62021CC0348
ANTHONY MICHAEL COLLINS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. július 7. (
1
)
C‑348/21. sz. ügy
HYA,
IP,
DD,
ZI,
SS;
a Spetsializirana prokuratura
részvételével
(a Spetsializiran nakazatelen sad [szakosított büntetőbíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – (EU) 2016/343 irányelv – A 6. cikk (1) bekezdése és a 8. cikk (1) bekezdése – A bizonyítási teher – A tárgyaláson való jelenlét joga – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A 47. cikk második bekezdése és a 48. cikk (2) bekezdése – A tisztességes eljáráshoz való jog és a védelemhez való jog – A büntetőeljárás nyomozási szakaszában a terheltek és a képviselőik távollétében, bíró előtt tett tanúvallomás – A büntetőeljárás bírósági szakaszában annak lehetetlensége, hogy a terheltek és a képviselőik a vád tanúihoz kérdéseket intézzenek”
I. Bevezetés
1.
A terheltnek a tárgyaláson való jelenléthez való joga vajon a részvétel vagy a nézőként való jelenlét jogát foglalja magában? A Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság, Bulgária) e kérdés eldöntését azonos büntetőeljárás keretében benyújtott öt előzetes döntéshozatal iránti kérelme közül a másodikban kéri a Bíróságtól. (
2
)
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
2.
A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv (
3
) az 1. cikkében foglaltak alapján közös minimumszabályokat állapít meg az ártatlanság vélelme és a tárgyaláson való jelenléthez való jog egyes szempontjaira vonatkozóan.
3.
A 2016/343 irányelv (9)–(11), (22), (33)–(35), (47) és (48) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(9)
Ezen irányelv célja a büntetőeljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog erősítése azáltal, hogy az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásaira és a tárgyaláson való jelenlét jogára vonatkozó közös minimumszabályokat rögzít.
(10)
A gyanúsítottak és a vádlottak eljárási jogainak védelmét szolgáló közös minimumszabályok meghatározásával ez az irányelv a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmának megerősítését, és ezáltal a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítését célozza. Az ilyen közös minimumszabályok a polgárok szabad mozgásának akadályait is megszüntethetik a tagállamok egész területén.
(11)
Ez az irányelv kizárólag a büntetőeljárásokra alkalmazandó, [a Bíróság] értelmezésének megfelelően, az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlatának sérelme nélkül. […]
[…]
(22)
A gyanúsítottak vagy vádlottak bűnösségének megállapítása során a bizonyítási teher a vádhatóságra hárul, és bármilyen kétely a gyanúsított vagy a vádlott javára szolgál. Az ártatlanság vélelme sérülne akkor, ha a bizonyítási teher átfordulna a vádhatóságról a védelemre; ez nem érinti a bíróságnak a tényállás hivatalból való feltárására vonatkozó bármely esetleges hatáskörét, nem érinti a bíróság függetlenségét a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségének értékelése során, és nem érinti a gyanúsított vagy a vádlott büntetőjogi felelősségével kapcsolatos ténybeli vagy jogi vélelmek alkalmazását. […]
[…]
(33)
A tisztességes eljáráshoz való jog a demokratikus társadalom egyik alapelve. A gyanúsítottaknak vagy a vádlottaknak a tárgyaláson való jelenlétre vonatkozó joga ezen a jogon alapul, és azt az egész Unióban biztosítani kell.
(34)
Amennyiben a gyanúsított vagy a vádlott rajta kívül álló okok miatt nem tud jelen lenni a tárgyaláson, biztosítani kell számára annak lehetőségét, hogy a nemzeti jogban előírt határidőn belül új tárgyalási időpontot kérjen.
(35)
A gyanúsítottak és a vádlottak tárgyaláson való jelenlétének joga nem abszolút. Bizonyos feltételek esetén a gyanúsítottak és a vádlottak kifejezetten vagy hallgatólagosan, ugyanakkor egyértelműen lemondhatnak erről a jogról.
[…]
(47)
Ez az irányelv tiszteletben tartja [az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta)], valamint az [emberi jogok európai egyezménye, a továbbiakban: EJEE] által elismert alapvető jogokat és elveket, köztük a […] hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmét, valamint a védelemhez való jogot. Figyelemmel kell lenni különösen az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 6. cikkére, amely szerint az Unió elismeri a Chartában foglalt jogokat, szabadságokat és elveket, és amely szerint az alapvető jogok, ahogyan azokat az EJEE biztosítja, továbbá ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következnek, az uniós jogrend általános elveit képezik.
(48)
Mivel ezen irányelv minimumszabályokat határoz meg, a tagállamok kiterjeszthetik az ezen irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak. A tagállamok által nyújtott védelem szintje sosem csökkenhet a Charta vagy az EJEE által biztosított, a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett standardok alá.”
4.
A 2016/343 irányelv „A bizonyítási teher” című 6. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottak vagy a vádlottak bűnösségének megállapítása tekintetében a bizonyítási teher a vádhatóságot terhelje.” Ez nem érinti a bíró vagy az illetékes bíróság bármely arra vonatkozó kötelezettségét, hogy a terhelő és a mentő bizonyítékokat egyaránt feltárja, és a védelem arra vonatkozó jogát, hogy az alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően bizonyítékot terjesszen elő.”
5.
A 2016/343 irányelv „A tárgyaláson való jelenlét joga” című 8. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak joguk van a tárgyalásukon jelen lenni.
(2)   A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy:
a)
a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről; vagy
b)
a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.”
6.
A 2016/343 irányelvnek „A csökkentés kizárása” című 13. cikke a következőket írja elő:
„Ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem értelmezhető úgy, mint amely a Charta, az EJEE, a nemzetközi jog egyéb releváns rendelkezései, vagy bármely tagállam joga által biztosított bármely, magasabb szintű védelmet nyújtó jogot és eljárási biztosítékot korlátoz vagy azoktól eltér.”
B.
A bolgár jog
7.
A Nakazatelno‑protsesualen kodeks (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv; a továbbiakban: NPK) (
4
) 12. cikke alapján a bírósági eljárás kontradiktórius, és a védelmet ugyanazok a jogok illetik meg, mint a vádat.
