att grunden att det inte föreligger något avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget mellan deltagarna i systemet för informationsutbyte skall underkännas.
Den andra grunden: Spridningen av uppgifter om varje konkurrents försäljning har inte någon skadlig inverkan på konkurrensen
68 Den andra grunden består av tre delar. Sökanden har i detta sammanhang gjort gällande, för det första, att det inte föreligger någon konkurrensbegränsning till följd av ett påstått "förhindrande av dold konkurrens", för det andra, att det inte föreligger någon konkurrensbegränsning till följd av en påstådd förstärkning av hindren för tillträdet till marknaden för konkurrenter som inte är deltagare i avtalet och, för det tredje, att det inte föreligger någon inverkan på konkurrensen till följd av mötena i AEA:s kommitté.
Den första delen av grunden: Det föreligger inte någon konkurrensbegränsning till följd av ett påstått "förhindrande av dold konkurrens"
- Sammanfattning av parternas argument
69 Sökanden har gjort gällande att kommissionens slutsats, att den ifrågavarande marknaden är en väldigt koncentrerad marknad på vilken konkurrensen är försvagad, grundas på materiellt felaktiga omständigheter och inte kan ge något stöd för antagandet om en snäv oligopolmarknad, som beslutet baseras på. Marknaden bör i själva verket klassificeras som ett brett oligopol. Sökanden har gjort gällande att även om de fyra tillverkarnas totala marknadsandel under 1990 utgjorde ca 75 % av marknaden, dominerade inte dessa tillverkare marknaden. Enbart konstaterandet att de innehar en viktig total marknadsandel är inte tillräckligt för att för att bevisa att det föreligger en kollektiv dominerande ställning, eftersom resten av marknaden är fördelad på ca 40 företag som distribuerar ca 500 olika modeller.
70 På samma sätt anses kommissionens påstående, att deltagarna i avtalet är "stora leverantörer" på marknaderna i andra medlemsstater, grundat på felaktiga omständigheter. Även om det är riktigt att samtliga deltagare i avtalet är verksamma i de övriga medlemsstaterna, är inte alla "stora leverantörer".
71 Det finns dessutom ingen väsentlig skillnad mellan avtalsdeltagarnas marknadsandelar och marknadsandelarna för icke-deltagare. När kommissionen påstår att de fyra största tillverkarna dominerar marknaden, är detta inte förenligt med det beslut av den 8 februari 1991 som kommissionen antog inom ramen för kontrollen av företagskoncentrationen Fiat/Ford New Holland, med tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (ändrad version, offentliggjord i EGT 1990, L 257, s. 13, fransk version; svensk specialutgåva, annex s. 16), eftersom man i det beslutet inte fastslog att det förelåg en kollektiv dominerande ställning.
72 Hur som helst behöver förekomsten av ett snävt oligopol inte nödvändigtvis leda till en begränsning av konkurrensen, vilket kommissionen för övrigt medgav i sin femtonde rapport om konkurrenspolitiken som offentliggjordes 1986 (s. 231, punkt 267). Att få tillträde till marknaden är inte särskilt svårt, vilket framgår av att det finns nytillkomna på marknaden som erbjuder ett nästan fullständigt produktsortiment. I samband med kontrollen av företagskoncentrationer har kommissionen för övrigt flera gånger medgivit att ett företag, även om det har en stor marknadsandel, inte kan dominera marknaden om konkurrens är möjlig på grund av att det finns små eller inga hinder. Det är också felaktigt att, så som det görs i beslutet, påstå att importen från tredje land är obetydlig.
73 Sökanden har vidare anfört att det av vikt vilken typ av information som utbyts när man bedömer om ett system för informationsutbyte strider mot artikel 85.1 i fördraget. I förevarande fall är den information som utbyts uteslutande hänförlig till tidigare beteenden och avslöjar ingenting om framtida beteenden. Inte heller minskar den graden av osäkerhet när det gäller att förutse dessa beteenden. Dessutom kan inga uppgifter om de priser som tillämpats, direkt eller indirekt, härledas från den information som SIL överför. Individualiseringen av uppgifter är inte i sig tillräckligt för att ett sysstem för informationsutbyte skall omfattas av tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget. Det är dessutom nödvändigt att den information som utbyts rör affärshemligheter, vilket kommissionen uttryckligen medgav i sin ovan nämnda sjunde rapport om konkurrenspolitiken. De uppgifter som ligger till grund för den information som SIL överför är dock på intet sätt några affärshemligheter.
