62023CC0431
ATHANASIOS RANTOS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. október 24. (
1
)
C‑431/23. sz. ügy
AE,
CO,
DU,
és társai
kontra
BA, a Wibra België SA vagyonfelügyelőjeként eljárva,
EP, a Wibra België SA vagyonfelügyelőjeként eljárva,
RI, a Wibra België SA vagyonfelügyelőjeként eljárva,
Wibra België SRL;
VT,
HL,
MO,
és társai
részvételével
(a tribunal du travail de Liège [liège‑i munkaügyi bíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Szociális politika – 2001/23/EK irányelv – Vállalkozások átruházása – A munkavállalók jogainak védelme – A 3‑5. cikk – Eltérés – Feltételek – Fizetésképtelenségi eljárás – A vállalkozás egy részének bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében előkészített és közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően végrehajtott átruházása”
I. Bevezetés
1.
A jelen ügyben ismételten a Bíróság állásfoglalását kérik a 2001/23/EK irányelv (
2
) által a munkavállalók védelmére létrehozott rendszertől az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében fizetésképtelenségi eljárás esetén előírt eltérésnek egy vállalkozás átruházására való alkalmazhatóságáról.
2.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő tribunal du travail de Liège (liège‑i munkaügyi bíróság, Belgium) lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy alkalmazható‑e ezen eltérés olyan helyzetben, amelyben az átruházási ügyletet teljes egészében a vállalkozás folytatására irányuló, olyan okból meghiúsult eljárás keretében készítették elő, hogy az átvevő megtagadta a munkavállalók védelmére vonatkozó kötelező rendelkezések betartását, majd ezt követően az átruházást pontosan ugyanolyan feltételekkel, az átadó fizetésképtelenségének megállapítását követő napon hajtották végre, amely átadó egyébként ugyanazon csoporthoz tartozik, mint az átvevő.
3.
A Bíróságnak a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés körvonalainak tisztázására irányuló ítélkezési gyakorlatába (
3
) illeszkedő jelen ügy révén lehetősége nyílik arra, hogy e tekintetben további iránymutatással szolgáljon.
4.
E rendelkezés értelmezése a megfelelő egyensúly megteremtését feltételezi két követelmény között: egyfelől azon követelmény, hogy még igazolt pénzügyi nehézségek esetén se kerüljön veszélybe a vállalkozás vagy annak részei folytatásának üdvözlendő célját szolgáló jogi eszközök alkalmazása, másfelől azon követelmény között, hogy ne legyen megengedett az ilyen eszközök vagy általánosabban a fizetésképtelenségi eljárások nem megfelelő alkalmazásával a munkavállalók számára az uniós jogban biztosított védelem megkerülése. (
4
)
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 2001/23 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Az átadót megillető, az átruházás napján fennálló munkaszerződésből vagy munkaviszonyból eredő jogok és kötelezettségek az ilyen átruházásból eredően átszállnak a kedvezményezettre.
A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az átruházás időpontját követően az átadó és a kedvezményezett egyetemlegesen felelnek az olyan kötelezettségekért, amelyek az átruházás időpontját megelőzően keletkeztek az átruházás napján fennálló munkaszerződésből vagy munkaviszonyból.”
6.
Ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a vállalkozás átruházása „önmagában nem teremt jogalapot az átadó vagy a kedvezményezett általi elbocsátásra”, az olyan elbocsátások foganatosítására vonatkozó lehetőség sérelme nélkül, amelyeknek az „oka gazdasági, műszaki vagy szervezeti jellegű, és a munkaerő tekintetében változásokat eredményez.”
7.
Az említett irányelv a fent leírt védelmi rendszer alól eltérést engedélyező 5. cikkének (1) és (4) bekezdése így rendelkezik:
„(1)   Amennyiben a tagállamok másként nem rendelkeznek, a 3. és a 4. cikk nem vonatkozik egy vállalkozás, üzlet vagy ezek egy részének olyan átruházására, amelyben az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult, és az illetékes hatóság (illetve az illetékes hatóság által felhatalmazott esetleges csődgondnok) felügyelete alatt zajlik.
[…]
(4)   A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megelőzzék a fizetésképtelenségi eljárásokkal való visszaéléseket, amelyek során a munkavállalók részére nem biztosítanák az ezen irányelvben számukra biztosított jogokat.”
B.
A belga jog
1. A gazdasági jogi törvénykönyv a vállalkozások fizetésképtelenségére vonatkozó szabályozása
8.
Az alapeljárásra okot adó tényállás megvalósulásának időpontjában a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárást a belga jog szerint a code de droit économique (gazdasági jogi törvénykönyv) XX.39. és azt követő cikkeinek az alapeljárásra alkalmazandó változata szabályozta. A XX.39. cikk szerint „[a] bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás célja a vállalkozás eszközei, illetve tevékenységei egészének vagy egy részének a bíróság felügyelete mellett történő folytatása. Ezen eljárás révén a kötelezett számára haladék biztosítható [különösen] az eszközök, illetve tevékenységek egészének vagy egy részének a bíróság felhatalmazásával egy vagy több harmadik félre történő átruházására”.
9.
A gazdasági jogi törvénykönyv korábbi XX.87. cikkének (1) bekezdése szerint „a kijelölt bírósági megbízott szervezi és végrehajtja a bíróság által elrendelt átruházást a vállalkozás gazdasági tevékenysége egészének vagy egy részének fenntartásához szükséges vagy hasznos ingó és ingatlan vagyon értékesítésével vagy átruházásával. Bekéri az ajánlatokat, ügyelve elsődlegesen arra, hogy a vállalkozás tevékenységének egészét vagy egy részét fenntartsák, és egyúttal figyelembe veszi a hitelezők jogait.”.
10.
A fizetésképtelenségi eljárást a belga jogban a gazdasági jogi törvénykönyv XX.98‑XX.201. cikke szabályozza. E törvénykönyv XX.98. cikkéből következik, hogy a fizetésképtelenségi eljárás célja „az adós vagyonának a vagyon kezeléséért, felszámolásáért és a felszámolásból származó bevételnek a hitelezők közötti felosztásáért felelős vagyonfelügyelő kezelésébe helyezése”.
11.
A 2021. március 21‑i törvény (
5
) módosította a gazdasági jogi törvénykönyv XX. könyvét, és beillesztette a vállalkozás reorganizációjának előkészítő szakaszaként értelmezett pre‑pack szabályozást, amelynek során a vállalkozási ügyek bíróságának elnöke bírósági megbízottat jelölhet ki az egyezség, illetve kollektív megállapodás elérése céljából, amennyiben az adós bizonyítja, hogy a vállalkozás folyamatos működése rövidesen vagy hosszabb távon veszélybe kerül.
2. Munkáltatóváltás esetén a munkavállalók jogainak védelmére vonatkozó szabályok
12.
A 2001/23 irányelvet a belga jogrendbe különösen a convention collective de travail no 32 bis, du 7 juin 1985, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’un transfert conventionnel d’entreprise et réglant les droits des travailleurs repris en cas de reprise de l’actif après faillite (a munkavállalók jogainak a szerződéssel történő vállalkozásátruházás következtében a munkáltató változása esetén történő védelméről, valamint a fizetésképtelenséget követő eszközátvétel keretében átvett munkavállalók jogainak szabályozásáról szóló, 1985. június 7‑i 32a. számú kollektív szerződés (a továbbiakban: 32a. sz. kollektív szerződés) módosított változata ültette át.
13.
