62024CJ0810
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
5. veebruar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2014/23/EÜ – Kontsessioonilepingu sõlmimise menetlus – Projekti rahastamine eraettevõtja algatusel – Rahastamisettepaneku hindamine ja heakskiitmine – Selle ettepaneku põhjal algatatud hankemenetlus – Asjaomase arendaja eesõigus, kui on tagatud parima pakkumuse tingimused – Muudatus, mis on tehtud pärast esialgse pakkumuse esitamist – Artikkel 3 – Võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja proportsionaalsuse põhimõte – Rikkumine
Kohtuasi C‑810/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 25. novembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. novembril 2024, menetluses
Urban Vision SpA
versus
Comune di Milano,
Digital Vox Srl, varem A & C Network Srl,
menetluses osales:
Vox Communication Srl,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin, M. Gavalec (ettekandja) ja Z. Csehi,
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Urban Vision SpA, esindajad: avvocati F. Iacovone, V. Monello ja F. Sciaudone,
–
Comune di Milano, esindajad: avvocati A. Mandarano, S. Pagano ja S. Pagliosa,
–
Digital Vox Srl, esindajad: avvocati P. Bertacco, J. E. P. Recla ja A. Reggio D’Aci,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocati dello Stato A. Giovannini ja E. Manzo,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Biolan, C. Biz ja G. Wils,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 49 ja 56, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta (ELT 2014, L 94, lk 1), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36) artiklit 12 ning proportsionaalsuse, hea halduse ja tõhususe põhimõtet.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt Urban Vision SpA ning teiselt poolt Comune di Milano (Milano linn, Itaalia) ja Digital Vox Srl-i, varem A & C Network Srl, vahelises vaidluses, mille ese on automatiseeritud tualettruumi projekteerimiseks, tarnimiseks, paigaldamiseks, haldamiseks ja hooldamiseks lepingu sõlmimine ettevõtjate ühendusega, mille moodustasid Digital Vox ja Vox Communication Srl (edaspidi „ühendus“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2006/123
3
Direktiivi 2006/123 põhjendus 57 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis sisalduvad autoriseerimisskeeme käsitlevad sätted puudutavad juhtumeid, mille puhul teenuste osutamise valdkonnale juurdepääs või selles valdkonnas tegutsemine ettevõtjate poolt eeldab pädeva asutuse otsust. See ei puuduta pädevate asutuste otsuseid teatud teenuse osutamiseks avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku loomise kohta ega ka pädevate asutuste sõlmitavaid lepinguid teatud sellise teenuse osutamiseks, mis on reguleeritud riigihankeid käsitlevate eeskirjadega, kuna käesolevas direktiivis neid eeskirju ei käsitleta.“
4
Direktiivi artikli 3 „Suhe ühenduse õiguse muude sätetega“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui käesoleva direktiivi sätted lähevad vastuollu ühenduse mõne muu õigusaktiga, mis reguleerib teatavates sektorites või teatavatel kutsealadel teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu või selles valdkonnas tegutsemise konkreetseid aspekte, on muude ühenduse õigusaktide sätted ülimuslikud ning neid kohaldatakse asjaomaste sektorite ja kutsealade puhul. […]“.
5
Direktiivi artikli 9 „Autoriseerimisskeemid“ lõikes 3 on täpsustatud:
„Käesolevat jagu ei kohaldata autoriseerimisskeemide nende aspektide suhtes, mis on otseselt või kaudselt hõlmatud muude ühenduse õigusaktidega.“
6
Direktiivi artiklis 12 on esitatud „[m]itme kandidaadi vahel valimise üksikasjad“.
Direktiiv 2014/23
7
Direktiivi 2014/23 põhjendused 8, 14, 18, 68 ja 73 on sõnastatud järgmiselt:
„(8)
Teatavale maksumusele vastavate või seda ületavate kontsessioonide puhul on asjakohane näha ette selliste lepingute sõlmimise riiklike menetluste teatav minimaalne koordineerimine, mis põhineks ELi toimimise lepingu põhimõtetel, et tagada kontsessioonide avatus konkurentsile ja piisav õiguskindlus. Kõnealused koordineerivad sätted ei peaks minema kaugemale sellest, mida on vaja eespool nimetatud eesmärkide saavutamiseks ning teatava paindlikkuse tagamiseks. Liikmesriikidel peaks olema lubatud kõnealuseid sätteid täiendada ja edasi arendada, kui nad peavad seda asjakohaseks, eelkõige selleks, et paremini tagada eespool sätestatud põhimõtete järgimine.
[…]
(14)
Lisaks ei tuleks pidada kontsessioonideks liikmesriikide teatavaid toiminguid, nagu selliste tegevuslubade või litsentside andmine, millega riik või ametiasutus kehtestab majandustegevuse tingimused, sealhulgas tingimus tegeleda teatava tegevusalaga, tavaliselt ettevõtja taotlusel ning mitte avaliku sektori hankija või võrgustiku sektori hankija algatusel, ning mille puhul ettevõtjale jääb vabadus ehitustööde tegemisest või teenuste osutamisest loobuda. Liikmesriikide nimetatud toimingutele võidakse kohaldada [direktiivi 2006/123] konkreetseid sätteid. Vastupidi liikmesriikide nimetatud toimingutele nähakse kontsessioonilepingutega ette vastastikku siduvad kohustused, kui ehitustööde tegemise ja teenuste osutamise suhtes kohaldatakse avaliku sektori hankija või võrgustiku sektori hankija poolt kindlaks määratud spetsiifilisi nõudeid, mida saab õiguslikult maksma panna.
