62024CJ0125
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2025. június 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Adózás – A közös hozzáadottérték‑adó (héa) rendszere – 2006/112/EK irányelv – Héamentesség – A 143. cikk (1) bekezdésének e) pontja – Termék újbóli importja – A tértiáruk behozatali vám alóli mentességére vonatkozó feltétel – 952/2013/EU rendelet – A 86. cikk (6) bekezdése és a 203. cikk – Vámtartozás keletkezése a vámjogszabályok által előírt alaki kötelezettség be nem tartása miatt – Ilyen tartozás keletkezésének esete”
A C‑125/24. sz. [Palmstråle] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Högsta förvaltningsdomstolen (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Svédország) a Bírósághoz 2024. február 15‑én érkezett, 2024. február 13‑i határozatával terjesztett elő az
AA
és
az Allmänna ombudet hos Tullverket
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, I. Ziemele és S. Gervasoni (előadó) bírák,
főtanácsnok: J. Kokott
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Carlin és A. Demeneix, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. március 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: héairányelv) 143. cikke (1) bekezdése e) pontjának, valamint az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 269., 1. o.; helyesbítések: HL 2017. L 287., 9. o.; HL 2016. L 267., 2. o.; HL 2018. L 173., 35. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 86. cikke (6) bekezdésének és 203. cikkének a termékek újbóli importjára irányuló ügyletekre alkalmazandó hozzáadottérték‑adó (héa) alóli mentesség feltételei tekintetében való értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet AA és az Allmänna ombudet hos Tullverket (vámhatóság melletti általános képviselő, Svédország) között lovaknak az Európai Unió területére történő újbóli importjára irányuló ügylet héakötelezettsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A héairányelv
3
A héairányelv 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében:
„A HÉA hatálya alá a következő ügyletek tartoznak:
[…]
d) a termékimport.”
4
Ezen irányelv 30. cikkének első bekezdése a következőképpen szól:
„»Termékimportnak« kell tekinteni azon termék behozatalát a[z Európai] Közösségbe, amely a[z EUMSZ 29. cikk] értelmében nincs szabad forgalomban.”
5
Az említett irányelv 70. cikke értelmében:
„Az adóztatandó tényállás akkor valósul meg, és az adófizetési kötelezettség akkor keletkezik, amikor a termékimport megtörténik.”
6
A héairányelv 71. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben az importált termékre az (1) bekezdés második albekezdésében meghatározott közösségi közterhek egyike sem vonatkozik, a tagállamok az adóztatandó tényállásra és az adófizetési kötelezettség keletkezésének időpontjára vonatkozóan a vámokra érvényes hatályos rendelkezéseket alkalmazzák.”
7
Ezen irányelv 143. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket:
[…]
e)
az exportáló személy által a termékek változatlan állapotban történő újbóli importja, amennyiben erre vámmentesség vonatkozik”.
A Vámkódex
8
A Vámkódex (38) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Indokolt, hogy az érintett személy jóhiszeműségét figyelembe vegyék azokban az esetekben, amikor a vámtartozás a vámjogszabályok be nem tartása révén keletkezett, és a minimálisra kell csökkenteni az adós hanyagságának hatását.”
9
E kódex 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ez a rendelet létrehozza az Uniós Vámkódexet […], amely megállapítja az Unió vámterületére beszállításra kerülő vagy onnan kiszállításra kerülő árukra alkalmazandó általános szabályokat és eljárásokat.”
