62006CC0231_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen előzetes döntéshozatali eljárás tárgya ismét a belga női légiutas-kísérők jogállása a férfi kollégákéval összehasonlítva, ez olyan téma, amellyel a Bíróság már az 1970‑es években foglalkozott, és amely a Defrenne‑ügyben hozott három ítélet(2) alapjául szolgált. Míg az ítélkezési gyakorlat azóta az ügyek túlnyomó részében főként a férfiak és nők egyenlő díjazásával foglalkozott, illetve a velük való egyenlő bánásmóddal a foglalkoztatási feltételek tekintetében, addig a jelen ügy – a témáját tekintve – a Defrenne‑ügy alapján kialakult ítélkezési gyakorlat kiindulási pontjára vezethető vissza, azaz a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmódra a nyugdíjrendszer jogi szabályozását illetően.
2. 1964 és 1980 között Belgiumban különleges rendszer vonatkozott a férfi légiutas-kísérőkre a nyugdíjrendszer jogi szabályozása értelmében, amely számukra magasabb összegű öregségi nyugdíj megszerzését tette lehetővé, mint amely a munkavállalókra vonatkozó általános rendszer alapján egyébként lehetséges lett volna. Ehhez persze magasabb nyugdíjjárulékot is kellett fizetniük.
3. E különleges rendszer előnyeiből a női légiutas-kísérők csak 1981 óta részesülhetnek.(3) Az 1981 előtti időszakra eső biztosítási idejük vonatkozásában a női légiutas-kísérők csak akkor részesülhetnek a különleges rendszer előnyeiből, ha visszamenőlegesen megfizetik a járulékokat. E célból 1997‑ben „kiigazítási eljárást” hoztak létre, amely kiigazítási járulék megfizetését teszi lehetővé az érintettek számára, egy összegben, évi 10%‑os kamattal növelten az adott biztosítási év végétől számítva.
4. E kiigazítási eljárást, amely az egyenlő bánásmód érvényesülését csak jelentős pénzügyi megterhelés mellett biztosítja az érintett számára, a jelen eljárásban a közösségi jog szempontjából vizsgáljuk. Azt kell tisztázni, hogy a visszamenőleges kiigazításnak a belga jogban a női légiutas-kísérőkre vonatkozó jelenleg hatályos módszere nem fosztja‑e meg a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvét a hatékony érvényesüléstől.
II – Jogi háttér
A – Közösségi jog
5. A 79/7/EGK irányelv(4) a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósítását szolgálja. 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint ezt az irányelvet kell alkalmazni többek között azokra a törvényileg szabályozott rendszerekre, amelyek az idős korra tekintettel nyújtanak védelmet.
6. A 79/7 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„Az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmilyen nemi megkülönböztetés nem állhat fenn, sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással a következő területeken:
– a rendszerek hatálya és a rendszerekhez való hozzáférhetőség feltételei tekintetében,
– a járulékfizetési kötelezettség és a járulék számításának tekintetében,
– a juttatások kiszámítása tekintetében, ideértve a házastársnak és az eltartottaknak járó pótlékokat, valamint a juttatásokra való jogosultság tartamára és fenntartására vonatkozó feltételeket.”
7. A 79/7 irányelv átültetésére nyitva álló határidő 1984. december 23‑án járt le.(5)
B – Nemzeti jog
8. Belgiumban 1964. január 1‑jei hatállyal az úgynevezett „polgári légijárműveken szolgálatot teljesítők” vonatkozásában különleges rendszert vezettek be a nyugdíjrendszer jogi szabályozását illetően, amely eltér a munkavállalói öregségi- és túlélő hozzátartozói nyugdíj általános rendszerétől. Az irányadó rendelkezések 1969‑ben történt újbóli életbeléptetése után, most már az 1969. november 3‑i királyi rendelet(6) az irányadó jogszabályi alapja e különleges rendszernek.
9. A különleges rendszert leginkább az jellemzi, hogy – mind a járulékok beszedésekor, mind a nyugdíj kiszámításakor – a munkabér nagyobb részét veszi figyelembe, mint a munkavállalókra alkalmazandó általános rendszer számítási alapja esetén. Ezáltal a különleges rendszer kedvezményezettjei magasabb összegű nyugdíjat kapnak, mint a munkavállalókra vonatkozó általános rendszer biztosítottjai, ennek érdekében természetesen magasabb nyugdíjbiztosítási járulékokat is kellett fizetniük, mint az általános rendszer szabályai szerintiek.
10. A női légiutas-kísérőket eredetileg kifejezetten kivették e különleges rendszer hatálya alól,(7) ami számukra ennek megfelelően alacsonyabb összegű nyugdíjjogosultságot eredményezett.(8) Csak az 1980. június 27‑i királyi rendelet(9) terjesztette ki a különleges rendszer előnyeit a női légiutas-kísérőkre is 1981. január 1‑jétől, azonban nem visszaható hatállyal. Következésképpen az 1964. január 1‑je és 1980. december 31‑e közötti időszakban a női légiutas-kísérők – járulékaik és nyugdíjuk összegét tekintve – az általános foglalkoztatási rendszer hatálya alá tartoztak.
11. Az 1997. június 25‑i királyi rendeletnek(10) az említett, 1964. január 1‑jétől 1980. december 31‑ig terjedő időszakra is biztosítania kellett a férfi és női légiutas-kísérők közötti egyenlő bánásmódot. E célból az 1969. november 3‑i királyi rendeletet egy ún. „kiigazítási eljárással” egészítették ki, amely lehetővé tette a női légiutas-kísérők számára, hogy a férfi légiutas-kísérő személyzettel azonos alappal számított nyugdíjban részesüljenek. E lehetőség előfeltétele az 1964. január 1‑je és 1980. december 31‑e közötti munkaviszony alapján képzett, évi 10%‑os kamattal növelt kiigazítási járulék egyösszegű megfizetése.
12. E kiigazítási eljárást részleteiben az 1969. november 3‑i királyi rendelet(11) új 16b. cikke szabályozza, amelynek 2. §‑a és 4. §‑ának (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„[…]
2. § Az 1. § [kiigazítási] rendelkezéseiből eredő kedvezmény igénybevételének feltétele, hogy a munkáltató és a munkavállaló a polgári légi közlekedésben dolgozó személyzetre vonatkozó különleges nyugdíj-szabályozás alapján fizetendő járulék teljes összegét megfizesse, levonva a munkáltató által, illetve a munkavállaló által a munkavállalói jogviszonyra tekintettel befizetett nyugdíjjárulék összegét.
[…]
4. § […]A kiigazítandó időszak minden egyes naptári év végén kezdődő időszaka után évi 10%‑os egyszerű kamat fizetendő, amely időszak a kiigazítás iránti kérelem benyújtásának időpontjában ér véget.
[…]”
13. Az 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikke 9 §‑a második bekezdésének b) pontjából ezenkívül az következik, hogy a nyugdíjjogosultság kiigazítási eljárás alkalmazásával történő újraszámítása csak a járulékok visszamenőleges megfizetésére vonatkozó kérelem benyújtásától és csak a jövőre nézve fejt ki hatást.
