62004CC0434_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Ett gott vin är ett trevligt och beskedligt kräk, om det används på rätt sätt.(2) Det är emellertid förvånande ”hvarföre … menniskan [tager] i sin mun en fiende, som stjäl bort dess hjerna”,(3) när fienden i fråga, till skillnad från gott vin, är lika grym som nästan ren etylalkohol. Icke desto mindre framgår det av den finska regeringens upplysningar i detta mål att efterfrågan hos konsumenter av spritdrycker med extremt hög alkoholhalt är allt annat än teoretisk. Enligt finsk lag är detaljhandelsförsäljning av substanser som innehåller mer än 80 procent odenaturerad etylalkohol (sprit) förbjuden. Kommersiell användning för industriella ändamål eller som råmaterial är föremål för ett tillståndssystem. Finska Korkein oikeus (Högsta domstolen) har begärt ett förhandsavgörande från domstolen angående huruvida kravet på tillstånd för import från en annan medlemsstat av substanser som innehåller mer än 80 procent odenaturerad etylalkohol är förenligt med artiklarna 28 EG och 30 EG. Frågan har uppkommit i ett brottmål mot Jan-Erik Anders Ahokainen och Mati Leppik, vilka har åtalats för smuggling av odenaturerad etylalkohol från Tyskland till Finland.
I – Tillämpliga nationella bestämmelser
2. Syftet med alkohollagen nr 1143/1994 (alkoholilaki) är enligt 1 § att kontrollera alkoholkonsumtionen för att förebygga de skadliga effekterna på hälsa och samhälle av alkoholhaltiga ämnen.
3. I alkohollagen görs en skillnad mellan ”alkoholdrycker” och ”sprit”. Enligt 3 § andra stycket i dess lydelse enligt lag nr 1/2001 avses med alkoholdryck en dryck som är avsedd att förtäras och som innehåller högst 80 volymprocent etylalkohol, medan med sprit avses etylalkohol eller en vattenlösning av etylalkohol som innehåller mer än 80 volymprocent etylalkohol och som inte är denaturerad.
4. I 8 § regleras kommersiell import av alkoholdrycker och sprit. Enligt 8 § första stycket får alkoholdrycker utan importtillstånd importeras för eget bruk samt i kommersiellt eller annat ekonomiskt syfte. Däremot får sprit endast importeras av den som har tillstånd. Enligt 8 § andra stycket får sprit importeras av näringsidkare som produkttillsynscentralen (tuotevalvontakeskus) har beviljat importtillstånd. Av 8 § tredje stycket framgår att produkttillsynscentralen kan bevilja ett importtillstånd till ”den som bedöms ha förutsättningar att bedriva sådan verksamhet och besitta den tillförlitlighet som [import]verksamheten kräver”.
5. I 8 § andra stycket föreskrivs dessutom att sprit får importeras för eget bruk av den som produkttillsynscentralen har beviljat sådant användningstillstånd som avses i 17 §, efter det att han till produkttillsynscentralen har anmält att han kommer att vara verksam som importör. I 17 § begränsas de personer som kan beviljas ett sådant tillstånd i huvudsak till dem som behöver sprit för yrkesmässig användning eller som råmaterial. Av 17 § tredje stycket framgår att sökanden för att erhålla tillståndet skall vara kvalificerad och tillförlitlig samt ange ett motiverat behov.
6. Enligt 82 § i lag nr 459/1968 – vilken alkohollagen ersatte förutom såvitt avser sanktioner – skall den som gör sig skyldig till olovlig införsel eller utförsel av alkoholdryck eller sprit, eller försök till detta, dömas för smuggling av alkoholhaltigt ämne.
II – Bakgrund och tolkningsfrågorna
7. Den 1 augusti 2002 upptäckte de finska tullmyndigheterna 9 492 liter av en klar vätska i enlitersflaskor i en lastbil från Tyskland. Enligt fraktsedeln utgjordes lastbilens last av 32 pallar sesamolja. Vid en analys i tullens laboratorium visade det sig att den klara vätskan var ren sprit (odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt på 96,4–96,5 volymprocent).