A 32a. sz. kollektív szerződés célja az 1. cikkéből következően különösen az, hogy biztosítsa „a munkavállalók jogainak védelmét minden olyan esetben, amikor a munkáltató a vállalkozás vagy annak egy része szerződésen alapuló átruházásának következtében megváltozik” (II. fejezet), másrészt pedig az, hogy biztosítsa „a fizetésképtelenséget követő eszközátvétel keretében átvett munkavállalók bizonyos jogait” (III. fejezet).
14.
A 32a. sz. kollektív szerződés 6‑10. cikkét tartalmazó II. fejezete a következőknek szentelt: „a munkavállalók jogai a vállalkozás szerződésen alapuló átruházását követő munkáltatóváltozás esetén”.
15.
A 32a. sz. kollektív szerződés 7. cikke értelmében „az átadónak az átruházás időpontjában fennálló munkaszerződésekből eredő jogai és kötelezettségei […] az átruházásból eredően átszállnak az átvevőre.”
16.
A 32a. sz. kollektív szerződés 8. cikke előírja, hogy „[a]z átadó és az átvevő egyetemlegesen felelős az átruházás időpontjában fennálló […] és az ezen időpontban fennálló munkaszerződésekből eredő tartozások megfizetéséért, a kiegészítő szociális ellátási rendszerekben fennálló tartozások kivételével”.
17.
A 32a. sz. kollektív szerződés 9. cikke értelmében „a munkáltatóváltás önmagában véve sem az átadó, sem az átvevő számára nem képez okot az elbocsátásra”.
18.
A 32a. sz. kollektív szerződés „[a]z átvett munkavállalók jogai a fizetésképtelenséget követő vagyonátvétel esetén” című III. fejezetét kell alkalmazni a munkavállalók „a fizetésképtelenné vált vállalkozás vagyona egészének vagy egy részének átvételét követő átvételére, feltéve, hogy az átvételre a fizetésképtelenné válás időpontjától számított két hónapon belül kerül sor” (11. cikk első bekezdés). E fejezet „[különösen] azon munkavállalókra alkalmazandó, akiket a fizetésképtelenné válás időpontjában még munkaszerződés köt […] [és] az ilyen munkavállalóknak a vagyon átvétele előtt, vagy a vagyon átvételének időpontjában történő, vagy a vagyon átvételét követő további négy hónapon belüli átvételére kell alkalmazni”.
19.
A fent említett III. fejezet rendelkezései előírják a korábbi munkáltatónál fennálló munkafeltételek fenntartását (a 32a. sz. kollektív szerződés 13. cikke), illetve a határidő és a kártérítés meghatározásakor a munkavállaló által a korábbi munkáltatónál szerzett szolgálati idő figyelembevételét (e szerződés 14. cikke). E rendelkezések ugyanakkor nem írják elő az átruházás időpontjában fennálló munkaszerződésekből eredő tartozásoknak az átvevőre való átruházását, illetve az ilyen tartozásokért az átvevőnek az átadóval való egyetemleges felelősségét vagy kötelezettségvállalását.
20.
A bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében történő átruházás esetén a munkavállalók jogaira alkalmazandó szabályozás a convention collective de travail no 102, du 5 octobre 2011, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’une réorganisation judiciaire par transfert sous autorité de justice (a munkavállalók jogainak a bíróság felhatalmazásával történő átruházással lefolytatott reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás következtében a munkáltató változása esetén történő védelméről szóló, 2011. október 5‑i 102. sz. kollektív szerződés; a továbbiakban: 102. sz. kollektív szerződés).
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
21.
A Wibra egy holland vállalkozás, amely több üzlettel rendelkezik Belgiumban és Hollandiában. Mindenféle fogyasztási cikkek kedvezményes áron történő értékesítésére szakosodott. 2020‑ban a COVID‑19 egészségügyi válság következtében a társaság belga leányvállalata, a Wibra België SA – amely akkoriban 81 üzletet üzemeltetett és 439 alkalmazottat foglalkoztatott – jelentős forgalomkiesést szenvedett el.
22.
Ebből eredően a Wibra België SA 2020. július 30‑án bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás iránti kérelmet nyújtott be az Ondernemingsrechtbank Genthez (vállalkozási ügyek genti bírósága, Belgium), amely 2020. október 30‑ig moratóriumot rendelt el, és három bírósági megbízottat (BA, EP és RI) jelölt ki e társaság tevékenységeinek teljes vagy részleges átszervezésével és átruházásával.
23.
E három bírósági megbízott 2020. szeptember 21‑én elfogadta a Wibra Nederland BV anyavállalat által benyújtott átvételi ajánlatot, amely a Wibra België SA 36 üzletére és 439 alkalmazottjából 183 alkalmazottra vonatkozott. Az átvételi megállapodás egyik feltétele előírta, hogy az átvett alkalmazottak tekintetében a jövőbeni szabadságpénz és a jóváhagyás időpontjáig elvégzett munkáért járó tizenharmadik havi bér kifizetésével kapcsolatos pénzügyi kötelezettségeket az eladó időarányosan viseli.
24.
2020. szeptember 30‑án Wibra België SRL néven létrejött egy ad hoc társaság a korábban a Wibra België SA által végzett tevékenységek egy részének átvétele és folytatása céljával.
25.
A fent említett három bírósági megbízott az átvételi ajánlat jóváhagyására vonatkozó kérelmet nyújtott be a vállalkozási ügyek genti bíróságához, amely 2020. október 8‑i ítéletével elutasította a kérelmet, mivel úgy vélte, hogy az átvételi tervnek a szabadságpénzre és az év végi jutalomra vonatkozó rendelkezései ellentétesek a 102. sz. kollektív szerződés és a 2001/23 irányelv kötelező rendelkezéseivel.
26.
E bíróság az ugyanezen a napon hozott második határozatával megállapította a Wibra België SA fizetésképtelenségét, és kijelölte felszámolónak a három bírósági megbízottat (BA, EP és RI).
27.
A Wibra az átvételi ajánlat jóváhagyására irányuló kérelmének az említett bíróság általi elutasítása és a fizetésképtelenség megállapítása ellenére 2020. október 9‑én sajtóközleményben bejelentette, hogy hamarosan újranyitja 36 üzletét, és megtartja 183 alkalmazottját.
28.
Ami a Wibra België SA‑t illeti, a munkavállalókat haladéktalanul tájékoztatták a fizetésképtelenség megállapításáról és a munkaszerződésük felmondási idő helyett kártalanítás mellett történő megszüntetéséről.
29.
A fizetésképtelenség megállapítását követő napon a felszámolók a Wibra België SA tárgyi és immateriális eszközeinek egy részét átruházták a Wibra België SRL‑re. Az elbocsátott személyzetből (439 munkavállaló) 183 munkavállalót a Wibra België SRL újra alkalmazásba vett.
30.
Az egyes elbocsátott munkavállalók által feltett kérdésekre a felszámolók többek között azt válaszolták, hogy „[a] fizetésképtelenség megállapítását követően az immateriális javak és tárgyi eszközök egy része eladásra került az újonnan létrehozott [Wibra België SRL] társaság számára” és „a személyzet egyetlen tagja és egyetlen tevékenység átadására sem került sor”.
31.
