62022CJ0175
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
9. november 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv 2012/13/EL – Õigus saada kriminaalmenetluses teavet – Artikkel 6 – Õigus saada teavet süüdistuse kohta – Artikli 6 lõige 4 – Muudatus esitatud teabes – Kuriteo liigi muutmine – Kohustus õigel ajal teavitada süüdistatavat isikut ja anda talle võimalus esitada oma argumendid uue liigi kohta – Kaitseõiguse tõhus kasutamine – Menetluse õiglus – Direktiiv (EL) 2016/343 – Süütuse presumptsiooni teatavate aspektide ja kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul viibimise õiguse tugevdamine – Artikkel 3 – Süütuse presumptsioon – Artikli 7 lõige 2 – Õigus ennast mitte süüstada – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teine lõik – Kriminaalkohtu erapooletuse nõue – Kuriteo ümberkvalifitseerimine kriminaalkohtu algatusel või süüdistatava isiku ettepanekul
Kohtuasjas C‑175/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Spetsializiran nakazatelen sadi (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) 8. märtsi 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse samal kuupäeval, kriminaalasjas järgmise isiku suhtes:
BK,
menetluses osales:
Spetsializirana Prokuratura,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos (ettekandja) ning kohtunikud O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin ja L. S. Rossi,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 2. märtsi 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Tšehhi valitsus, esindajad: M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: E. Rousseva ja M. Wasmeier,
olles 25. mai 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artikli 6 lõikeid 3 ja 4 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 teist lõiku.
2
Taotlus on esitatud BK suhtes alustatud kriminaalmenetluses seoses tegudega, mis algul kvalifitseeriti prokuratuuri koostatud süüdistusaktis korruptsiooniks, kuid mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul tuleks kvalifitseerida kelmuseks või mõjuvõimuga kauplemiseks.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2012/13
3
Direktiivi 2012/13 põhjendustes 3, 9, 14 ja 27–29 on märgitud:
„(3)
Kriminaalasjades tehtud otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamine eeldab, et liikmesriigid usaldavad üksteise kriminaalõigussüsteeme. Vastastikuse tunnustamise ulatus sõltub suuresti mitmest näitajast, mille hulka kuuluvad kahtlustatavate või süüdistatavate isikute õiguste kaitse mehhanismid ja ühised miinimumnõuded, mis on vajalikud vastastikuse tunnustamise põhimõtte rakendamise hõlbustamiseks.
[…]
(9)
[ELTL] artikli 82 lõikes 2 nähakse ette liikmesriikides kohaldatavate miinimumeeskirjade kehtestamine, et hõlbustada kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikust tunnustamist ning politsei- ja õiguskoostööd piiriülese mõõtmega kriminaalasjades. Kõnealuses artiklis osutatakse isikute õigustele kriminaalmenetluses kui ühele valdkonnale, kus võib kehtestada miinimumeeskirjad.
[…]
(14)
[…] Selleks et suurendada liikmesriikide vastastikust usaldust, kehtestatakse [käesoleva] direktiiviga ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavale või süüdistatavale nende süüdistuse kohta. Käesoleva direktiivi aluseks on hartas ja eelkõige selle artiklites 6, 47 ja 48 sätestatud õigused [Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse] konventsiooni artiklite 5 ja 6 alusel, nagu neid tõlgendab Euroopa Inimõiguste Kohus. […]
[…]
(27)
Kuriteo toimepanemises süüdistatavale isikule tuleks anda kogu teave süüdistuse kohta, et ta saaks ette valmistada enda kaitse ja et oleks tagatud õiglane menetlus.
(28)
Kahtlustatavale või süüdistatavale isikule tuleks kiiresti anda teavet kuriteo kohta, mille toimepanekus teda kahtlustatakse või süüdistatakse, ilma et see kahjustaks käimasolevat uurimist, ja hiljemalt enne seda, kui politsei või muu pädev asutus teda esimest korda ametlikult küsitleb. Selle kuriteoga seonduvate tegude kirjeldus, mille toimepanekus isikut kahtlustatakse või süüdistatakse, sealhulgas kuriteo väidetava toimumise aeg ja koht, kui need on teada, ning väidetava süüteo võimalik õiguslik liigitus tuleks esitada piisavalt üksikasjalikult, arvestades kriminaalmenetluse etappi, milles tegude kirjeldus esitatakse, et kaitsta menetluse õiglust ja võimaldada kaitseõiguse tõhusat kasutamist.