[…]
(18)
[…] Kontsessiooni põhiomadusega – õigusega kasutada ehitisi või osutada teenuseid – kaasneb kontsessionääri jaoks alati majanduslikku laadi äririsk, et ehitise või teenuste ekspluateerimisega seotud investeeringud või seotud kulud ei tasu end tavapäraste tegevustingimuste korral ära, kuigi osa riskist jääb avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija kanda. […]
[…]
(68)
Kontsessioonid on tavaliselt pikaajalised keerukad kokkulepped, millega kontsessionäär võtab enda kanda vastutust ja riski, mida tavapäraselt kannavad avaliku sektori hankija ja võrgustiku sektori hankija ja mis tavaliselt kuulub tema vastutusalasse. Seetõttu, pidades kinni käesolevast direktiivist ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetest, peaks avaliku sektori ja võrgustiku sektori hankijatele jääma õigus kontsessionääri valimise menetlus suuresti ise kindlaks määrata ja see korraldada. Võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse tagamiseks kogu kontsessiooni andmise protsessi vältel on siiski otstarbekas näha ette kontsessiooni andmise protsessi jaoks teatavad põhitagatised, sealhulgas teave kontsessiooni liigi ja ulatuse kohta, taotlejate arvu piirangud, taotlejatele ja pakkujatele teabe levitamine ja asjakohaste dokumentide kättesaadavus. Samuti tuleb potentsiaalsete taotlejate ebaõiglase kohtlemise vältimiseks sätestada, et kontsessiooniteate esialgsetest tingimustest ei kaldutaks kõrvale.
[…]
(73)
Avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija peaks hindama pakkumusi ühe või mitme hindamiskriteeriumi alusel. […] Kriteeriumid tuleks eelnevalt avaldada kõigile võimalikele taotlejatele või pakkujatele, need peaksid olema seotud lepingu sisuga ega tohiks anda avaliku sektori või võrgustiku sektori hankijale piiramatut valikuvabadust. Hindamiskriteeriumidega peaks tagatama tegelik konkurents ja nendega peaksid kaasnema nõuded, mis lubavad pakkujate esitatud teavet ka tegelikult kontrollida. Kontsessiooni andmise kriteeriumidesse peaks olema võimalik lisada muu hulgas keskkonnakaitse, sotsiaalvaldkonna või innovatsiooniga seotud kriteeriume. Avaliku sektori või võrgustiku sektori hankijad peaksid samuti loetlema kontsessiooni andmise kriteeriumid tähtsuse vähenemise järjekorras, et tagada võimalike pakkujate võrdne kohtlemine, andes neile võimaluse olla pakkumuste ettevalmistamisel teadlik kõigist asjaoludest, mida tuleb arvesse võtta.
Erakordsetel asjaoludel, kui avaliku sektori hankija või võrgustiku sektori hankija saab pakkumuse, milles esitatakse erakordsel tasemel funktsionaalse toimega innovaatiline lahendus, mida hoolas avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija ei saanud ette näha, peaks avaliku sektori hankija või võrgustiku sektori hankija saama erandkorras muuta kontsessiooni andmise kriteeriumide järjekorda, et võtta arvesse nimetatud innovaatilise lahendusega kaasnevaid uusi võimalusi, seda tingimusel, et sellise muudatusega on tagatud kõigi olemasolevate või võimalike pakkujate võrdne kohtlemine, saates välja uue pakkumuse kutse või avaldades vajaduse korral uue kontsessiooniteate.“
8
Direktiivi 2014/23 artikli 3 „Võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõte“ lõikes 1 on sätestatud:
„Avaliku sektori ja võrgustiku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistval ja proportsionaalsel viisil.
Kontsessiooni andmist, sealhulgas maksumuse hindamist, ei kavandata eesmärgiga jätta see käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja või sobimatul viisil soodustada või ebasoodsasse olukorda panna teatavaid ettevõtjaid või teatavaid ehitustöid, asju või teenuseid.“
9
Direktiivi artikli 5 punktis 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„kontsessioon“ – ehitustööde või teenuste kontsessioon, nagu see on määratletud punktides a ja b:
a)
„ehitustööde kontsessioon“ – kirjalik rahaliste huvidega seotud leping, millega üks või mitu avaliku sektori hankijat või võrgustiku sektori hankijat usaldavad tööde tegemise ühele või mitmele ettevõtjale, mille puhul tasu seisneb kas ainult õiguses ekspluateerida neid lepingu esemeks olevaid ehitisi või sellises õiguses koos tasuga;
b)
„teenuste kontsessioon“ – kirjalik rahaliste huvidega seotud leping, millega üks või mitu avaliku sektori hankijat või võrgustiku sektori hankijat usaldavad teenuste (välja arvatud punktis a osutatud ehitustööde tegemise) osutamise ja korraldamise ühele või mitmele ettevõtjale, kui tasu osutatavate teenuste eest seisneb kas ainult õiguses ekspluateerida neid lepingu esemeks olevaid teenuseid või sellises õiguses koos tasuga.
Ehitustööde või teenuste kontsessiooni andmisega kaasneb nende ehitiste või teenuste ekspluateerimisega seotud sellise äririski üleminek kontsessionäärile, mis seisneb nõudluse või pakkumisega seotud riskis või mõlemas korraga. Kontsessionäär loetakse kandvaks äririski, kui tavapäraste tegevustingimuste korral ei ole tagatud, et kontsessiooni esemeks oleva ehitise kasutamise või teenuse osutamisega kaetakse tehtud investeeringud või tekkinud kulud. Kontsessionäärile üle mineva äririski osa sisaldab tõelist turul ettenägematute olukordade esinemise riski, mis tähendab seda, et kontsessionääri võimalik kahjum ei ole vaid marginaalne ja ebaoluline;“.