74 Sökanden har slutligen gjort gällande att en analys av Förenade kungarikets marknad för jordbrukstraktorer inte bara misslyckas med att bekräfta att den ökade insynen på marknaden har försämrat konkurrensen, utan visar tvärtom att den har förstärkts. Detta bekräftas av utvecklingen när det gäller såväl marknadsandelar som priser, vilket under en viss given period bevisar att det finns en verklig konkurrens. Dessutom har det anförts att kommissionens påstående att insynen på marknaden påverkar rabatt- och prissänkningspolitiken är felaktigt. Köparna är inflytelserika, välorganiserade, i stånd att utöva påtryckningar och särskilt välinformerade. Lojaliteten mot ett märke är enbart relativ. Påståendet att parallellimporten övervakas är felaktigt, eftersom SIL har upphört med att översända V55-formuläret till deltagarna i avtalet. Kommissionen har på det hela taget övervärderat öppenheten mellan leverantörerna, en öppenhet som även är till fördel för köparna. Slutligen, det omtvistade systemet för informationsutbyte skulle kunna anses utgöra ett samordnat beteende endast om två villkor är uppfyllda, nämligen om det gör det lättare att identifiera konkurrenter och om det underlättar att vidta repressalier. Med tanke på att den information som sprids är ofullständig kan systemet inte förhindra "dold konkurrens". Dessutom finns det heller inget bevis för att det gör det lättare för att vidta repressalier.
75 Sökanden har sammanfattningsvis gjort gällande att företaget anfört tillräckliga bevis för att kommissionen har gjort en uppenbar felbedömning i sin analys av marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket. På grundval av professor Albachs utlåtande och sina egna iakttagelser har sökanden dragit slutsatsen att den ifrågavarande marknaden är ett brett oligopol med ett differentierat utbud av produkter, där de huvudsakliga leverantörernas totala marknadsandelar har minskat och där nya leverantörer tillkommit. Det rör sig om en marknad på vilken priskonkurrensen är "knivskarp" och där det finns en betydande prispress från kundernas sida, på grund av den ökande export som utförs av tillverkare utanför gemenskapen. Kommissionen har för övrigt avhållit sig från att bestrida en stor del av sökandens slutsatser på denna punkt.
76 Kommissionen har gjort gällande att även om öppenheten mellan köpare och säljare kan gynna konkurrensen, är detta inte fallet när det gäller det ifrågavarande systemet för informationsutbyte. I förevarande fall är syftet med systemet för informationsutbyte inte att öka öppenheten mellan köpare och säljare, utan öppenheten mellan säljarna. Denna bedömning är berättigad såväl med hänsyn till omständigheterna i fallet som med hänsyn till juridisk och ekonomisk teori och praxis. Sökanden har gjort en annan analys av marknadens funktion än kommissionen, eftersom företaget inte skiljer mellan öppenhet i förhållande till konsumenterna och mellan leverantörerna själva. I själva verket är marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket inte en massmarknad. Det är i realiteten en stagnerande eller vikande marknad samtidigt som den är mycket koncentrerad. I det hänseendet har sökanden inte på något sätt visat att kommissionen gjort en uppenbar felbedömning av marknadsvillkoren.
77 Enligt kommissionen har avtalets konkurrensbegränsande inverkan bevisats tillräckligt, så det var inte var nödvändigt att förete bevis för att det föreligger ett medvetet samordnat beteende för att kunna fastslå att avtalet begränsar konkurrensen. Kommissionen har sammanfattningsvis anfört att sökanden inte kan göra gällande att avtalet och Data System på ett mera effektivt sätt fyllde en funktion som parterna själva skulle kunna säkerställa.
- Förstainstansrättens bedömning
78 När det först gäller bedömningen av den relevanta marknadens oligopolistiska karaktär kan den kritik som sökanden riktat mot kommissionens analys, enligt vilken marknaden domineras av fyra företag som representerar mellan 75 och 80 % av marknaden, inte godtas eftersom tabell 2 som utgör bilaga till professor Neumanns expertutlåtande, som framlagts av sökanden själv som bilaga 17 till ansökan och som visar hur de olika aktörernas marknadsandelar utvecklats, visar att marknaden främst kännetecknas av stabilitet dvs. har en starkt oligopolistisk karaktär. Det framgår av detta dokument att de fyra huvudleverantörernas totala marknadsandel uppgick till 77,7 % under 1990 jämfört med 69,2 % under 1975. Dessutom visar en närmare genomgång av dokumentet, i motsats till vad sökanden har hävdat, en relativ stabilitet när det gäller huvudaktörernas individuella ställning, om man bortser från sökanden själv, vars marknadsandel har tredubblats under denna period. Emellertid är, som kommissionen med rätta har anfört, detta enskilda fall av att ha lyckats ta sig in på marknaden, som en mäktig amerikansk tillverkare har gjort, inte tillräckligt för att försvaga kommissionens slutsats, nämligen att marknaden kännetecknas av en relativ stabilitet när det gäller konkurrenternas ställning och av stora hinder när det gäller att ta sig in på den.