A Wibra België SA által elbocsátott AE és további 21 munkavállaló 2021. június 21‑én keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő tribunal du travail de Liège‑hez (liège‑i munkaügyi bíróság), mind a fizetésképtelenné vált korábbi munkáltatójuk, mind a Wibra België SRL ellen. Később csatlakozott a keresethez további 38 munkavállaló. Mindezen munkavállalók (a továbbiakban együttesen is: felperesek) kérték különösen annak megállapítását, hogy a fizetésképtelenné vált Wibra België SA és a Wibra België SRL között a tevékenységek átruházására vonatkozó ügylet a vállalkozás szerződés útján történő átruházásának minősül a 32a. sz. kollektív szerződés és a 2001/23 irányelv 1. cikke értelmében, másrészt kérték a 32a. sz. kollektív szerződés rendelkezéseinek megsértése miatt kártérítés címén egy bizonyos összeg megítélését, és a Wibra België SRL‑t kötelezését egyetemlegesen, ennek hiányában személyesen ezen összeg megfizetésére. Konkrétabban e munkavállalók azt állították, hogy a Wibra België SRL‑t átvevőnek kell tekinteni, így kötik az említett munkavállalók által korábban a Wibra België SA‑val szemben érvényesíthető jogok és kötelezettségek, különösen a munkavállalóknak a Wibra België SA részéről a fizetésképtelenségi eljárást követő elbocsátására tekintettel kártérítés, elmaradt munkabér, pénzbeli hozzájárulások, pótlékok és juttatások címén járó összegek – ideértve a felmondási idő helyett járó kártalanítás – megfizetése tekintetében. Másodlagosan e munkavállalók a Bíróság elé terjesztett kérdések elbírálásáig az eljárás felfüggesztését kérték.
32.
Az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében úgy értékelte, hogy a Wibra België SA a csoportos létszámcsökkentést megelőző tájékoztatási és konzultációs kötelezettségének megsértése miatt kártérítési felelősséggel tartozik valamennyi felperessel szemben. Tekintettel azonban a 2020. október 8‑i ítéletben megállapított fizetésképtelenségre, az elbocsátott munkavállalók követeléseit mindenekelőtt a fizetésképtelenségi eljárás alá vont kötelezettségként kell elfogadhatónak ítélni, míg a fizetésképtelenségi eljárás alatt álló vagyonnak továbbra is elegendőnek kell lennie a felperesek tényleges kifizetéséhez.
33.
Ennélfogva, ha a fizetésképtelenségi eljárás alatt álló Wibra België SA és a Wibra België SRL között létrejött ügylet „a vállalkozás szerződés útján történő átruházásának” tekintendő a 32a. sz. kollektív szerződés II. fejezete értelmében, akkor az utóbbi vállalkozás a 32a. számú kollektív szerződés 7. és 8. cikke értelmében egyetemlegesen felel az előbbi vállalkozás kötelezettségeiért és az átruházás időpontjában fennálló tartozásokért.
34.
Ebben az összefüggésben az előterjesztő bíróság számára kérdéses a Wibra België SA részéről a Wibra België SRL‑re történő vagyonátruházás jogi minősítése. E bíróság különösen azt kérdezi, hogy ezen ügylet minősítése „a vállalkozás szerződés útján történő átruházása” a 32a. sz. kollektív szerződés II. fejezete szerint, vagy „fizetésképtelenséget követő vagyonátruházás” e kollektív szerződés III. fejezete szerint.
35.
Az említett bíróság e tekintetben megjegyzi, hogy a vállalkozás vagyonának a fizetésképtelenség megállapítását követő átvételére vonatkozó bírósági jóváhagyás megtagadása ellenére a vállalkozási ügyek genti bírósága részéről kijelölt bírósági megbízottak által a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás során a Wibra Nederland anyavállalat általi átvételre készített tervet végül a fizetésképtelenség megállapítását követő napon ugyanezen megbízottak végrehajtották, ám felszámolói minőségükben.
36.
Ezenkívül az említett bíróság megjegyzése szerint nem vitatott, hogy a két társaság között a fizetésképtelenség megállapítását követő napon létrejött ügylet feltételei megegyeznek a vállalkozási ügyek genti bíróságához a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében benyújtott átvételi ajánlat feltételeivel, lévén a két ügylet között az egyetlen különbség az átvevő személye. Az előterjesztő bíróság azonban megjegyzi, hogy mivel a Wibra België SRL az anyavállalat leányvállalata, a személyek ezen különbsége nincs hatással a jelen ügyre.
37.
E bíróság úgy véli, hogy az alapeljárás tárgyát képező ügylet „kétségtelenül”„pre‑pack átruházásnak” minősítendő, és a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára (
6
) utal, amely lehetővé teszi az átvevő számára a 2001/23 irányelv 5. cikkében előírt eltérésre hivatkozást, feltéve, hogy az ügyletet törvényi vagy rendeleti rendelkezések szabályozzák.
38.
Ám e bíróság szerint ilyen rendelkezések a belga jogban nem léteznek. A belga jogalkotó által a gazdasági jogi törvénykönyvbe különösen a 2021. március 21‑i törvénnyel bevezetett módosítások ugyanis az előkészítő szakaszra („pre‑pack terv”) és nem az átruházási szakaszra („pre‑pack átruházás”) vonatkoznak.
39.
Az előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a jelen ügyben az ügylet első része – vagyis az átruházás előkészítése – a vállalkozási ügyek genti bírósága által a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében kijelölt bírósági megbízottak felügyelete mellett történt. Ezen ügylet második része – a vagyon és a személyzet átruházása – közvetlenül követte a vállalkozási ügyek bírósága részéről a kezdetben megállapodott ügylet jóváhagyásának olyan megtagadását, amely ráadásul a munkavállalók jogainak védelmére hivatkozással (a jelen ügyben az átvevő részéről a szabadságpénzzel és az év végi jutalommal kapcsolatos szociális kötelezettségek átvállalásának elutasítása) történt.
40.
Ilyen körülmények között határozott úgy a tribunal du travail de Liège (liège‑i munkaügyi bíróság), hogy még nem határoz a Wibra België SRL ellen benyújtott kérelmekről, hanem az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [2001/23] irányelv 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az abban meghatározott azon feltétel, amely szerint ezen irányelv 3. és 4. cikke nem vonatkozik valamely vállalkozás olyan átruházására, amelyben az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult, nem teljesül abban az esetben, ha a vállalkozás egészének vagy egy részének átruházását az átadó vagyonának felszámolására irányuló fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőzően készítik elő, vagyis – amint a jelen ügyben – bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében olyan átruházási megállapodást kötnek, amelynek jóváhagyását az illetékes bíróság megtagadja, de amelyet ezután közvetlenül a fizetésképtelennek nyilvánítást követően a nemzeti jog minden törvényi vagy rendeleti rendelkezésének alkalmazásától függetlenül végrehajtanak?”
41.
Írásbeli észrevételeket nyújtottak be a felperesek, a Wibra België SRL, a belga kormány és az Európai Bizottság.
IV. Elemzés
A.
Bevezetés
42.
Az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben meghatározott azon feltétel, amely szerint ezen irányelv 3. és 4. cikke nem vonatkozik valamely vállalkozás olyan átruházására, „amelyben az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult”, nem teljesül abban az esetben, ha a vállalkozás egészének vagy egy részének átruházását a fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőzően készítik elő a vállalkozás folytatására irányuló eljárás – például bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás – keretében, amelyben olyan átruházási megállapodást kötnek, amelynek jóváhagyását az illetékes bíróság megtagadja, és ezen átruházást közvetlenül a fizetésképtelennek nyilvánítást követően végrehajtják.
43.
