62023CJ0048_RES
Zadeva C‑48/23
Alajärven Sähkö Oy in drugiinElenia Verkko Oyj
proti
Energiavirasto
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo markkinaoikeus)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 6. marca 2025
„Predhodno odločanje – Notranji trg električne energije – Direktiva (EU) 2019/944 – Člen 57(4) in (5) – Neodvisnost nacionalnega regulativnega organa pri izvajanju njegovih nalog in pooblastil – Smernice države članice – Zakonodajna sprememba, katere namen je znižanje cen za distribucijo električne energije – Odločba o metodologijah nadzora tarif za obratovanje električnega omrežja, ki jo zadevni regulativni organ sprejme po tej spremembi – Upoštevanje pripravljalnega gradiva za zakon, s katerim je bila izvedena navedena sprememba“
Energija – Notranji trg z električno energijo – Direktiva 2019/944 – Regulativni organi – Neodvisnost – Obveznosti držav članic – Obseg – Sprejetje zakona, katerega namen je vplivati na cene distribucije električne energije – Neobstoj določb, ki urejajo tarife za prenos in distribucijo električne energije – Sprememba metodologij nadzora tarif za obratovanje električnega omrežja, ki jo je regulativni organ sprejel po začetku veljavnosti navedenega zakona – Kršitev obveznosti države članice, da spoštuje neodvisnost regulativnega organa – Neobstoj
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2019/944, člena 57(4) in (5) in 59)
(Glej točke od 29 do 47 in izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je markkinaoikeus (gospodarsko sodišče, Finska) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je pojasnilo obseg obveznosti držav članic, da spoštujejo neodvisnost nacionalnih regulativnih organov pri opravljanju nalog, ki so jim naložene z Direktivo 2019/944 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije (
1
).
Finski regulativni organ je z več odločbami, sprejetimi decembra 2021 (v nadaljevanju: sporne odločbe), za obdobje od 1. januarja 2022 do 31. decembra 2023 revidiral metodologije za nadzor tarif za obratovanje električnega omrežja, ki jih je določil leta 2015. V skladu s pojasnili, navedenimi v teh odločbah, je ta organ to revizijo opravil na lastno pobudo po začetku veljavnosti zakona 730/2021 (
2
), s katerim je bilo podaljšano obdobje izvajanja nekaterih zahtev v zvezi z gradnjo in vzdrževanjem električnega omrežja.
V zvezi s tem je gospodarsko sodišče pojasnilo, da je iz pripravljalnega gradiva za zakon 730/2021 razvidno, da je bil njegov cilj znižati cene distribucije električne energije, ne da bi vseboval določbe, ki bi urejale tarife za prenos ali distribucijo električne energije ali metodologije za njihov izračun.
Dve finski podjetji, operaterja električnega omrežja, sta pri gospodarskem sodišču vložili tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijanih odločb v delu, v katerem so bile z njimi spremenjene metodologije nadzora tarif za obratovanje električnega omrežja. Ti podjetji s sklicevanjem na povezavo, ki obstaja med zakonom 730/2021 in spornimi odločbami, med drugim trdita, da finski regulativni organ navedenih odločb ni sprejel avtonomno v skladu z zahtevami, ki jih v zvezi s tem določa Direktiva 2019/944.
Gospodarsko sodišče je ob upoštevanju tega očitka odločilo, da Sodišče v bistvu vpraša, ali glede na razmerje med začetkom veljavnosti zakona 730/2021 in sprejetjem spornih odločb s strani finskega regulativnega organa člen 57(4) in (5) ter člen 59 Direktive 2019/944 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je zakon 730/2021.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo, da v skladu s členom 57(4) Direktive 2019/944 države članice zagotovijo neodvisnost regulativnega organa pri opravljanju regulativnih nalog, ki so mu dodeljene s to direktivo in z njo povezano zakonodajo. Poleg tega ta člen 57 v odstavku 5, prvi pododstavek, točka (a), določa, da države članice, zato da zavarujejo neodvisnost regulativnega organa, zlasti zagotovijo, da lahko ta organ samostojno odloča, neodvisno od katerega koli političnega organa.
