Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
NICHOLASA EMILIOUJA,
predstavljeni 12. marca 2026(1)
Zadeva C‑160/24 P
JPMorgan Chase & Co.,
JPMorgan Chase Bank, National Association
proti
Evropski komisiji
„ Pritožba – Konkurenca – Člen 101 PDEU – Medbančne obrestne mere za evro (Euro Interbank Offered Rates) – Člen 263 PDEU – Obveznost obrazložitve – Neomejena sodna pristojnost – Nasprotna pritožba – Neupoštevanje sklepa o spremembi s strani Splošnega sodišča – Člen 288 PDEU “
I.      Uvod
1.        Družbi JPMorgan Chase & Co. in JPMorgan Chase Bank, National Association (v nadaljevanju skupaj: družbi JPM) s pritožbo Sodišču predlagata, naj delno razveljavi sodbo Splošnega sodišča,(2) ki je njuno ničnostno tožbo delno zavrnilo, delno pa ji je ugodilo. Navedeni družbi sta ničnostno tožbo v bistvu vložili zoper ta sklepa Evropske komisije: (i) sklep o zaključku preiskave v zvezi s sektorjem evrskih obrestnih izvedenih finančnih instrumentov (EIRD) (v nadaljevanju: sporni sklep)(3) in (ii) naknadno sprejeti sklep o spremembi spornega sklepa (v nadaljevanju: sklep o spremembi)(4). Komisija je vložila nasprotno pritožbo, s katero Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo delno razveljavi.
2.        V skladu z zahtevo Sodišča bom v analizi, ki jo bom opravil v teh sklepnih predlogih, obravnaval le dva vidika spora: (i) tretji pritožbeni razlog iz glavne pritožbe, ki se v bistvu nanaša na obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče pri izvajanju neomejene pristojnosti glede zneska globe, ki jo je družbama JPM naložila Komisija; in (ii) edini pritožbeni razlog, naveden v nasprotni pritožbi, ki se v bistvu nanaša na odločitev Splošnega sodišča, da pri preizkusu razlogov, ki so bili v obrazložitvi navedeni v zvezi z enim od parametrov, ki jih je Komisija uporabila pri izračunu zneska globe, ne bo upoštevalo dodatne obrazložitve, ki je bila s sklepom o spremembi dodana spornemu sklepu.
II.    Dejanski in pravni okvir
3.        Za te sklepne predloge je mogoče dejansko stanje in pravni okvir obravnavane zadeve povzeti, kot sledi.
4.        Komisija je 7. decembra 2016 na podlagi členov 7 in 23 Uredbe št. 1/2003 sprejela sporni sklep. Ugotovila je, da so družbe JPM in druge družbe kršile člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma EGP, ker so od 27. septembra 2006 do 19. marca 2007 sodelovale pri enotni in trajajoči kršitvi, katere cilj je bil izkrivljanje običajnega načina določanja cen na trgu instrumentov EIRD (člen 1(c) spornega sklepa), in tem družbam naložila globo (člen 2(a) spornega sklepa). Globa, naložena družbam JPM,(5) je znašala 337.196.000 EUR.
5.        Komisija je v zvezi z določitvijo glob, naloženim družbam, ki so sodelovale pri zadevni kršitvi, vključno z družbami JPM, navedla, da ni mogla v celoti uporabiti metodologije, določene v njenih „smernicah o načinu določanja glob“.(6) Te smernice temeljijo na dvostopenjskem pristopu: na prvi stopnji se določi osnovni znesek za vsako podjetje; na drugi stopnji pa se ta znesek po potrebi prilagodi navzgor ali navzdol. Osnovni znesek se praviloma izračuna na podlagi vrednosti prodaje blaga ali storitev, neposredno ali posredno povezane s kršitvijo, v upoštevnem geografskem območju znotraj ozemlja EGP.
6.        Ker pa instrumenti EIRD ne ustvarjajo prodaje v običajnem pomenu besede, je Komisija v spornem sklepu navedla, da je treba vrednost prodaje določiti s približkom. Komisija je menila, da je primerno kot približek upoštevati denarne prejemke na podlagi denarnih tokov, ki jih je vsaka banka prejela na podlagi svojega portfelja instrumentov EIRD, vezanih na vse zapadlosti Euribora in/ali EONIE in sklenjenih z nasprotnimi strankami s sedežem v EGP.(7) Komisija je prav tako menila, da je primerno, da se zneski denarnih prejemkov zaradi upoštevanja posebnosti trga instrumentov EIRD znižajo z uporabo enotnega faktorja. Komisija, ki je upoštevala več dejavnikov, je za faktor znižanja določila vrednost 98,849 %.(8)
7.        Vse naslovnice spornega sklepa so pri Splošnem sodišču vložile ničnostno tožbo zoper ta sklep.
8.        Splošno sodišče je s sodbo z dne 24. septembra 2019, HSBC Holdings in drugi/Komisija,(9) razglasilo ničnost člena 2(b) spornega sklepa z obrazložitvijo, da Komisija ni pravno zadostno obrazložila razlogov, zaradi katerih je faktor znižanja določila na 98,849 %, ne pa na višjo raven, v preostalem pa je tožbo zavrnilo.
9.        Komisija je družbe JPM in ostale naslovnice spornega sklepa z dopisom z dne 24. februarja 2021 obvestila, da bo ta sklep glede na sodbo Splošnega sodišča HSBC spremenila. Komisija je s tem dopisom in z dopisom z dne 16. aprila 2021 vsem naslovnicam spornega sklepa predložila dodatne informacije in pojasnila razloge, zaradi katerih je za faktor znižanja določila vrednost 98,849 %. Družbe JPM so 14. maja 2021 predložile pripombe glede teh dopisov.
10.      Komisija je 28. junija 2021 sprejela sklep o spremembi. Ker je bil faktor znižanja, ki ga je uporabila v spornem sklepu, enak za vse naslovnice, je sklepala, da bo razlogovanje, ki ga je Splošno sodišče v zvezi z nezadostnostjo obrazložitve podalo v sodbi HSBC, verjetno veljalo tudi za globe, naložene drugim naslovnicam. Komisija je zato menila, da je treba napake, ugotovljene v tej sodbi, v skladu z načelom dobrega upravljanja odpraviti, sporni sklep, ki se nanaša na družbe JPM in druge naslovnice, pa spremeniti tako, da se dopolni obrazložitev, ki je bila podana v zvezi s faktorjem znižanja.
11.      Sodišče je s sodbo z dne 12. januarja 2023, HSBC Holdings in drugi/Komisija,(10) razveljavilo sodbo Splošnega sodišča HSBC v delu, v katerem je Splošno sodišče zavrnilo glavni predlog za razglasitev ničnosti člena 1 spornega sklepa in podredni predlog za razglasitev ničnosti člena 1(b) tega sklepa. Poleg tega je Sodišče zavrnilo tožbo, ki so jo družbe HSBC vložile v zadevi T‑105/17, v delu, v katerem se je nanašala na razglasitev ničnosti člena 1 spornega sklepa in, podredno, člena 1(b) tega sklepa.
12.      Splošno sodišče je 27. novembra 2024 zavrnilo tožbo, s katero so družba HSBC Holdings in druge družbe predlagale, prvič, razglasitev ničnosti člena 1 sklepa o spremembi in člena 2(b) spornega sklepa, kakor je bil spremenjen, in, drugič, podredno, znižanje zneska globe, ki jim je bila naložena s sklepom o spremembi.(11)
III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
13.      Družbe JPM so v tožbi, vloženi na podlagi člena 263 PDEU, v bistvu predlagale razglasitev delne ničnosti spornega sklepa ali, podredno, odpravo ali znižanje globe, naložene v tem sklepu. Poleg tega so predlagale, naj Splošno sodišče odredi, da sklepa o spremembi ni treba upoštevati ali, podredno, razglasi ničnost tega sklepa. Nazadnje, Splošnemu sodišču so predlagale, naj Komisiji naloži plačilo stroškov.
14.      Komisija je Splošnemu sodišču predlagala, naj tožbo zavrne in družbam JPM naloži plačilo stroškov.
15.      Splošno sodišče je 5. junija 2019 in 31. marca 2021 odločilo, da prekine postopek do razglasitve sodbe Sodišča HSBC Holdings in drugi/Komisija.(12)
16.      Družbe JPM so 8. septembra 2021 vložile prilagoditveno vlogo, Komisija pa je 26. novembra 2021 predložila stališče glede te vloge.
17.      Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo: (i) ugotovilo, da sprememb, ki so bile v sporni sklep vnesene s sklepom o spremembi, ni treba upoštevati; (ii) razglasilo ničnost člena 2(c) spornega sklepa zaradi kršitve obveznosti obrazložitve; (iii) v okviru izvajanja neomejene pristojnosti določilo, da znesek globe, naložene družbama JPM, znaša 337.196.000 EUR; (iv) tožbo v preostalem zavrnilo; in (v) vsaki stranki naložilo, da nosi svoje stroške.
IV.    Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
18.      Družbi JPM sta 29. februarja 2024 vložili pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča. Sodišču predlagata, naj: (i) razveljavi točke od 3 do 5 izreka izpodbijane sodbe; (ii) odloči o tožbi, vloženi v postopku na prvi stopnji, in sicer z razglasitvijo ničnosti člena 1(c) spornega sklepa in/ali odpravo globe; in (iii) Komisiji naloži plačilo stroškov.
19.      Komisija je 24. maja 2024 vložila nasprotno pritožbo, s katero Sodišču predlaga, naj: (i) razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je bil člen 2(c) spornega sklepa razglašen za ničen; (ii) zavrne tožbo, ki so jo družbe JPM vložile v zadevi T‑106/17, v delu, v katerem predlagajo razglasitev ničnosti navedene določbe, ali, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in (iii) pridrži odločitev o stroških ali pa plačilo stroškov naloži družbama JPM.
20.      Komisija Sodišču predlaga, naj zavrne glavno pritožbo, družbi JPM pa Sodišču predlagata, naj zavrne nasprotno pritožbo.
21.      Stranke so na obravnavi 14. januarja 2026 ustno predstavile stališča.
V.      Presoja
22.      Družbi JPM v pritožbi navajata tri pritožbene razloge, ki so sestavljeni iz več delov. Kot pa sem navedel že v uvodu teh sklepnih predlogov, se bom pri analizi glavne pritožbe omejil na tretji pritožbeni razlog, ki se nanaša na način, kako je Splošno sodišče obravnavalo nekatere trditve družb JPM glede zneska globe, ki jima jo je naložila Komisija. V teh sklepnih predlogih bom obravnaval tudi edini pritožbeni razlog, na katerem temelji nasprotna pritožba Komisije in ki se nanaša na to, da Splošno sodišče ni upoštevalo sprememb, ki so bile v sporni sklep uvedene s sklepom o spremembi (v nadaljevanju: dodatna obrazložitev).
23.      Najprej bom obravnaval nasprotno pritožbo Komisije, ki bi, če bi se izkazalo, da je utemeljena, privedla do razveljavitve izpodbijane sodbe v delu, v katerem se nanaša na razglasitev ničnosti člena 2(c) spornega sklepa. V tem primeru namreč tretjega pritožbenega razloga družb JPM sploh ne bi bilo treba obravnavati.
A.      Nasprotna pritožba Komisije
24.      Komisija v nasprotni pritožbi graja točke od 623 do 634 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče po preučitvi trditev družb JPM, ki so se nanašale na domnevno nezadostnost obrazložitve, ki je bila podana v zvezi z določitvijo faktorja znižanja na 98,849 %, odločilo, da dodatne obrazložitve ni treba upoštevati.
1.      Trditve strank
25.      Komisija trdi, da je sklep o spremembi „sklep“ v smislu člena 288 PDEU. Dejstvo, da ta sklep ni privedel do spremembe izreka spornega sklepa, naj ne bi vplivalo na njegovo naravo. Splošno sodišče naj bi s tem, da ni upoštevalo dodatne obrazložitve, navedene v tem sklepu, Komisiji odvzelo pristojnost za sprejetje, spremembo ali preklic sklepov iz člena 7 Uredbe št. 1/2003, s čimer naj bi prekoračilo pristojnost, ki jo ima na podlagi člena 263 PDEU.