10
Az említett kódex 79. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Behozatalivám‑köteles áruk esetében behozatalivám‑tartozás keletkezik az alábbiak bármelyikének be nem tartása esetén:
a)
az egyik olyan kötelezettség, amelyet a vámjogszabályok a nem uniós áruknak az Unió vámterületére való belépésével, vámfelügyelet alóli elvonásával, vagy ezen áruknak azon a területen való szállításával, feldolgozásával, tárolásával, átmeneti megőrzésével, ideiglenes behozatalával vagy az azokról történő rendelkezéssel kapcsolatban állapítanak meg;
[…]”
11
Ugyanezen kódex 86. cikke (6) bekezdésének szövege a következőképpen szól:
„Amennyiben vámjogszabályok kedvezményes tarifális elbánást, behozatali vagy kiviteli vámmentességet, vagy behozatalivám‑ vagy kivitelivám‑fizetés alóli teljes vagy részleges kivételt írnak elő e rendelet 49. cikke (2) bekezdésének d)–g) pontja, a 203., 204., 205. és 208. cikke, vagy a 259–262. cikke vagy a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 2009. november 16‑i 1186/2009/EK tanácsi rendelet [(HL 2009. L 324., 23. o.)] értelmében, az ilyen kedvezményes tarifális elbánást, mentességet vagy kivételt kell alkalmazni azokban az esetekben is, amikor vámtartozás keletkezik az e rendelet 79. vagy 82. cikke értelmében, azzal a feltétellel, hogy a mulasztás, amely vámtartozás keletkezéséhez vezetett, nem valósított meg megtévesztési kísérletet.”
12
A Vámkódex 139. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Az Unió vámterületére beszállított árukat megérkezésükkor haladéktalanul vám elé kell állítania a kijelölt vámhivatalnál vagy a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott bármilyen egyéb helyen vagy a vámszabad területen a következő személyek közül az egyiknek:
a)
az a személy, aki az árukat az Unió vámterületére beszállította;
b)
az a személy, akinek a nevében vagy akinek az érdekében az árukat e területre beszállító személy eljár;
c)
az a személy, aki az áruk fuvarozásáért a felelősséget viselte, miután azokat az Unió vámterületére beszállították.”
13
E kódex 203. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Azon nem uniós árunak, amelyet – miután eredetileg az Unió vámterületéről uniós áruként vittek ki – három éven belül erre a vámterületre visszahoznak és szabad forgalomba bocsátásra bejelentenek, az érintett személy kérelmére behozatalivám‑mentességet kell biztosítani.
[…]
(5)   A behozatalivám‑mentességet csak akkor lehet megadni, ha az áru visszahozatala ugyanabban az állapotban történik, amelyben kivitelére sor került.
(6)   A behozatalivám‑mentességet alá kell támasztani olyan információkkal, amelyek igazolják, hogy teljesülnek a mentesség feltételei.”
A svéd jog
A héatörvény
14
A mervärdesskattelagen (1994:200) alapügyre alkalmazandó változata (a hozzáadottérték‑adóról szóló 1994:200. sz. törvény; a továbbiakban: héatörvény) szerinti 1. fejezete tartalmazza az 1. § első bekezdésének 3. pontját, amely a következőképpen rendelkezik:
„A jelen törvény értelmében [héát] kell fizetni az állam javára
[…]
3.
a belföldre irányuló adóköteles termékbehozatal után.”
15
E törvény 2. fejezete tartalmazza az 1a. §‑t, amelynek szövege a következő:
„Behozatal alatt valamely terméknek az Európai Unió területén kívülről Svédországba történő behozatalát kell érteni.”
16
Az említett törvény 3. fejezetének 30. §‑a előírja:
„Adómentesek azok a behozatalok, amelyek a lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m. (a többek között a behozatalok adómentességéről szóló [1994:1551. sz.] törvény) alapján mentességet élveznek (a továbbiakban: a behozatalok adómentességéről szóló törvény).”
A behozatalok adómentességéről szóló törvény
17
A behozatalok adómentességéről szóló törvény 2. fejezete tartalmazza azon 5. §‑t, amelynek első és második bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Adómentességet kell biztosítani azon uniós áruknak, amelyeket, miután valamely harmadik országba irányulóan elhagyták az Unió területét, az azokat exportáló személy anélkül szállítja be Svédországba, hogy az Európai Unióból való kivitelük során feldolgozták volna.
