62023CJ0484
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
26 юни 2025 година (
*1
)
„Обжалване — Конкуренция — Концентрации — Решение, с което концентрацията се обявява за съвместима с вътрешния пазар — Жалба от трето лице — Допустимост — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Процесуална легитимация“
По дело C‑484/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 27 юли 2023 г.,
Mainova AG, установено във Франкфурт на Майн (Германия), представлявано от C. Schalast, Rechtsanwalt,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Европейска комисия, представлявана от G. Meessen и И. Залогин, подпомагани от F. C. Haus и J. Mädler, Rechtsanwälte,
ответник в първоинстанционното производство,
Федерална република Германия, представлявана от J. Möller и R. Kanitz,
E.ON SE, установено в Есен (Германия), представлявано първоначално от C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves и R. Seifert, Rechtsanwälte, а впоследствие от C. Barth, A. Fuchs, C. Grave и D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, установено в Есен, представлявано първоначално от U. Scholz, J. Siegmund и J. Ziebarth, Rechtsanwälte, а впоследствие от U. Scholz, J. Siegmund и M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
встъпили страни в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (докладчик) и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: L. Medina,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си Mainova AG иска да бъде отменено решение на Общия съд на Европейския съюз от 17 май 2023 г., Mainova/Комисия (T‑320/20, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2023:264), с което Общият съд отхвърля като недопустима жалбата му за отмяна на Решение C(2019) 1711 final на Комисията от 26 февруари 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets) (ОВ C 111, 2020 г., стр. 1, наричано по-нататък „спорното решение“).
Обстоятелствата по спора
2
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—14 от обжалваното съдебно решение и могат да бъдат обобщени по следния начин.
Контекстът на концентрацията
3
RWE AG е дружество по германското право, което към момента на уведомлението за предвижданата концентрация извършва дейност по цялата верига за доставка на енергия, включително в производството, доставката на едро, транспортирането, разпределението, търговията на дребно с енергия и енергийните услуги за потребителите. RWE и дъщерните му дружества, включително innogy SE, имат дейност в редица държави членки.
4
E.ON SE е дружество по германското право, което към посочения момент извършва дейности по цялата верига за доставка на електроенергия, включително в производството, продажбата на едро, разпределението и търговията на дребно с електроенергия. E.ON притежава и експлоатира съоръжения за производство на електроенергия в редица държави членки.
5
Жалбоподателят е регионално предприятие за доставка и производство на енергия в Германия.
6
Разглежданата в случая концентрация е част от сложна замяна на активи между RWE и E.ON, обявена на 11 и 12 март 2018 г. от двете участващи в нея предприятия (наричана по-нататък „цялостната операция“). Така посредством първата концентрационна операция, която именно е разглежданата в случая концентрация, RWE иска да придобие изключителния или съвместния контрол върху някои производствени активи на E.ON. Втората концентрационна операция се изразява в придобиването от E.ON на изключителния контрол върху дейностите по разпределение и по търговия на дребно, както и на някои производствени активи на контролираното от RWE дружество innogy. С третата концентрационна операция пък се предвижда RWE да придобие 16,67 % от дяловете на E.ON.
7
На 22 юни 2018 г. жалбоподателят изпраща писмо до Европейската комисия, с което изразява желанието си да участва в производството относно първата и втората концентрационна операция и затова да получи съответните документи.
8
На 28 септември 2018 г. се провежда среща между жалбоподателя и Комисията.
9
Комисията е уведомена за втората концентрационна операция (наричана по-нататък „операция М.8870“) на 31 януари 2019 г. Комисията приема Решение C(2019) 6530 final от 17 септември 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8870 — E.ON/Innogy) (ОВ C 379, 2020 г., стр. 16).
10
За третата концентрационна операция е уведомена Bundeskartellamt (Федерална служба за борба с картелите, Германия), която я разрешава с решение от 26 февруари 2019 г. (преписка B8‑28/19).
Административното производство
11
На 22 януари 2019 г. Комисията получава уведомление за планирана концентрация на основание член 4 от Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (Регламент за сливанията на ЕО) (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201), с която RWE иска да придобие по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от посочения регламент изключителния или съвместния контрол върху някои производствени активи на E.ON.
