62024CJ0401
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
20 noiembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Acord încheiat înainte de aderarea Regatului Suediei la Uniunea Europeană – Compensarea pierderii de venituri rezultată din eliminarea redevențelor de tranzitare printr‑o ecluză – Noțiunea de ajutor – Noțiunea de întreprindere – Activitate economică – Ajutor existent sau nou”
În cauza C‑401/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Stockholms tingsrätt (Tribunalul de Primă Instanță din Stockholm, Suedia), prin decizia din 29 mai 2024, primită de Curte la 7 iunie 2024, în procedura
Staten genom Sjöfartsverket
împotriva
Stockholms Hamn AB,
CURTEA (Camera întâi),
compusă din domnul F. Biltgen, președinte de cameră, domnul T. von Danwitz, vicepreședintele Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei întâi, doamna I. Ziemele și domnii A. Kumin și S. Gervasoni (raportor), judecători,
avocat general: domnul A. Biondi,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Staten genom Sjöfartsverket, de H. Nilsson și B. Thomaeus, advokater;
–
pentru Stockholms Hamn AB, de K. Stålnacke și G. Swedlund, stadsadvokater;
–
pentru Comisia Europeană, de C. Faroghi, I. Georgiopoulos și A. Steiblytė, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 5 iunie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 107 TFUE și a articolului 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 [TFUE] (JO 2015, L 248, p. 9), precum și a articolului 144 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 1994, C 241, p. 21, și JO 1995, L 1, p. 1, denumit în continuare „Actul de aderare”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Staten genom Sjöfartsverket (Administrația Națională de Navigație Maritimă, Suedia) (denumită în continuare „administrația maritimă”), pe de o parte, și Stockholms Hamn AB, pe de altă parte, în legătură cu rambursarea de către aceasta din urmă a sumelor plătite de cea dintâi pentru a compensa eliminarea redevențelor de tranzitare printr‑o ecluză.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Tratatul FUE
3
Articolul 107 alineatul (1) TFUE prevede:
„Cu excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.”
Actul de aderare
4
În temeiul articolului 144 din Actul de aderare:
„În domeniul ajutoarelor prevăzute la articolele [107 și 108 TFUE]:
(a)
dintre ajutoarele aplicate în noile state membre înainte de aderare, sunt considerate ajutoare «existente» în sensul articolului [108] alineatul (1) [TFUE] numai cele comunicate Comisiei [Comunităților Europene] până la 30 aprilie 1995;
(b)
ajutoarele existente și proiectele destinate acordării sau modificării ajutoarelor, care sunt aduse la cunoștința Comisiei înainte de aderare, sunt considerate comunicate la data aderării.” [traducere neoficială]
Regulamentul 2015/1589
5
Articolul 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul 2015/1589 definește „ajutoarele existente” după cum urmează:
„În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
[…]
(b)
«ajutor existent» înseamnă:
(i)
fără a aduce atingere articolelor 144 și 172 din [Actul de aderare], orice ajutor care a existat înainte de intrarea în vigoare a [Tratatului FUE] în aceste state membre, respectiv schemele de ajutor și ajutoarele individuale puse în aplicare anterior și care se aplică și ulterior intrării în vigoare a [Tratatului FUE] în statele membre respective”.
6
„Ajutoarele noi” sunt definite la articolul 1 litera (c) din Regulamentul 2015/1589 ca fiind „orice ajutor, respectiv orice schemă de ajutor și orice ajutor individual care nu este ajutor existent, inclusiv modificările ajutoarelor existente”.
Regulamentul (CE) nr. 794/2004
7
Articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] (JO 2004, L 140, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42), al cărui titlu a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2015/2282 al Comisiei din 27 noiembrie 2015 (JO 2015, L 325, p. 1), în sensul că vizează în prezent punerea în aplicare a Regulamentului 2015/1589, prevede:
„(1)   În sensul articolului 1 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, o modificare a unui ajutor existent înseamnă orice schimbare, alta decât modificările de natură pur formală sau administrativă care nu pot afecta evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața comună. Cu toate acestea, o creștere a bugetului inițial al unei scheme de ajutor existente cu până la 20 % nu se consideră o modificare a ajutorului existent.
(2)   Următoarele modificări ale ajutorului existent se notifică prin intermediul formularului de notificare simplificat prevăzut la anexa II:
(a)
creșterile bugetului unei scheme de ajutor autorizate care depășesc 20 %;
(b)
prelungirea, cu până la șase ani, a unei scheme de ajutor existente autorizate, cu sau fără o creștere a bugetului;
(c)
adoptarea unor criterii mai stricte de aplicare a unei scheme de ajutor autorizate, reducerea intensității ajutorului sau reducerea cheltuielilor eligibile.
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
8
Două căi navigabile, una tranzitând canalul Södertälje (Suedia), iar cealaltă trecând prin Stockholm (Suedia) și ecluza sa de la Hammarby, leagă Marea Baltică de lacul Mälar, al treilea lac ca mărime din Suedia.