79 Dessa hinder har bland annat att göra med att det är nödvändigt för en ny konkurrent att förfoga över ett tillräckligt utbyggt distributionsnät. I det hänseendet framgår det av undersökningen såsom anförs i beslutet, särskilt i punkterna 35, 38 och 51, att importen till Förenade kungariket av jordbrukstraktorer med en motorstyrka på mer än 30 hk är begränsad, vilket för övrigt bekräftas av en rapport om jordbruksmaskiner i Europeiska gemenskapen, som kommissionen framlagt som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten. Slutligen, denna analys påverkas inte av en undersökning av strukturen hos det resterande utbudet, som är ytterst splittrat, och som i motsats till vad sökanden har hävdat förstärker de största företagens ställning.
80 Förstainstansrätten finner sammantaget dels att det inte föreligger någon uppenbar felbedömning från kommissionens sida som, med hänsyn till att produkterna har en tillräcklig grad av homogenitet, korrekt har definierat den relevanta marknaden som marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket, som uppvisar egenskaperna hos ett slutet oligopol, dels att sökanden i detta sammanhang kan åberopa den ovan nämnda femtonde rapporten om konkurrenspolitiken, i vilken kommissionen vid sin analys av de finansiella transaktioner som genomförts under 1984-1985 inskränkte sig till att fastslå att det inte finns något automatiskt samband mellan koncentrationsgraden och konkurrensens intensitet.
81 För det andra, när det gäller vilken typ av information som utbytts anser förstainstansrätten, i motsats till sökanden, att den information som det rör sig om, bland annat angående den försäljning som utförts inom varje återförsäljarområde i distributionsnätet, utgör affärshemligheter. För övrigt har deltagarna i avtalet själva medgivit detta och de har strikt definierat villkoren för när den information som mottas kan spridas till tredje man, bland annat till medlemmarna i deras distributionsnät. Förstainstansrätten erinrar dessutom om att det omtvistade informationsutbytet, som redan nämnts (se punkt 51 ovan), med hänsyn till dess periodicitet och systematiska karaktär gör det lättare för en viss bestämd aktör att förutse sina konkurrenters beteende mot bakgrund av den relevanta marknadens egenskaper, såsom de beskrivits ovan, eftersom det minskar eller undanröjer osäkerheten om marknadens funktion som skulle ha funnits i avsaknad av ett sådant informationsutbyte. Det är i detta sammanhang utan betydelse, i motsats till vad sökanden anfört, att den information som utbyts inte rör priser eller är hänförlig till tidigare försäljning. Härav följer att den första delen av grunden, att det inte föreligger någon konkurrensbegränsning till följd av ett påstått "förhindrande av dold konkurrens", skall underkännas.
FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 692A0035.1
Den andra delen av grunden: Det föreligger inte någon konkurrensbegränsning till följd av en påstådd förstärkning av hindren för tillträdet till marknaden för de tillverkare som inte är deltagare i avtalet
Sammanfattning av parternas argument
82 Sökanden har anfört att kommissionens påstående att det ifrågavarande systemet för informationsutbyte även begränsar konkurrensen mellan de tillverkare som är deltagare och de tillverkare som inte är det, eftersom det gör det möjligt för de förstnämnda att förhindra de sistnämndas tillträde till marknaden, är felaktigt. Systemet är öppet utan åtskillnad för alla tillverkare eller importörer som säljer nya traktorer i Förenade kungariket. Utvecklingen när det gäller antalet aktörer och den ställning som vissa av dem uppnått visar att marknaden i praktiken är en öppen marknad. För övrigt är detaljerad information om marknadens funktion värdefull för nya aktörer. Sökandens eget exempel är tillräckligt för att visa, i motsats till vad kommissionen har hävdat, att en liten aktör kan angripa de större aktörerna.
83 Kommissionen har anfört att professor Neumanns utlåtande visar att ökningen av antalet aktörer som tar sig in på marknaden, vilket sökanden har åberopat som stöd för bestridandet av kommissionens analys, enligt vilken det är svårt att få tillträde till den ifrågavarande marknaden, bevisar ingenting i sig. Den avgörande frågan är om de nya aktörerna kan hålla sig kvar på marknaden och om de kan skaffa sig en betydande marknadsandel. Så är dock inte fallet.
