62024CJ0136_RES
C‑136/24. P. sz. ügy
Alaa Hamoudi
kontra
Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2025. december 18.
„Fellebbezés – Közös menekültügyi és bevándorlási politika – (EU) 2019/1896 rendelet – Európai integrált határigazgatás az Európai Unió külső határain – Európai Határ‑ és Parti Őrség – Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) – Az alapvető jogok védelme területén a Frontexet terhelő kötelezettségek – Harmadik országba történő azonnali visszaküldésre (pushback) irányuló gyakorlat az Égei‑tenger térségében – A Frontex szerződésen kívüli felelőssége – Tényleges és biztos kár – Bizonyítási teher – Hatékony bírói jogvédelem – Bizonyítékkezdemény – Az Európai Unió Törvényszékének az ügy vizsgálatára vonatkozó kötelezettsége”
Fellebbezés – Jogalapok – A Törvényszék érvelésének egy pontjára vonatkozó konkrét kifogás szükségessége – A hivatkozott jogalapok alátámasztására szolgáló jogi érvek pontos megjelölésének szükségessége – Hiány – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés, második albekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 168. cikk, (1) bekezdés, d) pont, és 169. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 54., 55. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – Bizonyítási teherre és bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok – Jogkérdés
(EUMSZ 256. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)
(lásd: 60. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Jogellenesség – Kár – A kár fennállása és mértéke – Bizonyítási teher
(EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 71. pont)
Európai uniós jog – Az Unió értékei és céljai – Értékek – A jogállamiság tiszteletben tartása – Terjedelem – Hatékony bírósági felülvizsgálat – Hatékony jogorvoslathoz való jog – Kártérítési kereset – A magánszemélyek bírói jogvédelmének teljes rendszerére tekintettel történő értékelés
(EUSZ 2. cikk; EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés, EUMSZ 268. cikk, és EUMSZ 340. cikk, második és harmadik bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)
(lásd: 72–75. pont)
Európai uniós jog – Elvek – A hatékony bírói jogvédelemhez való jog – Bizonyítási teher és bizonyításfelvétel – Az uniós jog által a magánszemélyeknek biztosított jogok – A Törvényszék azon kötelezettsége, hogy ne sértse a bírói jogvédelem hatékonyságát – A fegyveregyenlőség és a kontradiktórius eljárás elvének tiszteletben tartása – A hatékony jogorvoslathoz való jog teljes mértékben történő tiszteletben tartásának biztosítására vonatkozó kötelezettség
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)
(lásd: 77., 78. pont)
Bírósági eljárás – Bizonyítási eszközök – Dokumentumok benyújtására történő felhívás – Az uniós bíróság mérlegelési jogköre – Korlátok – A hatékony jogorvoslathoz való jogból eredő követelmények teljes mértékben történő tiszteletben tartásának biztosítására vonatkozó kötelezettség – Terjedelem – Olyan bizonyítási teherre és bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok, amelyek nem teszik lehetővé a hatékony bírói jogvédelem biztosítását – Az uniós bíróság azon kötelezettsége, hogy kiegészítse a rendelkezésre álló információkat
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk; a Törvényszék eljárási szabályzata, 88., 89. és 91. cikk)
(lásd: 79., 80–83. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A bizonyításfelvétel elrendelése Törvényszék általi megtagadásának Bíróság általi felülvizsgálata – A Törvényszék által az információk kiegészítésének szükségességére vonatkozóan végzett értékelés Bíróság általi felülvizsgálata – Azonnali visszaküldési művelet állítólagos áldozatai – A bizonyítékkezdemény helyett meggyőző bizonyítékok meglétének Törvényszék általi értékelése – Téves jogalkalmazás – A megtámadott végzés hatályon kívül helyezése
(EUMSZ 256. cikk)
