62024CJ0348
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2025. október 30. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Vámunió – 2913/92/EGK rendelet – Közösségi Vámkódex – Vámraktározási eljárás – Szabad forgalomba bocsátás – 29. cikk – Az áruk vámértéke – Az Európai Unió vámterületére irányuló kivitel céljából értékesített áruk – A 112. cikk (3) bekezdése – A vámérték megállapítása – A 214. cikk (1) bekezdése – A vámérték meghatározása szempontjából irányadó időpontja – 2454/93/EGK rendelet– A 97n. cikk (2) bekezdése – Az áruk származási igazolása – A 118. cikk (1) és (3) bekezdése – A származási igazolások benyújtásának határideje – A preferenciális elbánásban való részesülés elvesztése – Az áruk származását igazoló okmányok érvényessége – 147. cikk – Egymást követő értékesítések”
A C‑348/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság, Spanyolország) a Bírósághoz 2024. május 9‑én érkezett, 2024. április 12‑i határozatával terjesztett elő
a Compañía de Distribución Integral Logista, SA
és
az Administración General del Estado
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: S. Rodin, tanácselnökként eljárva, N. Piçarra és N. Fenger (előadó) bírák,
főtanácsnok: D. Spielmann,
hivatalvezető: L. Carrasco Marco tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. június 5‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Compañía de Distribución Integral Logista, SA képviseletében M. Flores Navarro, J. I. Guerra García és M. Muñoz Domínguez abogados,
–
a spanyol kormány képviseletében A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében I. Galindo Martín és F. Moro, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 19‑i 82/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 1997. L 17., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet, 179. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Közösségi Vámkódex) 29. cikkének, 112. cikke (3) bekezdésének és 214. cikkének, valamint a 2010. november 18‑i 1063/2010/EU bizottsági rendelettel (HL 2010. L 307., 1. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; a továbbiakban: 2454/93 rendelet) 97k., 118. és 147. cikkének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Compañía de Distribución Integral Logista SA és az Agencia Estatal de la Administración Tributaria (adóhatóság, Spanyolország) között bizonyos áruk vámértékének meghatározása és az ezen áruk származási igazolásainak a preferenciális rendszer alkalmazása céljából fennálló érvényessége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A Közösségi Vámkódex
3
A Közösségi Vámkódex „A behozatali vagy kiviteli vámok és az áruforgalomra vonatkozó egyéb intézkedések alkalmazását megalapozó tényező” című II. címének „Az áruk vámértéke” című 3. fejezetében található a 29. cikk, amelynek (1) bekezdése a következőket írta elő:
„Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a[z Európai Unió] vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén […] megfelelően kiigazított ár”.
4
Az említett kódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében:
„A vámalakiságok és vámeljárások elvégzésének lehető legnagyobb mértékű egyszerűsítése érdekében, ugyanakkor a műveletek megfelelő módon történő végrehajtása biztosításával, a vámhatóság, a bizottsági eljárásnak megfelelően megállapított feltételek mellett, engedélyt adhat:
[…]
c)
az árunak a szóban forgó eljárás alá vonására a nyilvántartásba történő bejegyzéssel; ebben az esetben a vámhatóság eltekinthet attól a követelménytől, hogy a nyilatkozattevő az árut vám elé állítsa.”
5
Ugyanezen kódex 112. cikke (3) bekezdése első és második albekezdésének szövege a következő volt:
„Ha az importárukat a 76. cikk (1) bekezdése c) pontjának megfelelően szabad forgalomba bocsátják, a 214. cikk értelmében az áruk figyelembe veendő jellegének, vámértékének és mennyiségének azt kell tekinteni, amelyet az áruk vámraktározási eljárás alá vonásakor alkalmaznak.
Az első albekezdést kell alkalmazni, ha az előbbi árukra vonatkozó értékelési szabályokat akkor állapítják meg vagy fogadják el, amikor az árukat a vámraktározási eljárás alá vonták, kivéve, ha a bejelentő ezek alkalmazását a vámtartozás keletkezésekor kéri.”
6
A Közösségi Vámkódex 201. cikkének (1) és (2) bekezdése ekképp rendelkezett:
„(1)   A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a)
behozatalivám‑köteles áru szabad forgalomba bocsátásakor;
[…]
(2)   A vámtartozás a szóban forgó vámáru‑nyilatkozat elfogadásának időpontjában keletkezik.”