8.
Az NPK 46. cikke (2) bekezdésének 1. pontjából és 52. cikkéből kitűnik, hogy a büntetőeljárás nyomozási szakaszát a nyomozó hatóságok az ügyész irányítása és felügyelete mellett folytatják le.
9.
Az NPK 117. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Tanúvallomással minden olyan tény megállapítható, amelyet valamely tanú észlelt, és amely hozzájárulhat az objektív igazság megállapításához.”
10.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat az NPK 107. cikkének (1) bekezdésére, 139. és 224. cikkére hivatkozva megállapítja, hogy a tanú kihallgatása a büntetőeljárás nyomozási szakaszában a bizonyítékok összegyűjtése céljából általában a védelem távollétében történik. Az NPK 253. cikkével összefüggésben értelmezett 280. cikkének (2) bekezdésére hivatkozással azt is megállapítja, hogy a tanút a tárgyaláson a védelem jelenlétében újból kihallgatják, amely így lehetőséget kap arra, hogy a tanúhoz saját kérdéseket intézzen.
11.
Az NPK „Bíró előtti tanúkihallgatás” című 223. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha fennáll a veszélye annak, hogy a tanú súlyos betegség, hosszabb ideig tartó távollét vagy egyéb olyan okok miatt, amelyek lehetetlenné teszik a tárgyaláson való megjelenését, nem tud megjelenni a bíróság előtt, továbbá ha az objektív igazság megállapítása szempontjából különösen fontos tanúvallomás rögzítése szükséges, a kihallgatást az illetékes elsőfokú bíróságnak vagy annak az elsőfokú bíróságnak a bírája előtt kell lefolytatni, amelynek körzetében e tevékenységre sor kerül. Ilyen körülmények között az ügyiratot nem terjesztik a bíró elé.
(2)   A nyomozó hatóság biztosítja a tanú jelenlétét, valamint a terhelt és esetleges védője számára annak lehetőségét, hogy részt vegyen a kihallgatás lefolytatásában.”
12.
Az NPK „A tanúvallomás felolvasása” című 281. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   Ugyanabban az ügyben az eljárás nyomozási szakaszában bíró előtt, vagy a más összetételben eljáró bíróság előtt tett tanúvallomást fel kell olvasni, ha:
[…]
3.
a szabályszerűen idézett tanú hosszabb vagy határozatlan ideig nem képes megjelenni a bíróság előtt, és hatáskör‑átruházás útján történő kihallgatása nem szükséges vagy nem lehetséges;
4.
a tanú idézés céljából nem lelhető fel, vagy elhunyt;
[…]
(3)   A 281. cikk (1) bekezdésének 1–6. pontjában meghatározott feltételek mellett a nyomozó hatóság előtt tett tanúvallomást fel kell olvasni, ha a terhelt és a védője – amennyiben engedélyeztek vagy kirendeltek ilyen védőt – részt vett a kihallgatáson. Több terhelt esetén az ellenük felhozott vádakra vonatkozó tanúvallomások felolvasásához szükség van azon terheltek hozzájárulására, akiket nem idéztek a tanúkihallgatásra, vagy akik a távolmaradásukat alapos indokkal kimentették.”
III. Az alap‑büntetőeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
13.
A Spetsializirana prokuratura (szakosított ügyészség, Bulgária) több személy ellen olyan bűnszervezetben való állítólagos részvétel miatt indított büntetőeljárást, amely harmadik országbeli állampolgárok bolgár határon való átcsempészésére, Bulgária területére való beutazásuk jogellenes elősegítésére, valamint kenőpénz ezzel kapcsolatos elfogadása és fizetése révén haszonszerzésre irányult.
14.
A büntetőeljárás nyomozási szakaszában az ügyészt segítő nyomozó hatóságok öt harmadik országbeli állampolgárt, nevezetesen MM‑t, RB‑t, KH‑t, HN‑t és PR‑t (a továbbiakban együttesen: a tanúk) hallgattak ki, akiknek a Bulgáriába való jogellenes beutazását öt személy, nevezetesen IP, DD, ZI, SS és HYA (a továbbiakban együttesen: a terheltek) állítólag elősegítette. Az első három vádlott a szófiai (Bulgária) repülőtér határrendészetének rendőre volt.
15.
Az NPK 223. cikke alapján a tanúkat bíró előtt hallgatták ki: MM, RB és PR 2017. március 30‑án és április 12‑én, HN 2017. március 30‑án, KH pedig 2017. május 26‑án jelent meg. (
5
) Ezekre a kihallgatásokra még azelőtt került sor, hogy a terheltek ellen hivatalosan vádat emeltek volna, és biztosították volna számukra az ügyvédi segítség igénybevételét. IP‑t, DD‑t, SS‑t és HYA‑t 2017. május 25‑én este tartóztatták le és másnap vádat emeltek ellenük, (
6
) míg ZI‑t 2017. május 31‑én tartóztatták le és aznap vádat is emeltek ellene. Ezt követően a terhelteket előzetes letartóztatásba helyezték, és biztosították számukra az ügyvédi segítséget.
16.
Miután a terheltek ellen vádat emeltek, az ügyész nem tartotta szükségesnek, hogy a tanúkat a terheltek vagy a képviselőik jelenlétében hallgassa ki, annak ellenére, hogy tudomással bírt arról, hogy négyükkel szemben kiutasítási határozatot hoztak, így csekély volt annak valószínűsége, hogy e tanúk a terheltek tárgyalásán rendelkezésre állnak.
17.
2017. július 21‑én az ügyész másodszor is kihallgatta MM és RB tanúkat. MM‑t 2017. november 22‑én újból kihallgatták. E kihallgatásokra nem bíró előtt, és a terheltek és a képviselőik távollétében került sor.
18.
2018. január 18‑án SS, 2018. április 30‑án pedig DD kifejezetten kérte, hogy kérdéseket intézhessen MM‑hez. Az ügyész nem válaszolt e kérelmekre. (
7
)
19.