9
Administrația maritimă suedeză este autoritatea publică responsabilă de tranzitarea ambarcațiunilor prin canalul Södertälje și gestionează în special ecluza sa. Stockholms Hamn este o societate municipală deținută în proporție de 100 % de municipalitatea din Stockholm care exploatează ecluza de la Hammarby. Nivelul redevențelor de ecluzare percepute la tranzitarea ecluzei de la Södertälje și a celei de la Hammarby era coordonat pentru a asigura o repartizare echilibrată a traficului între cele două legături dintre Marea Baltică și lacul Mälar.
10
Printr‑o reglementare adoptată la 26 octombrie 1978, autoritățile suedeze au decis să elimine, începând cu anul 1979, anumite redevențe pentru tranzitarea ecluzei canalului Södertälje și, pentru a continua coordonarea redevențelor de ecluzare, să inițieze demersuri în vederea eliminării și a celor percepute la tranzitarea ecluzei de la Hammarby. În consecință, administrația maritimă și municipalitatea din Stockholm au încheiat în același an un acord (denumit în continuare „acordul”), potrivit căruia aceasta din urmă renunța la perceperea redevențelor pentru tranzitarea ecluzei de la Hammarby de către alte nave decât ambarcațiunile de agrement în schimbul unei compensații anuale plătite de cea dintâi (denumită în continuare „compensația în discuție în litigiul principal”).
11
Potrivit termenilor acordului, compensația în discuție în litigiul principal trebuia adaptată anual pe baza indicelui prețurilor de consum. Acordul urma să fie reînnoit pentru o perioadă de cinci ani, sub rezerva rezilierii cu cel puțin șase luni înainte de expirarea acestuia. Pentru fiecare nouă perioadă de cinci ani urma să se stabilească o nouă sumă compensatorie anuală, în funcție de evoluția volumului de trafic prin ecluza de la Hammarby în perioada contractuală anterioară.
12
Compensația în discuție în litigiul principal a fost plătită inițial municipalității din Stockholm, apoi, de la începutul anilor ’90, societății Stockholms Hamn. Începând cu anul 2014, cuantumul acesteia oscila între 3 și 4 milioane de coroane suedeze (SEK) (aproximativ 260000 și 360000 de euro) pe an.
13
Administrația maritimă a reziliat anticipat acordul la sfârșitul anului 2021. Un litigiu privind această reziliere este pendinte în fața instanțelor suedeze.
14
La 4 mai 2023, administrația maritimă a introdus o acțiune împotriva Stockholms Hamn la Stockholms tingsrätt (Tribunalul de Primă Instanță din Stockholm, Suedia), care este instanța de trimitere. Aceasta îi solicita rambursarea, cu dobânzi, a sumei de 38086436 SEK (aproximativ 3378242 de euro), corespunzătoare plăților efectuate în temeiul acordului în termenul de prescripție național de zece ani.
15
Administrația maritimă arată că compensația în discuție în litigiul principal întrunește condițiile pentru a fi calificată drept ajutor de stat. În opinia sa, în special, această compensație constituie un avantaj pentru Stockholms Hamn, din moment ce îi garanta un venit regulat independent de fluctuațiile traficului sau de alte riscuri de exploatare. Calificarea drept ajutor de stat ar fi, în plus, confirmată de aplicarea principiului investitorului în economia de piață, din moment ce niciun investitor privat nu ar fi plătit societății Stockholms Hamn o compensație pentru ca aceasta din urmă să se abțină să factureze redevențe pentru ecluzare. Administrația maritimă apreciază, pe de altă parte, că nu sunt îndeplinite criteriile stabilite de Curte în Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) (denumite în continuare „criteriile Altmark”), pentru a considera că contrapartida unor obligații de serviciu public nu constituie un ajutor de stat. În sfârșit, întemeindu‑se pe articolul 144 din actul de aderare, aceasta susține că excepția referitoare la ajutoarele existente nu se aplică compensației menționate, având în vedere lipsa notificării acesteia către Comisie, și că, în orice caz, aceeași compensație nu ar putea fi calificată drept ajutor existent, având în vedere negocierile care precedă fiecare nouă perioadă contractuală de cinci ani.
16
Stockholms Hamn răspunde că activitatea sa de exploatare a unei ecluze nu este o activitate economică reglementată de normele dreptului Uniunii referitoare la ajutoarele de stat. În orice caz, ar fi vorba despre un serviciu de interes economic general care nu a condus la o supracompensare. Stockholms Hamn adaugă că, chiar dacă ar fi reținută calificarea drept ajutor de stat, acesta ar fi autorizat ca ajutor existent în temeiul Regulamentului 2015/1589 și independent de articolul 144 din Actul de aderare, care nu este relevant în speță. În plus, ajutorul în discuție în litigiul principal nu ar putea fi considerat nou sau modificat în lipsa renegocierii între părți a termenilor acordului și în special a cuantumului compensației în discuție în litigiul principal.
