62013CC0689(01)
MELCHIOR WATHELET
FŐTANÁCSNOK KIEGÉSZÍTŐ INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2015. október 15. (
1
)
C‑689/13. sz. ügy
Puligienica Facility Esco SpA (PFE)
kontra
Airgest SpA
(a Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana [szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„A szóbeli szakasz újbóli megnyitása — EUMSZ 267. cikk — A »bíróság« fogalma — Szervezeti megközelítés — Funkcionális megközelítés”
I – Bevezetés
1.
A PFE‑ügyben (C‑689/13, EU:C:2015:263) ez a második ismertetett indítvány. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyrészt a 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
2
) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (
3
) 1. cikke (3) bekezdésének értelmezésére, másrészt pedig az EUMSZ 267. cikk értelmezésére, valamint az uniós jog elsődlegessége és az összhangban álló értelmezés elvére vonatkozik.
2.
A Bíróság a 2015. január 20‑i határozatával az ötödik tanács elé utalta az ügyet. 2015. március 11‑én tárgyalásra került sor, amelyen a Puligienica Facility Esco SpA (PFE), a Gestione Servizi Ambientali Srl, az olasz kormány, valamint az Európai Bizottság benyújthatta észrevételeit. 2015. április 23‑án ismertettem ezen ügyre vonatkozó első indítványomat (
4
). E tanács azonban tanácskozása keretében a Bíróság eljárási szabályzata 60. cikkének (3) bekezdése alapján 2015. június 10‑én úgy határozott, hogy a Bíróság elé utalja az ügyet, amely azt a nagytanácsnak osztotta ki.
3.
A Bíróság a PFE‑végzésben (C‑689/13, EU:C:2015:521) ezért úgy határozott, hogy a szóbeli szakaszt újból megnyitja, és felhívta az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikkében említett érdekelteket arra, hogy foglaljanak állást az alábbi kérdéssel kapcsolatban: „A »bíróság« EUMSZ 267. cikk értelmében vett fogalma és az Európai Unió Bírósága által értelmezett uniós jog alkalmazásának kötelezettsége kiterjed‑e, a funkcionális megközelítésnek megfelelően, valamely tagállami bíróság jogvitát elbíráló tanácsára, vagy kizárólag azon egész bíróság tekintendő, a szervezeti megközelítésnek megfelelően, az EUMSZ 267. cikk értelmében vett »bíróságnak«, amelyhez e tanács szervezetileg tartozik?”
4.
A jelen indítványban tehát kizárólag csak erre a kérdésre fogok kitérni, és csupán a vizsgálatom szempontjából hasznos információkra emlékeztetek. Végül kiemelem, hogy csupán az olasz, a holland és a lengyel kormány, valamint a Bizottság válaszolt a Bíróság által a szóbeli szakasz újbóli megnyitását követően feltett kérdésre. Csak az olasz kormány és a Bizottság kívánt észrevételekkel élni a 2015. szeptember 15‑i tárgyaláson.
II – Jogi háttér
5.
A 2010. július 2‑i 104. sz. törvényerejű rendelet (a GURI 2010. július 7‑i 156. számának rendes melléklete) létrehozta a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyvet.
6.
E törvénykönyv 99. cikkének (3) bekezdése szerint „[h]a a kereset elbírálásával megbízott tanács úgy ítéli meg, hogy nem ért egyet a teljes ülés által kimunkált valamely jogelvvel, indokolt végzésével a kereset elbírálását ez utóbbi elé utalja”.
7.
Az említett törvénykönyv 99. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy „[a] teljes ülés határoz a teljes jogvita tárgyában, kivéve ha úgy dönt, hogy a jogelv kinyilvánítását követően a jogvita többi részét érintően visszautalja a döntéshozatalt az utaló tanács elé”.
III – Elemzés
A – Az első indítványomban javasolt értelmezés felidézése
8.
Mindenekelőtt megjegyzem, hogy az olasz kormány, valamint a másik két kormány, amelyek válaszoltak a Bíróság által feltett kérdésre, fenntartják a „bíróság” fogalmának funkcionális értelmezését.
9.
Hallgatólagosan, ámde kétséget kizáróan én is ezt az álláspontot képviseltem az első indítványomban. A kérdést előterjesztő bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés elemzésének eredményeként arra a következtetésre jutottam, hogy az EUMSZ 267. cikkel ellentétes a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének (3) bekezdéséhez hasonló rendelkezés, amelyet úgy értelmeznek, hogy azt írja elő egy olyan bíróság tanácsa számára, amelynek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség, hogy amennyiben nem ért egyet az ugyanezen bíróság teljes ülése által rögzített jogelvvel, akkor a teljes ülés elé kell utalnia a jogorvoslat tárgyát képező határozatot, anélkül hogy ezt megelőzően lehetősége lenne arra, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé. (
5
)
10.
