Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(deviata
komora)
zo
16. apríla
2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Ochrana
spotrebiteľa – Smernica
93/13/EHS – Nekalé
podmienky v spotrebiteľských
zmluvách – Účinky
konštatovania
nekalej
povahy
zmluvnej
podmienky – Neplatnosť
zmluvy o úvere – Žaloby o vrátenie
plnenia – Premlčacia
lehota
týkajúca
sa
žaloby
zo
strany
predajcu
alebo
dodávateľa – Prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty – Zásada
efektivity – Zásada
právnej
istoty – Zásada
proporcionality – Právo
na prístup k súdu – Bezdôvodné
obohatenie “
Vo
veci C‑752/24
[Jangielak](i),
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko) z 30. októbra
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru v ten
istý
deň,
ktorý
súvisí s konaním:
mBank S.A.
proti
KŁ,
JŁ,
SÚDNY
DVOR
(deviata
komora),
v zložení:
predseda
deviatej
komory M. Condinanzi,
sudcovia
R. Frendo (spravodajkyňa) a A. Kornezov,
generálny
advokát:
R. Norkus,
tajomník:
A. Calot Escobar,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        mBank S.A., v zastúpení:
A. Cudna‑Wagner,
radca
prawny, a B. Miąskiewicz,
adwokat,
–        KŁ a JŁ, v zastúpení:
I. Gabrysiak a J. Kmieć,
adwokaci,
–        poľská
vláda, v zastúpení:
B. Majczyna,
splnomocnený
zástupca,
–        portugalská
vláda, v zastúpení:
A. Pimenta a A. Rodrigues,
splnomocnené
zástupkyne,
–        Európska
komisia, v zastúpení:
P. Kienapfel a B. Sasinowska,
splnomocnení
zástupcovia,
so
zreteľom
na
rozhodnutie
prijaté
po
vypočutí
generálneho
advokáta,
že
vec
bude
prejednaná
bez
jeho
návrhov,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článku 7
ods. 1
smernice
Rady
93/13/EHS z 5. apríla
1993 o nekalých
podmienkach v spotrebiteľských
zmluvách
(Ú. v. ES L 95,
1993,
s. 29;
Mim.
vyd.
15/002,
s. 288),
ako
aj
zásad
efektivity,
proporcionality a právnej
istoty a práva
na
prístup k súdu.
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
bankovou
inštitúciou
mBank S.A. a dvomi
spotrebiteľmi
KŁ a JŁ
vo
veci
uspokojenia
pohľadávky
vyplývajúcej z vyhlásenia
zmluvy o hypotekárnom
úvere
za
neplatnú z dôvodu
nekalých
podmienok,
ktoré
sú v nej
uvedené.
Právny rámec
Právo Únie
3        Článok 6
ods. 1
smernice
93/13
stanovuje:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby
nekalé
podmienky
použité v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľom
zo
strany
predajcu
alebo
dodávateľa
podľa
ich
vnútroštátneho
práva,
neboli
záväzné
pre
spotrebiteľa a aby
zmluva
bola
podľa
týchto
podmienok
naďalej
záväzná
pre
strany,
ak
je
jej
ďalšia
existencia
možná
bez
nekalých
podmienok.“
4        Článok 7
ods. 1
tejto
smernice
stanovuje:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby v záujme
spotrebiteľov a subjektov
hospodárskej
súťaže
existovali
primerané a účinné
prostriedky,
ktoré
by
zabránili
súvislemu [ďalšiemu – neoficiálny
preklad]
uplatňovaniu
nekalých
podmienok v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľmi
zo
strany
predajcov
alebo
dodávateľov.“
Poľské právo
5        Článok 58 § 1
ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky
zákonník) z 23. apríla
1964
(Dz.
U. z roku
1964,
č. 2024,
položka
1061), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Občiansky
zákonník“),
stanovuje:
„Právny
úkon,
ktorý
je v rozpore
so
zákonom
alebo
vedie k obchádzaniu
zákona,
je
neplatný,
pokiaľ
relevantné
ustanovenie
nestanovuje
inak,
najmä
ak
stanovuje,
že
neplatné
ustanovenia
právneho
úkonu
sa
nahrádzajú
príslušnými
ustanoveniami
zákona.“
6        Článok 118
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Ak
osobitné
ustanovenie
neustanovuje
inak,
premlčacia
lehota
je
šesť
rokov a v prípade
pohľadávok z pravidelných
platieb a pohľadávok
súvisiacich s výkonom
podnikateľskej
činnosti
tri
roky.