17
Întrucât a considerat că nu există orientări clare în jurisprudența Curții cu privire la modul în care trebuie aplicat dreptul Uniunii într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în ceea ce privește în special existența unui avantaj economic, aplicabilitatea Actului de aderare și calificarea drept ajutor nou sau existent, Stockholms tingsrätt (Tribunalul de Primă Instanță din Stockholm) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Criteriul [avantajului] prevăzut la articolul 107 alineatul (1) [TFUE] trebuie interpretat în sensul că o compensație anuală plătită de o autoritate de stat unei societăți pe acțiuni municipale din resursele de stat, în temeiul unui acord, cu titlu de compensație pentru angajamentul societății de a furniza gratuit un anumit serviciu, în speță operațiuni de ecluzare, pentru care au fost percepute anumite redevențe până la încheierea acordului,
a)
trebuie considerată a constitui în întregime un ajutor care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea beneficiarului?
b)
trebuie considerată a constitui un ajutor care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea beneficiarului în măsura în care compensația depășește veniturile anuale anterioare ale beneficiarului obținute de pe urma perceperii redevențelor pentru serviciu, ținând seama, de exemplu, de evoluția indicelui prețurilor de consum și a volumului traficului în cadrul operațiunilor de ecluzare?
c)
trebuie considerată a constitui un ajutor care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea beneficiarului în măsura în care compensația depășește costurile anuale suportate de beneficiar pentru prestarea serviciului?
d)
trebuie considerată a constitui un ajutor care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea beneficiarului pe baza unui alt model de calcul?
e)
nu trebuie considerată în niciun caz un ajutor care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea beneficiarului?
2)
Un acord privind compensația anuală plătită din resurse de stat de o autoritate de stat unei societăți pe acțiuni municipale cu titlu de compensație pentru angajamentul întreprinderii de a furniza cu titlu gratuit un serviciu în afara sectorului agricol, în speță operațiuni de ecluzare, în cazul în care acordul a fost încheiat înainte de aderarea Suediei la Uniunea Europeană și nu a fost notificat Comisiei, trebuie considerat un ajutor existent care, în conformitate cu articolul 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul [2015/1589] trebuie considerat legal, cu condiția ca Comisia să nu fi constatat incompatibilitatea ajutorului cu piața internă?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, trebuie totuși să se considere că o astfel de compensație anuală constituie un ajutor nou în cazul în care, în mai multe rânduri după aderarea Suediei la Uniunea Europeană, acordul a fost prelungit cu câte cinci ani, în conformitate cu condițiile inițiale, în lipsa unei notificări de reziliere, iar compensația anuală pentru fiecare nouă perioadă de cinci ani a fost modificată, în parte în funcție de indicele prețurilor de consum și în parte în funcție de întinderea prestației furnizate cu titlu gratuit în perioada contractului anterior, în speță volumul traficului în cadrul operațiunilor de ecluzare?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
18
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că o compensație plătită în temeiul unui acord prin intermediul resurselor de stat de către o autoritate publică unei societăți pe acțiuni municipale pentru a compensa angajamentul acestei societăți de a furniza gratuit un serviciu de ecluzare pe o cale navigabilă, care era supus unei redevențe înainte de încheierea acestui acord, constituie un ajutor de stat.
19
Potrivit unei jurisprudențe constante, pentru calificarea unei măsuri naționale drept „ajutor de stat” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE este necesară îndeplinirea tuturor condițiilor următoare. În primul rând, trebuie să fie vorba despre o intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat. În al doilea rând, această intervenție trebuie să fie susceptibilă să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. În al treilea rând, aceasta trebuie să acorde un avantaj selectiv beneficiarului. În al patrulea rând, aceasta trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența (Hotărârea din 8 noiembrie 2022, Fiat Chrysler Finance Europe/Comisia, C‑885/19 P și C‑898/19 P, EU:C:2022:859, punctul 66, precum și jurisprudența citată).
20
În speță, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă societatea pe acțiuni municipală care a beneficiat de compensația în discuție în litigiul principal constituie o „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, cu privire la existența unui avantaj economic, precum și cu privire la afectarea schimburilor comerciale și a concurenței.
Cu privire la existența unei întreprinderi
21
Pentru a oferi instanței de trimitere un răspuns util, trebuie amintit că, în vederea calificării drept ajutor de stat, articolul 107 alineatul (1) TFUE presupune în special existența unui avantaj acordat unei întreprinderi. În această privință, trebuie subliniat, pe de o parte, că reprezintă o întreprindere, în sensul aplicării dispozițiilor dreptului Uniunii în materie de concurență, orice entitate care exercită o activitate economică, independent de statutul juridic al acestei entități și de modul său de finanțare. Pe de altă parte, constituie o activitate economică orice activitate care constă în oferirea de bunuri sau de servicii pe o piață determinată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 octombrie 2015, EasyPay și Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, punctele 36 și 37, precum și jurisprudența citată).