7
E kódex 214. cikkének (1) bekezdése előírta:
„Ha e Kódex kifejezetten eltérően nem rendelkezik, és a (2) bekezdés sérelme nélkül, az árura alkalmazandó behozatali vagy kiviteli vám összegét az erre az árura a vámtartozás keletkezésének időpontjában alkalmazandó tehermegállapítási szabályok alapján kell meghatározni.”
A 2454/93 rendelet
8
A 2454/93 rendeletnek „Az áruk származása” című IV. címe tartalmazta a „Preferenciális származás” című 2. fejezetet. E fejezetnek „A regisztrált exportőri rendszer bevezetéséig alkalmazandó eljárások és az igazgatási együttműködés tekintetében alkalmazandó módszerek” című 1A. szakaszában e rendelet 97k. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A származási igazolás a kiviteli országban történő kiállításának napjától számítva tíz hónapig érvényes, és eddig a határidőig be kell nyújtani a behozatali ország vámhatóságainak.”
9
Ugyanezen 1A. szakaszban szerepelt az említett rendelet 97n. cikkének (2) bekezdése, amelynek szövege a következő volt:
„Az importáló ország vámhatóságainál a 97k. cikk (5) bekezdésében előírt érvényességi időtartam után benyújtott származási igazolás a tarifális preferenciák alkalmazása céljából abban az esetben fogadható el, ha benyújtása az előírt határidőig rendkívüli körülmények miatt hiúsult meg. A késedelmes benyújtás más eseteiben az importáló ország vámhatóságai csak akkor fogadhatják el a származási igazolást, ha a termékeket az említett határidő előtt bemutatták számukra.”
10
Ugyanezen 2. fejezet tartalmazta „A[z Unió] által bizonyos országok és területek vonatkozásában autonóm módon megállapított preferenciális tarifális intézkedésekből részesülő kedvezményezett országok és területek” című 2. szakaszt. E 2. szakasznak a „Származás igazolása” című 2. alszakaszában ugyanezen rendelet 118. cikkének (1)–(3) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A származási igazolás az exportáló országban történt kiállítása dátumától számított tíz hónapig érvényes, és ezen időtartamon belül be kell mutatni az importáló ország vámhatóságának.
(2)   A behozatali ország vámhatósága részére az (1) bekezdésben meghatározott bemutatási határidő után benyújtott származási igazolások akkor fogadhatók el a 98. cikkben említett preferenciális tarifális kedvezmények alkalmazásának céljából, ha az okmányokat rendkívüli körülmények miatt nem tudták benyújtani a megállapított határidőre.
(3)   A késedelmes bemutatás egyéb eseteiben a behozatali ország vámhatósága elfogadhatja a származási igazolást, ha a termékeket az említett határidő előtt bemutatták.
11
A 2454/93 rendelet 147. cikke (1) bekezdésének első és második albekezdése értelmében:
A [Közösségi] Vámkódex 29. cikke alkalmazásában azt a tényt, hogy az eladás tárgyát képező árukat a szabad forgalomba bocsátás számára kérik vámkezelni, megfelelő utalásnak kell tekinteni arra vonatkozóan, hogy azok eladása a[z Unió] vámterületére irányuló export céljából történt. Ez az utalás az értékelést megelőző egymást követő eladások esetében csak az utolsó olyan eladás tekintetében érvényes, amely az áruknak a[z Unió] vámterületére történő belépéséhez vezetett, illetve a[z Unió] vámterületén, az áruk szabad forgalomba bocsátása előtt történt eladás.
Ha olyan árat jelentenek be, amely olyan eladásra vonatkozik, amely az előtt az utolsó eladás előtt történt, amely alapján az árukat a[z Unió] vámterületére bevitték, a vámhatóságok felé hitelt érdemlően bizonyítani kell, hogy az áruknak ez az eladása a nevezett vámterületre való kivitel céljából történt.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
A Corporación Habanos szivarokat értékesített az Altadis számára (a továbbiakban: első értékesítés), és vállalta, hogy azokat Kubából az Angocillo – La Rioja (Spanyolország) vámraktárába szállítja, amelybe a Compañía de Distribución Integral Logista mint címzett bevezette azokat.
13
Ezen, e vámraktárban tárolt és vámraktározási eljárás alá vont szivarok rendeltetési helye eltérő volt. Konkrétan, az említett szivarok egy részét szabad forgalomba bocsátás nélkül repülőtereken található „duty free” üzletekben értékesítették továbbértékesítés céljából. Ugyanezen szivarok egy másik részét az Altadis a Compañía de Distribución Integral Logista részére értékesítette (a továbbiakban: második értékesítés), hogy azok részben az Unió vámterületén kívül, nevezetesen Ceutában (Spanyolország) és Melillában (Spanyolország), részben pedig dohányboltok számára kerüljenek értékesítésre.