E kérdés olyan jogvita keretében merült fel, amelyben a Wibra vállalkozás reorganizációját követően elbocsátott több munkavállaló azt állította, hogy a Wibra België SA, mint korábbi munkáltatójuk és a Wibra België SRL között létrejött átruházási ügylet „szerződés alapján történő átruházásnak” minősül a 2001/23 irányelv 1. cikke értelmében, és hogy a jelen ügyben nem teljesültek az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt kivétel alkalmazásának feltételei. Ebből eredően a Wibra België SRL‑t átadóként kötik a munkavállalókkal szemben azon jogok és kötelezettségek, amelyeket korábban a Wibra België SA‑val szemben érvényesíthettek a 32a. sz. kollektív szerződésnek lényegében a 2001/23 irányelv 3. cikkének megfelelő 7. és 8. cikke alapján.
44.
Amint később a jelen indítvány 65‑71. pontjában kifejtem, a Bíróság előtt lévő iratokból kitűnik, hogy a vitatott átruházási ügyletet eredetileg a belga jog szerinti bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás során készítették elő, de mivel az illetékes bíróság elutasította az átruházási terv jóváhagyását, e tervet végül a Wibra België SA fizetésképtelenségének megállapítását követő napon hajtották végre.
45.
A Bírósághoz írásbeli észrevételeket benyújtó felek eltérő álláspontot képviselnek az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó választ illetően. Míg a felperesek és a Bizottság azon az állásponton vannak, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló átruházási ügylet nem tartozik a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt kivétel hatálya alá, addig a Wibra België SRL és a belga kormány ezzel szemben azt állítja, hogy a jelen ügyben teljesülnek az említett kivétel alkalmazásának feltételei.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
1. A 2001/23 irányelv alkalmazhatóságáról
46.
Az előterjesztő bíróság által feltett kérdés megválaszolásához először azt kell megvizsgálni, hogy a vitatott átruházási ügylet a 2001/23 irányelv hatálya alá tartozik‑e.
47.
E tekintetben az említett irányelvet kell alkalmazni az 1. cikkének (1) bekezdése értelmében valamely vállalkozás, üzlet vagy ezek egy részének más munkáltató részére szerződés alapján történő átruházása vagy összefonódása esetén.
48.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az említett irányelv hatálya – anélkül, hogy fontos lenne annak ismerete, hogy a vállalkozást átruházták‑e – kiterjed az összes esetre, amelyben szerződéses viszonyok keretében változás történik a vállalkozás vagy üzlet működtetéséért felelős természetes vagy jogi személyben, aki e tényből adódóan a munkáltatói kötelezettségeket a vállalkozásnál vagy üzletnél dolgozó alkalmazottakkal szerződésben rögzíti. E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy az említett irányelv értelmében vett átruházás megállapításához döntő kritérium az a körülmény, hogy a szóban forgó egység megőrzi‑e identitását, ami különösen a működés tényleges folytatásából vagy átvételéből ered. (
7
) A Bíróság az ítélkezési gyakorlatában több olyan iránymutatást adott, amelyek lehetővé teszik a 2001/23 irányelv értelmében vett átruházás megállapítását. (
8
)
49.
Miként a Bizottság megjegyzi, a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a felszámolók azon levelét említi, amely szerint „a személyzet egyetlen tagja és egyetlen tevékenység átadására sem került sor”. (
9
) Ugyanakkor az említett határozatban szereplő egyéb információk, például az ugyanezen felszámolók részéről a 36 üzlet gyors újranyitását és 183 alkalmazott megtartását (
10
) bejelentő 2020. október 9‑i sajtóközlemény arra enged következtetni, hogy a jelen ügyben valóban a „vállalkozás átruházása” történt a 2001/23 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében. Továbbá az e rendelkezés értelmében vett átruházás megállapításáról in concreto végső soron határozni hivatott előterjesztő bíróság láthatóan azt feltételezi, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben ezen irányelvet alkalmazni kell. Ezért úgy kell tekinteni, hogy a jelen ügyben ez a helyzet.
2. A 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérésről
50.
Ami az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés konkrét tárgyát, nevezetesen a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérésnek az alapeljárásban vitatott átruházási ügyletre való alkalmazhatóságát illeti, először is emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv célja – amint az a (3) preambulumbekezdéséből is kitűnik –, hogy a vállalkozás vezetésének változása esetén biztosítsa a munkavállalók jogainak fenntartását. (
11
)
51.
E célkitűzés elérésének keretében az említett irányelv egyrészt a 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírja, hogy az átadót megillető, az átruházás napján fennálló munkaszerződésből vagy munkaviszonyból eredő jogok és kötelezettségek önmagában az ilyen átruházásból eredően ipso jure átszállnak a kedvezményezettre. Ebben az összefüggésben ugyanezen bekezdés második albekezdése megjegyzi, hogy a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az átadó és a kedvezményezett egyetemlegesen felelnek az olyan kötelezettségekért, amelyek az átruházás időpontját megelőzően keletkeztek az átruházás napján fennálló munkaszerződésből vagy munkaviszonyból. Másrészt ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése védi a munkavállalókat az átadó vagy a kedvezményezett által kizárólag az átruházás alapján végrehajtott elbocsátástól. (
12
)
52.
A 2001/23 irányelvnek az előterjesztő bíróság által előzetes döntéshozatal céljából a Bíróságnak feltett kérdés középpontjában álló 5. cikke (1) bekezdésének értelmezése eltérést képez az említett irányelv 3. és 4. cikkében előírt védelmi rendszertől. (
13
) Ekként e rendelkezést a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint szükségszerűen szigorúan kell értelmezni. (
14
). Egyébiránt ezen eltérés törvénybe foglalása a Bíróság ítélkezési gyakorlatának fejlődését testesíti meg. (
15
)
53.
Az említett irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint, amennyiben a tagállamok másként nem rendelkeznek, e védelmi rendszer nem vonatkozik a vállalkozások vagy azok egy részének olyan átruházására, amelyben három együttes feltétel teljesül: először is, az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más fizetésképtelenségi eljárás alatt áll; másodszor, ezen eljárás az átadó vagyonának felszámolása céljából indult; és harmadszor, az említett eljárás az illetékes hatóság felügyelete alatt zajlik.
54.
A jelen indítvány az ügy középpontjában álló második feltételre összpontosít. Egyfelől ugyanis nem vitatott, hogy a jelen ügyben az első feltétel teljesül, mivel a Wibra België SA bírósági reorganizációs és fizetésképtelenségi eljárás alatt állt; másfelől a belga jogrendben e két eljárás az illetékes hatóság felügyelete alatt zajlik, így a jelen ügyben láthatóan a harmadik feltétel is teljesül.
55.
Ami a második feltételt illeti, miszerint „az átadó vagyonának felszámolása céljából” indították a csődeljárást vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárást, amelynek keretében sor kerül az átadó vagyonának felszámolására, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy e feltételnek nem felel meg az érintett vállalkozás tevékenységének folytatására irányuló eljárás. (
16
)
56.
E tekintetben, ismét a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az eljárás a vállalkozás folytatására irányul, ha célja a vállalkozás vagy életképes egységei működőképességének megőrzése. Ezzel szemben a vagyon felszámolására irányuló eljárás a hitelezői követelések együttes kielégítésének maximalizálására irányul. (
17
)
57.
Ebben az összefüggésben a Bíróság kifejtette, hogy jóllehet nem kizárt, hogy az adott eljárások e két célkitűzése között bizonyos átfedés legyen, a vállalkozás tevékenységeinek folytatására irányuló eljárás fő célkitűzése továbbra is mindenképpen az, hogy megőrizze az érintett vállalkozást. (
18
)
58.
A jelen ügyben megjegyzendő, hogy az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a létrejött ügyletet „pre‑pack átruházásnak” nevezi. Az említett bíróság e tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatára utal a 2001/23 irányelv 3‑5. cikkének az úgynevezett „pre‑pack” ügyletekre vonatkozó értelmezését illetően.
