62022CJ0477
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2023. november 9. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Közúti közlekedés – Egyes szociális jogszabályok összehangolása – 561/2006/EK rendelet – A 3. cikk a) pontja – Az »50 km‑t meg nem haladó útszakasz« fogalma – Mmenetrend szerinti személyszállítási szolgáltatásra használt járművekkel végzett közúti szállítás – 50 km‑t meg nem haladó útszakasz – Az 561/2006 rendelet alkalmazásának mellőzése – Vegyes használatra igénybe vett jármű – A 4. cikk e) és j) pontja – Az »egyéb munka« és a »vezetési idő« fogalma – A 6. cikk (3) és (5) bekezdése – Összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt – Az e rendelet hatálya alá nem tartozó gépjármű vezetésével töltött idő”
A C‑477/22. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) a Bírósághoz 2022. július 15‑én érkezett, 2022. május 12‑i határozatával terjesztett elő
az ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti
és
TR,
OS,
EK,
UN,
RC,
RS,
OA,
ZB
HP,
WS,
IO,
TK,
ME,
SK,
TF,
TC,
ND
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, N. Piçarra (előadó), M. Safjan, N. Jääskinen és M. Gavalec bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti képviseletében S. Manso avvocato,
–
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Garofoli avvocato dello Stato,
–
az Európai Bizottság képviseletében L. Malferrari, P. Messina és G. Wilms, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2014. február 4‑i 165/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2014. L 60., 1. o.) módosított, a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 102., 1. o.; a továbbiakban: 561/2006 rendelet) 3. cikke a) pontjának, 4. cikke j) pontjának, valamint 6. cikke (3) és (5) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti (a továbbiakban: Arst), Szardínia tartomány (Olaszország) helyi tömegközlekedési társasága és e társaság több munkavállalója között az utóbbiak arra irányuló kérelme tárgyában, hogy a bíróság kötelezze az Arst‑t a meg nem tartott pihenőidővel és a bármely egymást követő két hét alatt összeadódott összes vezetési időt meghaladó vezetési idővel arányos, kártérítés és/vagy díjazás részükre történő megfizetésére.
Jogi keret
A 2002/15/EK irányelv
3
A közúti fuvarozásban utazó tevékenységet végző személyek munkaidejének szervezéséről szóló, 2002. március 11‑i 2002/15/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2002. L 80., 35. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 224. o.) 3. cikke a) pontjának 1. alpontja a következőképpen határozza meg a „munkaidő” fogalmát:
„az utazó munkavállalók esetében: a munka kezdetétől a munka befejezéséig tartó idő, ami alatt a munkavállaló a munkahelyén tartózkodik, a munkaadó rendelkezésére áll, és ellátja feladatait, vagy tevékenységeit végzi, azaz:
–
a közúti fuvarozási tevékenységre fordított teljes idő. Ezek a tevékenységek különösen a következők:
i.
vezetés;
ii.
be- és kirakodás;
iii.
segédkezés az utasok be‑ és kiszállásánál;
iv.
takarítás és műszaki karbantartás;
v.
minden egyéb, a gépjármű, a rakomány vagy az utasok biztonságának biztosítását vagy a folyamatban lévő fuvarozási tevékenységgel közvetlen összefüggésben lévő jogi vagy hatósági kötelezettségeknek való megfelelést célzó tevékenység, beleértve a be‑ és a kirakodás ellenőrzését, a rendőrségi, vámhatósági és bevándorlási hivatali közigazgatási formalitások elintézését stb.
