62021CJ0363
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2023. július 13. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – A tagállamok azon kötelezettsége, hogy megteremtsék azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony bírói jogvédelem biztosításához szükségesek – Gazdaságpolitika – 549/2013/EU rendelet – Az európai unióbeli nemzeti és regionális számlák európai rendszere (ESA) – 2011/85/EU irányelv – A tagállamok költségvetési kereteire alkalmazandó követelmények – A számviteli ügyekben eljáró bíró hatáskörét korlátozó nemzeti szabályozás – A tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke”
A C‑363/21. és C‑364/21. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyeket a Corte dei conti (számvevőszék, Olaszország) a Bírósághoz 2021. június 9‑én, illetve 10‑én érkezett, 2021. június 3‑i és 10‑i határozataival terjesztett elő
a Ferrovienord SpA
és
az Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT (C‑613/21)
között,
a Procura generale della Corte dei conti,
a Ministero dell’Economia e delle Finanze
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
valamint
a Federazione Italiana Triathlon
és
az Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT,
a Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑612/21)
között,
a Procura generale della Corte dei conti
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: A. Arabadjiev tanácselnök, P. G. Xuereb, T. von Danwitz, A. Kumin (előadó) és I. Ziemele bírák,
főtanácsnok: M. Campos Sánchez‑Bordona,
hivatalvezető: C. Di Bella tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2022. október 19‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Ferrovienord SpA és a Federazione Italiana Triathlon képviseletében D. Lipani, J. Polinari és F. Sbrana avvocati,
–
a Procura generale della Corte dei conti képviseletében A. Canale procuratore generale, A. Corsetti és A. Iadecola vice procuratori generali,
–
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítői: G. De Bellis és P. Garofoli avvocati dello Stato,
–
az Európai Bizottság képviseletében C. Biz, F. Blanc, S. Delaude és F. Moro, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2023. január 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek az Európai Unió‑beli nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i 549/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL 2013. L 174., 1. o.), a tagállamok költségvetési keretrendszerére vonatkozó követelményekről szóló, 2011. november 8‑i 2011/85/EU tanácsi irányelvnek (HL 2011. L 306., 41. o.), az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének, az EUSZ 19. cikknek, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének az értelmezésére vonatkoznak.
2
E kérelmeket egyrészt a C‑363/21. sz. ügyben a Ferrovienord SpA és az Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT (nemzeti statisztikai hivatal, Olaszország) között, másrészt a C‑364/21. sz. ügyben a Federazione Italiana Triathlon (olasz triatlon szövetség, Olaszország, a továbbiakban: FITRI) és az ISTAT, valamint a Ministero dell’Economia e delle Finanze (gazdasági és pénzügyminisztérium, Olaszország) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, a Ferrovienordnak és a FITRI‑nek a 2020. év tekintetében az állam konszolidált eredménykimutatásába bevont kormányzati szervek jegyzékébe (a továbbiakban: ISTAT‑jegyzék) történő felvétele tárgyában.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2011/85 irányelv
3
A 2011/85 irányelv (3), (4) és (23) preambulumbekezdése értelmében:
„(3)
A tagállamok közötti összehasonlítást biztosító, kiváló minőségű statisztikai adatok előállításának előfeltétele a teljes körű és megbízható állami számvitel alkalmazása az államháztartás valamennyi alszektorában. A belső ellenőrzésnek biztosítania kell, hogy a meglévő szabályok az államháztartási alszektorok egészében érvényesüljenek. A közintézmények – pl. a Számvevőszék – vagy a könyvvizsgáló magánszervezetek által végzett független ellenőrzésnek a legjobb nemzetközi gyakorlatok követésére kell ösztönöznie.
(4)
A költségvetési adatok rendelkezésre állása létfontosságú az Unió költségvetési felügyeleti keretének megfelelő működéséhez. A kellő időben rendelkezésre álló és megbízható költségvetési adatok rendszeres rendelkezésre állása kulcsfontosságú a megfelelő és jól időzített felügyelethez, ami pedig váratlan költségvetési fejlemények esetén lehetővé teszi az azonnali intézkedéseket. A költségvetési adatok minőségének biztosítása során alapvető az átláthatóság, aminek megvalósulásához ezen adatok rendszeres, nyilvános közzétételére van szükség.
[…]
(23)
Az [Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ)] által létrehozott költségvetési felügyeleti keret rendelkezései, és különösen [a Stabilitási és Növekedési Paktum (a továbbiakban: SNP)] a kormányzat egészére alkalmazandó, amely [a nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 1996. június 25‑i 2223/96/EK tanácsi rendeletben (HL 1996. L 310., 1. o.)] meghatározottak szerint a következő alszektorokból áll: központi kormányzat, tartományi kormányzat, helyi önkormányzat és társadalombiztosítási alapok.”
4
Ezen irányelv 1. cikke előrja:
„Ez az irányelv meghatározza a tagállamok költségvetési keretrendszerének jellemzőire vonatkozó részletes szabályokat. Ezek a szabályok a tagállamok túlzott költségvetési hiány elkerülésére vonatkozó, az EUMSZ szerinti kötelezettségei betartásának biztosításához szükségesek.”
5
Az említett irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a »kormányzat«, »hiány« és »beruházás« fogalmaknak az EUSZ‑hez és az EUMSZ‑hez csatolt, a túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló 12. jegyzőkönyv 2. cikkében rögzített meghatározása alkalmazandó. A kormányzat alszektorai tekintetében a [2223/96 rendelet] A. mellékletének 2.70. pontjában foglalt fogalommeghatározások alkalmazandók.
Ezen túlmenően az alábbi meghatározást kell alkalmazni:
»költségvetési keretrendszer«: azon intézkedések, eljárások, szabályok és intézmények összessége, amelyek az államháztartás költségvetési politikái végrehajtásának alapját alkotják […]
[…]”
6
A 2011/85 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„Az állami számvitel nemzeti rendszereit illetően a tagállamok olyan állami számviteli rendszert működtetnek, amely átfogó és következetes módon lefedi a kormányzati szektor valamennyi alszektorát, és tartalmazza azokat az információkat, amelyek az eredményszemléletű adatok [az 2223/96 rendelettel elfogadott Európai Közösségbeli nemzeti és regionális számlák európai rendszere, a továbbiakban: ESA 95] módszertan szerinti összeállításához szükségesek. Ezekben az állami számviteli rendszerekben belső ellenőrzést és független könyvvizsgálatot kell végezni.”
7
Ezen irányelv 5. cikke értelmében:
„Minden tagállam olyan rá jellemző, számszerű költségvetési szabályokat léptet életbe, amelyek hatékonyan elősegítik, hogy az államháztartás egészére vonatkozó többéves időhorizonton teljesítsék a Szerződésből eredő kötelezettségeiket a költségvetési szakpolitika terén. Az említett szabályoknak különösen a következőket kell elősegíteniük:
a)
az EUMSZ‑szel összhangban a hiányra és az adósságra vonatkozóan megállapított referenciaértékeknek való megfelelés;
b)
többéves költségvetés‑tervezési időhorizont alkalmazása, ideértve a tagállamok középtávú költségvetési célkitűzéseinek tiszteletben tartását is.”
8
Az említett irányelv 6. cikke (1) bekezdésének b) pontja a következőképpen rendelkezik:
„Az Unió költségvetési felügyeleti keretére vonatkozó, az EUMSZ‑ben foglalt rendelkezések sérelme nélkül az országspecifikus, számszerű költségvetési szabályoknak pontosan meg kell határozniuk a következőket:
[…]
b)
a szabályoknak való megfelelés hatékony és időben történő nyomon követése olyan szervezetek által készített megbízható és független elemzés alapján, amelyek függetlenek vagy a tagállamok költségvetési hatóságaival szemben működési autonómiával rendelkeznek.”
A 473/2013/EU rendelet
9
A költségvetésiterv‑javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euroövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről szóló, 2013. május 21‑i 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 140., 11. o.) 2. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   E rendelet alkalmazásában:
a)
»független szervek«: a tagállam költségvetési hatóságaival szemben strukturálisan független vagy működési autonómiával rendelkező szervek, amelyek az alábbi magas szintű működési autonómiát és elszámoltathatóságot biztosító nemzeti jogi rendelkezésekre támaszkodnak […]
[…]
(2)   E rendeletre a [2223/96] rendelet A. mellékletének 2.70 pontjában meghatározott »kormányzati szektor« és »a kormányzati szektor alágazatai« fogalommeghatározásokat is alkalmazni kell. […]”
10
E rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja a következőképpen szól:
„A tagállamok olyan független szervekkel rendelkeznek, amelyek az alábbiakkal való összhang monitoringját végzik:
[…]
b)
a [2011/85] irányelv 5. cikkében említett számszerű költségvetési szabályok.”