MM, RB, HN és PR tanúkkal szemben Bulgáriában való jogellenes tartózkodásuk következtében a büntetőeljárással párhuzamosan közigazgatási eljárást indítottak, és egy migránsok számára fenntartott szálláson őrizetben tartották őket. Az őrizetből való szabadon bocsátásukat megelőzően kiutasítási határozatot kézbesítettek számukra. KH, aki 2017. május 25‑én lépett be az országba, azt 2017. május 29‑én anélkül hagyta el, hogy ellene közigazgatási eljárás indult volna.
20.
A szakosított ügyészség 2020. június 19‑én a terheltek vonatkozásában vádiratot nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. A kérdést előterjesztő bíróság sikertelenül próbálta meg felkutatni és idézni ezeket a tanúkat annak érdekében, hogy a terheltek vagy a képviselőik jelenlétében kihallgassa őket, vagy azért, mert ismeretlen helyen tartózkodtak (mint RB, HN és PR esetében), vagy azért, mert kiutasították őket Bulgáriából (mint MM esetében), vagy mert önként elhagyták az országot (mint KH esetében). A kérdést előterjesztő bíróság így arra a következtetésre jutott, hogy nem volt lehetőség arra, hogy a tanúkat személyesen, a terheltek vagy a képviselőik jelenlétében hallgassák ki, és utóbbiak kérdéseket tegyenek fel e tanúknak.
21.
A 2021. április 9‑i tárgyaláson az ügyész az NPK 281. cikkének (1) bekezdése alapján kérte, hogy a terheltek tárgyalásán olvassák fel azokat a vallomásokat, amelyeket a tanúk a büntetőeljárás nyomozási szakaszában bíró előtt tettek. (
8
) Ily módon a tanúvallomások azon bizonyítékok részévé válnak, amelyek alapján a bíróság dönt a terheltek ellen emelt vádakról. A terheltek azzal az indokkal ellenezték e kérelmet, hogy az megfosztaná őket az EJEE 6. cikke értelmében vett tisztességes eljáráshoz való joguktól.
22.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy e tanúk vallomásain alapul a vád, és azok döntő jelentőségűek a terheltek bűnösségének értékelése szempontjából. E bíróságnak azonban kétségei vannak az NPK 223. cikkével összefüggésben értelmezett 281. cikkének (1) bekezdésében meghatározott azon eljárás uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően, amely szerint a terhelt tárgyalásán a tanú távollétében a büntetőeljárás nyomozási szakaszából származó, a terhelt vagy a képviselői jelenléte nélkül, bíró előtt tett tanúvallomást e tárgyaláson fel lehet olvasni anélkül, hogy a terheltnek lehetősége lenne arra, hogy e tanúhoz kérdéseket intézzen.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság észrevételezi, hogy egy bűncselekmény tárgyalásakor a büntetőbíróság támaszkodhat a terhelt vagy a képviselői jelenlétében tett tanúvallomásokra. Az NPK 281. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében, ha az eljáró bíróság felolvassa a tanú által az eljárás nyomozási szakaszában tett nyilatkozatokat, e nyilatkozatok az ügyiratban szereplő bizonyítékok részévé válnak, és ugyanolyan bizonyító erővel bírnak, mintha a tanú jelen lett volna a tárgyaláson, és válaszolt volna a felek kérdéseire. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy amennyiben fennáll a veszélye annak, hogy a tanú nem tud megjelenni az eljáró bíróság előtt, a tanút a nyomozási szakaszban ki lehet hallgatni bíró előtt, akinek az a feladata, hogy irányítsa a kihallgatást, biztosítva annak alaki jogszerűségét. A gyanúsítottat a vele szembeni hivatalos vádemelést követően értesíteni kell a kihallgatásról, és fel kell számára ajánlani annak lehetőségét, hogy azon részt vegyen. A nyomozó hatóságok azonban e jogi kötelezettség megkerülése érdekében gyakran a gyanúsított letartóztatása és a vele szembeni hivatalos vádemelés közötti 24 órás időtartam során hallgatják ki a tanúkat. (
9
) A jelen esetben is ez volt a helyzet. (
10
)
24.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében foglalt, a terheltnek a tárgyaláson való jelenléthez való joga magában foglalja az e tárgyalás keretében a védelme érdekében őt megillető valamennyi törvényes jog gyakorlását, ideértve az arra vonatkozó jogot is, hogy a vád tanúihoz kérdéseket intézhessen. Az eljáró bíró tehát csak a terheltek vagy a képviselőik jelenlétében felvett bizonyítékokra támaszkodhat. A jelen esetben, bár a terheltek jelen vannak a tárgyaláson, valójában a vád tanúi által tett tanúvallomások felolvasásán vesznek részt, anélkül, hogy lehetőségük lenne e tanúkhoz kérdéseket intézni. A kérdést előterjesztő bíróság a Charta 47. cikkének második bekezdésére hivatkozással úgy véli, hogy a terheltek ugyanabban a helyzetben vannak, mintha az ügyész a tárgyaláson a terheltek vagy a képviselőik távollétében hallgatta volna ki ezeket a tanúkat.
25.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy amennyiben az ügyész az NPK 223. cikkében előírthoz hasonló közbenső eljárás során a védelem részvétele nélkül gyűjt bizonyítékokat, és e bizonyítékokat a tárgyaláson a terheltek bűnösségének megállapítására használja fel, a vádat olyan módon bizonyítja, amely a terheltek vagy a képviselőik számára kizárja annak lehetőségét, hogy az említett tanúkhoz kérdéseket intézzenek. A kérdést előterjesztő bíróság tudni szeretné, hogy ilyen körülmények között megfelelően teljesítette‑e az ügyész a vád bizonyítására vonatkozó, a 2016/343 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében előírt kötelezettségét. Azt is kérdezi, hogy a Charta 47. cikkének második bekezdése által biztosított tisztességes eljáráshoz való jog megköveteli‑e, hogy a vád által felhozott terhelő bizonyítékokkal szembeni védekezéshez a terheltek számára hatékony jogi eszközöket biztosítsanak, így különösen annak lehetőségét, hogy a vád tanúihoz kérdéseket intézzenek. A kérdést előterjesztő bíróság tehát azt szeretné megtudni, hogy a 2016/343 irányelv 6. cikkének (1) bekezdését annak 8. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben kell‑e értelmezni.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság nem gondolja, hogy a terheltek tárgyalásán a nyomozási szakasz során tett azon tanúvallomások felolvasása, amelyek felvétele során a terhelteknek nem volt lehetőségük arra, hogy a tanúknak kérdéseket tegyenek fel, mindenképpen ellentétes az uniós joggal. Bár ez az eljárás sérti a terheltnek a tárgyaláson való jelenléthez való jogát, az mégis szükséges lehet, ha a tanú tárgyaláson való megjelenésének biztosítása objektíve nem lehetséges, az ügyész jóhiszeműen jár el és rendelkezésre állnak ellensúlyozó intézkedések.