26.      Družbi JPM trdita, da bi obveznost obrazložitve, ki jo je treba izpolniti sočasno s sprejetjem prvotnega sklepa, postala brezpredmetna, če bi bilo mogoče obrazložitev tega sklepa dopolniti s sklepom o spremembi, sprejetim več let po objavi prvotnega sklepa. Poleg tega zagovarjata ugotovitev Splošnega sodišča, da se navedba dodatne obrazložitve v stališču, predstavljenem v sodnem postopku, v ničemer ne razlikuje od dodatne obrazložitve, navedene v sklepu o spremembi. To ugotovitev po njunem mnenju potrjujeta tudi dve sodbi sodišča Unije.
2.      Analiza
27.      Menim, da je nasprotna pritožba Komisije utemeljena.
28.      Splošno sodišče je na začetku svoje analize pravilno poudarilo, da pristojnost Komisije za sprejetje določenega akta v skladu z ustaljeno sodno prakso nujno vključuje tudi pristojnost za spremembo tega akta, če se pri tem v celoti spoštujejo upoštevne določbe Pogodbe, vključno z vsemi formalnimi zahtevami in postopkovnimi jamstvi (točka 627 izpodbijane sodbe).
29.      Splošno sodišče pa je nato v točkah od 628 do 630 izpodbijane sodbe pojasnilo razloge, zaradi katerih je v okoliščinah obravnavane zadeve menilo, da dodatne obrazložitve ni mogoče upoštevati. Komisija izpodbija prav te točke.
30.      Natančneje, Splošno sodišče je ugotovilo, da sklep o spremembi ne spreminja izreka spornega sklepa, ampak zgolj dopolnjuje njegovo obrazložitev, zaradi česar ga „ni mogoče šteti kot nov sklep, s katerim se spreminja [sporni] sklep v smislu sodne prakse, navedene v točki 627 [te sodbe], ampak ga je treba šteti kot dopolnitev obrazložitve, ki jo je tožena stranka predlagala v sodnem postopku“.
31.      Splošno sodišče je v zvezi s tem opozorilo, da v skladu z ustaljeno sodno prakso velja, da kršitve obveznosti obrazložitve v izpodbijanem aktu načeloma ni mogoče odpraviti z dodatnimi pojasnili, predloženimi v postopku pred sodiščem Unije. Po navedbah Splošnega sodišča naj Komisija v obravnavani zadevi ne bi zatrjevala, da v času sprejetja spornega sklepa ni bilo mogoče podati pravno zadostne obrazložitve tega sklepa. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da dopolnitve obrazložitve, ki je bila podana med sodnim postopkom, ni mogoče sprejeti, zaradi česar je odločilo, da sklepa o spremembi „ne bo upoštevalo“.
32.      Iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, menim, da so nekateri vidiki teh navedb precej nenavadni.
a)      Veljavnost sklepa o spremembi
33.      Prvič, ni sporno, da se za akte institucij Unije načeloma domneva, da so zakoniti, in imajo zato pravne učinke toliko časa, dokler niso preklicani, razglašeni za nične v okviru ničnostne tožbe ali razglašeni za neveljavne v okviru postopka predhodnega odločanja ali ugovora nezakonitosti.(13)
34.      Vendar v izpodbijani sodbi ni nobene ugotovitve, iz katere bi izhajalo, da je sklep o spremembi ničen ali neveljaven, čeprav sta družbi JPM – sicer zgolj podredno – izpodbijali njegovo veljavnost.(14) Splošno sodišče zato ob neobstoju take ugotovitve ne bi smelo preprosto odločiti, da „ne bo upoštevalo“ sprememb, ki so bile v sporni akt uvedene s sklepom o spremembi. Splošno sodišče je namreč s tem, da je veljavnemu sklepu odvzelo pravne učinke, kršilo načelo, na katerem temelji sodna praksa, navedena v prejšnji točki.
35.      Splošno sodišče je poleg tega prekoračilo pristojnosti, ki jih ima na podlagi člena 263 PDEU, v katerem je določen postopek za izvajanje nadzora nad zakonitostjo aktov, ki jih sprejmejo institucije Unije. Sodišče Unije lahko v okviru tega postopka ugotovi zakonitost oziroma nezakonitost določenega akta. Ne more pa izbrati tretje možnosti, saj ni nobene tretje vrste akta, ki bi bil sicer veljaven, vendar njegovih učinkov vseeno ne bi bilo treba upoštevati. Če je zadevni akt upošteven, če se uporablja (ratione materiae, temporis itd.) in če njegovo izvrševanje v skladu s členoma 278 in 279 PDEU ni bilo odloženo, potem je treba šteti, da ima vse svoje učinke, kar velja tudi v primerih, v katerih se veljavnost tega akta izpodbija.(15)
36.      Drugič, nesporno velja, kot je navedeno v točki 28 teh sklepnih predlogov, da pristojnost Komisije za sprejetje določenega akta nujno vključuje tudi pristojnost za spremembo tega akta, če se pri tem v celoti spoštujejo upoštevne določbe Pogodbe ter vse formalne zahteve in postopkovna jamstva. Strogo upoštevanje materialnopravnih in postopkovnih pravil je zato nujno. Lahko se na primer izkaže, da institucija določenega akta ne more več spremeniti; take okoliščine lahko nastopijo, če je prvotni akt „en element v okviru strogo urejenega postopka, ki pristojni instituciji nalaga obveznost sprejeti naslednji akt v postopkovni verigi v določenem roku, po preteku katerega institucija izgubi pristojnost odločanja“.(16)
37.      Vendar izpodbijana sodba ne vsebuje nobene navedbe v zvezi s kakršnim koli elementom, ki bi kazal na to, da (i) ob sprejetju sklepa o spremembi ni bila izpolnjena ena ali več materialnopravnih ali postopkovnih zahtev za sprejetje takega sklepa; ali da (ii) je Komisija izgubila pristojnost za spremembo akta.
38.      Iz navedenega izhaja, da ni mogoče šteti, da je Splošno sodišče – čeprav zgolj implicitno – ugotovilo, da Komisija ne bi smela sprejeti sklepa o spremembi.
39.      Tretjič, v nekaterih položajih se lahko kljub dejstvu, da se zdi, da so materialnopravni in postopkovni pogoji za sprejetje akta o spremembi formalno izpolnjeni, izkaže, da je posamezna institucija svojo pristojnost vseeno izvajala nezakonito, ker ni spoštovala določenega pravila ali načela primarnega prava.
40.      Akt Unije zato ni veljaven, če ga je avtor tega akta sprejel na podlagi „zlorabe pooblastil“.(17) Tako je, kadar „je na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih indicev mogoče sklepati, da je bil njegov izključni ali vsaj odločilni namen doseči drugačne cilje od tistih, ki jih navaja, ali izogniti se postopku, ki je za obravnavanje okoliščin predmetne zadeve posebej določen s Pogodbo“.(18)
41.      Poleg tega se samo po sebi razume, da mora akt o spremembi spoštovati splošna načela prava Unije, ki med drugim zajemajo načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.(19) Lahko se namreč zgodi, da bi oseba, na katero določen akt vpliva, v nekaterih položajih legitimno nasprotovala škodljivim pravnim učinkom, ki so posledica preklica ali spremembe obstoječega akta. Do tega lahko pride zlasti v primeru, v katerem zadevni akt Unije naslovniku tega akta priznava subjektivno pravico.(20)
42.      Ponovno poudarjam, da izpodbijana sodba ne vsebuje nobene napotitve ali celo ugotovitve v zvezi s katero koli od navedenih okoliščin. Zato ta sodba ne vsebuje ničesar, kar bi kazalo na neveljavnost spornega sklepa, ki bi bila posledica zlorabe pooblastil oziroma kršitve Pogodb ali katerega koli pravnega pravila, ki se nanaša na njuno uporabo.
b)      Narava sklepa o spremembi in njegovi sestavni deli
43.      Četrtič, jasno je, da so sklepi pravni akti, ki se povsem razlikujejo od procesih vlog, predloženih v sodnem postopku. Sprejmejo se po različnih postopkih in imajo bistveno drugačne pravne učinke. Če je pravni akt, ki se izpodbija pred sodiščem Unije, še vedno veljaven, ga to sodišče načeloma ne sme prekvalificirati v akt, ki se glede na svojo naravo in vrsto razlikuje od tega, kar izhaja iz njegovega besedila.
44.      V skladu s členom 288, četrti odstavek, PDEU je „[s]klep […] v celoti zavezujoč“. Zato Splošno sodišče ne bi smelo odločiti, da bo veljavni sklep –
v smislu sodnega postopka, ki teče pred njim – obravnavalo tako, kot da gre zgolj za stališče, predloženo v tem postopku, ne da bi s tem kršilo člen 288 PDEU.
45.      Res je, da je Sodišče v omejenem številu izjemnih zadev razsodilo, da je bil akt, ki se je v postopku pred njim formalno izpodbijal, dejansko neki drug „prikriti“ akt. V teh zadevah je Sodišče pravo naravo takega akta opredelilo tako, da je preučilo njegovo vsebino in okoliščine njegovega sprejetja.(21)Ta sodna praksa temelji zlasti na potrebi po preprečitvi spodkopavanja ustavnopravnega načela, v skladu s katerim velja, da morajo biti akti institucij Unije praviloma predmet sodnega nadzora,(22) s preprostim preimenovanjem ali „zamaskiranjem“ zadevnega akta.(23)
46.      Ta sodna praksa pa se v obravnavani zadevi ne uporablja. Sklep o spremembi je namreč na podlagi Uredbe št. 1/2003 sprejela institucija, ki je za to pristojna, in je bil dejansko namenjen odpravi morebitne pravne napake, ki bi lahko vplivala na veljavnost prvotnega akta. Zato ni dvoma, da sprejetje tega sklepa spada v pristojnost Komisije, ki mora v skladu s členom 105(1) PDEU „zagotovi[ti] uporabo načel iz členov 101 in 102 [PDEU]“. Poleg tega ni sporno, da je sodišče Unije na podlagi členov 263, 267 in 277 PDEU pristojno za izvajanje nadzora nad zakonitostjo sklepa o spremembi.
47.      Petič, zdi se, da iz izpodbijane sodbe izhaja, da bi le v primeru, v katerem bi sklep o spremembi spreminjal izrek spornega sklepa, njegov vpliv na postopek, ki je tekel pred Splošnim sodiščem, upravičeval drugačno presojo.
48.      To ne more biti pravilno. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je namreč izrek akta neločljivo povezan z njegovo obrazložitvijo, zato ga je treba razlagati ob upoštevanju razlogov za njegovo sprejetje.(24) V skladu s členom 296 PDEU sta obrazložitev in izrek vsakega zavezujočega akta Unije neločljiva celota.(25) Zato ni nobene načelne podlage, zaradi katere bi bilo mogoče akt, v katerem je bil spremenjen le eden od teh dveh bistvenih sestavnih delov, v postopku pred sodiščem Unije obravnavati drugače kot akt, v katerem sta bila spremenjena oba dela.
49.      Šestič, res je, kot je Splošno sodišče ugotovilo v izpodbijani sodbi, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča na eni strani velja, da mora biti obrazložitev zadevni osebi načeloma sporočena sočasno s sklepom, ki posega v njen položaj, na drugi strani pa, da neobrazložitve spornega sklepa ni mogoče odpraviti z dodatnimi pojasnili, predloženimi v postopku pred sodiščem Unije.
50.      Vendar ti usmeritvi, ki izhajata iz sodne prakse, v obravnavanem okviru nista upoštevni. Začel bom z drugo usmeritvijo iz sodne prakse, ki sem jo navedel v prejšnji točki.
51.      Ta se nanaša – kar je treba poudariti – na položaje, v katerih avtor spornega sklepa dodatno obrazložitev tega akta poda v pisnih in ustnih stališčih, predloženih v postopku pred sodiščem Unije.(26) Menim, da te usmeritve niti po analogiji ni mogoče uporabiti v okoliščinah obravnavane zadeve, v kateri gre za spremembo obrazložitve, ki je posledica formalne spremembe spornega akta kot takega.