14
Ami az ezen utóbbi, az alapügyben egyedüli érintett részt illeti, az Altadis megőrizte a szivarok tulajdonjogát mindaddig, amíg a Compañía de Distribución Integral Logista meg nem állapodott a dohányboltok számára történő értékesítésükről. Ebben az időpontban az Altadis e szivarok tulajdonjogát átruházta a Compañía de Distribución Integral Logistára. Ekkor ez utóbbi értékesítés és a dohányboltok ezt követő ellátása céljából szabad forgalomba bocsátotta azokat.
15
A szabad forgalomba bocsátáskor az érintett szivar vámértékét az első értékesítés alapján állapították meg és jelentették be.
16
Az adóhatóság azonban úgy ítélte meg, hogy az áruk vámraktárba helyezését megelőző ezen első értékesítést nem lehet úgy tekinteni, hogy az az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történt. Így ezt az értékesítést nem lehetett figyelembe venni az áruk vámértékének meghatározásakor a 2454/93 rendelet 147. cikkében előírt, egymást követő értékesítések szabályozása jogcímén. E hatóság tehát úgy ítélte meg, hogy e vámértéket a második értékesítés alapján kell meghatározni.
17
Az adóhatóság megállapította továbbá, hogy a Kubából, a Dominikai Köztársaságból, Panamából, Hondurasból, Mexikóból, Peruból és Egyiptomból származó importált áruk nem részesülhettek a Compañía de Distribución Integral Logista által az áruk szabad forgalomba bocsátásakor alkalmazott tarifális preferenciákban, mivel az e kedvezmények alkalmazását lehetővé tevő származási igazolások kiállítása óta két év telt el.
18
2015 januárja és 2018 januárja között az adóhatóság a 2012. és 2015. közötti évekre vonatkozó adómegállapító határozatokat bocsátott ki, amelyekben többek között a vámok kiigazítását követelte a jelen ítélet 16., illetve 17. pontjában említett két indok alapján.
19
E határozatokat a Compañía de Distribución Integral Logista megtámadta a Tribunal Económico‑Administrativo Central központi adóügyi közigazgatási bíróság, Spanyolország) előtt, amely 2018. október 25‑i határozatával elutasította a vámkiigazítással szemben benyújtott panaszt.
20
A Compañía de Distribución Integral Logista e határozattal szemben keresetet nyújtott be az Audiencia Nacionalhoz (kiemelt ügyek országos bírósága, Spanyolország), amely 2021. július 9‑i ítéletével elutasította azt.
21
Az Audiencia Nacional (kiemelt ügyek országos bírósága) először is megállapította, hogy a Közösségi Vámkódex 112. cikkének (3) bekezdése nem zárja ki e kódex 29. cikke (1) bekezdésének alkalmazását. Ennek megfelelően, mivel nem bizonyították, hogy az első értékesítéskor a Corporación Habanos által az Altadis részére értékesített valamennyi árut az Unió vámterületére irányuló kivitelre szánták, sem pedig azt, hogy azokat kivétel nélkül e területre küldték, a vámértéket azon második értékesítés alapján kellett meghatározni, amelyről az ezen értékesítés tárgyát képező áruknak az említett területre történő kivitele céljából állapodtak meg.
22
Másodsorban, az Audiencia Nacional (kiemelt ügyek országos bírósága) úgy ítélte meg, hogy a releváns származási igazolások nem vehetők figyelembe a kért preferenciális rendszernek az érintett árukra történő alkalmazása szempontjából, mivel ezen igazolásokat a Vámkódex Bizottság által a származással kapcsolatban megfogalmazott iránymutatásokban előírt kétéves határidő lejártát követően küldték meg.
23
A Compañía de Distribución Integral Logista felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tribunal Supremóhoz (legfelsőbb bíróság, Spanyolország), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
24
E bíróság úgy véli, hogy pontosítani kell egyrészt a Közösségi Vámkódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt eljárás szerint vámraktározási eljárás alá vont, majd szabad forgalomba bocsátott importált áruk vámértéke meghatározásának részletes szabályait, másrészt pedig az áruk származására vonatkozó igazolások azt követően fennálló érvényességére vonatkozó szabályokat, hogy ezen igazolások kibocsátásának vagy kiállításának időpontjától két év telt el, míg ezen időszak alatt az ugyanezen kontingens részét alkotó árukat szabad forgalomba bocsátottak.
