2020. október 23-án benyújtott kereset – Litván Köztársaság kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa
(C-541/20. sz. ügy)
Az eljárás nyelve: litván
Felek
Felperes: Litván Köztársaság (képviselők: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė és R. Petravičius advokatas)
Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa
Kereseti kérelmek
A felperes azt kéri, hogy a Bíróság:
Semmisítse meg a 96/71/EK irányelv kiküldetési szabályainak a nemzetközi (transznacionális) szállítás és a kabotázsműveletek vonatkozásában történő alkalmazását előíró követelményről szóló 2020/1057 irányelv1 1.cikkének 3. és 7. pontját az előbbi irányelv lényegének megváltoztatása nélkül, és a Litván Köztársaság a 2020/1057 irányelv teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;
Semmisítse meg a 2020/1054 rendelet2 1. cikke 6. pontjának d) alpontját annyiban, amennyiben az abban rögzített kötelezettség előírja a szállítási vállalkozások számára, hogy négy hetenként biztosítsák a járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérést. Ha e rendelkezés ezen részét nem lehet megsemmisíteni, a Litván Köztársaság e jogszabály teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;
Semmisítse meg a 2020/1054 rendelet 3. cikkét annyiban, amennyiben az kimondja, hogy az 561/2006/EK rendelet módosításai a 2020/1054 rendelet kihirdetését – azaz 2020. augusztus 20-át – követő huszadik napon lép hatályba. Ha a 2020/1054 rendelet 3. cikkét nem lehet úgy megsemmisíteni, hogy az ne érintse e rendelet egyéb rendelkezéseit, a Litván Köztársaság e jogszabály teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;
Az Európai Parlamentet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
Jogalapok és fontosabb érvek
A Litván Köztársaság kérelmét az alábbi jogalapokra alapítja:
A 2020/1057 irányelv 1. cikkének 3. és 7. pontja, mivel az a kiküldetési szabályoknak a több államot érintő nemzetközi (transznacionális) szállítás és a kabotázsműveletek vonatkozásában történő alkalmazását előíró követelményt tartalmaz, ellentétes:
Az egyenlő bánásmód elvével, mivel a szállítási műveletek szelektív elosztása minden alapot nélkülöz és az ugyanazon vállalkozásnál munkát végző munkavállalók eltérő mértékű díjazásához vezet, noha munkájuk jellege azonos. Következésképpen a kiküldetésre irányadó szabályok megállapítására objektív szempontok hiányában került sor, ami így megsértette az „egyenlő munkáért egyenlő bért” elvet és ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartája 20. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elvével.
Az arányosság elvével, mivel az uniós intézmények (i) az azonos munkát végző járművezetők számára eltérő bérezést írtak elő; (ii) nem vették figyelembe a nemzetközi szállítási műveletek különös jellemzőit; (iii) nem vették figyelembe a nemzetközi szállítási ágazatban munkát végzők mobilitásának különösen magas szintjét; (iv) az általuk lefektetett szabályokkal igazolatlanul nagy mértékű adminisztratív terhet róttak a kis és közepes vállalkozásokra, és ezáltal nyilvánvaló hibát követtek el és olyan intézkedést hoztak, amely nem arányos az elérni kívánt céllal;
A rendes jogalkotási eljárás elvével, mivel az uniós intézményeknek el kellett volna végeznie a megtámadott rendelkezések hatásvizsgálatát vagy igazolniuk kellett volna, hogy e vizsgálat miért nem volt szükséges.