27.
A jelen esetben az ügyészség tudta, hogy a tanúkat ki fogják utasítani Bulgáriából, és ezért a tárgyaláson való megjelenésük nehéz lesz, ha ugyan nem lehetetlen. Az ügyészség tehát tisztában volt azzal, hogy a tanúk által a nyomozási szakaszban a terheltek és a képviselőik távollétében, bíró előtt, az ügyész kérdései alapján tett tanúvallomások a tárgyaláson felolvasásra kerülnek, és ugyanolyan bizonyító erővel bírnak, mintha a terheltek vagy a képviselőik jelen lettek volna a nyomozási szakasz során lefolytatott kihallgatáson. (
11
) A nemzeti jog továbbá nem biztosít jogorvoslatot az ügyész tétlensége vagy annak megtagadása ellen, hogy a terheltnek lehetőséget biztosítson azon tanúk kikérdezésére, akiknek a vallomására támaszkodni kíván.
28.
E körülmények között a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság, Bulgária) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Összeegyeztethető‑e a 2016/343 irányelv – (33) és (34) preambulumbekezdésével, valamint a Charta 47. cikkének második bekezdésével összefüggésben értelmezett – 8. cikkének (1) bekezdésével és 6. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti törvény, amely szerint a terhelt eljárásban való jelenléthez való joga biztosított, és az ügyészség megfelelően eleget tett a terhelt bűnösségének bizonyítására vonatkozó kötelezettségének, ha a büntetőeljárás bírósági szakaszában olyan tanúknak az eljárás nyomozási szakaszából származó vallomását terjesztették elő, akiket objektív okok miatt nem tudnak kihallgatni, miközben e tanúkat csak a bűnüldöző hatóság – a védelem részvétele nélkül, azonban bíró előtt – hallgatta ki, és a bűnüldöző hatóság már a nyomozási szakaszban lehetővé tehette volna e kihallgatáson a védelem részvételét, azonban ezt nem tette meg?”
29.
DD, IP és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
IV. Jogi értékelés
A.
Az EJEE 6. cikkének és a Charta 47. és 48. cikkének jelentőségéről
30.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a jelen ügyben kétségeket felvető helyzet összeegyeztethető lehet az uniós joggal, ha teljesülnek az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatában meghatározott bizonyos követelmények. (
12
) Különösen az EJEB Gani kontra Spanyolország ítéletére (
13
) hivatkozik, amelyben az EJEB az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésére és 6. cikke (3) bekezdésének d) pontjára hivatkozva azt vizsgálta, hogy a bíróságnak van‑e arra lehetősége, hogy a vád egyetlen tanúja által az eljárás nyomozási szakaszában tett vallomásokat bizonyítékként elfogadja, olyan körülmények között, amikor a terhelt és a védője e tanút a tárgyaláson nem tudta kikérdezni, mivel poszttraumás stresszben szenvedett.
31.
Ezzel kapcsolatban két észrevételt szeretnék tenni.
32.
Először is, a kérdést előterjesztő bíróság helyesen hivatkozik az EJEB ítélkezési gyakorlatára a 2016/343 irányelv értelmezése céljából. (
14
)
33.
A 2016/343 irányelv (47) preambulumbekezdése kimondja, hogy ez az irányelv tiszteletben tartja a Charta, valamint az EJEE által elismert alapvető jogokat és elveket, köztük a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmét, valamint a védelemhez való jogot. A 2016/343 irányelv (48) preambulumbekezdéséből következik, hogy a tagállamok által nyújtott védelem szintje sosem csökkenhet a Charta vagy az EJEE által biztosított, a Bíróság és az EJEB által értelmezett standardok alá. A minimumkövetelmények tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség szorosan kapcsolódik a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmának megerősítésére és a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítésére irányuló célkitűzésekhez. (
15
)
34.
A 2016/343 irányelv (33) preambulumbekezdése kimondja, hogy a terhelteknek a tárgyaláson való jelenlétre vonatkozó joga az EJEE 6. cikkében, a Charta 47. cikkének második és harmadik bekezdésében és 48. cikkében foglalt tisztességes eljáráshoz való jogon alapul. Az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatok (
16
) szerint a Charta 47. cikkének második bekezdése megfelel az EJEE 6. cikke (1) bekezdésének, a Charta 48. cikke pedig megegyezik az EJEE 6. cikkének (2) és (3) bekezdésével. (
17
) Ebből következik, hogy az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének d) pontjában foglalt azon jog, amely szerint minden bűncselekménnyel gyanúsított személy kérdéseket intézhet vagy intéztethet a vád tanúihoz, a Charta 48. cikkének (2) bekezdésében biztosított védelemhez való jog részét képezi. E jog megköveteli, hogy az érintett személynek lehetőséget adjanak arra, hogy az ellene felhozott vádakkal kapcsolatos álláspontját hatékonyan kifejtse, (
18
) általánosabban pedig a Charta 47. cikkének második bekezdésében garantált tisztességes eljáráshoz való jog sajátos aspektusát képezi. (
19
)
35.
Másodszor, ezek az észrevételek arra engednek következtetni, hogy a Charta 47. cikkének második bekezdésén kívül, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság közvetlenül hivatkozik, a Charta 48. cikkének (2) bekezdését is figyelembe kell venni annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésre hasznos választ lehessen adni. (
20
)
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
36.