Bár kifejezetten nem utaltam a bíróság EUMSZ 267. cikk értelmében vett „funkcionális” fogalmára, az mindazonáltal megfelel a javasolt megoldásnak. Ezt egyébként a jelen kiegészítő indítványomban is fenntartom.
B – A Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) és a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikke (3) bekezdésének hatása a határozatai végleges jellegére
11.
Úgy tűnik számomra, hogy a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione sicilianának (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) – amely két olyan tanácsból áll, amelyek a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) (
6
) kihelyezett tanácsainak minősülnek – az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróság jellege nem kérdőjelezhető meg. Ugyanis a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 6. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] Consiglio di Stato [államtanács] a végső fokon eljáró közigazgatási bíróság”.
12.
Az olasz kormány a 2015. szeptember 15‑i tárgyaláson megerősítette, hogy egyrészt a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) határozatai ellen semmilyen jogorvoslattal nem lehet élni, másrészt a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikke (3) bekezdése alkalmazásának mellőzése esetén sincs lehetőség jogorvoslatra vagy szankcióra. (
7
)
13.
Amint arra már az első indítványomban is rámutattam, a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) maga is úgy ítélte meg a 2014. február 4‑én egyesített tanácsban hozott 2403. sz. ítéletében, hogy „az olasz közigazgatási bírósági rendszerben megkülönböztetés nélkül a Consiglio di Stato [államtanács] tanácsai és teljes ülése feladata az, hogy az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében vett végső fokon eljáró bíróságként határozzanak” (
8
).
14.
Egyébként is e bíróság azon lehetősége, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé, nem tekinthető eddig nem vizsgált ténynek, mivel a Bíróság már több olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelemre is válaszolt, amelyeket a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) terjesztett elé. (
9
)
15.
E bíróság szervezeti megközelítése tehát magában foglalja, hogy valamely, az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróság elveszítheti ezen minőségét a tagállam bírósági szervezetére jellemző szabály miatt.
C – Valamely bíróság tanácsától ugyanazon, de más összetételben eljáró bírósághoz történő áttétel hatása
16.
A Bíróság időközben állandósult ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az EUMSZ 267. cikkel ellentétes a nemzeti törvények alkotmányosságának vizsgálatára irányuló közbenső eljárást bevezető tagállami jogszabály abban az esetben, ha ezen eljárás elsőbbségi jellege azzal a következménnyel jár, hogy – akár még valamely alkotmányossági kérdésnek a törvények alkotmányossági vizsgálatának elvégzésével megbízott nemzeti bíróság elé terjesztését megelőzően, akár adott esetben az e bíróság által e kérdésre vonatkozóan hozott határozatot követően – a nemzeti bíróságot megakadályozza abban, hogy éljen azzal a lehetőséggel, illetve teljesítse azon kötelezettségét, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdésekkel forduljon a Bírósághoz. (
10
) Ezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a perben eljáró bíróságnak mindig képesnek kell lennie arra, hogy egy adott időpontban előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé.
17.
Az itt vizsgált ügyben, a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének (3) bekezdése nem egy másik bíróság elé, hanem ugyanazon, de más összetételben eljáró bíróság elé való utalást írja elő. Véleményem szerint azonban a lényeg nem e különbségben, hanem abban a tényben rejlik, hogy a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének (3) bekezdése alapján a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) (vagy a Consiglio di Stato [államtanács] bármely másik tanácsa) dönt arról, hogy az ügyet a teljes ülés elé utalja, és főszabály szerint már nem ő maga jár el a jogvitában, és így előzetes döntéshozatal iránti kérelmet is már csak együttesen vagy utólag terjeszthet a Bíróság elé. (
11
)
18.
A közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének (3) bekezdésében azonban semmi sem akadályozza meg a Consiglio di Stato (államtanács) adott tanácsát abban, hogy ezen áttételt megelőzően az EUMSZ 267. cikket alkalmazza. (
12
) Érdemes leszögezni, hogy az olasz kormány által is javasolt értelmezésről van szó.
19.
Ebben az esetben e tanácsra hárul az a feladat, hogy levonja a Bíróság által hozott határozatból a következtetéseket vagy adott esetben – és csak ekkor – a kereset tárgyában való döntéshozatalt a Consiglio di Stato (államtanács) teljes ülése elé utalja. E tanács feladata tehát az, hogy a Bíróság ítéletével összhangban elbírálja a jogvitát vagy újból kérdést terjesszen elő.