Koniec
premlčacej
lehoty
však
pripadá
na
posledný
deň
kalendárneho
roka,
pokiaľ
premlčacia
lehota
nie
je
kratšia
ako
dva
roky.“
7        Článok 123 § 1
bod 1
toho
istého
zákonníka
stanovuje:
„Plynutie
premlčacej
lehoty
je
prerušené:
1.
akýmkoľvek
úkonom
pred
súdom
alebo
iným
orgánom
určeným
na
prejednávanie vecí
alebo
vymáhanie
pohľadávok
daného
druhu,
alebo
pred
rozhodcovským
súdom,
uskutočneným
priamo
na
účely
vymáhania,
určenia
alebo
uspokojenia
či
zabezpečenia
pohľadávky“.
8        Článok 124 § 1 a 2
tohto
zákonníka
stanovuje:
„1.      Po
každom
prerušení
sa
obnoví
plynutie
premlčacej
lehoty.
2.      V prípade
prerušenia
plynutia
premlčacej
lehoty
úkonom v konaní
pred
súdom
alebo
iným
orgánom
určeným
na
prejednávanie vecí
alebo
vymáhanie
pohľadávok
daného
druhu,
alebo
pred
rozhodcovským
súdom,
premlčacia
lehota
nezačne
plynúť
odznova,
kým
sa
konanie
neskončí.“
9        Článok 3851 § 1 a 2
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„1.      Ustanovenia
zmluvy
uzatvorenej
so
spotrebiteľom,
ktoré
neboli
dohodnuté
individuálne,
nie
sú
pre
spotrebiteľa
záväzné,
ak
jeho
práva a povinnosti
upravujú
takým
spôsobom,
ktorý
je v rozpore s dobrými
mravmi a ktorý
zjavne
porušuje
jeho
záujmy
(nedovolené
zmluvné
podmienky).
Uvedené
neplatí
pre
zmluvné
podmienky,
ktoré
vymedzujú
hlavné
plnenia
strán,
vrátane
ceny
alebo
odmeny,
ak
boli
jednoznačne
formulované.
2.      Ak
nejaká
zmluvná
podmienka
nie
je
podľa § 1
pre
spotrebiteľa
záväzná,
ostatné
ustanovenia
zmluvy
zostávajú
pre
strany
záväzné.“
10      Článok 405
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Každý,
kto
bez
právneho
dôvodu
získal
majetkový
prospech
na
úkor
inej
osoby,
je
povinný
tento
prospech
vrátiť v naturáliách, a ak
to
nie
je
možné,
poskytnúť
náhradu
zodpovedajúcu
hodnote
tohto
prospechu.“
11      Podľa
článku 410 § 1 a 2
uvedeného
zákonníka:
„1.      Ustanovenia
predchádzajúcich
článkov
sa
uplatňujú
najmä
v prípade
bezdôvodného
plnenia.
2.      Plnenie
je
bezdôvodné,
ak
osoba,
ktorá
plnenie
poskytla,
nebola
povinná
ho
vôbec
poskytnúť
alebo
nebola
povinná
ho
poskytnúť
osobe,
ktorej
ho
poskytla,
alebo
ak
dôvod
plnenia
zanikol,
alebo
ak
sa
nedosiahol
účel
plnenia,
alebo
ak
právny
úkon,
na
základe
ktorého
bolo
potrebné
plnenie
poskytnúť,
bol
neplatný a po
poskytnutí
plnenia
nenadobudol
platnosť.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
12      V septembri
2008
uzavreli
KŁ a JŁ
so
spoločnosťou
mBank zmluvu o úvere
indexovanom
na
švajčiarsky
frank
(CHF),
na
základe
ktorej
im
mBank vyplatila
sumu
226 000
poľských
zlotých
(PLN)
(približne
53 000 eur).