10
Direktiivi artikli 8 „Piirmäär ja kontsessiooni eeldatava maksumuse arvutamise meetodid“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kontsessioonide suhtes, mille maksumus on vähemalt 5186000 eurot.“
11
Direktiivi artikli 30 „Üldpõhimõtted“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Avaliku sektori või võrgustiku sektori hankijal on vastavalt käesolevale direktiivile õigus korraldada kontsessionääri valimiseks kontsessiooni andmise menetlus.
2.   Kontsessiooni andmise kavandamisel tuleb kinni pidada artiklis 3 sätestatud põhimõtetest. Eelkõige ei avalda avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija kontsessiooni andmise menetluse ajal teavet diskrimineerival viisil, mis võib anda mõnele taotlejale või pakkujale teiste ees eelise.“
12
Direktiivi 2014/23 artiklis 41 „Kontsessiooni andmise kriteeriumid“ on sätestatud:
„1.   Kontsessioonid antakse objektiivsete kriteeriumide alusel, mis vastavad artiklis 3 sätestatud põhimõtetele ning tagavad pakkumuste hindamise tegeliku konkurentsi tingimustes, mis võimaldab teha avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija jaoks kindlaks kogu majandusliku kasu.
2.   Kontsessiooni andmise kriteeriumid on seotud kontsessiooni esemega ning need ei anna avaliku sektori või võrgustiku sektori hankijale piiramatut valikuvabadust. Need võivad hõlmata keskkonnakaitse, sotsiaalvaldkonna või innovatsiooniga seotud kriteeriume.
Kõnealuste kriteeriumidega kaasnevad nõuded, mis lubavad pakkujate esitatud teavet tegelikkuses kontrollida.
Avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija kontrollib, kas pakkumused vastavad nõuetekohaselt kontsessiooni andmise kriteeriumidele.
3.   Avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija näitab kriteeriumid ära tähtsuse järjekorras.
Olenemata esimesest lõigust, võib avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija juhul, kui ta saab pakkumuse, milles esitatakse innovatiivne lahendus, millel on silmapaistvad funktsionaalsed omadused, mida hoolas avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija ei saanud ette näha, erandkorras muuta kontsessiooni andmise kriteeriumide tähtsuse järjekorda, et võtta arvesse seda innovatiivset lahendust. Sellisel juhul teavitab avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija kõiki pakkujaid muudetud tähtsuse järjekorrast ja väljastab uue pakkumuse esitamise ettepaneku, võttes arvesse artikli 39 lõikes 4 osutatud miinimumtähtaegu. Juhul kui kontsessiooni andmise kriteeriumid on kontsessiooniteate avaldamise ajal avaldatud, avaldab avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija uue kontsessiooniteate, võttes arvesse artikli 39 lõikes 3 osutatud miinimumtähtaegu.
Järjekorra muutmine ei tohi põhjustada diskrimineerimist.“
Itaalia õigus
13
Direktiiv 2014/23 võeti Itaalia õigusesse üle eelkõige 18. aprilli 2016. aasta seadusandliku dekreediga nr 50 „Riigihangete seadustik“ (decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici) (GURI nr 91, 19.4.2016, regulaarne lisa nr 10), mille põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „riigihangete seadustik“) oli artikli 183 „Projekti rahastamine“ lõigetes 4 ja 15 ette nähtud:
„4.   Avaliku sektori hankijad hindavad esitatud pakkumusi majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi alusel, võttes aluseks parima hinna ja kvaliteedi suhte.
[…]
15.   Ettevõtjad võivad esitada avaliku sektori hankijale ettepaneku teostada riiklikke ehitustöid kontsessiooni alusel […] Ettepanek sisaldab teostatavusuuringut, kontsessioonilepingu projekti, majandus- ja finantskava, mille on kinnitanud üks lõike 9 esimeses lauses nimetatud üksustest, ning teenuse ja haldamise tunnuste kirjeldust. […] Majandus- ja finantskava sisaldab ettepaneku ettevalmistamisega seotud kulusid, sealhulgas tsiviilseadustiku [(Codice civile)] artiklis 2578 nimetatud intellektuaalomandiõiguste omandamise kulusid. […]
Avaliku sektori hankija hindab kolme kuu jooksul ettepaneku teostatavust. Selleks võib avaliku sektori hankija nõuda ettepaneku esitajalt selle heakskiitmiseks teostatavusuuringusse vajalike muudatuste tegemist. Kui ettepaneku esitaja nõutud muudatusi ei tee, siis ei saa ettepanekut heaks kiita. Vajaduse korral muudetud teostatavusuuring[, mida ei ole veel lisatud,] [lisatakse] hankija poolt kehtivate õigusaktide alusel ametlikult heaks kiidetud [planeerimisvahendite hulka] ja kinnitatakse vastavalt ehitusprojektide heakskiitmise tingimustele; ettepaneku esitaja on kohustatud heakskiitmise etapis esitada võidavate nõudmiste korral tegema täiendavaid muudatusi, vastasel korral ei loeta uuringut heakskiidetuks. Heakskiidetud teostatavusuuringu suhtes kohaldatakse riigihankemenetlust, milles kutsutakse osalema ettepaneku esitaja. Hanketeates võib avaliku sektori hankija nõuda taotlejatelt, sealhulgas ettepaneku esitajalt, ehitusprojekti