V tem okviru je Sodišče na eni strani ugotovilo, da je treba neodvisnost regulativnih organov zagotoviti hkrati v razmerju do gospodarskih subjektov in javnih organov, ne glede na to, ali so ti upravni ali politični organi, in v zadnjenavedenem primeru ne le v razmerju do vlade, ampak tudi v razmerju do nacionalnega zakonodajalca.
Na drugi strani je Sodišče poudarilo, da pristojnosti, ki so pridržane za regulativni organ, spadajo na izvršilno področje, in sicer na podlagi specializirane tehnične presoje resničnosti, ter da za ta organ pri izvajanju njegovih pristojnosti veljajo načela in pravila, določena v podrobnem normativnem okviru na ravni Unije, ki omejujejo njegovo diskrecijsko pravico in mu onemogočajo, da bi sprejemal politične odločitve.
Čeprav morajo namreč v skladu z besedilom člena 59(1)(m) Direktive 2019/944 regulativni organi res zagotoviti upoštevanje pravil, ki urejajo varnost in zanesljivost omrežja, ter pregledovati njihovo učinkovitost v preteklosti, iz tega besedila ne izhaja, da določitev teh pravil spada med njihova pooblastila.
V zvezi s tem, kot je razvidno iz uvodne izjave 87 te direktive in kot določa člen 194(2), drugi pododstavek, PDEU, imajo države članice pravico določiti pogoje za izkoriščanje svojih energetskih virov. Zato lahko države članice prosto sprejemajo svoje predpise v zvezi z nacionalnim trgom električne energije, razen kar zadeva naloge in pooblastila regulativnih organov, določene v tej direktivi.
S tega vidika lahko izvajanje pristojnosti države članice pri določanju njene energetske politike vpliva na stroške obratovanja električnega omrežja. Poleg tega zgolj to, da želi država članica s sprejetjem predpisa znižati cene distribucije električne energije, samo po sebi ni nezdružljivo s členom 57(4) in (5) Direktive 2019/944.
Vendar glede na člen 57(4) in (5) Direktive 2019/944 ni mogoče dopustiti nacionalnih regulativnih ukrepov, ki vključujejo podrobne določbe, s katerimi se specifično določijo elementi, ki so v diskreciji regulativnega organa, kot so raven tarif električnega omrežja ali konkretne metodologije za njihov izračun.
Kljub temu pa dejstvo, da je nacionalni zakonodajalec sprejel zakon, s katerim so bile spremenjene zahteve glede zanesljivosti energetske dobave, in da je zato nacionalni regulativni organ spremenil tarife za zadevno električno omrežje, samo po sebi ne omaje neodvisnosti tega organa pri izvajanju njegovih pooblastil.
Glede na te preudarke je Sodišče na postavljeni vprašanji za predhodno odločanje odgovorilo, da je treba člen 57(4) in (5), prvi pododstavek, točka (a), Direktive 2019/944 v povezavi s členom 59 te direktive razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, katere cilj je, kot je razvidno iz njenega pripravljalnega gradiva, med drugim vplivati na cene distribucije električne energije, ne da bi vsebovala določbe, ki bi posebej urejale tarife za prenos ali distribucijo električne energije, niti metodologije za njihov izračun, vendar je njen začetek veljavnosti povzročil, da je nacionalni regulativni organ spremenil metodologije za nadzor tarif za obratovanje električnega omrežja pred iztekom obdobja nadzora, ki je potekalo na dan tega začetka veljavnosti.
(
1
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU (UL 2019, L 158, str. 125).
(
2
)	Laki sähkömarkkinalain muuttamisesta (730/2021) (zakon o spremembi zakona o trgu električne energije (730/2021), v nadaljevanju: zakon 730/2021)