Az alapeljárás a 2016/343 irányelv hatálya alá tartozik, mivel – amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik – bűncselekmények feltételezett elkövetése miatt büntetőeljárás alá vont terhelteket érint, akiknek a bűnösségét illetően még nem született jogerős határozat. (
21
)
37.
A Bizottság írásbeli észrevételeiben újra kívánja értelmezni az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmát, mivel hivatkozása szerint a kérdést előterjesztő bíróság kérdése lényegében a bizonyítékok elfogadhatóságára vonatkozik. A tagállamok kötelesek biztosítani a védelemhez való jog és az eljárás tisztességességének tiszteletben tartását a gyanúsított vagy a vádlott által a hallgatáshoz való jog, vagy az önvádra kötelezés tilalma megsértésével tett nyilatkozatok, vagy az így szerzett bizonyítékok mérlegelésekor. E kötelezettség mindazonáltal „[a] bizonyítékok elfogadhatóságára vonatkozó nemzeti szabályok és rendszerek sérelme nélkül” érvényesül. (
22
)
38.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem – legalábbis annyiban, amennyiben a 2016/343 irányelvnek a Charta 47. cikkének második bekezdésével és 48. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 8. cikke (1) bekezdésének értelmezésére irányul – nem vet fel a bizonyítékok elfogadhatóságára vonatkozó kérdést. Ehelyett kifejezetten a terhelt tárgyaláson való jelenléthez való jogát érinti, amelynek keretében a kérdést előterjesztő bíróság meg kívánja ismerni e jog pontos terjedelmét és tartalmát, valamint az e jogból eredő, a terhelt tárgyalásának lefolytatását esetlegesen érintő következményeket. E bíróság különösen azt szeretné megtudni, hogy e jog teljes mértékben érvényesül‑e olyan körülmények között, amikor a terheltek a tárgyaláson részt vehetnek, hogy meghallgassák a vád tanúi által a nyomozási szakaszban a távollétükben és a képviselőik távollétében tett vallomásokat, amelyeket anélkül rögzítenek a jegyzőkönyvben, hogy e tanúkhoz, az utóbbiak távolléte okán, kérdéseket intézhetnének. Más szóval, a fenti rendelkezések által biztosított, a tárgyaláson való részvételhez való jog szükségszerűen magában foglalja‑e a terhelt vagy a képviselőjének azon jogát, hogy a vád tanúinak kikérdezése révén vegyen részt az említett tárgyaláson?
39.
Másodlagosan a Bizottság azt állítja, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazható az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplőkhöz hasonló körülmények között.
40.
A Bizottság először is előadja, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése csak a büntetőeljárás bírósági szakaszára vonatkozik. Ezen irányelv tehát nem szabályozza a nyomozási szakaszban történő bizonyításfelvételt, így annak kérdését sem, hogy a terheltnek és/vagy a képviselőjének jogában áll‑e jelen lenni ebben a szakaszban a tanúkihallgatáson.
41.
Ez az érvelés nem győzött meg. Amint azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat hangsúlyozza, a kérdést előterjesztő bíróság az NPK 281. cikke (1) bekezdésének a terheltek tárgyalásán történő alkalmazásának jogszerűségére vonatkozóan kér iránymutatást, nem pedig a büntetőeljárás nyomozási szakaszának lefolytatásával kapcsolatban.
42.
Másodszor, a Bizottság azzal érvel, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése a terhelt azon jogát foglalja magában, hogy a tárgyalásán jelen lehessen. E rendelkezés nem terjed ki a terheltek vagy a képviselőik azon jogára, hogy a tanúkhoz kérdéseket intézzenek.
43.
Noha sem a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése, sem pedig ezen irányelv bármely más rendelkezése nem említi a terhelt ahhoz való jogát, hogy a vád tanúihoz kérdéseket intézzen, a terhelt tárgyaláson való jelenléthez való joga a Bizottság értelmezésében kimerül abban, hogy a terhelt szerepét puszta nézővé degradálja. Ez az értelmezés megfosztja a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését minden lényegi elemétől, és hatástalanná, ha nem értelmetlenné teszi a terheltnek a tárgyaláson való részvételhez való jogát. A kérdést előterjesztő bíróság helyesen véli úgy, hogy ezen értelmezés elfogadása esetén a terheltek ugyanabba a helyzetbe kerülnének, mintha az ügyész a tárgyaláson a terheltek vagy a képviselőik távollétében hallgatta volna ki e tanúkat.
44.
Mindenesetre mind a Bíróság, mind az EJEB ítélkezési gyakorlatából világosan kitűnik, hogy a terhelt azon joga, hogy a büntetőeljárás során a vád által idézett tanúkhoz kérdéseket intézzen, a személy tárgyaláson való jelenléthez való jogának lényegéhez tartozik.
45.
A Bíróság a 2016/343 irányelv 8. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó ítéletében az EJEB ítélkezési gyakorlatára hivatkozva megállapította, hogy „a nyilvános tárgyalás tartása az EJEE 6. cikkében rögzített alapelvnek minősül [, amely] különös jelentőséggel bír a büntetőjog területén, […] ahol a jogalany jogszerűen követelheti a »meghallgatását«, valamint azt, hogy megillesse többek között az a lehetőség, hogy szóban előterjessze védekezési jogalapjait, meghallgassa és kikérdezze a tanúkat”. (
23
)
46.
Hasonlóképpen, egy olyan ügyben, amely a büntetőeljárás közvetlensége elvének alkalmazására vonatkozott, amely szerint a bíróságnak közvetlenül és azonnal meg kell ismernie az előtte folyamatban lévő ügyet, (
24
) a Bíróság kimondta, hogy a vádlott bűnösségét vagy ártatlanságát megállapítani hivatott személyeknek a tanúkat főszabály szerint személyesen kell meghallgatniuk, és értékelniük kell szavahihetőségüket, és hogy a tanúk szavahihetőségének értékelése összetett feladat, amely általában nem végezhető el a meghallgatásokról készült jegyzőkönyvekben szereplő nyilatkozatok tartalmának egyszerű elolvasásával, továbbá „a tisztességes büntetőeljárás egyik fontos eleme a vádlott azon lehetősége, hogy a határozatot hozó bíróság jelenlétében a tanúkkal szembesítsék”. (
25
)
47.