59.
A „pre‑pack” kifejezés általánosságban egy válságban lévő vállalkozás eszközeire irányuló olyan műveletet (átruházás) jelöl, amelyet a fizetésképtelenségi eljárás (leginkább csődeljárás) megindítása előtt, egy (néhány országban a bíróság által kijelölt) csődgondnok segítségével kell előkészíteni, és amelyet általában közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően kell végrehajtani. (
19
)
60.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak az elmúlt években alkalma nyílt arra, hogy a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérésnek a pre‑pack mechanizmusra való alkalmazhatóságáról határozzon, különösen a Smallsteps és a Pre‑pack eljárás ítéletben. E két ítélet hollandiai pre‑pack ügyletekkel foglalkozott.
61.
Az ezen ítéletek közül az első Smallsteps ítéletében a Bíróság megállapította, hogy Hollandiában az ítélethozatal időpontjában a pre‑pack mechanizmust nem szabályozza a nemzeti jog, hanem a gyakorlat alakította ki (
20
), majd megállapította, hogy az olyan pre‑pack ügylet, mint a jelen ügy tárgyát képező, a vállalkozás átruházásának minden részletre kiterjedő előkészítésére irányul annak érdekében, hogy a vállalkozás életképes egységei a csődeljárás megindítása után gyorsan újraindulhassanak, szem előtt tartva a vállalkozás tevékenységének a csődeljárás megindításának időpontjában történő drasztikus megszüntetése következtében fellépő törés elkerülését, megőrizve továbbá az említett vállalkozás értékét és a munkahelyeket. A Bíróság tehát úgy ítélte meg, hogy mivel az ilyen ügylet végső soron nem a vállalkozás felszámolására irányul, az általa követett gazdasági és szociális célkitűzés nem szolgálhat sem magyarázatként, sem igazolásként arra, hogy az érintett vállalkozás teljes mértékű vagy részleges átruházása esetén a munkavállalóit megfosztják a 2001/23 irányelv által biztosított jogoktól. (
21
)
62.
A későbbi Pre‑pack eljárás ítéletben a Bíróság a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés alkalmazásának a jelen indítvány 52. pontjában említett három feltétele közül a második tekintetében kifejtette, hogy mivel a pre‑pack eljárás – amelyet fizetésképtelenségi eljárás követ – fő célja arra irányul, hogy az átadó fizetésképtelenségének a megállapítását és a felszámolását követően az összes hitelező követelése a lehető legnagyobb mértékben kielégítést nyerjen, ezen eljárások összességükben főszabály szerint megfelelnek e második feltételnek. (
22
) A Bíróság azonban azt is megállapította, hogy e tekintetben először is minden egyes helyzetben meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó pre‑pack eljárás és fizetésképtelenségi eljárás arra irányul‑e, hogy az átadó bizonyított fizetésképtelensége folytán felszámolják a vállalkozást, nem pedig csupán arra, hogy azt átszervezzék, másodszor pedig nem csak azt kell bizonyítani, hogy ezen eljárások fő célja arra irányul, hogy az összes hitelező követelése a lehető legnagyobb mértékben kielégítést nyerjen, hanem azt is, hogy a felszámolás azáltal történő lebonyolítása, hogy a folyamatosan működő vállalkozást (going concern) vagy annak egy részét átruházzák akként, hogy azt a pre‑pack eljárás során előkészítik, a felszámolási eljárást követően pedig végrehajtják, lehetővé teszi e fő cél elérését. Így annak, ha valamely társaság felszámolása céljából pre‑pack eljárást alkalmaznak, az a célja, hogy lehetővé tegye a bíróság által a társaság fizetésképtelenségének megállapítását követően kirendelt csődgondnok és csődbíró számára, hogy növeljék a hitelezők követelései kielégítésének esélyét. (
23
)
63.
Az előterjesztő bíróság által előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdés megválaszolásához a fenti elvek fényében kell vizsgálni, hogy a jelen ügyben történt átruházás teljesíti‑e a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés alkalmazásának a jelen indítvány 52. pontjában kifejtett három feltételét.
3. A 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérésnek a jelen ügyre való alkalmazhatósága
a) A jelen ügyben történt átruházás
64.
Miként az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik és a Wibra België SRL írásbeli észrevételeiben részletesen kifejti, a jelen ügyben az átruházás formálisan két szakaszban történt.
65.
Először a Wibra België SA bírósági reorganizáció iránti kérelmet nyújtott be a vállalkozási ügyek genti bíróságához, és engedélyt kért a tevékenysége egy részének a bíróság felhatalmazásával történő átruházására.
66.
Ezen eljárás keretében a bíróság által kijelölt megbízottak elfogadták a Wibra Nederland anyavállalat ajánlatát 36 üzlet és a székhely megszerzéséről, és az ehhez szükséges tárgyi javak és immateriális eszközök megszerzéséről, valamint (az összesen 439 alkalmazottból) 183 alkalmazott átvételéről.
67.
Ám a vállalkozási ügyek bírósága ezen átruházást nem engedélyezte, így tényleges végrehajtására nem kerülhetett sor. Ezért a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás lezárult.
68.
Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, a vállalkozási ügyek bírósága azért nem hagyta jóvá az átruházási megállapodás tervezetét, mert e tervezetnek a szabadságpénzre és az év végi jutalomra vonatkozó rendelkezései ellentétesek a 102. sz. kollektív szerződésnek a munkavállalók jogainak bírósági reorganizáció esetén történő védelméről szóló kötelező rendelkezéseivel (
24
) és a 2001/23 irányelvvel. Ezen ellentmondás oka, hogy az átvevő Wibra België SRL megtagadta a szabadságpénzre és az év végi jutalomra vonatkozó kötelezettségek átvállalását.
69.
Másodszor, miután a Wibra België SA tevékenysége folytonosságának biztosítására irányuló bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás az átvállalás az előző pontban említett megtagadása miatt meghiúsult, a vállalkozási ügyek bírósága az ugyanaznap hozott határozatában megállapította e társaság fizetésképtelenségét. A határozatot követő napon a fent említett átruházást végrehajtották, és a Wibra bejelentette a tevékenységének 36 üzletben való folytatását.
70.
A jelen ügyben a felek nem vitatják, hogy a Wibra België SA és a Wibra België SRL között a fizetésképtelenség kimondását követő napon végrehajtott átruházás feltételei megegyeznek a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében a vállalkozási ügyek bíróságához benyújtott átvételi ajánlat feltételeivel, lévén az egyetlen különbség az átvevő formális azonossága. Mivel azonban a végső átvevő Wibra België SRL a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében sikeres ajánlatot tevő Wibra Nederland anyavállalat leányvállalata, e csupán formai különbségnek egyáltalán nincs jelentősége, miként az előterjesztő bíróság kifejezetten rámutat.
71.
Összegezve, a jelen ügyben vitatott átruházás előkészítése teljes egészében az első szakasz, azaz a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében zajlott, ám az átruházási terv jóváhagyásának megtagadása után közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően hajtották végre.
b) Az eltérés alkalmazhatóságáról
72.
Alkalmazható‑e az előző pontokban leírtakhoz hasonló átruházási ügyletre a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt eltérés? Ezzel kapcsolatban a következő észrevételeket teszem.
73.
Először is meg kell jegyezni, hogy a Plessers ítélet a belga jog szerinti bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében a bíróság felhatalmazásával létrejött átruházással foglalkozott. Következésképpen pontosan ugyanazon eljárástípusról van szó, amelyet a jelen ügyben a Wibra België SA eredetileg kezdeményezett.