–
azon időszakok, amelyek során az utazó munkavállaló idejével nem rendelkezik szabadon, és a munkahelyén tartózkodik, készen a szokásos munka felvételére, amikor a szolgálattal kapcsolatos bizonyos feladatokat is elvégez, különösen a be‑ és a kirakodásra történő várakozás időszaka, amikor azok várható időtartama előre nem ismert […]”
Az 561/2006 rendelet
4
Az 561/2006 rendelet (17) és (24) preambulumbekezdése szerint:
„(17)
E rendelet célja a hatálya alá tartozó alkalmazottak szociális helyzetének javítása, valamint az általános közúti biztonság javítása. Ezt főként olyan előírásokkal biztosítja, melyek a maximális napi, heti, és két egymást követő hétből álló időszakra vonatkozó vezetési időt határozzák meg, valamint olyan rendelkezésekkel, amelyek arra kötelezik a járművezetőt, hogy rendszeres heti pihenőidőt tartson két egymást követő héten legalább egyszer, illetve olyan rendelkezésekkel, amelyek előírják, hogy a napi pihenőidő semmilyen körülmények között nem lehet kevesebb kilenc egymást követő óránál. […]
[…]
(24)
A tagállamoknak szabályozniuk kell a menetrendszerű személyszállítást végző járművek közlekedésére vonatkozó előírásokat olyan esetekben, amikor a megtett út 50 km‑nél kevesebb. Ezeknek a szabályoknak megfelelő védelmet kell nyújtaniuk a megengedett vezetési időkre, a kötelező szünetekre és a pihenőidőkre vonatkozóan.”
5
Az 561/2006 rendelet 1. cikke értelmében e rendelet célja „a közúti személy‑ és áruszállítást végző járművezetőkre vonatkozó vezetési időkkel, szünetekkel és pihenőidőkkel kapcsolatos [szabályok megállapítása] a szárazföldi szállítási módok közötti verseny feltételeinek harmonizálása érdekében, különös tekintettel a közúti szektorra, valamint a munkakörülmények és a közúti biztonság javítására”, továbbá „a hatékonyabb tagállami ellenőrzési és végrehajtási gyakorlat elősegítése, valamint a jobb munkagyakorlat bevezetése a közúti szállítási iparágon belül”.
6
Az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Ez a rendelet a közúti szállításra vonatkozik:
[…]
b)
személyszállítás esetében, ha a személyszállítást végző jármű eredeti építése vagy állandó átalakítása folytán a járművezetővel együtt 9‑nél több személy szállítására alkalmas és erre a célra szolgál.”
7
Ugyanezen rendelet 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez a rendelet nem alkalmazandó a következő járművekkel végzett közúti szállításra:
a)
menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járművek, ha a kérdéses menetrend szerinti szolgáltatás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik.
[…]”
8
Az 561/2006 rendelet 4. cikkének szövege a következő:
„Ezen rendelet alkalmazásában:
[…]
e)
»egyéb munka« az olyan tevékenység, amelyet a [2002/15] irányelv 3. cikkének a) pontja munkaidőként határoz meg, a »vezetést« kivéve, beleértve minden, a szállítási szektoron belül vagy kívül eső, ugyanazon vagy egy másik munkaadó részére végzett munka;
[…]
h)
»heti pihenőidő«: az a heti időszak, melynek során egy járművezető szabadon rendelkezik idejével, és amely »rendszeres heti pihenőidőt« és »csökkentett heti pihenőidőt« foglal magába:
–
»rendszeres heti pihenőidő«: bármely, legalább 45 órás pihenő,
[…]
j)
»vezetési idő«: annak a vezetési tevékenységnek az időtartama, melyet:
–
a [közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről, valamint a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 165/2014 rendeletben] meghatározott menetíró készülékkel automatikusan vagy félautomatikusan rögzítettek, vagy
–
[a 165/2014 rendelet] alapján manuálisan rögzítettek;
k)
»napi vezetési idő«: az adott napi pihenőidő vége és a következő napi pihenőidő kezdete, vagy adott napi pihenőidő vége és a heti pihenőidő kezdete között összeadódott összes vezetési idő;
[…]
n)
»rendszeres személyszállítási szolgáltatás«: [az autóbusszal végzett személyszállítás nemzetközi piacához való hozzáférés közös szabályairól és az 561/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2009. október 21‑i 1073/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [HL 2009. L 300., 88. o.] 2. cikkének 2. pontjában] meghatározott belföldi és nemzetközi szállítási szolgáltatások;
[…]
q)
»vezetési időszak« az az összeadódott vezetési idő, amely egy pihenőidő vagy egy szünet után kezdődik és addig tart, amíg a járművezető újabb pihenőidőt vagy szünetet tart. A vezetési időszak folyamatos vagy megszakított lehet.
[…]”
9
Az 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) és (5) bekezdése kimondja:
„(3)   Az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt nem lehet több 90 óránál.