22
Va reveni, așadar, instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă în speță societatea pe acțiuni municipală Stockholms Hamn, în calitatea sa de operator al ecluzei de la Hammarby, desfășoară o activitate economică și trebuie, prin urmare, să fie calificată drept „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
23
În această privință, trebuie subliniat, în primul rând, că, potrivit jurisprudenței Curții, caracterul public sau privat al entității care desfășoară activitatea în cauză nu poate influența aspectul dacă această entitate are sau nu calitatea de „întreprindere”. Astfel, statul însuși sau o entitate de stat poate acționa în calitate de întreprindere. În plus, un subiect de drept, în special o entitate publică, poate fi considerat întreprindere numai în ceea ce privește o parte dintre activitățile sale, dacă activitățile respective trebuie calificate drept activități economice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2012, Compass‑Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, punctele 35 și 37, și Hotărârea din 27 iunie 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punctul 42). Prin urmare, statutul entității în dreptul intern nu este determinant.
24
Rezultă că împrejurarea că serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal este asigurat de Stockholms Hamn, o societate deținută în proporție de 100 % de municipalitatea din Stockholm, nu împiedică reținerea existenței unei întreprinderi care desfășoară o activitate economică.
25
În al doilea rând, trebuie precizat că nu au un caracter economic care să justifice aplicarea normelor de concurență prevăzute de Tratatul FUE activitățile care sunt legate de exercitarea prerogativelor de putere publică (Hotărârea din 12 iulie 2012, Compass‑Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, punctul 36 și jurisprudența citată), în special în cazul în care exploatarea unei infrastructuri este indisociabil legată de exercitarea unor funcții care țin de misiunea publică atribuită entității care o exploatează, iar aceasta din urmă acționează în exercitarea prerogativelor de putere publică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 decembrie 2012, Mitteldeutsche Flughafen și Flughafen Leipzig‑Halle/Comisia, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, punctul 44, precum și Hotărârea din 22 octombrie 2015, EasyPay și Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, punctul 40).
26
După cum a arătat domnul avocat general la punctul 18 din concluzii, natura de activitate economică a serviciului de ecluzare în discuție în litigiul principal nu pare să poată fi exclusă în măsura în care acesta ar implica exercitarea unor prerogative de putere publică. Astfel, nu reiese nici din cererea de decizie preliminară, nici din dosarul de care dispune Curtea că serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal ar implica sau ar fi indisociabil legat de exercitarea de către Stockholms Hamn a unor asemenea prerogative, precum controlul și siguranța traficului fluvial, funcțiile de poliție a navigației sau de supraveghere antipoluare.
27
În al treilea rând, potrivit jurisprudenței Curții, calificarea drept activitate economică este întotdeauna legată de o activitate bine determinată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 iunie 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punctul 44 și jurisprudența citată).
28
În speță, serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal, care a făcut obiectul acordului și care a condus la plata compensației în discuție în litigiul principal către Stockholms Hamn, constă în efectuarea tuturor manevrelor necesare pentru a asigura tranzitarea altor ambarcațiuni decât cele de agrement prin ecluza de la Hammarby. Cu excepția cazului în care se consideră că acest serviciu nu poate fi disociat, ținând seama în special de condițiile furnizării sale, de serviciul de ecluzare asigurat ambarcațiunilor de agrement, aspect a cărui examinare va reveni instanței de trimitere, verificarea existenței unei activități economice trebuie să privească numai serviciul prestat altor ambarcațiuni decât cele de agrement.
29
Trebuie amintit, în al patrulea rând, că, în conformitate cu jurisprudența Curții amintită la punctul 21 din prezenta hotărâre, pentru a fi calificat drept activitate economică, serviciul de ecluzare vizat trebuie să constea în oferirea de bunuri sau de servicii pe o piață determinată.
30
În această privință, potrivit unei jurisprudențe constante, împrejurarea că oferta de bunuri sau de servicii este făcută fără scop lucrativ nu se opune ca entitatea care efectuează aceste operațiuni pe piață să trebuiască să fie considerată o întreprindere, în condițiile în care această ofertă se află în concurență cu aceea a altor operatori care urmăresc un scop lucrativ. În plus, constituie servicii susceptibile să fie calificate drept „activități economice” prestațiile furnizate în mod normal în schimbul unei remunerații. Caracteristica esențială a remunerației constă în faptul că aceasta reprezintă contravaloarea economică a prestației în cauză (Hotărârea din 27 iunie 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punctele 46 și 47, precum și jurisprudența citată).
31
În speță, se poate arăta că, în temeiul reglementării suedeze, serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal este furnizat cu titlu gratuit destinatarilor săi.
32
Or, după cum a subliniat domnul avocat general la punctul 16 din concluzii, o activitate nu poate, în principiu, să fie considerată economică dacă nu produce, cel puțin în timp, venituri care să permită generarea de profit sau cel puțin acoperirea costurilor.