(lásd: 104–106., 110–112. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A bizonyításfelvétel elrendelése Törvényszék általi megtagadásának Bíróság általi felülvizsgálata – A Törvényszék által az információk kiegészítésének szükségességére vonatkozóan végzett értékelés Bíróság általi felülvizsgálata – Bizonyítékok – Bizonyító erő – A bizonyítékkezdemény előterjesztéséhez elegendő információk – Az uniós bíróság általi értékelés – A bizonyítékok szabad mérlegelése elvének tiszteletben tartása – A felperes tanúvallomásának elutasítása, mivel az csekély bizonyító erővel rendelkezik – Az előterjesztett bizonyítékok összessége figyelembevételének hiánya – Téves jogalkalmazás
(EUMSZ 256. cikk)
(lásd: 115–117., 119., 123., 152. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A bizonyításfelvétel elrendelése Törvényszék általi megtagadásának Bíróság általi felülvizsgálata – A Törvényszék által az információk kiegészítésének szükségességére vonatkozóan végzett értékelés Bíróság általi felülvizsgálata – Bizonyítékok – A bizonyítékkezdemény előterjesztéséhez elegendő információk – Az eljárás folytatásának és a folyamatban lévő ügy határozathozatalt megelőző vizsgálatának uniós bíróság általi megtagadása – Az Alapjogi Charta 47. cikkének megsértése – Téves jogalkalmazás
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)
(lásd: 130–132., 147., 148., 150. pont)
Összefoglalás
Az Alaa Hamoudi szír állampolgár (a továbbiakban: fellebbező) által a Törvényszék 2023. december 13‑i végzése (
1
) ellen benyújtott fellebbezésnek helyt adva a nagytanácsban eljáró Bíróság a hatékony bírói jogvédelem biztosítására vonatkozó kötelezettségre tekintettel pontosítja az alkalmazandó bizonyítási szintet és az ügy vizsgálatával kapcsolatban a Törvényszéket terhelő kötelezettséget, amennyiben egy menekült azt állítja, hogy olyan azonnali visszaküldési művelet áldozata volt, amelyben az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) részt vett, és emiatt kártérítési keresetet indít ezen ügynökséggel szemben.
A megtámadott végzéssel a Törvényszék elutasította a fellebbező keresetét, (
2
) amelyet az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a továbbiakban: Charta) rögzített bizonyos jogoknak, (
3
) valamint a 2019/1896 rendelet (
4
) által ezen ügynökség számára előírt bizonyos kötelezettségeknek a Frontex általi megsértése miatt őt ért kár megtérítése iránt terjesztett elő. E jogsértésre a Frontex Égei‑tengeren végzett műveletei keretében, pontosabban a görög hatóságok által lefolytatott, az Unió területéről Törökországba irányuló állítólagos visszaküldési művelet (a továbbiakban: azonnali visszaküldési művelet) során került sor. E művelet során a fellebbezőt az egyik görög szigetre való megérkezését követően mindössze néhány órával – a származásuk szerinti harmadik országból menekülő más személyekkel együtt – visszaküldték a tengerre, anélkül hogy lehetősége lett volna nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtani.
Az elsőfokú eljárás során a fellebbező az említett műveletnél való jelenléte bizonyítása érdekében több bizonyítékra hivatkozott, nevezetesen saját tanúvallomására, egy interneten megjelent médiacikkre és az abban szereplő két videóra, valamint négy fényképre. Emellett több alkalommal kérelmezte, hogy a Törvényszék rendeljen el pervezető intézkedéseket vagy bizonyításfelvételt annak érdekében, hogy a Frontex benyújtsa azokat a birtokában lévő dokumentumokat, amelyek a fellebbező keresetének alátámasztására alkalmasak.
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fellebbező által előterjesztett bizonyítékok elégtelenek ahhoz, hogy meggyőzően bizonyítsák az azonnali visszaküldési műveletnél való jelenlétét, és ebből következően a hivatkozott kár ténylegességét, és ezért a keresetet, mint jogilag nyilvánvalóan megalapozatlant, elutasította.
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező többek között arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a bizonyítási teherre vonatkozó elveket azáltal, hogy olyan követelményeket írt elő e tekintetben, amelyeknek nehéz, vagy akár lehetetlen megfelelni az azonnali visszaküldési műveletek keretében.