25
E körülmények között a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A vámérték tekintetében úgy kell‑e értelmezni a Közösségi Vámkódex 29. cikkét, hogy az csak a vámérték – a felfelé vagy lefelé történő esetleges kiigazításokkal figyelembe vett ügyleti érték – meghatározásának módját állapítja meg, de nem rögzíti az értékelés elvégzésének időpontját?
2)
Tekintettel arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Közösségi Vámkódex 29. cikkének alkalmazásában a vámértéknek az ügyleti érték alapján történő meghatározása módszere akkor alkalmazható, ha az árukat az Európai Unióba irányuló kivitel céljából értékesítették, úgy kell‑e értelmezni a Közösségi Vámkódex 29. cikkét 112. cikkének (3) bekezdésével és 214. cikkével összefüggésben, hogy az áruknak a vámraktárba helyezése a Közösségi Vámkódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti egyszerűsített eljárás követésével azt a vélelmet vonja maga után, illetve teszi lehetővé, hogy az árukat az Európai Unióba irányuló kivitel céljából értékesítették? Van‑e bármilyen hatása a fenti kérdésre adott válaszra annak, hogy az árukat az átruházás megtörténtét követően szabad forgalomba bocsátották, miközben azok a vámraktárban voltak?
3)
Az előző pontban feltett kérdésekre adandó nemleges válaszok esetén, és figyelembe véve, hogy a vámraktározási eljárás mint felfüggesztő eljárás nem eredményezi vámtartozás keletkezését, mivel az az áruk szabad forgalomba bocsátásának időpontjában következik be, ennek ellenére úgy kell‑e értelmezni a Közösségi Vámkódex 29. cikkét, 112. cikkének (3) bekezdését és 214. cikkét, hogy a vámérték számszerűsítésének referencia‑időpontja az áruk vámraktározási eljárás alá vonásának időpontja? Vagy úgy kell‑e értelmezni ezeket a rendelkezéseket, hogy ezt az értéket az áru szabad forgalomba bocsátásának időpontjában, azaz a vámtartozás keletkezésekor kell kiszámítani, még akkor is, ha az árut ezt megelőzően vámraktárba helyezték?
4)
Az egymást követő eladások esetében értelmezhető‑e úgy a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 147. cikke, hogy az áruk vámraktárba helyezésének puszta ténye lehetővé teszi annak vélelmezését, hogy az utolsó olyan eladást megelőző eladás, amellyel az árukat a vámterületre hozták, az Európai Unióba irányuló kivitel céljából történt?
5)
A származási bizonyítványok tekintetében úgy kell‑e értelmezni a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 118. és 97k. cikkét, hogy amennyiben az áruk szabad forgalomba bocsátásáról szóló bizonyítványt a kétéves időszak lejárta után nyújtják be, ez a preferenciális származáson alapuló vámkedvezményekre való jogosultság elvesztését vonja maga után, még akkor is, ha a preferenciális vámtarifa igénylésének alapjául szolgáló származási bizonyítványt az említett kétéves időszakon belül elvégzett korábbi részleges behozatali vámkezelés során felhasználták?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második, harmadik és negyedik kérdésről
26
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködés keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Erre tekintettel a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per tárgyára figyelemmel (lásd: 1997. július 17‑iKrüger ítélet, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. és 23. pont; 2025. február 25‑iAlphabet és társai ítélet, C‑233/23, EU:C:2025:110, 33. pont).
27
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az következik, hogy az adóhatóság azzal az indokkal vitatta a vámáru‑nyilatkozatokat, hogy az érintett áruk vámértékét az ezen áruknak az Unió vámterületén található vámraktárban való elhelyezését megelőző értékesítés során fennálló ügyleti értékükre tekintettel állapították meg. E hatóság úgy ítélte meg, hogy az említett áruk azon értékesítés során fennálló ügyleti értékét kell figyelembe venni, amelyre akkor került sor, amikor azokat e raktárban helyezték el, és azt megelőzően, hogy azokat a Közösségi Vámkódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti egyszerűsített eljárás szerint szabad forgalomba bocsátották volna.
28
Ebben az összefüggésben az e kérelemben szereplő információkból kitűnik, hogy az előterjesztett első, második, harmadik és negyedik kérdés arra irányul, hogy lehetővé váljon a kérdést előterjesztő bíróság számára azon időpont meghatározása, amelyet az érintett áruk vámértékének megállapításához figyelembe kell venni, illetve azon értékesítés meghatározása, amelyet e tekintetben figyelembe lehet venni, ha az érintett e kódex 112. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik.