33
Rezultă că împrejurarea că serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal este furnizat cu titlu gratuit poate constitui un indiciu al lipsei unei activități economice.
34
Cu toate acestea, va reveni instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal este prestat pe o piață, cu alte cuvinte în concurență cu alți operatori economici.
35
În această privință, din decizia de trimitere reiese că acest serviciu permite legătura dintre Marea Baltică și lacul Mälar și că singura altă cale navigabilă care permite această legătură este canalul Södertälje, a cărui tranzitare este gestionată de statul suedez și era de asemenea asigurată cu titlu gratuit pe durata acordului. Așadar, se pare că nu există substituibilitate cu un alt operator care să urmărească un scop lucrativ, în sensul jurisprudenței amintite la punctul 30 din prezenta hotărâre, și, prin urmare, nu există un raport de concurență între serviciile de ecluzare pe cele două căi navigabile vizate, aspect a cărui verificare va reveni instanței de trimitere.
36
În consecință, va reveni instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, în pofida gratuității serviciului de ecluzare asigurat de Stockholms Hamn, acest serviciu este furnizat pe o piață în concurență cu alți operatori economici și dacă, având în vedere contextul prestării serviciului menționat, Stockholms Hamn poate fi calificată drept „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
Cu privire la existența unui avantaj
37
Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței citate la punctul 19 din prezenta hotărâre, pentru a fi calificată drept „ajutor de stat” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, o măsură națională trebuie să acorde un avantaj selectiv întreprinderii sau întreprinderilor beneficiare ale acestuia.
38
Trebuie considerată ca îndeplinind această condiție orice măsură de stat care, indiferent de forma și de obiectivele acesteia, poate favoriza direct sau indirect una sau mai multe întreprinderi sau prin intermediul căreia se acordă acestora un avantaj pe care nu l‑ar fi putut obține în condiții normale de piață (Hotărârea din 17 noiembrie 2022, Volotea și easyJet/Comisia, C‑331/20 P și C‑343/20 P, EU:C:2022:886, punctul 107 și jurisprudența citată).
39
Aprecierea condițiilor în care a fost acordat un asemenea avantaj se efectuează în principiu prin aplicarea principiului operatorului privat, cu excepția situației în care nu există nicio posibilitate de a compara comportamentul statului care este în discuție în speță cu cel al unui operator privat, printre altele deoarece statul a acționat în calitatea sa de putere publică (Hotărârea din 17 noiembrie 2022, Volotea și easyJet/Comisia, C‑331/20 P și C‑343/20 P, EU:C:2022:886, punctul 108, precum și jurisprudența citată). Aplicabilitatea criteriului operatorului privat depinde în definitiv de faptul că statul membru în cauză acordă în calitatea sa de operator privat, iar nu în calitatea sa de putere publică un avantaj economic unei întreprinderi. Sunt relevante pentru această apreciere în special natura și obiectul măsurii în cauză, contextul în care se înscrie, precum și obiectivul urmărit și normele care guvernează respectiva măsură (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 iunie 2012, Comisia/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, punctele 81 și 86, precum și Hotărârea din 13 martie 2025, Cividale ș.a., C‑746/23 și C‑747/23, EU:C:2025:171, punctul 42).
40
În speță, din decizia de trimitere reiese că acordul a fost încheiat în urma deciziei autorităților suedeze de a elimina la nivel regional anumite redevențe impuse pentru tranzitarea anumitor căi navigabile interioare în scopul menținerii repartizării echilibrate a traficului între căile navigabile vizate. Rezultă că, după cum a arătat domnul avocat general la punctul 21 din concluzii, elementele de care dispune Curtea cu privire la motivele plății compensației în discuție în litigiul principal către Stockholms Hamn par mai degrabă să trebuiască să fie interpretate în sensul unei intervenții a statului suedez în calitatea sa de putere publică, iar nu de operator privat.
41
În ceea ce privește criteriile stabilite de Curte în Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), invocate de Stockholms Hamn în fața instanței de trimitere, trebuie amintit că, la punctul 87 din această hotărâre, Curtea a precizat că, în măsura în care o intervenție a statului trebuie considerată o compensație care reprezintă contraprestația serviciilor efectuate de întreprinderile beneficiare în executarea obligațiilor de serviciu public, o asemenea intervenție nu intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) TFUE.