III – A tényállás és az alapeljárás
14. Az alapeljárás tárgya három, korábban a Sabena belga légitársaság alkalmazásában álló női légiutas-kísérő(12) és a belga Office national des pensions (ONP)(13) közötti jogvita, az előbbi személyek öregségi nyugdíjának kiszámítását illetően. Az alapeljárás három felperese lényegében azt szeretné elérni, hogy nyugdíjaikat a számukra kedvezőbb, a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges rendszer alapján számolják ki, anélkül hogy az 1981. január 1‑jét megelőző időszakra jelentős pénzügyi ráfordítással kellene maguk után visszamenőlegesen a járulékokat megfizetni. Az ONP azonban ezt elutasítja.
15. A C‑231/06. sz. ügyben az 1938. február 24‑én született Émilienne Jonkman részére az ONP 1997. március 24‑i határozatával az egyedülállókra vonatkozó tétellel évi 536 960 BEF (13 111 euró) összegű öregségi nyugdíjat állapított meg 1997. február 1‑jétől. A nyugdíjat 27/34 arányú biztosítotti (járulékfizetési) időszak alapján számították ki, azaz az 1966‑tól 1992‑ig terjedő azon időszakot véve alapul, amikor É. Jonkman légiutas-kísérőként dolgozott.
16. A C‑232/06. sz. ügyben az 1941. június 25‑én született Hélène Vercheval részére az ONP 1996. május 6‑i határozatával az egyedülállókra vonatkozó tétellel évi 682 915 BEF (16 929 euró) összegű öregségi nyugdíjat állapított meg 1996. július 1‑jétől. A nyugdíjat 33/34 arányú biztosítási időszakot alapul véve számították ki, ami azt jelenti, hogy H. Vercheval részére 1963‑tól 1995‑ig terjedő időszak – mialatt légiutas-kísérőként dolgozott – vonatkozásában ismerték el a biztosítotti jogviszonyt.
17. A C‑233/06. sz. ügyben végül az 1942. január 3‑án született Noëlle Permesaen részére az ONP 1996. december 16‑i, 1997. szeptember 22‑én megerősítésre került határozatával az egyedülállókra vonatkozó tétellel évi 676 734 BEF (16 776 euró) összegű öregségi nyugdíjat ítélt meg 1997. február 1‑jétől. A nyugdíjat 31/34 arányú biztosítotti időszakot alapul véve számították ki, amelyet 1966‑tól 1994‑ig terjedő időszak vonatkozásában légiutas-kísérőként szerzett.
18. E határozatokkal szemben É. Jonkman, H. Vercheval és N. Permesaen keresetet indítottak a Tribunal du travail de Nivelles(14) előtt, és kifogásolták a női légiutas-kísérők folyamatos jellegű hátrányos megkülönböztetését a férfi légiutas-kísérő személyzettel szemben az 1981 előtti időszakra vonatkozó nyugdíj kiszámítása tekintetében.
19. Miután a felperesek közül ketten – É. Jonkman és H. Vercheval – első fokon pernyertesek lettek, az ONP fellebbezést nyújtott be a Tribunal du travail de Nivelles ezen ítéletei(15) ellen. A harmadik alapeljárásban azonban a felperes, N. Permesaen csak részben lett pernyertes; a Tribunal du travail de Nivelles őt érintő ítélete(16) ellen fellebbezést nyújtott be. Így jelenleg mindhárom alapeljárás másodfokon van folyamatban a Cour du travail de Bruxelles(17) (a továbbiakban: kérdést előterjesztő bíróság) előtt.
IV – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem és a Bíróság előtti eljárás
20. A 2006. május 10‑én hozott ítéleteivel a Cour du travail de Bruxelles mind a C‑231/06., C‑232/06. és C‑233/06. sz. ügyekben a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A kiigazítási járulékokról(18)
A 79/7/EGK irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy az engedélyezi valamely tagállamnak az olyan szabályozás elfogadását, amely eredetileg megkülönböztetett, meghatározott nemű személyek csoportja számára lehetővé teszi, hogy részesüljenek az ellenkező nemű személyekből álló csoportra vonatkozó nyugdíjrendszerből, amennyiben visszamenőlegesen (egy összegben) megfizetik azokat a (jelentős mértékű) járulékokat, amelyek az e tagállamban hatályos jogszabályok értelmében az ezen utóbbi csoporthoz tartozó személyek számára előírt?
Igenlő válasz esetén a 79/7/EGK irányelvet nem úgy kell‑e értelmezni, miszerint az előírja, hogy az adott tagállam módosítsa az e rendelkezéssel ellentétes szabályozást, amint az Európai Közösségek Bíróságának ítélete megállapítja a jogi normák ezen összeütközését, vagy legkésőbb az e szabályozás elfogadásából eredő járulékkövetelésekre irányadó elévülési időn belül?
2) A késedelmi kamatokról(19)
A 79/7/EGK irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy az engedélyezi valamely tagállamnak az olyan szabályozás elfogadását, amely eredetileg megkülönböztetett, meghatározott nemű személyek csoportja számára lehetővé teszi, hogy részesüljenek az ellenkező nemű személyekből álló csoportra vonatkozó nyugdíjrendszerből, amennyiben visszamenőlegesen megfizetik azt az igen jelentős összegű késedelmi kamatot, amely az e tagállamban hatályos jogszabályok értelmében az ezen utóbbi csoporthoz tartozó személyek számára előírt?
Igenlő válasz esetén a 79/7/EGK irányelvet nem úgy kell‑e értelmezni, miszerint az előírja, hogy az adott tagállam módosítsa az e rendelkezéssel ellentétes szabályozást, amint az Európai Közösségek Bíróságának ítélete megállapítja a jogi normák ezen összeütközését, vagy legkésőbb az e szabályozás elfogadásából eredő késedelmi kamatokra irányadó elévülési időn belül?”
21. A Bíróság elnöke a 2006. június 21‑i végzésével az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélethozatal céljából egyesítette a C‑231/06. sz., a C‑232/06. sz. és a C‑233/06. sz. ügyeket.
22. A Bíróság előtti eljárás során a három alapeljárás felein kívül az Európai Közösségek Bizottsága írásbeli és szóbeli észrevételeket tett; ezenkívül az olasz kormány vett részt az írásbeli szakaszban.
V – Értékelés
A – Előzetes megfontolások
23. Jelen ügyben nem képezi vita tárgyát, hogy a női légiutas-kísérőket Belgiumban 1964 és 1980 között közvetlenül hátrányosan megkülönböztetés érte nemük miatt, mivel a nyugdíjrendszer jogi szabályozása keretében a polgári légi közlekedésben dolgozó hajózó személyzetre vonatkozó különleges rendszerből származó előnyöket megtagadták tőlük.
24. Csupán az vitás, hogy az 1997‑ben bevezetett kiigazítási eljárás, amelynek e megkülönböztetést ki kellene küszöbölnie, összeegyeztethető‑e a 79/7 irányelvben rögzített férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvével a szociális biztonság területén.
25. Az említett kiigazítási eljárás alapjául a visszamenőleges járulékfizetés elve szolgál. Azoknak a nőknek, akik szeretnék igénybe venni a különleges rendszer előnyeit, egyrészt be kell fizetniük a kiigazítási járulékot egy összegben, másrészt be kell fizetniük e kiigazítási járulék utáni 10%‑os kamatot a kiigazítási időszak mindenkori naptári évének végétől számítva. Az érintettek számára mindkettő jelentős pénzügyi terhet jelenthet.
