61994CJ0335_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-335/94,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Amtsgericht Recklinghausen (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande med anledning av den vid den nationella domstolen anhängiga talan mot ett bötesbeslut som väckts av
Hans Walter Mrozek,
Bernhard Jäger,
angående tolkningen av artikel 4.6 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 370, s. 1),
meddelar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden D.A.O. Edward samt domarna P. Jann (referent) och L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Österrikes regering, genom Wolf Okresek, Ministerialrat, Bundeskanzleramt - Verfassungsdienst, i egenskap av ombud,
- Förenade kungarikets regering, genom Lindsey Nicoll, Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, biträdd av Nicholas Paines, barrister,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom juridiske rådgivaren Götz zur Hausen, i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 30 november 1995 av: Förenade kungarikets regering, företrädd av Nicholas Green, barrister, och Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Götz zur Hausen,
och efter att den 25 januari 1996 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Amtsgericht Recklinghausen har genom beslut av den 31 oktober 1994, som har inkommit till domstolen den 28 december samma år, med stöd av artikel 177 i EG-fördraget ställt två frågor om tolkningen av artikel 4.6 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 370, s. 1, nedan kallat förordningen).
2 Frågorna har uppkommit i en talan mot ett beslut i vilket Hans Walter Mrozek och Bernhard Jäger ålades böter för att ha brutit mot den tyska lagstiftningen om förares arbetstider.
3 I avsnitt IV och V i förordningen finns bestämmelser om körtider, raster och viloperioder. I artikel 4 stadgas emellertid:
"Denna förordning skall inte tillämpas på transporter med
...
6) fordon som används i samband med avloppsunderhåll, översvämningsskydd, vatten-, gas- och elförsörjning, underhåll och kontroll av allmänna vägar, avfallshantering, teleservice, posttransporter, radio- och televisionssändning samt pejling av sändare eller mottagare av radio- eller televisionssignaler; ..."
4 Hans Walter Mrozek och Bernhard Jäger är i egenskap av firmatecknare i bolaget Rethmann Entsorgungswirtschaft (nedan kallat Rethmann) i Marl (Tyskland) ansvariga för arbetsfördelningen mellan företagets olika förare samt för enstaka transporter. Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Recklinghausen (kontrollmyndighet i fråga om arbetsskydd) ansåg att Hans Walter Mrozek och Bernhard Jäger inte hade organiserat förarnas körtider i enlighet med Ausführungsverordnung zur Arbeitszeitordnung (tillämpningsförordning i fråga om arbetstider) och påförde dem därför böter med anledning av denna överträdelse.
5 Transporterna i fråga avsåg dels särskilt hushållsavfall såsom torrbatterier och kemiska produkter, dels industriavfall. Rethmann hade, med avseende på hushållsavfallet, ingått långtidsavtal om avfallshämtning med olika kommunala och regionala myndigheter. Rethmann ombesörjde inte bara uppsamling av avfallet, genom att vissa dagar ställa ut containrar till invånarnas förfogande, utan även sortering och slutlig bortfraktning.
6 I den talan som Hans Walter Mrozek och Bernhard Jäger för mot bötesbeslutet vid Amtsgericht Recklinghausen har de gjort gällande att transporterna utfördes av "fordon som används i samband med ... avfallshantering" i enlighet med artikel 4.6 i förordningen, och att de därför inte omfattades av denna förordning. Vidare har Hans Walter Mrozek och Bernhard Jäger gjort gällande att det på grund av undantaget i gemenskapens förordning inte var möjligt att i nationell rätt införa föreskrifter beträffande körtider.