8. Raaseporin käräjäoikeus (Raasepori tingsrätt) fann Jan‑Erik Anders Ahokainen och Mati Leppik skyldiga till olovlig införsel av nämnda 9 492 liter sprit. Genom dom av den 21 november 2001 dömde domstolen både Jan-Erik Anders Ahokainen och Mati Leppik till fängelsestraff för organiserad smuggling av alkoholhaltigt ämne samt beslutade att den beslagtagna spriten skulle förverkas till staten. Genom dom av den 30 maj 2003 fastställde Helsingin hovioikeus (Helsingfors hovrätt) Raasepori tingsrätts dom.
9. Jan-Erik Anders Ahokainen och Mati Leppik överklagade till Korkein oikeus (Högsta domstolen), som genom beslut av den 6 oktober 2004 hänsköt följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1) Skall artikel 28 EG tolkas så att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, enligt vilken endast den som har beviljats tillstånd får importera odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt som överstiger 80 volymprocent (sprit)?
2) Om svaret på den första frågan är jakande, kan tillståndssystemet anses tillåtet på grundval av artikel 30 EG?”
10. Virallinen Syyttäjä (åklagarmyndigheten) och Finlands regering, Sveriges regering och Portugals regering samt kommissionen har ingett skriftliga yttranden till domstolen. Den 17 maj 2006 yttrade sig den finska regeringen och kommissionen inför domstolen.
III – Bedömning
A – Den första frågan
11. Den nationella domstolens första tolkningsfråga är om artikel 28 EG utgör hinder för en lagstiftning, enligt vilken det krävs tillstånd för att från en annan medlemsstat få importera substanser med en alkoholhalt som överstiger 80 volymprocent odenaturerad etylalkohol (sprit).
12. Portugals regering, som var den enda part som yttrade sig utförligt i denna fråga, anser att frågan skall besvaras nekande. Den anser att artikel 28 EG inte utgör hinder för ett system där det först krävs godkännande för att importera sprit, såsom det system som föreskrivs enligt finsk rätt. Enligt den portugisiska regeringen består det aktuella kravet på importörer endast av att de skall göra en anmälan av sin verksamhet, vilket gör det möjligt för myndigheterna att övervaka de produkter som är föremål för punktskatter och att säkerställa betalningen av punktskatterna. Enligt den portugisiska regeringen är detta i överensstämmelse med rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992.(4) Den har dragit slutsatsen att systemet för godkännande i förväg för import av sprit varken utgör en kvantitativ importrestriktion eller en åtgärd med motsvarande verkan.
13. Enligt min mening pekar emellertid domstolens rättspraxis mot den motsatta slutsatsen. Ända sedan domstolens dom i målet Dassonville(5) har den framhållit att förbudet i artikel 28 EG avser alla åtgärder som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan utgöra ett hinder för handeln inom gemenskapen.(6) Dessutom har domstolen vid upprepade tillfällen uttalat att artikel 28 EG utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken det krävs tillstånd för att föra in varor från en annan medlemsstat, även om detta utgör en ren formalitet.(7)
14. För övrigt faller förfarandet för godkännande i förväg för import av sprit till Finland, i motsats till vad den portugisiska regeringen har hävdat, utanför tillämpningsområdet för direktiv 92/12. I själva verket är förfarandet tillämpligt vid sidan av de åtgärder som skall vidtas i enlighet med detta direktiv.
15. Därför måste svaret på den nationella domstolens första fråga bli att artikel 28 EG utgör hinder för nationell lagstiftning, enligt vilken det krävs tillstånd för att från en annan medlemsstat få importera substanser med en alkoholhalt som överstiger 80 volymprocent odenaturerad etylalkohol.
B – Den andra frågan
16. Den nationella domstolen önskar få klarhet i huruvida systemet för godkännande i förväg för import av sprit ändå kan anses motiverat på grundval av artikel 30 EG.
17. Både den finska regeringen och den svenska regeringen har gjort gällande att kravet på ett importtillstånd är motiverat då det grundar sig på hänsyn till folkhälsan och allmän ordning.
18. Den svenska regeringen har hävdat att det i Finland liksom i Sverige finns en tradition att konsumera starka alkoholdrycker. För att förhindra konsumtion av substanser med en alkoholhalt som överstiger 80 volymprocent alkohol är det nödvändigt att reglera handeln med sprit. Huruvida ett system med importtillstånd är nödvändigt och står i proportion till intresset att skydda folkhälsan är upp till den nationella domstolen att bedöma mot bakgrund av sedvänjor och konsumentvanor i den berörda medlemsstaten.