26. A kiigazítási eljárás e két jellemzőjét teszi a kérdést előterjesztő bíróság mindkét előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdése tárgyává. Lényegében a nemzeti bíróság azt szeretné megtudni, hogy a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvével ellentétes‑e az olyan visszamenőleges járulékfizetésre vonatkozó szabályozás, amely az érintettek számára jelentős pénzügyi terhekkel jár.
27. A kérdést előterjesztő bíróság joggal hivatkozik ebben az összefüggésben a 79/7 irányelvre. Ugyan az ezen irányelv átültetésére nyitva álló időszak csak jóval a szóban forgó, 1964‑től 1980‑ig tartó járulékfizetési időszak után járt le.(20) Mivel azonban az irányelv nem tartalmaz ezzel ellentétes rendelkezéseket, a régi törvény alapján kialakult helyzetnek a jövőben bekövetkező (valamint magától értetődően a jelenlegi) következményeire is alkalmazandó.(21) Következésképpen az olyan nyugellátás esetén, mint amilyet a három alapeljárás felperesei jelenleg
igényelnek a polgári légi közlekedésben dolgozó személyzetre vonatkozó különleges rendszerre hivatkozva, érvényesülnie kell a 79/7 irányelv értelmében vett egyenlő bánásmód elvének.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésről
28. Mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre adandó válasz mind a kiigazítási járulékok, mind azok kamatainak megfizetése vonatkozásában ugyanazon megfontolásoktól függ, a két kérdés együttes vizsgálatát javaslom.
1. A kiigazítási járulékok és azok kamatai az egyenlő bánásmód elvének fényében
29. A 79/7 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint, amelyre az érintettek közvetlenül hivatkozhatnak,(22) a szociális biztonság területén a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elve magában foglalja többek között mindenfajta közvetett és közvetlen, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés felszámolását a nyugdíjrendszer jogi szabályozásából eredő előnyökben való részesülés feltételei, valamint azok az azok alapján járó nyugellátás (nyugdíjak) kiszámítása vonatkozásában.
30. E rendelkezés konkretizálja az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, amely a közösségi jog általános elvei közé tartozik, és a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint megköveteli, hogy hasonló helyzeteket ne kezeljenek eltérő módon, illetve hogy eltérő helyzeteket ne kezeljenek azonos módon, anélkül hogy az efféle bánásmód ne lenne objektíven igazolható.(23)
31. Ha a nyugdíjrendszer eredetileg úgy volt kialakítva, hogy csak az egyik nemhez tartozók előnyére szolgált, akkor az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy a hátrányos helyzetben levő munkavállalókat ugyanolyan helyzetbe hozzák, mint a másik nem munkavállalóit.(24) Ez gyakorlatilag két dolgot jelent:
32. Egyrészt az ilyen rendszert – annak esetleges megszüntetéséig vagy átalakításáig – ki kell terjeszteni a másik nem képviselőire is annak érdekében, hogy megszüntessék hátrányos megkülönböztetésüket.(25)
33. Másrészt az eddig hátrányos megkülönböztetésben részesült személycsoport tagjai nem várhatják el, hogy pénzügyi szempontból előnyösebb elbánásban részesüljenek, mintha az említett rendszer az elejétől fogva rendelkezésre állt volna számukra; ezért nem vonhatják ki magukat a nyugdíjbiztosítási járulékaik visszamenőleges megfizetése alól a kérdéses időszak vonatkozásában, ha igénybe akarják venni a különleges rendszer előnyeit.(26)
34. Mindezek alapján alapvetően nem lehet kifogásolni, hogy az olyan kiigazítási eljárás, mint amilyen a belga, az eredetileg kizárt női légiutas-kísérők részére csak akkor nyújtja a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó nyugdíjrendszer előnyeit, ha a rendszerhez való visszamenőleges csatlakozás lehetőségével élnek, utólagosan befizetve maguk után a járulékokat.
35. Ha ugyanis az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők jelenleg az említett szabályozás előnyeiben anélkül szeretnének részesülni, hogy őket megterhelnénk azokkal a járulékokkal, amelyek megfelelnek a férfi kollégáik járulékainak, akkor ez végső soron azt eredményezné, hogy lényegesen eltérő tényállásokat – nem indokolt módon – azonosan kezelnek: a személyek mindkét csoportja az előnyösebb különös szabályozás alapján számított nyugdíjat kapná, míg előzőleg csak a férfi légiutas-kísérők fizették meg ezen előny érdekében a megfelelő magasabb nyugdíjjárulékokat. Női kollégáik ugyanebben az időben csak az általános nyugdíjrendszer alacsonyabb járulékait fizették meg, és ezért magasabb nettó jövedelemmel rendelkeztek.
36. Következésképpen jogosulatlan előnyt jelentene az egykori női légiutas-kísérők számára, ha jelenleg a különleges rendszer szerint számított, magasabb öregségi nyugdíjat biztosítanák nekik, anélkül hogy kiigazítási járulék megfizetését írnák elő számukra, a visszamenőleges járulékfizetésre vonatkozó szabályozás keretében.(27)
37. Mindenesetre az a kérdés, hogy az egyenlő bánásmód elvére tekintettel az ilyen kiigazítási járulékok kamatokkal való terhelése
jogszerű‑e, a mindenkori kamatszabályozás konkrét formájától és céljától függ.
38. Nem kifogásolható, ha a visszamenőleges járulékfizetés keretében a kiigazítási járulékokat a vásárlóerő kiegyenlítése érdekében
terhelik kamatokkal, azért, hogy ezáltal figyelembe vegyék a pénz időközbeni értéktelenedését. Sokkal inkább a valamennyi biztosítottal való egyenlő bánásmód kifejeződése lenne a 79/7 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében, ha a női légiutas-kísérők kiigazítási járulékai nemcsak nominálisan, hanem reálértékben
is megfelelnének azoknak a járulékoknak, amelyeket férfi kollégáik fizettek meg nyugdíjbiztosításként a hasonló biztosítotti időtartam során.
39. A vásárlóerő-kiegyenlítést szolgáló kamatteher mindenesetre csak akkor megengedhető, ha a pénz értéktelenedését magánál a kiigazítási járulékok számításánál még nem vették figyelembe. Ha már magukat a kiigazítási járulékokat is az inflációra tekintettel számították ki, akkor a pénz értéktelenedése nem vehető kamatok útján másodszor is figyelembe. A Bíróság előtti tárgyaláson az ONP képviselőnője nem tudott egyértelmű választ adni arra kérdésre, hogy az egykori női légiutas-kísérőktől az 1997‑es kiigazítási szabályozás alkalmazásában megkövetelt kiigazítási járulékok tartalmaznak‑e már vásárlóerő-kiegyenlítési elemet.