13      Keďže
sa
obaja
spotrebitelia
domnievali,
že
táto
zmluva
obsahuje
nekalé
podmienky,
domáhali
sa
vyhlásenia
zmluvy o úvere
za
neplatnú v rámci
hromadnej
žaloby
podanej
na
Sąd
Okręgowy w Łodz (Krajský
súd
Lodž,
Poľsko)
prostredníctvom
procesnej
písomnosti
doručenej
spoločnosti
mBank 28. septembra
2017.
Zloženie
skupiny,
ku
ktorej
sa
pripojili
KŁ a JŁ,
bolo
stanovené
uznesením,
ktoré
vydal
Sąd
Okręgowy w Łodz (Krajský
súd
Lodž)
13. marca 2018.
14      Dňa
13. decembra
2021
podala
mBank žalobu
proti
KŁ a JŁ
na
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
Navrhuje,
aby
sa v prípade,
že
sa
zmluva o úvere v rámci
konania o hromadnej
žalobe
vyhlási
za
neplatnú,
na
základe
článku 405
Občianskeho
zákonníka v spojení s článkom 410 § 1
tohto
zákonníka
spotrebiteľom
uložila
povinnosť
vrátiť
jej
istinu
úveru,
zvýšenú o zákonné
úroky z omeškania.
15      KŁ a JŁ
navrhujú
zamietnuť
tento
návrh,
pričom
poukazujú
najmä
na
to,
že
pohľadávka
spoločnosti
mBank bola
premlčaná.
Zdôrazňujú,
že
mBank navrhuje,
aby
im
bola
uložená
povinnosť
zaplatiť
túto
pohľadávku v prípade,
že
zmluva o úvere
bude
vyhlásená
za
neplatnú v rámci
konania o hromadnej
žaloby, a preto
svoju
pohľadávku
neuplatňuje
priamo
na
súde,
ktorý
rozhoduje o hromadnej
žalobe.
Podanie
návrhu
spoločnosti
mBank teda
podľa
KŁ a JŁ
nemá
za
následok
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
jej
pohľadávky v zmysle
článku 123 § 1
Občianskeho
zákonníka.
16      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
existencia
pohľadávky
spoločnosti
mBank ako
taká
nevyvoláva
žiadne
pochybnosti,
ale
že
na
účely
vyriešenia
sporu
vo
veci
samej
treba
určiť,
či
bolo
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
tejto
pohľadávky
skutočne
prerušené
podaním
návrhu
na
vrátenie
plnenia
zo
strany
spoločnosti
mBank.
17      V tejto
súvislosti
tento
súd
vysvetľuje,
že
podľa
judikatúry,
ktorú
vytvoril
Sąd
Najwyższy
(Najvyšší
súd,
Poľsko)
je
dňom
začiatku
plynutia
trojročnej
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
deň,
keď
spotrebiteľ
prvýkrát
voči
predajcovi
alebo
dodávateľovi
namietal
záväznosť
zmluvných
podmienok. V prejednávanej
veci
ide o dátum,
ku
ktorému
Sąd
Okręgowy w Łodzi (Krajský
súd
Lodž)
vydal
uznesenie o určení
zloženia
skupiny v rámci
konania o hromadnej
žalobe
proti
spoločnosti
mBank,
teda
13. marec 2018.
18      Platí
teda,
že
ak
podanie
návrhu
na
vrátenie
plnenia
zo
strany
spoločnosti
mBank 13. decembra
2021
možno
považovať
za
dôvod
prerušenia
plynutia
premlčacej
lehoty
podľa
článku 123 § 1
bodu 1
Občianskeho
zákonníka,
pohľadávka
spoločnosti
mBank nie
je
premlčaná v zmysle
článku 118
Občianskeho
zákonníka.
Naopak v prípade,
že
podanie
tejto
žiadosti
platne
neprerušilo
plynutie
premlčacej
lehoty,
ako
tvrdia
KŁ a JŁ,
pohľadávka
spoločnosti mBank je
premlčaná.
19      Predkladajúci vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že v rámci
konania o hromadnej
žalobe
mBank tvrdí,
že
predmetná
zmluva o úvere
neobsahuje
nekalé
podmienky, a
žaloba
na
jej
vyhlásenie
za
neplatnú
by
teda
mala
byť
zamietnutá.