Konkrétabban, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor figyelmen kívül hagyta a bizonyítási teher megváltoztatásának szükségességét és a fellebbező arra irányuló kérelmét, hogy a Frontexet bizonyos dokumentumok benyújtására kötelezze, tekintettel a 2019/1896 rendeletnek és a Chartának – az állítólagos azonnali visszaküldés folytán történt – állítólagos megsértése következtében a fellebbezőt ért károk miatt a Frontexszel szemben benyújtott szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti kereset sajátos körülményeire.
A Bíróság álláspontja
Ítéletében a Bíróság többek között azt vizsgálja, hogy a Törvényszék megsértette‑e a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályoknak a fellebbező számára biztosított hatékony bírói jogvédelem érdekében történő megváltoztatására vonatkozó kötelezettségét.
Elöljáróban a Bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy bár a Frontexet és a határigazgatásért felelős nemzeti hatóságokat az Unió külső határainak integrált igazgatása tekintetében megosztott felelősség terheli, a Frontex teljes mértékben felelős és elszámoltatható valamennyi általa hozott határozat, és az olyan tevékenység tekintetében, amelyért a 2019/1896 rendelet értelmében kizárólagos felelőséggel tartozik. A szerződésen kívüli felelősség körében e rendelet 97. cikkének (4) bekezdése, és az e rendelkezéssel konkretizált EUMSZ 340. cikk második bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Frontex a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti a szervezeti egységei vagy a személyzete által a feladataik teljesítése során okozott károkat.
A Bíróság rámutat, hogy ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az Unió szerződésen kívüli felelősségének az EUMSZ 340. cikk második bekezdése szerinti megállapításához több feltétel együttes teljesülése szükséges, köztük a kár ténylegességére vonatkozó feltételé, amely megkívánja, hogy az a kár, amelynek a megtérítését kérik, tényleges és biztos legyen. Amennyiben e feltételek valamelyike nem teljesül, a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A Bíróság ezek után az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapításával kapcsolatos bizonyítási teherre és bizonyításfelvételre vonatkozó szabályokkal foglalkozik. Emlékeztet, hogy főszabály szerint az e felelősségre hivatkozó félnek kell bizonyítania, hogy ahhoz kapcsolódóan a megállapítás feltételei teljesülnek. Így e fél köteles többek között bizonyítani az általa hivatkozott kár fennállását és annak mértékét. Ennek érdekében a szabad bizonyítás elve alapján szabadon hivatkozhat bármilyen bizonyítási eszközre.
Mindazonáltal az EUMSZ 340. cikk második bekezdésében említett kártérítési jogviták elbírálására vonatkozóan a Törvényszékre és a Bíróságra ruházott hatáskör (
5
) gyakorlása során az uniós bíróságnak biztosítania kell a magánszemélyek hatékony bírói jogvédelmét.
A kártérítési keresetet ugyanis a magánszemélyek bírói jogvédelmének a Szerződések által létrehozott teljes rendszerére tekintettel kell értékelni, és az hozzájárul e védelem hatékony jellegéhez. A Bíróság e tekintetben pontosítja, hogy a hatékony bírói jogvédelem elve mind az EUSZ 2. cikkből, mind pedig a Charta 47. cikkéből következik, és hogy a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok alkalmazása nem sértheti az uniós jog által a magánszemélyek számára biztosított jogok bírói védelmének hatékonyságát. A Törvényszék tehát nem írhat elő túlzott vagy akár teljesíthetetlen bizonyítási terhet, és nem kérdőjelezheti meg a fegyveregyenlőség elvét sem, hanem biztosítania kell a hatékony jogorvoslathoz való jog teljes körű tiszteletben tartását, figyelembe véve az általa elbírálandó ügy sajátos körülményeit, szükség esetén megváltoztatva a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályokat.
Végül a Bíróság emlékeztet arra, hogy a Törvényszék az előtte folyamatban lévő ügyek előkészítése és vizsgálata céljából hatásköröket kapott, ami lehetővé teszi számára többek között azt, hogy pervezető intézkedéseket és bizonyításfelvételt rendeljen el. Így a Törvényszék felhívhatja a feleket, hogy nyújtsanak be minden dokumentumot vagy az ügyre vonatkozó mellékletet, és adjanak meg minden olyan információt vagy tájékoztatást, amelyet a Törvényszék szükségesnek tart.