- Förstainstansrättens bedömning
84 Förstainstansrätten anser, till skillnad från sökanden, att kommissionen i punkt 44-48 i skälen till beslutet med rätta har hävdat att vilket beslut en aktör som vill ta sig in på Förenade kungarikets marknad för jordbrukstraktorer än fattar och oavsett om denne ansluter sig till avtalet eller inte, är avtalet med nödvändighet oförmånligt för denne, oberoende av frågan om systemet för informationsutbyte med hänsyn till de begränsade kostnaderna och reglerna för anslutning till det i princip är öppet för alla. Antingen ansluter sig den ifrågavarande ekonomiska aktören inte till avtalet om informationutbyte och går, till skillnad från sina konkurrenter, miste om den information som utbyts och en mycket tillförlitlig källa för kunskap om marknaden, eller så ansluter han sig till avtalet och hans affärsstrategi avslöjas då omedelbart för samtliga konkurrenter genom den information som de mottar (se punkt 52 ovan). Det saknar i det hänseendet betydelse att antalet aktörer som tar sig in på den ifrågavarande marknaden rent faktiskt är stort. Under dessa omständigheter skall den andra delen av grunden, att det omtvistade systemet för informationsutbyte inte är diskriminerande i förhållande till de nya konkurrenter som vill ta sig in på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket, underkännas.
Den tredje delen av grunden: Det föreligger inte någon konkurrensbegränsning till följd av mötena i AEA
Sammanfattning av parternas argument
85 Sökanden har gjort gällande att kommissionens påstående att AEA erbjuder sina medlemmar ett forum för kontakter som främjar en högprispolitik är felaktigt. Detta är ett rent påstående som inte bygger på några i sak bevisade omständigheter och som strider mot kommissionens tolkning i dess ovan nämnda meddelande om avtal, beslut och samordnade förfaranden vid företagssamarbete. Dels har de möten som ägt rum mellan AEA:s medlemmar endast syftat till att diskutera tekniska och administrativa problem som har samband med det omtvistade informationsutbytessystemets funktion, dels har kommissionen inte tagit hänsyn till den omständigheten att AEA:s medlemmar beslutat att de i framtiden inte längre skall hålla några möten om systemet för informationsutbyte, med undantag för ad hoc-möten i syfte att lösa rent administrativa problem vad gäller systemets funktion.
86 Kommissionen har, för bedömningen av om denna sista del av grunden är berättigad, inskränkt sig till att inför förstainstansrätten hänvisa till bakgrunden till avtalet och till de handlingar som nämns i punkt 22 i skälen till beslutet. Kommissionen har medgivit att Data System arbetar på basis av att ad hoc-möten för att lösa administrativa problem rörande systemets funktion snarare än på basis av regelbundna möten.
Förstainstansrättens bedömning
87 Förstainstansrätten erinrar om att kommissionen, i punkt 35 i skälen till beslutet, har anfört att den vid bedömningen av det omtvistade informationsutbytessystemets laglighet i förhållande till artikel 85 i fördraget tog hänsyn till "den omständigheten att medlemmarna träffas regelbundet i AEA:s kommitté, som är deras forum för kontakter" och att det i punkt 52 i skälen till beslutet preciseras att "genom att öka öppenheten på en mycket koncentrerad marknad och genom att stärka sammanhållningen mellan de viktigaste leverantörerna på den marknaden genom regelbundna och hemliga kontakter är det möjligt att bibehålla en generellt hög prisnivå även om prisskillnaderna kvarstår mellan de olika produkter som erbjuds på marknaden". Såsom tidigare har fastslagits (se punkterna 51 och 65 ovan) anser förstainstansrätten att tillhandahållandet till leverantörerna av den information som insamlats vid registreringen av varje fordon förutsätter att det finns en institutionell ram som möjliggör ett informationsutbyte mellan aktörerna genom den branschorganisation som de tillhör. Genom att samordna sig på detta sätt har de aktörer som deltar i systemet för informationsutbyte på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket med nödvändighet begränsat sin möjlighet att fatta självständiga beslut på ett sätt som kan ha påverkat konkurrensen mellan dem. Under dessa omständigheter kan sökanden inte påstå att deltagarna i avtalet om informationsutbyte inte har enats, inom den branschorganisation som de tillhör, om vissa bestämmelser för att organisera det omtvistade informationsutbytet och att en sådan bedömning på intet sätt står i motsättning till de principer som anges i kommissionens meddelande om avtal, beslut och samordnade förfaranden vid företagssamarbete, som nämnts ovan. Det skall dock påpekas - och kommissionen har aldrig hävdat något annat - att inte varje kontakt inom ramen för AEA nödvändigtvis måste betraktas som oförenlig med artikel 85.1 i fördraget.
88 Härav följer att den tredje delen av grunden, att det inte förekommer någon samordning inom ramen för AEA, inte kan godtas och följaktligen att den andra grunden, att spridningen av uppgifter om varje konkurrents försäljning inte har någon skadlig inverkan på konkurrensen, skall underkännas.