Vo
veci
samej
sa
však
táto
spoločnosť
domáha
toho,
aby
bola
spotrebiteľom
uložená
povinnosť
vrátiť
jej
istinu
úveru
zvýšenú o úroky z omeškania v prípade,
že
táto
zmluva
bude
vyhlásená
za
neplatnú,
pričom
si
je
vedomá,
že
táto
otázka
bude
rozhodnutá v rámci
konania o hromadnej
žalobe,
ktorého
účastníkmi
sú
títo
spotrebitelia.
20      Za
týchto
okolností
sa
tento
súd
pýta,
či
článok 7
ods. 1
smernice
93/13
bráni
tomu,
aby
podanie
návrhu
na
vrátenie
plnenia
zo
strany
banky
spôsobilo
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
jej
pohľadávky.
21      Na
jednej
strane
poznamenáva,
že
tento
návrh
vedie k neistej
situácii
pre
spotrebiteľa,
ktorý
je
nútený
sa
proti
tomuto
návrhu
brániť,
hoci
je v jeho
záujme
ho
uznať a bezodkladne
vyplatiť
istinu
poskytnutého
úveru,
aby
sa
vyhol
tomu,
že v prípade,
že
návrh
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
za
neplatnú v rámci
konania o hromadnej
žalobe
bude
zamietnutý,
bude
povinný
platiť
úroky a trovy
konania.
22      Na
druhej
strane
uvedený
súd zastáva
názor,
že
správanie
spoločnosti mBank je
odôvodnené
potrebou
prerušiť
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
jej
pohľadávky
pred
skončením
konania o hromadnej
žalobe,
keďže
táto
lehota
začala
plynúť
13. marca 2018.
Tomuto
predajcovi
alebo
dodávateľovi
nemožno
odoprieť
možnosť
účinne
uplatniť
svoju
pohľadávku, a tým
aj
jeho
právo
na
prístup k súdu.
Podľa
tohto
súdu
by
takéto
významné
obmedzenie
procesných
práv
uvedeného
predajcu
alebo
dodávateľa
mohlo
ísť
nad
rámec
cieľa
ochrany
spotrebiteľa a z tohto
dôvodu
porušiť
zásadu
proporcionality.
23      Okrem
toho
zásada
právnej
istoty
vyžaduje
jednotný
výklad
článku 123 § 1
bodu 1
Občianskeho
zákonníka
za
každých
okolností v tom
zmysle,
že
podanie
návrhu
na
poskytnutie
plnenia v každom
prípade
prerušuje
plynutie
premlčacej
lehoty.
24      Za
týchto
podmienok
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 7
ods. 1
smernice
[93/93] v spojení
so
zásadami
efektivity,
proporcionality,
právnej
istoty a právom
na
spravodlivý
proces
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
podľa
ktorého
plynutie
premlčacej
lehoty
na
uplatnenie
nároku
predajcu
alebo
dodávateľa
voči
spotrebiteľovi
na
vrátenie
nenáležitých
plnení
poskytnutých
na
základe
zmluvy,
ktorá
sa
stala
neplatnou v dôsledku
nekalých
zmluvných
podmienok
zahrnutých v zmluve,
sa
prerušuje
podaním
žaloby o zaplatenie,
ktorú
banka
predložila
ešte
pred
právoplatným
ukončením
konania o určenie
neplatnosti
zmluvy o úvere,
ktoré
bolo
začaté
na
návrh
spotrebiteľov
už
skôr[?]“
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
25      KŁ a JŁ,
ako
aj
poľská
vláda
tvrdia,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
je
uvedené v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
podľa
vnútroštátnej
judikatúry
premlčacia
lehota
pohľadávky
spoločnosti
mBank začala
plynúť
dňom,
keď
bol
návrh
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
za
neplatnú,
podaný v rámci
konania o hromadnej
žalobe,
doručený
tejto
spoločnosti,
teda
28. septembra
2017.
Pohľadávka,
ktorá
je
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
bola
preto
premlčaná
už v čase,
keď
táto
banka
podala
návrh
na
vrátenie
plnenia,
čiže
položená
otázka
je
hypotetická, a teda
neprípustná.