12
На 31 януари 2019 г. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз предварителното уведомление за тази концентрация (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets) (ОВ C 38, 2019 г., стр. 22, наричана по-нататък „операция M.8871“) в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент № 139/2004.
13
При разглеждането на операция M.8871 Комисията извършва проучване на пазара и съответно изпраща въпросник на някои предприятия, сред които е и жалбоподателят, който отговаря на въпросника на 4 февруари 2019 г.
14
С писмо от 28 януари 2019 г. жалбоподателят поисква от служителя по изслушването да му признае статута на трето заинтересовано лице, за да бъде изслушан в производството относно операция M.8871. С писмо от 7 февруари 2019 г. служителят по изслушването уважава искането.
Спорното решение
15
На 26 февруари 2019 г. Комисията приема спорното решение, с което обявява операция M.8871 за съвместима с вътрешния пазар на фазата на преценката по член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 139/2004 и член 57 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) от 2 май 1992 г. (ОВ L 1, 1994 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4).
Жалбата пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
16
На 27 май 2020 г. жалбоподателят подава жалба в секретариата на Общия съд, като иска отмяна на спорното решение на Комисията.
17
Жалбоподателят изтъква шест основания за отмяна, а именно, първо, нарушение на правото му на ефективна съдебна защита, второ, нарушение на правото му да бъде изслушан, трето, погрешно разделяне на анализа на цялостната операция, четвърто, явни грешки в преценката, пето, неизпълнение на задължението за полагане на грижа и шесто, злоупотреба с власт.
18
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата като недопустима, като се мотивира с това, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС и съответно няма процесуална легитимация.
19
В това отношение в точки 25—46 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда обхвата и значимостта на участието на жалбоподателя в административната фаза относно операция M.8871 и по същество отбелязва, че отговорът на жалбоподателя на извършеното от Комисията проучване на пазара, даден в отговор на отправеното от нея искане, не би могъл да характеризира участието му като „активно“. Затова, след като отхвърля някои доводи на жалбоподателя против този извод, Общият съд заключава, че жалбоподателят не е участвал активно в административната фаза относно операция M.8871. Като взема предвид освен това и липсата на особени обстоятелства във връзка със засягането на положението на жалбоподателя на пазара заради тази операция, Общият съд постановява, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
Производството пред Съда и исканията на страните
20
На 27 юли 2023 г. жалбоподателят подава разглежданата тук жалба в секретариата на Съда.
21
На същия ден жалбоподателят — който освен това през 2021 г. подава жалба за отмяна на Решение C(2019) 6530 final (дело T‑64/21), делото по която към 27 юли 2023 г. още е висящо пред Общия съд — поисква спиране на производството по разглежданата тук жалба до Съда до обявяването на бъдещото решение на Общия съд по въпросната жалба за отмяна.
22
След като изслушва страните във връзка с искането за спиране на производството и във връзка с евентуалното съединяване на деветте жалби до Съда, включително разглежданата тук, по които са образувани дела C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P и C‑485/23 P и които са насочени срещу решенията на Общия съд по дела T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 и T‑321/20, с акт от 19 септември 2023 г. председателят на Съда отхвърля искането за спиране на производството и разпорежда съединяване само на дела C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P и C‑470/23 P, които се отнасят до съдържащите произнасяне по същество решения на Общия съд, но не и на делата по останалите четири жалби, включително разглежданата тук, които са насочени срещу постановените от Общия съд решения за недопустимост на съответните първоинстанционни жалби.
23
Жалбоподателят моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение и спорното решение,
–
при условията на евентуалност, да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по производствата пред двете инстанции.
24
Комисията и останалите страни молят Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По жалбата
25
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква четири основания, а именно неправилно тълкуване на член 263, четвърта алинея ДФЕС (първо основание), нарушение на принципа и правилата на правовата държава (второ основание), погрешно разделяне на административните производства (трето основание) и грешки при отчитането на Investor Relationship Agreement (споразумение за отношения между инвеститори), сключено между RWE и E.ON (четвърто основание).