29
E tényezőkre tekintettel meg kell állapítani, hogy együttesen vizsgálandó első, második, harmadik és negyedik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és 112. cikkének (3) bekezdését, valamint a 2454/93 rendelet 147. cikkét, hogy amennyiben az áruk egy első értékesítés tárgyát képezték, amelynek alapján azokat az Unió vámterületére beléptették annak érdekében, hogy azokat vámraktározási eljárás alá vonják, majd egy második értékesítés esetén, amelynek alapján azokat az e kódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt egyszerűsített eljárás keretében szabad forgalomba bocsátották, ezen áruk vámértékének meghatározása szempontjából az az időpont irányadó, amikor azokat ezen eljárás alá vonták, és az említett áruk vámértéke az első értékesítéskor fennálló ügyleti értékük alapján határozható meg.
A vámérték meghatározásának időpontjáról
30
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlat szerint a vámérték megállapítására vonatkozó uniós szabályozás méltányos, egységes és semleges rendszer létrehozására irányul, amely kizárja az önkényes és fiktív vámértékek alkalmazását. A vámértéknek tehát tükröznie kell az importált áru valós gazdasági értékét, és ezt az értéket elsősorban az importált áru úgynevezett „ügyleti értékének” módszere alapján kell meghatározni (lásd ebben az értelemben: 2020. november 19‑i5th AVENUE Products Trading ítélet, C‑775/19, EU:C:2020:948, 22. és 24. pont; 2025. május 15‑iTauritus ítélet, C‑782/23, EU:C:2025:353, 51. és 54. pont).
31
Ezt a módszert a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése írja le, amelynek értelmében az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén kiigazított ár.
32
E rendelkezés szövegéből, és különösen „a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladás” kifejezésből kitűnik, hogy az ügyleti értéknek az Unióba irányuló kivitel esetén az exportárnak kell megfelelnie. Ezért az eladással egyidejűleg abban is meg kell állapodni, hogy a harmadik államból származó árukat útba fogják indítani az Unió vámterületére (lásd: 1990. június 6‑iUnifert ítélet, C‑11/89, EU:C:1990:237, 11. pont; 2017. november 9‑iLS Customs Services ítélet, C‑46/16, EU:C:2017:839, 27. pont).
33
Ugyanakkor az említett rendelkezés maga nem jelöli meg azt az időpontot, amelyet a vámérték meghatározásakor figyelembe kell venni.
34
Ezzel szemben a Közösségi Vámkódex 214. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy amennyiben e kódex másként nem rendelkezik, és e 214. cikk (2) bekezdésének sérelme nélkül, az árura alkalmazandó behozatali vagy kiviteli vámok összegét az ezen árura a vámtartozás keletkezésének időpontjában alkalmazandó tehermegállapítási szabályok alapján kell meghatározni.
35
E rendelkezés tartalmazza azt az elvi szabályt, amely szerint a vámot a vámtartozás keletkezésekor fennálló helyzet alapján kell kiszámítani (lásd ebben az értelemben: 2020. október 8‑iExter ítélet, C‑330/19, EU:C:2020:809, 33. pont).
36
E tekintetben a Közösségi Vámkódex 201. cikke (1) bekezdésének a) pontja és (2) bekezdése értelmében, ha a vámtartozást keletkeztető esemény az érintett áru szabad forgalomba bocsátása, a behozatalivám‑tartozás a szóban forgó vámáru‑nyilatkozat elfogadásának időpontjában keletkezik (lásd ebben az értelemben: 2001. február 1‑jei D. Wandel ítélet, C‑66/99, EU:C:2001:69, 41. pont).
37
Ebből következik, hogy amennyiben a vámtartozás az érintett áru szabad forgalomba bocsátásának tényéből ered, az ezen árura alkalmazandó behozatali vám összegét az ezen árura vonatkozó tehermegállapítási szabályok alapján kell meghatározni, a rá vonatkozó vámáru‑nyilatkozat elfogadásának időpontjában.
38
Ezenfelül, a Közösségi Vámkódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján szabad forgalomba bocsátott importárukat illetően e kódex 112. cikke (3) bekezdésének első és második albekezdése előírja, hogy a jelen esetben a vámérték és az a mennyiség, amelyet az említett kódex 214. cikkével összhangban figyelembe kell venni, az az áruhoz kapcsolódó vámérték és mennyiség az áru vámraktározási eljárás alá vonása során, feltéve hogy e tehermegállapítási szabályokat az áru ezen eljárás alá vonása során elismerték vagy elfogadták, és ha az érintett személy a vámtartozás keletkezésekor nem kéri azok alkalmazását.
