62018TJ0598_RES
Mål T‑598/18
Grupo Textil Brownie, SL
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
Tribunalens dom (tredje avdelningen) av den 30 januari 2020
”EU-varumärke – Invändningsförfarande – Ansökan om registrering som EU-varumärke av ordmärket BROWNIE – De äldre nationella ordmärkena BROWNIES, BROWNIE, Brownies och Brownie – Relativt registreringshinder – Risk för förväxling – Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009 (nu artikel 8.1 b i förordning (EU) 2017/1001) – Verkligt bruk av det äldre varumärket – Artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 47.2 och 47.3 i förordning 2017/1001”
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Relativa registreringshinder – Relevant tidpunkt med avseende på bedömningen av ett relativt registreringshinder – Tidpunkten för ingivande av ansökan om registrering av EU-varumärke – Den berörda medlemsstatens utträde ur unionen – Saknar betydelse
(Artikel 50 FEU; rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 8.1, 8.2 a ii) och 42.3)
(se punkt 19)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Begrepp – Tolkningen med beaktande av ratio legis i artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009
(Rådets förordning nr 207/2009, skäl 10 och artiklarna 42.2 och 42.3; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 22.3)
(se punkt 30)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Begrepp – Bedömningskriterier
(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 42.2 och 42.3; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 22.3)
(se punkterna 31–34 och 51)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Användning under en femårsperiod
(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 42.2 och 42.3)
(se punkterna 37 och 38)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Användning under en femårsperiod – Beaktande av bevisning som avser användning före eller efter den perioden – Villkor
(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 42.2 och 42.3; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 22.3)
(se punkt 41)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Bevisningens bevisvärde – Bedömningskriterier
(Rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 42.2, 42.3 och 78.1 f)
(se punkterna 53, 74 och 76)
EU-varumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Användning av varumärket i en form som skiljer sig i detaljer vilka inte förändrar varumärkets särskiljningsförmåga – Föremål och materiellt tillämpningsområde för artikel 15.1 a i förordning nr 207/2009
(Rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 15.1 andra stycket a, 42.2 och 42.3)
(se punkterna 61–63)
EU-varumärke – Immaterialrättsmyndighetens beslut – Principen om likabehandling – Principen om god förvaltning – Immaterialrättsmyndighetens tidigare beslutspraxis – Legalitetsprincipen – En strikt och fullständig bedömning måste göras i varje konkret fall
(se punkt 93)
Resumé
I domen i målet Grupo Textil Brownie/EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18), som meddelades den 30 januari 2020, gjorde tribunalen vissa preciseringar vad beträffar bevisningen för verkligt bruk av ett äldre varumärke och ogillade överklagandet av det beslut som meddelats av överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) om ett invändningsförfarande mellan The Guide Association (nedan kallad intervenienten) och Grupo Textil Brownie (nedan kallad klaganden).
Intervenienten framställde i förevarande fall en invändning mot registreringen av ordmärket BROWNIE och grundade sig på en uppsättning äldre ordmärken från Förenade kungariket – BROWNIES, BROWNIE, Brownies och Brownie (nedan tillsammans kallade det äldre varumärket). Klaganden begärde att intervenienten skulle lägga fram bevis för att det äldre varumärket verkligen hade använts. EUIPO:s invändningsenhet ansåg att intervenienten hade inkommit med sådan bevisning och slog fast att det förelåg risk för förväxling mellan de motstående varumärkena med avseende på vissa varor och tjänster. Den biföll därför delvis invändningen. EUIPO:s överklagandenämnd avslog överklagandet av detta beslut.
Vad för det första gäller betydelsen av Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen, (
1
) erinrade tribunalen om att bedömningen av en grund för en invändning som avser ett relativt registreringshinder ska utgå från situationen vid tidpunkten för ingivandet av den ansökan om registrering av EU-varumärke mot vilken en invändning har framställts med hänvisning till ett äldre varumärke. Således ska omständigheterna kring det äldre varumärket prövas såsom de förelåg vid ingivandet av ansökan om en sådan registrering. Såvitt avser prövningen av invändningen saknar det därför i princip betydelse att det äldre varumärket, vid en tidpunkt efter ingivandet av den ansökan om registrering av EU-varumärke mot vilken det har framställts en invändning med stöd av detta äldre varumärke, skulle kunna komma att förlora sin ställning som i en medlemsstat registrerat varumärke, (
2
) exempelvis till följd av att den berörda medlemsstaten utträder ur Europeiska unionen i överensstämmelse med artikel 50 FEU utan att det har föreskrivits några specifika bestämmelser i det aktuella hänseendet i ett avtal som i förekommande fall har ingåtts med stöd av artikel 50.2 FEU. Detta påverkar i princip inte heller bedömningen av huruvida det föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad genom att inge ett överklagande till tribunalen av ett beslut av en av EUIPO:s överklagandenämnder i vilket denna nämnd har bifallit en sådan invändning grundad på ett sådant äldre nationellt varumärke eller har fastställt ett beslut av invändningsenheten med den innebörden.