Den tredje grunden: Spridningen av uppgifter om försäljningen för varje deltagares återförsäljare har inte någon skadlig inverkan på konkurrensen
89 Denna tredje grund består av två delar. Sökanden har bestridit den första delen av grunden, att det är möjligt att med hjälp av det omtvistade systemet för informationsutbyte identifiera en konkurrents försäljning. Angående den andra delen av grunden har sökanden gjort gällande att det omtvistade systemet för informationsutbyte inte kan hindra återförsäljarnas verksamhet och parallellimport.
Den första delen av grunden: Det föreligger inte någon risk för att en konkurrents försäljning kan identifieras
- Sammanfattning av parternas argument
90 Sökanden har gjort gällande att det i beslutet fastslås att under ett minsta antal på tio sålda enheter kan en enkel jämförelse mellan försäljningen inom ett visst geografiskt område och det berörda företagets egen försäljning göra det möjligt att fastställa olika konkurrenters försäljningsvolym. Denna siffra på tio enheter är obegriplig och i beslutet har det inte bevisats i vilket avseende det ifrågavarande systemet för informationsutbyte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget. Sökanden har anfört, med hänvisning till domen i det ovan nämnda målet Société technique minière, att man vid bedömningen av om systemet för informationsutbyte på marknaden för jordbrukstraktorer är lagligt i förhållande till artikel 85 i fördraget endast skall beakta de faktiska verkningar på konkurrensen som utgör en följd av systemet för informationsutbyte och inte rent potentiella verkningar. I beslutet fastslås inte några sådana faktiska verkningar. Sökanden har vidare anfört att kommissionens påstående, att uppgifter om de egna återförsäljarnas försäljning gör det möjligt att identifiera varje konkurrents försäljning, är felaktigt. Sökanden har hävdat att kommissionens uppfattning att uppgifter om återförsäljarnas försäljning gör det möjligt att utöva tryck på dessa vittnar om bristande insikter i handelns regler.
91 Enligt kommissionen syftar sökandens kritik till att visa att kriteriet tio sålda enheter, som förekommer i punkt 54 i skälen till beslutet, är obegripligt. Kommissionen har anfört att den uppmärksammat detta på grund av den mycket detaljerade karaktären på den information som fanns att tillgå, som avsåg korta tidsperioder och var hänförlig till konkurrenternas detaljförsäljning fördelad på produkter och geografiskt område. I punkt 61 i skälen till beslutet fastslås det inte, i motsats till vad sökanden har hävdat, att enbart risken för identifiering av de fordon som sålts är tillräckligt för att förbjuda spridning av uppgifter om varje avtalsdeltagares egen försäljning, eftersom verkan av avtalet skall bedömas i förhållande till den konkurrens som skulle ha funnits utan avtalet.
- Förstainstansrättens bedömning
92 Förstainstansrätten påminner om att artikel 85 i fördraget förbjuder avtal, beslut och samordnade förfaranden som har ett konkurrensbegränsande syfte eller resultat. I förevarande fall har det inte gjorts gällande att det ifrågavarande systemet för informationsutbyte har ett konkurrensbegränsande syfte. Under dessa omständigheter kan anmärkningar mot det därför endast grundas på dess verkningar på marknaden (se e contrario domstolens dom av den 13 juli 1966 i förenade målen 56/64 och 58/64 Consten och Grundig mot kommissionen, Rec. s. 429). I detta fall finns det, enligt fast rättspraxis, anledning att bedöma avtalets eventuella konkurrensbegränsande verkningar i förhållande till den konkurrens som faktiskt skulle ha funnits "om inte det omtvistade avtalet fanns" (se ovan nämnda dom i målet Société technique minière). Den omständigheten att kommissionen inte har kunnat bevisa förekomsten av en faktisk konkurrensbegränsande inverkan på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket till följd av det omtvistade systemet för informationsutbyte saknar betydelse för lösningen av tvisten, eftersom artikel 85.1 i fördraget förbjuder såväl faktiska konkurrensbegränsande verkningar som rent potentiella verkningar, förutsatt att de är tillräckligt påtagliga. I förevarande mål är detta fallet på grund av marknadens egenskaper såsom de beskrivits ovan (se punkterna 78 och 80), den typ av information som utbyts (se punkt 81 ovan) och den omständigheten att den information som sprids i vissa fall inte är tillräckligt samlad för att man skall kunna identifiera försäljningen. Sökanden saknar således grund för att påstå att kommissionen - som utan att göra sig skyldig till en uppenbart felaktig bedömning har kunnat fastställa antalet sålda fordon inom ett givet återförsäljarområde till minst tio, under vilket antal det är möjligt att identifiera försäljningar gjorda av varje konkurrent - inte med tillräcklig rättslig säkerhet har bevisat att det omtvistade systemet för informationsutbyte i den utsträckningen faller under tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget.