26
Следва най-напред да се разгледа първото основание, що се отнася до първата и третата част от твърденията по него, след това — второто основание, а накрая — първото основание, що се отнася до втората част от твърденията по него.
По първото основание — неправилно тълкуване на член 263, четвърта алинея ДФЕС, и по-конкретно по първата и третата част от твърденията по него
По първата част
– Доводи на страните
27
С първата част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като се е основал единствено на степента му на участие в производството и като след това е приел, че участието му в административното производство е незначително и приносът му не е можел да повлияе на изхода на това производство. Неправилността на подобен извод личала от това, че чрез преценката си за действителното влияние върху изхода на производството Комисията би била в състояние да определя кой има процесуална легитимация. В действителност било достатъчно приносът на заинтересования жалбоподател да е само годен да повлияе на изхода на производството. Освен това жалбоподателят смята, че както показват съображения 68 и 69 от спорното решение на Комисията, тя е взела предвид становището му, така че той е оказал влияние върху изхода на производството. Затова становището на Общия съд за недостатъчност на приноса на жалбоподателя било изцяло неоснователно от правна и от фактическа страна.
28
Също така Общият съд не съобразил това, че участието на жалбоподателя в производството относно операция M.8871 трябвало да се разглежда заедно с участието му в производството относно операция M.8870.
29
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
30
В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС физическите и юридическите лица могат да обжалват адресирано до другиго решение само ако то ги засяга пряко и лично.
31
В това отношение от постоянната практика на Съда следва, че субектите, които не са адресати на решението, могат да твърдят, че са лично засегнати само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги отличава от всяко друго лице и поради това ги индивидуализира по аналогичен начин, както адресата на подобно решение (решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 77 и цитираната съдебна практика).
32
При решенията, с които се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, въпросът дали е лично засегнато дадено трето предприятие, следва да се решава именно въз основа на съвкупност от съвпадащи индиции или факти, които могат да се отнасят както до участието на това предприятие в административното производство, така и до засягането на положението му на пазара. Както правилно отбелязва Общият съд в точка 26 от обжалваното съдебно решение, макар просто участието в административното производство наистина само по себе си да не е достатъчно, за да докаже, че жалбоподателят е лично засегнат от решението, по-специално в областта на концентрациите, чието внимателно разглеждане изисква редовен контакт с множество предприятия, това не променя факта, че активното участие в това производство е елемент, който редовно се взема предвид в съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на контрола върху концентрациите, за да докаже — в съчетание с други специфични обстоятелства — допустимостта на жалбата. Освен това текущото и бъдещото положение на третото за концентрацията предприятие на пазара, на който може да повлияе тази концентрация, трябва да е засегнато съществено, за да може това предприятие да е лично засегнато от решението, с което се установява съвместимостта на концентрацията с вътрешния пазар (вж. в този смисъл решение от 31 март 1998 г., Франция и др./Комисия, C‑68/94 и C‑30/95, EU:C:1998:148, т. 54—56 и цитираната съдебна практика).
33
Що се отнася до оплакването във връзка с извода на Общия съд, че участието на жалбоподателя в административното производство е било твърде слабо, за да се окачестви като активно, с този извод не е допусната никаква грешка при прилагането на правото.
34
Всъщност, от една страна, в точки 25 и 26 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно припомня приложимата съдебна практика, а именно споменатата в точки 31 и 32 от настоящото решение.
35
От друга страна, в точка 29 от обжалваното съдебно решение той посочва, без това да се оспорва, че на срещата от 28 септември 2018 г. с Комисията, която е трябвало да се отнася до операции M.8870 и M.8871, подготвената от жалбоподателя презентация не е съдържала становище относно операция M.8871. Наред с това, отново в точка 29 Общият съд отбелязва, че протоколът от срещата също показва, че обсъжданията са се отнасяли единствено до операция M.8870.