alternatiivsete lahenduste esitamist. Hanketeates on täpsustatud, et [projektide rahastamise menetluse arendaja (edaspidi „arendaja“)] võib teostada eesõigust. Taotlejad, sealhulgas arendaja, peavad vastama lõikes 8 sätestatud tingimustele ja esitama pakkumuse, mis sisaldab lepinguprojekti, lõike 9 esimeses lauses nimetatud üksuse kinnitatud majandus- ja finantskava, teenuse ja haldamise tunnuste kirjeldust ning kõiki ehitusprojekti alternatiivseid lahendusi; kohaldatakse lõikeid 4, 5, 6, 7 ja 13. Kui arendajaga lepingut ei sõlmita, võib ta 15 päeva jooksul alates edukaks tunnistamise otsuse teatavakstegemisest kasutada oma eesõigust ja saada edukaks pakkujaks, kui ta võtab endale kohustuse täita lepingulisi kohustusi samadel tingimustel, mida pakkus edukas pakkuja. Kui arendajaga lepingut ei sõlmita ja kui ta ei kasuta oma eesõigust, on tal õigus nõuda edukalt pakkujalt ettepaneku ettevalmistamiseks tehtud kulude hüvitamist lõikes 9 ette nähtud ulatuses. Kui arendaja kasutab oma eesõigust, on algsel edukal pakkujal õigus nõuda arendajalt pakkumuse ettevalmistamiseks tehtud kulude hüvitamist lõikes 9 ette nähtud ulatuses.“
14
Selle artikli 183 lõikes 9 oli sisuliselt ette nähtud, et hankemenetluses osalemiseks peab iga taotleja – sealhulgas arendaja – esitama majandus- ja rahastamiskava, mis „[l]isaks sellele, et [näeb] ette hankemenetluse aluseks oleva teostatavusuuringu ettevalmistamiseks tehtud kulude hüvitami[s]e, sisaldab pakkumuste ettevalmistamiseks tehtud kulude summat, sealhulgas intellektuaalomandi õigusi tsiviilseadustiku artikli 2578 alusel. Eelmises lauses osutatud kulude kogusumma ei tohi ületada 2,5% investeeringute väärtusest, mille võib maha arvestada hanketeate aluseks olevast teostatavusuuringust“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
15
Milano linn määratles 29. mai 2020. aasta otsuses suunised „projektide ja algatuste elluviimiseks, mille eesmärk on taastada avalikud linnaalad tehniliste sponsorite leidmise teel“. Selles otsuses oli täpsustatud, et menetlus algab teate avaldamisega, ka pärast seda, kui mõni arendaja on esitanud ettepaneku, ning et menetlus jätkub linnapoolse „hankija strateegilistele eesmärkidele vastavuse“ ja ettepaneku väärtuse hindamisega. Seejärel korraldatakse hankemenetlus teate alusel, milles tehakse teatavaks „saadud ettepaneku omadused ja selle kohaselt tehtavad tööd“ ning milles nähakse ette ettepaneku esitaja võimalus viia oma ettepanek vastavusse parima pakkumusega.
16
Ühendus oli ainus arendaja, kes esitas Milano linnale ettepaneku 2021. aasta märtsis.
17
Milano linn avaldas 20. juulil 2021 oma veebisaidil avaliku teate, milles palus „esitada ettepanekud parandada“ ühenduselt saadud ettepanekut, mida oli selles teates üksikasjalikult kirjeldatud. Nagu 29. mai 2020. aasta otsuses teatati, anti nimetatud teates ettepaneku esitajale – juhul, kui teda ei tunnistata edukaks pakkujaks – õigus viia oma ettepanek 15 päeva jooksul vastavusse parimaks tunnistatud ettepanekuga ja saada tegelikult edukaks pakkujaks, kui ta kinnitab, et kohustub täitma lepingulisi kohustusi samadel tingimustel, mida pakkus algne edukas pakkuja, ja tasuma viimasele kulud, mida see oma pakkumuse ettevalmistamisel kandis (edaspidi „eesõigus“).
18
Hankemenetluse tulemusel tegi Milano linn 30. märtsil 2023 otsuse sõlmida põhikohtuasjas kõne all olev leping Urban Visioniga, kes oli esitanud parandusettepaneku.
19
Kuna ühendus tugines jätkuvalt oma eelisõigusele ja oli viinud oma pakkumuse vastavusse Urban Visioni pakkumusega, tegi Milano linn 28. aprillil 2023 otsuse sõlmida see leping ühendusega. Nimetatud lepingus on korratud Urban Visioni esitatud ettepaneku põhipunkte. Nii näeb see ette, et ühendus rahastab, tarnib ja ehitab 110 avalikku automatiseeritud tualettruumi (mille omandiõigus läheb pärast nende kontrolli üle linnale) ning haldab ja hooldab neid 24 aastat 29100000 euro väärtuses, millele lisandub veel 5 miljonit eurot. Milano linn peab 18 aasta jooksul tagama 97 reklaamikoha kasutamise pärast nende ümberkujundamist digitaalset kuvamist võimaldavaks. Lisaks arvutas Milano linn „turundamisvõimalusest saadava mainekasu“ väärtuseks vahemiku 10352827 kuni 15517412 eurot. Teavituskava hõlmab „sponsori otsest reklaamimist“ ja „reklaami kolmandate isikute huvides, mida tema kui koguja edastab talle kättesaadavaks tehtud kohtades“.
20
Urban Vision vaidlustas 28. aprilli 2023. aasta otsuse Tribunale amministrativo regionale per la Lombardias (Lombardia maakonna halduskohus, Itaalia), kes jättis selle 29. jaanuari 2024. aasta otsusega rahuldamata.
21
Urban Vision kaebas selle kohtuotsuse edasi Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasjas kõne all olevas lepingus seisneb vastutasu majanduslikus kasumlikkuses, mis tuleneb 97 reklaamikoha kasutamisest, mille nõudlusega seotud riski kannab edukas pakkuja.