[…]
(5)   A járművezetőnek egyéb munkaként kell bejegyeznie minden, a 4. cikk e) pontjában meghatározott módon töltött időt, valamint minden, az ezen rendelet hatálya alá nem tartozó kereskedelmi célú jármű vezetésével töltött időt […]. „
10
E rendelet 15. cikke értelmében „[a] tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a 3. cikk a) pontjában szereplő járművek vezetőire a nemzeti szabályozás vonatkozzon, mely megfelelő védelmet nyújt a megengedett vezetési idők és kötelező szünetek, illetve pihenőidők tekintetében.”
Az 1073/2009 rendelet
11
Az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 2. pontja úgy határozza meg a „menetrend szerinti járatok” fogalmát, mint az „olyan járatok, amelyeken az utasok fuvarozása meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve történik”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
2011. szeptember 5‑én több, az Arst által alkalmazásában álló, közúti személyszállítást végző járművezető terjesztett keresetet a Tribunale di Oristano (oristanói bíróság, Olaszország) elé, amelyben azt kérte, hogy kötelezzék e társaságot az 561/2006 rendeletet megsértésével meg nem tartott pihenőidővel és a két adott egymást követő hét alatt összeadódott összes vezetési időt meghaladó vezetési idővel arányos kártérítés és/vagy díjazás részükre történő megfizetésére. E járművezetők azzal érveltek, hogy a rendelet 2007. április 11‑i hatálybalépése és 2010. december 6. között az ARST által előírt munkaidő‑beosztás okán egyikük sem tartott „rendszeres” heti pihenőidőt az említett rendelet 4. cikkének h) pontja értelmében, és valamennyien túllépték ugyanezen rendelet 6. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, bármely egymást követő két hét alatt összeadódott összes vezetési időt.
13
Az Arst a maga részéről arra hivatkozott, hogy az 561/2006 rendelet a 3. cikkének a) pontja értelmében nem alkalmazható e járművezetőkre, mivel azok az e rendelkezésben előírt távolságot meghaladó utakat csak egy vagy két alkalommal, és csak bizonyos műszakokban tettek meg.
14
E bíróság teljes egészében helyt adott e keresetnek, azonban 50%‑kal mérsékelte az UN és TF által kért kártérítés összegét, tekintettel arra, hogy utóbbiak kevesebb időt töltöttek munkában járművezetőként.
15
Az Arst e határozattal szemben fellebbezést terjesztett a Corte d’appello di Cagliari (cagliari fellebbviteli bíróság, Olaszország) elé. Ez utóbbi bíróság 2016. március 10‑i ítéletével mérsékelte az Arst‑t az elsőfokú bíróság ítélete értelmében terhelő kártérítés összegét, az ezt meghaladó részében pedig elutasította a keresetet.
16
A Corte d’appello di Cagliari (cagliari fellebbviteli bíróság) egyrészt megállapította, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében vett „útszakasz” fogalma a városon kívüli szállítás esetében a járművezető által adott munkanap során megtett teljes útnak felel meg, ily módon a járművezető által e munkanap során megtett valamennyi út futásteljesítményét figyelembe kell venni annak meghatározása érdekében, hogy az e rendelkezésben meghatározott 50 km-es korlátot túllépték‑e. Másrészt e rendelet 4. cikkének j) és k) pontjára tekintettel úgy ítélte meg, hogy a „napi vezetési idő” egybeesik a munkanappal, tehát elutasította az Arst azon érvét, amely szerint csupán a vezetéssel töltött időt kell figyelembe venni annak ellenőrzése során, hogy tiszteletben tartották‑e az említett rendelet 6. cikkének (3) bekezdésében előírt két egymást követő hét alatt teljesített összes vezetési időt.
17
Az Arst felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bíróság, a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) előtt, amelyben vitatja mind az „útszakasz” 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében vett fogalmának, mind pedig az e rendelet 6. cikkének (3) bekezdésében szereplő „az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt” fogalmának a Corte d’appello di Cagliari (cagliari fellebbviteli bíróság, Olaszország) 2016. március 10‑i ítéletében elfogadott értelmezését.