36
След като в точки 28—32 от обжалваното съдебно решение описва различните форми на участие на жалбоподателя в административното производство, в точка 33 от решението си Общият съд приема — без да е доказано противното — че по отношение на операция M.8871, единствената обсъждана в настоящия случай, становището на жалбоподателя се е свеждало до отговорите му на проведеното от Комисията проучване на пазара, и добавя, че становището, съдържащо се в писмото на жалбоподателя от 22 юни 2018 г., е общо и основно насочено към доказване на интереса на жалбоподателя в производството, за да може впоследствие да се допусне по-дълго и по-точно излагане на виждането му пред Комисията, поради което това становище не е определящо. Накрая, в точки 34 и 36 от решението си, след като правилно отбелязва, че отговорът на въпросника за пазарното проучване не може сам по себе си да се смята за достатъчен да индивидуализира даден оператор, Общият съд съответно заключава, че в настоящия случай отговорът на жалбоподателя на пазарното проучване в производството относно операция M.8871 не може да определи участието му в това производство като активно.
37
Доколкото жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид обстоятелството, че видно от съображения 68 и 69 от спорното решение на Комисията, тя е взела предвид становището му в хода на административното производство, следва да се констатира, че в тези съображения Комисията отговаря на изразените от някои трети лица опасения във връзка с концентрацията, без да е установено жалбоподателят да е бил сред тези трети лица.
38
Наред с това е безпредметно жалбоподателят да се позовава на решения от 3 април 2003 г., BaByliss/Комисия (T‑114/02, EU:T:2003:100), и от 4 юли 2006 г., easyJet/Комисия (T‑177/04, EU:T:2006:187), за да доказва, че е участвал в административното производство в степен, която надхвърля изискванията на съдебната практика. Всъщност следва да се отбележи, че за разлика от настоящото дело, по делата, по които са постановени онези решения, страните представят подробни становища в съответното производство, отговарят на въпроси на Комисията и участват в обсъждания по темата.
39
Също безпредметно жалбоподателят поддържа — като препраща към решение на Съда от 28 януари 1986 г., Cofaz и др./Комисия (169/84, EU:C:1986:42), и към решение на Общия съд от 21 октомври 2004 г., Lenzing/Комисия (T‑36/99, EU:T:2004:312) — че за да се констатира активно участие в административното производство, било достатъчно приносът на заинтересованото лице да е само годен да окаже влияние на изхода на това производство. Всъщност, извън това, че участието е годно да повлияе на изхода на посоченото производство само ако внася в него достатъчно релевантна и значима за тази цел информация, което в случая не е било така, видно от точка 35 от настоящото решение, следва да се отбележи, че по всяко от делата, по които са постановени изтъкнатите от жалбоподателя решения, участието на заинтересованото лице е определило развитието и изхода на административното производство.
40
Колкото до довода, че участието на жалбоподателя в производството относно операция M.8871 е трябвало да се преценява заедно с участието му в производството относно операция M.8870, Общият съд правилно взема предвид само участието на жалбоподателя във връзка с първото от тези производства, което е единственото релевантно за целите на проверката на процесуалната му легитимация да обжалва спорното решение на Комисията, прието именно в това първо производство.
41
От изложените съображения следва, че противно на твърденията на жалбоподателя, Общият съд е разгледал надлежно и задълбочено въпроса за участието му в административното производство и не е допуснал грешка при прилагането на правото с извода си, че това не е било „активно“ участие по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 32 от настоящото решение.
42
При това положение твърденията по първото основание следва да се отхвърлят в първата си част.
По третата част
– Доводи на страните
43
С третата част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че процесуалната му легитимация следва още от нарушението на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Всъщност разделянето на административните производства и паралелната преценка на различните части от цялостната операция от страна на Комисията и Федералната служба за борба с картелите довели до намаляване на съдебната защита на засегнатите предприятия.
44
Общият съд обаче не разгледал този въпрос и не взел предвид значителното влияние, упражнено от страните по концентрацията и от Комисията по отношение на съдебната защита на посочените предприятия. Всъщност одобряването на цялостната операция станало възможно именно благодарение на нарочното разделяне на цялостната операция на няколко операции, които, разглеждани поотделно, видимо не повдигат или почти не повдигат съмнения от гледна точка на конкурентното право.