93 Härav följer att den första delen av grunden, att det inte föreligger någon risk för att en konkurrents försäljning kan identifieras, inte skall godtas.
Den andra delen av grunden: Det föreligger inte någon risk för begränsning av återförsäljarnas verksamhet och av parallellimporten
- Sammanfattning av parternas argument
94 Sökanden har gjort gällande att det i beslutet fastslås att de uppgifter som erhålls från SIL om varje enskild avtalsdeltagares försäljning gör det möjligt för tillverkarna att utöva press på återförsäljarna och därigenom minska konkurrensen inom ett och samma märke. Kommissionens argumentation är således baserad på möjligheten att de uppgifter som sprids av SIL om varje konkurrents försäljning kan användas i ett felaktigt syfte. Det finns dock inte något bevis för något faktiskt missbruk. Den information som sprids gör det i själva verket möjligt att bedöma återförsäljarnas verksamhet, att sätta upp mål för dem och att kontrollera att de lever upp till dessa mål. Det är också felaktigt när det i beslutet fastslås att den erhållna informationen används för att övervaka parallellimporten. SIL slutade emellertid, från och med den 1 september 1988, att sända ett exemplar av V55/5-formuläret till deltagarna i avtalet. Kommissionens bedömning avser således en tidigare period. Genom att kommissionen vid sin bedömning av informationsutbytessystemets laglighet har tagit hänsyn till verkningarna av spridningen av V55/5-formuläret, trots att denna spridning hade upphört sedan den 1 september 1988, har kommissionen gjort sig skyldig till maktmissbruk.
95 Kommissionen har mot detta anfört att när det gäller konkurrensen mellan olika märken har det omtvistade systemet för informationsutbyte gjort det möjligt att identifiera varje konkurrents försäljning. När det i övrigt gäller konkurrensen inom ett och samma märke framgick det vid sammaträdet inför kommissionen hur ett återförsäljarområde kunde rationaliseras för att minska andra återförsäljares försäljning inom det området. Kommissionen har vidare anfört att den bestrider påståendet om maktmissbruk och att den anser att uppgifterna om fordonets chassinummer och datumet för registrering av varje såld traktor inte var nödvändiga för att kunna kontrollera garanti-och bonuskrav. Kommissionen anser däremot att dessa uppgifter bidrar till att göra det möjligt att fastställa ursprunget och bestämmelseorten för varje enskild traktor.
- Förstainstansrättens bedömning
96 För det första, vad gäller bedömningen av det omtvistade informationsutbytessystemets verkningar på konkurrensen inom ett och samma märke, anser förstainstansrätten att - oavsett om en eller flera av deltagarna i avtalet om informationsutbyte faktiskt har använt systemet för att övervaka verksamheten inom deras distributionsnät - kommissionen har kunnat fastslå, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning eller uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna, att det omtvistade systemet för informationsutbyte, som gör en sådan övervakning möjlig genom att med jämna mellanrum förse tillverkarna med detaljerade uppgifter om all försäljning som skett inom området för var och en av deras återförsäljare, strider mot i artikel 85.1 i fördraget, eftersom det inom ramen för avtalet som helhet skulle göra det möjligt för dem att ge var och en av sina återförsäljare ett absolut områdesskydd.
97 För det andra, vad gäller bedömningen av det omtvistade informationsutbytessystemets verkningar på parallellimporten av jordbrukstraktorer till Förenade kungariket, anser förstainstansrätten att kommissionen rätteligen i punkterna 55 och 56 i skälen till beslutet har fastslagit att - åtminstone till den 1 september 1988 då SIL upphörde med att skicka ett exemplar av V55/5-formuläret till företagen - det omtvistade systemet för informationsutbyte gjorde det möjligt att övervaka sådan import, med hjälp av fordonens chassinummer som på förhand angivits på V55/5-formuläret av tillverkaren. Under dessa omständigheter är det, i motsats till vad sökanden anfört, på intet sätt bevisat att kommissionen har utnyttjat sina befogenheter i något annat syfte än det avsedda och påståendet om maktmissbruk skall underkännas.
98 Härav följer att den andra delen av grunden, att det inte föreligger någon risk för begränsning av återförsäljarnas verksamhet och av parallellimporten, inte kan godtas och följaktligen att den tredje grunden, att spridningen av uppgifter om försäljningen för varje deltagares återförsäljare inte har någon skadlig inverkan på konkurrensen, skall underkännas.