7 Amtsgericht Recklinghausen har därför vilandeförklarat målet och ställt följande frågor till domstolen:
"1) Hur skall begreppet avfallshantering i artikel 4.6 i förordning (EEG) nr 3820/85 tolkas?
a) Omfattar detta begrepp endast hantering av hushållsavfall, eller omfattas även industriavfall eller kommersiellt avfall?
b) Beträffande hushållsavfall:
aa) Omfattas även särskilt avfall från privata hushåll som exempelvis batterier, målarfärg och lösningsmedel av undantaget i artikel 4.6 i förordning (EEG) nr 3820/85?
bb) Gäller undantaget endast kortare transporter inom en kommun, i synnerhet från dörr till dörr, eller gäller det även längre transporter, som exempelvis transporter till en sopstation som ligger utanför kommungränsen?
cc) Omfattas transporter av artikel 4.6 i förordningen även när kommunen har gett en privat verksamhet i uppdrag att sköta avfallshanteringen?
c) För det fall även transport av industriavfall omfattas av denna bestämmelse:
aa) Omfattas transport av allt slags industriavfall, oavsett form?
bb) Omfattas i detta fall även längre transporter, som exempelvis till sopstationer, av artikel 4.6 i förordningen?
d) Omfattas även körningar med fordon utan last av artikel 4.6, som exempelvis vid återresa från en sopstation?
e) Omfattas även körningar som sker för att förbereda transporter, som exempelvis för att flytta fordon eller släpvagnar mellan företagets olika anläggningar, av denna bestämmelse?
2) Vilket är förhållandet mellan undantagsbestämmelsen i artikel 4.6 i förordning (EEG) nr 3820/85 och de nationella bestämmelserna om körtid?
a) Kan det ändå föreskrivas begränsningar ifråga om körtid i nationell lagstiftning, om en transport omfattas av undantagsbestämmelsen i artikel 4.6 i EEG-förordningen,
b) eller är bestämmelser i nationell lagstiftning, som exempelvis Arbeitszeitordnung eller Ausführungsverordnung zur Arbeitszeitordnung inte tillämpliga på sådana transporter?"
Den första frågan
8 Genom denna fråga vill den nationella domstolen i huvudsak få veta hur begreppet "fordon som används i samband med ... avfallshantering" i artikel 4.6 i förordningen skall tolkas.
9 Det skall inledningsvis påpekas att det i artikel 4 i förordningen räknas upp vissa kategorier av transporter som är undantagna från förordningens tillämpningsområde. Eftersom det således är fråga om ett undantag från det allmänna systemet, kan artikel 4 inte tolkas på så sätt att dess verkningar går utöver vad som är nödvändigt för att skydda de intressen som den är avsedd att skydda. Vidare bör räckvidden av de undantag som föreskrivs i förordningen bedömas med beaktande av målsättningen med förordningen (se dom av den 25 juni 1992, British Gas, C-116/91, Rec. s. I-4071, punkt 12).
10 Beträffande de intressen som artikel 4.6 är avsedd att skydda, bör det påpekas att undantagen i denna bestämmelse har fastställts på grundval av hur de tjänster som fordonen används i samband med är utformade. Det framgår i detta hänseende av uppräkningen i artikel 4.6 i förordningen att det i samtliga fall är fråga om allmänna tjänster av allmänintresse (ovannämnda dom i målet British Gas, punkt 13).
11 Förordningen syftar, som framgår av det första övervägandet, till harmonisering av konkurrensvillkoren och till förbättring av arbetsförhållanden och trafiksäkerhet.
12 Mot bakgrund av dessa syften, i synnerhet det i fråga om förbättring av trafiksäkerheten, skall begreppet "avfallshantering" tolkas på så sätt att det endast avser uppsamling av avfall inom det område där det har lämnats. Eftersom fordon som används i samband med denna verksamhet endast kör korta sträckor och under korta tidsperioder, utgör transporten fortfarande en underordnad del av avfallshanteringen. Avfallstransport som inte har en sådan karaktär omfattas inte av undantaget. Det ankommer på den nationella domstolen att i varje enskilt fall avgöra som så är fallet.