19. Den finska regeringen har till största delen argumenterat på samma sätt. Systemet med godkännande i förväg för import av sprit ingår nämligen i Finlands allmänna politik rörande alkohol. Den finska regeringen har hävdat att alkoholkonsumtionen utgör en allvarlig risk för folkhälsan, eftersom det finns ett samband mellan denna konsumtion och våld och brottslighet samt ett stort antal dödsfall bland människor i arbetsför ålder i Finland. Dessutom har många i Finland en benägenhet att dricka sprit som endast har blandats ut minimalt i deras strävan att bli berusade. Innan sprit i alkohollagen definierades som innehållande 80-procentig etanol mottog produkttillsynscentralen förfrågningar från restaurangägare angående möjligheten att servera substanser som innehöll 96 volymprocent etanol till kunder som drinkar. Den finska regeringen har understrukit att spritkonsumtionen är särskilt farlig för människors hälsa. Även konsumtion av sprit i relativt små mängder kan leda till allvarlig och eventuellt dödlig förgiftning. Riskerna är särskilt stora för unga människor, som har en tendens att anse sprit som ett billigt alternativ till starka alkoholdrycker. Mot bakgrund härav anser den finska regeringen att systemet där det först krävs godkännande är ett lämpligt och nödvändigt medel för att förhindra att sprit används för privat konsumtion.
20. Jag betvivlar inte att konsumtion av omåttliga mängder alkohol har ett flertal skadliga effekter på människors hälsa och den allmänna ordningen. Detta har varit allmänt känt sedan åtminstone Gamla testamentets tid.(8) Mer nyligen har domstolen tillstått detta i domen i målet Heinonen.(9) I artikel 30 EG nämns uttryckligen allmän ordning och skyddet för människors hälsa som hänsyn som innebär att det är tillåtet att begränsa den fria rörligheten för varor och undgå det förbud som anges i artikel 28 EG.(10) I avsaknad av harmonisering är medlemsstaterna därför i princip fria att vidta nationella åtgärder som syftar till att hindra människor från att dricka alkohol även när dessa åtgärder har en negativ inverkan på den fria rörligheten för varor inom den inre marknaden.(11) Detta gäller särskilt i förevarande fall, där den aktuella lagstiftningen skiljer mellan alkoholdrycker för konsumtion och sprit för industriella ändamål och syftar till att förhindra att människor dricker det senare.
21. Dessa undantag från den grundläggande principen om fri rörlighet för varor skall emellertid tolkas restriktivt.(12) Den berörda medlemsstaten måste visa att åtgärden i fråga är lämplig för det eftersträvade syftet(13) och att den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte.(14)
22. Kommissionen har gjort gällande att Finland inte har visat varför tillståndssystemet för import av sprit är nödvändigt. Kommissionen har med åberopande av domen i målet kommissionen mot Belgien vidhållit att ett system för godkännande i förväg för import som en huvudregel utgör en oproportionerlig åtgärd, eftersom mindre restriktiva åtgärder, såsom kravet på en importanmälan, skulle räcka för att skydda medlemsstatens legitima intressen.(15) Kommissionen har anfört att domstolen i domen i målet Franzén inte godtog den svenska regeringens argument att det tillståndssystem för import av alkoholdrycker som var aktuellt i det målet stod i proportion till syftet att skydda folkhälsan.(16) Med tanke på att den finska alkohollagen helt undantar sprit från marknaden för privat konsumtion har kommissionen dessutom ifrågasatt huruvida ett system för godkännande i förväg för import av sprit som är avsedd för kommersiell användning kan bidra direkt till skyddet för människors hälsa och till allmän ordning. Slutligen har kommissionen framhållit att handeln med alkohol mellan medlemsstaterna redan är noga kontrollerad inom ramen för direktiv 92/12, i vilket det föreskrivs att kontroller skall ske från gemenskapens sida av uppbörden av punktskatter. Det finska systemet där det först krävs godkännande för att få importera innebär att en extra börda läggs på handlare utan att detta förefaller frambringa några fördelar vid bekämpningen av den olaga handeln med odenaturerad etylalkohol.