Az 549/2013 rendelet
11
Az integrált gazdasági számlák európai rendszere (ESA) az Európai Unió által annak érdekében elfogadott statisztikai és jogi eszköz, hogy a tagállamok gazdasági szerkezetéről és fejlődéséről összehasonlítható adatok álljanak rendelkezésre. Az első ESA‑t, nevezetesen az ESA 95‑öt a 2223/96 rendelet hozta létre. Az 549/2013 rendelet által bevezetett ESA 2010 az ESA 95 helyébe lépett.
12
Az 549/2013 rendelet (3) és (14) preambulumbekezdése értelmében:
„(3)
Valamely tagállam vagy régió gazdasági helyzetének elemzésére szolgáló alapvető eszközként az uniós polgároknak is szükségük van gazdasági számlákra. Az összehasonlíthatóság kedvéért az ilyen számlákat olyan egységes elvek alapján kell összeállítani, amelyek nem tesznek lehetővé különböző értelmezéseket. A megadott információknak a lehető legpontosabbnak, legteljesebbnek és legnaprakészebbnek kell lenniük ahhoz, hogy valamennyi ágazatot illetően biztosítani lehessen az elérhető legnagyobb átláthatóságot.
[…]
(14)
Az ESA 2010 a tagállami számlák uniós céloknak megfelelő elkészítésére vonatkozó közös előírások, fogalommeghatározások, osztályozások és számviteli szabályok referenciakerete, mely a tagállamok között összehasonlítható eredményeket szolgáltat, és mint ilyen, minden más rendszernek fokozatosan a helyébe lép.”
13
E rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen szól:
„(1)   Ez a rendelet létrehozza [az ESA 2010‑et].
(2)   Az ESA 2010 a következőket tartalmazza:
a)
azon közös előírások, fogalommeghatározások, osztályozások és számviteli szabályok módszertana (A. melléklet), amelyeket – a 3. cikkben előírt eredményekkel együtt – az Unió céljaira összehasonlítható módon összeállított számlákhoz és táblázatokhoz kell felhasználni;
b)
az azokat a határidőket meghatározó program (B. melléklet), amelyeken belül a tagállamoknak az a) pontban említett módszertan szerint összeállított számlákat és táblázatokat a[z Európai] Bizottság (Eurostat) részére továbbítaniuk kell.”
14
Az említett rendelet 3. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   A tagállamok a B. mellékletben meghatározott számlákat és táblázatokat az egyes táblázatokra vonatkozóan meghatározott határidőkön belül továbbítják a Bizottságnak (Eurostat).
(2)   A tagállamok a Bizottság által meghatározott adatcsereszabványnak és egyéb gyakorlati eljárásoknak megfelelően továbbítják a Bizottságnak az ebben a rendeletben előírt adatokat és metaadatokat.
[…]”
15
Ugyanezen rendelet A. mellékletének 1. fejezete, amely az ESA 2010 általános felépítését és alapelveit mutatja be, tartalmazza többek között az 1.57. pontot, amelynek szövege a következő:
„A gazdasági egységek olyan gazdasági alanyok, amelyek saját jogon képesek javak és eszközök tulajdonjogát megszerezni, kötelezettségeket vállalni, gazdasági tevékenységet végezni, valamint más egységekkel gazdasági műveleteket lebonyolítani. Az ESA 2010 rendszer alkalmazásában a gazdasági egységek öt egymást kölcsönösen kizáró belföldi gazdasági szektorba vannak sorolva:
a)
nem pénzügyi vállalatok;
b)
pénzügyi vállalatok;
c)
kormányzat;
d)
háztartások;
e)
háztartásokat segítő nonprofit intézmények.
Az öt szektor együttesen alkotja a belföldi gazdaság egészét. Az egyes szektorok alszektorokra tagolódnak. Az ESA 2010 rendszer minden szektorra, alszektorra, valamint a gazdaság egészére vonatkozóan is lehetővé teszi a teljes forgalmiszámla‑ és vagyonmérleg‑sorozatok összeállítását. A nem rezidens egységek ezzel az öt hazai szektorral lépnek kapcsolatba, és a számlák megjelenítik a hazai szektorok és egy hatodik intézményi szektor, a külföld szektor közötti interakciókat.”
16
Az 549/2013 rendelet A. melléklete tartalmazza „Az egységek és azok csoportosítása” című 2. fejezetet, amely tartalmazza a 2.111. és a 2.113. pontot, amely pontok a következőket írják elő:
„2.111.
Fogalommeghatározás: a kormányzati szektor (S.13) magában foglalja mindazokat a gazdasági egységeket, amelyek nem piaci termelők, kibocsátásuk egyéni vagy közösségi fogyasztásra szolgál, és amelyek finanszírozása a többi szektorhoz tartozó egységek által teljesített kötelező hozzájárulással történik, valamint mindazokat a gazdasági egységeket, amelyek fő tevékenysége a nemzeti jövedelem és vagyon újraelosztása.
[…]
2.113.
A kormányzat szektor négy alszektorból áll:
a)
Központi kormányzat (a társadalombiztosítási alapok kivételével) […]
b)
Tartományi kormányzat (a társadalombiztosítási alapok kivételével) (S.1312) […]
c)
Helyi önkormányzatok (a társadalombiztosítási alapok kivételével) […]
d)
társadalombiztosítási alapok […]”
17
E rendelet A. mellékletében szerepel „Az államháztartás számlái” című 20. fejezet, amely magában foglalja a 20.05–20.07. pontokat, amelyek szövege a következő:
„20.05.
Az államháztartási szektorhoz (S.13) tartozik az összes kormányzati egység és a kormányzati egységek által ellenőrzött összes nem piaci nonprofit intézmény (NPI). Ide tartoznak még az alábbiakban (20.18–20.39. pont) meghatározott egyéb nem piaci termelők is.
20.06.
A kormányzati egységek politikai folyamatok eredményeként létrejövő jogi személyek, amelyek egy adott területen belül törvényhozói, bírói vagy végrehajtói hatalmat gyakorolnak a többi szervezeti egység felett. Fő funkciójuk a termékek és szolgáltatások nem piaci alapon történő biztosítása a közösség és a háztartások számára, valamint a jövedelem és a vagyon újraelosztása.
20.07.
A kormányzati egység rendszerint jogosult a más szervezeti egységektől származó kötelező transzferek útján történő forrásteremtésre. A szervezeti egységre vonatkozó alapkövetelmények teljesítése érdekében a kormányzati egységnek saját – akár más egységektől jövedelemként szerzett, akár más kormányzati egységektől transzferként kapott – forrással kell rendelkeznie, és jogosultnak kell lennie ezen forrást saját gazdaságpolitikai célkitűzéseinek megvalósítására kiadni. Saját jogon történő hitelfelvételi képességgel is kell rendelkeznie.”
Az olasz jog
Az Olasz Köztársaság alkotmánya
18
A Costituzione della Repubblica Italiana (az Olasz Köztársaság alkotmánya) 103. cikkének második bekezdése előírja, hogy az államháztartás területén a Corte dei conti (számvevőszék, Olaszország) rendelkezik hatáskörrel.
A számvitelről és az államháztartásról szóló 196. sz. törvény
19
A 2009. december 31‑i legge n. 196 – Legge di contabilità e finanza pubblica (a számvitelről és az államháztartásról szóló 196. sz. törvény, a GURI 2009. december 31‑i 303. számának 245. számú rendes melléklete), az alapeljárás tényállására alkalmazandó változatában, a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A kormányzati szervek az Európai Unió által meghatározott eljárásokkal és feltételekkel összhangban hozzájárulnak a nemzeti keretek között meghatározott kormányzati pénzügyi célkitűzések eléréséhez, és osztoznak az azokból eredő felelősségben. Az e célkitűzések megvalósításában való részvétel az államháztartás harmonizációjának és az állami költségvetés koordinálásának alapelveivel összhangban történik.