26      V tejto
súvislosti
stačí
zdôrazniť,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
Súdnemu
dvoru
prislúcha,
aby v rámci
rozdelenia
právomocí
medzi
Súdny
dvor a vnútroštátne
súdy
zohľadnil
skutkový a právny
rámec,
do
ktorého
patria
prejudiciálne
otázky,
tak
ako
ich
vymedzilo
rozhodnutie
vnútroštátneho
súdu
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania, v dôsledku
čoho
preskúmanie
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nemožno
vykonať s ohľadom na výklad
vnútroštátneho
práva,
ktorý
presadzuje
vláda
členského
štátu
alebo
účastník
konania
vo
veci
samej
(rozsudok z 21. decembra
2021,
Trapeza Peiraios, C‑243/20,
EU:C:2021:1045,
bod 53 a citovaná
judikatúra).
27      V prejednávanej
veci
pritom z rozhodnutia o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
predkladajúci vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
podľa
vnútroštátnych
pravidiel
začína
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
spoločnosti mBank plynúť
odo
dňa,
keď
bolo v rámci
konania o hromadnej
žaloby
vydané
uznesenie o zložení
skupiny,
do
ktorej
patria
KŁ a JŁ,
teda
13. marca 2018, a že
preto
pohľadávka
spoločnosti mBank ešte
nebola
premlčaná
ku
dňu,
keď
táto
spoločnosť
podala
svoj
návrh
na
vrátenie
plnenia,
teda k 13. decembru
2021.
28      Za
týchto
okolností
položená
otázka
nie
je
hypotetická, a preto
je
prípustná.
O veci samej
29      Svojou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
článok 7
ods. 1
smernice
93/13 a zásada
efektivity v spojení s právom
na
prístup k súdu,
ako
aj
zásadami
proporcionality a právnej
istoty,
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
súdnemu
výkladu
ustanovenia
vnútroštátneho
práva,
podľa
ktorého
skutočnosť,
že
predajca
alebo
dodávateľ
podal
návrh
na
vrátenie
plnení
poskytnutých v rámci
zmluvy o úvere,
ktorá
je
predmetom
samostatného
konania o vyhlásenie
tejto
zmluvy
za
neplatnú z toho
dôvodu,
že
sú v nej
uvedené
nekalé
zmluvné
podmienky,
začatého
na
návrh
spotrebiteľa,
spôsobuje
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
tohto
predajcu
alebo
dodávateľa
pred
právoplatným
ukončením
tohto
posledného
uvedeného
konania.
30      Tento
súd
uvádza
na
jednej
strane,
že
trojročná
premlčacia
lehota
práva
spoločnosti
mBank uplatniť
reštitučné
účinky
vyhlásenia
zmluvy o úvere
za
neplatnú
uplynula v dôsledku
nečinnosti
spoločnosti
mBank pred
vydaním
rozhodnutia o návrhu
na
vyhlásenie
tejto
zmluvy
za
neplatnú,
ktorý
podali
spotrebitelia.
Na
druhej
strane
podanie
žaloby o vrátenie
plnenia
zo
strany
spoločnosti
mBank,
núti
spotrebiteľov
zabezpečiť
svoju
obranu,
hoci
mBank v rámci
tohto
konania o vyhlásenie
neplatnosti,
ktoré
stále
prebieha,
navrhuje,
aby
sa
konštatovalo,
že
uvedená
zmluva
je
platná.
31      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
článok 7
ods. 1 a 2
smernice
93/13
ukladá
členským
štátom
povinnosť
zabezpečiť,
aby v ich
vnútroštátnych
právnych
poriadkoch
existovali
primerané a účinné
prostriedky,
ktoré
by
zabránili
ďalšiemu
uplatňovaniu
nekalých
podmienok v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľmi
zo
strany
predajcov
alebo
dodávateľov.