(29)
Kui kriminaalmenetluse käigus süüdistuse üksikasjad muutuvad sel määral, et see mõjutab oluliselt kahtlustatava või süüdistatava isiku positsiooni, tuleks see talle teatavaks teha, kui on vaja kaitsta menetluse õiglust, ning teha seda piisavalt aegsasti, et võimaldada kaitseõiguse tõhusat kasutamist.“
4
Direktiivi 2012/13 artikkel 1 „Reguleerimisese“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mis käsitlevad kahtlustatavate või süüdistatavate isikute õigust saada teavet nende õiguste ja nende vastu esitatud süüdistuse kohta kriminaalmenetluses. Selles sätestatakse ka eeskirjad, mis käsitlevad nende isikute, kelle suhtes kohaldatakse Euroopa vahistamismäärust, õigust saada teavet oma õiguste kohta.“
5
Sama direktiivi artikli 3 „Õigus saada teavet õiguste kohta“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriik tagab, et kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse viivitamata vähemalt järgmistest siseriikliku õiguse alusel kohaldatavatest menetlusõigustest, et neid õigusi oleks võimalik tõhusalt kasutada:
a)
õigus kasutada kaitsjat;
b)
õigus saada tasuta õigusnõustamist ja selle saamise tingimused;
c)
õigus saada artikli 6 kohaselt teavet süüdistuse kohta;
d)
õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele;
e)
õigus vaikida.“
6
Direktiivi artikkel 6 „Õigus saada teavet süüdistuse kohta“ näeb ette:
„1.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse teavet kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. Seda teavet antakse viivitamata ja vajaliku üksikasjalikkusega, et tagada õiglane menetlus ning võimaldada tõhusalt kasutada kaitseõigust.
[…]
3.   Liikmesriik tagab, et hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule antakse üksikasjalikku teavet süüdistuse kohta, sealhulgas kuriteo olemuse ja liigi ning süüdistatava isiku kuriteos osalemise laadi kohta.
4.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse viivitamata muudatustest käesoleva artikli kohaselt antavas teabes, kui see on vajalik õiglase menetluse tagamiseks.“
Direktiiv (EL) 2016/343
7
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1), eesmärk on selle direktiivi artikli 1 punkti a kohaselt muu hulgas kehtestada „ühised miinimumnormid“, mis käsitlevad „süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte kriminaalmenetluses“.
8
Selle direktiivi artiklis 3 „Süütuse presumptsioon“ on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et kahtlustatavat ja süüdistatavat peetakse süütuks seni, kuni tema süüd ei ole seaduse kohaselt tõendatud.“
9
Nimetatud direktiivi artikli 7 „Õigus vaikida ja õigus ennast mitte süüstada“ lõikes 2 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus ennast mitte süüstada.“
Bulgaaria õigus
10
Kriminaalmenetluse seadustiku (Nakazatelno-protsesualen kodeks; edaspidi „NPK“) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 287 lõikes 1 ette nähtud:
„Prokuratuur esitab uue süüdistuse kui ta leiab kohtuliku uurimise käigus, et süüdistuse faktiliste asjaolude osa on põhjust oluliselt muuta või on põhjust kohaldada raskemat karistusõigusnormi.“
11
NPK artikli 301 lõike 1 punkti 2 kohaselt kontrollib pädev kohus kohtuotsuse tegemisel küsimust, kas teo puhul on tegemist kuriteoga ja milline on selle õiguslik kvalifikatsioon.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur, Bulgaaria) esitas 26. veebruaril 2021 eelotsusetaotluse esitanud kohtule BK kohta süüdistusakti korruptsioonina kvalifitseeritavate tegude tõttu, mille viimane politseiuurijana väidetavalt toime pani.