39
Ebből következik, hogy amennyiben a vámtartozás az áru szabad forgalomba bocsátásának tényéből ered, és teljesülnek az e 112. cikk (3) bekezdésében előírt feltételek, az érdekelt az áru azon vámértékét is bejelentheti, amely nem az ezen áru szabad forgalomba bocsátására vonatkozó nyilatkozat megtételének, hanem annak vámraktározási eljárás alá vonásának időpontjában állt fenn.
40
Következésképpen a Közösségi Vámkódex 112. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben az árukat vámraktározási eljárás alá vonásuk céljából hozták be az Unió vámterületére, és azokat ezt követően az e kódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt egyszerűsített eljárás szerint bocsátották szabad forgalomba, az érintett ezen áruknak az ezen eljárás alá vonásuk időpontjában fennálló vámértékét is bejelentheti.
Annak bizonyításáról, hogy az árukat az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából értékesítették
41
A Közösségi Vámkódex 29. cikke (1) bekezdésének alkalmazása tekintetében a 2454/93 rendelet 147. cikkének (1) bekezdése három szabályt ír elő azon bizonyítékra vonatkozóan, amelyet a célból kell benyújtani, hogy a jogilag kellőképpen megkövetelt módon lehessen bizonyítani, hogy az árukat az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából értékesítették, e kódex 29. cikke értelmében véve.
42
E rendelet 147. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondata úgy rendelkezik, hogy az eladás tárgyát képező árukat a szabad forgalomba bocsátás számára kérik vámkezelni, megfelelő utalásnak kell tekinteni arra vonatkozóan, hogy azok eladása a Közösség vámterületére irányuló export céljából történt. E rendelkezés második mondata pontosítja, hogy ez az utalás az értékelést megelőző egymást követő eladások esetében csak az utolsó olyan eladás tekintetében érvényes, amely az áruknak e vámterületére történő belépéséhez vezetett, illetve az említett vámterületen, az áruk szabad forgalomba bocsátása előtt történt eladás. Ezzel szemben e rendelet 147. cikke (1) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy ha olyan árat jelentenek be, amely olyan eladásra vonatkozik, amely az előtt az utolsó eladás előtt történt, amely alapján az árukat az Unió vámterületére bevitték, a vámhatóságok felé hitelt érdemlően bizonyítani kell, hogy az áruknak ez az eladása a nevezett vámterületre való kivitel céljából történt.
43
Az említett rendelet 147. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében említett tényállásokkal ellentétben, amelyek esetében nem szükséges további bizonyítás azzal kapcsolatban, hogy az érintett értékesítésre az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából került sor, abban az esetben, ha a bejelentett vámérték az áruk e vámterületre való beléptetésének alapjául szolgáló utolsó eladást megelőző eladási ár, az érdekeltnek bizonyítania kell, hogy az ilyen eladásra az említett vámterületre irányuló kivitel céljából került sor.
44
Az ugyanezen rendelet 147. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében említett tényállások között e rendelkezés első mondatában szerepel a szabad forgalomba bocsátásra bejelentett áruk értékesítésének tényállása.
45
E tekintetben e mondat szövegéből nem következik, hogy ennek az eladásnak közvetlenül kell megelőznie az érintett áruk szabad forgalomba bocsátását. Tehát nem zárható ki, hogy ezeket az árukat az eladásuk és a szabad forgalomba bocsátásuk között vámraktározási eljárás alá vonják.
46
Meg kell továbbá állapítani, hogy a 2454/93 rendelet 147. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondata lehetővé teszi, hogy az értékelést megelőző, egymást követő eladások esetén az áruknak az Unió vámterületére történő beléptetése alapjául szolgáló utolsó eladás árát jelentsék be vámértékként.
47
Ily módon, mivel az ilyen eladási árat egymást követő eladások esetén figyelembe lehet venni vámértékként, ezt az árat még inkább figyelembe kell venni e célból abban az esetben is, ha az értékelés időpontjában csak egyetlen olyan eladás létezett, amelynek alapján az árukat szabad forgalomba bocsátásuk előtt beléptették az Unió vámterületére, majd a vámraktárba.
48
Az ilyen figyelembevétel ugyanis összhangban van a 2454/93 rendelet 147. cikkének azon céljával, amely az egy vagy több értékesítés tárgyát képező áruk ügyleti értéke azonosításának megkönnyítésére irányul, biztosítva ugyanakkor, hogy ez az érték tükrözze az importált áru valós gazdasági értékét.