23. Innan dessa argument prövas är det lämpligt att mera utförligt behandla proportionalitetsprincipens funktion inom ramen för artikel 30 EG. I huvudsak innebär proportionalitetsprincipen att nackdelarna och fördelarna med en åtgärd som vidtas av en medlemsstat skall bedömas mot bakgrund av de olika intressen som i gemenskapsbestämmelser anses skyddsvärda.(17) När en åtgärd på nationell nivå i princip är förbjuden enligt artikel 28 EG ankommer det på medlemsstaten att visa att nyttan med den åtgärden för det allmänna intresse som har erkänts i gemenskapsrätten överväger kostnaderna till följd av att den fria rörligheten begränsas. För att ett system där det först krävs godkännande för att få importera skall vara förenligt med fördraget, måste Finland således visa att fördelarna med ett sådant system för den allmänna ordningen och skyddet för folkhälsan motiverar de nackdelar som är förbundna med systemet i fråga om den fria rörligheten för varor på den inre marknaden. I stället för att omedelbart förvissa sig om att medlemsstatens bedömning av relevanta nackdelar och fördelar är riktig, tillämpar domstolen vid sin bedömning av om en åtgärd som vidtagits av en medlemsstat är proportionerlig i praktiken ett eller flera tester.(18)
24. Det första testet är ett ändamålsenlighetstest. Den aktuella åtgärden skall verkligen bidra till att uppnå det eftersträvade syftet. Domstolen fann till exempel i domen i målet Aragonesa att en lagstiftning som begränsar rätten att marknadsföra alkoholdrycker är lämplig för att skydda folkhälsan.(19) I motsats härtill fann domstolen i domen i målet kommissionen mot Förenade kungariket (UHT-behandlad mjölk) att en bestämmelse enligt vilken det krävdes en andra värmebehandling i Förenade kungariket för importerad UHT-behandlad mjölk inte var ett lämpligt medel för att skydda folkhälsan.(20) Domstolen konstaterade att Förenade kungariket hade godtagit viss import utan att kräva att mjölken skulle ha genomgått en andra värmebehandling och antecknade att ”[det inte hade] visats att folkhälsan i Förenade kungariket på något sätt skulle ha påverkats av sådan import”(21) . Den fråga som måste avgöras för att genomföra ändamålsenlighetstestet är huruvida åtgärden har några fördelar överhuvudtaget för det legitima intresse som medlemsstaten grundar sig på. När detta inte är fallet innebär åtgärden per definition ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
25. Det andra testet rör frågan huruvida en åtgärd är nödvändig. För att bli mer konkret avser det frågan huruvida det finns en alternativ åtgärd som är realistisk och som skulle skydda medlemsstatens legitima intressen lika effektivt, utan att begränsa den fria rörligheten för varor i samma utsträckning. Med andra ord, kan medlemsstaten genom att lägga i stort sett samma resurser på en alternativ åtgärd uppnå samma resultat till mindre men för gemenskapshandeln? Återigen utgör domen i målet kommissionen mot Förenade kungariket (UHT-behandlad mjölk) ett belysande exempel. Förenade kungariket försökte motivera ett system med särskilda importtillstånd för UHT-behandlad mjölk av hänsyn till skydd för djurs hälsa. Domstolen uttalade emellertid att tillståndssystemet medförde ”ett hinder [för gemenskapshandeln] som … skulle kunna avlägsnas utan att det skadar djurhälsoskyddets effektivitet och utan att det ökar den administrativa eller finansiella börda som är förbunden med strävan att nå detta syfte”(22) . Om en medlemsstat kan visa att antagandet av en alternativ åtgärd skulle ha en skadlig effekt på andra legitima intressen (till exempel grundläggande rättigheter), skall detta givetvis beaktas.(23) Likväl innebär underlåtenhet att välja det alternativ som är minst restriktivt som huvudregel ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen.(24)
26. I doktrinen benämns det tredje testet ofta ’’proportionalitet i egentlig mening”.(25) Denna aspekt av proportionalitetsbedömningen kan uttryckas genom följande regel: Ju större skada på den fria rörligheten för varor, desto större måste vikten vara av att tillgodose det allmänna intresse som medlemsstaten grundar sig på.(26) Medlemsstaten måste således visa att den skyddsnivå som den beslutar att tillmäta sina legitima intressen står i proportion till det hinder som de ger upphov till för gemenskapshandeln.(27) Det skiljer sig från det andra testet på så sätt att det kan leda till att en medlemsstat tvingas anta en åtgärd som har mindre restriktiv verkan på gemenskapshandeln, även om detta skulle leda till en lägre skyddsnivå för dess legitima intressen . Vid detta test ger domstolen normalt medlemsstaten ett visst utrymme för skönsmässig bedömning för att välja den skyddsnivå som den vill ge det aktuella allmänna intresset.(28) Olika medlemsstater kan således ha olika värderingar vad beträffar de legitima intressen som de anser vara skyddsvärda. Det är endast på områden där gemenskapsrätten redan klart har identifierat en gemensam skyddsnivå för det aktuella legitima intresset, som domstolen tillämpar testet mer restriktivt. I sådana fall ställs det högre krav på medlemsstaterna när de skall motivera åtgärder som begränsar den fria rörligheten. Domstolen har till exempel i ett antal mål rörande konsumentskydd funnit att det förelåg ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen i egentlig mening.(29) I särskilt domstolens dom i målet Estée Lauder fann domstolen att när medlemsstater vidtar åtgärder som påverkar gemenskapshandeln och som syftar till att förbättra konsumentskyddet, måste de anpassa skyddsnivån till ”de förväntningar som en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument kan tänkas ha”.(30) Merparten av domstolens avgöranden avseende proportionalitet rör emellertid det första och det andra testet.