52.      Obveznost obrazložitve ima dvojni cilj: prvič, zadevnim osebam omogočiti, da razumejo razloge za sprejetje posameznega akta in se po potrebi odločijo za izpodbijanje njegove veljavnosti, in, drugič, sodišču Unije omogočiti izvajanje sodnega nadzora.(27) Če bi se avtorju akta omogočilo, da razloge za njegovo sprejetje prvič navede šele v sodni dvorani, to je po tem, ko je bilo zoper akt že vloženo pravno sredstvo, bi člen 296 PDEU očitno izgubil velik del svojega polnega učinka. Enaka logika velja tudi za dodatna pojasnila, ki se neformalno zagotovijo v fazi pred sodnim postopkom in se pozneje ponovno predstavijo v fazi sodnega postopka.(28)
53.      Te logike pa ni mogoče uporabiti, če je bil akt veljavno spremenjen in če je bil naslovnikom pravilno in pravočasno sporočen. Vprašanje, ali je do te spremembe prišlo pred začetkom sodnega postopka ali med njim, je brezpredmetno. V takih okoliščinah je za naslovnike zavezujoč akt, kakor je bil spremenjen in katerega veljavnost, če se izpodbija, nadzira sodišče Unije.
54.      Po drugi strani pa prvotna različica akta v pravnem redu Unije ne obstaja več in lahko „ponovno zaživi“ le, če sodišče Unije akt o spremembi razglasi za ničen.(29) Ker Splošno sodišče sklepa o spremembi ni upoštevalo, je namreč odločilo o veljavnosti sklepa, ki v prvotni obliki sploh ni več veljal.
55.      Zato upoštevanje akta o spremembi v postopku, ki še vedno poteka, ne spodkopava ciljev, ki se uresničujejo s členom 296 PDEU. Ravno nasprotno, zaradi prilagoditve postopka je mogoče te cilje doseči učinkoviteje in brez nepotrebnega odlašanja.
56.      Iz istega razloga je tudi sklicevanje družb JPM na prvo od navedenih usmeritev iz sodne prakse, v skladu s katero mora biti obrazložitev zadevni osebi načeloma sporočena sočasno s sklepom, ki posega v njen položaj, brezpredmetno. Obrazložitev akta, ki je za družbi JPM zdaj zavezujoč in katerega veljavnost bi Splošno sodišče lahko preučilo, je namreč obrazložitev, ki jo vsebuje sporni sklep, kakor je bil spremenjen s sklepom o spremembi. Ta obrazložitev je bila ob spremembi prvotnega sklepa – pri čemer je treba domnevati, da je bila sprememba opravljena veljavno – sporočena z aktom, ki ima enako pravno obliko in enake pravne učinke.
57.      Ne glede na navedeno pa moram opozoriti na pomemben vidik: če je bila s sklepom o spremembi spremenjena prvotna obrazložitev, na kateri temelji naložitev globe – ker ta obrazložitev ni bila zadostna ali ker se je domnevalo, da ni zadostna – potem za obveznost plačila globe ni mogoče logično sklepati, da izhaja iz sprejetja spornega sklepa. Taka obveznost nastane šele z dnem sprejetja sklepa o spremembi, saj je to zdaj edini akt, ki zagotavlja zadostno pravno podlago za naložitev globe.
58.      Kot je bilo že pojasnjeno, je obrazložitev neločljivo povezana z izrekom sklepa. Komisija je v nasprotni pritožbi tudi sama ugotovila, da vsaka „sprememba obrazložitve nujno pomeni spremembo (vsebine in področja uporabe) izreka spornega sklepa, saj obrazložitev in izrek tvorita neločljivo celoto, tudi če je izrek, kadar se obravnava ločeno, formalno nespremenjen“.
59.      Komisija je imela po objavi sodbe Splošnega sodišča HSBC dve glavni možnosti, če je menila, da je njen sklep kot celota pravilen: (i) preklic spornega sklepa in njegovo ponovno objavo z nekaterimi spremembami; ali (ii) spremembo spornega sklepa s sprejetjem sklepa o spremembi. Zakonodajna tehnika, za katero se je Komisija odločila, da bi sprejela ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe Splošnega sodišča v zadevi HSBC, je spadala v polje proste presoje, ki ga ima ta institucija.(30) Jasno pa je, da odločitev za uporabo ene od tehnik ni smela škodovati finančnim interesom naslovnic spornega sklepa. Drugačna ugotovitev bi namreč privedla do neupravičenega neenakega obravnavanja zadevnih družb, ki bi bilo odvisno zgolj od tega, ali je Splošno sodišče njihove tožbe obravnavalo (kot v zadevi T‑105/17) ali pa je postopek prekinilo (kot v zadevah T‑106/17 in T‑113/17).(31)
60.      Ko je bilo Komisiji na obravnavi postavljeno vprašanje, ali se s temi navedbami strinja, je odgovorila nikalno. Vendar se zdi, da si trditve, ki jih je navedla v zvezi s tem vidikom, med seboj nasprotujejo. Komisija, ki izpodbija pristop, ki ga je Splošno sodišče zavzelo v zvezi s sklepom o spremembi, namreč na eni strani poudarja, da spremembe, ki jih je naknadno vnesla v točke obrazložitve prvotnega sklepa, nujno vplivajo tudi na izrek tega sklepa. Na drugi strani pa trdi, da gre pri dodatni obrazložitvi zgolj za podrobnejša pojasnila v zvezi z odločitvijo, ki jo je sprejela ob sprejetju spornega sklepa. To stališče z logičnega vidika ni prepričljivo: če je sprememba dejansko vplivala na izrek, potem dodatna obrazložitev ne more biti zgolj pojasnjevalne narave; če pa je zgolj pojasnjevalne narave, potem ne more bistveno vplivati na izrek. Komisija ne more sedeti na dveh stolih. Če bi se sprejele trditve, ki jih je Komisija navedla v zvezi s tem vidikom, bi to pomenilo, da bi se sklep o spremembi uporabljal retroaktivno, kar bi bilo očitno v nasprotju z uveljavljenim splošnim načelom prava Unije.(32)
61.      Menim torej, da je Komisija načeloma pristojna za spremembo obstoječega sklepa, tudi če je ta sklep predmet postopka, ki teče pred sodiščem Unije. To seveda velja, če ravnanje Komisije ne pomeni zlorabe pooblastil v smislu člena 263 PDEU. Poleg tega menim, da Komisija morebitne neveljavnosti prvotnega akta ne sme „odpraviti“ s sklepom o spremembi z retroaktivnim učinkom.
c)      Učinkovito izvajanje sodne oblasti in ekonomičnost postopka
62.      Sedmič, po mojem mnenju ni dvoma, da je bila Komisija pristojna za spremembo spornega sklepa tako pred vložitvijo pravnih sredstev družb JPM kot tudi po izreku sodbe sodišča Unije, kar bi veljalo še toliko bolj, če bi ta sodba privedla do razglasitve delne ničnosti spornega sklepa. Ko je bilo družbama JPM na obravnavi postavljeno vprašanje, ali se strinjata s tem stališčem, sta odgovorili pritrdilno.
63.      Če je tako, ne vidim nobene razumne podlage, zaradi katere bi bilo mogoče šteti, da je bila pristojnost Komisije za spremembo zadevnega akta v obdobju med navedenima dogodkoma „ohromljena“. Če namreč Komisija meni, da akt ni veljaven, mora nemudoma sprejeti ukrepe za odpravo morebitnih napak, kar je povsem v skladu z obveznostjo, ki jo ima na podlagi načela dobrega upravljanja. Zgolj to, da so bila zoper akt morda vložena pravna sredstva pred sodiščem Unije, pa je v tem okviru praviloma brezpredmetno.
64.      Na prvi pogled se morda zdi, da je to stališče v nasprotju z učinkovitim varstvom pravice tožečih strank do obrambe ali z učinkovitim izvajanjem sodne oblasti. Vendar podrobnejša obravnava tega vidika neizogibno privede do drugačne ugotovitve.
65.      V zvezi s pravico tožečih strank do obrambe je treba navesti, da ta pravica ni kršena, če (i) se pri avtorju zadevnega akta pred sprejetjem akta o spremembi izjasnijo glede tega akta(33) ter (ii) jim sodišče Unije omogoči, da v postopku, ki teče pred njim, spremenijo svoja stališča in predloge(34). V zvezi z možnostjo Komisije, da spremeni akt, ki je predmet postopka za razglasitev ničnosti, je namreč izjemno koristna že posebna določba Poslovnika Splošnega sodišča, to je člen 86, ki tožečim strankam omogoča, da prilagodijo tožbo, „[k]adar se akt, katerega razglasitev ničnosti se predlaga, nadomesti ali spremeni z drugim aktom, ki ima enak predmet“.
66.      Poleg tega naslovnicam spornega sklepa zaradi spremembe prvotnega sklepa niso nastale nobene škodljive finančne posledice, saj se ta sprememba, kot je bilo že pojasnjeno, ne uporablja za nazaj. Prav tako je jasno, da se tožeče stranke zaradi te spremembe s postopkovnega vidika niso znašle v slabšem položaju: če bi se namreč tožeča stranka zaradi te spremembe odločila za umik ničnostne tožbe, bi Splošno sodišče v skladu s pristojnostjo, ki jo ima na podlagi člena 136(2) Poslovnika, še vedno lahko odločilo, da stroške postopka naloži toženi stranki.(35)
67.      Dalje, če bi se Komisiji preprečilo, da spremeni akt, ki je predmet še nekončanega sodnega postopka, bi to po mojem mnenju privedlo do položaja, ki bi bil v nasprotju z zahtevo po učinkovitem izvajanju sodne oblasti. To velja zlasti v primerih, v katerih je Komisija seznanjena s tem, da bo zadevni akt najverjetneje razglašen za ničen, in meni, da bi lahko ciljno usmerjene spremembe zadostovale za odpravo napak, ki vplivajo na njegovo zakonitost. V takih okoliščinah „prisilno“ nadaljevanje postopka ne bi imelo nobenega pravega smisla.
68.      V takem primeru bi lahko postopek privedel do rezultata, ki ga je mogoče nazorno opisati kot „Pirovo zmago“ tožečih strank. Vsaka korist, ki bi izhajala iz take razglasitve ničnosti, bi bila po vsej verjetnosti omejena in kratkotrajna. Komisija bi spremenjeni akt najverjetneje sprejela kmalu po razglasitvi sodbe, s čimer bi tožeče stranke prisilila v drugi krog sodnega postopka, ki bi ga morale začeti, da bi dosegle sodni nadzor nad zakonitostjo spremenjenega akta. Tak izid ne bi bil povsem v skladu z zahtevami po ekonomičnosti postopka in učinkovitem sodnem varstvu, obenem pa bi pomenil nepotrebno breme tako za stranke v postopku kot za sodišče EU.
69.      Če pa bi se tožečim strankam po drugi strani omogočilo, da tožbene razloge in predloge v okviru prvotnega postopka prilagodijo glede na spremembe spornega akta, bi to pomenilo, da bi bilo mogoče preprečiti nepotrebno podvajanje postopkov ter zagotoviti hitrejšo in cenejšo rešitev spora.(36) Tak pristop ne koristi le strankam v postopku, ampak tudi, čeprav bolj posredno, sodišču Unije.
70.      Nazadnje, sklicevanje družb JPM na nekatere sodbe sodišč Unije, ki naj bi govorile v prid njunemu stališču, se mi ne zdi prepričljivo.
71.      Družbi JPM se najprej sklicujeta na sodbo, ki jo je Sodišče izreklo v zadevi Culin/Komisija.(37) V tej zadevi je Komisija zavrnila pritožbo, ki jo je A. Culin, eden od uradnikov Komisije, vložil zoper imenovanje drugega uradnika na delovno mesto, na katero se je prijavil tudi sam. Pri tem ni bilo sporno, da je bila odločba o zavrnitvi pritožbe nezadostno obrazložena. Ko pa je A. Culin že vložil tožbo, je Komisija sprejela dodatek k tej odločbi, s katerim je nameravala prvotno odločbo popraviti z navedbo „dejanskih razlogov“ za zavrnitev njegove prijave na zadevno delovno mesto. Sodišče je kljub temu razsodilo, da tega dodatka ni mogoče upoštevati, in razglasilo ničnost izpodbijane odločbe.(38)
72.      Na prvi pogled se lahko zdi, da sodba Culin podpira trditve družb JPM. Po podrobnejši preučitvi pa se izkaže, da ni tako.