(2)   Az államháztartás területére vonatkozó rendelkezések alkalmazásában kormányzati szervek alatt 2011 vonatkozásában az [ISTAT] által a 2010. július 24‑én közölt és a Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana 171. számában ugyanaznap közzétett jegyzékben szereplő statisztikai célokból megnevezett szervezetek és személyek, valamint a 2012‑től kezdődően az [ISTAT] által a 2011. szeptember 30‑án közölt és a Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana 228. számában ugyanaznap, illetve annak a jelen cikk (3) bekezdése értelmében az Unió meghatározott rendeleteiben szereplő fogalommeghatározások alapján történő frissítéseiben közzétett jegyzékben szereplő, statisztikai célokból az [ISTAT] által évente megnevezett szervezetek és személyek, a független hatóságok és főként a 2001. március 30‑i 165. sz. törvényerejű rendelet módosított változata 1. cikkének (2) bekezdésében megjelölt kormányzati szervek értendők.
(3)   Az ISTAT minden évben – a Gazzetta Ufficialé‑ban legkésőbb szeptember 30‑ig közzétett határozatban – megjelöli a (2) bekezdésben említett kormányzati szerveket.”
A 243. sz. törvény – A költségvetési egyensúly elvének alkalmazására vonatkozó rendelkezések
20
A 2012. december 24‑i legge « rinforzata » n. 243 – Disposizioni per l’attuazione del principio del pareggio di bilancio ai sensi dell’articolo 81, sesto comma, della Costituzione (243. sz. „megerősített” törvény – Az alkotmány 81. cikkének hatodik bekezdése szerinti költségvetési egyensúly elvének aalkalmazására vonatkozó rendelkezések; a GURI 2013. január 15‑i 12. száma, 14. o.) 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen határozza meg a „kormányzati szervek” fogalmát:
„»kormányzati szervek«: az állami számvitel és a közpénzügyek területére tartozó szabályozásban az uniós joggal összhangban megállapított eljárások és jogi aktusok szerint megjelölt szervezetek, a központi közigazgatás alágazatai szerinti bontásban, a helyi (ön)kormányzati szervek és a szociális ellátórendszer részét képező nemzeti szervezetek / a központi kormányzat, a helyi kormányzat és a nemzeti társadalombiztosítási szervek alszektoraiba tartozó, a számviteli és az államháztartási szabályozások által az előírt eljárásoknak és jogi aktusoknak megfelelően az uniós joggal összhangban meghatározott szervezetek”.
21
E törvénynek „A Számvevőszék ellenőrzési feladatai a kormányzati szervek költségvetései tekintetében” című 20. cikke többek között azt írja elő, hogy a Corte dei conti (számvevőszék) a kormányzati szervek költségvetési gazdálkodásának utólagos ellenőrzését a közpénzek koordinációja és a költségvetési egyensúly érdekében a törvényben meghatározott alaki szabályok és részletes végrehajtási szabályok szerint végzi.
A 161. sz. törvény – Az Olaszország európai uniós tagságából eredő kötelezettségek teljesítésére vonatkozó rendelkezések
22
A 2014. október 30‑i Legge n. 161 ‐ Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall'appartenenza dell’Italia all’Unione europea ‐ Legge europea 2013 bis (az Olaszország európai uniós tagságából eredő kötelezettségek teljesítésére vonatkozó rendelkezésekről szóló 161. sz. törvény – 2013 bis európai törvény, a GURI 2014. november 10‑i 261. számának 83. számú rendes melléklete) 30. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A [2011/85] irányelv és a [473/2013] rendelet közvetlenül nem alkalmazandó részeinek teljes érvényesülése érdekében a költségvetési szabályok tiszteletben tartásának ellenőrzésére irányuló tevékenység körében a [Corte dei conti (számvevőszék)] ellenőrzi a kormányzat költségvetési adatainak a számviteli szabályoknak való megfelelését.”
A 2012. december 24‑i 228. sz. törvény
23
A 2012. december 24‑i legge n. 228 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (228. sz. törvény – Az éves és többéves állami költségvetés elkészítésére vonatkozó rendelkezések; a GURI 2012. december 29‑i 302. számának 212. számú rendes melléklete) 1. cikke a (169) bekezdésében kimondta:
„Azok a jogi aktusok, amelyekkel az ISTAT évente kijelöli a kormányzati szerveket […], az Alkotmány 103. cikke második bekezdésének megfelelően a Corte dei conti (számvevőszék) tanácsai előtt megtámadhatók.”
A számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv
24
A 2016. augusztus 26‑i decreto legislativo n. 174 – Codice di giustizia contabile, adottato ai sensi dell’articolo 20 della legge 7 agosto 2015, n. 124 (174. sz. törvényerejű rendelet – A 2015. augusztus 7‑i 124. sz. törvény 20. cikke alapján elfogadott számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv, a GURI 2016. szeptember 7‑i 209. számának 41. számú rendes melléklete; a továbbiakban: számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv) 1. melléklete 11. cikke (6) bekezdésének b) pontja előírta:
„A [Corte dei conti (számvevőszék)] különleges összetételű egyesített tanácsai, amelyek az államháztartási számvitellel kapcsolatos kizárólagos hatáskörük gyakorlása során egyetlen fokon járnak el a következő ügyekben:
[…]
b)
a kormányzati szervek ISTAT általi elismerése.”
A 137/2020. sz. törvényrendelet
25
A 2020. október 28‑i decreto legge no 137 – Ulteriori misure urgenti in materia di tutela della salute, sostegno ai lavoratori e alle imprese, giustizia e sicurezza, connesse all’emergenza epidemiologica da COVID 19 (137. sz. törvényrendelet – A Covid19 járványügyi vészhelyzethez kapcsolódóan az egészségvédelmet, a munkavállalók és a vállalkozások támogatását, az igazságszolgáltatást és a biztonságot célzó egyéb sürgős intézkedések; a GURI 2020. október 28‑i 269. száma; a továbbiakban: 137/2020. sz. törvényrendelet) 23quater cikke, a 2020. december 18‑i legge n. 176 (176. sz. törvény; a GURI 2020. december 24‑i 319. számának 43. rendes melléklete) által módosított változata szerint, a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A jelen rendelet mellékletének 1. jegyzékében megjelölt azon szervezetekre, amelyek az Európai Unióbeli nemzeti és regionális számlák [549/2013] rendeletben előírt európai rendszere (ESA 2010) által meghatározott szempontok szerint bevonásra kerülnek a kormányzat konszolidált eredménykimutatása szerinti államháztartási egyenleg meghatározásánál, minden esetben alkalmazni kell a költségvetés egyensúlyára és az államadósság fenntarthatóságára vonatkozó rendelkezéseket […], valamint az államháztartással kapcsolatos releváns adatok és információk közlésének kötelezettségére vonatkozó [rendelkezéseket].
(2)   A számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv 11. cikke (6) bekezdésének b) pontjában, amely a 2016. augusztus 26‑i 174. sz. törvényerejű rendelet 1. mellékletében szerepel, az „ISTAT által elvégzett” fordulat a következő szöveggel egészül ki: „kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti szabályozás alkalmazása céljából”.
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
26
Az ISTAT – többek között az 549/2013. sz. rendeletnek megfelelően – felvette a Ferrovienordot és a FITRI‑t (a továbbiakban együttesen: az alapeljárás felpereseit) a 2020. szeptember 30‑án közzétett ISTAT‑jegyzékbe.
27
A kérdést előterjesztő bírósághoz, a Corte dei contihoz (számvevőszék) benyújtott kérelmeikben az alapeljárás felperesei azzal az indokkal vitatják e felvételt, hogy az e célból előírt feltételek nem teljesülnek.
28
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésekből kitűnik, hogy 2012‑ig valamely szervezetnek az ISTAT‑jegyzékbe való felvételére vonatkozó határozatok ellen a közigazgatási bíróság előtt lehetett keresetet indítani. Ezt követően két jogszabályi módosításra került sor.
29
Egyrészt 2012‑ben a 2012. december 24‑i 228. sz. törvény 1. cikke (169) bekezdésének megfelelően a Corte dei conti (számvevőszék) hatáskört kapott a szervezetek kormányzati szervként való kijelölése és az ISTAT‑jegyzékbe való felvétele megalapozottságának felülvizsgálatára. E hatásköri szabályt átvette a számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv 11. cikke (6) bekezdésének b) pontja, amely előírta, hogy „[a] Corte dei conti [számvevőszék] különleges összetételű tanácsainak az államháztartási számvitelt illetően fennálló kizárólagos hatáskörük gyakorlása során egyetlen fokon eljáró szervként kell dönteniük a kormányzati szervek ISTAT általi kijelölésével kapcsolatos […] jogorvoslatokról […]”.