27. En åtgärd som inte uppfyller den övergripande proportionalitetsgranskningen utgör enligt artikel 30 EG ”en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna”. Sådana begränsningar är förbjudna.
28. Prövningen enligt artikel 30 EG är emellertid inte klar därmed. Förutom proportionalitetsbedömningen som beskrivs ovan skall en åtgärd som antas av en medlemsstat och som faller inom tillämpningsområdet för artikel 28 EG tillgodose ett sista krav. Åtgärden får inte ”utgöra ett medel för godtycklig diskriminering”.(31) Detta kräver återigen en proportionalitetsbedömning, men från ett annat perspektiv.
29. Domstolens dom i målet Conegate utgör ett belysande exempel.(32) Av generaladvokatens förslag till avgörande framgår att målet rörde ”Love Love Dolls”, ”Miss World Specials”, ”Rubber Ladies” och ”Sexy Vacuum Flasks”. Man kan undra exakt vad de är. För att lämna oberättigad nyfikenhet åt sidan räcker det för min förevarande analys att känna till att myndigheterna i Förenade kungariket betraktade produkterna såsom oanständiga och obscena och förbjöd därför importen av dessa produkter. Domstolen godtog hänsyn till allmän moral som grund för ett sådant förbud, men framhöll att Förenade kungariket inte kunde åberopa detta som grund ”för att förbjuda importen av vissa varor från andra medlemsstater när dess lagstiftning inte innehåller något förbud mot att tillverka eller saluföra samma varor på det egna territoriet”.(33) Genom att endast förbjuda import av obscena produkter utgjorde Förenade kungarikets förbud diskriminering. Diskrimineringen var godtycklig och därför otillåten, eftersom det inte fanns något objektivt försvar av den. Även om det fanns ett sådant lyckades Förenade kungariket inte visa att den differentierade behandlingen av importerade varor och inhemska varor var proportionerlig.(34)
30. Diskriminering är inte godtycklig när den är motiverad och proportionerlig.(35) I domen i målet Deutscher Apothekerverband fann domstolen att tysk lagstiftning som förbjöd direktförsäljning av läkemedel på apotek via Internet slår hårdare mot apotek som är etablerade i en annan medlemsstat, eftersom ”[f]ör de apotek som inte är etablerade i Tyskland skulle Internet däremot bli ett viktigare medel att direkt nå denna marknad”.(36) Domstolen framhöll icke desto mindre att förbudet, trots att det hade olika verkan, kunde anses tillåtet med stöd av artikel 30 EG, i den del det tillämpades på receptbelagda läkemedel:
”Med hänsyn till de risker som är förbundna med användningen av dessa läkemedel kan ett förbud mot distansförsäljning motiveras av behovet av att på ett effektivt och ansvarsfullt sätt kunna kontrollera äktheten av läkarrecept och att därigenom kunna säkerställa att läkemedlet lämnas ut antingen till kunden själv eller till en person som av kunden har getts befogenhet att hämta ut det. … Den reella möjligheten att märkningen av ett läkemedel som har köpts hos ett apotek i en annan medlemsstat än den där köparen bor är på ett annat språk än köparens medför dessutom allvarligare konsekvenser när det är fråga om receptbelagda läkemedel.”(37)
Med andra ord kan en viss grad av differentierad behandling av eller olikartad verkan på importerade produkter godtas om den står i proportion till de objektiva skillnaderna mellan inhemska och importerade produkter. I detta fall tjänar proportionalitetstestet till att skilja mellan godtagbar diskriminering och godtycklig diskriminering.