73.      Tožba, ki jo je vložil A. Culin, ni bila običajna ničnostna tožba na podlagi takratnega člena 173 EGS (zdaj člen 263 PDEU), ampak tožba, ki je bila vložena na podlagi člena 179 EGS (zdaj člen 270 PDEU). V skladu s to določbo je veljalo, da je „[Sodišče] v mejah in pod pogoji, ki so določeni v kadrovskih predpisih ali v pogojih za zaposlitev, pristojno za vse spore med [Evropsko unijo] in njenimi uslužbenci“.(39)
74.      Naslov VII Kadrovskih predpisov, ki ureja „Pritožbe“, v členu 90 določa obvezen predhodni postopek, ki mora biti končan v predpisanem roku, preden se lahko pri sodišču Unije vloži pravno sredstvo. Tak predhodni postopek je na eni strani namenjen zagotovitvi možnosti za sporazumno rešitev spora, na drugi strani pa opredelitvi predmeta spora. V fazi sodnega postopka namreč načeloma velja, da nobena stranka ne sme spremeniti predmeta spora.(40)Upravnega akta, ki se bistveno razlikuje od izpodbijanega akta, ni mogoče preučiti v okviru istega postopka, zaradi česar je treba zoper tak akt vložiti novo tožbo na podlagi člena 270 PDEU.(41)Prav tako velja, da v postopku pred Sodiščem ni mogoče navajati očitkov, ki v predhodnem postopku niso bili navedeni.(42) Na te značilnosti zadeve Culin je v sklepnih predlogih opozoril tudi generalni pravobranilec.(43)
75.      V tem okviru je Sodišče pravilno ugotovilo, da dodatka ni bilo mogoče upoštevati. Ta dodatek je bil namreč sprejet prepozno in zunaj postopka, določenega v členu 90 Kadrovskih predpisov, po vsebini pa se je bistveno razlikoval od prvotnega akta, zoper katerega je bila vložena tožba. Sprejetje tega dodatka bi privedlo do spremembe predmeta spora.
76.      Po drugi strani pa pravila in načela, navedena v prejšnjih točkah teh sklepnih predlogov, ne urejajo postopka za razglasitev ničnosti na podlagi člena 263 PDEU. Ugotovitev, ki jih je Sodišče podalo v sodbi Culin, zato ni mogoče neposredno uporabiti v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi. V tem okviru je treba opozoriti, da je bil položaj, ki ga je Sodišče obravnavalo v sodbi Komisija/Di Bernardo,(44) na katero je napoteno v izpodbijani sodbi, primerljiv s položajem v sodbi Culin: šlo je za tožbo, ki je bila na podlagi člena 270 PDEU vložena zoper odločbo Komisije v zvezi z uporabo Kadrovskih predpisov, s katero je nameravala Komisija v pozni fazi postopka dopolniti obrazložitev.
77.      Zdi se, da tudi sklicevanje družb JPM na sodbo, ki jo je Splošno sodišče izreklo v zadevi Lucchini/Komisija,(45) temelji na napačnem razumevanju te sodbe. Ta zadeva se je nanašala na pritožbo, ki jo je vložil naslovnik odločbe Komisije, s katero mu je bila izrečena globa zaradi kršitve pravil Unije o konkurenci. Priloga k prvotni odločbi, kakor je bila vročena naslovnikom, namreč ni vsebovala nekaterih razpredelnic, ki bi jih morala vsebovati. Ko se je Komisija seznanila s to izpustitvijo, je v manj kot mesecu dni po vročitvi prvotne odločbe sprejela sklep o spremembi, v katerega so bile vključene manjkajoče razpredelnice in ki je bil vsem naslovnikom prvotne odločbe pravilno vročen.(46)
78.      Družba Lucchini je v tožbi trdila, da je bilo pri tem ravnanju večkrat napačno uporabljeno pravo, kar naj bi upravičevalo razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Natančneje, navedena družba je trdila, da prvotna odločba, ki ni vsebovala zadevnih razpredelnic, ni bila zadostno obrazložena in da te napake ni mogoče odpraviti z naknadno vključitvijo teh razpredelnic v sklep o spremembi.(47)
79.      Splošno sodišče je v teh okoliščinah menilo, da je „treba preveriti, ali je kljub temu, da k prvi odločbi niso bile priložene [zadevne] razpredelnice […], v upoštevnih točkah obrazložitve te odločbe, v utemeljitev katerih so bile te razpredelnice omenjene, razlogovanje Komisije jasno in nedvoumno izraženo ter so te točke omogočile tožeči stranki, da se je seznanila z utemeljitvijo sprejetega ukrepa“. Ugotovilo je, da neobstoj razpredelnic ni vplival na zadostnost obrazložitve, zaradi česar je trditve družbe Lucchini zavrnilo.(48)
80.      Menim, da si družbi JPM napačno razlagata to sodbo. Ugotovitve, ki jo je Splošno sodišče podalo v točki 80 te sodbe in v skladu s katero je treba preveriti, ali je bila prvotna odločba kljub neobstoju zadevnih razpredelnic zadostno obrazložena, namreč ni mogoče razumeti tako, kot da naknadna vključitev teh razpredelnic ni bila zakonita. Trditve tožeče stranke so temeljile na navedbah, da prvotna odločba, ki ni vsebovala teh razpredelnic, ni bila dovolj jasna, da bi lahko naslovniki razumeli razlogovanje Komisije. Ker pa je Splošno sodišče ugotovilo, da je bila obrazložitev zadostna, čeprav priloga ni vsebovala zadevnih razpredelnic, veljavnosti sprememb sploh ni preizkusilo.(49)
81.      Poleg tega je treba navesti, da vsakršna drugačna razlaga navedene sodbe ne bi bila v skladu z ustaljeno sodno prakso, v kateri je sodišče Unije – zaradi učinkovitega izvajanja sodne oblasti in ekonomičnosti postopka – priznalo, da je mogoče ničnostno tožbo obravnavati ne glede na spremembe izpodbijanega akta, do katerih pride med sodnim postopkom. Tak pristop pa je, kot je navedeno v točki 65 teh sklepnih predlogov, mogoče uporabiti le, če se predmet tožbe v bistvu ne spremeni in če se tožečim strankam omogoči, da prilagodijo tožbene razloge in predloge.
d)      Posledice presoje nasprotne pritožbe
82.      Glede na navedeno menim, da je nasprotna pritožba Komisije utemeljena. Splošno sodišče je pri nadzoru nad zadostnostjo obrazložitve, ki se nanaša na znesek globe, naložene družbama JPM, storilo napako, ker ni upoštevalo dodatne obrazložitve, ki jo je vseboval sklep o spremembi.
83.      Kljub navedenemu pa se strinjam z družbama JPM, da stanje postopka Sodišču ne dopušča, da bi dokončno odločilo o obravnavani zadevi, in da je treba zadevo zato vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču, odločitev o stroških pa pridržati.
84.      Preučiti je namreč treba pomembni vprašanji, ki v izpodbijani sodbi sploh nista bili obravnavani. Prvič, odločiti je treba o trditvi družb JPM, da je sklep o spremembi nezakonit in da je treba zato razglasiti njegovo ničnost. Drugič, če bi se ugotovilo, da je sklep o spremembi zakonit, je treba preučiti še vprašanje, ali je sporni sklep, kakor je bil spremenjen, zadostno obrazložen.
85.      Če bi se Sodišče strinjalo z ugotovitvijo, do katere sem prišel v zvezi z nasprotno pritožbo Komisije, potem tretjega pritožbenega razloga družb JPM, kot je bilo že navedeno, ne bi bilo treba obravnavati. Če bi Sodišče zavzelo drugačno stališče, in zaradi izčrpnosti, pa bom v nadaljevanju vseeno obravnaval glavna vprašanja, ki se postavljajo s tem pritožbenim razlogom.
B.      Tretji pritožbeni razlog iz glavne pritožbe
86.      Družbi JPM s tretjim pritožbenim razlogom izpodbijata točke od 698 do 728 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče izvajalo neomejeno pristojnost, ki jo ima v zvezi z zneskom globe, ki jo je treba naložiti. Splošno sodišče je najprej preučilo trditve strank, nato pa ugotovilo, da je treba „na podlagi pravične presoje okoliščin v tej zadevi ob upoštevanju načela individualizacije sankcije in njene sorazmernosti znesek globe določiti na 337.196.000 EUR, za plačilo katerega sta [odgovorni družbi JPM]“. Ker je ta znesek enak znesku, ki je bil določen v spornem sklepu, je Splošno sodišče menilo, da „je treba predloge za znižanje zneska globe, naložene [družbama JPM], zavrniti“.
1.      Trditve strank
87.      Najprej moram izraziti določeno mero zbeganosti zaradi načina, kako sta družbi JPM predstavili ta pritožbeni razlog. Razdeljen je na pet delov, od katerih je vsak sestavljen iz več elementov in trditev. Zatrjevane napake se med drugim nanašajo na kršitve obveznosti obrazložitve, neupoštevanje nekaterih trditev, navedenih v postopku na prvi stopnji, izkrivljanje dokazov ter kršitve načel sorazmernosti in enakega obravnavanja ter temeljnih pravic do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča.
88.      Zaradi kopičenja zatrjevanih napak, je „ločevanje zrna od plev“(50) oziroma, drugače povedano, ločevanje med očitki, ki so dovolj utemeljeni, in tistimi, ki niso, vse prej kot preprosto.(51) Zdi se, da se številne trditve prekrivajo, pri nekaterih trditvah pa se zdi, da so bile navedene bolj v podkrepitev splošnega očitka in da se z njimi ne uveljavljajo ločeni in samostojni pritožbeni razlogi.
89.      Ne glede na navedeno pa eden od navedenih očitkov nedvomno izstopa in ga je mogoče razumeti kot eno od glavnih trditev, ki sta ju družbi JPM navedli zoper ta del izpodbijane sodbe. Družbi JPM opozarjata, da je Splošno sodišče razsodilo, da brez podrobnejših pojasnil razlogov, zaradi katerih je Komisija faktor znižanja določila na 98,849 %, „ne more opraviti poglobljenega nadzora nad dejanskimi in pravnimi vidiki tistega elementa sklepa, ki je lahko pomembno vplival na znesek globe, ki je bila naložena [družbama JPM]“.(52)
90.      Splošno sodišče je nato kljub tej ugotovitvi tudi sámo uporabilo enak faktor znižanja, kot ga je uporabila Komisija, ne da bi po navedbah družb JPM podalo dodatna pojasnila v zvezi s podlago za uporabo tega faktorja. Družbi JPM trdita, da je v obrazložitvi sodbe zato podana enaka kršitev obveznosti obrazložitve, zaradi katere je Splošno sodišče nadomestilo globo, naloženo v spornem sklepu.
91.      Komisija temu stališču nasprotuje. Zatrjuje, da je Splošno sodišče svojo neomejeno pristojnost izvajalo pravilno in s tem določilo primeren znesek globe. Natančneje, Komisija trdi, da je Splošno sodišče v zadostni meri pojasnilo različne elemente, ki jih je upoštevalo pri določitvi faktorja znižanja na 98,849 %, s čimer je izpolnilo svojo obveznost obrazložitve.
2.      Analiza
92.      Menim, da je tretji pritožbeni razlog, ki ga navajata družbi JPM, utemeljen. Da bi ponazoril, zakaj je tako, bom najprej navedel nekaj splošnih pojasnil v zvezi (točka a) s pojmom „neomejena pristojnost“ in (točka b) z obveznostjo obrazložitve, ki jo mora Splošno sodišče izpolniti pri izvajanju te pristojnosti. Nato se bom posvetil preučevanju (točka c) posebnega očitka, navedenega v točkah 89 in 90 teh sklepnih predlogov, na koncu pa bom na kratko obravnaval še (točka d) preostale trditve, navedene v okviru tega pritožbenega razloga.
a)      Splošna pojasnila I: neomejena pristojnost
93.      Člen 261 PDEU določa, da se lahko „[z] uredbami, ki jih […] sprejemata Evropski parlament in Svet skupaj in ki jih sprejema Svet sam, […] Sodišču Evropske unije dodeli neomejena pristojnost glede kazni, predvidenih v teh uredbah“. V zvezi s tem je v členu 31 Uredbe št. 1/2003 določeno, da ima „[Sodišče s] pritožbo zoper odločbo, s katero je Komisija določila globo ali periodično denarno kazen, […] neomejeno pristojnost do pregleda odločbe[, sprejete na podlagi te uredbe]. Naloženo globo ali periodično denarno kazen lahko prekliče, zniža ali zviša.“
94.      Če poenostavim, pojem „neomejena pristojnost“ pomeni, da je sodišče Unije pristojno za izvajanje popolnega nadzora nad zneskom glob, ki jih Komisija naloži v sklepih, sprejetih na podlagi členov 101 in 102 PDEU. Vseeno pa se ta pojem ne bi smel enačiti z „neomejeno“ pristojnostjo za izvajanje nadzora. Kot bom pojasnil v nadaljevanju, obstaja več postopkovnih in materialnopravnih načel, ki omejujejo izvajanje neomejene pristojnosti. Navedeni izraz pomeni, da sodišču Unije pri izvajanju te pristojnosti ni treba upoštevati omejitev, ki so značilne za ničnostne tožbe, vložene na podlagi člena 263 PDEU, ampak lahko sámo potrdi ali odpravi globo in znesek globe zviša ali zniža.