42
Curtea a stabilit patru condiții cumulative pe care trebuie să le îndeplinească o asemenea compensare pentru a exclude existența unui avantaj. În primul rând, întreprinderea beneficiară trebuie să fie însărcinată efectiv cu executarea unor obligații de serviciu public, iar aceste obligații trebuie să fie definite în mod clar. În al doilea rând, parametrii pe baza cărora este calculată compensația trebuie stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent în scopul de a evita ca aceasta să confere un avantaj economic care ar putea favoriza întreprinderea beneficiară în raport cu întreprinderi concurente. În al treilea rând, compensația nu poate depăși ceea ce este necesar pentru a acoperi în tot sau în parte costurile ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public, luând în considerare veniturile aferente, precum și un profit rezonabil pentru executarea acestor obligații. În al patrulea rând, atunci când alegerea întreprinderii care va fi însărcinată cu executarea unor obligații de serviciu public, într‑un caz concret, nu este efectuată în cadrul unei proceduri de achiziții publice care să permită selectarea candidatului capabil să furnizeze aceste servicii la cel mai mic cost pentru colectivitate, nivelul compensației necesare trebuie determinat pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse, le‑ar fi suportat pentru executarea acestor obligații (Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, punctele 89-93).
43
În speță, este necesar să se arate că gratuitatea operațiunilor de ecluzare efectuate de Stockholms Hamn în perioada relevantă pentru ambarcațiunile comerciale părea să constituie o obligație impusă de lege și formalizată ulterior într‑un acord încheiat cu autoritatea administrativă delegată în acest scop, prin care autoritățile suedeze urmăreau obiectivul de a asigura o repartizare optimă a traficului maritim comercial în interesul general. După cum a arătat domnul avocat general la punctul 25 din concluzii, nu se poate exclude, prin urmare, ca, în această perioadă, Stockholms Hamn să fi fost însărcinată cu o obligație de serviciu public, în sensul criteriilor Altmark, aspect a cărui apreciere va reveni însă instanței de trimitere, în lumina tuturor elementelor relevante.
44
În ceea ce privește celelalte trei criterii Altmark, trebuie subliniat, așa cum a procedat domnul avocat general la punctele 26 și 27 din concluzii, că indicațiile furnizate de instanța de trimitere nu permit să se stabilească în ce măsură aceste alte trei criterii, care urmăresc să garanteze lipsa unei supracompensări, sunt îndeplinite în speță. Astfel, deși cuantumul compensației în discuție în litigiul principal se întemeiază în principal pe cel al redevențelor care erau percepute înainte de eliminarea lor, din dosarul de care dispune Curtea nu reiese că aceste taxe ar fi în legătură cu costurile ocazionate de serviciul de ecluzare în cauză.
45
În consecință, va reveni instanței de trimitere sarcina de a aprecia, având în vedere toate elementele pertinente și în special considerațiile care precedă, dacă criteriul operatorului privat în economia de piață sau criteriile Altmark permit să se concluzioneze în sensul că s‑a acordat un avantaj societății Stockholms Hamn care rezultă din plata compensației în discuție în litigiul principal.
Cu privire la afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre și la denaturarea concurenței
46
Conform jurisprudenței Curții, în vederea calificării unei măsuri naționale ca ajutor de stat, nu este necesar să se stabilească un efect real al ajutorului în cauză asupra schimburilor comerciale dintre statele membre și o denaturare efectivă a concurenței, ci doar să se examineze dacă acest ajutor este susceptibil să afecteze aceste schimburi și să denatureze concurența. În special, atunci când un ajutor acordat de un stat membru consolidează poziția anumitor întreprinderi în raport cu aceea a altor întreprinderi concurente în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare, acestea din urmă trebuie considerate ca fiind influențate de ajutorul respectiv (Hotărârea din 14 ianuarie 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, punctele 65 și 66, precum și jurisprudența citată).
47
În această privință, nu este necesar ca întreprinderile beneficiare să participe ele însele la schimburile comerciale intracomunitare. Astfel, atunci când un stat membru acordă un ajutor unor întreprinderi, activitatea internă poate fi menținută sau intensificată, cu consecința că șansele întreprinderilor stabilite în alte state membre de a intra pe piața acestui stat membru sunt în acest fel diminuate. Pe de altă parte, nu există un prag sau un procentaj sub care se poate considera că nu sunt afectate schimburile comerciale dintre statele membre. Astfel, importanța relativ scăzută a unui ajutor sau dimensiunile relativ modeste ale întreprinderii beneficiare nu exclud a priori eventualitatea ca schimburile comerciale dintre statele membre să fie afectate. În consecință, condiția potrivit căreia ajutorul trebuie să fie capabil să afecteze schimburile dintre statele membre nu depinde de caracterul local sau regional al serviciilor de transport furnizate sau de dimensiunea domeniului de activitate în cauză (Hotărârea din 14 ianuarie 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, punctele 67-69 și jurisprudența citată).
48
Rezultă că, în ceea ce privește măsura în discuție în litigiul principal, efectul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre și asupra concurenței depinde de existența unei piețe pe care ar fi oferit serviciul de ecluzare în discuție în litigiul principal. În această privință, va trebui să se țină seama în special de gratuitatea impusă de autoritățile suedeze, care poate constitui un obstacol în calea intenției întreprinderilor stabilite în alte state membre de a furniza serviciul în discuție în litigiul principal.