40. A vásárlóerő-kiegyenlítéshez még esetlegesen szükséges kamat megállapítását illetően a tagállamok mérlegelési jogkörrel kell rendelkezzenek. Ennyiben egy átalánykamatlábat is megengedhetőnek kellene tekinteni, amely átlagban
megfelelően biztosítja a pénz időközbeni értéktelenedésének kiegyenlítését. Csupán olyan kamatláb nem lenne összeegyeztethető az egyenlő bánásmód elvével, amely meghaladja a vásárlóerő-kiegyenlítéshez szükséges mértéket, hiszen az az eredetileg hátrányosan megkülönböztetett személycsoporttól nemcsak nominálisan, hanem reálértékben is magasabb nyugdíjjárulékok megfizetését követelné meg, mint amennyit annak idején a többi biztosítottnak kellett fizetni.
41. Ezzel szemben nincs jelentősége annak, hogy mekkora kamatra tehettek volna szert volna az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők, ha 1964 és 1980 között a pénzpiacon fektették volna be havonta azt az összeget, amellyel nettó jövedelmük meghaladta a férfi kollégákét, azaz azt az összeget, amellyel férfi kollégáiknak a különleges rendszerben fizetett járuléka meghaladta a Belgiumban akkoriban érvényes általános nyugdíjrendszer járulékait. Mivel a női légiutas-kísérőkn ekkoriban nem voltak kötelesek a kiegészítő öregségi magánnyugdíjról maguk gondoskodni, illetve nem voltak kötelesek megtakarítást felhalmozni az esetleges későbbi visszamenőleges járulékfizetés esetére, következésképpen jelenleg nem róható fel nekik, hogy nem hoztak létre megfelelő magánmegtakarításokat.
42. Ugyancsak nem lenne helyénvaló a korábban légiutas-kísérőként dolgozó nőktől késedelmi kamatokat
követelni. Mint ahogyan arra ugyanis az alapeljárások felperesei joggal hivatkoznak, az 1964 és 1980 közötti irányadó időszakban a Belgiumban érvényes akkori jogszabályok szerint egyáltalán nem volt lehetőségük a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges rendszer alapján fizetni a nyugdíjjárulékot. Az, hogy ők ezeket a járulékokat csak most, utólag tudják megfizetni, az nem a női légiutas-kísérők mulasztására vezethető vissza, hanem az akkori, őket hátrányosan megkülönböztető tagállami jogszabályok közvetlen következménye.
43. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem abból a feltevésből indul ki, hogy jelen ügyben az érintetteknek késedelmi kamatot
kell fizetniük.(28) A kérdést előterjesztő bíróság feladata még egyszer behatóan megvizsgálni, hogy a 10%‑os éves kamat, amelyet az 1997‑es kiigazítási szabályozás előír, legalább részben nem az 1964‑től 1980‑ig terjedő biztosítási időszak óta bekövetkezett pénzértéktelenedés miatti vásárlóerő-kiegyenlítést szolgálja‑e. Ez utóbbi esetben a kamat ugyanis jogszerű lenne, legalábbis amennyiben
nem lépi túl azt a mértéket, amely a megfelelő vásárlóerő-kiegyenlítéshez szükséges.
44. Közbenső következtetésként a következőket kell tehát megállapítani:
Az olyan nemzeti szabályozás, amely eredetileg megkülönböztetett, meghatározott nemű személyek csoportja számára lehetővé teszi, hogy az ellenkező nemű személyekből álló csoportra vonatkozó kedvezőbb nyugdíjrendszer előnyeiben részesüljenek, nem összeegyeztethetetlen a 79/7 irányelvvel pusztán azért, mert megköveteli az érintettektől, hogy visszamenőleges járulékfizetés útján
– kiigazítási járulékot fizessenek
és
– e kiigazítási járulékokat kamattal terheli, feltéve hogy a kamatok nem késedelmi kamatok, és a kamatteher nem nagyobb annál, mint ami a vásárlóerő megfelelő kiegyenlítéséhez szükséges.
2. Az egyenlő bánásmódhoz való jog hatékony érvényesülésének követelménye
45. Jóllehet a visszamenőleges járulékfizetés követelménye a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód szemszögéből nem kifogásolható, továbbra is megfontolandó, hogy az olyan szabályozás, mint a belga, amely jelentős pénzügyi megterheléssel jár az érintettek számára, fenntartható‑e a 79/7 irányelv szerinti egyenlő bánásmód elvére tekintettel.
46. A hatékonyság elve(29) szerint a tagállami jog idevágó rendelkezései nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az érintett egyenlő bánásmódhoz való jogának érvényesítését. A szociálpolitika tárgyában a tagállamok rendelkezésére álló széles mérlegelési jogkör sem vezethet ahhoz, hogy kiüresítsen egy olyan meghatározó közösségi jogi elvet, mint az egyenlő bánásmód elve.(30)
47. Az alapeljárások három felperese, anélkül hogy bárki vitatta volna, előadta, hogy az általuk visszamenőlegesen, egy összegben megfizetendő kiigazítási járulékok összege kamatostul több mint 60 000 eurót tenne ki,(31) úgy, hogy maguk a kamatok az összeg oroszlánrészét képezve több mint 40 000 eurót tesznek ki.
48. Nyilvánvaló, hogy ilyen nagyságrendnél az egy összegben történő megfizetés követelménye az érintettek számára a gyakorlatban lehetetlenné, vagy legalábbis rendkívül nehézzé teszi, hogy a járulékokat visszamenőlegesen befizessék, és így igénybe vehessék a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges rendszerből származó előnyöket.
49. Ezen összefüggésben különösen azt kell megfontolni, hogy az érintettek már nyugdíjasok, és nyugdíjaik összege az ONP nyugdíjhatározatainak tanúsága szerint évi 13 311 és 16 929 euró között mozog, ami kevesebb, mint havi 1500 eurós nyugdíjnak felel meg. Az előzetesen teljesítendő egyösszegű fizetés tehát az érintettek éves nyugdíjának többszörösét tenné ki, és még maga a kamatmentes
kiigazítási összeg utólagos megfizetése is jóval meghaladná az egyéves nyugdíjukat, a közel 20 000 euró egy összegben történő megfizetésével.
50. Következésképpen annak érdekében, hogy visszamenőlegesen megfizessék a járulékokat, az érintetteknek jelentős mértékben hozzá kellene nyúlniuk megtakarításaikhoz, adott esetben akár az eladósodást is vállalva. Magától értetődik, hogy ez a felperesek – akik már nem aktív keresők – szempontjából pénzügyileg ésszerűtlen megoldás lenne. A döntést illető bizonytalanság esetén az érintettek bizonyára azt választanák, hogy nem fizetik meg visszamenőlegesen a járulékokat maguk után, mivel az aránytalanul nagy pénzügyi megterhelést jelentene számukra a megközelítőleg évi 2 500 eurós (havi 208 eurós)(32) elérhető nyugdíjnövekményhez képest.
51. Ezért az alapeljárások felperesei jogosan hivatkoznak arra, hogy az olyan kiigazítási szabályozás, mint a belga, nem egyeztethető össze a hatékonyság elvével, és valójában az általuk elszenvedett hátrányos megkülönböztetés fennmaradásához vezet.
52. Annak érdekében, hogy ne hiúsuljon meg az egyenlő bánásmódhoz való jog hatékony érvényesülése, meg az érintettek részére lehetővé kellene tenni, hogy kiigazítási járulékaikat és azok esetleges kamatterheit ne egyszeri összeg megfizetésével, hanem havi részletekben egyenlíthessék ki.(33) A mindenkori maradékösszeg megfizetésére vonatkozóan ezzel járó fizetési halasztás meghatározó módon járulna hozzá ahhoz, hogy az érintettek pénzügyi terhei elviselhetően alakuljanak.