18
E bíróság rámutat egyrészt arra, hogy az Arst a közúti személyszállítást meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve biztosítja. Másrészt, mivel az 561/2006 rendelet a 3. cikkének a) pontja értelmében nem alkalmazandó a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járművekkel végzett, 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon végzett közúti szállításra, az említett bíróság arra keresi a választ, hogy az „útszakasz” kifejezés az érintett vállalkozás által a menetdíjak számítása érdekében megállapított útvonalra vonatkozik‑e, amint az levezethető álláspontja szerint e rendelkezés szövegéből, amely „menetrend szerinti” útszakaszra hivatkozik. Kétségei merülnek fel ugyanakkor, hogy e kifejezés inkább adott járművezető által, akár több útvonalat teljesítve egy munkanap során megtett kilométerek számát jelöli-e, amint annak a rendelet (17) preambulumbekezdése szerinti, „az e rendelet hatálya alá tartozó alkalmazottak szociális helyzetének javítás[ár]a, valamint az általános közúti biztonság javítás[ár]a” irányuló célkitűzésből kellene következnie.
19
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az első kérdés azon tényből következik, hogy az Arst több különböző útvonalon biztosítja a rendszeres személyszállítási szolgáltatást, és járművezetői több útvonalat teljesítenek egyazon munkanap során, ugyanazon járművel. E bíróság azt is megjegyzi, hogy az ezen szállításra használt járműveket vegyesen használják 50 km‑nél rövidebb és azt meghaladó útvonalakon, és hozzáteszi, hogy a 2021. szeptember 9‑iMinistère public (Területen kívüli szankciók) ítéletnek (C‑906/19, EU:C:2021:715) megfelelően az 561/2006 rendelet alkalmazandó az ilyen módon használt járművekre. Úgy véli azonban, hogy a vegyes használat nem jelenti azt, hogy az Arst által biztosított szállítás egésze e rendelet hatálya alá tartozna.
20
Az 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) bekezdését illetően egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság arra is választ keres, hogy a két egymást követő hét alatt összeadódott összes vezetési idő betartásának értékelésekor csupán az adott két hét során az e rendelet 4. cikkének j) pontja szerint rögzített „vezetési idő(ke)t” kell‑e figyelembe venni, vagy az érintett járművezető által elvégzett, az említett rendelet 6. cikkének (5) bekezdése értelmében vett minden „egyéb munkát” is. E bíróság úgy véli, hogy nem lehet egyértelműen meghatározni, hogy ezek az „egyéb munkák” relevánsak‑e, vagy sem, az említett 6. cikk (3) bekezdésében meghatározott, két egymást követő hét alatt összeadódott összes vezetési idő kiszámításakor. Megjegyzi továbbá, hogy a Corte d’appello di Cagliari (cagliari fellebbviteli bíróság) elutasította az Arst azon érvét, mely szerint e célból kizárólag a járművezető által vezetéssel töltött idő vehető figyelembe.
21
E körülmények között a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [561/2006] rendelet 3. cikkének a) pontját, hogy az 50 kilométert meg nem haladó »útszakasz« kifejezés az útvonal (járat) szállítási vállalkozás által a menetdíj számításának érdekében meghatározott kilométereinek számára, vagy a járművezető által a napi műszak során összességében megtett útszakasz kilométereinek számára, illetve a jármű által a kiindulási ponthoz viszonyítva közúton megtett maximális távolságra (sugár) vonatkozik vagy egyébként valamely más olyan szempontra, amely szerint az útszakasz kilométerben megadott hosszát számítani kell?
Mindenesetre, mentesülhet‑e a szállítást szervező vállalkozás a rendelet alkalmazása alól a kizárólag az 50 km‑nél rövidebb útvonalak megtételére használt járművek vonatkozásában, vagy a vállalkozás szállítási szolgáltatásának egésze a rendelet hatálya alá tartozik‑e azon okból, hogy az más járművekkel tesz meg 50 km‑t meghaladó útvonalakat?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a [561/2006] rendelet 6. cikkének (3) bekezdését, hogy »az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt« a két hét alatt teljesített, [e rendelet] 4. cikke j) pontjában meghatározott »vezetési idők« összege, vagy az más tevékenységeket is magában foglal, különösen a járművezető által a két hét alatt teljesített műszak egészét, illetve a[z említett rendelet] 6. cikkének (5) bekezdésében megjelölt valamennyi »egyéb munkát« is?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
22
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés két részből áll, amelyeket egymást követően kell megvizsgálni.