13
Süüdistusaktis tuvastatud asjaolude kohaselt nõudis BK kahelt kahtlustatavalt rahasummat, et sooritada oma ülesannete täitmise käigus kaks järgmist toimingut. Esiteks tegi BK ettepaneku anda heakskiitev seisukoht kahtlustatavate taotlustele tagastada neile sõidukid, mida võidi kasutada süüteo toimepanemiseks, ning tagastada need sõidukid pärast prokurörilt loa saamist. Teiseks tegi BK kahele kahtlustatavale ka ettepaneku, et neid ei süüdistataks kuriteos, milles neid kahtlustatakse.
14
Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur) kvalifitseeris need toimingud ametiseisundi korruptiivseks kasutamiseks, mille politseiuurija on sooritanud väljapressimist kasutades. Selline süütegu on karistatav kolme‑ kuni viieteistkümneaastase vangistusega, rahatrahviga 25000 Bulgaaria leevi (BGN) (ligikaudu 12500 eurot), poole vara konfiskeerimise ja õiguste kaotamisega.
15
BK vaidles sellele kvalifikatsioonile vastu. Tema väitel ei saa talle etteheidetavaid toiminguid pidada sellisteks, mis on toime pandud tema ametikohustuste käigus, kuna need toimingud ei kuulu mitte politseiuurija, vaid prokuröri pädevusse. Seetõttu oleks BK arvates sellised toimingud sobilik kvalifitseerida kelmuseks.
16
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis sellega seoses, et viidatud kelmuse vormi, mis esineb siis, kui teo toimepanija saab kannatanu arvelt varalist kasu, kasutades ära eksimust, kogenematust või teadmatust, karistatakse kuni viieaastase vangistusega.
17
Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur) jäi siiski seisukohale, et tegemist on korruptsiooniga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustas, et vastavalt riigisisestele menetlusnormidele saab süüdistuse määratleda ainult prokurör, ilma et pädev kohus saaks talle selle kohta anda mis tahes juhiseid.
18
Seega keskendusid nii pooled kui ka eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjas korruptsiooniga seotud asjaolude tõendamisele või ümberlükkamisele. Nimetatud kohtul tuleb hinnata prokuröri esitatud süüdistust, st korruptsioonisüüdistust. Samas on tal juhul, kui ta otsustab isiku korruptsioonisüüdistuses õigeks mõista, võimalus kaaluda faktiliste asjaolude ümberkvalifitseerimist.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt tõlgendatakse liikmesriigi kohtupraktikas NPK artikli 301 lõike 1 punkti 2 koostoimes NPK artikli 287 lõikega 1 nii, et pädeval kohtul on pädevus tunnistada süüdistatav süüdi muu kvalifikatsiooni alusel kui see, mis oli süüdistusaktis algul sõnastatud, tingimusel, et esiteks ei too uus kvalifitseerimine kaasa sisulist muudatust süüdistuse faktilistes asjaoludes ja teiseks ei too see kaasa raskemat karistust, kui prokuröri algul sõnastatud kvalifikatsiooni kohane süütegu.
20
Niisiis selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kohtupraktika kohaselt on tal põhikohtuasjas õigus pidada tegu kelmuseks, nagu leiab BK, kuna selle süüteo eest on ette nähtud kergem karistus kui see, mis on ette nähtud korruptsiooni korral.
21
Nimetatud kohus lisab, et ta võib ka kaaluda süüks arvatavate tegude ümberkvalifitseerimist mõjuvõimuga kauplemiseks. Nimelt võib asuda seisukohale, et BK nõudis kahtlustatavatelt rahasumma maksmist, et mõjutada prokuröri otsuseid tema ametikohustuste täitmisel selleks, et viimane kiidaks heaks sõidukite tagastamise ega esitaks neile süüdistust. Mõjuvõimuga kauplemise süüteo eest mõistetav karistus on samuti kergem kui korruptsioonisüüteo eest ette nähtud karistus, st kuni kuueaastane vangistus või rahatrahv kuni 5000 leevi (ligikaudu 2500 eurot).