22
Nimetatud kohus järeldab sellest, et asjaomane leping kuulub riigihangete seadustiku projektide rahastamise menetlust käsitleva artikli 183 kohaldamisalasse ja järelikult mõiste „kontsessioon“ alla direktiivi 2014/23 artikli 5 tähenduses. Nimetatud lepinguga võtab edukas pakkuja tegelikult kohustuse ehitada avalikud automatiseeritud tualetid ja muuta reklaamikohti omaenda vahenditest, saamata rahalist vastusooritust.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selle seadustiku artikli 183 lõike 15 kohaselt pidi hanketeates olema täpsustatud, et arendaja võib kasutada oma eesõigust.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb siiski, kas selle sättega on direktiiv 2014/23 õigesti üle võetud. Nimelt võib eesõigus kahjustada hankemenetluse tulemust, kui arendaja sellele tugineb. Niisugusel juhul võiks arendaja – kuigi ta ei ole hankemenetluse tulemusena lepingut sõlminud – saada tegelikult edukaks pakkujaks, viies oma ettepaneku vastavusse parimaks loetud ettepanekuga, mis näib olevat vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega.
25
Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) märgib siiski, et direktiivi 2014/23 põhjenduses 68 on mainitud „õigust kontsessionääri valimise menetlus suuresti ise kindlaks määrata ja see korraldada“. Samuti on selle direktiivi artiklites 3 ja 30 rõhutatud, kui oluline on võrdse kohtlemise põhimõtte järgimisel see, et ei avaldataks teavet diskrimineerival viisil, mis võiks anda mõnele taotlejale või pakkujale teiste ees eelise. Eelkõige on nimetatud direktiivi artikli 41 lõikes 3 ette nähtud, et juhul, kui avaliku sektori hankija saab pakkumuse, milles esitatakse „innovatiivne lahendus“, võib ta „erandkorras muuta kontsessiooni andmise kriteeriumide tähtsuse järjekorda, et võtta arvesse seda innovatiivset lahendust“, tingimusel et ta väljastab uue pakkumuse esitamise ettepaneku, sest „kriteeriumide tähtsuse järjekorra muutmine ei tohi põhjustada diskrimineerimist“. Lisaks oleksid lubatud majandusvabaduse piirangud, kui nende eesmärk on tagada moonutamata konkurents kõigis liikmesriikides.
26
Eesõigus võib siiski olla põhjendatud, sest erasektori algatuste väärtustamine kujutab endast Itaalia Vabariigi põhiseaduse (Costituzione della Repubblica Italiana) artiklis 118 sätestatud horisontaalse subsidiaarsuse põhimõtte rakendamist ning väljendab koostööviisi, mis võib muuta avalike huvide saavutamise tõhusamaks aja ja ressursside poolest. Eesõigus edendab ka haldusasutuse ümberkujundamist erasektorile omaste uute teadmiste omandamise teel ning võib ettevõtet stimuleerida.
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab siiski, et eesõigus ei pruugi olla taotletava eesmärgiga kooskõlas või igal juhul ei pruugi see olla proportsionaalne, kuna muud meetmed võivad tunnustada erasektori algatust, mõjutades samas hankemenetlust vähem.
28
Lõpuks, kuigi 97 reklaamikoha kasutamine ei ole põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu peamine ese, tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus meelde, et direktiivi 2006/123 artikkel 12 eesõigust kehtestada kategooriliselt ei keela.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et eesõigus soodustab arendaja algatust, tagades talle, et temaga sõlmitakse leping, isegi kui teine pakkuja esitas parima pakkumuse. See säte ei tunnusta seega tingimata isikut, kes esitas hankijale parima pakkumuse. Lisaks ei piiritle nimetatud säte eesõiguse kohaldamisala. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib samuti, et riigihangete seadustiku artikli 183 lõige 15 ei eelda ettepaneku innovatiivsust, olgu siis tegemist ettepaneku eseme olemusliku tunnusega või selle uudsusega võrreldes hankija varasema tegevusega. Samuti ei nõua see säte algusest peale läbipaistvust arendaja eelisseisundis, kuna eesõiguse olemasolu tehakse teatavaks hankemenetluse avamisel pärast ettepaneku esitamist. Lõpuks ei ole nimetatud sättes ette nähtud olukorda, kus mitu arendajat esitavad ettepaneku.
30
Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artiklites 49 ja 56 ette nähtud asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõttega, direktiiviga [2014/23], tõlgendatuna proportsionaalsuse, hea halduse ja tõhususe põhimõttest lähtudes, ning direktiivi [2006/123] artikliga 12, juhul kui Euroopa Kohus peab seda kohaldatavaks, [on vastuolus] riigisisesed õigusnormid eesõiguse kohta, mis on sätestatud [riigihangete seadustiku] artikli 183 lõikes 15?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
31
Sissejuhatuseks tuleb esimesena märkida, et põhikohtuasjas kõne all olev leping kujutab endast peamiselt ehitustööde kontsessiooni direktiivi 2014/23 artikli 5 punkti 1 alapunkti a tähenduses. Selle kirjalikult sõlmitud ja rahaliste huvidega seotud lepinguga usaldas Milano linn ühendusele tööde teostamise, mille vastutasuks on üksnes õigus kasutada 97 reklaamikohta, mis asuvad avalikel automatiseeritud tualettidel. Niisiis on ilmne, et selle ehitustööde kontsessiooni andmine tähendab nende reklaamikohtade kasutamisega seotud finantsriski üleminekut ühendusele. Kui aga leping ületab direktiivi 2014/23 artiklis 8 selle direktiivi kohaldamiseks ette nähtud piirmäära – nagu see on põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu puhul –, on finantsriski üleminek kontsessiooni tuvastamise keskne kriteerium, nagu tuleneb direktiivi 2014/23 artikli 5 punkti 1 teisest lõigust koostoimes selle direktiivi põhjendusega 18 (vt selle kohta 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus SHARENGO, C‑486/21, EU:C:2022:868, punkt 61).
