62023CJ0347
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2024. október 24. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – 93/13/EGK irányelv – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – A 2. cikk b) pontja – A »fogyasztó « fogalma – Devizában indexált jelzáloghitel‑szerződés – Díjazás ellenében történő bérbeadásra szánt lakóingatlant szerző természetes személy”
A C‑347/23. sz. [Zabitoń] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2023. június 2‑án érkezett, 2023. május 8‑i határozatával terjesztett elő az
LB,
JL
és
a Getin Noble Bank S. A.
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, I. Jarukaitis, a negyedik tanács elnöke és Csehi Z. (előadó) bíró,
főtanácsnok: A. M. Collins,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
LB és JL képviseletében W. Budzewski adwokat,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
a portugál kormány képviseletében C. Alves, P. Barros da Costa és I. Gameiro, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében U. Małecka, I. Rubene és N. Ruiz García, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) 2. cikke b) pontjának az értelmezésére irányul.
2
E kérelmet az egyfelől LB és JL, másfelől a Getin Noble Bank S. A. között egy devizában indexált jelzáloghitel‑szerződés alapján megfizetett havi törlesztőrészletek visszafizetése iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 93/13 irányelv tizedik preambulumbekezdése kimondja:
„mivel a fogyasztók hatékonyabb védelme a tisztességtelen feltételekre vonatkozó egységes jogszabályok elfogadásával érhető el; mivel e jogszabályokat az eladók és szolgáltatók, valamint a fogyasztók közötti valamennyi szerződésre alkalmazni kell; mivel ennélfogva a munkavállalási szerződéseket, az öröklési jog, a családi jog, valamint a gazdasági társaságok létrehozásával és létesítő okiratával kapcsolatos szerződéseket ki kell zárni ennek az irányelvnek a hatályából”.
4
Ezen irányelv 2. cikkének szövege a következő:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
b)
»fogyasztó«: minden olyan természetes személy, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célból jár el, amely kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén;
c)
»eladó vagy szolgáltató«: minden olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körében cselekszik, függetlenül attól, hogy az köz‑ vagy magánjellegű.”
A lengyel jog
5
Az 1964. április 23‑i ustawa – Kodeks cywilny (polgári törvénykönyv, Dz. U. 16. sz., 93. tétel) alapjogvitára alkalmazandó változatának (a továbbiakban: polgári törvénykönyv) 221. cikkében szereplő meghatározás szerint „fogyasztó”„az a természetes személy, aki egy eladóval vagy szolgáltatóval üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén kívül eső jogügyletet köt”.
6
A polgári törvénykönyv 431. cikke értelmében gazdálkodó szervezet az a természetes személy, jogi személy és a 331. cikk 1. §‑ában említett szervezeti egység, amely saját nevében üzleti vagy szakmai tevékenységet folytat.
7
A polgári törvénykönyv 3851. cikkének 1. és 2. §‑a értelmében:
„1.   § A fogyasztói szerződés egyedileg meg nem tárgyalt feltételei nem kötelezik a fogyasztót, ha azok a fogyasztó jogait és kötelezettségeit a jóerkölcsbe ütköző és a fogyasztó érdekeit súlyosan sértő módon állapítják meg (jogszabályba ütköző szerződési feltételek). Ez nem vonatkozik a felek főszolgáltatásaira – különösen az árra vagy a díjazásra – vonatkozó rendelkezésekre, ha azok egyértelműen vannak megfogalmazva.
2.   § Ha az 1. § alapján a szerződés valamely feltétele nem kötelezi a fogyasztót, a szerződés többi része továbbra is köti a feleket.”
8
A polgári törvénykönyv 3852. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A szerződési feltételek jóerkölcsnek való megfelelőségét a szerződés megkötésének időpontjában fennálló állapot szerint kell vizsgálni, figyelembe véve a szerződés tartalmát, megkötésének körülményeit, valamint a vizsgálat tárgyát képező feltételeket magában foglaló szerződéshez kapcsolódó szerződéseket.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9
2008‑ban az alapeljárás felperesei, LB és JL házaspárként éltek Londonban (Egyesült Királyság), ahol semmilyen kereskedelmi tevékenységet nem folytattak. LB rendőr, JL pedig iskolaigazgató volt.