Az első kérdés első részéről
23
Első kérdésének első részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy „az 50 km‑t meg nem haladó útszakasz” fogalma megfelel a szállítási vállalkozás által az általa nyújtott menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatásokhoz meghatározott útvonal futásteljesítményének.
24
Az „útszakasz” fogalmát az 561/2006 rendelet nem határozza meg, és 3. cikkének a) pontja semmilyen utalást nem tartalmaz a tagállamok jogára e fogalom meghatározása érdekében. E rendelkezés értelmezése érdekében tehát figyelembe kell venni kifejezéseinek az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentését, azon szövegkörnyezetet, amelyben a kifejezéseket használják, és az érintett szabályozás célkitűzéseit (lásd ebben az értelemben: 2022. július 7‑iPricoforest ítélet, C‑13/21, EU:C:2022:531, 22. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25
Az általános nyelvhasználatban az „út” kifejezés egy kiindulási pont és egy érkezési pont közötti olyan útvonalat vagy utat jelent, amely többek között közúton tehető meg. A „szakasz” kifejezés olyan folyamatos vonalat jelent, amely e két pontot kapcsolja össze.
26
Az 561/2006 rendelet 3. cikke a) pontjának szövege tehát egy kiindulási pont és egy érkezési pont közötti konkrét, közúton annak érdekében megtett vagy megteendő távolságra utal, hogy személyek szállítását azon menetrend szerinti szolgáltatással biztosítsák, amelyre az érintett járművet beosztották (lásd ebben az értelemben: 2022. július 7‑iPricoforest ítélet, C‑13/21, EU:C:2022:531, 24. pontja). E megfogalmazás nem tartalmaz semmilyen utalást a járművezető által egy adott munkavégzési időszak alatt közúton ténylegesen megtett távolságra vagy az érintett jármű által a kiindulási pontjától számítva megtett legnagyobb távolságra.
27
A „menetrend szerinti járatok” fogalmát az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 2. pontja, amelyre az 561/2006 rendelet 4. cikkének n) pontja utal, úgy határozza meg, mint „olyan járatok, amelyeken az utasok fuvarozása meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve történik”. A „meghatározott útvonal” fogalma kizárja a járművezető által egy adott munkavégzési időszak alatt közúton ténylegesen megtett bármely távolság, vagy az érintett jármű által a kiindulási pontja óta megtett, ezen útvonalat túllépő legnagyobb távolság figyelembevételét.
28
Következésképpen „az 50 km‑t meg nem haladó útszakasznak” az 561/2006 rendelet 3. cikke a) pontja értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az egy meghatározott, e távolságot meg nem haladó olyan útvonalra vonatkozik, amely egy kiindulási pontot összeköt egy érkezési ponttal, és adott esetben előre meghatározott közbenső megállóhelyeken is lehetőséget biztosít utasok felvételére és kitételére. Az ilyen közúti személyszállítás tehát e rendelkezés értelmében nem tartozik e rendelet hatálya alá, függetlenül attól, hogy az ott alkalmazott járművezetők ezen útvonalak közül többet is teljesítenek egyazon munkanap során, ugyanazon járművel.
29
Mindenesetre, amint arra az Európai Bizottság az írásbeli észrevételeiben rámutatott, azon járművek vezetőire, akikre az 561/2006 rendelet a 3. cikkének a) pontja értelmében nem alkalmazandó, az e rendelet (24) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 15. cikkének megfelelően a megengedett vezetési idők, a kötelező szünetek és pihenőidők tekintetében megfelelő védelem biztosítására irányuló nemzeti szabályok vonatkoznak. Az alkalmazandó nemzeti jogszabályoknak minden esetben tiszteletben kell tartaniuk a 2002/15 irányelvben rögzített szabályokat, különösen a munkaidőt, a szünetet és a pihenőidőt illetően.
30
A fenti indokokra tekintettel az első kérdés első részére azt a választ kell adni, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy „az 50 km‑t meg nem haladó útszakasz” fogalma a szállítási vállalkozás által meghatározott, e távolságot meg nem haladó azon útvonalnak felel meg, amelyet az érintett járműnek közúton kell megtennie annak érdekében, hogy egy kiindulási pontot összekössön egy érkezési ponttal, és adott esetben előre meghatározott közbenső megállóhelyeket is kiszolgáljon személyek szállításának azon menetrend szerinti szolgáltatással történő biztosítása érdekében, amelyre beosztották.