32
Teisena tuleneb ühelt poolt direktiivi 2006/123 artikli 3 lõikest 1 ja artikli 9 lõikest 3 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 57 ning teiselt poolt direktiivi 2014/23 põhjendusest 14, et teise direktiivi kohaldatavus toob kaasa selle, et esimene ei ole kohaldatav, nagu rõhutas Euroopa Kohus14. juuli 2016. aasta kohtuotsuses Promoimpresa jt (C‑458/14 ja C‑67/15, EU:C:2016:558, punkt 45). Seega ei tule eelotsuse küsimust analüüsida mitte direktiivi 2006/123, vaid direktiivi 2014/23 alusel.
33
Kolmandana, kuna direktiivi 2014/23 eesmärk oli üldiselt üksnes minimaalselt koordineerida ehitustööde ja teenuste kontsessioonide andmise riiklikke menetlusi EL toimimise lepingu põhimõtete alusel, siis tuleb samuti analüüsida, kas eesõigus on kooskõlas ELTL artiklitega 49 ja 56.
34
Nimelt nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu tasandil ammendavalt või täielikult ühtlustatud valdkonnas võetud riigisisest meedet tuleb hinnata ühtlustamismeetme, mitte esmase õiguse sätete alusel (vt eelkõige 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Commune de Ginosa), C‑348/22, EU:C:2023:301, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma küsimuses nii ELTL artiklile 49 kui ka ELTL artiklile 56, mis käsitlevad vastavalt asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust, siis tuleb täpsustada, et põhikohtuasjas kõne all oleva kontsessiooni andmine eeldab, et kontsessionäär pääseb vastuvõtva liikmesriigi territooriumile, et osaleda püsivalt ja kestvalt selle riigi majanduselus. Sellest järeldub, et niisuguse kontsessiooni andmine kuulub ELTL artiklis 49 ette nähtud asutamisõiguse alla (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Società Italiana Imprese Balneari, C‑598/22, EU:C:2024:597, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Lisaks kohaldatakse ELTL artikli 57 esimese lõigu kohaselt teenuste osutamise vabadust käsitlevaid EL toimimise lepingu sätteid üksnes juhul, kui asutamisvabadust käsitlevad sätted kohaldamisele ei kuulu. Seega tuleb jätta ELTL artikkel 56 tähelepanuta.
37
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/23 artikli 3 lõiget 1 tuleb koostoimes ELTL artikliga 49, selle direktiivi artiklitega 30 ja 41 ning põhjendusega 68 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik annab riigihangete seadustiku artikli 183 lõikes 15 ette nähtud projektide rahastamise menetluse arendajale eesõiguse, mis võimaldab tal juhul, kui alguses ei ole asjaomast lepingut temaga sõlmitud, viia oma pakkumus vastavusse alguses edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusega ja saada seeläbi leping endale, tingimusel et ta hüvitab kulud, mida algne edukas pakkuja oma pakkumuse ettevalmistamisel kandis, ilma et hüvitatav summa ületaks 2,5% nende investeeringute hinnangulisest maksumusest, mida edukas pakkuja ootas hanketeate aluseks oleva teostatavusuuringu põhjal.
38
Sellega seoses tuleb märkida, et projektide rahastamise menetlus, mida reguleerib riigihangete seadustiku artikli 183 lõige 15, toimub kolmes etapis. Esimeses etapis esitab ettevõtja avaliku sektori hankijale ehitustööde kontsessiooni ettepaneku, esitades talle toimiku, mis sisaldab teostatavusuuringut, majandus- ja finantskava ning kontsessioonilepingu projekti. Teises etapis hindab avaliku sektori hankija selle ettepaneku teostatavust. Selles etapis võib ta nõuda arendajalt oma ettepaneku muutmist ning kui viimane sellega nõustub, kiidetakse projekt heaks ja lisatakse avaliku sektori hankija planeerimisvahendite hulka teostamisele kuuluva projektina. Kolmandas etapis viiakse selliselt heakskiidetud teostatavusuuringu osas läbi pakkumismenetlus, kuhu kutsutakse arendaja ja milles tal on eesõigus. Konkreetselt juhul, kui lepingut ei sõlmita temaga, on arendajal 15 päeva aega, et viia oma pakkumus vastavusse alguses edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusega. Sel juhul sõlmitakse arendajaga leping, tingimusel et ta hüvitab kulud, mis algsel edukal pakkujal oma pakkumuse ettevalmistamisel tekkisid, kusjuures hüvitatav summa ei tohi siiski ületada 2,5% nende investeeringute väärtusest, mille võib maha arvestada hanketeate aluseks olevast teostatavusuuringust.
39
Kuna käesoleval juhul on eesõigus sõnaselgelt ette nähtud nii riigihangete seadustiku artikli 183 lõikes 15 kui ka Milano linna 29. mai 2020. aasta otsuses ja 20. juuli 2021. aasta teates, siis näib, et läbipaistvuse põhimõtet on järgitud. Seetõttu tuleb analüüsida, kas eesõigus rikub direktiivi 2014/23 artikli 3 lõikes 1 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet.
40
Selles osas tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 38, et projektide rahastamise menetluses seab eesõigus kahtluse alla avaliku sektori hankija poolt hankemenetluse tulemusel tehtud paremusjärjestuse ja see annab arendajale tegeliku eelise. Võimaldades nimelt arendajal juhinduda alguses edukaks tunnistatud pakkuja pakutud tingimustest, annab talle kuuluv eesõigus de facto õiguse muuta hinda, mille ta oli oma pakkumuses esitanud.