53. Az ilyen részletfizetési modell nem eredményezné azt, hogy a korábban légiutas-kísérőként dolgozó nők indokolatlanul előnyösebb helyzetbe kerülnének férfi kollégáikhoz képest,(34) hanem épp ellenkezőleg, hozzájárulna mindenkori járulékterheik hasonlóvá tételéhez az egyenlő bánásmód elvének megfelelően.(35) Ugyanis a férfi légiutas-kísérőktől sem egy összegben követelték annak idején a nyugdíjbiztosítási járulékokat, hanem egy több éves, sőt évtizedes időszak alatt kellett azokat havi befizetések formájában megfizetni, amelyek ráadásul levonhatóak voltak az adóból.(36)
54. A havi részletek nagyságát mindig az adott eset valamennyi körülményének figyelembevételével kell megállapítani. Kiindulási pontként szolgálhat ennek során az a megfontolás, hogy az öregségi nyugdíjra való jogosultság várható időtartama alatt teljes mértékben meg kell fizetni a kiigazítási járulékokat, valamint az esetleges kamatokat.
55. Azonban a hatékonyság elvének való megfelelés érdekében az érintetteket terhelő havi összterhelést ezenfelül úgy kellene korlátozni, hogy a visszamenőleges járulékfizetés a befizetendő kiigazítási járulékok és esetleges kamatok ellenére is még érzékelhető előnyt jelentsen számukra. A kiigazítási járulékok részletei kamatokkal együtt sem emészthetik fel teljesen azon havi nyugdíjnövekményeknek az összegét, amelyre az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők a különleges rendszer igénybevételével számíthatnak. Megfelelő lenne például a keletkező nyugdíjnövekmény megközelítőleg felét részletként elszámolni, és a másik felét ténylegesen kifizetni a nyugdíjjogosultaknak.(37)
56. Célszerű rámutatni arra, hogy az érintettek az ilyen korlátozott összegű részletfizetésre épülő rendszer alkalmazása esetén már azelőtt élvezhetnék a nyugdíjemelkedés előnyét, hogy megfizettek volna valamennyi biztosítás-matematikailag szükséges járulékot. Az sem zárható ki, hogy az érintettek nem fognak tudni teljes mértékben megfizetni minden szükséges kiigazítási járulékot az alatt az idő alatt, amíg nyugdíjban részesülnek.(38) Ez kétségkívül az állami nyugdíjrendszer bizonyos pénzügyi többletterheléséhez vezethet.
57. Azonban annak a tagállamnak, amelynek jogalkotása a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tulajdonképpeni oka, valamint a nyugdíjrendszer jogi szabályozása terén illetékes szerveinek viselniük kell az egyenlő bánásmód elve tényleges érvényesítésével járó esetleges pénzügyi terheket is. Pusztán költségvetési-politikai megfontolások nem igazolhatják a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést.(39) Ugyanígy később sem lehet rájuk hivatkozni, amikor arról van szó, hogy hatékonyan kiküszöböljék egy múltbeli hátrányos megkülönböztetés következményeit.
58. Mindenesetre jelen ügyben sem a belga kormány,(40) sem az ONP nem támasztották alá, hogy az állami nyugdíjrendszer pénzügyi egyensúlyának jelentős veszélyeztetéséhez vezetne,(41) ha az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők előtt már a kiigazítási járulékok és esetleges kamataik teljes körű megfizetése előtt megnyitnák a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges rendszer előnyeit.
59. Különben is úgy tűnik, hogy a belga törvényhozó a kiigazítási szabályozás létrehozásánál nem az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők költségvetés-politikailag semleges visszamenőleges járulékfizetéséből indult ki. Az 1997‑es kiigazítási szabályozás ugyanis előírja, hogy csupán a munkavállalói járulékokat
kell visszamenőlegesen megfizetni az 1964 és 1980 közötti biztosítási időszakra, míg a munkáltató
kifejezetten mentesül a rá eső nyugdíjbiztosítási járulékok utólagos megfizetése alól.(42)
60. Közbenső következtetésként ezért a következőket kell megállapítani:
Az olyan nemzeti szabályozás, amely eredetileg megkülönböztetett, meghatározott nemű személyek csoportja számára lehetővé teszi, hogy részesüljenek az ellenkező nemű személyekből álló csoportra vonatkozó kedvezőbb nyugdíjrendszer előnyeiben, összeegyeztethetetlen a 79/7 irányelvvel, amennyiben az érintettek számára olyan nagy pénzügyi megterheléssel jár a járulékok egyösszegű megfizetése formájában, hogy számukra a visszamenőleges járulékfizetést a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi. Adott esetben lehetővé kell tenni a részletfizetést, a részletek nagyságát pedig úgy kell meghatározni, hogy a visszamenőleges járulékfizetés a megfizetendő kiigazítási járulékok és esetleges kamatok ellenére még érzékelhető előnyt jelentsen az érintettek számára.
C – Záró megjegyzések
1. A visszamenőleges járulékfizetés kezdő időpontjáról
61. A Bíróság előtti tárgyaláson rámutattak arra, hogy az 1997‑es belga kiigazítási szabályozás szerint egy esetleges visszamenőleges járulékfizetés csak a jövőre nézve
keletkeztet hatásokat, és az érintettek így csak a visszamenőleges járulékfizetési kérelmet követő
időszakra várhatják a nyugdíjuk emelkedését.(43)
62. Alapvetően összeegyeztethető a közösségi joggal az ésszerűen meghatározott jogvesztő jellegű határidők megállapítása, feltéve hogy az egyenértékűség elvét és a hatékonyság elvét figyelembe veszik. Így a Bíróság úgy döntött, hogy a tagállamok többek között ezen elvek figyelembevételével jogvesztő határidőket vezethetnek be a jogérvényesítésre.(44)
63. Ugyanígy lehetségesnek kell lennie, hogy egy eredetileg megkülönböztetett személycsoport tagjait érintő, a közösségi jog erejénél fogva kötelező nyugdíjemelést csak a kérelem benyújtásától és csak a jövőre nézve biztosítsanak. Ennek mindenesetre az a feltétele, hogy a nyugdíjjogosultság kiszámításánál esetlegesen elkövetett hibák kiigazítása a nemzeti jogban csak a jövőre vonatkozóan érvényesüljön (egyenértékűség elve).(45)
64. Ennek során mindenesetre figyelembe kell venni, hogy az olyan nyugdíjemelés, amelyet csak a jövőre nézve nyújtanak, nem követelhet meg ugyanolyan mértékű kiigazítási járulékokat, mint az olyan nyugdíjemelés, amelyet az érintett részére visszamenőlegesen utólag is ki kell fizetni. Az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy a kiigazítási járulékokat csökkentsék, és így matematikailag figyelembe vegyék azt a körülményt, hogy az érintettek a magasabb nyugdíjban nem a nyugdíjkorhatár elérésétől, hanem csupán az visszamenőleges járulékfizetés iránti kérelem benyújtásának jóval későbbi időpontjától kezdve részesülnek.