45
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
46
Има постоянна съдебна практика, че условията за допустимост, предвидени в член 263, четвърта алинея ДФЕС, трябва да се тълкуват в светлината на основното право на ефективна съдебна защита, но това не променя факта, че не бива чрез подобно тълкуване да се стига до неприлагане на изрично предвидените в този договор условия (вж. в този смисъл решения от 25 юли 2002 г., Unión de Pequeños Agricultores/Съвет, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, т. 44, и от 1 април 2004 г., Комисия/Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, т. 36).
47
Следователно жалбоподателят неправилно се позовава на някакво нарушение на член 47 от Хартата на основните права, за да твърди, че е имал правна легитимация и Общият съд е трябвало да установи това.
48
Свръх всичко това, доколкото жалбоподателят твърди, че ако участието му в производствата относно операции M.8870 и M.8871 е било разгледано като едно цяло, е щяло да бъде прието за достатъчно, за да му осигурява процесуална легитимация по член 263, четвърта алинея ДФЕС, следва да се отбележи, че в това отношение жалбоподателят не посочва никакви данни, които да доказват допусната от Общия съд грешка при тълкуването на условията за допустимост по тази разпоредба. Всъщност с този довод жалбоподателят реално критикува не конкретни точки от обжалваното съдебно решение, а взетото от Комисията решение по същество да одобри всяка от двете операции поотделно. Ето защо този довод трябва да бъде отхвърлен като недопустим.
49
При това положение твърденията по първото основание трябва да се отхвърлят в третата си част.
По второто основание — нарушение на принципа и правилата на правовата държава
По първата част
– Доводи на страните
50
С първата част от твърденията си по второто основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд не е взел предвид обстоятелството, че жалбоподателят се е доверил на писмото на служителя по изслушването от 7 февруари 2019 г., в което в частност му се съобщава, че ще му бъде даден срок да представи писмено становище, и затова не е взел други мерки за активно участие през 19‑те дни преди приемането на спорното решение на Комисията. Без това писмо той щял да продължи да представя доводи, както вече бил оповестил в електронното си писмо от 28 януари 2019 г.
51
Наистина Общият съд констатирал, че въпреки това съобщение Комисията не определила срок за представянето на писмени становища за операция M.8871. Общият съд обаче не взел предвид този факт и вместо това посочил някакво противоречие в поведението на жалбоподателя, като отбелязал, че той едновременно изтъквал активното си участие, но и обяснявал как не представил повече доводи, защото се доверил на служителя по изслушването. Подобен подход не бил съобразен с принципа на защита на оправданите правни очаквания. Като се имало предвид, че само заради оправданите правни очаквания, които породил у него служителят по изслушването, участието му не достигнало онази степен, която Общият съд намира за достатъчна, следвало само поради тази причина да му се признае процесуална легитимация, още повече че служителят по изслушването приел да третира жалбоподателя като трето заинтересовано лице и с това създал оправдани правни очаквания.
52
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
53
Жалбоподателят упреква Общия съд, че не е констатирал допуснато от Комисията нарушение на оправданите правни очаквания, които писмото на служителя по изслушването от 7 февруари 2019 г. породило у него за това, че впоследствие ще му бъде даден срок да представи становище.
54
В това отношение в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че в хода на съдебното заседание пред него жалбоподателят е отбелязал, че противно на посоченото в решението на служителя по изслушването от 7 февруари 2019 г., Комисията не му е определила срок за представяне на писмено становище по операция M.8871. В точка 42 от решението си Общият съд разглежда този довод и го отхвърля като явно недопустим, след като в частност констатира, че той е изтъкнат за първи път в съдебното заседание.
55
Пред Съда обаче, макар да възразява срещу това, че Общият съд не е разгледал доводите му по този въпрос по същество, жалбоподателят в действителност просто повтаря основната част от тези доводи, без да доказва защо Общият съд да е допуснал грешка при прилагането на правото с констатацията, че така както са изложени пред него, тези доводи са явно недопустими.
56
Съгласно практиката на Съда обаче не може в жалбата до Съда просто да се повтарят вече изложените пред Общия съд основания и доводи, без да се посочват доводи, с които се цели да се установи, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото (решение от 2 април 2009 г., France Télécom/Комисия, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, т. 69 и цитираната съдебна практика).