Az első kérdés második részéről
31
Első kérdésének második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelet alkalmazandó az érintett vállalkozás által végzett közúti szállítás egészére, amennyiben a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járműveket elsődlegesen 50 km‑t meg nem haladó útszakaszokra, és eseti jelleggel az 50 km‑t meghaladó útszakaszokra is használják.
32
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a menetrend szerinti járatokkal végzett közúti személyszállítási tevékenységet illetően az 561/2006 rendelet hatályát egyrészt a 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja határozza meg, amelynek értelmében e rendeletet az olyan járművel végzett közúti személyszállításra kell alkalmazni, amelyet eredeti építése vagy állandó átalakítása folytán a járművezetővel együtt kilencnél több személy szállítására alkalmas és erre a célra szolgál.
33
Másrészt az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében e rendelet nem alkalmazandó a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járművekkel végzett közúti szállításra, „ha a kérdéses menetrend szerinti szolgáltatás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik”. Amennyiben ez a rendelkezés kivételt vezet be e rendelet hatálya alól, azt szigorúan kell értelmezni, hogy annak joghatásai ne lépjenek túl azon a mértéken, ami szükséges azon érdekek védelmének biztosításához, amelyeket e kivétel biztosítani hivatott (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 9‑iMinistère public [Területen kívüli szankciók] ítélet, C‑906/19, EU:C:2021:715, 33. pont).
34
E körülmények között, amennyiben – mint a jelen ügyben is – valamely vállalkozás az 50 km‑t meghaladó útszakaszon végzett menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást olyan járművekkel teljesíti, amelyek rendszerint 50 km‑t meg nem haladó útvonalon végeznek menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást, az ilyen vegyes használat nem teszi az 561/2006 rendeletet az e vállalkozás által biztosított valamennyi menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatásra alkalmazhatóvá. A rendelet 3. cikkének a) pontja ugyanis kifejezetten kizárja e rendelet hatálya alól az 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon végzett menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatásokat.
35
A fenti indokokra tekintettel az első kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelet nem alkalmazandó az érintett vállalkozás által végzett közúti szállítás egészére, amennyiben a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járműveket elsődlegesen 50 km‑t meg nem haladó útszakaszokra, és eseti jelleggel 50 km‑t meghaladó útszakaszokra használják. E rendelet kizárólag akkor alkalmazandó, ha ezen útszakaszok meghaladják az 50 km‑t.
A második kérdésről
36
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben szereplő, „az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt” fogalma az e rendelet 4. cikkének j) pontja értelmében vett „vezetési idő” mellett kiterjed az említett rendelet 6. cikkének (5) bekezdése értelmében vett, a járművezető által e két hét alatt elvégzett minden „egyéb munkára” is.
37
Az 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) bekezdése értelmében „az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt nem lehet több 90 óránál”.
38
E rendelkezésnek többek között a spanyol, német, angol, francia, magyar, és portugál nyelvi változata a „vezetési idő” fogalmára hivatkozik, amelyet e rendelet 4. cikkének j) pontja a 165/2014 rendelet rendelkezéseinek megfelelően rögzített „vezetési tevékenység időtartama[ként]” határoz meg. Ezzel szemben az 561/2006 rendelet 6. cikke (3) bekezdésének olasz nyelvi változatában szereplő „periodo di guida” kifejezés megfelel a „vezetési időszak” fogalmának, amelyet e rendelet 4. cikkének q) pontja úgy határoz meg, mint „az az összeadódott vezetési idő, amely egy pihenőidő vagy egy szünet után kezdődik és addig tart, amíg a járművezető újabb pihenőidőt vagy szünetet tart”, hozzátéve, hogy „a vezetési időszak folyamatos vagy megszakított lehet”.
39
E körülmények között meg kell állapítani, hogy mind a „vezetési idő”, mind a „vezetési időszak” 561/2006 rendelet 4. cikkének j) és q) pontja értelmében vett fogalma a járművezető által vezetéssel töltött időtartamra utal, még ha az első fogalom csak a rögzített időszakra vonatkozik is.