10
Ebben az évben az alapeljárás felperesei a Getin Noble Bank jogelődjével svájci frankban (CHF) indexált jelzáloghitel‑szerződést kötöttek, amelyben változó kamatlábat és e hitel lengyel złotyban (PLN) történő visszafizetését kötötték ki (a továbbiakban: jelzáloghitel‑szerződés).
11
Az alapeljárás felperesei a jelzáloghitel‑szerződést egy díjazás ellenében történő bérbeadásra szánt, Varsóban (Lengyelország) található lakóingatlan megszerzése céljából kötötték. A bérleti díjak elsősorban e jelzáloghitel‑szerződés havi törlesztőrészleteinek visszafizetésére szolgáltak. Az alapeljárás felperesei más ingatlanokat nem adtak bérbe.
12
E projekt megvalósítása érdekében az alapeljárás felperesei egy szakmai tevékenységét Lengyelországban folytató ingatlankezelő, JP szolgáltatásait vették igénybe, aki a jelzáloghitel‑szerződés, az ingatlan adásvételi szerződése, a bérbeadására irányuló bérleti szerződés és a bérlőknek nyújtott szolgáltatásokról szóló szerződés megkötésekor meghatalmazottként képviselte őket.
13
2019‑ben az alapeljárás felperesei visszafizették a jelzáloghitel teljes összegét, és eladták az említett ingatlant.
14
2019. december 27‑én az alapeljárás felperesei a kérdést előterjesztő bíróság, a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) előtt indított keresetükkel az e jelzáloghitel‑szerződés teljesítése körében megfizetett teljes összeg visszafizetését kérték. Arra hivatkoznak, hogy e jelzáloghitel‑szerződés olyan tisztességtelen szerződési feltételeket tartalmaz, amelyek a szerződés érvénytelenségét eredményezik.
15
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy az említett jelzáloghitel‑szerződés fő tárgyát meghatározó szerződési feltételek, amelyek e hitelnek a svájci frank árfolyama alapján történő indexálását írják elő, tisztességtelenek, mivel azokat egyedileg nem tárgyalták meg, megfogalmazásuk nem egyértelmű és nem érthető, valamint ellentétesek a jóhiszeműség követelményeivel, ily módon a felek említett jelzáloghitel‑szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéznek elő az alapeljárás felperesei kárára.
16
Az előterjesztő bíróság azonban felteszi a kérdést, hogy az alapeljárás felpereseit a 93/13 irányelv értelmében vett „fogyasztóknak” lehet‑e minősíteni. Ha igen, akkor a 93/13 irányelv rendelkezései alkalmazandók, így e bíróság megállapíthatja a jelzáloghitel‑szerződés érvénytelenségét.
17
Ezzel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy egy ingatlan díjazás ellenében történő bérbeadása haszonszerzésre irányul, ami a vállalkozási tevékenység folytatásának fő célja.
18
Ugyanakkor olyan megközelítés is lehetséges, hogy ha az adós egyetlen bérbeadásra szánt ingatlan megvásárlása céljából vesz fel jelzáloghitelt, e tevékenysége kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén, így az ilyen adóst a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett „fogyasztónak” kell tekinteni.
19
Tekintettel ugyanis az érintett tevékenység korlátozott terjedelmére, megállapítható, hogy az jellemzően nem vállalkozáshoz kapcsolódó tevékenység. Ezenfelül a jelzáloghitel‑szerződés megkötésekor mindkét felperest munkaszerződés alapján foglalkoztatták, és mivel nem foglalkoztak üzletszerűen ingatlankezeléssel, az ingatlanbérbeadás nem volt számukra jelentős szakmai cél, és nem is szánták fő jövedelemforrásnak, hanem az egyfajta befektetési formának minősült, amely mint ilyen nem kapcsolódott vállalkozáshoz. Végezetül pedig az adósok „fogyasztónak” való minősítése – egy olyan helyzetben, mint amilyenről az alapügyben szó van – jobban illeszkedik a 93/13 irányelv azon céljához, hogy a fogyasztók védelemben részesüljenek a tisztességtelen szerződési feltételekkel szemben.
20
E körülmények között határozott úgy a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [93/13] irányelv 2. cikkének b) és c) pontját, hogy az említett irányelv értelmében vett »fogyasztónak« kell tekinteni azt a természetes személyt, aki jelzáloghitel‑szerződést köt azzal a céllal, hogy pénzeszközökhöz jusson díjazás ellenében történő bérbeadásra szánt ingatlan megvásárlásához (buy‑to‑let)?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
21
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az a természetes személy, aki azzal a céllal köt jelzáloghitel‑szerződést, hogy egyetlen lakóingatlan díjazás ellenében történő bérbeadás céljából való megvásárlását finanszírozza, az e rendelkezés értelmében vett „fogyasztó” fogalma alá tartozik.