Az EJEB‑nek számos alkalommal volt lehetősége értelmezni a bűncselekménnyel vádolt személynek az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének d) pontjában foglalt azon jogát, hogy kérdéseket intézzen vagy intéztessen a vád tanúihoz, amely az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében elismert tisztességes eljáráshoz való jog sajátos aspektusa. (
26
) E rendelkezésekre hivatkozva az EJEB azt vizsgálja, hogy a büntetőeljárás összességében megítélve, beleértve a bizonyításfelvétel módját is, tisztességesnek minősül‑e. (
27
)
48.
Az EJEB szerint az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése és 6. cikke (3) bekezdésének d) pontja általában megköveteli, hogy a bűncselekménnyel vádolt személyek esetleges elítélése előtt az ellenük felhozott valamennyi bizonyítékot nyilvános tárgyaláson, a kontradiktórius vita megkönnyítése érdekében a jelenlétükben mutassák be. A nyomozási szakaszban felvett vallomások bizonyítékként való felhasználása önmagában nem ellentétes az említett rendelkezésekkel, feltéve, hogy tiszteletben tartják a védelemhez való jogot, amely főszabály szerint megköveteli, hogy a terheltnek elegendő és megfelelő lehetőséget biztosítsanak az ellene tanúskodó tanúval szembeni ellenvetésre és annak kikérdezésére. (
28
)
49.
Az EJEB egy háromlépcsős teszt alapján értékeli az olyan büntetőeljárásoknak az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésével és (3) bekezdésének d) pontjával való összeegyeztethetőségét, amelyek során olyan tanú vallomását használják fel bizonyítékként, aki nem jelent meg és akit nem hallgattak ki a tárgyaláson. (
29
)
50.
Először is, a vád tanúja csak alapos okból maradhat távol a tárgyalástól, mint például haláleset, egészségi állapot, a vallomástételtől való félelem vagy a tanú felkutatásának lehetetlensége. (
30
)
51.
Másodszor, az olyan elítélés, amely kizárólag vagy döntő mértékben olyan személy által tett vallomásokon alapul, akihez a terheltnek sem a nyomozási, sem a bírósági szakaszban nem volt lehetősége kérdéseket intézni vagy intéztetni, oly mértékben korlátozza a védelemhez való jogot, hogy a tárgyalás ezáltal összeegyeztethetetlenné válik az EJEE 6. cikkében előírt biztosítékokkal. (
31
)
52.
Harmadszor, az EJEB azt vizsgálja, hogy volt‑e elegendő ellensúlyozó tényező, ideértve az erőteljes eljárási biztosítékokat, amelyek lehetővé teszik a védelem számára a távollévő tanú ellenőrizetlen vallomásának bizonyítékként való elfogadása által okozott nehézségek ellensúlyozását., és biztosítsa, hogy a tárgyalás, összességében megítélve, tisztességes legyen. (
32
) Az EJEB ebben az összefüggésben a következő tényezőket vizsgálja: az eljáró bíróság hozzáállása a távollévő tanú által szolgáltatott ellenőrizetlen bizonyítékkal kapcsolatban, (
33
) alátámasztó bizonyítékok rendelkezésre állása a tárgyaláson és azok erőssége, (
34
) valamint az annak ellensúlyozására hozott eljárási intézkedések, ha közvetlenül a tárgyaláson nincs lehetőség a tanúhoz keresztkérdéseket intézni. (
35
)
53.
A 2016/343 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdésre e megfontolások fényében kell választ adni.
54.
Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, az NPK 283. cikkével összefüggésben értelmezett 281. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi a büntetőbíróság számára, hogy amennyiben a tanú alapos okból nem tud jelen lenni a tárgyaláson, a terhelt bűnösségének vagy ártatlanságának megállapítása során figyelembe vegye az e tanú által az eljárás nyomozási szakaszában a bűnüldöző hatóság által bíró előtt lefolytatott kihallgatás során tett vallomásokat, azzal, hogy a terhelt nem vehet részt a kihallgatáson, ha annak időpontjában hivatalosan még nem emeltek ellene vádat.
55.
E rendelkezések, amennyiben a gyakorlatban kizárják, hogy a terheltek vagy a védőik a tárgyaláson a vád tanúját kikérdezzék, sérthetik e személyeknek a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében rögzített, a tárgyaláson való jelenléthez való jogát, valamint a Charta 47. cikkének második bekezdésében és 48. cikkének (2) bekezdésében előírt tisztességes eljáráshoz való jogát és a védelemhez való jogát.
56.
Noha a Bíróság nem köteles követni az EJEB által kidolgozott háromlépcsős tesztet, az hasznos fogalmi keretet biztosít, amely alapján az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplőhöz hasonló eljárások összeegyeztethetősége a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése, valamint a Charta 47. cikkének második bekezdésében és 48. cikkének (2) bekezdésében foglalt jogok fényében értékelhető.
57.
A kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott nemzeti szabályozás úgy tűnik, megfelel az említett teszt első lépcsője által támasztott követelménynek, mivel a vád tanújának vallomása csak akkor fogadható el, ha a tárgyalásról való távolmaradásának alapos oka van. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy az ügyészség az e bíróság előtt folyamatban lévő eljárás körülményei között tudja‑e igazolni, hogy a tanúk alapos okból maradtak távol.
58.
Az is a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az eléje terjesztett tények fényében döntsön az EJEB által megállapított teszt második lépcsőjének alkalmazásáról. Amennyiben úgy találja, hogy a távollévő tanúk vallomása döntő jelentőségű a terheltek bűnösségének megállapítása szempontjából, abból az következik, hogy az általa hivatkozott nemzeti szabályozás az EJEE 6. cikkében előírt biztosítékokkal összeegyeztethetetlen mértékben korlátozza e személyek védelemhez való jogát.
59.