40
Ezzel ellentétben, az „egyéb munka” fogalmát az 561/2006 rendelet 4. cikkének e) pontja a következőképpen határozza meg: „olyan tevékenység, amelyet a [2002/15 irányelv 3. cikke a) pontjának 1. alpontja] munkaidőként határoz meg, a »vezetést« kivéve”. Ez utóbbi rendelkezés értelmében a „munkaidő” magában foglalja egyebek mellett „a közúti fuvarozási tevékenységre fordított teljes időt”, különösen a „vezetést”, „be‑ és kirakodást”, „segédkezést az utasok be‑ és kiszállásánál”, „takarítást és műszaki karbantartást”, valamint „minden egyéb, a gépjármű, a rakomány vagy az utasok biztonságának biztosítását vagy a folyamatban lévő fuvarozási tevékenységgel közvetlen összefüggésben lévő jogi vagy hatósági kötelezettségeknek való megfelelést célzó tevékenységet”.
41
Ebből következik, hogy a „vezetési idő” és a „vezetési időszak” 561/2006 rendelet 4. cikkének j) és q) pontja értelmében vett fogalma kizárólag a vezetési tevékenységet foglalja magában, nem pedig a járművezető által a munkaideje alatt végzett tevékenységek összességét.
42
Egyébiránt az 561/2006 rendelet 6. cikkének (5) bekezdése arra kötelezi a járművezetőt, hogy „egyéb munkaként” nem csupán „minden, [e rendelet] 4. cikk[ének] e) pontjában meghatározott módon töltött időt” jegyezzen be, vagyis minden, „munkaidőként” meghatározott tevékenységet, a vezetést kivéve, hanem „[az említett] rendelet hatálya alá nem tartozó kereskedelmi célú jármű vezetésével töltött időt” is.
43
Következésképpen az 561/2006 rendelet 6. cikke (3) bekezdésének megfelelően a bármely egymást követő két hét alatt összeadódott összes vezetési idő kiszámításához, amely vezetési idő nem haladhatja meg a 90 órát, kizárólag azon időszakokat kell figyelembe venni, amelyeket a járművezető vezetéssel tölt, és amelyek e rendelet hatálya alá tartoznak. Az ilyen számítás során ugyanis annak az időnek a figyelembevétele, amelyet a járművezető olyan jármű vezetésével tölt, amelyre e rendelet a 3. cikkének a) pontja értelmében nem alkalmazandó, azt eredményezné, hogy az említett rendelet 6. cikke (3) bekezdésének hatálya alá tartoznának a rendelet hatálya alól kifejezetten kizárt közúti szállítások.
44
A fenti indokokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben szereplő „az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt” fogalma csak az e rendelet 4. cikkének j) pontja értelmében vett „vezetési időt” foglalja magában, kizárva a járművezető által e két hét során elvégzett minden, az említett rendelet 6. cikkének (5) bekezdése értelmében vett „egyéb munkát”.
A költségekről
45
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A 2014. február 4‑i 165/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének a) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
„az 50 km‑t meg nem haladó útszakasz” fogalma a szállítási vállalkozás által meghatározott, e távolságot meg nem haladó azon útvonalnak felel meg, amelyet az érintett járműnek közúton kell megtennie annak érdekében, hogy egy kiindulási pontot összekössön egy érkezési ponttal, és adott esetben előre meghatározott közbenső megállóhelyeket is kiszolgáljon személyek szállításának azon menetrend szerinti szolgáltatással történő biztosítása érdekében, amelyre beosztották.
2)
A 165/2014 rendelettel módosított 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelet nem alkalmazandó az érintett vállalkozás által végzett közúti szállítás egészére, amennyiben a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járműveket elsődlegesen 50 km‑t meg nem haladó útszakaszokra, és eseti jelleggel 50 km‑t meghaladó útszakaszokra használják. E rendelet kizárólag akkor alkalmazandó, ha ezen útszakaszok meghaladják az 50 km‑t.
3)
A 165/2014 rendelettel módosított 561/2006 rendelet 6. cikkének (3) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
„az összeadódott összes vezetési idő bármely egymást követő két hét alatt” e rendelkezésben szereplő fogalma csak az e rendelet 4. cikkének j) pontja értelmében vett „vezetési időt” foglalja magában, kizárva a járművezető által e két hét során elvégzett minden, az említett rendelet 6. cikkének (5) bekezdése értelmében vett „egyéb munkát”.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.