För det andra påpekade tribunalen, i den mån klaganden hade gjort gällande att viss bevisning inte härrörde från den relevanta perioden, att det klart och tydligt framgår av artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 att det endast är verkligt bruk som måste ha skett under den relevanta perioden. Så länge ett visst bevismedel som har åberopats till styrkande av verkligt bruk rör en användning som har ägt rum under den relevanta perioden, torde det inte därutöver kunna krävas att själva detta bevismedel måste ha tillkommit under nämnda period. Klagandens argument med innebörden att vissa bevismedel inte härrör från den relevanta perioden i så måtto att dessa bevismedel inte har tillkommit under den perioden kan därför inte ensamt föranleda slutsatsen att nämnda bevismedel ska anses sakna bevisvärde såvitt avser artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009.
För det tredje, vad gäller bevisningen avseende användning före eller efter den relevanta perioden, erinrade tribunalen om att det följer av rättspraxis att sådan bevisning kan beaktas, av det skälet att sådan bevisning kan bekräfta eller underlätta bedömningen av i vilken omfattning det äldre varumärket har använts och vilka innehavarens verkliga avsikter har varit under den perioden. Sådan bevisning kan emellertid inte beaktas såvida det inte även har lagts fram annan bevisning som faktiskt rör den relevanta perioden.
Vad för det fjärde gäller det reklammaterial som åberopats som bevis för verkligt bruk, angav tribunalen att det visserligen har slagits fast i rättspraxis att det, för att verkligt bruk ska anses styrkt, i princip är nödvändigt att visa att reklammaterial som innehåller ett omnämnande av det äldre varumärke vars verkliga bruk ska styrkas har fått tillräcklig spridning inom omsättningskretsen. Tribunalen påpekade emellertid att det av rättspraxis emellertid även följer att bedömningen av bevisningen till stöd för verkligt bruk av ett varumärke inte ska bestå i en separat bedömning av varje enskilt bevis utan i en helhetsbedömning av samtliga bevis med syftet att avgöra vilken innebörd som är mest sannolik och mest logisk. Även om ett visst bevis har begränsat bevisvärde i så måtto att detta bevis inte ensamt kan styrka att och hur de berörda varorna har släppts ut på marknaden, varvid detta bevis således inte i sig är avgörande, kan nämnda bevis ändå beaktas i en helhetsbedömning av huruvida det berörda varumärket har varit föremål för verkligt bruk. Så är exempelvis fallet när ett sådant bevis kompletteras av annan bevisning. I förevarande fall fann tribunalen att reklammaterialet utgjorde en av flera omständigheter, varför det kunde beaktas av överklagandenämnden.
Vad för det femte och sista gäller bevisvärdet av en förklaring på heder och samvete som ska styrka verkligt bruk av det äldre varumärket, erinrade tribunalen om att det framgår av artikel 78.1 f i förordning nr 207/2009 (
3
) att ett av de bevismedel som är tillåtna inför EUIPO är beedigade eller intygade skriftliga utlåtanden eller andra skriftliga utlåtanden som har liknande rättsverkan enligt lagstiftningen i den medlemsstat där utlåtandena upprättades. I förevarande fall hade förklaringen på heder och samvete upprättats i form av ett skriftligt vittnesmål, vilket var den form som beskrivs i de civilprocessrättsliga regler som är tillämpliga i England och Wales. Tribunalen påpekade dessutom att det följer av rättspraxis att när, såsom i förevarande fall, ett sådant utlåtande som avses i artikel 78.1 f i förordning nr 207/2009 har upprättats av en person med ledningsansvar hos den part som ska styrka verkligt bruk av det äldre varumärket, kan detta utlåtande tillmätas bevisvärde endast om det stöds av annan bevisning, vilket var fallet i förevarande fall.
(
1
)	Avtalet om utträde hade ännu inte slutgiltigt ingåtts när överläggningen avslutades.
(
2
)	I den mening som avses i artikel 8.2 a ii) och artikel 42.3 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, 2009, s. 1), i dess ändrade lydelse (ersatt av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1)).
(
3
)	Nu artikel 97.1 f i förordning 2017/1001.