Az első bekezdés címén fennálló adómentesség csak akkor biztosítható, ha az áruk a Vámkódex […] 203–205. cikke alapján vámmentesség alá tartoznak. A [vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i] 2658/87/EGK [tanácsi] rendelet [(HL 1987. L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.)] alapján vámmentesség alá tartozó árukat úgy kell kezelni, mintha vámkötelesek lennének.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
18
AA olyan lovak tulajdonosa, amelyekkel különböző országokban versenyeken vesz részt. Miután két lovát ilyen versenyeken való részvétel céljából Norvégiába szállította, a két állatot a Norvégia és Svédország közötti határ átlépésével anélkül hozta vissza az Unióba, hogy azokat vám elé állította volna. Röviddel azt követően, hogy elhagyta a vámhivatal épületét, a Tullverket (vámhivatal, Svédország) közúti járőrei feltartóztatták.
19
A Vámkódex 203. cikkére tekintettel ezen újbóli importra irányuló ügylet után nem vetettek ki behozatali vámot AA‑val szemben, de a vámhatóság úgy ítélte meg, hogy ezen ügylettel összefüggésben 41178 svéd korona (SEK) (hozzávetőleg 3750 euró) összegű héafizetési kötelezettsége keletkezett. E hatóság szerint, jóllehet a behozatalok adómentességéről szóló törvény 2. fejezetének 5. §‑a, amely a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontját ülteti át a svéd jogba, héamentességet ír elő a termékek újbóli importja esetén, e mentesség nem biztosítható AA részére, aki a lovakat nem jelentette be szabad forgalomba bocsátásra, és nem is kért behozatalivám‑mentességet.
20
A Förvaltningsrätten i Karlstad (karlstadi közigazgatási bíróság, Svédország) elutasította az AA által az említett hatóság határozatával szemben benyújtott keresetet. E bíróság megállapította, hogy a lovakat az Unió területére való visszaérkezésükkor nem állították vám elé. Úgy ítélte meg, hogy vámtartozás keletkezett, és hogy ez a helyzet héafizetési kötelezettséget eredményezett. Ezt követően emlékeztetett arra, hogy annak érdekében, hogy a termékek az újbóli importjuk esetén héamentességben részesülhessenek, azokat szabad forgalomba bocsátásra be kell jelenteni, és a vámárunyilatkozat‑tevőnek vámmentesség iránti kérelmet kell benyújtania. Mivel e feltételek a jelen ügyben nem teljesültek, e bíróság úgy ítélte meg, hogy a héamentességet nem lehet megadni.
21
Mind AA, mind az allmänna ombudet hos Tullverket (a vámhatóság melletti általános képviselő) fellebbezést nyújtott be a Kammarrätten i Göteborghoz (göteborgi közigazgatási fellebbviteli bíróság, Svédország) a Förvaltningsrätten (közigazgatási bíróság) ítéletével szemben, és kérték az AA héafizetési kötelezettségét megállapító határozat megsemmisítését. E fellebbezéseket elutasították.
22
AA felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Högsta förvaltningsdomstolenhez (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Svédország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
23
Az abból levonandó következtetéseket illetően, hogy AA anélkül hagyta el a vámhivatalt, hogy az érintett lovakat vám elé állította volna, és hogy vámáru‑nyilatkozatot tett volna, illetve vámmentesség iránti kérelmet nyújtott volna be, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy nehézségekbe ütközik a Vámkódex 86. cikke (6) bekezdésének alkalmazása. E rendelkezés szerint, ha a behozatalivám‑mentességet többek között e kódex 203. cikke írja elő, e mentességet alkalmazni kell abban az esetben is, ha az említett kódex 79. cikke értelmében vámtartozás keletkezik az Unió területére beléptetett árukra vonatkozó bemutatási kötelezettség be nem tartása miatt, feltéve hogy a szabályok e be nem tartása nem valósított meg megtévesztési kísérletet.
24
E tekintetben e bíróság arra keresi a választ, hogy megszorítóan kell‑e értelmezni a Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését, amely megköveteli, hogy a héamentesség biztosítása érdekében az e kódex 203. cikkében előírt feltételek minden esetben teljesüljenek, vagy e mentességet akkor is alkalmazni kell, ha az e 203. cikkben előírt alaki feltételek nem teljesülnek.