49
Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că o compensație anuală plătită în temeiul unui acord prin intermediul resurselor de stat de către o autoritate publică unei societăți pe acțiuni municipale pentru a compensa angajamentul acestei societăți de a furniza gratuit un serviciu de ecluzare pe o cale navigabilă, care era supus unei redevențe înainte de încheierea acestui acord, constituie un ajutor de stat dacă societatea menționată poate fi considerată întreprindere și dacă această compensație îi conferă un avantaj pe care nu l‑ar fi obținut în condiții normale de piață.
Cu privire la a doua și la a treia întrebare
50
Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, în ipoteza în care compensația, prevăzută într‑un acord încheiat înainte de aderarea unui stat la Uniunea Europeană, constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, aceasta trebuie calificată drept „ajutor existent” în sensul articolului 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul 2015/1589 și dacă, în cazul unui răspuns afirmativ, ea trebuie considerată un „ajutor nou” după această aderare, în măsura în care aplicarea sa a fost prelungită de mai multe ori, iar cuantumul său a fost adaptat în conformitate cu termenii inițiali ai acordului prin care a fost instituită.
51
Trebuie amintit că calificarea unui ajutor de stat drept ajutor existent sau ajutor nou are consecințe procedurale diferite. Astfel, ajutoarele existente pot, conform articolului 108 alineatul (1) TFUE, să fie puse în aplicare în mod legal în măsura în care Comisia nu a constatat incompatibilitatea lor cu piața internă (Hotărârea din 15 martie 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, EU:C:1994:100, punctele 19 și 20, precum și Hotărârea din 18 iulie 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, punctul 36 și jurisprudența citată). În schimb, articolul 108 alineatul (3) TFUE impune notificarea în timp util a Comisiei cu privire la proiectele care urmăresc să instituie ajutoare noi sau să modifice ajutoare existente, care nu pot fi puse în aplicare înainte de pronunțarea unei decizii finale în procedura de investigare (Hotărârea din 20 mai 2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, C‑128/19, EU:C:2021:401, punctul 30 și jurisprudența citată).
52
Potrivit articolului 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul 2015/1589, noțiunea de „ajutor existent” include, „fără a aduce atingere articolelor 144 și 172 din Actul de aderare […] orice ajutor care a existat înainte de intrarea în vigoare a [Tratatului FUE] în aceste state membre, respectiv schemele de ajutor și ajutoarele individuale puse în aplicare anterior și care se aplică și ulterior intrării în vigoare a [Tratatului FUE] în statele membre respective”.
53
În speță, nu se contestă că compensația în discuție în litigiul principal a început să fie plătită și exista astfel înainte de intrarea în vigoare a Tratatului FUE în Suedia, în sensul articolului 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul 2015/1589.
54
Din decizia de trimitere reiese că compensația în discuție în litigiul principal nu a fost notificată Comisiei și că instanța de trimitere ridică, prin urmare, problema dacă articolul 144 din Actul de aderare, care prevede la litera (a) că, „în domeniul ajutoarelor prevăzute la articolele [107 și 108 TFUE]”, „dintre ajutoarele în vigoare în noile state membre înainte de aderare, numai cele comunicate Comisiei înainte de 30 aprilie 1995 sunt considerate ajutoare «existente» în sensul articolului [108 alineatul (1) TFUE]”, este aplicabil în speță.
55
Reiese din Actul de aderare și în special din articolul 137 alineatul (1) din acesta că titlul VI din acordul respectiv, care cuprinde articolul 144 din acesta, se aplică produselor agricole (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, punctul 44). În consecință, articolul 144 din Actul de aderare nu se aplică compensației în discuție în litigiul principal care privește servicii de ecluzare.
56
Rezultă că, deși compensația în discuție în litigiul principal nu a fost notificată Comisiei, aceasta trebuie calificată drept ajutor existent, întrucât îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul 2015/1589 pentru o astfel de calificare.
57
Cu toate acestea, trebuie să se stabilească dacă această calificare poate fi repusă în discuție de prelungirile și de ajustările la care a fost supusă compensația în discuție în litigiul principal. Astfel, din decizia de trimitere reiese că instanța de trimitere ridică problema dacă modificările referitoare la durata și la cuantumul compensației în discuție în litigiul principal intervenite după expirarea acordului, încheiat în 1979 inițial pentru o perioadă de cinci ani, pot fi considerate „modificarea unui ajutor existent”, așa încât această compensație trebuie în definitiv să fie calificată drept „ajutor nou”, în sensul articolului 1 litera (c) din Regulamentul 2015/1589.
58
Potrivit articolului 4 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 794/2004, „orice schimbare, alta decât modificările de natură pur formală sau administrativă care nu pot afecta evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața [internă]”, constituie modificarea unui ajutor existent. Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, numai o modificare substanțială – de natură subiectivă, obiectivă sau temporală – care afectează elementele constitutive ale unui ajutor și este susceptibilă să modifice evaluarea compatibilității sale cu piața internă dă naștere unui ajutor nou (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 2018, Carrefour Hypermarchés ș.a., C‑510/16, EU:C:2018:751, punctul 41, și Hotărârea din 13 decembrie 2018, Rittinger ș.a., C‑492/17, EU:C:2018:1019, punctul 57).