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab siiski, et kui pädev kohus otsustab süüdistatava mõista süüdi teistsuguse kvalifikatsiooni alusel kui see, mis oli esialgu prokuröri koostatud süüdistusaktis, siis ei ole kaitseõigused tagatud. Eelkõige ei ole see kohus kohustatud süüdistatavat enne teavitama ega andma talle võimalust esitada oma argumente kaalumisel oleva uue kvalifikatsiooni kohta. Praktikas saab süüdistatav uuest kvalifikatsioonist teada süüdimõistvas kohtuotsuses.
23
Seetõttu on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlus, kas selline praktika on liidu õigusega kooskõlas. Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimese küsimusega selgitust selle kohta, kas süüdimõistev kohtuotsus, mis põhineb niisugusel süüstavate tegude kvalifikatsioonil, millest süüdistatavat varem ei teavitatud, on direktiivi 2012/13 artikli 6 lõigetega 3 ja 4 kooskõlas.
24
Teine küsimus puudutab harta artikli 47 teisest lõigust tulenevaid nõudeid.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib esimesele küsimusele antud vastusest talle tulenev kohustus teavitada süüdistatavat võimalusest anda asjaoludele teistsugune kvalifikatsioon kui see, mille prokurör esialgu välja pakkus, seada kahtluse alla tema erapooletuse ja menetluse õigluse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus näeb sellega seoses kahte võimalikku stsenaariumi.
26
Esiteks, kui pädev kohus teavitab süüdistatavat võimalusest anda omal algatusel muu kvalifikatsioon, näiteks mõjuvõimuga kauplemine põhikohtuasjas, võtaks see kohus endale tegelikult süüdistaja rolli. Tema arvates võib aga kahelda sellise kohtu erapooletuses, kes omal algatusel pakub välja uue õigusliku kvalifikatsiooni ja teeb seejärel sellel kvalifikatsioonil põhineva süüdimõistva kohtuotsuse, ja seda isegi juhul, kui see kohus on andnud enne süüdistatavale võimaluse ennast selles osas kaitsta.
27
Teiseks, kui pädev kohus teavitab süüdistatavat võimalusest anda asjaoludele süüdistatava enda pakutud kvalifikatsioon, nagu põhikohtuasjas on kelmuse kvalifikatsioon, võib see eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul rikkuda nii õigust ennast mitte süüstada kui ka õiglase kohtumenetluse reegleid.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutas siiski, et põhikohtuasjas ei tunnistanud BK oma süüd kelmuse toimepanemises, vaid üksnes märkis, et prokuröri esitatud asjaolud tuleb kvalifitseerida kelmuse, mitte korruptsioonina.
29
Neil asjaoludel otsustas Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõigetega 3 ja 4 on vastuolus riigisisestele õigusnormidele ([NPK] artikli 301 lõike 1 punktile 2 koostoimes artikli 287 lõikega 1) kohtupraktikas antud tõlgendus – mille kohaselt võib kohus oma otsuses kvalifitseerida kuritegu süüdistusaktis olevast kvalifikatsioonist erinevalt juhul, kui uue kvalifikatsiooniga ei peeta kuritegu raskemaks kuriteoks – seetõttu, et süüdistatavale ei antud enne kohtuotsuse kuulutamist nõuetekohaselt uuest, teisest kvalifikatsioonist teada ja tal ei olnud võimalik end selle vastu kaitsta?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas [harta] artikli 47 teise lõigu järgi on kohtul keelatud anda süüdistatavale teada, et ta võib ise oma sisulises otsuses kvalifitseerida kuriteo teisiti, ja lisaks on kohtul keelatud anda süüdistatavale võimalus valmistada oma kaitset selleks ette, sest prokuratuur ei pakkunud välja teistsugust kvalifikatsiooni?“
30
Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria) teatas 5. augusti 2022. aasta kirjas Euroopa Kohtule, et 27. juulil 2022 jõustunud seadusemuudatusega lõpetati Spetsializiran nakazatelen sadi (kriminaalasjade erikohus) tegevus ning osa tema menetluses olnud kriminaalasju, sealhulgas käesolev kohtuasi, anti alates sellest kuupäevast üle Sofiyski gradski sadile (Sofia linnakohus).