65. Ha tehát a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a három alapeljárás felpereseinek visszamenőleges járulékfizetése csak a jövőre nézve érvényes, és ahhoz külön kérelemre van szükség, akkor megfelelően csökkenteni kell a megfizetendő kiigazítási járulékokat és azok esetleges kamatait. Ezzel szemben, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a három alapeljárás felpereseinek már a nyugdíjhatározataik elleni fellebbezései implicit módon visszamenőleges járulékfizetésre vonatkozó kérelemnek minősülnek, akkor számukra a magasabb nyugdíjat visszamenőlegesen is biztosítani kell. Ez utóbbi esetben az ONP adott esetben az esedékes kiigazítási járulékokat és azok esetleges kamatait felszámíthatja a nyugdíjkorhatár elérése óta visszamenőleg kifizetendő nyugdíjemelésekkel szemben.
2. A járulék- és kamattartozásokra vonatkozó jogvesztő határidők
66. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésében a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra utal, hogy az azon esetleges járulék- és kamattartozások behajtására szolgáló jogvesztő határidő, amelyek a férfi légiutas-kísérőket ma még terhelhetik, az 1964 és 1980 közötti kérdéses időszak vonatkozásában már lejárt.
67. Önmagában ez a körülmény mindenesetre nem zárja ki azt, hogy most a női légiutas-kísérőktől kiigazítási járulékokat és adott esetben kamatokat követeljenek, ha azok visszamenőleges járulékfizetés útján igénybe kívánják venni a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges rendszer előnyeit.
68. A jogvesztő határidők szempontjából ugyanis a férfi légiutas-kísérők 1964‑től 1980‑ig terjedő időszakra vonatkozó esetleges járulékteljesítései nem hasonlíthatóak össze azokkal a kiigazítási járulékokkal, amelyeket a női légiutas-kísérőknek kell befizetniük abban az esetben, ha kérelmezik a visszamenőleges járulékfizetést. A mindenkori járuléktartozások nem ugyanabban az időpontban keletkeztek, és ezért az azok behajtására vonatkozó jogvesztő határidők sem ugyanakkor járnak le. Sőt, éppen a dolog természetéből következően a korábban keletkezett járulék- és kamattartozások behajtására vonatkozó jogvesztő határidők is korábban járnak le, mint azok, amelyeket az érintett visszamenőleges járulékfizetésre vonatkozó kérelme eleve később (utólagosan) keletkeztet.
69. Ha az egykor légiutas-kísérőként dolgozó nők által befizetendő kiigazítási járulékok és kamataik behajthatóságára szolgáló jogvesztő határidőt lejártnak tekintjük, akkor a visszamenőleges járulékfizetés elve kiüresedne, és az valójában a női légiutas-kísérők előnyben részesítése lenne a férfi légiutas-kísérőkkel szemben. Az ilyen eredmény azonban ellentmondana a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének. Mint már említettem,(46) az eddig hátrányos megkülönböztetésben részesített személycsoport tagjai az egyenlő bánásmód elvére hivatkozva nem vonhatják ki magukat nyugdíjbiztosítási járulékaik utólagos megfizetése alól a kérdéses időszak vonatkozásában.
70. Magától értetődő azonban, hogy a női légiutas-kísérők (adott esetben részletekben fizetendő) kiigazítási járulékaira és kamataira esedékességük mindenkori időpontjától kezdve
ugyanolyan jogvesztő határidőnek kell vonatkoznia, mint azokra a nyugdíjbiztosítási járulékokra és kamatokra, amit annak idején a férfi légiutas-kísérőknek kellett az 1964‑től 1980‑ig terjedő biztosítási időszakban megfizetniük.
3. Az ítélet időbeli hatályának esetleges korlátozásáról
71. Néhány olyan esetben, amelynek tárgya a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód volt, a Bíróság a jogbiztonság elvére hivatkozva korlátozta ítéletei időbeli hatályát.(47)
72. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ilyen korlátozás azonban csak kivételesen(48) lehetséges, mégpedig akkor, ha két feltétel teljesül:(49) egyrészt ha, különösen az érvényesnek és hatályosnak ítélt szabályozáson alapuló, jóhiszeműen keletkezett jogviszonyok nagy számára tekintettel ez súlyos gazdasági következményekkel járhat; másrészt ha úgy tűnik, hogy a közösségi rendelkezések alkalmazási körét érintő objektív és jelentős bizonytalanság miatt a magánszemélyeket és a nemzeti hatóságokat a közösségi jogszabályoknak nem megfelelő magatartásra ösztönözték, és ehhez a bizonytalansághoz esetleg más tagállamok és a Bizottság magatartása is hozzájárult.
73. Jelen ügyben mindenesetre az első feltétel nem teljesül. Mint ahogy már említettem, sem a belga kormány, sem az ONP nem bizonyították, hogy az itt tervbe vett megoldás esetén súlyos gazdasági következményektől kellene tartani, mint például az állami nyugdíjrendszer pénzügyi egyensúlya jelentős veszélyeztetésének esetleges kockázata.
74. Ezért a Bíróságnak nincs oka arra, hogy a jelen ügyben korlátozza ítélete időbeli hatályát.
VI – Végkövetkeztetések
75. Az előző megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Cour de travail de Bruxelles által előterjesztett kérdésekre az alábbi választ adja:
„1) Az olyan nemzeti szabályozás, amely eredetileg megkülönböztetett, meghatározott nemű személyek csoportja számára lehetővé teszi, hogy az ellenkező nemű személyekből álló csoportra vonatkozó kedvezőbb nyugdíjrendszer előnyeiben részesüljenek, nem összeegyeztethetetlen a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19‑i 79/7 tanácsi irányelvvel pusztán azért, mert megköveteli az érintettektől, hogy visszamenőleges járulékfizetés útján
– kiigazítási járulékot fizessenek
és
– e kiigazítási járulékokat kamattal terheli, feltéve hogy a kamatok nem késedelmi kamatok, és a kamatteher nem nagyobb annál, mint ami a vásárlóerő megfelelő kiegyenlítéséhez szükséges.
2) Ugyanakkor az ilyen szabályozás összeegyeztethetetlen a 79/7 irányelvvel, amennyiben az érintettek számára olyan nagy pénzügyi megterheléssel jár a járulékok egyösszegű megfizetése formájában, hogy számukra a visszamenőleges járulékfizetést a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi. Adott esetben lehetővé kell tenni a részletfizetést, a részletek nagyságát pedig úgy kell meghatározni, hogy a visszamenőleges járulékfizetés – a megfizetendő kiigazítási járulékok és esetleges kamatok ellenére – még érzékelhető előnyt jelentsen az érintettek számára.”
(1) .
(2)  –	A Bíróság 80/70. sz. Defrenne I‑ügyben 1971. május 25‑én hozott ítélete (EBHT 1971., 445. o.), 43/75. sz. Defrenne II‑ügyben 1976. április 8‑án hozott ítélete (EBHT 1976., 455. o.) és 149/77. sz. Defrenne III‑ügyben 1978. június 15‑én hozott ítélete (EBHT 1978., 1365. o.; a díjazás és az egyéb munkafeltételek elhatárolásával).