13 Med beaktande av att de tjänster som anges i artikel 4.6 är av allmänintresse, skall det avfall som omfattas av avfallshanteringen i fråga anses bestå av såväl hushållsavfall som kommersiellt avfall och särskilt avfall, eftersom dess hantering är av allmänintresse. Denna tolkning överensstämmer också med syftet att harmonisera konkurrensvillkoren, utan att därför vara till hinder för tillämpningen av särskilda regler med avseende på vissa typer av avfall, såsom artikel 13.1 d i förordningen om transport av djuravfall.
14 Inom dessa definierade gränser omfattar artikel 4.6 i förordningen även körningar utan last samt förflyttning av fordon som sker för att förbereda transporter.
15 Det är slutligen inte nödvändigt att de ifrågavarande fordonen används direkt av ett offentligt organ för att omfattas av undantaget. Förordning nr 3820/85 är avsedd att mjuka upp rådets förordning (EEG) nr 543/69 av den 25 mars 1969 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 77, s. 49). Till skillnad från den bestämmelse som artikel 4.6 i förordning nr 3820/85 ersätter - det vill säga artikel 4.4 i förordning nr 543/69, som ändrats genom rådets förordning (EEG) nr 2827/77 av den 12 december 1977 om ändring av förordning (EEG) nr 543/69 (EGT nr L 334, s. 1) - hänvisas det i artikel 4.6 inte längre till "fordon som används av annat offentligt organ i offentlig tjänst". Denna ändring av bestämmelsens lydelse medför att både offentliga organ och privata företag, som under statens tillsyn utför en allmän tjänst av allmänintresse, omfattas av undantaget.
16 Svaret på den första frågan är således att begreppet "fordon som används i samband med ... avfallshantering" i artikel 4.6 i förordningen skall tolkas på så sätt att det avser fordon som används för uppsamling av allt slags avfall, om inte annat föreskrivs i särskilda bestämmelser, samt endast transport av detta avfall inom ett närområde, inom ramen för en allmän tjänst av allmänintresse vilken utförs av offentliga organ eller privata företag som står under det förstnämndas tillsyn.
Den andra frågan
17 Genom denna fråga vill den nationella domstolen få veta om nationella bestämmelser om körtider kan tillämpas inom områden som är undantagna från tillämpningsområdet för gemenskapens förordning, som exempelvis de som föreskrivs i artikel 4.6 i förordningen.
18 Det kan konstateras att vissa transporter enligt artikel 4 i förordningen generellt undantas från tillämpningsområdet för gemenskapens föreskrifter. Beträffande dessa transporter är förordningen inte avsedd att harmonisera den sociala lagstiftningen, varför medlemsstaterna behåller sin behörighet att lagstifta om dessa transporter.
19 Denna tolkning överensstämmer med det fjortonde övervägandet i förordningen, enligt vilket förordningen inte ska påverka tillämpningen av nationella regler som förbjuder förarna att köra längre tid än vad de kan på fullt betryggande sätt.
20 Svaret på den andra frågan är således att medlemsstaterna förblir behöriga att anta bestämmelser i fråga om körtider inom de områden som inte omfattas av förordningen.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
21 De kostnader som har förorsakats den österrikiska och den brittiska regeringen, liksom Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 31 oktober 1994 förts vidare av Amtsgericht Recklinghausen - följande dom:
22 Begreppet "fordon som används i samband med ... avfallshantering" i artikel 4.6 i rådets förordning nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter, skall tolkas på så sätt att det avser fordon som används för uppsamling av allt slags avfall, om inte annat föreskrivs i särskilda bestämmelser, samt endast transport av detta avfall inom ett närområde, inom ramen för en allmän tjänst av allmänintresse vilken utförs av offentliga organ eller privata företag som står under det förstnämndas tillsyn.
23 Medlemsstaterna förblir behöriga att anta bestämmelser i fråga om körtider inom de områden som inte omfattas av förordning nr 3820/85.