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
31
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub esimese küsimusega sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikeid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mis võimaldab kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul anda süüks pandavatele tegudele teistsuguse õigusliku kvalifikatsiooni kui see, mille algul andis prokuratuur, olukorras, kus uue kvalifikatsiooniga ei saa kaasneda rangema karistuse kohaldamine, kui süüdistatavat ei ole enne uuest kvalifikatsioonist teavitatud ja seega ei ole talle antud võimalust uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigust.
32
Nagu nähtub direktiivi 2012/13 artiklist 1, on selle direktiiviga, mis võeti vastu ELTL artikli 82 lõike 2 alusel, kehtestatud ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavatele või süüdistatavatele nende õiguste ja süüdistuse kohta.
33
Direktiivi 2012/13 artiklite 3 ja 6 koosmõjust nähtub, et direktiivi artiklis 1 nimetatud õigus saada teavet puudutab vähemalt kahte erinevat õigust. Ühelt poolt tuleb kahtlustatavat või süüdistatavat selle direktiivi artikli 3 kohaselt teavitada vähemalt teatavatest menetlusõigustest, mille loetelu on selles sättes esitatud ja mille hulka kuuluvad õigus kasutada kaitsjat, õigus saada tasuta õigusnõustamist ja selle saamise tingimused, õigus saada teavet süüdistuse kohta, õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele ning õigus vaikida. Teiselt poolt on direktiivi artiklis 6 kindlaks määratud eeskirjad, mis käsitlevad õigust saada teavet süüdistuse kohta (vt selle kohta 13. juuni 2019. aasta kohtuotsus Moro, C‑646/17, EU:C:2019:489, punkt 43).
34
Nende eeskirjade eesmärk, nagu kinnitavad direktiivi 2012/13 põhjendused 27–29, on tagada õiglane menetlus ja kaitseõiguste tõhus kasutamine (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 89).
35
See eesmärk eeldab aga, et süüdistatavale antakse süüdistuse, sealhulgas kuriteo liigi ja õigusliku kvalifikatsiooni kohta üksikasjalikku teavet õigel ajal, mis võimaldab tal enda kaitse tõhusalt ette valmistada, nagu näeb ette direktiivi 2012/13 artikli 6 lõige 3 (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 90).
36
Nii see eesmärk kui ka menetluse nõuetekohane kulgemine eeldavad, et süüdistatav või tema kaitsja oleksid täpselt teadlikud teda süüstavatest asjaoludest ja nende õiguslikust kvalifikatsioonist, et osaleda tõhusalt süüdistuse põhjendatust puudutavates aruteludes, järgides võistlevuse põhimõtet ja poolte võrdsuse põhimõtet, et tõhusalt väljendada oma seisukohta (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punktid 92 ja 93).
37
Käesoleval juhul nähtub esimese küsimuse sõnastusest ja eelotsusetaotluses sisalduvast teabest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus selle kohta, millise ulatusega on kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul lasuv kohustus teavitada süüdistatavat etteheidetavate tegude õigusliku kvalifikatsiooni muutmisest.
38
Lisaks on Euroopa Kohus tunnustanud võimalust, et süüdistuse kohta kaitsele antud teavet võidakse hiljem muuta, eelkõige etteheidetavate tegude õiguslikku kvalifikatsiooni käsitlevat teavet. Sellised muudatused tuleb siiski süüdistatavale või tema kaitsjale teatavaks teha ajal, mil neil on veel võimalus enne kohtu nõupidamise etappi tõhusalt reageerida. See võimalus on sätestatud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 4, mis näeb ette, et süüdistatavat teavitatakse viivitamata kriminaalmenetluse käigus tehtud muudatustest selle artikli kohaselt antavas teabes, kui see on vajalik õiglase menetluse tagamiseks (21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ZX (süüdistusakti puuduste kõrvaldamine), C‑282/20, EU:C:2021:874, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Direktiivi põhjenduses 29 on lisaks märgitud, et kui süüdistuse üksikasjad muutuvad kriminaalmenetluse käigus sel määral, et see mõjutab oluliselt kahtlustatava või süüdistatava isiku positsiooni, tuleks see talle teatavaks teha, kui on vaja kaitsta menetluse õiglust, ning teha seda piisavalt aegsasti, et võimaldada kaitseõiguse tõhusat kasutamist.