30
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az akkoriban a számviteli ügyekben eljáró bíróra háruló ellenőrzést az 549/2013 rendeleten alapuló szempontok alapján kellett elvégezni, amely szempontok az olasz szabályozás értelmében azokat a feltételeket képezik, amelyekre tekintettel valamely szervezetet felvesznek az ISTAT‑jegyzékbe. Egyébként e bíróság hangsúlyozza, hogy az ilyen bejegyzés pontosan meghatározott, főként számviteli kötelezettségeket keletkeztet az érintett szervezetek számára, amelyek – mivel szerepelnek e jegyzékben – a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkének (1) bekezdése értelmében bevonásra kerülnek a kormányzati szervek konszolidált eredménykimutatása államháztartási egyenlegének meghatározásánál. Így a kérdést előterjesztő bíróság szerint az 549/2013 rendelet értelmében vett kormányzati szervi jogállás ellenőrzése az a számviteli művelet, amely megelőzi azon egyenlegek meghatározását, amelyek alapján a tagállamok közötti pénzügyi kapcsolatok alakulnak, különösen az EUMSZ 126. cikk és a Szerződésekhez csatolt, a túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló 12. sz. jegyzőkönyv (a továbbiakban: 12. sz. jegyzőkönyv) értelmében.
31
Másrészt 2020‑ban a számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv 11. cikke (6) bekezdésének b) pontját módosító 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkének (2) bekezdése korlátozta a számviteli ügyekben eljáró bíró által végzett ellenőrzés körét, amely ettől kezdve lényegében úgy rendelkezik, hogy a Corte dei conti (számvevőszék) ülésező tanácsai kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti szabályozás alkalmazása céljából döntenek a kormányzati szervek ISTAT általi kijelölésével kapcsolatos jogorvoslati kérelmekről.
32
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kiderül, hogy az alapeljárás felei nem értenek egyet a számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkével módosított 11. cikke (6) bekezdése b) pontjának értelmezését illetően.
33
Így a Procura generale della Corte dei Conti (a számvevőszék főügyészi hivatala, Olaszország) szerint, ha azt úgy értelmeznénk, mint amely korlátozza az ISTAT‑jegyzékkel szembeni jogorvoslat lehetőségét kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti szabályozás alkalmazásának céljára szűkíti le, az említett 23quater cikk nem felelne meg az uniós jognak – különösen az 549/2013 rendeletnek, valamint a tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvének –, mivel nem biztosítaná a hatékony bírói jogvédelmet az érintett szervezetek számára. Ez utóbbiak ugyanis ebben az esetben nem kérhetnék többé az ISTAT‑jegyzékbe kormányzati szervként történt felvételük bírósági felülvizsgálatát. Az alapeljárás felperesei osztják ezt az álláspontot.
34
Ezzel szemben az ISTAT, valamint a gazdasági és pénzügyi minisztérium (a továbbiakban együttesen: az alapeljárás alperesei) úgy vélik, hogy a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke, miközben korlátozza a Corte dei conti (számvevőszék) hatáskörét, egyúttal kiterjeszti a közigazgatási bíró hatáskörét, oly módon, hogy az alapeljárás felperesei az érdekeik teljes körű bírói jogvédelmét élvezhetik. Mindenesetre az alapeljárás alperesei szerint a „kormányzat” fogalmának meghatározása kizárólag a közigazgatási bíróság hatáskörébe kellene, hogy tartozzon, mivel szerintük olyan szempontokra vonatkozik, amelyek nem tartoznak a számviteli jellegű kérdések közé. Ennélfogva a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke szerintük megfelel az uniós jognak.
35
Ezen érvelésre válaszul a Procura generale della Corte dei Conti (a számvevőszék főügyészi hivatala) arra is rámutatott, hogy még ha az említett 23quater cikknek az alapeljárás alperesei által védett értelmezését kellene is követni, e rendelkezés akkor sem felelne meg a hatékony érvényesülés és a jogorvoslatok egyenértékűsége elvének. Az ilyen értelmezés ugyanis a kontradiktórius eljárások elhúzódásának és az ítéletek ellentmondásosságának veszélyéhez vezetne, mivel az érintett szervezeteknek ezesetben két külön keresetet kellene indítaniuk két különböző bíróság előtt a jogaik érvényesítése érdekében.
36
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a számviteli igazságszolgáltatásról szóló törvénykönyv 11. cikke (6) bekezdése b) pontjának módosítása az alapeljárás felpereseihez hasonló helyzetben lévő jogalanyok bírói jogvédelmének teljes hiányát eredményezi. Így mindenekelőtt a kormányzati szervi minőség és az ahhoz kapcsolódó kötelezettségek tekintetében az uniós jog tiszteletben tartásának biztosítására hatáskörrel rendelkező bíróság hiányában egyáltalán nem kerülne sor annak ellenőrzésére, hogy az olasz állam tiszteletben tartotta‑e az e minőségre vonatkozó, az 549/2013 rendeletben előírt uniós jogi szabályokat, és ennélfogva az EUMSZ 126. cikk, a 12. jegyzőkönyv, valamint a Stabilitási és Növekedési Paktum értelmében vett államháztartási egyenlegre vonatkozó szabályokat.
37
Ezenfelül, e bíróság úgy véli, hogy a számviteli ügyekben eljáró bíró által hozott határozatok joghatásainak „kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti szabályozás alkalmazása céljára” való leszűkítése a gyakorlatban ahhoz vezetne, hogy megszüntetné az e bíró által a költségvetési hatóságok és az államháztartási egyenleg kiszámításának – a 2011/85 irányelv 5. cikkének b) pontjában említett középtávú költségvetési célirányzat tiszteletben tartásának ellenőrzésére szolgáló – részletes szabályai jogszerűsége felett végzett független ellenőrzés minden lehetőségét. Ennélfogva, a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke úgy tűnik, hogy nem tartja tiszteletben a 473/2013 rendelet és a 2011/85 irányelv által előírt azon szabályt, amely megköveteli a költségvetési hatóságok és a könyvvizsgáló szervezetek szétválasztását, hiszen ez utóbbiak igazságszolgáltatási szervként is működhetnek.
38
Végül az említett bíróság szerint, mivel kormányzati szervi minőség az uniós jog értelmében az érintett jogalanyok számára kötelezettségeket és a jogaikat érintően korlátozásokat keletkeztet, az EUSZ 19. cikknek és a Charta 47. cikkének megfelelően el kell ismerni számukra az ahhoz való hatékony jogorvoslathoz való jogot, hogy vitathassák e minőségüket.
39
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság először is megjegyzi, hogy bár az eljárási autonómia elvének megfelelően a hatáskörrel rendelkező bíróságok kijelölése és a jogorvoslatokra vonatkozó eljárási szabályok meghatározása a nemzeti jogrendre tartozik, jelen esetben a jogorvoslat hatékonysága korlátozott, mivel az e bíróság által hozható határozat nem lenne teljesen egyenértékű az érintett jogalany kormányzati szektorba való sorolása jogszerűtlensége megállapításával az uniós jog szempontjából. Ráadásul szerinte a keresetre, amint azt a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke előírja, olyan rendkívüli eljárási szabályok vonatkoznak, amelyek teljesen eltérnek az olasz jogrend által a hasonló helyzetekre előírt jogorvoslati szabályoktól. Így az olasz jogban valamely jogállás elismerésének valamennyi kérdése a hatáskörrel rendelkező bíróság előtt indított önálló megállapítási kereset körébe tartozik, amely bíróság határozata kötelező erejű az e jogálláshoz kapcsolódó joghatások tekintetében. Emiatt a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy e 23quater cikk megfelel‑e a tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvének.
40
Másodszor, az említett bíróság azon a véleményen van, hogy még ha elfogadnánk is az említett 23quater cikknek az alapeljárás alperesei által javasolt értelmezését, akkor is kétséges lenne ugyanezen cikknek a hatékony bírói jogvédelem elvével való összeegyeztethetősége, mivel azon rövid időszak alatt, ameddig az a pénzügyi év tart, és amelynek során az alapeljárás felperesei az ISTAT‑jegyzékbe való felvételüket követően kötelesek eleget tenni az e felvételből eredő kötelezettségeknek, e felpereseknek két külön keresetet kellene indítaniuk két különböző bíróság előtt a jogaik érvényesítése érdekében, ami azzal a veszéllyel járna, hogy sérülhet a jogbiztonság elve a jogállásukat illetően. Ezen értelmezést követve az a kétség is fennmaradna, hogy ugyanezen 23quater cikk összeegyeztethető‑e a jogorvoslati lehetőségek egyenértékűségének elvével, mivel az Olasz Köztársaság alkotmánya a számviteli ügyekben eljáró bírót jelöli meg az olasz állam költségvetési egyenlegének helyes meghatározására hatáskörrel rendelkező bíróként.
