Vec C‑395/23 [Anikovi](i)
E. M. A. a i.
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sofijski rajonen săd)
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 6. marca 2025
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (EÚ) 2019/1111 – Pôsobnosť – Článok 1 ods. 1 písm. b) a článok 1 ods. 2 písm. e) – Opatrenia týkajúce sa nakladania s majetkom dieťaťa – Článok 7 – Právomoc vo veciach rodičovských práv a povinností – Článok 10 – Voľba súdu – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Pôsobnosť – Článok 1 ods. 2 písm. a) – Vylúčenie týkajúce sa osobného stavu a právnej spôsobilosti fyzických osôb – Kritériá súdnej právomoci stanovené v dvojstrannej dohode medzi Bulharskou republikou a Ruskou federáciou uzavretej pred pristúpením Bulharskej republiky k Európskej únii – Rozdiel medzi týmito kritériami a kritériami stanovenými v nariadení 2019/1111 – Článok 351 ZFEÚ – Pojem ‚nezlučiteľnosť‘ “
1.        Justičná spolupráca v občianskych veciach – Právomoc, uznávanie a výkon rozhodnutí v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností – Nariadenie 2019/1111 – Pôsobnosť – Opatrenia týkajúce sa nakladania s majetkom dieťaťa – Súhlas súdu s predajom nehnuteľnosti patriacej dieťaťu a nachádzajúcej sa v inom členskom štáte, než je štát obvyklého pobytu dieťaťa – Zahrnutie do pôsobnosti nariadenia
[Nariadenie Rady 2019/1111, článok 1 ods. 1 písm. b), článok 1 ods. 2 písm. e) a článok 7 ods. 1]
(pozri body 25, 26, 28, bod 1 výroku)
2.        Medzinárodné dohody – Dohody členských štátov – Dohody uzavreté pred pristúpením členského štátu k Únii – Článok 351 ZFEÚ – Pôsobnosť – Vzťahy medzi nariadením 2019/1111 a takouto dohodou – Neuvedenie dohody v nariadení – Zahrnutie do pôsobnosti článku 351 ZFEÚ – Podmienka – Dohoda priznávajúca práva tretiemu štátu, ktoré musí členský štát dodržiavať – Nezlučiteľnosť medzi predmetnou dohodou a daným nariadením – Určenie takejto nezlučiteľnosti – Uplatňovanie pravidiel dohody súdom členského štátu na úkor nariadenia – Prípustnosť – Hranice
(Článok 351 ZFEÚ)
(pozri body 45 – 49, 57 – 61, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa vyjadril najmä k vzťahom medzi nariadením 2019/1111 (nariadenie Brusel IIb)(1) a dvojstrannou dohodou uzatvorenou medzi členským štátom pred jeho pristúpením k Európskej únii a tretím štátom.
V roku 2023 bol na Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, podaný návrh na začatie nesporového konania, aby sa rozhodlo, či v súlade s bulharským právom možno udeliť súhlas s predajom nehnuteľností, ktoré čiastočne patria dvom maloletým deťom ruskej štátnej príslušnosti s obvyklým pobytom v Nemecku, a to vzhľadom na záujem týchto detí.
Vnútroštátny súd položil otázku, či bulharské súdy majú v takejto situácii medzinárodnú právomoc. Na tento účel sa pýtal, či súhlas súdu s predmetným predajom patrí do pôsobnosti nariadenia č. 1215/2012(2) (nariadenie Brusel Ia) alebo do pôsobnosti nariadenia Brusel IIb. V tomto poslednom uvedenom prípade chcel vnútroštátny súd zistiť, či vzhľadom na existenciu dvojstrannej zmluvy uzavretej medzi Bulharskom a Sovietskym zväzom (ktorého nástupcom je Ruská federácia) pred pristúpením tohto členského štátu k Európskej únii(3) (ďalej len „rusko‑bulharská zmluva“) článok 351 ZFEÚ upravuje vzťahy takejto zmluvy s nariadením Brusel IIb, ak táto zmluva nie je uvedená v kapitole VIII tohto nariadenia, a ak áno, za akých okolností sa zmluva môže odchýliť od nariadenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor rozhodol, že súhlas súdu, o ktorý sa žiada vo veci samej, patrí do pôsobnosti nariadenia Brusel IIb, keďže takýto súhlas predstavuje opatrenie na ochranu dieťaťa, ktoré sa vzťahuje na správu majetku, jeho udržiavanie alebo nakladanie s ním v rámci výkonu rodičovských práv a povinností v zmysle tohto nariadenia. V dôsledku toho majú na udelenie takéhoto súhlasu v zásade právomoc súdy členského štátu, v ktorom má dieťa obvyklý pobyt v čase začatia konania (v tomto prípade nemecké súdy).