20.
Egy ilyen értelmezés továbbá azzal az előnnyel is jár, hogy csökken annak kockázata, hogy az uniós jogot nem vagy tévesen alkalmazzák.
21.
Az áttétellel kapcsolatos megállapításokat a Syfait és társai ítélet elemzésével fejezem be (C‑53/03, EU:C:2005:333). Az első indítványomban a Parfums Christian Dior ítéletben (C‑337/95, EU:C:1997:517) választott megoldással (
13
) való párhuzam felállítását javasoltam. Az is lehetségesnek tűnik azonban, hogy a Syfait és társai ítéletből (C‑53/03, EU:C:2005:333) a contrario következtetés vonható le.
22.
Ebben az ügyben a Bíróság megállapította saját hatáskörének hiányát azon okból, hogy a Bizottság az [EK] 81. és [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (
14
) 11. cikke (6) bekezdésének értelmében valamely versenyhatóságtól elvonhatja az ügyet. Az alapügyben szereplőhöz hasonló bírósági szervezeti formától eltérően, a versenyjog területén az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő bíróság nem határoz sem magáról az elvonásról, sem annak időpontjáról, hogy az ügy mikor vonható el. Ezzel szemben a jelen esetben a Consiglio di Stato (államtanács) tanácsa dönt arról – miután előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesztett a Bíróság elé –, hogy az ügyet a teljes ülés elé utalja‑e. Ezzel az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bírósági jellegét megőrzi a saját, elvonásról szóló határozatának meghozataláig.
23.
Összegzésképpen úgy tűnik számomra, hogy a bíróságot a funkcionális megközelítésnek megfelelően kell értelmezni, és így az annak ellenére sem veszíti el e „minőségét”, hogy lehetőség van a Bíróság ítéletét követően az ugyanazon, de más összetételben eljáró bírósághoz való áttételre.
D – Mellékes megfontolások
24.
A teljesség kedvéért úgy gondolom, hogy egyrészt az EUMSZ 267. cikkben foglalt együttműködésre irányuló cél, és másrészt a szervezeti megközelítés alkalmazásával járó gyakorlati nehézség alapján a Bíróságnak el kellene utasítania az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróság ezen felfogását.
1. A Bíróság és a tagállamok bíróságai közötti együttműködés elve
25.
Először is úgy tűnik, hogy a „bíróság” EUMSZ 267. cikk értelmében vett fogalmának szervezeti megközelítése ellentétes azzal a ténnyel, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 267. cikk „közvetlen együttműködést hoz létre a Bíróság és a tagállami bíróságok között” (
15
). Az együttműködés ezen felfogását támasztja alá az együttműködés elve. Ugyanis, amint arra Cruz Villalón főtanácsnok pontosan rámutatott, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében megfogalmazott lojális együttműködés elve a bíróságokra is érvényes, „beleértve az ebben a fontos eljárásban érintett két bíróságot is” (
16
). Meggyőzőnek találom tehát a Bizottság azon érvelését, mely szerint a jóhiszemű együttműködés elve alapján valamennyi, bírósági szervezetre és eljárásra vonatkozó rendelkezést nemcsak az EUMSZ 267. cikkel összhangban kell értelmezni, hanem oly módon is, hogy az e cikkben meghatározott előzetes döntéshozatali mechanizmushoz való hozzáférést elősegítse. (
17
)
26.
Következésképpen úgy tűnik, hogy amennyiben valamely végső fokon eljáró bíróságnak – az olasz nemzeti jog szerint ez a kérdést előterjesztő bíróság (
18
) – kétségei vannak az uniós jog értelmezését vagy a jogrendje szerint végső fokon eljáró bíróság általi, sőt akár saját teljes ülése általi alkalmazását illetően, a Bíróság feladata, hogy választ adjon.
27.
Amint azt már az első indítványomban is megállapítottam, a Bírósághoz fordulás lehetőségének megtagadása egy olyan bíróságtól, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, pusztán amiatt, mert ugyanezen bíróság teljes ülése erre köteles, ellentétesnek tűnik a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával, amely „a lehető legszélesebb lehetőséget biztosítja a nemzeti bíróságok számára arra, hogy a Bírósághoz forduljanak, ha azt állapítják meg, hogy az előttük folyamatban lévő ügyben az uniós jog valamely rendelkezésének értelmezésére vagy érvényességére vonatkozó, a Bíróság döntését igénylő kérdés merül fel” (
19
).
28.