(3)  –	E bánásmódbeli eltérést már a Bíróság a 2. lábjegyzetben hivatkozott Defrenne I‑ügyben hozott ítéletének 2., 3. és 4., pontjában is felmerült, akkor azonban az EGK‑Szerződés 119. cikke (jelenleg az EK‑Szerződés 119. cikke – az EK‑Szerződés 117–120. cikkét az EK 136–EK 143. cikk váltotta fel) értelmezésével összefüggésben.
(4)  –	A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló 1978. december 19‑i tanácsi irányelv (HL L 6., 24. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 215. o.) (a továbbiakban: 79/7 irányelv).
(5)  –	Ez a 79/7 irányelv 8. cikkének (1) bekezdéséből következik; lásd ehhez a Bíróság 71/85. sz., Hollandia kontra Federatie Nederlandse Vakbeweging ügyben 1986. december 4‑én hozott ítéletének (EBHT 1986., 3855. o.) 15. és 23. pontját és C‑154/92. sz. Van Cant‑ügyben 1993. július 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1993., I‑3811.o.) 17. pontját is.
(6)  –	Moniteur belge, 1969. december 10., 11903. o.
(7)  –	Lásd az 1969. november 3‑i királyi rendelet 1. cikke 1. §‑ának 2. pontját, amely a légi utaskísérő személyzet definíciójánál kifejezetten tartalmazta azt a kitételt, hogy a „női légiutas-kísérők kivételével” („à l’exclusion des hôtesses de l’air“). E bánásmódbeli eltérést azzal magyarázzák, hogy a női légiutas-kísérők abban az időszakban a rájuk vonatkozó 40 éves korhatár miatt nem futhattak be teljes biztosítási életpályát hivatásukban, és rájuk ezért nem vonatkozott a különleges rendszer.
(8)  –	Így az alapeljárások felperesei úgy számolnak – anélkül, hogy azt bárki vitatta volna –, hogy például egy 34 éves biztosítási idő alapján 1991. január 1‑jével megszerzett öregségi nyugdíj egy férfi légiutas-kísérő esetében évi 733 760 BEF (mintegy 18 189 EUR) lenne, egy női légiutas-kísérő esetében ezzel szemben csupán 611 290 BEF (mintegy 15 153 EUR).
(9)  –	Moniteur belge, 1980. augusztus 23., 9700. o.
(10)  –	Moniteur belge, 1997. július 31., 19635. o. A korábban hozott 1984. március 28‑i királyi rendeletet ( Moniteur belge, 1984. április 3., 4100. o.) a belga államtanács az 1987. szeptember 2‑i, 28435. sz. ítéletével hatályon kívül helyezett.
(11)  –	Ezen rendelkezést az 1997. június 25‑i királyi rendelet 4. cikke illesztette be.
(12)  –	Société anonyme belge d’exploitation de la navigation aérienne.
(13)  –	A nemzeti nyugdíjbiztosítási hivatal.
(14)  –	Elsőfokú munkaügyi bíróság.
(15)  –	Az 1997. november 17‑i, illetve az 1998. január 9‑i ítéletek.
(16)  –	A 2003. december 26‑i ítélet.
(17)  –	Másodfokú munkaügyi bíróság.
(18)  – Az 1997. június 25‑i királyi rendelet 4. cikkével módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikkének 2. §‑a.
(19)  – Az 1997. június 25‑i királyi rendelet 4. cikkével módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikke 4. §‑ának harmadik bekezdése.
(20)  –	A 79/7 irányelvet 1984. december 23‑ig kellett átültetni; lásd ezen indítvány 7. pontját.
(21)  –	Állandó ítélkezési gyakorlat. Lásd még többek között a Bíróság 96/77. sz., Bauche és Delquignies ügyben 1978. február 15‑én hozott ítélet (EBHT 1978., 383. o.) 48. pontját, a C‑162/00. sz. Pokrzeptowicz-Meyer‑ügyben 2002. január 29‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑1049. o.) 50. pontját, a C‑28/00. sz. Kauer‑ügyben 2002. február 7‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑1343. o.) 20. pontját, a C‑519/03. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑3067. o.) 49. pontját és a C‑154/05. sz., Kersbergen-Lap és Dams-Schipper ügyben 2006. július 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑6249. o.) 42. pontját.
(22)  –	Az 5. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia kontra Federatie Nederlandse Vakbeweging 21. és 23. pontja és az 5. lábjegyzetben hivatkozott Van Cant‑ügyben hozott ítélet 17. és 18. pontja.
(23)  –	Lásd többek között a C‑147/02. sz. Alabaster‑ügyben 2004. március 30‑án hozott ítélet (EBHT 2004., I‑3101. o.) 45. pontját, a C‑210/03. sz. Swedish Match ügyben 2004. december 14‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑11893. o.) 70. pontját, a C‑110/03. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2801. o.) 71. pontját és a C‑300/04. sz. Eman és Sevinger ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑8055. o.) 57. pontját.
(24)  –	A C‑128/93. sz. Fisscher‑ügyben 1994. szeptember 28‑án hozott ítélet (EBHT 1994., I‑4583. o.) 35. pontja.
(25)  –	Lásd általánosságban azon kötelezettség vonatkozásában, hogy egy szabályozás előnyeit a hátrányosan megkülönböztetett csoportra kiterjesszék a C‑15/96. sz. Schöning-Kougebetopoulou‑ügyben 1998. január 15‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑47. o.) 35. pontját, a C‑442/00. sz. Rodríguez Caballero‑ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑11915. o.) 42. pontját, a C‑187/00. sz. Kutz‑Bauer‑ügyben 2003. március 20‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑2741. o.) 72. pontját és a C‑81/05. sz. Cordero Alonso‑ügyben 2006. szeptember 7‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑7569. o.) 45. pontját. A 79/7 irányelvet illetően lásd különösen az 5. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia kontra Federatie Nederlandse Vakbeweging az 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 23. pontját és az 5. lábjegyzetben hivatkozott Van Cant‑ügyben hozott ítélet 19–22. pontját, valamint a 102/88. sz. Ruzius-Wilbrink‑ügyben 1989. december 13‑án hozott ítélet (EBHT 1989., 4311. o.) 20. pontját.
(26)  –	A 24. lábjegyzetben hivatkozott Fisscher‑ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontja és a C‑435/93. sz. Dietz‑ügyben 1996. október 24‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑5223. o.) 34. pontja, valamint Van Gerven főtanácsnoknak a C‑57/93. sz. Vroege‑ügyre vonatkozó 1994. június 7‑i indítványának (1994. szeptember 28‑án hozott ítélet, EBHT 1994., I‑4541. o.) 30. pontja. Jóllehet ezek az ügyek foglalkoztatási nyugdíjrendszerekre vonatkoznak, és azokat az EGK‑Szerződés 119. cikkének (jelenleg EK 141. cikk) látószögéből vizsgálják, az ott elvégzett mérlegelések problémamentesen átvihetőek az itt kérdéses, jogszabályon alapuló nyugdíjrendszerekre és a 79/7 irányelvre. Mind az EK 141. cikk, mind a 79/7 irányelv 4. cikke az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalma általános alapelvének kifejeződése.