Ami e teszt harmadik lépcsőjét illeti, a Bíróság rendelkezésére álló információk arra engednek következtetni, hogy a terhelteknek az ellenőrizetlen tanúvallomások elfogadásával okozott hátrányok kiegyenlítésére nem áll rendelkezésre elegendő ellensúlyozó tényező, amely biztosíthatná, hogy a tárgyalás összességében véve tisztességesnek minősüljön. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a tanúknak az NPK 223. cikke alapján bíró előtt tett és az NPK 281. cikkének (1) bekezdése alapján felolvasott vallomásai ugyanolyan bizonyító erővel bírnak, mintha a tanúk jelen lettek volna a tárgyaláson, és válaszoltak volna mind a vád, mind a védelem kérdéseire. Az ügyészség nem köteles arra, hogy miután a védelem részvétele nélkül az NPK 223. cikke alapján bíró előtt kihallgatott egy tanút, a nyomozási szakaszban az említett tanút a védelem jelenlétében újból kihallgassa. (
36
) A védelemnek arra sincs lehetősége, hogy megtámadja a tanúk nyomozási szakaszban történő kikérdezésére irányuló kérelmének az ügyészség általi elutasítását, miként arra sem tudja kötelezni az ügyészséget, hogy válaszoljon erre irányuló kérelmére.
60.
Ami a 2016/343 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének értelmezését illeti, amelyre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szintén vonatkozik, e rendelkezés egyike az említett irányelv 2. fejezetében szereplő öt cikknek, amely az ártatlanság vélelmével foglalkozik. Amint azt az irányelv (22) preambulumbekezdése egyértelművé teszi, e rendelkezés előírja a tagállamok számára annak biztosítását, hogy a gyanúsítottak vagy vádlottak bűnösségének megállapítása során a bizonyítási teher a vádhatóságra háruljon.
61.
A 2016/343 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése tehát annak meghatározására szolgál, hogy a büntetőeljárásokban kire hárul a bizonyítási teher. A kérdést előterjesztő bíróság állításával ellentétben e rendelkezés nem tartalmaz olyan követelményt, amely szerint az ügyészség a terheltek bűnösségének megállapítása érdekében csak olyan bizonyítékokat terjeszthet elő, amelyeket a jogszabályoknak, köztük a 2016/343 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének megfelelően szerzett meg. A 2016/343 irányelv tárgya, ahogyan azt annak 1. cikke meghatározza, semmilyen módon nem irányul az ilyen jellegű ügyek szabályozására.
62.
Ezért úgy vélem, hogy a 2016/343 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének értelmezése nem releváns a jelen ügy tényállása szempontjából, és ennek megfelelően nem szükséges válaszolni a kérdést előterjesztő bíróság e rendelkezés értelmezésére irányuló kérelmére.
V. Végkövetkeztetések
63.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság, Bulgária) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdésével és 48. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 8. cikkének (1) bekezdésével összeegyeztethetetlen az olyan nemzeti törvény, amely szerint a terhelt eljárásban való jelenléthez való joga biztosított, ha a büntetőeljárás bírósági szakaszában olyan tanúknak az eljárás nyomozási szakaszából származó vallomását terjesztették elő, akiket objektív okok miatt nem tudnak kihallgatni, miközben e tanúkat csak a bűnüldöző hatóság – a védelem részvétele nélkül, azonban bíró előtt – hallgatta ki, és a bűnüldöző hatóság már a nyomozási szakaszban lehetővé tehette volna e kihallgatáson a védelem részvételét, azonban ezt nem tette meg.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Lásd: 2022. március 25‑iIP és társai (Az alapeljárás tényállása pontosságának megállapítása) végzés (C‑609/21, nem tették közzé, EU:C:2022:232); C‑347/21. sz. DD (A tanú kihallgatásának megismétlése) ügy (HL 2021. C 338., 12. o.), C‑349/21. sz. HYA és társai (Telefonbeszélgetés lehallgatása engedélyezésének indokolása) ügy (HL 2021. C 338., 13. o.); C‑269/22. sz. IP és társai ügy.
(
3
)	HL 2016. L 65., 1. o.
(
4
)	A DV (Darzhaven vestnik [hivatalos közlöny]) 2005. október 28‑i 86. száma.
(
5
)	15:05‑től 15:50‑ig.
(
6
)	17:40 és 20:20 között.
(
7
)	DD az észrevételeiben arra hivatkozik, hogy engedélyt kért az ügyésztől, hogy MM‑hez és RB‑hez kérdéseket intézhessen, e kérelmeit azonban kifejezetten elutasították.
(
8
)	Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
(
9
)	A Zakon za Ministerstvoto na vatreshnite raboti (a belügyminisztériumról szóló törvény, a DV 2014. június 27‑i 53. száma) 73. cikkével összefüggésben értelmezett 72. cikkének (1) bekezdése alapján a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személy legfeljebb 24 órára őrizetbe vehető. A gyanúsított ellen általában ezen időtartam végén emelnek hivatalosan vádat.
(
10
)	Lásd KH ügyét a jelen indítvány 15. pontjában.
(
11
)	A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a nemzeti jog szerint a vád és a védelem részvételével – akár bíró előtt, akár annak mellőzésével – kihallgatott tanú vallomása és a kizárólag a vád részvételével, de bíró előtt kihallgatott tanú vallomása azonos bizonyító erővel bír.
(
12
)	Lásd a jelen indítvány 26. pontját.
(
13
)	EJEB, 2013. február 19. (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, 39. és 41. §). Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban kifejezetten hivatkoznak az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének d) pontjára és az EJEB e rendelkezést értelmező ítéleteire.
(
14
)	Lásd ugyanebben az értelemben: Richard de la Tour főtanácsnok Sofiyska rayonna prokuratura és társai (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ügyre vonatkozó indítványa (C‑420/20, EU:C:2022:157, 51. pont). Hasonlóképpen, Bobek főtanácsnok a Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ügyre vonatkozó indítványában (C‑338/20, EU:C:2021:683, 82. pont) megjegyezte, hogy „a Bíróságnak a tisztességes eljáráshoz való jog tekintetében még nem volt alkalma az EJEB által kialakítotthoz hasonlóan széles körű és részletes ítélkezési gyakorlatot kialakítani”, illetve hogy „[u]gyanakkor a mai napig hozott határozataiban a Bíróság gyakran és kifejezetten idézte az EJEB EJEE 6. cikkének (3) bekezdésére vonatkozó ítéleteit, és az abból eredő elveket »beemelte« az uniós jogrendbe”.