E tekintetben egyetértek a lengyel kormány azon álláspontjával, amely szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti együttműködési rendszerben bármilyen joghézag megkérdőjelezheti a Szerződés rendelkezéseinek és azon másodlagos jog hatékony érvényesülését, amellyel kapcsolatban a nemzeti bíróságban kétely merült fel. (
20
)
29.
Ugyanis a „bíróság” fogalmának szervezeti megközelítése megnövelné annak kockázatát, hogy a szóban forgó tagállamban az uniós joggal ellentétes ítélkezési gyakorlat alakul ki. Abban az esetben, ha valamely végső fokon eljáró bíróság „tanácsa” úgy döntene, hogy az ügyet nem utalja a teljes ülés elé és az uniós joggal ellentétes döntést hozna, egyetlen ítélkező testület sem tudná azt megváltoztatni. Márpedig, ahogy azt már az első indítványomban is említettem, azok a nemzeti bíróságok, amelyek határozatai ellen a nemzeti jog alapján nincs jogorvoslati lehetőség, kötelesek a Bírósághoz fordulni, amennyiben az uniós jog értelmezésével kapcsolatos kérdéssel szembesülnek, azért, hogy ez „megakadályozza olyan ítélkezési gyakorlat kialakulását valamely tagállamban, amely nem áll összhangban [az uniós] jog szabályaival” (
21
).
1. A szervezeti megközelítés alkalmazásával járó gyakorlati nehézség
30.
Végezetül véleményem szerint a Bíróság a gyakorlatban nehezen tudná alkalmazni a „bíróság” EUMSZ 267. cikk értelmében vett fogalmának szervezeti felfogását.
31.
Ugyanis, amint azt már fentebb említettem, a Bíróság már több olyan kérdésre válaszolt, amelyet a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) terjesztett elé előzetes döntéshozatal céljából. (
22
)
32.
Ráadásul a szóbeli szakasz újbóli megnyitását követően, a Bíróság által feltett kérdésre az olasz kormány által adott válaszból kitűnik, hogy az olasz polgári eljárásról szóló törvénykönyv a Corte suprema di cassazionéra (semmítőszék) vonatkozóan tartalmaz egy olyan rendelkezést, amely a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének felel meg. Ugyanis a polgári eljárásról szóló törvénykönyv 273. cikkének (3) bekezdése szerint „ha [a Corte suprema di cassazione (semmítőszék)] egyszerű tanácsa ítéli meg, hogy nem ért egyet az egyesített tanács által kimunkált valamely jogelvvel, indokolt végzésével a kereset elbírálását ez utóbbi elé utalja”. Márpedig a Bíróság számos olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelemre válaszolt, amelyet e bíróság terjesztett elé.
33.
Amennyiben a Bíróság a „bíróság” EUMSZ 267. cikk értelmében vett fogalmának szervezeti megközelítését alkalmazná, ez azt eredményezné, hogy olyan tagállam bármely bírósága, amelyben az olasz közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv vagy polgári eljárásról szóló törvénykönyv által bevezetett eljárási szabállyal lényegében azonos eljárási szabály van, csak azzal a feltétellel terjeszthetne kérdést az Európai Unió Bírósága elé, ha nem kérdőjelezné meg az említett bíróság teljes ülése által kimunkált jogelvet.
34.
Az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróság ilyen meghatározása alkalmazhatatlan lenne a gyakorlatban, mivel az a Bíróság számára saját hatáskörének vizsgálatát illetően nehézséget okozna. Ugyanis a hatáskört csak a kérdést előterjesztő bíróság eljárásjogra vonatkozó, részletes információi birtokában lehetne vizsgálni. Márpedig a nemzeti eljárási szabályok nem jutnak szükségszerűen a Bíróság tudomására az előzetes döntéshozatali eljárás keretében. Ráadásul a Bíróság hatáskörének hiánya az előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló ügyben vitatott eljárási szabályok hatékony alkalmazásának függvénye lenne. Ugyanis – megismételve az olasz közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv esetét – a Consiglio di Stato (államtanács) valamely tanácsa nem feltétlenül terjeszt előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé azért, mert úgy véli, hogy a teljes ülés által kimunkált jogelv ellentétes az uniós joggal. Márpedig a Bíróságnak csak ebben az esetben nem lenne hatásköre.
35.