74.
Ezenfelül a Bíróság az említett ítéletben kifejezetten megállapította, hogy a vonatkozó eljárás az érintett vállalkozás tevékenységének fenntartása érdekében indult, és ezért nem tartozik az átadó vagyonának a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében vett felszámolására irányuló eljárások közé. (
25
)
75.
Ebből következően a jelen ügyben megállapítottnak kell tekinteni, hogy a vitatott átruházást teljes egészében a vállalkozás folytatására irányuló eljárás keretében készítették elő, és nem tartozik az említett irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében a munkavállalók védelmének rendszerétől való eltérés hatálya alá.
76.
Másodszor, a jelen ügyben az átruházást nem csak hogy teljes egészében az említett eljárás keretében dolgozták ki, hanem közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően, egészen pontosan az annak megállapítását követő napon hajtották végre.
77.
Ilyen körülmények között, a fizetésképtelenségi eljárás keretében az átruházás egyetlen nap alatt történő végrehajtása esetén jogosan merül fel a kérdés, hogy a jelen ügyben valóban fizetésképtelenségi eljárás zajlott, vagy sem. A jelen ügyben inkább úgy tűnik, hogy lényegében „technikai fizetésképtelenségnek” nevezhető fizetésképtelenségről volt szó, azaz valójában a vállalkozás újraindításának eszközeként használt fizetésképtelenségről. (
26
) Bár vitathatatlan, hogy a szóban forgó vállalkozás valóban veszteséges pénzügyi helyzetben volt, az átruházási ügyletet a fizetésképtelenség megállapítása előtt részletesen előkészítették, hogy egyetlen nap alatt végrehajtható legyen.
78.
Ezen összefüggésben megjegyzendő azt is, hogy a Bírósághoz benyújtott iratanyagban nincs bizonyíték arra, hogy a fizetésképtelenségi eljárás során felkutattak volna a hitelezői követeléseknek az első szakaszban, azaz a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárásban a (Wibra Nederland anyavállalat által) tett és elfogadott ajánlathoz képest kedvezőbb kielégítésével kecsegtető ajánlatokat.
79.
A Bírósággal közölt iratokból az sem derül ki, hogy a fizetésképtelenségi eljárás keretében a felszámolók felléptek volna a hitelezők kielégítésének más módon történő maximalizálása érdekében.
80.
Sőt mi több, úgy tűnik, hogy a fizetésképtelenségi eljárás kizárólag azért indult, hogy egyetlen nap alatt végrehajthassák a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében már előkészített átruházást.
81.
Harmadszor pedig megjegyzendő, hogy a fizetésképtelenség megállapítására kizárólag a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás sikertelensége miatt került sor, ami azért következett be, mert (az ugyanazon Wibra csoporthoz tartozó) átvevő megtagadta a munkavállalók védelmére vonatkozó kötelező rendelkezések betartását. E sikertelenség lehetővé tette az átvevő számára pontosan ugyanazon ügylet végrehajtását, amelyet a bíróság nem hagyott jóvá, ám már a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés alapján, vagyis a munkavállalók védelmére vonatkozó azon kötelező rendelkezéseknek való megfelelés nélkül, amelyek megsértése miatt a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás során a jóváhagyást megtagadták.
82.
E körülmények között kétlem, hogy mesterségesen elválasztható lenne a két eljárás – vagyis a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás és az (átruházást egyetlen nap alatt lehetővé tevő „technikai”) fizetésképtelenségi eljárás – azon érvelés mentén, hogy mivel az utóbbi eljárás célja az átruházó vagyonának felszámolása, a vitatott átruházásra érvényesíteni kell a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérést.
83.
Értelmezésem szerint – az előterjesztő bíróság által elvégzendő ténybeli értékelés sérelme nélkül – az ismertetett tényekből egyértelműen kitűnik, hogy a jelen ügyben egyetlen ügyletről van szó, amelynek célja kezdettől fogva az érintett vállalkozás tevékenységének folytatása, és nem csak az első, hanem a második szakaszban is, vagyis a „technikai” fizetésképtelenségi eljárásban, amely alapvetően a korábban előkészített átruházás végrehajtását szolgálta.
84.
E tekintetben a Bírósághoz benyújtott iratanyag egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy a vitatott átruházáshoz vezető két eljárás fő célja arra irányult, hogy az összes hitelező követelése a lehető legnagyobb mértékben kielégítést nyerjen. (
27
) Noha – a kizárólag az előterjesztő bíróságra tartozó vizsgálatok sérelme nélkül – a fizetésképtelenség megállapíthatónak tekinthető, az indított eljárások célja nem a társaság felszámolása és az összes hitelező követelésének a lehető legnagyobb mértékű kielégítése volt, a cél kezdettől fogva e társaság folytatása volt annak reorganizációja útján. (
28
)
85.
Továbbá, amint arra a felperesek írásbeli észrevételeikben helyesen rámutatnak, a jelen ügyben semmilyen módon nem került sor a vagyon feletti rendelkezési jog elvonására. A Wibra azt tűzte célul, hogy maga folytassa tevékenységének egy részét azon reorganizációs terv végrehajtásával, amelyet eredetileg a bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás révén igyekezett megvalósítani. Márpedig az ilyen eset nem tartozik a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti „fizetésképtelenségi eljárás” fogalmi körébe, amely – amint a jelen indítvány 55‑62. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik – a vállalkozás fizetésképtelensége okán annak felszámolását és a vagyona feletti rendelkezési joga elvonását feltételezi, nem pedig a vállalkozás egyszerű reorganizációját.
86.
Negyedszer és utolsósorban, ami az előterjesztő bíróság által a vitatott átruházás „pre‑pack” minősítését illeti, nem vagyok meggyőződve arról, hogy a jelen indítvány 65‑71. pontjában leírt ügylet formálisan ekként minősíthető. A „pre‑pack” kifejezés egy meghatározott típusú ügyletet jelöl, miként a jelen indítvány 59. pontja is említi. Az ilyen típusú ügyleteket a belga jog már szabályozza, még ha a szóban forgó jogszabályok az alapügyben szereplő jogvitára ratione temporis nem is alkalmazhatók. Ugyanakkor a jelen ügyben vitatott ügyletet nem pre‑pack eljárás keretében készítették elő, hanem a társaság reorganizációjára irányuló különös bírósági eljárás keretében.
87.
Mindemellett álláspontom szerint mindenesetre tagadhatatlan, hogy jelentős hasonlóságok vannak a jelen ügyben lezajlott ügylet és a Bíróság által elemzett pre‑pack ügyletek között, amely ítélkezési gyakorlatra a jelen indítvány 60‑62. pontja hivatkozik. Mindazonáltal az átruházási ügyletet a fizetésképtelenség megállapítása előtt előkészítették és közvetlenül azt követően végrehajtották.
88.
Ebből a szempontból a Bíróság fent említett pre‑pack ítélkezési gyakorlata kétségtelenül meghatározó a jelen ügyben vitatotthoz hasonló ügylet elemzése szempontjából.
89.
Amint a jelen indítvány 62. pontja rámutat, az említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés alkalmazhatósága érdekében egyfelől meg kell vizsgálni, hogy a vitatott eljárás egészében véve arra irányul‑e, hogy az átadó bizonyított fizetésképtelensége folytán felszámolják a vállalkozást, nem pedig csupán arra, hogy azt átszervezzék, másfelől pedig nem csak azt kell bizonyítani, hogy ezen eljárások fő célja arra irányul, hogy az összes hitelező követelése a lehető legnagyobb mértékben kielégítést nyerjen, hanem azt is, hogy a felszámolás azáltal történő lebonyolítása, hogy a folyamatosan működő vállalkozást átruházzák akként, hogy azt a pre‑pack eljárás során előkészítik, a fizetésképtelenség megállapítását követően pedig végrehajtják, lehetővé teszi e fő cél elérését.