Den fjärde grunden: Det föreligger inte någon inverkan på handeln mellan medlemsstaterna
Sammanfattning av parternas argument
99 Sökanden har gjort gällande att det felaktigt har fastslagits i beslutet att det omtvistade systemet för informationsutbyte genom att minska konkurrensen med nödvändighet påverkar importvolymen till Förenade kungariket. Kommissionen har inte tagit hänsyn till att avsaknaden av parallellimport förklaras av den omständigheten att de priser som tillämpas i Förenade kungariket är lägre än de som tillämpas på kontinenten. Härav följer att enbart möjligheten att ingripa i återförsäljarnas verksamhet och i parallellimporten inte på ett tillräckligt påtagligt sätt kan påverka handeln inom gemenskapen. Kommissionens rena spekulationer när det gäller verkningarna av en eventuell inverkan på handeln inom gemenskapen överensstämmer inte med kraven i rättspraxis i det avseendet. Kommissionen har slutligen inte heller rätt när den, enbart på grund av den omständigheten att sökanden inte tillverkar traktorer i Förenade kungariket, drar slutsatsen att sökandens anslutning till systemet för informationsutbyte påverkar handeln inom gemenskapen.
100 Kommissionen har inför förstainstansrätten hänvisat till punkterna 57 och 58 i skälen till beslutet, där det fastslås att John Deere Limited importerar samtliga traktorer som sålts inom Förenade kungarikets territorium. Andra deltagare i avtalet om informationsutbyte importerar också en stor del av det som de säljer. Denna situation berättigar att kommissionen drar slutsatsen att en begränsning av konkurrensen som härrör från ett system för utbyte av information om registreringar med nödvändighet påverkar handelsmönstret mellan Förenade kungariket och resten av den gemensamma marknaden.
Förstainstansrättens bedömning
101 Förstainstansrätten anser att med hänsyn till dels den relevanta marknadens egenskaper, som analyserats tidigare (se punkt 78 ovan), dels den omständigheten att de viktigaste leverantörerna på den marknaden är verksamma på hela den gemensamma marknaden, har kommissionen rätteligen i punkt 57 i skälen till beslutet fastslagit att "ett system för informationsutbyte som gör det möjligt att i detalj fastställa den exakta försäljningsvolymen och leverantörernas marknadsandelar till 88 % av den nationella marknaden... kan påtagligt påverka handeln mellan medlemsstaterna, eftersom den minskning av konkurrensen som följer av detta med nödvändighet påverkar importvolymen till Förenade kungariket (se förstainstansrättens dom av den 28 april 1994 i mål T-38/92 AWS Benelux mot kommissionen, Rec. s. II-211). När det gäller klagandens argument, att begränsningen av importen av jordbrukstraktorer till Förenade kungariket förklaras av att priserna är mera konkurrenskraftiga på den inhemska marknaden, bekräftas detta på intet sätt av handlingarna i målet. Särskilt kan såsom det hävdas i beslutet, även om detta inte har kunnat fastställas genom bevisupptagningen, det omtvistade förfaringssättet ha gynnat en hög prisnivå på den inhemska marknaden, samtidigt som handlingarna i målet, särskilt de prislistor som sökanden ingivit som bilaga 20 till sin ansökan, inte heller bevisar att priserna på jordbrukstraktorer på Förenade kungarikets marknad i praktiken har varit lägre än priserna på marknaderna på kontinenten.
102 Härav följer att grunden, att det inte föreligger någon påtaglig inverkan på handeln mellan medlemsstaterna, inte kan godtas.
Den femte grunden: Felaktig vägran att tillämpa artikel 85.3 i fördraget
Sammanfattning av parternas argument
103 Sökanden har gjort gällande att, även om det antas att avtalet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget, är det felaktigt när tillämpningen av 85.3 vägras i beslutet, eftersom det omtvistade systemet för informationsutbyte innebär avsevärda fördelar för konkurrensen. I det hänseendet har sökanden hävdat, för det första, att kommissionen har medgivit att det ifrågavarande systemet för informationsutbyte bidrar till en förbättring av produktionen och distributionen; för det andra, att konsumenten får en rimlig andel av fördelarna med systemet; för det tredje, att systemet inte ger upphov till någon konkurrensbegränsning som inte är nödvändig, eftersom det, om ett sådant system för utbyte inte fanns, endast skulle vara möjligt att insamla informationen till en betydligt högre kostnad och den skulle därför endast vara tillgänglig för de stora företagen; för det fjärde och sista, har sökanden hävdat, att det omtvistade systemet inte undanröjer all konkurrens mellan företagen. Enligt sökanden uppfyller systemet för informationsutbyte således villkoren för beviljande av undantag. Kommissionens bedömning är därför, enligt sökanden, uppenbart felaktig.