Az ilyen felfogás egyébként is ellentétes lenne a Bíróság azon állandó megközelítésével, amely a bíróságot – belső szervezésétől függetlenül – egyetlen egységként kezeli. A bíróságok ezen „átfogó” felfogására szolgál bizonyítékként az a mód, ahogyan a Bíróság a nemzeti bíróságokat azonosítja ítéleteiben. Ugyanis e bíróságok az általános megnevezésükkel szerepelnek az összetételükre való utalás nélkül (tanács, teljes ülés stb.).
IV – Végkövetkeztetések
36.
A fenti megállapításokra, valamint az ezen ügyben 2015. április 23‑án ismertetett első indítványom 63–89. pontjában elvégzett elemzésre tekintettel úgy vélem, hogy a „bíróság” EUMSZ 267. cikk értelmében vett fogalmát a funkcionális megközelítésnek megfelelően kell értelmezni. E cikk tehát valamely tagállami bíróság jogvitát elbíráló egyesbírójára és tanácsára vonatkozik.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL L 335., 31. o.
(
3
)	HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.
(
4
)	C‑689/13, EU:C:2015:263.
(
5
)	Lásd az első indítványom 91. pontját.
(
6
)	„A szicíliai régió különleges jogállására vonatkozó, a Consiglio di Stato [államtanács] hatásköreinek e régióban történő gyakorlása tekintetében fennálló részletes szabályokról” szóló 2003. december 24‑i 373. sz. törvényerejű rendelet (a GURI 2004. január 14‑i 10. számának rendes melléklete) 1. cikkének (2) bekezdése szerint.
(
7
)	Az olasz kormány az írásbeli észrevételeiben már említést tett a szankciók hiányáról. Lásd az első indítványom 76. pontját és a Consiglio di Statónak (államtanács) az ezen indítványban hivatkozott ítélkezési gyakorlatát.
(
8
)	A szóbeli szakasz újbóli megnyitását követően, a Bíróság által feltett kérdésre az olasz kormány által adott válasz 9. pontjából vett idézet szerint (kiemelés tőlem).
(
9
)	Lásd: Valvo‑ítélet (C‑78/07, EU:C:2008:171); Rizzo‑végzés (C‑107/11, EU:C:2012:96); Ottica New Line di Accardi Vincenzo ítélet (C‑539/11, EU:C:2013:591). Meg kell jegyezni, hogy a két utóbbi előzetes döntéshozatal iránti kérelemről a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv hatálybalépését követően született döntés.
(
10
)	Melki és Abdeli ítélet (C‑188/10 és C‑189/10, EU:C:2010:363, 57. pont és rendelkező rész). Lásd még: A‑ítélet (C‑112/13, EU:C:2014:2195, 46. pont és rendelkező rész).
(
11
)	A közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv 99. cikkének (4) bekezdése szerint, ha a Consiglio di Stato (államtanács) teljes ülése jár el, „határoz a teljes jogvita tárgyában, kivéve, ha úgy dönt, hogy a jogelv kinyilvánítását követően a jogvita többi részét érintően visszautalja a döntéshozatalt az utaló tanács elé”.
(
12
)	Egyébiránt azon következtetésnek megfelelően, amelyre az első indítványomban jutottam, [az EUMSZ 267. cikkel ellentétes lenne] tehát egy olyan másik értelmezés, amely azt írja elő „egy olyan bíróság tanácsa számára, amelynek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség, hogy amennyiben nem ért egyet az ugyanezen bíróság teljes ülése által rögzített jogelvvel, akkor a teljes ülés elé kell utalnia a jogorvoslat tárgyát képező határozatot, anélkül, hogy ezt megelőzően lehetősége lenne arra, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé” (lásd első indítványom 91. pontját). Kiemelés tőlem.
(
13
)	Lásd az első indítványom 85–89. pontját.
(
14
)	HL L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.
(
15
)	Gauweiler és társai ítélet (C‑62/14, EU:C:2015:400, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kiemelés tőlem.
(
16
)	Cruz Villalón főtanácsnok Gauweiler és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑62/14, EU:C:2015:7, 64. pont).
(
17
)	A szóbeli szakasz újbóli megnyitását követően, a Bíróság által feltett kérdésre a Bizottság által adott válasz 12. pontja.
(
18
)	Lásd az első indítványom 66. és 69–76. pontját, valamint a jelen indítvány 11–13. pontját.
(
19
)	Križan és társai ítélet (C‑416/10, EU:C:2013:8, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kiemelés tőlem. Lásd az első indítványom 64. pontját.
(
20
)	A szóbeli szakasz újbóli megnyitását követően, a Bíróság által feltett kérdésre a lengyel kormány által adott válasz 5. pontja.
(
21
)	Lyckeskog‑ítélet (C‑99/00, EU:C:2002:329, 14. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Lásd a 9. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.