40
Selles kontekstis tuleb rõhutada rikkumise õiguslikust kvalifikatsioonist teavitamise määravat tähtsust kaitseõiguste tõhusaks kasutamiseks. Nimelt on süüdistatavale või tema kaitsjale teabe andmine hädavajalik selleks, et tal oleks võimalik mõista, mida talle ette heidetakse, sellest tulenevalt korraldada oma kaitse ja vajaduse korral oma süü vaidlustada, tõendades, et etteheidetava süüteo üks või mitu koosseisutunnust on puudu.
41
Järelikult võib faktiliste asjaolude õigusliku kvalifikatsiooni mis tahes muutmine kriminaalasjas asja sisuliselt lahendava kohtu poolt avaldada otsustavat mõju kaitseõiguste kasutamisele ja menetluse õiglusele direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 4 tähenduses.
42
Nii on see ühelt poolt siis, kui uuele kvalifikatsioonile vastav süütegu sisaldab uusi koosseisutunnuseid, mille kohta süüdistatav ei ole veel saanud oma argumente esitada.
43
Niisuguses olukorras on direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 4 nõutud õiglase menetluse tagamiseks ilmselgelt vajalik, et kriminaalasja sisuliselt lahendav kohus teavitab kaalumisel olevast uuest kvalifikatsioonist õigeaegselt süüdistatavat või tema kaitsjat ajahetkel, mis võimaldab tal tõhusalt ette valmistada oma kaitse, ning annab isikule võimaluse konkreetselt ja tõhusalt kasutada kaitseõigust.
44
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei kavatse toetada teo kvalifitseerimist ametiseisundi korruptiivseks kasutamiseks, mille politseiuurija on sooritanud väljapressimist kasutades – milles Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur) esialgu teda süüdistas –, ja asendada see kelmuse või mõjuvõimuga kauplemise kvalifikatsiooniga. Ent need kaks viimast rikkumist sisaldavad koosseisutunnuseid, mille kohta BK-l ei ole veel olnud võimalust oma argumente esitada.
45
Teiselt poolt võib isegi juhul, kui süüteo uus kvalifikatsioon ei sisalda võrreldes varem tuvastatud süüteoga uut koosseisutunnust, mistõttu süüdistataval oli menetluse käigus võimalus esitada oma argumente kõikide selle uue süüteokoosseisu tunnuste kohta, kuriteo ümberkvalifitseerimine kriminaalasja sisuliselt lahendava kohtu poolt siiski avaldada kaitseõiguste kasutamisele märkimisväärset mõju. Nimelt ei saa välistada, et süüdistatav, kellele uuest kvalifikatsioonist teada antakse, korraldab oma kaitse teisiti.
46
Veel tuleb rõhutada, et selles kontekstis on täiesti ebaoluline asjaolu, et uus kvalifikatsioon ei too kaasa raskema karistuse kohaldamist. Nimelt nõuab menetluse õiglus, et süüdistatav peab saama oma kaitseõigust täielikult kasutada. Mõistetud karistuse suurem või väiksem raskusaste ei ole aga seotud küsimusega, kas ta sai neid õigusi kasutada.
47
Sellest järeldub, et kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul tuleb süüteo ümberkvalifitseerimise kaalumise korral süüdistatavat või tema kaitsjat aegsasti teavitada uuest kvalifikatsioonist sellisel ajahetkel ja tingimustel, mis võimaldavad sellel isikul oma kaitse tõhusalt ette valmistada ja anda talle niisuguse kvalifikatsiooniga seoses võimalus konkreetselt ja tõhusalt kasutada kaitseõigust, et tagada menetluse õiglus direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 4 tähenduses. Vajadus määrata süüdistatavale isikule selles kontekstis tähtaeg oma kaitse ettevalmistamiseks või ülevaatamiseks ning selle tähtaja kestus on asjaolud, mis tuleb kindlaks määrata nimetatud kohtul vastavalt asjasse puutuvatele asjaoludele kogumis.