A 2020/1054 rendelet 1. cikke 6. pontjának d) alpontja, amely arra kötelezi a szállítási vállalkozásokat, hogy négy hetenként biztosítsák a járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérést, ellentétes
Az EUMSZ 45. cikkel, mivel a járművezetők számára előírt azon kötelezettség, hogy visszatérjenek a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába, anélkül, hogy maguk választhatnák ki, hogy hol kívánják szabadidejüket eltölteni, sérti a munkavállalóként őket megillető szabad mozgás jogát;
Az EUMSZ 26. cikkel és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának általános elvével, mivel a munkavállalók szabad mozgása korlátozott és a periférián elhelyezkedő tagállamokban működő szállítási vállalkozók alkalmazottait hátrányos megkülönböztetés éri azáltal, hogy pihenés céljából vissza kell térniük a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába, tekintve, hogy így jelentős távolságokat kell megtenniük és számottevően több időt vesztenek, mint az Európai Unió központjában vagy ahhoz közel elhelyezkedő tagállamok szállítási vállalkozási; a periférián elhelyezkedő tagállamok a belső piacon működő egyéb vállalkozásokhoz képest hátrányos helyzetbe kerülnek a munkavállalók visszatérésére vonatkozó rendelkezés érvényesítésével;
Az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésével, az EUMSZ 11. és az EUMSZ 191. cikkel, valamint az Európai Unió környezet- és klímapolitikájával, mivel a járművezetők négyhetenkénti kötelező visszatérésének biztosítására vonatkozó követelmény mesterségesen növeli a forgalmat az Európai Unió útjain, az üres gépjárművekkel közlekedő járművezetők számát, az egyéb szervezett szállítási műveletek számát, a fogyasztott üzemanyag és a széndioxid környezetbe történő kibocsátását.
Az arányosság elvével, mivel a járművezetőknek az e rendelkezés által előírt kötelező rendszeres visszatérése a munkavállalók pihenése körülményeinek javítására irányuló nyilvános célkitűzésre tekintettel nyilvánvalóan aránytalan és nem megfelelő intézkedés.
A 2020/1054 rendelet 3. cikke, amely úgy határozza meg a rendelet hatálybalépésének időpontját – 2020. augusztus 20. –, hogy nem ír elő átmeneti időszakot, különösen arra tekintettel, hogy (i) az 561/2006 rendelet 8. cikke (8) bekezdésének a pihenőidőknek a járműben való tartását tiltó módosításainak és (ii) az 561/2006 rendelet 8. cikke (8a) bekezdésének a járművezetők tartózkodási helyükre való négyhetenkénti visszatérésének biztosítására irányuló kötelezettséggel kapcsolatos módosításának azonnali alkalmazása kötelező, ellentétes
Az arányosság elvével, mivel az uniós intézmények azáltal, hogy a hatálybalépés időpontját a huszadik napban jelölték meg, (i) nem vették figyelembe, hogy a tagállamok és a fuvarozók objektív okokból és átmeneti időszak hiányában nem tudják teljesíteni a módosítás szerinti kötelezettségeket, és (ii) semmilyen, ezen új követelmények sürgős jellegét igazoló érvet nem adtak elő.
Az EUMSZ 296. cikkében rögzített indokolási kötelezettséggel, mivel az uniós intézmények a javaslat vizsgálatakor a hatásvizsgálat és egyéb források alapján tisztában voltak azzal, hogy (i) az adott időszakok során a pihenőidőnek a járműben való eltöltése – mert nem áll megfelelően rendelkezésre alternatív szálláshely – a tagállamok többsége és a szállítási vállalkozások által betarthatatlan, (ii) járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérés biztosításának kötelezettsége gyakorlati nehézségeket okozhat, tekintve, hogy e kötelezettség teljesítésére vonatkozó szabályok nem egyértelműek, és ez azt eredményezi, hogy az uniós intézményeknek érvekkel kellett volna indokolniuk az átmeneti időszak hiányát vagy a jogszabály hatálybalépése elhalasztásának hiányát;
A lojális egyműködés elvét, mivel az uniós intézmények nem csak annak szükségességét nem igazolták, hogy miért kell azonnal hatályba léptetni a pihenőidőknek a kérdéses időszakok során a járműben való tartásának tilalmát és a járművezetők tartózkodási helyükre való visszatérésének biztosítására vonatkozó kötelezettséget, nem vette továbbá figyelembe a tagállamok és az érintett felek által bemutatott, objektív akadályokra vonatkozó adatokat és olyan átmeneti időszak biztosításának szükségességét, amely lehetővé teszi a módosított szabályokra való felkészülést.
____________
1 A közúti szállítási ágazatban dolgozó járművezetők kiküldetésére vonatkozó különös szabályoknak a 96/71/EK irányelv és a 2014/67/EU irányelv tekintetében való meghatározásáról, a 2006/22/EK irányelvnek a végrehajtási követelmények tekintetében történő módosításáról, valamint az 1024/2012/EU rendelet módosításáról szóló 2020. július 15-i (EU) 2020/1057 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2020. L 249, 49. o.).
2 Az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020 L 249., 1. o.).