41
E körülmények között határozott úgy a Corte dei conti (számvevőszék), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e [az ESA 2010] közvetlen alkalmazhatóságának szabályával, valamint az [549/2013 rendelet] és a [2011/85] irányelv hatékony érvényesülésének elvével az olyan nemzeti szabályozás, amely az ESA 2010 helyes alkalmazására vonatkozóan hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság hatáskörét kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti jogszabályok alkalmazásában korlátozza, ezáltal megfosztja az [uniós jogi] szabályozást hatékony érvényesülésétől, vagyis a költségvetési egyenleg átláthatóságának és megbízhatóságának vizsgálatától, amelynek révén megállapítható lenne, hogy Olaszország felzárkózott‑e a középtávú költségvetési célkitűzéshez?
2)
Ellentétes‑e – a költségvetési hatóságok és a felügyeleti szervek szervezeti szétválasztása szempontjából – az ESA 2010 közvetlen alkalmazhatóságának szabályával, valamint az [549/2013 rendelet] és a 2011/85 irányelv hatékony érvényesülésének elvével az olyan nemzeti szabályozás, amely az ESA 2010 helyes alkalmazását illetően hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság határozatának joghatásait kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti jogi szabályozás alkalmazásában korlátozza, ezáltal kizárja az (uniós jog értelmében vett) olasz államháztartás számlái szubjektív meghatározásának bárminemű független felülvizsgálatát, amelynek révén megállapítható lenne, hogy Olaszország felzárkózott‑e a középtávú költségvetési célkitűzéshez?
3)
Ellentétes‑e a jogállamiság elvével, különösen a hatékony bírói jogvédelemnek és a jogorvoslatok egyenértékűségének elvével az olyan nemzeti szabályozás, amely:
a)
az S.13. szektor meghatározása szempontjából megakadályozza az ESA 2010 ISTAT általi alkalmazása helyességének, így a költségvetési egyenleg helyességének, átláthatóságának és megbízhatóságának bárminemű olyan bírósági felülvizsgálatát, amelynek révén megállapítható lenne, hogy Olaszország felzárkózott‑e a középtávú költségvetési célkitűzéshez (a jogorvoslatok tényleges érvényesülése elvének megsértése);
b)
arra az esetre, ha a szabályozás alperes szervek által javasolt értelmezését – akár autentikus jogszabály‑értelmezés révén is – helyesnek kell tekinteni, a felperest a bírósági jogorvoslat igénybevétele kétszeres terhének, és ebből következően valamely uniós jogállás fennállását illetően egymásnak ellentmondó határozatok veszélyének teszi ki, amivel de facto lehetetlenné teszi, hogy a felperes hatékony jogvédelemben részesüljön a szóban forgó jogból eredő kötelezettségek teljesítéséhez szükséges megfelelő időn (azaz a pénzügyi éven) belül, és megszünteti a jogbiztonságot a kormányzati jogállás fennállását illetően;
c)
ismételten csak arra az esetre, ha a szabályozás alperes hatóságok által javasolt értelmezését – akár autentikus jogszabály‑értelmezés révén is – helyesnek kell tekinteni, akként rendelkezik, hogy a költségvetés meghatározásának helyességét olyan bíróság bírálja el, amely eltér attól a bíróságtól, amelynek javára az olasz alkotmány fenntartja a költségvetési jogra vonatkozó hatáskört?”
A Bíróság előtti eljárás
42
A Bíróság elnöke a 2021. február 2‑i határozatával az eljárás írásbeli és szóbeli szakaszának lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából egyesítette a C‑363/21. és C‑364/21. sz. ügyeket.
43
Egyébként a kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyeket az eljárási szabályzata 105. cikkének (1) bekezdése szerinti gyorsított eljárásban bírálja el.
44
Ez utóbbi rendelkezés értelmében a kérdést előterjesztő bíróság kérelmére vagy kivételesen hivatalból a Bíróság elnöke az előadó bíró és a főtanácsnok meghallgatását követően dönthet úgy, hogy az előzetes döntéshozatal tekintetében ezen eljárási szabályzat rendelkezéseitől eltérve gyorsított eljárást alkalmaz, ha az ügy jellege megköveteli, hogy elbírálására a lehető legrövidebb időn belül kerüljön sor.
45
A kérdést előterjesztő bíróság, azon kérelmének alátámasztása érdekében, hogy a jelen ügyeket gyorsított eljárásban bírálják el, arra hivatkozik, hogy a feltett kérdések a költségvetési ügyek terén fennálló bírósági hatáskörére vonatkoznak. Márpedig e bíróság szerint, ha e hatáskört nem gyakorolnák az érintett számviteli ciklusnak megfelelő időszakban, azaz 2020‑ban, az uniós jog által előírt szabályok meg lennének fosztva a tényleges érvényesülés lehetőségétől. Így ezen 2020‑as évre vonatkozóan azon szervezetek meghatározását, amelyeket kormányzati szerveknek kell tekinteni, és amelyek eredményét figyelembe kell venni a kormányzat konszolidált eredménykimutatásában, még e számviteli ciklus lejárta előtt kell elvégezni.
46
E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az a körülmény, hogy a kérdést előterjesztő bíróság köteles mindent megtenni az alapügy gyors elbírálásának biztosítása érdekében, önmagában nem elegendő az eljárási szabályzat 105. cikkének (1) bekezdése szerinti gyorsított eljárás alkalmazásának igazolásához (2022. október 13‑iGmina Wieliszew ítélet, C‑698/20, EU:C:2022:787, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Ezt követően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a gazdasági érdekekre való hivatkozás, ideértve azokat is, amelyek hatással lehetnek az államháztartásra, bármilyen fontos és jogszerű is, önmagában nem igazolhatja a gyorsított eljárás alkalmazását (2022. április 28‑iPhoenix Contact ítélet, C‑44/21, EU:C:2022:309, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Végül a Bíróság korábban már pontosította, hogy az uniós jog megsértésének veszélye, valamint hatékony érvényesülése sérelmének veszélye, amely az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tárgyát képező ügyek nagy részében felmerül, önmagában nem igazolhatja az eljárási szabályzat 105. cikkének (1) bekezdésében előírt gyorsított eljárás alkalmazását, tekintettel ezen eljárás eltérést engedő jellegére (a Bíróság elnökének 2017. július 13‑iAnodiki Services végzése, C‑260/17, EU:C:2017:560, 11. pont).
49
Egyébként a kérdést előterjesztő bíróság nem pontosítja, hogy a Bíróság rövid határidőn belül adott válasza lehetővé tenné‑e számára, hogy az előtte folyamatban lévő ügyeket még az érintett számviteli ciklus lejárta előtt elbírálja.
50
E körülmények között a Bíróság elnöke 2021. augusztus 12‑én az előadó bíró és a főtanácsnok meghallgatását követően úgy határozott, hogy nem lehet helyt adni a jelen ítélet 43. pontjában említett kérelemnek, mivel a kérdést előterjesztő bíróság által a jelen ügyekben hivatkozott körülmények nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az eljárási szabályzat 105. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdés, valamint a harmadik kérdés a) pontjának elfogadhatóságáról
51
Az olasz kormány szerint az első és a második kérdés, valamint a harmadik kérdés a) pontja elfogadhatatlan, mivel azon a téves előfeltevésen alapulnak, hogy a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkével bevezetett jogszabálymódosítás azt eredményezi, hogy valamely szervezet ISTAT‑jegyzékbe való felvételének megalapozottsága nem képezheti bírósági felülvizsgálat tárgyát. E kormány e tekintetben arra hivatkozik, hogy a Corte dei conti (számvevőszék) hatáskörének e módosításból eredő korlátozását a közigazgatási bírók általános hatáskörének kiterjesztése követte, akik valójában a közigazgatási jogi aktusokról dönteni jogosult „rendes” bírók.