41
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga, et ühelt poolt on avaliku sektori hankija kohustuse järgida pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet eesmärk soodustada kontsessioonide andmise menetluse avamist võimalikult laiaulatuslikule konkurentsile (vt analoogia alusel 23. detsembri 2009. aasta kohtuotsus CoNISMa, C‑305/08, EU:C:2009:807, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Luxone ja Sofein, C‑403/23 ja C‑404/23, EU:C:2024:805, punkt 50). Teiselt poolt nõuab see ehitustööde ja teenuste kontsessioonide andmise menetlust käsitlevate liidu õigusnormide põhisisusse kuuluv kohustus eelkõige seda, et pakkujaid koheldaks võrdselt nii pakkumuste ettevalmistamise kui ka avaliku sektori hankija poolt pakkumuste hindamise ajal. Seetõttu ei tohi pakkumust põhimõtteliselt pärast selle esitamist muuta ei hankija ega pakkuja algatusel (vt analoogia alusel 22. juuni 1993. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑243/89, EU:C:1993:257, punkt 33; 25. aprilli 1996. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑87/94, EU:C:1996:161, punktid 51 ja 52, ning 13. juuni 2024. aasta kohtuotsus BibMedia, C‑737/22, EU:C:2024:495, punktid 30 ja 32 ning seal viidatud kohtupraktika).
42
Kuna üldjuhul on hankelepingu sõlmimisel määrava tähtsusega kriteeriumiks hind, siis asjaolu, et avaliku sektori hankija võtab arvesse ainult ühe pakkuja algses pakkumuses pakutud hinna muudatust, annab viimasele eelise tema konkurentide ees, mis rikub pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet (25. aprilli 1996. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑87/94, EU:C:1996:161, punktid 54 ja 56), nagu see on tagatud direktiivi 2014/23 artikli 3 lõikega 1, ning moonutab tervet ja tõhusat konkurentsi (vt analoogia alusel 14. septembri 2017. aasta kohtuotsus Casertana Costruzioni, C‑223/16, EU:C:2017:685, punkt 40).
43
Käesoleval juhul toob arendaja eesõigus kaasa selle, et hinnad, mida on pakutud enne pakkumuste esitamise tähtaja möödumist, ei määra otse ega lõplikult kindlaks pakkujate paremusjärjestust. Lubades arendajal juhinduda tingimustest, mida pakub algne edukas pakkuja, kes tegi madalaima hinnaga pakkumuse, võimaldab eesõigus arendajal võrdse kohtlemise põhimõtet rikkudes optimeerida oma pakkumust, et võtta paremini arvesse oma konkurentide pakkumusi kõnealuses kontsessiooni andmise menetluses. Sellest järeldub, et majanduslikult soodsaima pakkumuse esitamine ei taga hanke võitmist.
44
On tõsi, et 13. juuni 2024. aasta kohtuotsuses BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, punkt 33) leidis Euroopa Kohus, et hankedokumendi tingimus, mis nägi asjaomases majandussektoris konkurentsi säilitamiseks ette, et ühelt poolt sõlmitakse kõige suurema hankeosa kohta leping majanduslikult soodsaima pakkumuse esitanud pakkujaga ja teiselt poolt sõlmitakse väiksema maksumusega hankeosa kohta leping eelistatult pakkujaga, kes esitab majandusliku soodsuse arvestuses teisele kohale jääva pakkumuse, tingimusel et see pakkuja nõustub täitma seda hankeosa majanduslikult soodsaima pakkumuse esitanud pakkuja hinnaga, ei sisaldanud ühtegi läbirääkimiselementi. Kui teisele kohale paigutatud pakkuja keeldub juhindumast sellest hinnast, tehakse sama ettepanek kolmandale kohale tulnud pakkujale ja kohe, kui ta selle ettepaneku tagasi lükkab.
45
Järeldus, et niisugune tingimus ei sisaldanud ühtegi võrdse kohtlemise põhimõttega keelatud läbirääkimiselementi, oli siiski tihedalt seotud ühelt poolt kõnealuse hanke osadeks jagamisega ja teiselt poolt selle eesmärgiga säilitada konkurents asjaomases majandussektoris.
46
Olenemata sellest, kas käesoleval juhul eeldab eesõigus läbirääkimisi arendaja ja avaliku sektori hankija vahel, võimaldab see õigus arendajal siiski vaieldamatult oma pakkumust pärast selle esitamist muuta, mis on võrdse kohtlemise põhimõtte alusel keelatud. See on nii seda enam, et vastupidi tingimusele, mis oli keskmes kohtuasjas, milles tehti 13. juuni 2024. aasta kohtuotsus BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495), ei pruugi eesõigusel olla konkurentsi soodustavad, vaid hoopis konkurentsivastased tagajärjed.
47
Seega ei riku projektide rahastamise menetluse arendajale antud eesõigus mitte ainult direktiivi 2014/23 artikli 3 lõiget 1, vaid ka selle direktiivi artikli 41 lõiget 1, mille kohaselt tuleb pakkumusi hinnata „tegeliku konkurentsi tingimustes“.
48
Lisaks ei saa ühtegi nimetatud direktiivi sätet, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus mainib, tõlgendada nii, nagu see lubaks liikmesriikidel ja avaliku sektori hankijatel kalduda kõrvale sama direktiivi artikli 3 lõikes 1 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõttest ja seega õigustada eesõigust.
49
Selle kohta tuleb tõdeda, et avaliku sektori hankijale antud kaalutlusruum kontsessioonide andmise menetluste korraldamisel ei saa olla piiramatu.
50
On tõsi, et direktiivi 2014/23 artikli 30 lõige 1 koostoimes direktiivi põhjendusega 68 annab avaliku sektori hankijale kontsessionääri valimiseni viiva menetluse korraldamisel vabaduse või isegi suure vabaduse. Artikli 30 lõiget 1 võib ka tõlgendada, lähtudes selle direktiivi põhjendusest 8, milles on rõhutatud, et nimetatud direktiiviga koordineeritakse kontsessioonilepingute sõlmimise riiklikke menetlusi üksnes minimaalselt, et oleks tagatud teatav paindlikkus.