25
E körülmények között a Högsta förvaltningsdomstolen (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontját, valamint [a] Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését és 203. cikkét, hogy a 203. cikkben rögzített anyagi jogi és eljárási feltételeknek egyaránt teljesülniük kell ahhoz, hogy a behozatali vám alóli mentességet – és így a héamentességet – újrabehozatal esetén meg lehessen adni, amennyiben az Uniós Vámkódex 139. cikkének (1) bekezdésében előírt vám elé állítási kötelezettség be nem tartása miatt az [ugyanezen] kódex 79. cikke alapján vámtartozás keletkezett?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
26
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontját, valamint a Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését és 203. cikkét, hogy az olyan alaki kötelezettségek be nem tartása, mint az áruknak az e kódex 139. cikke (1) bekezdése a) pontjában előírt vám elé állítása és az említett kódex 203. cikkében előírt szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat, akadályát képezi annak, hogy az ezen irányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti hozzáadottérték‑adó alóli mentességet biztosítsanak a termékek változatlan állapotban történő újbóli importjára.
27
A héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében a tagállamok mentesítik a héa alól „az exportáló személy által a termékek változatlan állapotban történő újbóli importj[át], amennyiben erre vámmentesség vonatkozik”.
28
Magából e rendelkezés szövegéből kitűnik, hogy a termékek változatlan állapotban történő újbóli importjára irányuló ügyletek héamentessége többek között ahhoz a feltételhez van kötve, hogy e termékekre „vámmentesség vonatkoz[zon]”. Az uniós jogalkotó így kifejezetten úgy döntött, hogy az említett rendelkezésben előírt héamentesség alkalmazási feltételeit hozzáigazítja azokhoz az anyagi jogi és alaki feltételekhez, amelyektől a Vámkódex a tértiárukra alkalmazandó behozatalivám‑mentességet függővé teszi.
29
E feltételeket illetően a Vámkódexnek a tértiárukra vonatkozó 203. cikke úgy rendelkezik, hogy az Unió vámterületéről kivitt azon áruknak, amelyeket három éven belül ugyanabban az állapotban, mint amelyben a kivitelükre sor került, erre a vámterületre visszahoznak, és szabad forgalomba bocsátásra bejelentenek, az érintett személy kérelmére behozatalivám‑mentességet kell biztosítani.
30
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által megadott információk szerint nem vitatott, hogy az e rendelkezésben előírt anyagi jogi feltételek teljesülnek. Ezzel szemben az utóbbi rendelkezésben megkövetelt alaki feltételek tekintetében nem ez a helyzet. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből ugyanis kitűnik, hogy AA a lovait anélkül hozta vissza az Unió területére, hogy többek között a szabad forgalomba bocsátásuk céljából bejelentést tett volna. Egyébiránt a Vámkódex 139. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt követelmény ellenére AA a lovait vám elé sem állította.
31
E tekintetben kétségtelenül igaz, hogy a Vámkódex 79. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vámtartozás keletkezhet „az egyik olyan kötelezettség [be nem tartása miatt], amelyet a vámjogszabályok a nem uniós áruknak az Unió vámterületére való belépésével, vámfelügyelet alóli elvonásával, vagy ezen áruknak azon a területen való szállításával, feldolgozásával, tárolásával, átmeneti megőrzésével, ideiglenes behozatalával vagy az azokról történő rendelkezéssel kapcsolatban állapítanak meg”.
32
A Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdése ugyanakkor az e kódex 203. cikkében előírt mentességet azokra az esetekre is kiterjeszti, amikor többek között a 79. cikk alapján vámtartozás keletkezett, azzal a feltétellel, hogy a mulasztás, amely vámtartozáshoz vezetett, nem valósított meg megtévesztési kísérletet.