95.      Sodišče Unije mora na podlagi člena 263 PDEU nadzirati zakonitost aktov institucij, ki se v postopku pred njim izpodbijajo. Ta nadzor načeloma zajema vse dejanske in pravne elemente, na katerih temelji izpodbijani akt.(53) Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora sodišče Unije, če imajo institucije Unije določeno polje proste presoje ali če morajo izvesti zapletene tehnične presoje, tak sodni nadzor izvajati z določeno mero zadržanosti.(54)
96.      Natančneje, če mora sodišče Unije opraviti nadzor nad rezultatom diskrecijske politične presoje ali zapletene tehnične presoje, lahko ničnost izpodbijanega akta razglasi le, če ta presoja vsebuje „očitno“ napako. Napako je mogoče šteti za očitno, če tožeča stranka dokaže, da analiza, ki jo je opravila zadevna institucija, ni razumna ali da izsledki, do katerih je prišla na podlagi te analize, niso verjetni. Če pa je sklep, ki ga je sprejela ta institucija, razumno utemeljen z dejanskimi okoliščinami in dokazi, ki so obstajali ob njegovem sprejetju, ni mogoče šteti, da je nezakonit.
97.      Iz navedenega izhaja, da sodišče Unije v postopku na podlagi člena 263 PDEU ni pristojno za de novo presojo položaja, zaradi katerega je zadevna institucija sprejela izpodbijani akt, in presoje zadevne institucije ne sme nadomestiti z lastno presojo v zvezi z načinom ukrepanja, ki bi bil po njegovem mnenju v danih okoliščinah najprimernejši. Vloga sodišča Unije je omejena na nadzor zakonitosti zadevnega akta, po potrebi pa tudi na razglasitev njegove ničnosti ali neveljavnosti.(55)
98.      Po drugi strani pa lahko sodišče Unije pri izvajanju neomejene pristojnosti iz člena 261 PDEU in ne glede na široko polje proste, ki jo ima Komisija pri določitvi in izvajanju politike na področju glob: prvič, odpravi globo ali spremeni njen znesek, tudi v primeru neobstoja vsakršne, kaj šele očitne, napake pri uporabi prava; drugič, to stori tako, da presojo Komisije v zvezi s primerno višino globe, nadomesti z lastno presojo;(56) in, tretjič, upošteva vse upoštevne dejanske ali pravne okoliščine, vključno z elementi, na katere se Komisija ni sklicevala ali ki jih podjetja v upravnem postopku niso navedla, pa tudi dejstva, ki so nastala po sprejetju izpodbijanega sklepa,(57) ne da bi bilo pri tem vezano na metodologijo, ki jo je Komisija opredelila v smernicah o načinu določanja glob.(58) Drugače povedano, to pomeni, da je de novo presoja dopustna.
99.      Sodišče Unije pri izvajanju pristojnosti, ki jih ima na podlagi člena 261 PDEU, namreč, strogo gledano, ne nadzira zakonitosti izpodbijanega sklepa ali obrazložitve, ki je podlaga za njegovo sprejetje, ampak presoja primernost (zgolj) enega od posebnih delov tega sklepa, to je globe.(59) Neomejena pristojnost torej pomeni dopolnilno obliko sodne pristojnosti oziroma, če se na to pogleda z drugega zornega kota, dodatno pristojnost, ki jo ima sodišče Unije.(60) Čeprav sodni nadzor, ki se izvaja na podlagi člena 263 PDEU, temelji na nadrejenih pravilih veljavnega prava, ki v tem primeru zajemajo člena 101 in 102 PDEU, določbe Uredbe št. 1/2003 in splošna načela prava Unije, pa je treba pri izvajanju neomejene pristojnosti iz člena 261 PDEU upoštevati zlasti preudarke, ki se nanašajo na pravičnost.(61)
100. Pojem „pravičnosti“ je treba razlagati široko. Ta pojem sicer nedvomno zajema sorazmernost, poštenost in prepoved diskriminacije, vendar hkrati presega te zahteve.(62) Sodišču Unije omogoča, da opravi celovito in nekoliko bolj subjektivno presojo globe in njenega zneska.(63) Zato ima sodišče Unije tudi v primeru, v katerem Komisija ni kršila veljavnih pravil in je globa, ki jo je določila, na splošno razumna, pravico, da spremeni znesek globe, če glede na okoliščine obravnavane zadeve meni, da bi bila drugačna višina globe primernejša.(64)
101. Kljub temu je treba poudariti, da morajo tožeče stranke in, kadar je to primerno, Komisija, če predlaga povišanje globe, navesti trditve, ki utemeljujejo izvajanje neomejene pristojnosti, in po potrebi predložiti upoštevne dokaze. Sodišče Unije namreč te pristojnosti ne izvaja po uradni dolžnosti.(65)
102. Vseeno pa je treba pojasniti, da to ne pomeni, da je sodišče Unije pri izvajanju neomejene pristojnosti v enaki meri vezano na načelo ne ultra petita kot pri nadzoru veljavnosti.(66) V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč velja, da lahko sodišče Unije to pristojnost v celoti izvaja le, če mu je bilo vprašanje glede določitve zneska globe dejansko predloženo v obravnavo.(67) Tako vprašanje pa je mogoče predložiti bodisi neposredno, in sicer z izrecnim predlogom, s katerim se Sodišče pozove k izvajanju neomejene pristojnosti, bodisi posredno, če je znižanje globe, ki ga predlaga stranka, logična posledica razglasitve delne ničnosti izpodbijanega sklepa.
103. Ta ugotovitev izhaja iz dvojne narave neomejene pristojnosti sodišča Unije. Glavni cilj te pristojnosti je zagotoviti dodatno jamstvo sodnega varstva podjetjem, ki jim je Komisija kot upravni organ naložila globo.(68) Obenem pa je namenjena uresničevanju sekundarnega in dopolnilnega cilja, to je zagotavljanju skladnosti in učinkovitosti celotnega sistema izvrševanja.
104. Ko se pristojnost za celovito določitev zneska globe z upravnega prenese na sodni organ, mora zadnjenavedeni organ zagotoviti tudi to, da sankcija doseže svoj namen. Globa mora biti torej dovolj odvračilna za podjetja, katerih ravnanje lahko škoduje strukturi ali delovanju notranjega trga in posledično zmanjša njegovo polno gospodarsko učinkovitost, zlasti v škodo potrošnikov.(69) To je tudi razlog, zaradi katerega mora sodišče Unije pri določitvi zneska globe med drugim upoštevati njen odvračilni učinek(70) in zaradi katerega lahko po potrebi naloži globo, ki je višja od tiste, ki jo je določila Komisija.(71)
b)      Splošna pojasnila II: obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče
105. Glede na navedene preudarke je treba v nadaljevanju obravnavati še vprašanje, ki se nanaša na obseg obveznosti obrazložitve, ki jo mora Splošno sodišče izpolniti, kadar pri nadzoru nad globo izvaja neomejeno pristojnost.
106. Odgovor na to vprašanje je načeloma preprost. Široko polje proste presoje, ki ga sodišču Unije priznava člen 261 PDEU, nikakor ne zmanjšuje obveznosti zadostne obrazložitve, ki jo ima v skladu s členom 296 PDEU, členom 36 Statuta Sodišča Evropske unije in členom 47 Listine.(72)
107. Glavna načela, ki urejajo to vprašanje, so dodobra uveljavljena. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati razlogovanje Splošnega sodišča, s čimer se zadevnim osebam omogoči, da se seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe, Sodišču pa, da opravi sodni nadzor.(73) Poleg tega je obveznost obrazložitve namenjena uresničevanju širšega cilja: pomeni namreč varstvo pred samovoljo, saj strankam v sporu omogoča, da se prepričajo, da so bile trditve, ki so jih navedle, ustrezno upoštevane, obenem pa sodišča zavezuje, da se pri odločanju oprejo na objektivne in preverljive razloge.(74)
108. Obseg te obveznosti pa se lahko glede na značilnosti zadevne sodne odločbe vseeno spreminja in ga je treba presojati glede na celoten postopek in vse upoštevne okoliščine, pri čemer je treba ustrezno upoštevati postopkovna jamstva, povezana s tem postopkom.(75) Sodišče je med drugim razsodilo, da Splošnemu sodišču ni treba izčrpno in posamično obravnavati vseh trditev, ki jih navajajo stranke. Njegova obrazložitev je lahko v nekaterih okoliščinah implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih je Splošno sodišče zavrnilo njihove tožbene razloge, Sodišču pa zagotovi dovolj elementov za izvajanje nadzora nad izpodbijano sodbo.(76)
109. Obseg obveznosti obrazložitve je treba v tem okviru in zlasti z vidika izvajanja neomejene pristojnosti, ki jo ima Splošno sodišče, razlagati ob upoštevanju postopkovnih in materialnopravnih preudarkov, ki so neločljivo povezani z izvajanjem te pristojnosti. V zvezi s tem obstajajo trije sklopi dejavnikov, za katere je mogoče po mojem mnenju šteti, da so posebej upoštevni.
110. Prvič, čeprav ima Splošno sodišče možnost, ne pa tudi obveznost, da upošteva elemente, trditve in vprašanja, na katere ga stranke niso izrecno opozorile,(77) pa mora načeloma obravnavati vse tiste elemente, trditve in vprašanja, ki so jih stranke ustrezno navedle v postopku pred tem sodiščem.(78) To bi se moralo seveda odražati v obrazložitvi sodbe. Odgovor na vprašanje, ali je treba take trditve izrecno obravnavati in kako podrobno je treba vsako izmed njih preučiti, pa je očitno odvisen od upoštevnosti, jasnosti in dokazne vrednosti teh trditev.