Bár a Törvényszék feladata annak eldöntése, hogy szükséges‑e ezen jogkörök gyakorlása, a Charta 47. cikkéből eredő követelmények teljes körű tiszteletben tartásának teljesülnie kell. Következésképpen, ha a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok alkalmazása kivételesen nem teszi lehetővé a felperes hatékony bírói jogvédelmének biztosítását, a Törvényszéknek az előtte folyamatban lévő ügyben rendelkezésére álló információk kiegészítése érdekében gyakorolnia kell az említett jogköröket, feltéve hogy a felperes minimális mértékben igazolja e beavatkozás hasznosságát. Így a Törvényszék nem érheti be annyival, hogy a felperes állításait kellő bizonyítékok hiányában elutasítja, miközben – többek között azáltal, hogy helyt ad a bizonyításfelvétel, például dokumentumok benyújtása iránti felperesi kérelemnek – a Törvényszék az, amely képes az ezen állítások pontosságát illetően esetlegesen fennálló bizonytalanságot eloszlatni.
A Bíróság rámutat, hogy a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok Törvényszék általi alkalmazását vitató fellebbezés keretében az ő feladata annak vizsgálata, hogy a Törvényszék a Charta 47. cikkéből eredő követelmények teljes körű tiszteletben tartása mellett teljesítette‑e a kötelezettségeit.
E tekintetben a Bíróság először is megjegyzi, hogy egy ilyen – a fellebbezés tárgyát képező ügyben szereplőhöz hasonló – azonnali visszaküldési művelet sajátossága, hogy az azt elszenvedő személyek fokozottan kiszolgáltatottak, valamint jellemző módon hiányzik az azonosítás, illetve a hatóságok részéről az e személyek egyéni helyzetének értékelésén alapuló bánásmód. Ezenkívül az említett személyek a tényállás megvalósulásának időpontjában olyan helyzetben vannak, hogy az e tényállás megalapozására szolgáló bizonyítékok összegyűjtése csak nagyon nehezen lehetséges a számukra, sőt, e tekintetben esetleg kizárt minden lehetőség. Ezzel szemben, figyelemmel a 2019/1896 rendeletben előírt feladataira, a Frontex főszabály szerint releváns információkkal rendelkezhet az azonnali visszaküldés megtörténtének bizonyításához.
Tekintettel többek között ezekre a sajátosságokra, a fellebbezőhöz hasonló személyektől nem követelhető meg, hogy meggyőző bizonyítékokkal szolgáljanak e művelet lefolyásáról és a műveletnél való jelenlétükről. Ugyanis a bizonyítási teher megváltoztatásának hiánya akadályozhatná az azonnali visszaküldési művelet áldozatai által a Frontexszel szemben az ezen ügynökség által állítólagosan elkövetett jogellenes cselekmények miatt indított kereseteket, de facto mentességet biztosítva a Frontex számára, és ezáltal veszélyeztetve az ezen áldozatokat megillető alapvető jogok hatékony védelmét. Így a Charta 47. cikkében, illetve az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett EJEE‑ben biztosított hatékony jogorvoslathoz való jog teljes körű tiszteletben tartásából az a követelmény fakad, hogy elegendő, ha e személyek bizonyítékkezdeményt szolgáltatnak erre a Frontex részvételével lezajlott műveletre, illetve a műveletnél való jelenlétükre vonatkozóan. A Törvényszék tehát tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy azt kell értékelni, hogy a fellebbező meggyőző bizonyítékokat szolgáltatott‑e erre a jelenlétre vonatkozóan. E téves jogalkalmazás szükségképpen hibássá tette a fellebbező által előterjesztett bizonyítékokra vonatkozó törvényszéki értékelést, mivel azt a Törvényszék túl magas bizonyítási szinthez viszonyítva végezte el, megsértve a hatékony jogorvoslathoz való jog teljes körű tiszteletben tartását.
Másodszor, a Bíróság a Törvényszék megállapításai alapján megvizsgálja, hogy a fellebbező szolgáltatott‑e ilyen bizonyítékkezdeményt. Emlékeztet, hogy a szabad bizonyítás elvéből egyenesen következik a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve, amelynek értelmében az egyetlen releváns tényező, amelyet a szabályszerűen benyújtott bizonyítékok bizonyító erejének értékelésekor meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége.