48
Eelmises punktis esitatud tõlgendust kinnitavad ka direktiivi 2012/13 eesmärgid. Nimelt, nagu nähtub direktiivi põhjendustest 3, 9 ja 14, on selle direktiivi eesmärk – ühiste miinimumnõuete kehtestamisega teabele, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavatele või süüdistatavatele nende õiguste ja süüdistuse kohta – suurendada liikmesriikidevahelist vastastikust usaldust ning seeläbi hõlbustada kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikust tunnustamist.
49
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 59–71 sisuliselt märkis, aitab käesoleva kohtuotsuse punktis 47 antud tõlgendus, mis tuleneb selgelt ja lihtsalt kriminaalasja sisuliselt lahendava kohtu kohustusest teavitada süüdistatavat aegsasti, kui see kohus kavatseb süüteo ümber kvalifitseerida, kaasa kaitseõiguste tagamisele ja kriminaalmenetluse õiglusele liikmesriikides. Niisugune tõlgendus tugevdab liikmesriikidevahelist vastastikust usaldust ja hõlbustab seega kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste ja õigusasutuste otsuste vastastikust tunnustamist kooskõlas selle direktiiviga taotletavate eesmärkidega.
50
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mis võimaldab kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul anda süüks pandavatele tegudele teistsuguse õigusliku kvalifikatsiooni kui see, mille algul andis prokuratuur, olukorras, kus uue kvalifikatsiooniga ei saa kaasneda rangema karistuse kohaldamine, kui süüdistatavat ei ole enne uuest kvalifikatsioonist teavitatud ja seega ei ole talle antud võimalust uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigust. Selles kontekstis ei ole mingit tähtsust asjaolul, et see kvalifikatsioon ei saa kaasa tuua raskemat karistust kui see, mis mõistetakse süüteo eest, mille kohta isikule algul süüdistus esitati.
Teine küsimus
51
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses olev kohtuasi lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Ka võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimustes viidanud. Asjaolu, et liikmesriigi kohus on eelotsuse küsimuses vormiliselt viidanud liidu õiguse teatud sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimustes viidanud või mitte (22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Ministre de la Transition écologique ja Premier ministre (riigi vastutus õhusaaste eest), C‑61/21, EU:C:2022:1015, punkt 34).
52
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et tal on kahtlus – juhul, kui kriminaalasja sisuliselt arutav kohus süüteo ümber kvalifitseerib –, kas viimati nimetatud kohus on erapooletu, kui uue kvalifikatsiooni pakub välja kohus omal algatusel, ja kas on järgitud õigust ennast mitte süüstada, kui uue kvalifikatsiooni pakub välja süüdistatav.
53
Sellega seoses tuleb meenutada, et direktiivi 2016/343 artikkel 3 ja artikli 7 lõige 2 tagavad vastavalt süütuse presumptsiooni ja õiguse ennast mitte süüstada.
54
Järelikult tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 51 meenutatud kohtupraktikat arvestades asuda seisukohale, et oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2016/343 artikleid 3 ja 7 ning harta artikli 47 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul omal algatusel või süüdistatava ettepanekul näha ette süüks pandavate tegude teistsugune õiguslik kvalifikatsioon kui see, mille prokuratuur algul esitas, sealhulgas juhul, kui nimetatud kohus teavitas süüdistatavat aegsasti uuest kvalifikatsioonist sellisel ajahetkel ja tingimustel, mis võimaldas tal tõhusalt oma kaitset ette valmistada, ning andis seega sellele isikule võimaluse uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigust.
55
Esiteks tuleb rõhutada, et riigisisene õigusnorm, mis võimaldab kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul süütegu ümber kvalifitseerida, ei saa iseenesest kõigutada direktiivi 2016/343 artikliga 3 tagatud süütuse presumptsiooni ega selle kohtu erapooletust harta artikli 47 teise lõigu tähenduses, ja seda isegi siis, kui uus kvalifikatsioon anti tema enda algatusel.