90.
A jelen indítvány 73‑85. pontjából következik, hogy az előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben vitatott átruházással nem ez a helyzet.
91.
A fentiekre tekintettel az előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdésre azt a választ javaslom, hogy a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben meghatározott azon feltétel, amely szerint ezen irányelv 3. és 4. cikke nem vonatkozik a vállalkozás olyan átruházására, „amelyben az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult”, nem teljesül abban az esetben, amikor a vállalkozás egészének vagy egy részének átruházását a fizetésképtelenségi eljárás megindítása előtt készítik elő a vállalkozás folytatására irányuló eljárás keretében, amelyet olyan átruházási megállapodással kötnek, amelynek jóváhagyását az illetékes bíróság megtagadja, és az átruházást közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően végrehajtják.
4. A 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés jelen ügyben való alkalmazhatatlanságának következményeiről
92.
A Bírósághoz benyújtott észrevételek fényében helyénvalónak tartom, hogy néhány kiegészítő megjegyzést tegyek a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés jelen esetben való alkalmazhatatlanságából eredő következményekkel kapcsolatban.
93.
Először is, írásbeli észrevételeiben mind a Wibra België SA, mind a Bizottság utal a Bíróság ítélkezési gyakorlatára az irányelv közvetlen horizontális hatályának hiánya vonatkozásában. Továbbá a Wibra België SRL a megfelelő értelmezés elvének korlátait is említi, amely elv nem szolgálhat a nemzeti jog contra legem értelmezésének alapjául. A Wibra België SRL különösen azzal érvel, hogy még ha az alapeljárásban vitatott átruházás nem is tartozik a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés hatálya alá, az előterjesztő bíróság nem értelmezheti a nemzeti jogot az említett irányelvvel összhangban, mivel a 32a. sz. kollektív szerződés a fizetésképtelenségi eljárás alatt álló vállalkozás egészének vagy egy részének átruházására alkalmazandó III. fejezete nem rendelkezik az átvevő egyetemleges felelősségéről. E bíróság tehát nem minősítheti a vitatott ügyletet „szerződéssel történő vállalkozásátruházásnak” a 32a. sz. kollektív szerződés II. fejezete értelmében anélkül, hogy contra legem jogértelmezést végezne.
94.
E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata kétségtelenül kimondja, hogy egy irányelv önmagában nem hozhat létre magánszemélyre vonatkozó kötelezettséget, így arra nem lehet a nemzeti bíróság előtt magánszemélyekkel szemben hivatkozni. Az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdése értelmében ugyanis az irányelv kötelező jellege, amelyen az irányelv hivatkozhatósága alapul, csak „minden címzett tagállam” tekintetében áll fenn, hiszen az Unió a magánszemélyekre vonatkozóan csak azokon a területeken jogosult általános és elvont módon, azonnali hatállyal kötelezettségeket megállapítani, ahol rendeletalkotási hatáskörrel rendelkezik. Ennélfogva valamely irányelv rendelkezése – még ha egyértelmű, pontos és feltétel nélküli is – nem teszi lehetővé a nemzeti bíróság számára, hogy mellőzze a nemzeti jogának az irányelvvel ellentétes rendelkezésének alkalmazását, ha ezáltal a magánszemélyre további kötelezettség hárulna. (
29
)
95.
Mindazonáltal a Bíróság azt is több alkalommal megállapította, hogy a tagállamok irányelvből eredő kötelezettsége az abban előírt eredmény elérésére, valamint azon feladatuk, hogy megtegyenek valamennyi megfelelő általános és különös intézkedést e kötelezettség teljesítésének biztosítása érdekében, a tagállamok minden hatóságára vonatkozik, beleértve hatáskörük keretén belül az igazságszolgáltatás szerveit is. A nemzeti jog értelmezésére hivatott bíróságnak e jog alkalmazása során figyelembe kell vennie e jog szabályainak összességét, és az e jog által elfogadott értelmezési módszereket kell alkalmaznia azért, hogy azt a lehető legnagyobb mértékben a szóban forgó irányelv szövege és célja alapján értelmezze, annak érdekében, hogy elérje az irányelv által meghatározott eredményt, és ily módon megfeleljen az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdésének. (
30
)
96.
Végső soron az előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben vitatott átruházás a Bíróság esetleges értelmezése nyomán minősítendő‑e, és ha igen, milyen mértékben, már amennyiben az általam javasolt megközelítést alkalmazza, vagyis azt, hogy a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés nem alkalmazható az olyan átruházásra, mint amely a jelen ügyben létrejött.
97.
Ha az előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy a jelen indítvány 95. pontjában foglalt kritériumok alapján a vitatott ügyletet a jelen ügy körülményeire tekintettel „a vállalkozás szerződés útján történő átruházásának” minősíti a 32a. sz. kollektív szerződés II. fejezete értelmében, akkor e kollektív szerződés 7. és 8. cikkének rendelkezései alkalmazandók.
98.
Másodszor, a Bizottság a 2001/23 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének szövegezésére emlékeztetve előirányozza az előterjesztő bíróság részéről annak vizsgálatát, hogy a jelen ügyben történt‑e a fizetésképtelenségi joggal való visszaélés, amennyiben a („technikai”) fizetésképtelenségi eljárás alkalmazása olyan átruházást tett lehetővé, amelyet a munkavállalók számára nagyobb védelmet nyújtó bírósági reorganizációs fizetésképtelenségi eljárás keretében nem hagytak jóvá, mégpedig azért, mert az átvevő megtagadta a vonatkozó kötelező rendelkezések betartását.
99.
E tekintetben a 2001/23 irányelv 5. cikkének (4) bekezdése az uniós jog azon általános elvének kifejezése, amely szerint e jog szabályozásának alkalmazása nem értelmezhető oly módon, hogy az kiterjedjen a visszaélésszerű vagy csalárd ügyletekre. (
31
)
100.
Az előterjesztő bíróság feladata annak megállapítása, hogy a nemzeti jog bizonyítási szabályaira figyelemmel – amennyiben általuk az uniós jog hatékonysága nem sérül – fennállnak‑e a visszaélésszerű magatartás megállapításának feltételei az előtte folyó eljárásban. (
32
) Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálása során a Bíróság adott esetben valószínűsítő körülményeket mutathat be a nemzeti bíróságoknak abból a célból, hogy iránymutatást adjon számukra az általuk megítélendő tényállási helyzetek értékeléséhez. (
33
)
101.
A visszaélésszerű magatartás megállapításához egy objektív és egy szubjektív elem együttes jelenléte szükséges. Pontosabban, a Bíróság ítélkezési gyakorlata (
34
) szerint a visszaélésszerű magatartás bizonyításához egyrészt objektív körülmények együttese szükséges, amelyből az következik, hogy az uniós szabályozás által előírt feltételek formális tiszteletben tartása ellenére nem valósul meg e szabályozás célja, másrészt pedig egy szubjektív elem szükséges, amely azon szándékban áll, hogy az uniós szabályozáson alapuló előnyt az annak megszerzéséhez szükséges feltételek mesterséges módon való megteremtése útján szerezzék meg.
102.