52
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az ítélete meghozatala tekintetében fennálló szükségességét, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2023. május 25‑iWertInvest Hotelbetrieb ítélet, C‑575/21, EU:C:2023:425, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
Ebből következik, hogy a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság csak abban az esetben utasíthatja el, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog értelmezése, amelyet a nemzeti bíróság kért, nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdéseket hatékonyan megválaszolja (2023. május 25‑iWertInvest Hotelbetrieb ítélet, C‑575/21, EU:C:2023:425, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Másfelől, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával összhangban az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, a Bíróságnak nincs hatásköre a nemzeti jog értelmezésére, és kizárólag a nemzeti bíróság feladata az alapügy tényállásának megállapítása és megítélése, valamint a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések konkrét hatályának meghatározása (2022. április 28‑iSeGEC és társai ítélet, C‑277/21, EU:C:2022:318, C‑655/21, EU:C:2020:318, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
55
A Bíróság kizárólag arra van felhatalmazva, hogy az uniós jog értelmezéséről vagy érvényességéről határozzon, a kérdést előterjesztő bíróság által közölt ténybeli és jogi helyzet figyelembevételével, anélkül hogy azt kétségbe vonhatná, vagy helytállóságát vizsgálhatná (2021. szeptember 9‑iReal Vida Seguros ítélet, C‑449/20, EU:C:2021:721, 13. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56
Ennélfogva az első és a második kérdésre, valamint a harmadik kérdés a) pontjára az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokban kifejtett azon előfeltevésből kiindulva kell válaszolni, amely szerint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke az 549/2013 rendeletnek az ISTAT általi, a kormányzati szektor meghatározása céljából történő alkalmazására vonatkozó bírósági felülvizsgálat hiányához vezetett.
57
Mindemellett, amint az a harmadik kérdés b) és c) pontjának megfogalmazásából következik, a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe veszi a nemzeti jognak az alapeljárás alperesei által javasolt értelmezését. Így nincs akadálya annak, hogy a Bíróság a nemzeti jog ezen értelmezését is figyelembe véve értelmezze az uniós jog releváns szabályait.
58
A Bíróság ugyanis, amelynek az a feladata, hogy hasznos választ adjon a nemzeti bíróságnak, hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az alapeljárás iratai, valamint az elé terjesztett írásbeli és szóbeli észrevételek alapján útmutatást adjon a nemzeti bíróságnak a döntéshez (lásd ebben az értelemben: 2022. április 28‑iSeGEC és társai ítélet, C‑277/21, EU:C:2022:318, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
E körülmények alapján az első és a második kérdés, valamint a harmadik kérdés a) pontja elfogadható.
Az ügy érdeméről
60
Első, második és harmadik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a Charta 47. cikkével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben értelmezett 473/2013 rendeletet, 549/2013 rendeletet, 2011/85 irányelvet, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely korlátozza a számviteli ügyekben eljáró bíró valamely szervezetnek a kormányzati szervek jegyzékébe való felvétele megalapozottságáról való döntésre vonatkozó hatáskörét.
61
E bíróság szerint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke által bevezetett hatásköri korlátozás, amely szerint a Corte dei conti (számvevőszék) „kizárólag a közkiadások korlátozására vonatkozó nemzeti szabályozás alkalmazása céljából” bírálhatja el a kormányzati szerveknek az ISTAT általi kijelölésére vonatkozó jogvitákat, az alapeljárás felpereseihez hasonló jogalanyok kormányzati szervként való kijelölésének megalapozottságára vonatkozó bírósági felülvizsgálat hiányát vonta maga után. Következésképpen ez a korlátozás ténylegesen kizárja először is az 549/2013 rendeletben és a 2011/85 irányelvben említett uniós számviteli és költségvetési szabályok helyes alkalmazását, és ennélfogva az EUMSZ 126. cikkben és a 12. jegyzőkönyvben szereplő követelmények tiszteletben tartását, másodszor a nemzeti költségvetési hatóságok feletti bármilyen, az ezen irányelvben és a 473/2013 rendeletben előírt független ellenőrzést, harmadszor pedig az EUSZ 19. cikkben és a Charta 47. cikkében deklarált hatékony bírói jogvédelem biztosítását.
62
Ezenkívül az említett előterjesztő bíróság pontosítja, hogy még ha el is fogadnánk e 23quater cikknek az alapeljárás alperesei által javasolt és a jelen ítélet 34. pontjában említett értelmezését, továbbra is fennállna a kétség ugyanezen cikknek többek között a hatékony bírói jogvédelem elvével való összeegyeztethetőségét illetően, mivel az alapeljárás felpereseinek ezesetben két külön keresetet kellene indítaniuk két különböző bíróság előtt a jogaik érvényesítése érdekében, ami azzal a kockázattal járna, hogy sérül a jogbiztonság elve a jogállásuk meghatározását illetően az 549/2013 rendelet alkalmazására tekintettel.
63
Ennélfogva meg kell vizsgálni egyrészt, hogy valamely szervezetnek az ISTAT‑jegyzékbe kormányzati szervként való felvétele megalapozottságának vitatására vonatkozó lehetőségnek a kérdést előterjesztő bíróság szerint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkéből eredő hiánya ellentétes‑e a 473/2013 rendeletből és az 549/2013 rendeletből, valamint a 2011/85 irányelvből eredő követelményekkel, és ennélfogva e jogszabályok tényleges érvényesülésével, valamint az uniós jog által előírt hatékony bírói jogvédelem követelményével. Másrészt meg kell vizsgálni, hogy e 23quater cikk, ahogyan azt az alapeljárás alperesei értelmezik, megfelel‑e az ilyen hatékony bírói jogvédelem követelményének.
64
Ami először is azt a kérdést illeti, hogy valamely nemzeti szabályozás – jelen esetben az említett 23quater cikk, ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság értelmezi – tiszteletben tartja‑e az 549/2013 rendeletből eredő követelményeket, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet (14) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az ESA 2010 az Unió céljaira, és különösen az Unió társadalom‑ és gazdaságpolitikáinak meghatározása és figyelemmel kísérése céljából a tagállami számlák kidolgozására vonatkozó referenciakeretet hoz létre. E tekintetben e rendelet (3) preambulumbekezdése szerint e számlákat olyan egységes elvek alapján kell összeállítani, amelyek nem tesznek lehetővé különböző értelmezéseket, oly módon, hogy lehetővé váljon az összehasonlítható eredmények elérése (2019. október 3‑iFonds du Logement de la Région de Bruxelles‑Capitale ítélet, C‑632/18, EU:C:2019:833, 32. pont).
65
Amint az ugyanezen rendelet 1. cikkéből következik, az ESA 2010 az A. mellékletben szereplő, különösen a közös fogalommeghatározásokra és számviteli szabályokra vonatkozó módszertant ír elő, amely lehetővé teszi nemzeti és regionális számlák, valamint összehasonlítható alapokon nyugvó táblázatok uniós célokra történő elkészítését. Az 549/2013 rendelet 3. cikkének megfelelően e számlákat a tagállamoknak továbbítaniuk kell a Bizottságnak (Eurostat).
66
E tekintetben e melléklet 1. fejezetének 1.57. pontja előírja, hogy minden intézményi egységet – amely a meghatározás szerint olyan gazdasági alany, amely saját jogon képes javak és eszközök tulajdonjogát megszerezni, kötelezettségeket vállalni, gazdasági tevékenységet végezni, valamint más egységekkel gazdasági műveleteket lebonyolítani – be kell sorolni az ESA 2010 által meghatározott hat fő szektorba, nevezetesen: nem pénzügyi vállalatok, pénzügyi vállalatok, kormányzat, háztartások, háztartásokat segítő nonprofit intézmények és külföld (2019. október 3‑iFonds du Logement de la Région de Bruxelles‑Capitale ítélet, C‑632/18, EU:C:2019:833, 33. pont).
67
A „kormányzati” szektor fogalmát az 549/2013 rendelet A. melléklete 2. fejezetének 2.111. pontja, valamint 20. fejezetének 20.05 és azt követő pontjai határozzák meg.
68
E rendelet 1. és 3. cikkére, valamint az általa követett, a jelen ítélet 64. pontjában felidézett célra tekintettel a tagállamoknak a nemzeti és regionális számláiknak az Unió céljaira történő elkészítése keretében e fogalommeghatározás alkalmazásával kell meghatározniuk a „kormányzathoz” tartozó szektort.
69
Márpedig annak biztosítása érdekében, hogy az illetékes nemzeti hatóság valamely szervezet 549/2013 rendelet értelmében vett „kormányzati szervnek” való minősítése céljából tiszteletben tartsa az e szervezetre vonatkozó uniós jogi fogalommeghatározást, határozatának megtámadhatónak kell lennie, és bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie. E minősítés vitatásának lehetősége hiányában ugyanis nem lenne biztosított az uniós jog tényleges érvényesülése.