104 Kommissionen har gjort gällande att det inte finns någonting som ger anledning att dra slutsatsen att dess bedömning, att artikel 85.3 i fördraget inte är tillämplig i förevarande fall, är uppenbart felaktig. Sökandens argument att kommissionen skulle ha erkänt vissa fördelar med avtalet grundas på ett missförstånd vid läsningen av punkt 60 i skälen till beslutet. Kommissionen har anfört att det omtvistade systemet för informationsutbyte långt ifrån gynnar konsumenterna, utan uteslutande gynnar leverantörerna. Den påpekar att det i beslutet anges att deltagarna i avtalet genom att sprida information om de olika tillverkarnas marknadsandelar minskar den grad av osäkerhet som råder när det gäller marknadens funktion. Denna kunskap om marknaden gör det möjligt för var och en av deltagarna i avtalet om informationsutbyte att neutralisera varje initiativ från någon av de övriga deltagarna. Kommissionen har aldrig medgivit att utbytet av aktuella och detaljerade uppgifter är nödvändigt för att avtalsdeltagarna skall uppnå sina kommersiella syften eller att ett sådant utbyte medför, framför allt för tredje man, fördelar av sådant slag att de skulle uppväga dess konkurrensbegränsande verkningar. I beslutet fastslås det inte att avtalet undanröjer all konkurrens. Däremot fastslås det där att avtalet minskar osäkerheten när det gäller det exakta målet, styrkan och omfattningen när det gäller konkurrenternas angrepp. Kommissionen anser att den information som en aktör som är verksam på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket behöver för att planera verksamheten kan härledas från uppgifter om företaget och samlade uppgifter om sektorn, som inte nödvändigtvis behöver vara lika detaljerade som de rapporter som fortsatt överförs inom ramen för Data System.
Förstainstansrättens bedömning
105 Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att det följer av fast rättspraxis att de fyra villkor som krävs enligt artikel 85.3 i fördraget för att bevilja ett individuellt undantag för ett avtal som anmälts på ett korrekt sätt till kommissionen är kumulativa, vilket innebär att kommissionen om ett av dem inte är uppfyllt lagligen kan avslå en ansökan som anhängiggjorts. Förstainstansrätten erinrar vidare om att det i första hand åligger de företag som anmäler ett avtal för att erhålla ett individuellt undantag att bevisa för kommissionen att avtalet uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 85.3 i fördraget (domstolens dom av den 17 januari 1984 i förenade målen 43/82 och 63/82 VBVB och VBBB mot kommissionen, Rec. s. 19; förstainstansrättens dom av den 9 juli 1992 i mål T-66/89 Publishers Association mot kommissionen, Rec. s. II-1995). I förevarande fall fastslås det i beslutet att den konkurrensbegränsning som följer av informationsutbytet inte är nödvändig, eftersom "uppgifter om det egna företaget å ena sidan och om sektorn som helhet å andra sidan är tillräckligt för att kunna bedriva verksamhet på marknaden för jordbrukstraktorer" i Förenade kungariket. Detta konstaterande som görs i punkt 62 i skälen till beslutet beträffande den första anmälan upprepas i punkt 65 beträffande den andra anmälan. Sökanden har inte bevisat att den konkurrensbegränsning som följer av systemet för informationsutbyte, som det beskrivits ovan (se särskilt punkterna 93, 97 och 98), är nödvändig, bland annat för att uppnå målen att främja det ekonomiska framåtskridandet och att tillförsäkra en skälig fördelning av vinsten. Sökanden kan inte heller ändamålsenligt hävda att motsvarande information som den som det omtvistade systemet ger tillgång till, i avsaknad av det omtvistade systemet, skulle kunna inhämtas av de aktörer som är verksamma på marknaden för jordbrukstraktorer i Förenade kungariket genom marknadsundersökningar, vars uppgifter skulle vara föråldrade, isolerade och sakna den periodicitet som utmärker den information som det omtvistade systemet tillhandahåller, utan att det är nödvändigt att i detta sammanhang ta hänsyn till kostnaderna för att få tillgång till sådan information. Systemet för informationsutbyte, som framför allt inte uppfyller det tredje av de fyra villkor som anges i artikel 85.3 i fördraget, uppfyller följaktligen inte förutsättningarna som anges i den artikeln.
106 Härav följer att grunden, att kommissionen felaktigt har avslagit den ansökan om individuellt undantag som anhängiggjorts, inte kan godtas och följaktligen att talan i dess helhet skall ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
107 I enlighet med artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Sökanden har tappat målet och skall därför ersätta rättegångskostnaderna i målet.
Domslut
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande dom:
1)
Talan ogillas.
2)
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.