111. Drugič, Splošno sodišče ima pri določanju primernega zneska globe v dani zadevi široko diskrecijsko pravico. Vendar je treba pri izvajanju te pravice spoštovati splošna načela prava Unije, zlasti pa načela sorazmernosti, individualizacije sankcij in enakega obravnavanja.(79) Poleg tega mora globa ustrezati predvsem teži in trajanju kršitve, obenem pa zagotavljati odvračilni učinek.(80) Zato je mogoče razumno pričakovati, da bo tako vprašanje, če se dejansko pojavi, dovolj podrobno obravnavano v obrazložitvi. Kot je namreč Splošno sodišče v točki 703 izpodbijane sodbe sámo poudarilo, „mora v okviru obveznosti obrazložitve podrobno navesti dejavnike, ki jih je upoštevalo pri določitvi zneska globe“.(81)
112. Tretjič, kot je bilo že pojasnjeno, Splošnega sodišča pri določitvi zneska globe na podlagi člena 261 PDEU ne zavezuje niti metodologija, določena v smernicah Komisije o načinu določanja glob, niti, kar je povsem logično, kakršna koli druga metodologija, ki bi jo bilo mogoče uporabiti v spornem sklepu. Splošnemu sodišču prav tako ni treba uporabiti natančne matematične formule ali ekonomskega izračuna.(82) Ne glede na to pa Splošnemu sodišču nič ne preprečuje, da to stori, če meni, da je tak pristop primeren. To se lahko na primer zgodi, kadar je globa na podlagi istega sklepa naložena več podjetjem in kadar je mogoče z upoštevanjem posebne metodologije – kakršna je ta, ki jo je uporabila Komisija – zagotoviti enako obravnavanje teh podjetij.(83)
113. Če pa Splošno sodišče meni, da se je treba v celoti ali delno oddaljiti od teh metodologij, mora posebej skrbno navesti različne elemente, ki jih je upoštevalo pri določitvi primernega zneska globe, in po potrebi podati okvirna pojasnila v zvezi z relativnim pomenom teh elementov.(84) Vendar to ne pomeni, da mora obrazložitev vsebovati dovršen in natančen prikaz ortodoksne uporabe aritmetičnih metod.(85) Jasno je, da so na podlagi člena 261 PDEU povsem upravičene tudi nekatere presoje ex bono et aequo. Poleg tega lahko v nekaterih primerih zadostuje že jedrnata obrazložitev, ki temelji na celoviti presoji vseh upoštevnih elementov ali napotuje na ugotovitve, ki so bile že podane v drugih delih sodbe.(86)
114. Skratka, od Splošnega sodišča je mogoče razumno pričakovati, da bo dovolj jasno in natančno ter brez notranjih protislovij predstavilo bistvene faze svojega razlogovanja ter pojasnilo naravo in pomen elementov, ki jih je pri tem upoštevalo.(87)
115. Zatrjevana kršitev obveznosti obrazložitve je seveda lahko predmet nadzora v okviru pritožbe. Če pa se ugotovi, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, je treba opozoriti, da Sodišče ne bo izvajalo svoje neomejene pristojnosti, da bi presojo Splošnega sodišča nadomestilo z lastno presojo. Dejstvo, da tožeča stranka zgolj zatrjuje, da globa, ki jo je naložilo Splošno sodišče, ni primerna ali pravična, zato ni dovolj. Tako globo je mogoče odpraviti le, če se ugotovi, da je „tako pretirana, da je nesorazmerna“.(88)
116. Trditve, ki sta jih družbi JPM navedli v zvezi s tem vidikom, bom v nadaljevanju preučil ob upoštevanju teh načel.
c)      Kršitev obveznosti obrazložitve v obravnavani zadevi
117. Splošno sodišče je v točkah od 704 do 728 izpodbijane sodbe navedlo elemente, ki jih je v okviru izvajanja neomejene pristojnosti upoštevalo pri določitvi zneska globe. Splošno sodišče je preučilo tri skupine elementov: težo in trajanje kršitve (točke od 705 do 723), obstoj olajševalnih okoliščin (točke od 724 do 726) in odvračilni učinek globe (točka 727). Splošno sodišče je po tem, ko je, kakor se je sámo izrazilo, opravilo „pravično presojo“ vseh upoštevnih okoliščin, znesek globe določilo na 337.196.000 EUR (točka 728), kar povsem ustreza znesku globe, naložene na podlagi člena 2(c) spornega sklepa.
118. Glede na načela, obravnavana v prejšnjem oddelku teh sklepnih predlogov, se na prvi pogled zdi, da je obrazložitev, ki jo je Splošno sodišče podalo v zvezi z izvajanjem neomejene pristojnosti, podrobna in sistematična. Obrazložitev ima jasno strukturo, ki bralcu omogoča, da sledi logičnemu poteku razlogovanja sodbe, obenem pa vsebuje elemente, ki so se šteli za upoštevne pri presoji, vključno z navedbo relativnega pomena teh elementov, in se opira na ustaljeno sodno prakso.
119. Po podrobnejši preučitvi – in ob upoštevanju trditev družb JPM – pa se izkaže, da je mogoče nekatere vidike tega razlogovanja grajati. Zdi se, da nekateri deli sodbe med seboj niso usklajeni, zlasti če se primerjajo z ugotovitvami, podanimi v drugih delih te sodbe.
120. Tako je Splošno sodišče v točki 706 izpodbijane sodbe navedlo, da bo „uporab[ilo] metodologijo, s katero se podobno kot po metodologiji, ki jo je uporabila Komisija, najprej ugotovi osnovni znesek globe, ki ga je mogoče v drugi fazi prilagoditi ob upoštevanju posebnih okoliščin zadeve“. V tem okviru je menilo, da je treba znižane denarne prejemke uporabiti kot približek vrednosti prodaje kot začetnega podatka, saj naj druge razpoložljive metode izračuna ne bi bile primerne ali upravičene. Zato je sprejelo vrednost denarnih prejemkov, ki jo je v zvezi z družbama JPM uporabila Komisija (točke od 707 do 710 izpodbijane sodbe).
121. Dalje, Splošno sodišče je v točkah od 711 do 717 izpodbijane sodbe najprej navedlo, da med strankama ni sporno, da „če bi se kot osnova za izračun globe upoštevali samo denarni prejemki, bi to pripeljalo do tega, da bi bila naložena preveč odvračilna globa“. Zato je ugotovilo, da je treba za znižanje teh denarnih prejemkov uporabiti faktor znižanja. Splošno sodišče je nato v bistvu opozorilo na pet vidikov. Prvič, Komisija naj bi uporabila enoten faktor znižanja, določen na 98,849 %. Drugič, ta faktor znižanja naj bi bil „rezultat zapletenega postopka, ki odraža več elementov“, in naj bi pomenil „približek konstruirane vrednosti[, zaradi česar naj] po definiciji ne [bi] obstaja[l] en sam možen faktor znižanja“. Tretjič, alternativni faktorji znižanja, ki sta jih predlagali družbi JPM, naj ne bi bili primerni oziroma naj ne bi bili v zadostni meri pojasnjeni. Četrtič, med strankama naj ne bi bilo sporno, da „je faktor znižanja vsaj 98,849 %“. Petič, Splošno sodišče je opozorilo, da _„določitev globe v okviru izvajanja njegove neomejene pristojnosti ni natančna aritmetična naloga“.
122. Čeprav besedilo izpodbijane sodbe v zvezi s tem ni povsem jasno, pa se zdi, da je mogoče na podlagi navedenega razumno sklepati, da je Splošno sodišče na koncu uporabilo isti faktor znižanja, kot je bil uporabljen že v spornem sklepu, in sicer 98,849 %. Če ne bi bilo tako, bi bilo namreč praktično nemogoče, da bi bil končni znesek globe po tem, ko bi se na podlagi drugačnega faktorja znižanja izračunal njen osnovni znesek, povsem enak znesku, ki je bil določen v spornem sklepu.
123. Kljub temu je Splošno sodišče v točkah od 613 do 621 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporni sklep v delu, v katerem se je nanašal na določitev faktorja znižanja na 98,849 %, ni bil zadostno obrazložen. Ugotovilo je, da je bilo mogoče razloge, s katerimi je Komisija utemeljila določitev konkretne višine zadevnega faktorja znižanja, razbrati le iz nekaterih, precej nejasnih delov spornega sklepa. Ker je bil faktor znižanja osrednji element metodologije, ki jo je Komisija uporabila za določitev globe, je štelo, da je ta pomanjkljivost še posebej problematična.
124. Glede na navedeno je nekoliko presenetljivo, da je Splošno sodišče na koncu potrdilo prav ta faktor znižanja. Seveda ni mogoče izključiti, da je Splošno sodišče na podlagi lastne presoje morda ugotovilo, da je bil ta faktor dejansko najprimernejši. To, da Komisija ni podala zadostnih pojasnil v zvezi z izračunom, namreč samo po sebi še ne pomeni nujno, da je bila vrednost, na kateri je ta izračun temeljil, napačna.(89)
125. Če pa bi Splošno sodišče dejansko prišlo do take ugotovitve, bi moralo to izrecno navesti, pri tem pa pojasniti, da je faktor znižanja 98,849 % po njegovi oceni najprimernejši koeficient, in vsaj na kratko navesti razloge, ki so botrovali tej ugotovitvi.
126. Vendar izpodbijana sodba ne vsebuje nobenega od teh elementov. Prvič, kot sem ugotovil v točki 122 teh sklepnih predlogov, ta sodba sploh ne vsebuje izrecne navedbe v zvezi s tem, da je Splošno sodišče uporabilo faktor znižanja, ki je bil določen na 98,849 %. Drugič, izpodbijana sodba ne vsebuje nobene navedbe, iz katere bi bilo mogoče razbrati, zakaj se je ta konkretna vrednost štela za najprimernejšo.
127. Seveda ni dvoma, da bi se morale trditve v podporo stališču, da je bila zaradi metodologije in konkretnih številk, ki jih je uporabila Komisija, določena globa, ki je nesorazmerna, diskriminatorna ali kako drugače nepravična, navesti družbi JPM. Vendar dejstvo, da so se alternativni faktorji znižanja, ki sta jih predlagali družbi JPM, šteli za pretirane, samo po sebi ne pomeni, da bi moralo Splošno sodišče potrditi vrednost, ki je bila določena v spornem sklepu.
128. V tem primeru zagotovo ni šlo za položaj, v katerem bi obstajal le omejen in vnaprej določen nabor možnosti. Splošno sodišče je tudi sámo priznalo, da je bila vrednost, ki jo je uporabila Komisija, zgolj približek konstruirane vrednosti, zaradi česar za nobenega od faktorjev znižanja ni bilo mogoče šteti, da je edini pravilen.
129. Splošno sodišče pa je to vrednost, čeprav iz spornega sklepa ni bilo mogoče razbrati nobenega pojasnila glede razlogov, zaradi katerih bi bilo treba šteti, da je faktor znižanja 98,849 % primeren, vseeno potrdilo, kar je v bistvu utemeljilo s tem, da alternativam, ki sta jih predlagali družbi JPM, ni bilo mogoče dati prednosti. Na podlagi besedila izpodbijane sodbe se zato ustvarja vtis, da je Splošno sodišče med vrednostmi, ki so jih navedle stranke, izbralo vrednost, za katero je menilo, da pomeni „manjše zlo“.
130. Menim, da ta pristop ne odraža vrste presoje, ki jo mora Splošno sodišče opraviti v okviru izvajanja neomejene pristojnosti na podlagi člena 261 PDEU. Če bi Splošno sodišče odločilo, da je treba globo, naloženo na podlagi sklepa, odpraviti in jo nadomestiti z drugo globo, bi moralo sámo določiti znesek, za katerega bi glede na vse upoštevne okoliščine menilo, da je najprimernejši. Pri tem bi lahko Splošno sodišče sprejelo katero koli vrednost, ki je po njegovem mnenju primerna za nadomestitev vrednosti, ki jo je uporabila Komisija, obenem pa bi lahko, če bi želelo, še naprej upoštevalo precej podoben metodološki okvir.
131. Če pa bi Splošno sodišče ugotovilo, da primernega faktorja znižanja ne more določiti, bi moralo uporabiti drugačno metodologijo in ne bi smelo upoštevati metodologije, za katero je sámo priznalo, da ni zanesljiva ali optimalna. Odločitev Splošnega sodišča, da bo ravnalo drugače, je zato težko uskladiti z logiko neomejene pristojnosti, ki jo ima.
132. Zato menim, da Splošno sodišče ni zagotovilo zadostne obrazložitve v zvezi z načinom, na katerega je izvajalo pristojnosti, ki jih ima na podlagi člena 261 PDEU.(90) Tudi ob predpostavki, da so se stranke strinjale s tem, da „je faktor znižanja vsaj 98,849 %“ – pri čemer gre za trditev, ki ji družbi JPM odločno nasprotujeta in za katero se poleg tega zdi, da je ne podpirajo niti elementi iz spisa – je treba opozoriti, da bi bila ta okoliščina v okviru obravnavane zadeve povsem brezpredmetna. Na podlagi take ugotovitve namreč ne bi bilo mogoče odpraviti glavne trditve družb JPM, ki zatrjujeta, da je ta vrednost prenizka in da globa zato ni pravična.
133. Poleg tega je jasno, da Splošno sodišče dejstva, da nobena od tožečih strank ni predlagala faktorja znižanja, katerega vrednost bi bila nižja od vrednosti, ki jo je uporabila Komisija, samega po sebi ne sme obravnavati kot element, ki dokazuje primernost te vrednosti. Na tem mestu naj si dovolim kanček ironije in pripomnim, da, kolikor vem, doslej še nobeno podjetje, ki mu je Komisija s sklepom naložila globo, tega sklepa ni izpodbijalo z obrazložitvijo, da je sankcija, ki mu je bila naložena, prenizka. Sodišče Unije seveda nikoli ni štelo, da neobstoj takih pravnih sredstev pomeni, da je globa, ki jo je naložila Komisija, razumna.