22
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy amint azt a 93/13 irányelv tizedik preambulumbekezdése előírja, a tisztességtelen feltételekre vonatkozó egységes szabályokat az ezen irányelv 2. cikkének b) és c) pontjában meghatározott, az eladók és szolgáltatók, valamint a fogyasztók közötti „valamennyi szerződésre” alkalmazni kell (2023. június 8‑iYYY. [A fogyasztó fogalma] ítélet, C‑570/21, EU:C:2023:456, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23
E 2. cikk b) pontja szerint „fogyasztó” minden olyan természetes személy, aki az említett irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célból jár el, amely kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén. Másfelől az említett 2. cikk c) pontja értelmében „eladó vagy szolgáltató” minden olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely az ugyanezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körében cselekszik, függetlenül attól, hogy az köz‑ vagy magánjellegű.
24
A 93/13 irányelv tehát a szerződő felek azon jellemzője szerint határozza meg azokat a szerződéseket, amelyekre alkalmazandó, hogy e szerződő felek üzleti tevékenységük keretében vagy azon kívül járnak‑e el (2023. június 8‑iYYY. [A fogyasztó fogalma] ítélet, C‑570/21, EU:C:2023:456, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25
Így az érintett személy „fogyasztói” minőségét egy olyan funkcionális szempontra tekintettel kell meghatározni, amely annak értékeléséből áll, hogy az érintett szerződéses jogviszony valamely szakma gyakorlásán kívül eső tevékenységek keretébe illeszkedik‑e. A Bíróságnak ezenkívül alkalma nyílt pontosítani, hogy a „fogyasztónak” a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett fogalma objektív jellegű, és független azon konkrét ismeretektől, amelyekkel az érintett személy rendelkezhet, vagy azon információktól, amelyekkel e személy ténylegesen rendelkezik (2023. június 8‑iLyoness Europe ítélet, C‑455/21, EU:C:2023:455, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig tájékozottsági szintje tekintetében, amely helyzet az eladó vagy szolgáltató által előzetesen meghatározott feltételek elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná ezek tartalmát (2019. március 21‑iPouvin és Dijoux ítélet, C‑590/17, EU:C:2019:232, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
Márpedig a Bíróság már megállapította, hogy a „fogyasztó” 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja szerinti, tágan értelmezett fogalma adott esetben lehetővé teszi az ezen irányelv által nyújtott védelem biztosítását mindazon természetes személyek számára, akik az eladóval vagy szolgáltatóval szemben hátrányos helyzetben vannak (2023. június 8‑iYYY. [A fogyasztó fogalma] ítélet, C‑570/21, EU:C:2023:456, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
E körülményekre figyelemmel, a 93/13 irányelvben foglalt rendelkezések kógens jellege és az azokhoz kapcsolódó, a fogyasztó védelmével kapcsolatos különleges követelmények megkövetelik, hogy a „fogyasztó” ezen irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett fogalmának tág értelmezését részesítsék előnyben ezen irányelv tényleges érvényesülésének biztosítása érdekében (2023. június 8‑iYYY. [A fogyasztó fogalma] ítélet, C‑570/21, EU:C:2023:456, 38. pont).
29
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy az eladóval vagy szolgáltatóval kötött hitelszerződés keretében – amennyiben az adóstárs a szerződéses kötelezettségek tekintetében az adóshoz hasonló helyzetben van azon eladóval vagy szolgáltatóval szemben, amellyel a szerződést megkötötték – a 93/13 irányelvnek e konkrét szerződésre való alkalmazását illetően az adós és az adóstárs között nem lehet különbséget tenni. Következésképpen az ilyen szerződés keretében az adóstárs helyzetében lévő természetes személy a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett „fogyasztó” fogalma alá tartozik, mivel saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén kívül eső célból jár el (lásd ebben az értelemben: 2023. június 8‑iYYY. [A fogyasztó fogalma] ítélet, C‑570/21, EU:C:2023:456, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan szerződésre vonatkozó jogvitában eljáró nemzeti bíróság, amely a 93/13 irányelv hatálya alá tartozhat, a bizonyítékok összességére és különösen e szerződés feltételeire tekintettel köteles megvizsgálni, hogy az érintett személy az ezen irányelv értelmében vett „fogyasztónak” minősíthető‑e. Ehhez a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie az adott ügy minden olyan körülményét – különösen a vizsgált szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetét –, amely alkalmas annak bizonyítására, hogy ezt az árut vagy szolgáltatást milyen céllal vásárolták vagy vették igénybe (2023. június 8‑iLyoness Europe ítélet, C‑455/21, EU:C:2023:455, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Következésképpen, ha két természetes személy lakóingatlan megszerzése céljából jelzáloghitel‑szerződést köt, a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása – figyelembe véve többek között az e szerződés tárgyát képező ingatlan jellegét –, hogy e természetes személyek saját szakmájuk, üzleti tevékenységük vagy foglalkozásuk körében vagy ezen kívül eső célból jártak‑e el.