70
Következésképpen e rendelet tényleges érvényesülésével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely valójában kizárja a kormányzati szervnek való minősítés megalapozottsága bírósági felülvizsgálatának minden lehetőségét.
71
Másodszor, ami azt a kérdést illeti, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke, megfelel‑e a 2011/85 irányelvből eredő követelményeknek, emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv az 1. cikkének megfelelően részletes szabályokat állapít meg a tagállamok költségvetési keretrendszereinek jellemzőire vonatkozóan. Ezek a szabályok a tagállamok túlzott költségvetési hiány elkerülésére vonatkozó, EUM‑Szerződés szerinti kötelezettségei betartásának biztosításához szükségesek.
72
A „költségvetési keretrendszer” fogalmát az említett irányelv 2. cikke úgy határozza meg, mint azon intézkedések, eljárások, szabályok és intézmények összességét, amelyek az államháztartás / kormányzat(i szervek) költségvetési politikái végrehajtásának alapját alkotják. Egyébként e 2. cikk első bekezdése úgy rendelkezik, hogy a „kormányzat alszektorai” tekintetében a 2223/96 rendelet A. mellékletének 2.70. pontjában foglalt fogalommeghatározás (amely azonos az 549/2013 rendelet A. melléklete 2.113. pontjában foglalt fogalommeghatározással) alkalmazandó ugyanezen irányelv alkalmazásában/szempontjából. E tekintetben azt is pontosítani kell, hogy a 2011/85 irányelv (23) preambulumbekezdésének megfelelően az EUM‑Szerződésben és különösen a Stabilitási és Növekedési Paktumban meghatározott költségvetési felügyeleti keret rendelkezései a kormányzati szervek egészére vonatkoznak, amelyek magukban foglalják ezeket az alágazatokat is.
73
A fentiekből következik, hogy a tagállamok költségvetési keretrendszereire alkalmazandó követelményeket, amelyek ezen irányelvben szerepelnek, a nemzeti átültető intézkedések alapján a kormányzat(i szervek) egészére alkalmazni kell.
74
Ezenkívül a 2011/85 irányelv 5. cikke szerint minden tagállamnak saját számszerű költségvetési szabályokkal kell rendelkeznie, amelyek a kormányzat(i szervek) egésze számára ténylegesen elősegítik az EUM‑Szerződésből eredő, a költségvetési politika területén fennálló kötelezettségeinek többéves távlatban történő teljesítését. Ezek a szabályok elősegítik többek között a Szerződéssel összhangban meghatározott államháztartási hiányra és államadósságra vonatkozó referenciaértékek betartását, valamint a többéves távlatban történő költségvetési tervezést, beleértve a tagállamok középtávú költségvetési célkitűzéseinek tiszteletben tartását is.
75
E körülmények között a kormányzatra vonatkozó számszerűsített költségvetési szabályok hozzájárulnak azon tagállam költségvetési fegyelméhez, amelynek kötelékébe e kormányzati szervek tartoznak.
76
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a 2011/85 irányelv (4) preambulumbekezdése pontosítja, hogy a költségvetési adatok rendelkezésre állása alapvető fontosságú az Unió költségvetési felügyeleti rendszerének megfelelő működése szempontjából, hogy a naprakész és megbízható költségvetési adatok rendszeres szolgáltatása elengedhetetlen a megfelelő és időben történő ellenőrzéshez, amely lehetővé teszi a költségvetési helyzet váratlan alakulása esetén a gyors reagálást, és hogy a költségvetési adatok minősége biztosításának egyik kulcsfontosságú eleme az átláthatóság, amely szükségszerűen magában foglalja ezen adatok rendszeres közzétételét.
77
Így, noha – amint azt a Bizottság hangsúlyozta – ezen irányelv csak az azt átültető nemzeti intézkedések révén ír elő kötelezettségeket a kormányzati szervek számára, ez nem változtat azon, hogy az említett irányelv tárgya, célja, valamint tényleges érvényesülése veszélybe kerülhetne, ha a „kormányzati szervi” minőségre vonatkozó bírósági felülvizsgálat lehetőségének hiányában a szervezetek költségvetési adatait közzétennék és továbbítanák a Bizottságnak (Eurostat), miközben e szervezeteket nem is lehetett volna ilyeneknek minősíteni.
78
Következésképpen a 2011/85 irányelvnek az irányelv tényleges érvényesülésének biztosítására is alkalmas értelmezésével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely kizárja a valamely szervezet kormányzati szervnek való minősítésének megalapozottsága bírósági felülvizsgálatának minden lehetőségét.
79
Harmadszor, ami azt a kérdést illeti, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke, tiszteletben tartja‑e az érintett tagállam költségvetési hatóságai feletti független ellenőrzésnek a 473/2013 rendeletből és a 2011/85 irányelvből eredő követelményét, meg kell állapítani – amint azt a főtanácsnok az indítványának 80. pontjában lényegében tette –, hogy ezen uniós eszközök lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy szabadon határozzák meg a nemzeti államháztartási rendszerek felügyeletével megbízott független szervezeteket vagy az ezen államokra háruló költségvetési fegyelem tényleges tiszteletben tartását.
80
Így először is, a 2011/85 irányelvnek a (3) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően e nemzeti rendszereket belső ellenőrzésnek és független könyvvizsgálatnak kell alávetni, amelyet egy vagy több közintézmény, mint például a számvevőszékek vagy könyvvizsgáló magánszervezetek végezhetnek. Ami a belső ellenőrzést illeti, annak biztosítania kell, hogy az államháztartásra vonatkozó meglévő szabályokat a kormányzat összes alszektorában alkalmazzák.
81
Ezt követően ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja, hogy az egyes országokra jellemző számszerű költségvetési szabályoknak többek között meg kell határozniuk az e szabályok betartásának hatékony és kellő időben történő nyomon követésének módját, amelyet a tagállamok költségvetési hatóságaitól független vagy tőlük szervezetileg elkülönülő szervezetek által elkészített megbízható és pártatlan elemzések alapján végeznek.
82
Végül a 473/2013 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja tartalmazza a „független szervek” fogalmának meghatározását. Olyan, a tagállam költségvetési hatóságaitól strukturálisan független vagy működési autonómiával rendelkező szervekről van szó, amelyek magas szintű működési autonómiát és elszámoltathatóságot biztosító nemzeti jogi rendelkezésekre támaszkodnak. E rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja pontosítja, hogy a tagállamok független szervezeteket vonnak be a 2011/85 irányelv 5. cikkében említett számszerű költségvetési szabályok betartásának nyomon követésére.
83
Így a 2011/85 irányelv és a 473/2013 rendelet – amint arra a főtanácsnok az indítványának 83. és 85. pontjában rámutatott – csak az Unió számszerű költségvetési szabályainak betartatása érdekében követeli meg a független szervek bevonását, azonban lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az 549/2013 rendelet alkalmazása tekintetében szabadon korlátozzák a számvevőszékeik felett gyakorolt bírósági felülvizsgálat terjedelmét.
84
Negyedszer, ami azt a kérdést illeti, hogy egy olyan nemzeti rendelkezés, mint a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikke tiszteletben tartja‑e az uniós jog által előírt hatékony bírói jogvédelem követelményét, emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy teremtsék meg azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a jogalanyok ilyen védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosításához szükségesek (2021. december 21‑iRandstad Italia ítélet, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
85
A Bíróság korábban már azt is pontosította, hogy a jogalanyok uniós jogból eredő jogai hatékony bírói védelmének elve a tagállamok közös alkotmányos hagyományain nyugvó uniós jogi alapelv, amelyet az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv.) 6. és 13. cikke rögzít, és amelyet jelenleg a Charta 47. cikke is megerősít (2021. december 21‑iRandstad Italia ítélet, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
86
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben éppen az uniós jogot hajtják végre.
87
E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint az a jelen ítélet 64–78. pontjából következik – az alapügyben szóban forgó jogi esetet anyagi jogi szempontból az 549/2013 rendelet és a 2011/85 irányelv szabályozza, mivel ez utóbbiak olyan számviteli és költségvetési szabályokat írnak elő az érintett tagállam számára, amelyek teljes körű tiszteletben tartását akár bíróság előtti eljárásban is meg kell követelni az olyan szervezetektől, mint az alapeljárás felperesei. Márpedig, e körülményekre tekintettel, a Charta rendelkezései alkalmazhatók.