Márpedig a jelen ügyben az objektív elemet illetően egyértelműnek tűnik, hogy a 2001/23 irányelv a jelen indítvány 50. pontjában említett célkitűzése a jelen ügyben nem valósult meg a „technikai” fizetésképtelenség okán, amely az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérés alkalmazása miatt az irányelv által előírt védelmi rendszer érvényesítésének elmaradásához vezetett.
103.
A szubjektív elemet illetően az előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy az objektív körülmények összességéből az következik‑e, hogy a visszaélésszerű magatartás elsődleges célja valamely jogtalan előny megszerzése volt. (
35
)
104.
Így az előterjesztő bíróság ezen iránymutatások alapján vizsgálhatja a visszaélésszerű magatartás meglétét, figyelemmel arra, hogy e vizsgálat megköveteli az ügy valamennyi tényének és körülményének figyelembevételét, beleértve a visszaélésszerűnek vélt ügyletet megelőző és azt követő tényeket és körülményeket is. (
36
)
V. Végkövetkeztetések
105.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a tribunal du travail de Liège (liège‑i munkaügyi bíróság, Belgium) által előterjesztett kérdésre:
A munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása esetén történő védelmére vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2001. március 12‑i 2001/23/EK tanácsi irányelv 5. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezésben meghatározott azon feltétel, amely szerint ezen irányelv 3. és 4. cikke nem vonatkozik a vállalkozás olyan átruházására, „amelyben az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult”, nem teljesül abban az esetben, amikor a vállalkozás egészének vagy egy részének átruházását a fizetésképtelenségi eljárás megindítása előtt készítik elő a vállalkozás folytatására irányuló eljárás keretében, amelyet olyan átruházási megállapodással kötnek, amelynek jóváhagyását az illetékes bíróság megtagadja, és az átruházást közvetlenül a fizetésképtelenség megállapítását követően végrehajtják.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása esetén történő védelmére vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2001. március 12‑i tanácsi irányelv (HL 2001. L 82., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás: 5. fejezet, 4. kötet, 98. o.).
(
3
)	Lásd különösen: 2017. június 22‑iFederatie Nederlandse Vakvereniging és társai ítélet (C‑126/16, a továbbiakban: Smallsteps ítélet, EU:C:2017:489); 2019. május 16‑iPlessers ítélet (C‑509/17, a továbbiakban: Plessers ítélet, EU:C:2019:424); 2022. április 28‑iFederatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack eljárás) ítélet (C‑237/20, a továbbiakban: Pre‑pack eljárás ítélet, EU:C:2022:321).
(
4
)	Lásd ebben az értelemben: Mengozzi főtanácsnok a Federatie Nederlandse Vakvereniging és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑126/16, a továbbiakban: Mengozzi főtanácsnok Smallsteps ügyre vonatkozó indítványa, EU:C:2017:241, 6. pont és 41‑48. pont).
(
5
)	2021. március 21‑i Loi modifiant le livre XX du code de droit économique et le code des impôts sur les revenus 1992 (A gazdasági jogi törvénykönyv XX. könyve és a jövedelemadóról szóló 1992. évi törvénykönyv módosításáról szóló törvény; a Moniteur belge 2021. március 26‑i száma, 28193. o.).
(
6
)	Az említett ítélkezési gyakorlat különösen a Smallsteps és a Pre‑pack eljárás ítéletre hivatkozik.
(
7
)	Lásd: 2018. augusztus 7‑iColino Sigüenza ítélet (C‑472/16, EU:C:2018:646, 28. és 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. február 16‑iStrong Charon ítélet (C‑675/21, EU:C:2023:108, 47. és 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
8
)	Lásd részletesebben: a Colino Sigüenza ítélet (C‑472/16, EU:C:2018:646) 30. pontjában és az előző lábjegyzetben említett Strong Charon ítélet 49. pontjában meghatározott kritériumok, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
9
)	Lásd: az előzetes döntéshozatalra utaló határozat II.4. pontjának utolsó bekezdése, 7. o.
(
10
)	Lásd: az előzetes döntéshozatalra utaló határozat II.4. pontjának első bekezdése, 6. o.; a jelen indítvány 29. pontja.
(
11
)	Lásd: Smallsteps ítélet (38. pont). A 2001/23 irányelv által kitűzött célokkal kapcsolatban lásd részletesebben: Pitruzzella főtanácsnok a Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack eljárás) ügyre vonatkozó indítványa (C‑237/20, EU:C:2021:997, 31‑35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	Lásd: Smallsteps ítélet (39. pont). E rendelkezés nem zárja ki a foglalkoztatás tekintetében változásokat eredményező gazdasági, technikai vagy szervezeti okokból történő elbocsátásokat. Lásd e tekintetben: Plessers ítélet (54. pont).
(
13
)	Lásd: Smallsteps ítélet (40. pont).
(
14
)	Lásd: Plessers ítélet (38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
15
)	Lásd: Pre‑pack eljárás ítélet (38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd továbbá a 2001/23 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében jelenleg szereplő rendelkezés bevezetéséhez vezető ítélkezési gyakorlat részletes elemzését: Mengozzi főtanácsnok a Smallsteps ügyre vonatkozó indítványa (41‑48. pont); Szpunar főtanácsnok a Plessers ügyre vonatkozó indítványa (C‑509/17, EU:C:2019:50, 42‑47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
16
)	Lásd: Pre‑pack eljárás ítélet (43. pont); Smallsteps ítélet (47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
17
)	Lásd: Pre‑pack eljárás ítélet (44. pont); Smallsteps ítélet (48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd: Pre‑pack eljárás ítélet (44. pont); Smallsteps ítélet (48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Lásd: Mengozzi főtanácsnok a Smallsteps ügyre vonatkozó indítványa (2. pont). Lásd továbbá a hollandiai pre‑pack mechanizmus leírását illetően: Pre‑pack eljárás ítélet (18‑24. pont).
(
20
)	Smallsteps ítélet (15. pont).
(
21
)	Smallsteps ítélet (49. és 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Pre pack eljárás ítélet (52. pont).
(
23
)	Pre‑pack eljárás ítélet (53. pont).
(
24
)	Lásd: a jelen indítvány 20. pontja.
(
25
)	Lásd: Plessers ítélet (44. és 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
26
)	Lásd e tekintetben: Mengozzi főtanácsnok a Smallsteps ügyre vonatkozó indítványa (76. pont).
(
27
)	Lásd: Pre‑pack eljárás ítélet (46. pont).
(
28
)	Lásd e tekintetben: Pre‑pack eljárás ítélet (53. pont).
(
29
)	2024. február 20‑iX (A felmondás indokolásának hiánya) ítélet (C‑715/20, EU:C:2024:139, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
30
)	Lásd e tekintetben: Plessers ítélet (28. és 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	Lásd ezen általános elvről: Szpunar főtanácsnok a Matmut ügyre vonatkozó indítványa (C‑236/23, EU:C:2024:560, 58. pont).
(
32
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. július 28‑iKratzer ítélet (C‑423/15, EU:C:2016:604, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
33
)	Lásd: 2019. február 26‑iN Luxemburg 1 és társai ítélet (C‑115/16, C‑118/16, C‑119/16 és C‑299/16, EU:C:2019:134, 126. pont).
(
34
)	Lásd mint legutóbbi példát: 2023. december 21‑iBMW Bank és társai ítélet (C‑38/21, C‑47/21 és C‑232/21, EU:C:2023:1014, 285. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
35
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. július 28‑iKratzer ítélet (C 423/15, EU:C:2016:604, 40. pont).
(
36
)	Lásd ebben az értelemben: 2014. március 13‑iSICES és társai ítélet (C‑155/13, EU:C:2014:145, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).