57
Ето защо твърденията по второто основание следва да се отхвърлят в първата си част като недопустими.
По втората част
– Доводи на страните
58
С втората част от твърденията си по второто основание жалбоподателят поддържа, че стои въпросът дали процесуалната легитимация не би трябвало да се опира на обективни, проверими критерии. В това отношение той смята за необходимо да се разгледа правното положение в конкретната държава членка, за която става дума, а именно Федерална република Германия, където Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия) постановил в свой акт от 7 ноември 2006 г., че процесуална легитимация е налице, когато съответното лице отговаря на субективните условия за участие в административното производство, независимо дали то действително е участвало, или искането му за участие е било отхвърлено просто по съображения за процесуална икономия. Посоченият национален съд уточнявал, че ако компетентният орган избере едно измежду предприятията, които искат да участват в производството и имат сходни интереси, а отхвърли исканията на останалите от тях, които също биха могли да твърдят, че бъдещото решение значително засяга икономическите им интереси, би се стигнало до неравното им третиране при съдебната защита.
59
Според жалбоподателя същото важало и за настоящия случай. Ако обжалваното съдебно решение бъде потвърдено, Комисията щяла да може в бъдеще да определя кое измежду засегнатите лица ще може и кое няма да може да обжалва, в зависимост от това на кого ще предостави възможност за участие в административното производство.
60
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
61
Налага се констатацията, че с тази част от твърденията си жалбоподателят просто излага общи съображения, които нямат отношение към някоя точка от обжалваното съдебно решение. Следователно в тази си част твърденията му са недопустими от гледна точка на изискванията на член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
62
Ето защо твърденията по второто основание трябва да се отхвърлят във втората си част, а съответно и изцяло.
По първото основание — неправилно тълкуване на член 263, четвърта алинея ДФЕС, и по-конкретно по втората част от твърденията по него
Доводи на страните
63
С втората част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд не е взел предвид наличието на специфични обстоятелства извън участието в производството, каквито той изтъкнал пред Общия съд, а с това в обжалваното съдебно решение била допусната грешка при прилагането на правото.
64
Жалбоподателят уточнява, че едно от тези специфични обстоятелства е засягането на положението му на пазара, тъй като бил един от основните конкуренти на RWE и E.ON в своя пазарен сегмент. Извън останалото, именно заради подобна конкурентна позиция и произтичащото от нея засягане на пазарното положение Общият съд констатирал лично засягане по делото, по което постановил решение от 4 юли 2006 г., easyJet/Комисия (T‑177/04, EU:T:2006:187). В настоящия случай жалбоподателят бил основният енергиен доставчик в региона на Франкфурт (Германия) и околностите му и бил сред десетте най-големи общински предприятия за комунални услуги в Германия. Освен това производството му на електроенергия било близо три пъти по-голямо от това на предприятието, което обжалвало спорното решение на Комисията по дело T‑312/20 и за което Общият съд приел, че е лично засегнато предвид положението си на пазара. Тези данни сочели, че самият факт на увреждане на положението на жалбоподателя на пазара бил достатъчен, за да се докаже личното му засягане.
65
Накрая, Съдът приемал, че има обстоятелства, които позволяват да се констатира индивидуализиране, по-конкретно когато към датата на съответното решение на Комисията групата на засегнатите лица е известна по брой и състав. В настоящия случай обаче жалбоподателят отговарял на това условие. Както вече изтъкнал пред Общия съд, множество обстоятелства го разграничавали от останалите лица и индивидуализирали положението му по аналогичен начин, както положението на адресата. Сред тези обстоятелства било това, че му е признат статут на трето заинтересовано лице в производството относно операция M.8871. Общият съд обаче не взел предвид това, че — доколкото е известно на жалбоподателя — само 18 предприятия са получили такъв статут в този контекст.
66
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
Съображения на Съда
67
С тази част от твърденията си жалбоподателят реално сочи неизпълнение на задължението за мотивиране на Общия съд по въпроса за процесуалната му легитимация.