31. Följaktligen förutsätter prövningen enligt artikel 30 EG av en åtgärd som har antagits av en medlemsstat att en av eller en kombination av följande bedömningsmetoder tillämpas: ändamålsenlighetstestet, nödvändighetstestet, en prövning av proportionalitet i egentlig mening och en prövning av huruvida åtgärden utgör ett medel för godtycklig diskriminering, som i sin tur innefattar en bedömning av om åtgärdens diskriminerande verkan är proportionerlig.
32. Inom ramen för förfarandet för förhandsavgöranden överlåts ofta den slutliga proportionalitetsbedömningen på den nationella domstolen.(38) Det ankommer emellertid på domstolen att förse den nationella domstolen med de normativa kriterier som den skall använda. I detta avseende är det viktigt för domstolen att dra uppmärksamhet till de särskilda upplysningar som den nationella domstolen kan vara tvungen att hämta in för att vederbörligen göra den prövning av en åtgärds proportionalitet som den har anförtrotts.
33. I förevarande mål skall den nationella domstolen mot bakgrund av annan relevant lagstiftning om handel med och konsumtion av alkohol undersöka huruvida systemet med ett importtillstånd för sprit för kommersiell användning bidrar till att förebygga privatkonsumtion av sprit. Detta är till hjälp för att bedöma om åtgärden verkligen är nödvändig eller om dess syfte kan uppnås genom alternativa åtgärder som har mindre restriktiv verkan på gemenskapshandeln.
34. Därutöver ankommer det på den nationella domstolen att se till att systemet med importtillstånd inte ger upphov till godtycklig diskriminering i den mening som avses i artikel 30 EG. Vid förhandlingen påpekade den finska regeringen att handlare eller tillverkare som vill köpa sprit för kommersiell användning från inhemska producenter också skall ha ett tillstånd. Det är upp till den nationella domstolen att vid ”en samlad bedömning”(39) av tillämpliga nationella bestämmelser och tillämplig administrativ praxis undersöka om tillståndssystemet för importerad sprit kan likställas med tillståndssystemet för inhemskt producerad sprit. Såvitt det förekommer skillnader – till exempel vad avser kostnaderna eller villkoren för att erhålla ett tillstånd – skall dessa skillnader kunna objektivt motiveras och vara proportionerliga.
IV – Förslag till avgörande
35. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågorna från Korkein oikeus på följande sätt:
1) Artikel 28 EG utgör hinder för nationell lagstiftning, enligt vilken det krävs tillstånd för att från en annan medlemsstat få importera substanser med en alkoholhalt som överstiger 80 volymprocent odenaturerad etylalkohol (sprit).
(2) Det ankommer på den nationella domstolen att fastställa huruvida den aktuella lagstiftningen iakttar proportionalitetsprincipen. Det åligger särskilt den nationella domstolen att verifiera att den aktuella lagstiftningen är lämplig för syftet att förhindra privatkonsumtion av sprit och nödvändig för att uppnå detta syfte, samt att den inte ger upphov till godtycklig diskriminering i den mening som avses i artikel 30 EG.
(1) .
(2)  –	William Shakespeare, Othello, Akt II, scen III.
(3)  –	Ibidem.
(4)  –	Om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (EGT L 76, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 57).
(5)  –	Dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Procureur du Roi mot Dassonville (REG 1974, s. 837; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343), punkt 5.
(6)  –	Dom av den 2 december 2004 i mål C-41/02, kommissionen mot Nederländerna (REG 2004, s. I-11375), punkt 39, av den 15 november 2005 i mål C-320/03, kommissionen mot Österrike (REG 2005, s. I-9871), punkt 67, och av den 24 november 2005 i mål C-366/04, Schwartz (REG 2005, s. I-10139), punkt 28.
(7)  –	Dom av den 15 december 1971 i de förenade målen 51/71–54/71, International Fruit (REG 1971, s. 1107), punkt 9, av den 8 februari 1983 i mål 124/81, kommissionen mot Förenade kungariket (UHT-behandlad mjölk) (REG 1983, s. 203; svensk specialutgåva, volym 7, s. 1), punkt 9, av den 31 januari 1984 i mål 40/82, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1984, s. 283; svensk specialutgåva, volym 7, s. 461), punkt 24, av den 5 juli 1990 i mål C-304/88, kommissionen mot Belgien (REG 1990, s. I-2801), punkt 9, och av den 17 november 1992 i mål C-235/91, kommissionen mot Irland (REG 1992, s. I-5917), punkt 5. Se även Eftadomstolens dom av den 16 december 1994 i mål E–1/94, Restamark, punkterna 49 och 50.