49
Ebből az következik, hogy amennyiben a Közösségi Vámkódex 112. cikke (3) bekezdésének alkalmazási feltételei teljesülnek, és az áruk vámraktározási eljárás alá vonásának időpontjában azok olyan értékesítés tárgyát alkották, amelynek alapján azok beléptetésre kerültek az Unió vámterületére, ezen áruk vámértéke a 2454/93 rendelet 147. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében ezen értékesítés ügyleti értékére való utalással is meghatározható, anélkül hogy szükséges lenne annak további bizonyítása, hogy az értékesítés célja az Unió vámterületére irányuló kivitel volt.
50
E körülmények között, mivel az áruk vámraktározási eljárás alá vonása azzal jár, hogy ezen áruknak különböző jövőbeli vámjogi sorsuk lehet, az a körülmény, hogy az ugyanezen kontingens alá tartozó, ezen eljárás alá vont más árukat ezt követően anélkül értékesítették, hogy azokat szabad forgalomba bocsátották volna, nem releváns e rendelet 147. cikke (1) bekezdése első albekezdésének alkalmazása szempontjából.
51
A fenti megfontolásokra tekintettel az első, második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és 112. cikkének (3) bekezdését, valamint a 2454/93 rendelet 147. cikkét úgy kell értelmezni, hogy amennyiben az áruk egy első értékesítés tárgyát képezték, amelynek alapján azokat az Unió vámterületére beléptették annak érdekében, hogy azokat vámraktározási eljárás alá vonják, majd egy második értékesítés esetén, amelynek alapján azokat az e kódex 76. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt egyszerűsített eljárás keretében szabad forgalomba bocsátották, ezen áruk vámértékének meghatározása szempontjából az az időpont irányadó, amikor azokat ezen eljárás alá vonták, és az említett áruk vámértéke az első értékesítéskor fennálló ügyleti értékük alapján határozható meg.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdésről
52
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2454/93 rendelet 97k. cikkének (5) bekezdését, 97n. cikkének (2) bekezdését, valamint 118. cikkének (1) és (3) bekezdését, hogy a behozatali ország vámhatóságai akkor sem kötelesek elfogadni a tarifális preferenciák valamely árura történő alkalmazása tekintetében az érvényességi idejét követően e hatóságokhoz benyújtott származási igazolást, ha ugyanezen származási igazolást már az ugyanezen kontingens alá tartozó más árukra vonatkozó preferenciális elbánás érvényességi idejének lejárta előtt bemutatták e hatóságoknak.
53
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy bár a tárgyaláson részt vevők kétségeiket fejezték ki a 2454/93 rendelet 118. cikkének az alapeljárásban való alkalmazhatóságát illetően, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e rendelet 97k. cikkének (5) bekezdésén és 97n. cikkének (2) bekezdésén kívül e rendelet 118. cikke alkalmazható‑e az alapügyben szóban forgó árukat exportáló bizonyos országokra.
54
Először is, a 2454/93 rendelet 97k. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy a származási igazolások az exportáló országban történő kiállításuk napjától számított tíz hónapig maradnak érvényesek, és azokat ugyanezen határidőn belül kell benyújtani a behozatali ország vámhatóságainak. E rendelet 97n. cikkének (2) bekezdése értelmében az e vámhatóságoknak ezen érvényességi idő lejárta után benyújtott származási igazolások abban az esetben fogadhatók el a tarifális preferenciák alkalmazása, céljából, ha ezen okmányok benyújtása az előírt határidőig rendkívüli körülmények miatt hiúsult meg. E rendelkezés pontosítja, hogy a késedelmes bemutatás esetein kívül az említett vámhatóságok csak akkor fogadhatják el a származási igazolást, ha a termékeket e határidő lejárta előtt bemutatták számukra.
55
Másodsorban, a 2454/93 rendelet 118. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a származási igazolás az exportáló országban történő kiállítás napjától számított négy hónapig érvényes, és azt ugyanezen határidőn belül kell benyújtani a behozatali ország vámhatóságainak, míg e 118. cikk (2) bekezdése előírja, hogy azok a származási igazolások, amelyeket az (1) bekezdésben meghatározott bemutatási határidő után nyújtottak be e vámhatóságokhoz, akkor fogadhatók el az e rendelet 98. cikkében említett preferenciális tarifális kedvezmények alkalmazásának céljából, ha az okmányokat rendkívüli körülmények miatt nem tudták benyújtani a megállapított határidőre. A késedelmes bemutatás egyéb eseteire vonatkozóan a hivatkozott rendelet 118. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy az említett vámhatóságok elfogadhatják a származási igazolásokat, ha a termékeket az említett határidő lejárta előtt bemutatták.