32
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az alapeljárás felperesei olyan természetes személyek, akik a jelzáloghitel‑szerződés megkötésének időpontjában rendőrként, illetve iskolaigazgatóként álltak alkalmazásban. Ezen túlmenően a felperesek az ingatlankezelés területén saját szakmájuk, üzleti tevékenységük vagy foglalkozásuk körében kereskedelmi tevékenységet nem folytattak. Az is kitűnik belőle, hogy e jelzáloghitel‑szerződést egyetlen, Varsóban található, díjazás ellenében történő bérbeadásra szánt lakóingatlan megszerzésének finanszírozása céljából kötötték meg, és hogy a bérbeadásból származó jövedelem elsősorban a kölcsön havi törlesztőrészleteinek kifizetésére szolgált. Az alapeljárás felperesei más ingatlanokat nem adtak bérbe.
33
Következésképpen – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok függvényében – megállapítható, hogy a szóban forgó jelzáloghitel‑szerződés megkötése nem saját szakmájuk, üzleti tevékenységük vagy foglalkozásuk körébe eső célra irányult, hanem a magánvagyonuk konszolidálására, és az e hitelből finanszírozott lakóingatlan megszerzése számukra a befektetés egy formáját jelentette.
34
Ezt a következtetést nem teszi kétségessé sem az a tény, hogy az alapeljárás felperesei az említett lakóingatlant pénzügyi haszonszerzés céljából kívánták bérbe adni, sem az a körülmény, hogy annak megvásárlásához és bérbeadásának kezeléséhez szakember szolgáltatásait vették igénybe.
35
Konkrétabban, amint az az ítélkezési gyakorlatból következik, a „fogyasztó” 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett fogalmának olyan értelmezése, amely e fogalomból kizárná az olyan természetes személyt, aki saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén kívül eső célból jár el, azzal az indokkal, hogy bizonyos pénzügyi előnyökhöz jut, annak megakadályozását jelentené, hogy az ezen irányelv által az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben lévő és az utóbbi által nyújtott szolgáltatásokat nem szakmai jelleggel igénybe vevő természetes személyek számára biztosított védelem biztosítható legyen (lásd ebben az értelemben: 2023. június 8‑iLyoness Europe ítélet, C‑455/21, EU:C:2023:455, 53. pont).
36
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a természetes személy, aki azzal a céllal köt jelzáloghitel‑szerződést, hogy egyetlen lakóingatlan díjazás ellenében történő bérbeadás céljából való megvásárlását finanszírozza, az e rendelkezés értelmében vett „fogyasztó” fogalma alá tartozik, amennyiben e természetes személy olyan célból jár el, amely kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén. Pusztán az a tény, hogy az említett természetes személy ezen ingatlan kezeléséből jövedelemre kíván szert tenni, önmagában nem eredményezheti e személy kizárását az említett rendelkezés szerinti „fogyasztó” fogalma alól.
A költségekről
37
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 2. cikkének b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
az a természetes személy, aki azzal a céllal köt jelzáloghitel‑szerződést, hogy egyetlen lakóingatlan díjazás ellenében történő bérbeadás céljából való megvásárlását finanszírozza, az e rendelkezés értelmében vett „fogyasztó” fogalma alá tartozik, amennyiben e természetes személy olyan célból jár el, amely kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén. Pusztán az a tény, hogy az említett természetes személy ezen ingatlan kezeléséből jövedelemre kíván szert tenni, önmagában nem eredményezheti e személy kizárását az említett rendelkezés szerinti „fogyasztó” fogalma alól.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.