32      Z ustálenej
judikatúry
ďalej
vyplýva,
že
zmluvnú
podmienku,
ktorá
bola
vyhlásená
za
nekalú,
treba v zásade
považovať
za
podmienku,
ktorá
nikdy
neexistovala,
takže
nemôže
voči
spotrebiteľovi
vyvolávať
účinky
Určenie
nekalej
povahy
tejto
podmienky
súdnym
rozhodnutím v zásade
musí
viesť k navráteniu
právnej a skutkovej
situácie
spotrebiteľa, v ktorej
by
sa
nachádzal,
ak
by
uvedená
podmienka
neexistovala,
najmä
tým,
že
založí
nárok
na
vrátenie
výhod,
ktoré
podnikateľ
neoprávnene
prijal
na
základe
uvedenej
nekalej
podmienky
na
ujmu
spotrebiteľa
[rozsudok z 15. júna
2023,
Bank
M
(Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú), C‑520/21,
EU:C:2023:478,
bod 65 a citovaná
judikatúra].
To
isté
platí v prípade,
keď
nekalá
povaha
podmienok
zmluvy
uzavretej
medzi
spotrebiteľom a podnikateľom
nevedie
len k neplatnosti
týchto
zmluvných
podmienok,
ale
aj k neplatnosti
tejto
zmluvy v celom
rozsahu
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 15. júna
2023,
Bank
M
(Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú), C‑520/21,
EU:C:2023:478,
bod 66 a citovanú
judikatúru].
33      Tento
cieľ
navrátenia
právnej a skutkovej
situácie, v ktorej
by
sa
spotrebiteľ
nachádzal v prípade
neexistencie
jednej
alebo
viacerých
nekalých
podmienok,
však
treba
sledovať v súlade
so
zásadou
proporcionality,
ktorá
predstavuje
všeobecnú
zásadu
práva
Únie
vyžadujúcu,
aby
vnútroštátna
právna
úprava
vykonávajúca
toto
právo
nešla
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa
(rozsudok z 23. novembra
2023,
Provident Polska, C‑321/22,
EU:C:2023:911,
bod 85 a citovaná
judikatúra).
34      Táto
zásada
proporcionality
by
však
bola
porušená,
ak
by
uvedenie
do
pôvodného
stavu
malo
byť
vo
vzťahu k predajcovi
alebo
dodávateľovi
vylúčené.
Povinnosť
vrátiť
plnenie,
vyplývajúca z vyhlásenia
zmluvy
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
tak
musí
byť
vzájomná,
avšak
banka
nemôže
požadovať
od
spotrebiteľa
náhradu
presahujúcu
vrátenie
istiny
poskytnutej v rámci
plnenia
tej
istej
zmluvy a zaplatenie
úrokov z omeškania v zákonnej
sadzbe
od
okamihu
výzvy
na
zaplatenie
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
7. decembra
2023,
mBank (Vyhlásenie
spotrebiteľa), C‑140/22,
EU:C:2023:965,
bod 62 a citovanú
judikatúru].
35      Okrem
toho
reštitučný
účinok
spojený s vyhlásením
zmluvy o úvere
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
ktorý
odôvodňuje
aj
návrh
bankovej
inštitúcie
na
vrátenie
plnenia,
umožňuje
zabezpečiť,
aby
ochrana
práv
zaručených
právnym
poriadkom
Únie
nemala
za
následok
bezdôvodné
obohatenie
spotrebiteľa
(pozri
analogicky
rozsudok z 13. júla
2006,
Manfredi a i., C‑295/04
až C‑298/04,
EU:C:2006:461,
bod 94).
36      Napokon
treba
pripomenúť,
že
podľa
judikatúry
zásada
rovnosti
zbraní,
ktorá
úzko
súvisí
so
samotným
pojmom
spravodlivý
proces a má
za
cieľ
zabezpečiť
rovnosť
medzi
účastníkmi
konania,
zahrňuje
povinnosť
poskytnúť
každému
účastníkovi
konania
primeranú
možnosť
uviesť
svoje
tvrdenia
za
podmienok,
ktoré
ho
zjavne
neznevýhodňujú
vo
vzťahu k protistrane
(rozsudok z 28. júla
2016,
Ordre des
barreaux francophones et
germanophone a i., C‑543/14,
EU:C:2016:605,
bod 40,
ako
aj
citovaná
judikatúra), a to
aj,
ako
je
to v prejednávanej
veci,
prostredníctvom
podania
návrhu
na
vrátenie
plnenia
zo
strany
predajcu
alebo
dodávateľa,
pričom
cieľom
tohto
návrhu,
separátneho
od
súbežného
konania
týkajúceho
sa
vyhlásenia
zmluvy o úvere
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
je
prerušiť
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
tohto
predajcu
alebo
dodávateľa.