68
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика мотивите на съдебното решение трябва да излагат ясно и недвусмислено съображенията на Общия съд (решение от 11 юни 2015 г., EMA/Комисия, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, т. 67 и цитираната съдебна практика), но задължението за мотивиране, което носи Общият съд съгласно член 36 и член 53, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, не изисква от него да следва в изложението си изчерпателно и поединично всички представени от страните по спора съображения. Следователно мотивите могат да бъдат имплицитни, но трябва все пак да позволяват на заинтересованите лица да научат причините, поради които Общият съд не е уважил доводите им, а на Съда да осигуряват достатъчно данни, за да упражни своя контрол при обжалване на акта на Общия съд (решение от 18 юни 2020 г., Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, т. 61 и цитираната съдебна практика).
69
От практиката на Съда също така следва, от една страна, че в рамките на производството по обжалване на акт на Общия съд Съдът проверява по-специално дали Общият съд се е произнесъл надлежно по всички изложени от жалбоподателя доводи, и от друга страна, че когато като основание се изтъква липсата на отговор от страна на Общия съд на изложени в първоинстанционното производство доводи, това по същество означава да се твърди нарушение на задължението за мотивиране (решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 93 и цитираната съдебна практика).
70
В настоящия случай, най-напред, в точка 26 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че при решение, с което се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, въпросът дали е лично засегнато дадено трето предприятие, трябва да се решава именно според, от една страна, неговото участие в административното производство и от друга страна, засягането на положението му на пазара. Пак в точка 26 той добавя, че макар просто участието в производството наистина само по себе си да не е достатъчно, за да докаже, че жалбоподателят е лично засегнат от решението, по-специално в областта на концентрациите, чието внимателно разглеждане изисква редовен контакт с множество предприятия, това не променя факта, че активното участие в административното производство е елемент, който редовно се взема предвид в съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на контрола върху концентрациите, за да докаже — в съчетание с други специфични обстоятелства — допустимостта на жалбата му.
71
По-нататък, в точки 27—44 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда въпроса дали е можело да се приеме, че жалбоподателят е участвал активно в производството относно операция M.8871, и заключава, че той не е участвал активно в това производство.
72
Накрая, в точка 45 от решението си Общият съд посочва, че след като жалбоподателят не е участвал активно във въпросното производство, а и като се има предвид освен това липсата на особено обстоятелство, свързано със засягането на положението му на пазара, следва да се приеме, че той не е лично засегнат от спорното решение.
73
Както обаче отбелязва жалбоподателят в подкрепа на жалбата си до Съда, в първоинстанционната си жалба той е посочил определен брой данни за наличието на — съществено по твърденията му — засягане на положението му на пазара вследствие на операция M.8871, като според него тези данни са били годни да докажат, че спорното решение на Комисията го засяга лично по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
74
Налага се констатацията, че като се е ограничил с констатацията за липсата на особено обстоятелство във връзка със засягането на положението на жалбоподателя на пазара, Общият съд не е изложил в мотивите си дори и кратки съображения, които, от една страна, да позволят на жалбоподателя да разбере дали доводите му в подкрепа на твърдението за съществено засягане на положението му на пазара са били разгледани, а ако са били — по какви причини са счетени за негодни да докажат подобно засягане на положението му, и от друга страна, да осигурят на Съда достатъчно данни, за да упражни своя контрол, както изисква съдебната практика, припомнена в точка 68 от настоящото решение.
75
При това положение Общият съд не е изпълнил задължението за мотивиране, което носи съгласно член 36 и член 53, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз.
76
От това следва, че твърденията по първото основание трябва да бъдат уважени във втората си част.
77
Ето защо обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено, доколкото в точка 45 от него Общият съд е констатирал липсата на особено обстоятелство във връзка със засягането на положението на жалбоподателя на пазара и въз основа в частност на това съображение е заключил в точка 46, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията и затова жалбата му до Общия съд трябва да се отхвърли като недопустима.
По жалбата пред Общия съд
78
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда на Европейския съюз, в случай че отмени решението на Общия съд, Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
79
Това в настоящия случай е така.