134. Neobstoj jasnih pojasnil v zvezi z razlogi, zaradi katerih se je Splošno sodišče odločilo za uporabo enakega faktorja znižanja, kot ga je uporabila Komisija – čeprav je tudi sámo ugotovilo, da Komisija tega faktorja ni ustrezno utemeljila – je v posebnih okoliščinah obravnavane zadeve še posebej problematičen. Verjetno ni treba posebej poudariti, da je približek, ki ga je Komisija uporabila za nadomestitev vrednosti prodaje, ki so jo ustvarila zadevna podjetja – to so denarni prejemki – novost na tem področju. Glede na novost tega pristopa in metodološka vprašanja, ki se postavljajo v zvezi z njegovim izračunom, bi bilo moč pričakovati, da bo ta vidik predmet celovitejše obrazložitve. V tem primeru je namreč očitno, da v obravnavani zadevi ni mogoče šteti, da je zelo jedrnata ali celo implicitna obrazložitev tako pomembnega vprašanja zadostna.
135. Iz navedenih razlogov menim, da obrazložitev, ki je bila podana v zvezi z izračunom globe, ki jo je Splošno sodišče naložilo v okviru izvajanja svoje neomejene pristojnosti, ni zadostna in da vsebuje notranja protislovja. Zato je treba tretjemu pritožbenemu razlogu družb JPM ugoditi in izpodbijano sodbo delno razveljaviti.
d)      Drugi deli in trditve, navedeni v okviru tretjega pritožbenega razloga
136. Ker sem ugotovil, da je treba nasprotni pritožbi ugoditi in da je treba podredno ugoditi tudi tretjemu pritožbenemu razlogu družb JPM, ni skorajda nobene potrebe po podrobni preučitvi preostalih trditev, ki sta jih družbi JPM navedli v podporo temu pritožbenemu razlogu. Zato jih bom obravnaval zelo na kratko.
137. Prvič, trditev družb JPM, da je Splošno sodišče pri izvajanju neomejene pristojnosti storilo napako, ker je pri izračunu osnovnega zneska globe namesto prihodkov iz prodaje uporabilo vrednost denarnih prejemkov, me ne prepriča. Družbi JPM v zvezi s tem navajata, da Splošno sodišče ni upoštevalo vseh trditev, v katerih sta predstavili razloge, zaradi katerih bi bila druga vrednost (in sicer vrednost dohodkov iz franšize (allocated franchise revenue, v nadaljevanju: AFR) primernejša.
138. Splošno sodišče je imelo pri izvajanju neomejene pristojnosti veliko svobode pri izbiri parametrov, za katere je menilo, da so v okoliščinah obravnavane zadeve najprimernejši za določitev globe. Če se ugotovi, da je uporaba denarnih prejemkov ena od razumnih možnosti – pri čemer naj navedem, da v okviru opravljene analize nisem našel nobenega konkretnega elementa, ki bi dokazoval nasprotno – potem Sodišče v okviru pritožbe ni pristojno za nadomestitev presoje, ki jo je v zvezi s tem vidikom opravilo Splošno sodišče, z lastno presojo.
139. Pravo vprašanje se torej glasi, ali izpodbijana sodba vsebuje zadostna pojasnila v zvezi z razlogi, zaradi katerih se je štelo, da je vrednost AFR manj primerna za izračun osnovnega zneska globe kot vrednost denarnih prejemkov. Glede na sodno prakso, ki sem jo povzel v teh sklepnih predlogih, se mi zdi, da so v točkah od 588 do 593 in v točki 714 izpodbijane sodbe podana zadostna pojasnila v zvezi s tem vidikom.
140. Drugič, nagibam se k strinjanju z družbama JPM, ki trdita, da bi bila lahko v zvezi z določitvijo globe podana kršitev načela enakega obravnavanja ali vsaj morebitna kršitev obveznosti obrazložitve, ker je Splošno sodišče, tako kot Komisija, za določitev upoštevne vrednosti denarnih prejemkov različnih bank, ki so sodelovale pri kršitvi, uporabilo različne metodologije. Natančneje, družbi JPM opozarjata na tri elemente, ki bi lahko vplivali na izračune: (i) obseg pobota med zneski, ki so bili plačani in prejeti na podlagi pogodb; (ii) izključitev ali vključitev „hibridnih“ instrumentov; in (iii) izključitev ali vključitev „eksotičnih“ instrumentov.
141. Za začetek moram poudariti, da je bilo v spornem sklepu navedeno, da na tem področju obstajajo raznoliki pristopi, in da ta vidik med strankama ni sporen.(91)Komisija pa je tako v spornem sklepu kot tudi v postopku pred Splošnim sodiščem vseeno vztrajala, da je bil vpliv, ki so ga te razlike imele na izračun glob, zanemarljiv.(92) Družbi JPM po drugi strani trdita, da bi lahko glede na osrednjo vlogo, ki jo je odigral faktor znižanja, tudi manjše spremembe podatkov o denarnih prejemkih, ki so bili uporabljeni za izračun glob, privedle do razlik v končnih zneskih, ki so vse prej kot zanemarljive.
142. Ker spis ne vsebuje zanesljivih podatkov v zvezi s tem vprašanjem, menim, da Sodišče ne more preveriti, ali so uporabljeni podatki kljub določeni raznolikosti privedli do primerljivih rezultatov.
143. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Splošno sodišče ugotovilo, da Komisija ni sprejela dodanih preiskovalnih ukrepov, s katerimi bi lahko pojasnila raznolike metode, ki so jih uporabljale različne banke, čeprav so nekatere banke Komisijo ustrezno opozorile na težave, ki so jih imele pri predložitvi zahtevanih podatkov o denarnih prejemkih.(93)Prav tako ni sporno, da zadevne banke sploh niso imele polnega dostopa do podrobnih izračunov, ki jih je opravila Komisija.(94) Predložitve izračunov, ki jih je opravila Komisija, v postopku na prvi stopnji ni zahtevalo niti Splošno sodišče, čeprav so stranke o tem vprašanju temeljito razpravljale.
144. Zagotovo drži, kot je na obravnavi navedla Komisija, da morajo izračuni, tudi če Komisija uporabi bolj tradicionalno metodologijo, ki izhaja iz smernic o načinu določanja glob, nujno temeljiti na podatkih o prodaji, ki jih predložijo podjetja. Taki podatki lahko seveda odražajo različne organizacijske strukture, poslovne strategije in računovodske prakse, ki so značilne za različna podjetja.
145. Vendar se mi zdi očitno, da je nevarnost, da bi pri izračunu na podlagi podatkov o prodaji prišlo do znatnih razhajanj, v takih položajih vsaj potencialno precej bolj omejena kot v primeru, kakršen je ta v obravnavani zadevi. Kot je bilo že navedeno, gre v obravnavani zadevi za inovativno uporabo metodologije, ki izhaja iz smernic o načinu določanja glob, saj je bil uporabljen na novo zasnovan približek, katerega primernost so stranke izpodbijale, obenem pa je uporaba tega približka pri različnih podjetjih privedla do raznolikih pristopov.
146. Čeprav od Komisije ni mogoče razumno pričakovati, da bo preverila vsako najmanjšo podrobnost v zvezi s podatki, ki jih predložijo posamezna podjetja, proti katerim se uvede postopek na podlagi Uredbe št. 1/2003, pa mora vseeno zagotoviti spoštovanje načela enakega obravnavanja. To pomeni, da mora, prvič, preveriti primerljivost podatkov, če se v zvezi s tem pojavijo dvomi, in, drugič, uporabiti najprimernejši nabor podatkov za vsako podjetje, če so ta podjetja v položajih, ki niso povsem primerljivi.(95)
147. Glede na navedeno težko razumem razloge, zaradi katerih se je Splošno sodišče (i) oprlo na neutemeljeno trditev Komisije, da raznolikost uporabljenih podatkov ni bistveno vplivala na rezultat, in (ii) ugotovilo, da družbi JPM nista pravno zadostno dokazali, da je bila presoja Komisije napačna. Splošno sodišče s tem ni ustrezno preizkusilo utemeljenosti tožbenega razloga, s katerim sta družbi JPM zatrjevali kršitev načela enakega obravnavanja.
VI.    Predlog
148. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj ugodi nasprotni pritožbi Komisije ali, podredno, tretjemu pritožbenemu razlogu družb JPMorgan Chase & Co. in JPMorgan Chase Bank, National Association.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Sodba z dne 20. decembra 2023, JPMorgan Chase in drugi/Komisija (T‑106/17, EU:T:2023:832; v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
3      Sklep Komisije C(2016) 8530 final z dne 7. decembra 2016 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101
PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva AT.39914 – Evrski obrestni izvedeni finančni instrumenti).
4      Sklep Komisije C(2021) 4610 final z dne 28. junija 2021 o spremembi spornega sklepa.
5      Globa je bila naložena družbam JP Morgan Chase & Co., JP Morgan Chase Bank National Association in JP Morgan Services LLP. Iz praktičnih razlogov bom tudi te subjekte poimenoval s kratico „JPM“, čeprav se ne ujemajo povsem z družbama, ki sta vložili obravnavano pritožbo (glej točko 1 teh sklepnih predlogov).
6      Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice o načinu določanja glob).
7      „Euribor“ je kratica za Euro Interbank Offered Rate (medbančna obrestna mera za evro), „EONIA“ pa za Euro Overnight Index Average (povprečje indeksov za transakcije čez noč v evrih).
8      Glej točke od 639 do 648 obrazložitve spornega sklepa.
9      T‑105/17, EU:T:2019:675; v nadaljevanju: sodba Splošnega sodišča v zadevi HSBC.
10      Sodba z dne 12. januarja 2023, HSBC Holdings in drugi/Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2023:11). V tem postopku je bila družbam JPM s sklepom predsednika Sodišča z dne 16. julija 2020, HSBC Holdings in drugi/Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2020:561), dovoljena intervencija v podporo predlogom pritožnic.
11      Sodba z dne 27. novembra 2024, HSBC Holdings in drugi/Komisija (T‑561/21, EU:T:2024:869).
12      Glej točko 11 teh sklepnih predlogov.
13      Glej med drugim sodbo z dne 10. septembra 2019, HTTS/Svet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, točka 100 in navedena sodna praksa).
14      Glej točko 13 teh sklepnih predlogov.
15      Glej v tem smislu sodbo z dne 17. junija 2010, Lafarge/Komisija (C‑413/08 P, EU:C:2010:346, točke od 81 do 86).
16      Stališče generalnega pravobranilca A. Tizzana v zadevi Komisija/Svet (C‑27/04, EU:C:2004:313, točka 135).
17      Glej zlasti člen 263, drugi odstavek, PDEU.
18      Glej na primer sodbo z dne 20. septembra 2017, Tilly‑Sabco/Komisija (C‑183/16 P, EU:C:2017:704, točka 64 in navedena sodna praksa).
19      Glej na primer sodbo z dne 20. junija 1991, Cargill/Komisija (C‑248/89, EU:C:1991:264, točka 20 in navedena sodna praksa).
20      Glej med drugim sodbo z dne 22. septembra 1983, Verli‑Wallace/Komisija (159/82, EU:C:1983:242, točka 8 in navedena sodna praksa).
21      Glej na primer sodbo z dne 30. junija 1993, Parlament/Svet in Komisija (C‑181/91 in C‑248/91, EU:C:1993:271, točka 14).
22      Razen v izjemnih primerih, kakršni so ti, ki so določeni v členu 24(1) PEU in členu 275 PDEU.
23      Pri tem gre za vprašanje, o katerem so avtorji Pogodb razmišljali že od samega začetka. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca
M. Lagrangea v zadevi Assider/Visoka oblast (3/54, EU:C:1954:6, str. 171). Glej tudi Arena, A., „La tutela giurisdizionale dinanzi alla Corte di giustizia: origini, evoluzione e tratti distintivi“, v Mastroianni, R., Il diritto processuale dell'Unione europea, Giappichelli, 2025, str.
od 10 do 16.
24      Glej med drugim sodbo z dne 26. marca 2020, Hungeod in drugi (C‑496/18 in C‑497/18, EU:C:2020:240, točka 69 in navedena sodna praksa).