37      Podanie
takéhoto
návrhu
totiž
nielenže v zásade
nepredstavuje
zásah
do
výkonu
práva
spotrebiteľov
na
vrátenie
výhod,
ktoré
tento
predajca
alebo
dodávateľ
bezdôvodne
získal
na
základe
nekalých
podmienok,
ale
aj
prispieva k navráteniu
právnej a skutkovej
situácie, v ktorej
by
sa
títo
spotrebitelia
nachádzali v prípade
neexistencie
týchto
zmluvných
podmienok.
38      Pokiaľ
ide o zásadu
právnej
istoty,
na
ktorú
odkazuje
aj
predkladajúci
vnútroštátny
súd, z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
jej
cieľom
je
zaručiť
predvídateľnosť
situácií a právnych
vzťahov
(rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Agrárminiszter, C‑490/18,
EU:C:2019:863,
bod 35 a citovaná
judikatúra).
Táto
zásada
preto
nebráni
takej
vnútroštátnej
právnej
norme,
akou
je
článok 123 § 1
bod 1
Občianskeho
zákonníka,
podľa
ktorej
podanie
návrhu
na
poskytnutie
plnenia v každom
prípade
prerušuje
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
nároku
na
toto
plnenie.
39      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
okrem
toho
uvádza,
že v prípade,
že k prerušeniu
plynutia
premlčacej
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
dôjde v dôsledku
toho,
že
predajca
alebo
dodávateľ
podá
separátnu
žalobu o vrátenie
plnenia
pred
právoplatným
ukončením
konania,
ktorého
predmetom
je
návrh
na
vyhlásenie
zmluvy
za
neplatnú,
ktorý
spotrebitelia
predtým
podali
na
inom
súde,
títo
spotrebitelia
sú
nútení
podať
vyjadrenie k žalobe a v prípade
neúspechu v konaní
zaplatiť
úroky z omeškania a trovy
konania
začatého
na
návrh
tohto
predajcu
alebo
dodávateľa.
40      Pokiaľ
ide o premlčaciu
lehotu
uplatniteľnú
na
pohľadávku
predajcu
alebo
dodávateľa
na
vrátenie
plnenia,
treba
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry v prípade
neexistencie
osobitnej
právnej
úpravy
Únie v danej
oblasti
patria
podmienky
uplatnenia
ochrany
spotrebiteľov
stanovenej v smernici
93/13
do
pôsobnosti
vnútroštátneho
právneho
poriadku
členských
štátov
na
základe
zásady
ich
procesnej
autonómie.
Tieto
podmienky
však
nesmú
byť
menej
priaznivé
než
podmienky
upravujúce
podobné
vnútroštátne
situácie
(zásada
ekvivalencie),
ani
byť
upravené
tak,
aby
výkon
práv
priznaných
právnym
poriadkom
Únie v praxi
znemožňovali
alebo
nadmerne
sťažovali
(zásada
efektivity)
[rozsudok
zo
14. decembra
2023,
Getin Noble Bank
(Premlčacia
lehota v prípade
nárokov
na
vrátenie
plnenia), C‑28/22,
EU:C:2023:992,
bod 60 a citovaná
judikatúra].
41      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
procesné
podmienky,
ktoré
spôsobujú
príliš
vysoké
náklady
pre
spotrebiteľa,
by
mohli
mať
za
následok
to,
že
spotrebiteľ
by
bol
odrádzaný
od
užitočného
vystupovania
na
obranu
svojich
práv
pred
súdom,
na
ktorý
sa
obrátil
predajca
alebo
dodávateľ
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo 7. apríla
2022,
Caixabank, C‑385/20,
EU:C:2022:278,
bod 54).