33
Márpedig nagymértékben megfosztaná hatékony érvényesülésétől ezen 86. cikk (6) bekezdését, ha azt úgy kellene értelmezni, hogy az az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben nem alkalmazandó, mivel nem teljesülnek azok az alaki feltételek, amelyek a vámmentességhez szükségesek. Meg kell ugyanis állapítani, hogy – amint arra az Európai Bizottság az észrevételeiben lényegében rámutatott – az említett kódex 79. cikke (1) bekezdése a) pontjának, következésképpen pedig ugyanezen 86. cikke (6) bekezdésének alkalmazása éppen az ilyen feltételek be nem tartását feltételezi.
34
Ebből az következik, hogy az a körülmény, hogy a tértiárukat nem állították a Vámkódex 139. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt módon vám elé, és az e kódex 203. cikkében előírt szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozatra sem került sor, hacsak ezzel nem valósítanak meg megtévesztési kísérletet, az említett kódex 86. cikkének (6) bekezdése értelmében nem képezi akadályát annak, hogy ezen árukra az Unió területére történő újbóli importjuk címén az e 203. cikkben előírt vámmentesség vonatkozzon.
35
Ezt az értelmezést támasztja alá a Vámkódex (38) preambulumbekezdése is, amely kimondja, hogy „[i]ndokolt, hogy az érintett személy jóhiszeműségét figyelembe vegyék azokban az esetekben, amikor a vámtartozás a vámjogszabályok be nem tartása révén keletkezett, és a minimálisra kell csökkenteni az adós hanyagságának hatását”.
36
Mivel az olyan alaki kötelezettségek jóhiszemű gazdasági szereplő általi gondatlanságból történő megsértése, mint az áruk vám elé állítása és a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat, nem képezi akadályát a vámmentességnek, az a héairányelv 143. cikke (1) bekezdése e) pontjának egyértelmű szövegére tekintettel nem zárja ki az e rendelkezésben előírt héamentesség alkalmazását sem.
37
A fentiekből közelebbről az következik, hogy az a körülmény, hogy az AA‑hoz hasonló adóalany mentesül az olyan alaki követelmények alól, mint a lovaknak az Unió területére történő újbóli importjuk során történő vám elé állítása és a szabad forgalomba bocsátásukra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat – kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy ezzel megtévesztési kísérletet valósítanak meg – nem képezi akadályát annak, hogy ezen ügylet tekintetében a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt héamentességet alkalmazzák.
38
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat arra enged következtetni, hogy AA részéről nem történt ilyen megtévesztési kísérlet. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy meggyőződjön erről a kérdésről, és így megállapítsa, hogy az ilyen alaki kötelezettségek AA általi be nem tartása – feltéve, hogy az bizonyítást nyer – pusztán a részéről fennálló olyan gondatlanságából fakad‑e, amely nem kérdőjelezi meg a jóhiszeműségét.
39
A fenti megfontolásokra tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontját, valamint a Vámkódex 86. cikkének (6) bekezdését és 203. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan alaki kötelezettségek be nem tartása, mint az áruknak az e kódex 139. cikke (1) bekezdése a) pontjában előírt vám elé állítása és az említett kódex 203. cikkében előírt szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat, – kivéve, ha ezzel megtévesztési kísérletet valósítanak meg – nem képezi akadályát annak, hogy a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti héamentességet biztosítsanak a termékek Unió területére való, változatlan állapotban történő újbóli importjára.
A költségekről
40
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontját és az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 86. cikkének (6) bekezdését és 203. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
az olyan alaki kötelezettségek be nem tartása, mint az áruknak az e rendelet 139. cikke (1) bekezdése a) pontjában előírt vám elé állítása és az említett rendelet 203. cikkében előírt szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat, – kivéve, ha ezzel megtévesztési kísérletet valósítanak meg – nem képezi akadályát annak, hogy a héairányelv 143. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti hozzáadottérték‑adó alóli mentességet biztosítsanak a termékek Európai Unió területére való, változatlan állapotban történő újbóli importjára.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: svéd.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.