88
Mindemellett sem e rendelet, sem ezen irányelv nem ír elő a tényleges érvényesülésüket biztosító jogorvoslati kérelmekre vonatkozóan részletes eljárási szabályokat, és különösen nem pontosítja, hogy melyik nemzeti bíróságnak kell biztosítania a hatékony bírói jogvédelmet.
89
Márpedig, az adott területre vonatkozó uniós szabályok hiányában, a jelen ítélet 84. pontjában említett jogorvoslati kérelmekre vonatkozó részletes eljárási szabályok meghozatala az eljárási autonómia elve alapján az egyes tagállamok belső jogrendjére tartozik, azzal a feltétellel azonban, hogy az uniós jog hatálya alá tartozó helyzetekben e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a hasonló jellegű belső jogi helyzetekre vonatkozóknál (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (2021. december 21‑iRandstad Italia ítélet, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
90
A 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkének az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvére tekintettel történő vizsgálatát annak figyelembevételével kell elvégezni, hogy – amint az a jelen ítélet 32–35. pontjából következik – e rendelkezést az alapeljárás felei eltérően értelmezik, amit az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseiben jelzett. Ezenkívül a tárgyaláson az olasz kormány arra hivatkozott, hogy az említett rendelkezésnek megfelelően a Corte dei conti (számvevőszék) járulékosan határozhat az ISTAT azon határozatainak érvényességéről, amelyek valamely szervezetnek az ISTAT‑jegyzékbe való felvételére vonatkoznak, adott esetben mellőzve e határozatok alkalmazását.
91
Az egyenértékűség elvét illetően meg kell állapítani, hogy a Bíróság nem rendelkezik olyan információval, amely kételyre adna okot ezen elvnek az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás általi tiszteletben tartását illetően.
92
A tényleges érvényesülés elvét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jog nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a nemzeti jogban megállapítottaktól eltérő jogorvoslati lehetőségeket hozzanak létre, kivéve azonban azt az esetet, ha a szóban forgó nemzeti jogrend egészéből az következik, hogy nem létezik olyan bírósági jogorvoslat, amellyel akár közvetett módon biztosítható lenne a jogalanyok uniós jogból eredő jogainak tiszteletben tartása, illetve ha a jogalanyok bírósághoz fordulásának az lenne az egyetlen módja, hogy kénytelenek lennének jogot sérteni (2021. december 21‑iRandstad Italia ítélet, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
93
Hangsúlyozni kell továbbá, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében minden olyan esetben, amikor felmerül a kérdés, hogy valamely nemzeti eljárási rendelkezés lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi‑e az uniós jog alkalmazását, azt kell megvizsgálni, hogy e rendelkezés milyen helyet foglal el az egész eljárásban, továbbá hogyan zajlik az eljárás, és a különböző nemzeti fórumok előtt milyen sajátosságokkal rendelkezik. Ebből a szempontból adott esetben azon elveket is figyelembe kell venni, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság elve, valamint az eljárás szabályos lefolytatásának elve (2022. november 17‑iHarman International Industries, C‑175/21, EU:C:2022:895, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
94
A jelen ügyben a jelen ítélet 92. és 93. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel, ha a nemzeti bíróság azt állapítaná meg, hogy a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkének hatálybalépése az ISTAT azon határozatai bírósági felülvizsgálatának teljes hiányát vonja maga után, amelyek egyes szervezeteknek az 549/2013 rendeletben meghatározott kormányzati szektorba való sorolásáról szólnak, akkor úgy kellene tekinteni, hogy e rendelkezés lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi e rendelet alkalmazását, és ennélfogva nem teszi lehetővé a 2011/85 irányelv hatékony érvényesülésének biztosítását. Ebben az esetben ugyanis e szervezetek nem fordulhatnának bírósághoz az ISTAT e rendeletet alkalmazásaként hozott intézkedéseinek felülvizsgálata céljából.
95
Ezzel szemben, ha a kérdést előterjesztő bíróságnak a 137/2020. sz. törvényrendelet 23quater cikkének az alapeljárás alperesei, valamint a tárgyaláson az olasz kormány által képviselt értelmezését kellene elfogadnia, vagyis hogy kizárólag a közigazgatási bíró rendelkezik hatáskörrel valamely szervezetnek az ISTAT‑jegyzékbe való felvétele érvénytelenségének megállapítására, és hogy a számviteli ügyekben eljáró bíró kizárólag járulékosan vizsgálhatja e felvétel jogszerűségét, amikor a közkiadások korlátozásáról szóló nemzeti szabályozás alkalmazásáról határoz, nem tekinthető úgy, hogy e rendelkezés sérti a tényleges érvényesülés elvét, vagy hogy olyan elemet tartalmazna, amelyből az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének megsértése következne.
96
Ilyen esetben ugyanis létezne olyan bírósági jogorvoslati lehetőség, amely lehetővé teszi az ISTAT által az 549/2013 rendelet és a 2011/85 irányelv alapján hozott intézkedések felülvizsgálatának biztosítását.
97
Ezenkívül, amint azt az olasz kormány a tárgyaláson jelezte, és a kérdést előterjesztő bíróságra háruló vizsgálat fenntartása mellett, az ISTAT‑jegyzékben szereplő azon szervezetek, amelyek vitatni kívánják a kormányzati szervként való megjelölésüket, nem kötelesek két külön keresetet indítani, azaz egyet a közigazgatási bíróság előtt, egy másikat pedig a Corte dei conti (számvevőszék) előtt. Így egyrészt kérhetik a közigazgatási bírótól az őket e jegyzékbe felvevő határozat erga omnes hatályú érvénytelenségének megállapítását. Másrészt a Corte dei conti (számvevőszék) előtt vitathatják az említett jegyzékbe való felvételük következményeit, és adott esetben járulékos jelleggel elérhetik e felvétel alkalmazásának mellőzését.
98
Mindemellett a jelen ítélet 95. pontjában említett esetben fennáll a veszélye annak, hogy egymásnak ellentmondó ítéleteket hoznak valamely szervezet ISTAT‑jegyzékbe való felvételének megalapozottságát illetően, ami jogilag bizonytalan helyzetet eredményez. Ugyanakkor az ilyen eltérések felmerülésének puszta lehetősége nem elegendő a Charta 47. cikkével és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk megsértésének megállapításához, amennyiben a minősítésről szóló határozatot vitató jogalany a kérelmének megvizsgálása érdekében egyetlen kereset előterjesztésére szorítkozhat. Mindazonáltal az olasz jogrendszer feladata, hogy a jogorvoslatok gyakorlására vonatkozó részletes szabályokat úgy állapítsa meg, hogy az ne befolyásolja aránytalanul a Charta 47. cikkében említett hatékony jogorvoslathoz való jogot (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iNemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság ítélet, C‑132/21, EU:C:2023:2, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99
Egyébiránt, amennyiben az alapjogvita elbírálása céljából megvan a független bíróság előtti kereset benyújtásának lehetősége, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, az uniós jog szempontjából nem releváns az a körülmény, hogy a hatáskörrel rendelkező bíró, vagyis az alapeljárás alperesei szerint a közigazgatási bíró, amint arra e bíróság rámutat, nem az Olasz Köztársaság alkotmánya által költségvetési kérdésekben hatáskörrel rendelkező bíróként kijelölt bíró.
100
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első, második és harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Charta 47. cikkével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben a 473/2013 rendeletet, az 549/2013 rendeletet, a 2011/85 irányelvet, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely korlátozza a számviteli ügyekben eljáró bírónak a valamely szervezet kormányzati szervek jegyzékébe való felvételének megalapozottságáról való döntésre vonatkozó hatáskörét, amennyiben biztosított e rendeletek és ezen irányelv tényleges érvényesülése, valamint az uniós jog által előírt hatékony bírói jogvédelem.
A költségekről
101
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
A költségvetésiterv‑javaslatok monitoringjára és értékelésére, valamint az euróövezeti tagállamok túlzott hiánya kiigazításának biztosítására vonatkozó közös rendelkezésekről szóló, 2013. május 21‑i 473/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet, az Európai Unió‑beli nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i 549/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet, a tagállamok költségvetési keretrendszerére vonatkozó követelményekről szóló, 2011. november 8‑i 2011/85/EU tanácsi irányelvet és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely korlátozza a számviteli ügyekben eljáró bírónak a valamely szervezet kormányzati szervek jegyzékébe való felvételének megalapozottságáról való döntésre vonatkozó hatáskörét, amennyiben biztosított e rendeletek és ezen irányelv tényleges érvényesülése, valamint az uniós jog által előírt hatékony bírói jogvédelem.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.