Ami különösen a felperes írásbeli tanúvallomása bizonyító erejének értékelését illeti, a Bíróság megállapítja, hogy ennek során a hihetőséget és az abban szereplő információ valószínűségét kell ellenőrizni. Közelebbről, a felperes tanúvallomását nem lehet az adott ügyben előterjesztett bizonyítékok összességének figyelembevétele nélkül elutasítani, mint olyat, amely csekély bizonyító erővel rendelkezik. Következésképpen a Törvényszék által is tett azon megállapítás, hogy főszabály szerint a maga a fellebbező által benyújtott tanúvallomás csak csekély bizonyító erővel rendelkezik, téves jogalkalmazásnak minősül. Ezenkívül a Törvényszék megállapításaiból az következik, hogy a fellebbező írásbeli tanúvallomása kellően részletes, konkrét és egybevágó volt ahhoz, hogy bizonyítékkezdeménynek minősüljön arra vonatkozóan, hogy a fellebbező ténylegesen azonnali visszaküldési művelet áldozata volt, amit egyébként alátámasztanak a fellebbező által előterjesztett más bizonyítékok, többek között egy médiacikk is, amelyek így egybevágó bizonyítékok együttesét alkotják.
Harmadszor, a Bíróság rámutat, hogy amennyiben a felperes bizonyítékkezdeményt terjeszt elő arra vonatkozóan, hogy azonnali visszaküldés áldozatává vált, és kifogásolja, hogy a Frontex ebben az azonnali visszaküldésben részt vett, a Törvényszéknek az eljárást folytatnia kell, és köteles az előtte folyamatban lévő ügy vizsgálatára annak érdekében, hogy a rendelkezésére álló adatok összessége alapján értékelje e tény valóságtartalmát. Ha megállapítást nyer, hogy e bizonyítékkezdeményt nem gyengítik a felperes meghallgatása vagy az ezen ügyben részt vevő többi fél által a beadványaikban előterjesztett bizonyítékok és érvek, vagy akár az ügy vizsgálata keretében szerzett esetleges más bizonyítékok, akkor e tényt bizonyítottnak kell tekinteni.
Konkrétan a Törvényszék a jelen ügyben köteles volt pervezető intézkedéseket hozni vagy bizonyításfelvételt elrendelni annak érdekében, hogy a Frontextől beszerezzen minden rendelkezésére álló releváns információt abból a célból, hogy tisztázza a szóban forgó azonnali visszaküldési művelet körülményeit, illetve hogy a Törvényszék előtt az ügy körülményei a fellebbező keresete megalapozottságának értékeléséhez valóban kellően fel legyenek tárva, és hogy garantálni tudja a fellebbező jogainak hatékony bírói védelmét. Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította a fellebbező ilyen irányú kérelmeit.
A fentiekre tekintettel a Bíróság a megtámadott végzést hatályon kívül helyezi, és az ügyet visszautalja a Törvényszék elé.
(
1
)	2023. december 13‑iHamoudi kontra Frontex végzés (T‑136/22, EU:T:2023:821, a továbbiakban: megtámadott végzés).
(
2
)	A kereset az EUMSZ 268. cikken alapul, amely szerint „[a]z Európai Unió Bírósága hatáskörrel rendelkezik a 340. cikk második és harmadik bekezdésében említett kártérítési vitákban”, valamint az EUMSZ 340. cikken, amelynek második bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[s]zerződésen kívüli felelősség esetén az Unió a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti az intézményei vagy alkalmazottai által feladataik teljesítése során okozott károkat”.
(
3
)	Az 1., 2., 3., 4., 6., 18., 19. és 21. cikkben.
(
4
)	Az Európai Határ‑ és Parti Őrségről, valamint az 1052/2013/EU és az (EU) 2016/1624 rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2019. november 13‑i (EU) 2019/1896 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 295., 1. o.). Az állítólagos jogsértés különösen a rendelet 46. cikke (4) és (5) bekezdését érinti.
(
5
)	Az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 268. cikk alapján.