80
Следва да се припомни, както е посочено в точка 32 от настоящото решение, че за целите на преценката на процесуалната легитимация на жалбоподателя текущото и бъдещото положение на третото за концентрацията предприятие на пазара, на който може да повлияе тази концентрация, трябва да е засегнато съществено, за да може това предприятие да е лично засегнато от решението, с което се установява съвместимостта на концентрацията с вътрешния пазар. Що се отнася до последно споменатия аспект, само по себе си обстоятелството, че акт като спорното решение на Комисията може да окаже определено влияние върху съществуващите отношения на конкуренция на съответния пазар, а засегнатото предприятие се намира в някаква конкурентна връзка с лицето, в чиято полза е издаден този акт, при всички положения не е достатъчно, за да може въпросното предприятие да се счита за лично засегнато от посочения акт (вж. по аналогия решение от 22 ноември 2007 г., Испания/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, т. 32).
81
Налага се обаче констатацията, че изтъкнатите от жалбоподателя съображения в жалбата му до Общия съд, доколкото се отнасят до собственото му пазарно положение, се състоят основно в посочване на оборота му в сравнение с този на други енергийни производители в Германия, количествената му значимост като регионален доставчик на електроенергия, броя на работниците му и някои от дейностите, които извършва като конкурент на страните по операция M.8871, но не доказват с какво тези обстоятелства и негови дейности, било като конкурент, било като инвеститор, могат да го индивидуализират по аналогичен начин, както адресатите на спорното решение на Комисията. Всъщност тези обстоятелства и дейности биха могли да са същите при всеки друг енергиен производител и не позволяват жалбоподателят да бъде разграничен по уникален начин от останалите конкуренти на пазара.
82
Същата констатация се налага по отношение на останалите доводи, изтъкнати от жалбоподателя в жалбата му до Общия съд, а именно че е засилена ролята на RWE, но с уточнението, че съображенията по отношение на E.ON пък са ирелевантни, тъй като разглежданата тук операция е M.8871, а не споменатата в точка 9 от настоящото решение операция M.8870.
83
Оттук следва, че жалбоподателят не е доказал, че положението му на пазара е съществено засегнато от съответната операция. Освен това, както следва от точка 32 от настоящото решение, дори активното участие в административното производство относно концентрацията — каквото при това не се установява да е налице в случая, както личи от точка 41 от настоящото решение — не може да се смята за достатъчно, за да докаже, че решението, с което тази концентрация се обявява за съвместима с вътрешния пазар, засяга лично предприятието по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
84
Следователно жалбоподателят не е доказал да е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. Тъй като предвидените в тази разпоредба условия лицето да е пряко и да е лично засегнато, са кумулативни, както следва от точка 30 от настоящото решение, следва първоинстанционната жалба да бъде отхвърлена като недопустима.
85
При това положение не е необходимо произнасяне по третото и четвъртото от основанията за обжалване, които съдържат доводи по същество, опиращи се на погрешното допускане, че първоинстанционната жалба е допустима.
По съдебните разноски
86
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Член 138, параграф 3 от този правилник, приложим към производството по обжалване на съдебни актове на Общия съд по силата на член 184, параграф 1 от същия правилник, предвижда, че ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
87
В настоящия случай твърденията на жалбоподателя по първото основание за обжалване са уважени във втората си част, но първоинстанционната му жалба е отхвърлена, поради което следва да се постанови всяка от страните да понесе направените от нея съдебни разноски.
88
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, който също се прилага по отношение на производството по обжалване на съдебните актове на Общия съд, гласи, че встъпилите по делото държави членки понасят направените от тях съдебни разноски. Съответно Федерална република Германия следва да понесе направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
1)
Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 17 май 2023 г., Mainova/Комисия (T‑320/20, EU:T:2023:264).
2)
Отхвърля като недопустима жалбата на Mainova AG, с която се иска отмяната на Решение C(2019) 1711 final на Комисията от 26 февруари 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets).
3)
Mainova AG, E.ON SE, RWE AG и Европейската комисия понасят съответно направените от тях съдебни разноски във връзка с първоинстанционното производство и във връзка с производството по обжалване пред Съда.
4)
Федерална република Германия понася направените от нея съдебни разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.