56
Selle kohta on Euroopa Kohus juba leidnud, et liikmesriigi õigus võib asja sisuliselt lahendavale kriminaalkohtule anda pädevuse kvalifitseerida ümber faktilised asjaolud, millega seoses nende poole nõuetekohaselt pöördutakse, tingimusel, et nad tagavad, et süüdistatavatel on selles osas olnud võimalus kasutada konkreetselt ja tõhusalt oma kaitseõigusi, nii et neid on õigel ajal teavitatud süüdistuse alusest ehk faktidest, mida neile ette heidetakse ja millel süüdistus põhineb, kuid üksikasjalikult ka nendele asjaoludele antud õiguslikust kvalifikatsioonist (13. juuni 2019. aasta kohtuotsus Moro, С‑646/17, EU:C:2019:489, punkt 55).
57
Nimelt asjaolu, et asja sisuliselt lahendav kohus otsustab süüteo ümber kvalifitseerida ilma prokuratuuri sekkumiseta, näitab, et selle kohtu hinnangul võivad süükspandavad teod juhul, kui need osutuvad tõendatuks, vastata uuele kvalifikatsioonile, mitte seda, et nimetatud kohus on juba andnud seisukoha süüdistatava süü küsimuses.
58
Teiseks, mis puudutab direktiivi 2016/343 artikli 7 lõikes 2 sätestatud õigust ennast mitte süüstada, siis asjaolu, et süüdistatav viitab talle etteheidetavate tegude uuele kvalifikatsioonile, ei tähenda iseenesest, et see isik tunnistab oma süüd uue kvalifikatsiooni mõttes.
59
Lisaks rõhutas eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjas, et kuigi BK märkis, et Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur) esitatud faktilised asjaolud tuleb kvalifitseerida kelmuse, mitte korruptsioonina, ei tunnistanud ta siiski oma süüd kelmuse toimepanemises.
60
Igal juhul ei keela ükski liidu õigusnorm süüdistataval tunnistada, et ta on süüteo toime pannud.
61
Eeltoodut arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2016/343 artikleid 3 ja 7 ning harta artikli 47 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul omal algatusel või süüdistatava ettepanekul näha ette süüks pandavate tegude teistsugune õiguslik kvalifikatsioon kui see, mille prokuratuur algul esitas, sealhulgas juhul, kui nimetatud kohus teavitas süüdistatavat aegsasti uuest kvalifikatsioonist sellisel ajahetkel ja tingimustel, mis võimaldas tal tõhusalt oma kaitset ette valmistada, ning andis seega sellele isikule võimaluse uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigusi.
Kohtukulud
62
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artikli 6 lõiget 4
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mis võimaldab kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul anda süüks pandavatele tegudele teistsuguse õigusliku kvalifikatsiooni kui see, mille algul andis prokuratuur, olukorras, kus uue kvalifikatsiooniga ei saa kaasneda rangema karistuse kohaldamine, kui süüdistatavat ei ole enne uuest kvalifikatsioonist teavitatud ja seega ei ole talle antud võimalust uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigust. Selles kontekstis ei ole mingit tähtsust asjaolul, et see kvalifikatsioon ei saa kaasa tuua raskemat karistust kui see, mis mõistetakse süüteo eest, mille kohta isikule algul süüdistus esitati.
2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul, artikleid 3 ja 7 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kriminaalasja sisuliselt lahendaval kohtul omal algatusel või süüdistatava ettepanekul näha ette süüks pandavate tegude teistsugune õiguslik kvalifikatsioon kui see, mille prokuratuur algul esitas, sealhulgas juhul, kui nimetatud kohus teavitas süüdistatavat aegsasti uuest kvalifikatsioonist sellisel ajahetkel ja tingimustel, mis võimaldasid tal tõhusalt oma kaitset ette valmistada, ning andis seega sellele isikule võimaluse uue kvalifikatsiooniga seoses konkreetselt ja tõhusalt kasutada oma kaitseõigusi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.