59
În speță, din decizia de trimitere reiese că validitatea acordului a fost prelungită automat o dată la cinci ani până la rezilierea sa în 2021. Această prelungire cincinală automată a acordului, sub rezerva rezilierii, și adaptarea cuantumurilor compensației în discuție în litigiul principal, în același timp anuală pe baza indicelui prețurilor de consum și cincinală pe baza evoluției traficului, erau prevăzute în acordul menționat și puteau, prin urmare, să fie luate în considerare încă de la încheierea acordului în vederea unei evaluări a compatibilității.
60
Or, potrivit unei jurisprudențe constante, numai prelungirile introduse prin acte adoptate ulterior celui care a prevăzut ajutorul în cauză, eventual după autorizarea acestuia din urmă de către Comisie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 septembrie 2003, Belgia/Comisia, C‑197/99 P, EU:C:2003:444, punctul 109, și Hotărârea din 20 mai 2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, punctul 47), sau prelungirile care depășesc limitele temporale prevăzute în contractul care a instituit acest ajutor, cu excluderea funcționării normale a contractului respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 octombrie 2016, DEI și Comisia/Alouminion tis Ellados, C‑590/14 P, EU:C:2016:797, punctul 59), implică modificări ale unui ajutor existent.
61
În ceea ce privește adaptarea cuantumurilor compensației în discuție în litigiul principal, după cum a constatat domnul avocat general la punctul 37 din concluzii, pe de o parte, ajustarea anuală a cuantumului compensației în discuție în litigiul principal pe baza indicelui prețurilor de consum ține de variațiile automate ale cuantumurilor unui ajutor pecuniar într‑o situație de inflație, iar nu de o modificare substanțială a cuantumului acestei compensații. Pe de altă parte, în ceea ce privește redefinirea cuantumului de bază al compensației în discuție în litigiul principal la fiecare scadență cincinală, va reveni instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă această redefinire, deși a avut loc pe baza unei formule care a rămas neschimbată în timp, a condus în fapt la o serie de renegocieri care pot fi calificate drept „modificări”. Aceasta ar putea fi situația în special în cazul în care redefinirea menționată ar impune ca părțile să convină asupra volumului de trafic care trebuie luat în considerare.
62
Dacă aceasta este efectiv situația, instanța de trimitere va fi obligată să examineze dacă aceste modificări pot fi calificate drept „substanțiale”, precizându‑se că pragul de 20 % peste care o modificare a bugetului inițial este considerată ca fiind modificarea unui ajutor existent se aplică, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 794/2004, numai schemelor de ajutor, iar nu ajutoarelor individuale precum cel în discuție în litigiul principal.
63
Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la a doua și la a treia întrebare că articolul 1 litera (b) punctul (i) și litera (c) din Regulamentul 2015/1589 trebuie interpretat în sensul că, presupunând că reprezintă un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, o compensație a cărei plată, în conformitate cu termenii inițiali ai acordului prin care a fost instituită, a fost prelungită pentru perioade de cinci ani în lipsa rezilierii acestui acord și al cărei cuantum a fost modificat, pe de o parte, anual, pe baza indicelui prețurilor de consum și, pe de altă parte, la fiecare scadență cincinală, în funcție de volumul traficului în cauză, în temeiul unei formule stabilite în acordul inițial și care a rămas neschimbată în timp, constituie un ajutor existent.
Cu privire la cheltuielile de judecată
64
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
1)
Articolul 107 alineatul (1) TFUE
trebuie interpretat în sensul că
o compensație anuală plătită în temeiul unui acord prin intermediul resurselor de stat de către o autoritate publică unei societăți pe acțiuni municipale pentru a compensa angajamentul acestei societăți de a furniza gratuit un serviciu de ecluzare pe o cale navigabilă, care era supus unei redevențe înainte de încheierea acestui acord, constituie un ajutor de stat dacă societatea menționată poate fi considerată întreprindere și dacă această compensație îi conferă un avantaj pe care nu l‑ar fi obținut în condiții normale de piață.
2)
Articolul 1 litera (b) punctul (i) și litera (c) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 [TFUE]
trebuie interpretat în sensul că,
presupunând că reprezintă un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, o compensație a cărei plată, în conformitate cu termenii inițiali ai acordului prin care a fost instituită, a fost prelungită pentru perioade de cinci ani în lipsa rezilierii acestui acord și al cărei cuantum a fost modificat, pe de o parte, anual, pe baza indicelui prețurilor de consum și, pe de altă parte, la fiecare scadență cincinală, în funcție de volumul traficului în cauză, în temeiul unei formule stabilite în acordul inițial și care a rămas neschimbată în timp, constituie un ajutor existent.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: suedeza.