(8)  –	”Ingen sjunger vid dryckeslag, vinet har en bitter smak” (Jesaja 24:9). Se även Tredje Moseboken 10:9, Domarboken 13:4, 13:7 och 13:14, Ordspråksboken 20:1, 23:32, 31:4–5, och Jesaja 5:22.
(9)  –	Dom av den 15 juni 1999 i mål C-394/97, Heinonen (REG 1999, s. I-3599), punkt 33.
(10)  –	Dom av den 25 juli 1991 i de förenade målen C-1/90 och C-176/90, Aragonesa de Publicidad Exterior och Publivía (REG 1991, s. I-4151; svensk specialutgåva, volym 11, s. I-373), punkt 13.
(11)  –	Vad gäller bestämmelser som begränsar marknadsföringen av alkoholdrycker, se domen i målet Aragonesa (ovan fotnot 10), punkterna 15 och 16, samt dom av 10 juli 1980 i mål 152/78, kommissionen mot Frankrike (REG 1980, s. 2299), punkt 17, av den 8 mars 2001 i mål C‑405/98, Gourmet International Products (REG 2001, s. I-1795), punkt 27, och, i fråga om frihet att tillhandahålla tjänster, dom av den 13 juli 2004 i mål C-429/02, Bacardi (REG 2004, s. I-6613), punkt 37.
(12)  –	Dom av den 19 mars 1991 i mål C-205/89, kommissionen mot Grekland (REG 1991, s. I-1361), punkt 9.
(13)  –	Dom av den 20 februari 1979 i mål 120/78, Rewe-Zentral (Cassis de Dijon) (REG 1979, s. 649; svensk specialutgåva, volym 4, s. 377).
(14)  –	Dom av den 23 oktober 1997 i mål C-189/95, Franzén (REG 1997, s. I-5909), punkt 76, och av den 5 februari 2004 i mål C-270/02, kommissionen mot Italien (REG 2004, s. I-1559), punkt 22.
(15)  –	Domen i målet Franzén (ovan fotnot 7), punkt 14.
(16)  –	Domen i målet Franzén (ovan fotnot 14), punkterna 76 och 77.
(17)  –	Avseende frågan vilka åtgärder som skall utgöra föremål för en sådan bedömning av domstolen, se mitt förslag till avgörande i de förenade målen C-158/04 och C-159/04, Trofo Super-Markets, särskilt punkterna 40, 41 och 46.
(18)  –	Se även följande: Generaladvokaten Van Gervens förslag till avgörande i mål C-312/89, Sidef Conforama, där domstolen meddelade dom den 28 februari 1991 (REG 1991, s. I-997), punkt 14, och hans förslag till avgörande i mål C-332/89, Marchandise m.fl., där domstolen meddelade dom samma dag (REG 1991, s. I-997; svensk specialutgåva, volym, s. I-87), punkt 14. Se även Jacobs, F.G., ’’Recent developments in the principle of proportionality in European Community law’’, och Tridimas, T., ’’Proportionality in Community law: searching for the appropriate standard of scrutiny’’, i The Principle of proportionality in the laws of Europe, 1999, sidorna 65–84, De Búrca, G., ’’The principle of proportionality and its application in EC law’’, Yearbook of European Law, vol. 13, 1993, sidorna 105–150, Jans, J.H., ’’Proportionality revisited’’, Legal Issues of Economic Integration, Vol. 27, nr 3, sidorna 239–265.
(19)  –	Domen i målet Aragonesa de Publicidad Exterior och Publivía (ovan fotnot 10), punkt 15. Se även domen i målet Schwarz (ovan fotnot 6), punkterna 34–36.
(20)  –	Domen i målet kommissionen mot Förenade kungariket (ovan fotnot 7).
(21)  –	Domen i målet kommissionen mot Förenade kungariket (ovan fotnot 7), punkt 32. Se även dom av den 5 februari 2004 i mål C-270/02, kommissionen mot Italien (REG 2004, s. I-1559), punkt 24.