51
Nagu on märgitud direktiivi 2014/23 põhjenduses 68, sõltub avaliku sektori hankija ulatuslik kaalutlusõigus kontsessionääri valimiseni viiva menetluse määratlemisel ja korraldamisel siiski sellest, et „[peetakse] kinni [sellest] direktiivist ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetest“, mis tähendab, et „potentsiaalsete taotlejate ebaõiglase kohtlemise vältimiseks [tuleb] sätestada, et kontsessiooniteate esialgsetest tingimustest ei kaldutaks kõrvale“.
52
Vaatamata avaliku sektori hankijatele antud ulatuslikule kaalutlusruumile peab kontsessiooni andmise menetlus vastavalt selle direktiivi artikli 30 lõikele 2 seega järgima selle direktiivi artiklis 3 sätestatud põhimõtteid. Nimetatud direktiivi põhjenduse 8 viimases lauses on samuti täpsustatud, et liikmesriikidele antud paindlikkus peaks võimaldama neil „[sama direktiivi] sätteid täiendada ja edasi arendada, kui nad peavad seda asjakohaseks, eelkõige selleks, et paremini tagada [EL toimimise lepingu] põhimõtete järgimine“.
53
Direktiivi 2014/23 artikli 30 lõige 1 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 8 ei saa seega õigustada direktiivi artikliga 3 tagatud võrdse kohtlemise põhimõtte riivet, mis tuleneb eesõigusest.
54
Samuti on tõsi, et vastavalt direktiivi 2014/23 artikli 41 lõike 3 teisele lõigule koostoimes selle direktiivi põhjendusega 73 võib avaliku sektori hankija erandkorras muuta kontsessiooni andmise kriteeriumide tähtsuse järjekorda, et võtta arvesse niisugust innovatiivset lahendust, millel on silmapaistvad funktsionaalsed omadused, mida hoolas avaliku sektori hankija ei saanud ette näha.
55
See hüpotees, mille liidu seadusandja on kvalifitseerinud silmapaistvaks, ei eelda siiski mitte seda, et esitatakse ettepanek rakendada niisugust menetlust nagu projektide rahastamise menetlus, vaid pakkumust, mis on suunatud avaliku sektori hankijale vastusena hanketeatele. Eelkõige peab avaliku sektori hankija sel juhul teavitama kõiki pakkujaid muutustest nende kriteeriumide tähtsuse järjekorras ja avaldama uue pakkumuse esitamise kutse või olenevalt olukorrast uue kontsessiooniteate, kuna – nagu on täpsustatud direktiivi 2014/23 artikli 41 lõike 3 kolmandas lõigus – kriteeriumide tähtsuse järjekorra muutmine ei tohi põhjustada diskrimineerimist. Käesoleval juhul see aga nii ei ole.
56
Lisaks tuleb eeltoodud põhjendusi arvestades asuda ka seisukohale, et eesõigus kujutab endast piirangut ELTL artiklis 49 sätestatud asutamisvabadusele, kuna see võib pärssida teistest liikmesriikidest pärit ettevõtjate huvi osaleda projektide rahastamise menetluses. Tuleb siiski analüüsida, kas see eesõigus võib olla õigustatud ELTL artikli 49 alusel.
57
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et erasektori algatusi väärtustades rakendab eesõigus Itaalia Vabariigi põhiseaduse artiklis 118 sätestatud horisontaalse subsidiaarsuse põhimõtet ning väljendab koostööviisi, mis võib muuta avalike huvide saavutamise tõhusamaks aja ja ressursside poolest. Eesõigus edendab seega haldusasutuse ümberkujundamist erasektorile omaste uute teadmiste omandamise teel ning võib ettevõtet stimuleerida.
58
Niisugune eesmärk ei saa kuuluda avaliku korra, avaliku julgeoleku või rahvatervise kaalutluste hulka, mis ELTL artikli 52 lõike 1 kohaselt võivad ainsana õigustada asutamisvabaduse piirangut.
59
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2014/23 artikli 3 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 49, selle direktiivi artiklitega 30 ja 41 ning põhjendusega 68 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui liikmesriik annab projektide rahastamise menetluse arendajale eesõiguse, mis võimaldab tal juhul, kui alguses ei ole asjaomast lepingut temaga sõlmitud, viia oma pakkumus vastavusse alguses edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusega ja saada seeläbi leping endale, tingimusel et ta hüvitab kulud, mida algne edukas pakkuja oma pakkumuse ettevalmistamisel kandis, ilma et hüvitatav summa ületaks 2,5% nende investeeringute hinnangulisest maksumusest, mida edukas pakkuja ootas hanketeate aluseks oleva teostatavusuuringu põhjal.
Kohtukulud
60
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta artikli 3 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 49, selle direktiivi artiklitega 30 ja 41 ning põhjendusega 68
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus, kui liikmesriik annab projektide rahastamise menetluse arendajale eesõiguse, mis võimaldab tal juhul, kui alguses ei ole asjaomast lepingut temaga sõlmitud, viia oma pakkumus vastavusse alguses edukaks tunnistatud pakkuja pakkumusega ja saada seeläbi leping endale, tingimusel et ta hüvitab kulud, mida algne edukas pakkuja oma pakkumuse ettevalmistamisel kandis, ilma et hüvitatav summa ületaks 2,5% nende investeeringute hinnangulisest maksumusest, mida edukas pakkuja ootas hanketeate aluseks oleva teostatavusuuringu põhjal.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.