56
A rendelkezések e két együttese az importált áruk származására vonatkozó igazolások érvényességi idejét és bemutatását rögzíti az általuk előírt tarifális preferenciák alkalmazása céljából. Annak biztosítása érdekében, hogy egy ilyen alkalmazás igazolt legyen, e határidők lehetővé teszik különösen a behozatali országok vámhatóságai számára, hogy elvégezzék az e célból szükséges tárgyi és okmányellenőrzéseket.
57
Ezenfelül a 2454/93 rendelet 97n. cikke (2) bekezdésének második mondata és 118. cikkének (3) bekezdése arra az esetre vonatkozik, amikor az áru származási igazolását olyan okok miatt nem mutatták be az előírt határidőn belül a behozatali ország vámhatóságainak, amelyek nem rendkívüli körülményeken alapulnak. Ezekben az esetekben, amennyiben az árut e határidő lejárta előtt bemutatták e vámhatóságoknak, az említett vámhatóságok elfogadhatják ezt az igazolást.
58
Ezt a lehetőséget e rendelkezések sem szabályozzák részletesebben. Következésképpen a behozatali ország vámhatóságainak feladata annak esetről esetre történő meghatározása, hogy egy adott áru részesülhet‑e preferenciális tarifális elbánásban egy késedelmesen benyújtott származási igazolás alapján, többek között az említett rendelkezések céljára figyelemmel, amelynek lényege, hogy lehetővé váljék e hatóságok számára az érintett áru tényleges származásának ellenőrzése.
59
Ebből az következik, hogy ugyanezen hatóságok nem kötelesek az e célból előírt határidőn túl elfogadni a származási igazolást, még akkor sem, ha e származási igazolást az ugyanazon kontingens alá tartozó áruknak e határidőn belül történő szabad forgalomba bocsátása alkalmával nyújtották be, mint amely áruk tekintetében az említett származási igazolást késedelmesen nyújtották be. Egy ilyen körülmény ugyanis önmagában nem teszi lehetővé annak kizárását, hogy a preferenciális tarifális rendszer alkalmazása céljából az ilyen áru szabad forgalomba bocsátásakor tárgyi és okirati ellenőrzéseket kelljen végezni az ezen áru származási igazolása alapján.
60
A fenti megfontolások összességére figyelemmel az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2454/93 rendelet 97k. cikkének (5) bekezdését, 97n. cikkének (2) bekezdését, valamint 118. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a behozatali ország vámhatóságai akkor sem kötelesek elfogadni a tarifális preferenciák valamely árura történő alkalmazása tekintetében az érvényességi idejét követően e hatóságokhoz benyújtott származási igazolást, ha ugyanezen származási igazolást már az ugyanezen kontingens alá tartozó más árukra vonatkozó preferenciális elbánás érvényességi idejének lejárta előtt bemutatták e hatóságoknak.
A költségekről
61
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az 1996. december 19‑i 82/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 29. cikkének (1) bekezdését és 112. cikkének (3) bekezdését, valamint a 2010. november 18‑i 1063/2010/EU bizottsági rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet 147. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
amennyiben az áruk egy első értékesítés tárgyát képezték, amelynek alapján azokat az Európai Unió vámterületére beléptették annak érdekében, hogy azokat vámraktározási eljárás alá vonják, majd egy második értékesítés esetén, amelynek alapján azokat a 82/97 rendelettel módosított 2913/92 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt egyszerűsített eljárás keretében szabad forgalomba bocsátották, ezen áruk vámértékének meghatározása szempontjából az az időpont irányadó, amikor azokat ezen eljárás alá vonták, és az említett áruk vámértéke az első értékesítéskor fennálló ügyleti értékük alapján határozható meg.
2)
Az 1063/2010 rendelettel módosított 2454/93 rendelet 97k. cikkének (5) bekezdését, 97n. cikkének (2) bekezdését és 118. cikkének (1) és (3) bekezdését,
a következőképpen kell értelmezni:
a behozatali ország vámhatóságai akkor sem kötelesek elfogadni a tarifális preferenciák valamely árura történő alkalmazása tekintetében az érvényességi idejét követően e hatóságokhoz benyújtott származási igazolást, ha ugyanezen származási igazolást már az ugyanezen kontingens alá tartozó más árukra vonatkozó preferenciális elbánás érvényességi idejének lejárta előtt bemutatták e hatóságoknak.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.