(27)  –	Közösségi jogi szempontból ezen összefüggésben nem releváns, hogy a három alapeljárás felperesei a nyugdíjukról szóló határozatot a belga kiigazítási szabályozás 1997‑es elfogadása előtt kapták meg. A közösségi jogból ugyanis semmilyen időpontban nem következne az érintettek számára jogosultság az utólagos biztosításra, kiigazítási járulékok megfizetése nélkül.
(28)  –	Az 1997‑es kiigazítási szabályozás megfogalmazása e tekintetben nem tűnik teljesen világosnak: az 1997. június 25‑i királyi rendelettel módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikke 4. §‑ának harmadik bekezdése ugyan a semlegesen hangzó egyszerű kamat (franciául: „intérêt simple”) kifejezést használja. Mint ahogyan a Bizottság azonban a tárgyaláson jogosan kiemelte, ugyanezt a kamatot aztán ugyanezen rendelkezés 6. §‑a „késedelmi kamatnak” (franciául: „intérêt de retard”) nevezi.
(29)  –	Általánosságban a hatékonyság elvéről lásd többek között a C‑78/98. sz. Preston‑ügyben 2000. május 16‑án hozott ítéletet (EBHT 2000., I‑3201. o.), különösen annak 31. pontját és a C‑212/04. sz. Adeneler‑ügyben 2006. július 4‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑6057. o.) 95. pontját.
(30)  –	A C‑167/97. sz., Seymour-Smith és Perez ügyben 1999. február 9‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑623. o.) 75. pontja és a 25. lábjegyzetben hivatkozott Kutz‑Bauer‑ügyben hozott ítélet 57. pontja; ugyanilyen értelmű a C‑208/05. sz. ITC‑ügyben 2007. január 11‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑181. o.) 40. pontja.
(31)  –	Az 1964. január 1‑je és 1980. december 31. közé eső teljes időtartamra az egy összegben történő megfizetés kamatokkal együtt több mint 63 000 eurót tett volna ki (az ONP‑nek a felperesek által bemutatott 1997. november 19‑re vonatkozó számítása két hasonló esetben).
(32)  –	Az alapeljárások felpereseinek nem vitatott adatai alapján.
(33)  –	Mellékesen jegyzendő meg, hogy az 1997‑es kiigazítási szabályozásban már létezik ilyen részletfizetési modell, még ha jelenleg azokra az esetekre is korlátozva, amelyekben a biztosítottak még nem részesülnek nyugdíjban (az 1997. június 25‑i királyi rendelettel módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikke 6. §‑ának harmadik bekezdése).
(34)  –	Lásd ebben az értelemben ezen indítvány 31. és 34. pontját.
(35)  –	Ebben az összefüggésben még egyszer emlékeztetni kell arra, hogy az egyenlő bánásmód elve alapján a hátrányosan megkülönböztetett munkavállalókat a másik nem munkavállalóival azonos helyzetbe kell hozni (a 24. lábjegyzetben hivatkozott Fisscher‑ügyben hozott ítélet 35. pontja.)
(36)  –	A Bíróság előtti eljárásban tisztázatlan maradt, hogy a kiigazítási eljárás keretében kiszabott utólagos biztosítási járulékok és kamatok az adóból levonhatóak‑e, és milyen mértékben. Mindenesetre az esetleges adóból való levonhatóság az érintettek számára szerény nyugdíjjövedelmükre tekintettel aligha jelentene érezhető előnyt.
(37)  –	Ha például a polgári légijárműveken szolgálatot teljesítőkre vonatkozó különleges nyugdíj-szabályozás alkalmazása egy egykori női légiutas-kísérő esetében havi 200 euró nyugdíjnövekményhez vezet egy alkalmazottnak az általános rendszer alapján számított öregségi nyugdíjhoz képest, akkor megfelelő lenne az érintettnek ebből ténylegesen kifizetni megközelítőleg 100 eurót, és a maradék 100 eurót visszatartani a kiigazítási járulékok részleteként.
(38)  –	Legkésőbb az érintett halálával a kiigazítási összegek utólagos megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek is meg kell szűnnie, nehogy még az örökösöket is terheljék az egykori női légiutas-kísérők által elszenvedett hátrányos megkülönböztetés pénzügyi következményei.
(39)  –	Állandó ítélkezési gyakorlat. Lásd például a C‑343/92. sz., Roks és társai ügyben 1994. február 24‑én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑571. o.) 35. és 36. pontját, a C‑226/98. sz. Jørgensen‑ügyben 2000. április 6‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑2447. o.) 39. pontját, a C‑4/02. és C‑5/02. sz., Schönheit és Becker egyesített ügyekben 2003. október 23‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑12575. o.) 85. pontját és a 25. lábjegyzetben hivatkozott Kutz‑Bauer‑ügyben hozott ítélet 59. és 60. pontját.
(40)  –	A belga kormány még a Bíróság előtti eljárásban sem vett részt.
(41) –	E lehetséges igazolási okhoz lásd – az alapszabadságok rokon területéről – különösen a C‑158/96. sz. Kohll‑ügyben 1998. április 28‑án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1931. o.) 41. pontját és a 30. lábjegyzetben hivatkozott ITC‑ügyben hozott ítélet 43. pontját.
(42)  –	Az 1997. június 25‑i királyi rendelettel módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikkének 2. és 3. §‑a.
(43)  –	Ez, ahogyan azt a tárgyaláson az ONP is megerősítette, az 1997. június 25‑i királyi rendelettel módosított 1969. november 3‑i királyi rendelet 16b. cikke 9. §‑a második bekezdésének b) pontjából következik.
(44)  –	Lásd például a 33/76. sz., Rewe kontra Landwirtschaftskammer Saarland ügyben 1976. december 16‑án hozott ítélet (EBHT 1976., 1989. o.) 5. pontját, a C‑231/96. sz. Edis‑ügyben 1998. szeptember 15‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑4951. o.) 20. és 35. pontját és a C‑30/02. sz., Recheio – Cash & Carry ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., I‑6051. o.) 18. pontját.
(45)  –	Itt például a nyugdíjjogosultság olyan újraszámolására kell gondolni, amelynek célja a biztosított meghatározott tanulmányi vagy gyakorlati idejének megfelelő figyelembevétele.
(46)  –	Lásd ezen indítvány fenti
33. és 34. pontját.
(47)  –	Lásd különösen a 2. lábjegyzetben hivatkozott Defrenne II‑ügyben hozott ítélet 69–75. pontját, különösen a 74. pontot és a C‑262/88. sz. Barber‑ügyben 1990. május 17‑én hozott ítélet (EBHT 1990., I‑1889. o.) 40–45. pontját, különösen a 44. pontot.
(48)  –	A C‑209/03. sz. Bidar‑ügyben 2005. március 15‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2119. o.) 67. pontja, a C‑423/04. sz. Richards‑ügyben 2006. április 27‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑3585. o.) 40. pontja és a C‑292/04. sz., Meilicke és társai ügyben 2007. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑1835. o.) 35. pontja.
(49)  –	A 48. lábjegyzetben hivatkozott Bidar‑ügyben hozott ítélet 69. pontja és a 48. lábjegyzetben hivatkozott Richards‑ügyben hozott ítélet 42. pontja.