(22)  –	Domen i målet kommissionen mot Förenade kungariket (UHT-behandlad mjölk) (ovan fotnot 7), punkt 18.
(23)  –	Även om den alternativa åtgärden kan ha mindre restriktiv verkan på den fria rörligheten och vara lika lämplig för att fullfölja det ursprungliga syftet med den nationella lagstiftningen, kan den generera nya nackdelar med avseende på andra legitima intressen som erkänns i gemenskapsrätten. Se, för ett sådant exempel, dom av den 8 april 1992 i mål C-62/90, kommissionen mot Tyskland (REG 1992, s. I-2575), punkterna 24 och 25.
(24)  –	När medlemsstater har för avsikt att vidta en åtgärd med en kraftig inverkan på den fria rörligheten, bör de ”grundligt … undersök[a] huruvida det [ä]r möjligt att anta bestämmelser med mindre restriktiv inverkan på den fria rörligheten”. Om de underlåter att göra detta fastställer domstolen att det föreligger ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen utan att den behöver ta ställning till om det finns alternativa medel. Se domen i målet kommissionen mot Österrike (ovan fotnot 6), punkt 87.
(25)  –	Till exempel Van Gerven, W., ’’The effect of proportionality on the actions of Member States of the European Community: national viewpoints from continental Europe’’, i The Principle of proportionality in the laws of Europe, 1999, s. 38.
(26)  –	Alexy, R., ’’On balancing and subsumption. A structural comparison’’, Ratio Juris, Vol. 16 (2003), nr 4, s 436.
(27)  –	Se dom av den 16 december 1992 i mål C-169/91, Stoke-on-Trent (REG 1992, s. I-6635), punkt 15, och av den 12 juni 2003 i mål C-112/00, Schmidberger (REG 2003, s. I-5659), punkt 81).
(28)  –	Se till exempel dom av den 14 oktober 2004 i mål C-36/02, Omega (REG 2004, s. I-9609), särskilt punkterna 32, 37 och 39.
(29)  –	Jans, J.H., ’’Proportionality revisited’’, Legal Issues of Economic Integration, Vol. 27, nr 3, sidorna 251 och 252, och Davies, G., ’’Nationality discrimination in the European internal market’’, 2003, sidorna 35 och 36.
(30)  –	Dom av den 13 januari 2000 i mål C-220/98, Estée Lauder (REG 2000, s. I-117), punkt 27. Se även dom av den 6 november 2003 i mål C-358/01, kommissionen mot Spanien (REG 2003, s. I‑13145), punkterna 53 och 58, av den 24 oktober 2002 i mål C-99/01, Linhart och Biffl (REG 2002, s. I-9375), punkt 31, och av den 12 oktober 2000 i mål C-3/99, Ruwet (REG 2000, s. I‑8749), punkterna 50–53.
(31)  –	Artikel 30 EG andra meningen. Se senast domen i målet Schwarz (ovan fotnot 6), punkt 37.
(32)  –	Dom av den 11 mars 1986 i mål 121/85, Conegate (REG 1986, s. 1007; svensk specialutgåva, volym 8, s. 505).
(33)  –	Se domen i målet Conegate (ovan fotnot 32), punkt 16.
(34)  –	Se även analogt (avseende fri rörlighet för arbetstagare) dom av den 4 december 1974 i mål 41/74, Van Duyn (REG 1974, s. 1337; svensk specialutgåva, volym 2, s. 389). Domen i målet Conegate kan sättas i motsats till dom av den 14 december 1979 i mål 34/79, Henn and Darby (REG 1979, s. 3795; svensk specialutgåva, volym 4, s. 637).
(35)  –	Dom av den 8 juli 1975 i mål 4/75, Rewe-Zentralfinanz (REG 1975, s. 843), punkt 8, och domen i målet Henn och Darby (ovan fotnot 34), punkt 21.
(36)  –	Dom av den 11 december 2003 i mål C-322/01, Deutscher Apothekerverband (REG 2003, s. I‑14887), punkt 74.
(37)  – Domen i målet Deutscher Apothekerverband (ovan fotnot 36), punkt 119.
(38)  –	Se, till exempel, dom av den 26 maj 2005 i mål C-20/03, Burmanjer (REG 2005, s. I-4133), och av den 23 februari 2006 i mål C-441/04, A-Punkt Schmuckhandel (REG 2006, s. I-0000).
(39)  –	Domen i målet Henn och Darby (ovan fotnot 34), punkt 21.