42      Predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu
tak
prináleží,
aby v čo
najväčšej
miere
uplatnil
vnútroštátne
právo
vrátane
procesných
pravidiel,
ktoré v prípade
potreby
umožnia
prerušenie
konania
týkajúceho
sa
žaloby
predajcu
alebo
dodávateľa o vrátenie
plnenia, a to
až
do
vydania
právoplatného
rozhodnutia v konaní o návrhu
na vyhlásenie
zmluvy o úvere
za
neplatnú,
ktorý
už
skôr
podali
spotrebitelia,
tak,
aby
dôsledky,
ktoré
podľa
tohto
práva
vyplývajú z toho,
že
mBank spôsobila
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
jej
pohľadávky
pred
vyhlásením
zmluvy o úvere
za
neplatnú z dôvodu
nekalých
podmienok,
ktoré
sú v nej
uvedené,
neohrozovali
cieľ
smernice
93/13,
ktorým
je
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
spotrebiteľa.
Tento
súd
musí
okrem
toho
dbať
na
to,
aby
trovy,
ktoré
vzniknú v súvislosti
so
žalobou o vrátenie
plnenia,
ktorú
podala
banka
pred
vyhlásením
zmluvy
za
neplatnú, a ktoré
budú
musieť
znášať
spotrebitelia v prípade
neúspechu v konaní o tejto
žalobe,
neboli
neprimerane
vysoké,
čím
by
spotrebitelia
boli
odrádzaní
od
uplatňovania
práv,
ktoré
im
vyplývajú z tejto
smernice.
43      Pokiaľ
ide o skutočnosť,
ktorú
zdôraznil
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
že
spotrebiteľ
by
bol
nútený
predložiť
vyjadrenie k žalobe v konaní o žalobe o vrátenie
plnenia,
začatom
na
návrh
predajcu
alebo
dodávateľa,
treba
uviesť,
že
táto
samotná
skutočnosť,
ktorej
cieľom
je
okrem
iného
zabezpečiť
dodržiavanie
zásady
kontradiktórnosti,
nemôže
prakticky
znemožniť
alebo
nadmerne
sťažiť
výkon
práv,
ktoré
spotrebiteľovi
priznáva
právny
poriadok
Únie.
44      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
dôvody
treba
na
položenú
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 7
ods. 1
smernice
93/13 a zásada
efektivity v spojení s právom
na
prístup k súdu,
ako
aj
zásadami
proporcionality a právnej
istoty
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že v zásade
nebránia
súdnemu
výkladu
ustanovenia
vnútroštátneho
práva,
podľa
ktorého
skutočnosť,
že
predajca
alebo
dodávateľ
podal
návrh
na
vrátenie
plnení
poskytnutých v rámci
zmluvy o úvere,
ktorá
je
predmetom
samostatného
konania o vyhlásenie
tejto
zmluvy
za
neplatnú z dôvodu
nekalej
povahy
zmluvných
podmienok,
ktoré
sú v nej
uvedené,
začatého
na
návrh
spotrebiteľa,
spôsobuje
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
tohto
predajcu
alebo
dodávateľa
pred
právoplatným
ukončením
tohto
posledného
uvedeného
konania,
pokiaľ
vnútroštátny
súd s prihliadnutím
na
celé
vnútroštátne
právo
prijme
všetky
opatrenia
potrebné
na
zabezpečenie
toho,
aby
výkon
práv,
ktoré
spotrebiteľovi
vyplývajú
zo
smernice
93/13,
nebol
nadmerne
sťažený
alebo
znemožnený.
O trovách
45      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(deviata
komora)
rozhodol
takto:
Článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách a zásada efektivity v spojení s právom na prístup k súdu, ako aj zásadami proporcionality a právnej istoty
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
v zásade nebránia súdnemu výkladu ustanovenia vnútroštátneho práva, podľa ktorého skutočnosť, že predajca alebo dodávateľ podal návrh na vrátenie plnení poskytnutých v rámci zmluvy o úvere, ktorá je predmetom samostatného konania o vyhlásenie tejto zmluvy za neplatnú z dôvodu nekalej povahy zmluvných podmienok, ktoré sú v nej uvedené, začatého na návrh spotrebiteľa, spôsobuje prerušenie plynutia premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky tohto predajcu alebo dodávateľa pred právoplatným ukončením tohto posledného uvedeného konania, pokiaľ vnútroštátny súd s prihliadnutím na celé vnútroštátne právo prijme všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby výkon práv, ktoré spotrebiteľovi vyplývajú zo smernice 93/13, nebol nadmerne sťažený alebo znemožnený.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
poľština.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.