25      Glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2013, Madžarska/Komisija (T‑240/10, EU:T:2013:645, točki 89 in 90).
26      Glej zlasti sodbe z dne 26. novembra 1981, Michel/Parlament (195/80, EU:C:1981:284, točke od 20 do 22); z dne 19. julija 2012, Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija in Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:479, točka 77);
z dne 20. septembra 2011, Evropaïki Dynamiki/EIB (T‑461/08, EU:T:2011:494, točki 109 in 115),
in z dne 12. decembra 2013, Nabipour in drugi/Svet (T‑58/12, EU:T:2013:640, točke od 36 do 39).
27      Glej v tem smislu sodbo z dne 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, točka 148 in navedena sodna praksa).
28      Glej na primer sodbo z dne 10. julija 2019, Komisija/Icap in drugi (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, točke od 39 do 41).
29      Glej v tem smislu na primer sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 88).
30      Glej člen 266, prvi odstavek, PDEU.
31      Glej točke 7, 8, 15 in 16 teh sklepnih predlogov.
32      Glej v tem smislu sodbe z dne 25. januarja 1979, Racke (98/78, EU:C:1979:14, točka 19); z dne 21. februarja 1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen in Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 in C‑92/89, EU:C:1991:65, točka 49), in z dne 25. januarja 2022, VYSOČINA WIND (C‑181/20, EU:C:2022:51, točke od 47 do 49).
33      Glej zlasti člen 41(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
34      Glej med drugim sodbe z dne 3. marca 1982, Alphasteel/Komisija (14/81, EU:C:1982:76, točki 7 in 8); z dne 2. februarja 2012, Dow Chemical/Komisija (T‑77/08, EU:T:2012:47, točka 35); z dne 12. decembra 2013, Nabipour in drugi/Svet (T‑58/12, EU:T:2013:640, točka 20), in z dne 17. decembra 2014, Pilkington Group in drugi/Komisija (T‑72/09, EU:T:2014:1094, točka 46).
35      V primeru pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča se na podlagi člena 141 Poslovnika Sodišča enako načelo uporablja tudi v postopku pred Sodiščem.
36      Glej smiselno sodbo z dne 3. marca 1982, Alphasteel/Komisija (14/81, EU:C:1982:76, točka 8).
37      Sodba z dne 7. februarja 1990 (C‑343/87, EU:C:1990:49; v nadaljevanju: sodba Culin).
38      Prav tam (točka 11).
39      Moj poudarek. Glej Uredbo št. 31 (EGS), 11 (ESAE) o določitvi kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske gospodarske skupnosti in Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 1962, 45, str. 1442), kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).
40      Glej v zvezi s tem sodbi z dne 23. aprila 2002, Campogrande/Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, točka 33), in z dne 8. marca 2023, SE/Komisija (T‑763/21, EU:T:2023:113, točka 14).
41      Glej v tem smislu sodbi z dne 23. aprila 2002, Campogrande/Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, točka 34), in z dne 11. novembra 2020, AD/ECHA (T‑25/19, EU:T:2020:536, točka 32).
42      Glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila 2002, Campogrande/Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, točka 34 in navedena sodna praksa).
43      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca
J. Mischoja v zadevi Culin/Komisija (343/87, EU:C:1989:342, točke od 6 do 17).
44      Sodba z dne 11. junija 2020, Komisija/Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457).
45      Sodba z dne 9. decembra 2014 (T‑91/10, EU:T:2014:1033; v nadaljevanju: sodba Lucchini).
46      Prav tam (točke od 42 do 45).
47      Prav tam (točki 74 in 75).
48      Prav tam (točke od 76 do 102).
49      V zvezi s tem je mogoče dodati, da je Splošno sodišče v točkah od 107 do 110 sodbe Lucchini izrecno preučilo in zavrnilo trditve, s katerimi je tožeča stranka zatrjevala, da sta bili zaradi sprejetja sklepa o spremembi kršeni načeli pravne varnosti in spoštovanja pravice do obrambe.
50      Za ta izraz se običajno šteje, da izhaja iz Svetega pisma, Matej 3:12.
51      Glej smiselno sklepne predloge generalnega pravobranilca
M. Watheleta v zadevi Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2013:619, točke od 7 do 9). V zvezi s tem naj mimogrede dodam, da se strinjam s stališčem spoštovanega kolega, generalnega pravobranilca N. Wahla, ki je Sodišče že pozval, naj pri odločanju o naložitvi plačila stroškov upošteva dolžino in zapletenost vlog, ki jih predložijo stranke v postopku, ter njihovo nejasnost in nenatančnost. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v združenih zadevah Feralpi in drugi/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P in C‑87/15 P ter
C‑88/15 P in C‑89/15 P, EU:C:2016:940, točke od 134 do 139).
52      Glej točko 620 izpodbijane sodbe.
53      Glej zlasti sodbo z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 67).
54      Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi ECB/Crédit lyonnais (C‑389/21 P, EU:C:2022:844, točki 49 in 50).
55      Za natančnejšo razlago in z nadaljnjimi sklicevanji glej prav tam, točke od 41 do 74.
56      Glej na primer sodbo z dne 8. februarja 2007, Groupe Danone/Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, točka 61 in navedena sodna praksa). V zvezi s tem glej tudi sodbo z dne 4. julija 2024, Westfälische Drahtindustrie in Pampus Industriebeteiligungen/Komisija (C‑70/23 P, EU:C:2024:580, točka 47).
57      Glej med drugim sodbo z dne 16. novembra 2000, SCA Holding/Komisija (C‑297/98 P, EU:C:2000:633, točka 55), in sklepne predloge generalnega pravobranilca
P. Mengozzija v zadevi Komisija/Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, točka 43 in navedena sodna praksa).
58      Glej med drugim sodbo z dne 16. junija 2022, Quanta Storage/Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, točka 167 in navedena sodna praksa).
59      Glej sodbo z dne 21. januarja 2016, Galp Energía España in drugi/Komisija (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, točki 76 in 77).
60      Glej na primer sodbo z dne 8. decembra 2011, KME Germany in drugi/Komisija (C‑389/10 P, EU:C:2011:816, točka 130), in sklepne predloge generalne pravobranilke
J. Kokott v zadevi Pilkington Group in drugi/Komisija (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, točka 116). Glej tudi Bernardeau, L., in Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence: pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013, str. 800 in 801.
61      Glej na primer sodbo z dne 28. marca 1984, Officine Bertoli/Komisija (8/83, EU:C:1984:129, točka 29).
62      O pomenu široke razlage tega pojma glej sklepne predloge
generalnega pravobranilca
A. Tizzana v zadevi Dansk Rørindustri in drugi/Komisija (C‑189/02 P, EU:C:2004:415, točke od 129 do 133). V zvezi s tem glej tudi Arabadjiev, A., „Unlimited Jurisdiction: What Does It Mean Today?“, v Cardonnel, P. et al. (ur.), Constitutionalising the EU Judicial System –
Essays in Honour of Pernilla Lindh, Hart, 2012, str. 400.
63      Glej Wahl, N., „Enjeu et limites actuelles de la jurisprudence relative à la compétence de pleine juridiction conférée au juge de l’Union en matière de concurrence“, v Tizzano, A. et al., La Cour de justice de l’Union européenne sous la présidence de Vassilios Skouris – Liber amicorum, Bruylant, 2017, str. 735.
64      Glej v tem smislu sodbo z dne 10. decembra 2025, Intel Corporation/Komisija (T‑1129/23, EU:T:2025:1091, točka 107).
65      Glej v tem smislu sodbi z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 64), in z dne 26. januarja 2017, Duravit in drugi/Komisija (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, točka 32).
66      Podobno glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Groupe Danone/Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2006:720, točka 49); generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Komisija/Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, točka 37) in generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Total/Komisija (C‑597/13 P, EU:C:2015:207, točka 58).
67      Glej med drugim sodbo z dne 26. septembra 2013, Alliance One International/Komisija (C‑679/11 P, EU:C:2013:606, točka 103 in navedena sodna praksa).
68      Glej na primer sodbo z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P
do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točka 445).
69      Glej po analogiji sodbo z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, točka 36).
70      Glej točko 111 teh sklepnih predlogov.
71      Glej na primer sodbo z dne 12. decembra 2007, BASF in UCB/Komisija (T‑101/05 in T‑111/05, EU:T:2007:380, točka 222).
72      Glej v tem smislu na primer sodbo z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točka 154 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 18. decembra 2014, Komisija/Parker Hannifin Manufacturing in Parker‑Hannifin (C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, točke od 81 do 85).
73      Glej na primer sodbo z dne 11. julija 2013, Ziegler/Komisija (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, točka 81).
74      Glej ESČP z dne
15. decembra 2022, Rutar in Rutar Marketing, d. o. o., proti Sloveniji (CE:ECHR:2022:1215JUD002116420, točka 62).
75      Glej na primer sodbo z dne 23. oktobra 2014, flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, točka 52).
76      Glej na primer sodbo z dne 18. julija 2013, Dow Chemical in drugi/Komisija (C‑499/11 P, EU:C:2013:482, točka 57).
77      Glej točko 101 teh sklepnih predlogov.
78      Glej v tem smislu sodbe z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 57); z dne 12. januarja 2017, Timab Industries in CFPR/Komisija (C‑411/15 P, EU:C:2017:11, točka 108), in z dne 9. novembra 2023, Altice Group Lux/Komisija (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, točke od 221 do 223 in 229).
79      Glej med drugim sodbo z dne 16. junija 2022, Quanta Storage/Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, točka 167 in navedena sodna praksa).
80      Glej po analogiji sodbo z dne 9. novembra 2023, Altice Group Lux/Komisija (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, točka 246). Drugi dejavniki, ki jih je mogoče upoštevati, zajemajo zlasti „ravnanje posameznih zadevnih podjetij, vloga, ki jo je posamezno podjetje imelo pri sklenitvi sporazuma ali usklajenih ravnanj, dobiček, ki so ga podjetja lahko imela zaradi sporazuma ali usklajenih ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter tveganje, ki ga tovrstne kršitve pomenijo za cilje Unije“ (glej sodbo z dne 10. aprila 2014, Komisija/Siemens Österreich in drugi ter Siemens Transmission & Distribution in drugi/Komisija (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točki 53 in 91). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca
Y. Bota v zadevi E.ON Energie/Komisija (C‑89/11 P, EU:C:2012:375, točke od 113 do 115).
81      Moj poudarek.
82      Glej po analogiji sodbo z dne 16. novembra 2000, Finnboard/Komisija (C‑298/98 P, EU:C:2000:634, točka 87).
83      Glej na primer sodbi z dne 18. septembra 2003, Volkswagen/Komisija (C‑338/00 P, EU:C:2003:473, točki 146 in 147), in
z dne 4. septembra 2014, YKK in drugi/Komisija (C‑408/12 P, EU:C:2014:2153, točka 98).
84      Glej v tem smislu sklep z dne 9. marca 2000, Sarrió/Komisija (C‑291/98 P, EU:C:2000:112, točka 98).
85      Glej v tem smislu sodbo z dne 14. septembra 2016, Trafilerie Meridionali/Komisija (C‑519/15 P, EU:C:2016:682, točka 55).
86      Glej na primer sodbi z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točka 82), in z dne 9. oktobra 2014, ICF/Komisija (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, točka 64).
87      Glej po analogiji sodbo z dne 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, točka 151).
88      Glej med drugim sodbo z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točka 153 in navedena sodna praksa).
89      Glej v tem smislu sodbi z dne 8. maja 2013, Eni/Komisija (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, točka 99), in z dne 9. junija 2016, PROAS/Komisija (C‑616/13 P, EU:C:2016:415, točka 51).
90      Glej smiselno sklepne predloge
generalne pravobranilke
J. Kokott v zadevi Servier in drugi/Komisija (C‑201/19 P, EU:C:2022:577, točka 257).
91      Glej zlasti točke od 644 do 658 izpodbijane sodbe.
92      Glej zlasti točke 649, 651, 654, 661 in 669 izpodbijane sodbe.
93      Glej ugotovitve iz točk od 560 do 569 sodbe z dne 20. decembra 2023, Crédit agricole in Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija (T‑113/17, EU:T:2023:847), ki so v celoti upoštevne za obravnavano zadevo.
94      Prav tam (točka 576).
95      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2014, Guardian Industries in Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, točke od 51 do 66).