V druhom rade Súdny dvor skúmal otázku vzťahov medzi nariadením Brusel IIb a rusko‑bulharskou zmluvou vzhľadom na skutočnosť, že sa zdá, že táto zmluva priznáva právomoc bulharským alebo ruským súdom.
Súdny dvor uviedol, že vzhľadom na to, že taká dvojstranná zmluva, akou je rusko‑bulharská zmluva, nie je v nariadení Brusel IIb uvedená, vzťahy medzi touto zmluvou a týmto nariadením sa majú riadiť článkom 351 ZFEÚ.(4)
Súdny dvor pripomenul, že podľa článku 351 prvého odseku ZFEÚ sa ustanovenia zmluvy uzavretej medzi členským štátom a tretím štátom odchyľujú od akéhokoľvek ustanovenia práva Únie, či už ide o primárne alebo sekundárne právo, avšak pod podmienkou, že táto zmluva bola uzavretá pred pristúpením členského štátu k Európskej únii a že dotknutému tretiemu štátu z nej vyplývajú práva, ktorých dodržiavanie môže od tohto členského štátu požadovať.
Súdny dvor spresnil, že v prejednávanej veci prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v prvom rade overil, či rusko‑bulharská zmluva obsahuje pravidlá, ktorých dodržiavanie môže Ruská federácia požadovať od Bulharska. V prípade kladnej odpovede bude musieť v druhom rade overiť, či je táto zmluva nezlučiteľná s nariadením Brusel IIb, keďže tieto dva právne nástroje za okolností sporu vo veci samej neurčujú ten istý súd, ktorý má právomoc. Toto overenie bude musieť zohľadniť voľbu normotvorcu Únie, ktorá sa odráža v tomto nariadení, a to stanoviť v určitých situáciách právomoc iných súdov, než je súd miesta obvyklého pobytu dieťaťa, pričom však vnútroštátny súd nesmie využiť možnosť uznať svoju právomoc na základe pravidiel uvedeného nariadenia s cieľom konštatovať, že rusko‑bulharská zmluva je zlučiteľná s týmto nariadením. V prípade konštatovania nezlučiteľnosti bude musieť vnútroštátny súd v treťom rade zistiť, či tejto nezlučiteľnosti možno zabrániť prostredníctvom výkladu rusko‑bulharskej zmluvy, ktorý je v súlade s nariadením Brusel IIb. V prípade zápornej odpovede bude môcť vnútroštátny súd vo štvrtom rade uplatniť pravidlá tejto zmluvy tak, že nezohľadní pravidlá nariadenia Brusel IIb, pričom Bulharsko bude povinné prijať opatrenia potrebné na odstránenie takejto nezlučiteľnosti, ako to vyžaduje článok 351 druhý odsek ZFEÚ.
i      Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
1      Nariadenie Rady (EÚ) 2019/1111 z 25. júna 2019 o právomoci, uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností a o medzinárodných únosoch detí (Ú. v. EÚ L 178, 2019, s. 1, ďalej len „nariadenie Brusel IIb“).
2      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12.decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1, ďalej len „nariadenie Brusel Ia“).
3      Zmluva medzi Zväzom sovietskych socialistických republík a Bulharskou ľudovou republikou o vzájomnej právnej pomoci v občianskych, rodinných a trestných veciach, uzavretá v Moskve 19. februára 1975 (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 1015, č. 14855, s. 41, ďalej len „rusko‑bulharská zmluva“).
4      Podľa tohto článku ustanovenia zmlúv neovplyvnia práva a povinnosti vyplývajúce z dohôd uzavretých pred dňom pristúpenia štátu k Európskej únii medzi jedným alebo viacerými členskými štátmi na jednej strane a jedným alebo viacerými tretími krajinami na strane druhej. V tejto súvislosti, ak členské štáty nemôžu podať konformný výklad takejto dohody, musia prijať všetky vhodné opatrenia na odstránenie prípadných nezlučiteľností medzi takýmito dohodami a zmluvami, prípadne tak, že si poskytnú vzájomnú pomoc na dosiahnutie tohto cieľa a v prípade potreby zaujmú spoločný postoj.