(
15
)	A 2016/343 irányelv (10) preambulumbekezdése.
(
16
)	HL 2007. C 303., 17. o.
(
17
)	Továbbá a Charta 52. cikkének (3) bekezdése kifejti, hogy amennyiben a Charta olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek az EJEE‑ben biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek ezen egyezményben szerepelnek. Az e rendelkezésre vonatkozó magyarázatokból kitűnik, hogy az így biztosított jogok tartalmát és terjedelmét az EJEE szövege és az EJEB azt értelmező ítélkezési gyakorlata határozza meg (lásd még: 2016. június 30‑iToma és Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu‑Vasile Cruduleci ítélet, C‑205/15, EU:C:2016:499, 41. pont).
(
18
)	Richard de la Tour főtanácsnok Sofiyska rayonna prokuratura és társai (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ügyre vonatkozó indítványa (C‑420/20, EU:C:2022:157, 54. pont).
(
19
)	Így az EJEB a 2013. február 19‑i Gani kontra Spanyolország ítéletében megállapította, hogy „az [EJEE] 6. cikke (3) bekezdésének d) pontja a 6. cikk (1) bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való jognak olyan sajátos aspektusa, amelyet figyelembe kell venni az eljárás tisztességességének megítélésekor” (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, 36. §). Lásd még: Bot főtanácsnok Gambino és Hyka ügyre vonatkozó indítványa (C‑38/18, EU:C:2019:208, 92. pont).
(
20
)	Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon, úgy, hogy a Bíróság figyelembe vehet olyan uniós jogi normákat, amelyekre a nemzeti bíróság nem hivatkozott (2021. április 29‑iBanco de Portugal és társai ítélet, C‑504/19, EU:C:2021:335, 30. pont). A Bizottság írásbeli észrevételei szerint a terheltnek a tanúkihallgatáson való részvételhez való jogát főszabály szerint a Charta 47. cikkének második bekezdése és 48. cikkének (2) bekezdése védi.
(
21
)	A 2016/343 irányelv 2. cikke úgy rendelkezik, hogy az irányelvet azokra a természetes személyekre kell alkalmazni, akik büntetőeljárásban gyanúsítottak vagy vádlottak, azt a büntetőeljárás minden szakaszában alkalmazni kell, attól a pillanattól kezdve, amikor valamely személyt bűncselekmény vagy feltételezett bűncselekmény elkövetésével gyanúsítanak vagy vádolnak meg, azon határozat jogerőre emelkedéséig, amelyben véglegesen megállapítást nyer, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette‑e az érintett bűncselekményt.
(
22
)	A 2016/343 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése.
(
23
)	Lásd: 2020. február 13‑iSpetsializirana prokuratura (A vádlott távollétében tartott tárgyalás) ítélet (C‑688/18, EU:C:2020:94, 36. pont).
(
24
)	Bot főtanácsnok Gambino és Hyka ügyre vonatkozó indítványa (C‑38/18, EU:C:2019:208, 44. pont).
(
25
)	2019. július 29‑iGambino és Hyka ítélet (C‑38/18, EU:C:2019:628, 42. és 43. pont).
(
26
)	Lásd a jelen indítvány 19. lábjegyzetét.
(
27
)	EJEB, 2013. február 19., Gani kontra Spanyolország (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, 37. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 100. és 101. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
28
)	EJEB, 2013. február 19., Gani kontra Spanyolország (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, 38. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 105. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
29
)	EJEB, 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 107. §). A Bíróság a Gambino és Hyka ítéletében ugyanezen az állásponton volt, amikor kimondta, hogy „annak eldöntése érdekében, hogy a sértett vallomásáról készült jegyzőkönyv bizonyítékként felhasználható‑e, a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk, hogy a kihallgatása meghatározó jellegű lehet‑e a vádlott elítélése szempontjából, és elegendő eljárási garanciák révén biztosítaniuk kell, hogy a büntetőeljárás során a bizonyításfelvétel ne sértse az eljárásnak a Charta 47. cikkének második bekezdése értelmében vett tisztességességét, sem pedig a Charta 48. cikkének (2) bekezdése értelmében vett védelemhez való jogot” (2019. július 29‑i ítélet, C‑38/18, EU:C:2019:628, 55. pont).
(
30
)	EJEB, 2011. december 15., Al‑Khawaja és Tahery kontra Egyesült Királyság (CE:ECHR:2011:1215JUD002676605, 119. és 120. §); 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 119. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	EJEB, 2013. február 19., Gani kontra Spanyolország (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, 38. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	Uo., 41. és 42. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
33
)	Az EJEB többek között vizsgálja, hogy az eljáró bíróság körültekintően közelítette‑e meg a távollévő tanú által szolgáltatott ellenőrizetlen bizonyítékot, figyelembe vette‑e azt, hogy a távollévő tanú vallomásai kisebb súlyt képviselnek, és részletesen megindokolta‑e, hogy miért tartotta ezt a bizonyítékot hitelesnek, tekintettel a rendelkezésre álló egyéb bizonyítékokra (EJEB, 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország, CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 126. §).
(
34
)	Uo., 128. §.
(
35
)	Az EJEB szerint fontos biztosíték, hogy a terhelteknek vagy a védőiknek lehetőséget kell adni a tanú kikérdezésére a nyomozási szakaszban. E tekintetben kimondta, hogy „amennyiben a nyomozó hatóságok [már] a nyomozási szakaszban úgy ítélik meg, hogy valamely tanút nem fognak kihallgatni a tárgyaláson, elengedhetetlen, hogy a védelemnek lehetőséget biztosítsanak arra, hogy a felderítés során kérdéseket intézzenek a sértetthez” (EJEB, 2015. december 15., Schatschaschwili kontra Németország, CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, 130. §).
(
36
)	Kivéve, ha az NPK 223. cikke szerinti bíró előtti újbóli kihallgatásra olyan időpontban kerül sor, amikor a gyanúsított ellen már hivatalosan vádat emeltek. Úgy tűnik, hogy az ilyen újbóli kihallgatás lefolytatása nem kötelező.