62021CJ0267
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 1. avgusta 2022 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 56 – Opravljanje storitev zavarovanja – Kraj, ki je davčno upoštevna navezna okoliščina – Storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih opravijo tretje družbe v imenu in za račun zavarovatelja“
V zadevi C‑267/21,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) z odločbo z dne 25. marca 2021, ki je na Sodišče prispela 23. aprila 2021, v postopku
Uniqa Asigurări SA
proti
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor,
Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi I. Jarukaitis, predsednik senata, M. Ilešič in Z. Csehi (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: A. M. Collins,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Uniqa Asigurări SA R. Bufan, avocat,
–
za romunsko vlado E. Gane in A. Rotăreanu, agentki,
–
za Evropsko komisijo A. Armenia in E. A. Stamate, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 59 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2008/8/ES z dne 12. februarja 2008 (UL 2008, L 44, str. 11).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Uniqa Asigurări SA (v nadaljevanju: Uniqa), ki ima sedež v Romuniji, na eni strani ter Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (nacionalna agencija davčne uprave – generalna direkcija za obravnavanje pritožb, Romunija) in Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (generalna direkcija za velike davčne zavezance, Romunija) (v nadaljevanju skupaj: davčna uprava) na drugi strani v zvezi z določitvijo kraja, za katerega se šteje, da so bile v njem storitve opravljene, za potrebe pobiranja davka na dodano vrednost (DDV).
Pravni okvir
Pravo Unije
Šesta direktiva
3
Člen 9 Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23, v nadaljevanju: Šesta direktiva), naslovljen „Opravljanje storitev“, je določal:
„1.   Za kraj opravljanja storitve se šteje kraj, kjer ima izvajalec, ki opravi storitev, sedež svoje dejavnosti ali stalno poslovno enoto, iz katere opravi storitev, ali če nima takšnega sedeža ali stalne poslovne enote, kraj, kjer ima stalno prebivališče ali običajno prebiva.
2.   Vendar pa:
[…]
(c)
je kraj opravljanja storitev v zvezi:
[…]
–
s cenitvijo premičnin,
[…]
kraj, kjer so te storitve dejansko opravljene;
(e)
je kraj, kjer so navedene storitve opravljene, če se opravijo za naročnike s sedežem izven Skupnosti ali za davčne zavezance s sedežem v Skupnosti, vendar ne v isti državi, kjer ima izvajalec sedež, kraj, kjer ima naročnik sedež svoje dejavnosti ali ima stalno poslovno enoto, za katero se opravi storitev, ali, če takšen kraj ne obstaja, kraj, kjer ima naročnik stalno prebivališče ali začasno prebivališče:
[…]
–
storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelava podatkov in dajanje informacij;
[…]“
4
Šesta direktiva je bila razveljavljena in nadomeščena z Direktivo 2006/112, ki je začela veljati 1. januarja 2007.
Direktiva 2006/112
5
Naslov V Direktive 2006/112, „Kraj obdavčljivih transakcij“, je med drugim vseboval poglavje 3 z naslovom „Kraj opravljanja storitev“, v katerem so bili členi od 43 do 59 te direktive.
6
Člen 56(1)(c) navedene direktive je določal:
„Kraj opravljanja naslednjih storitev, če se opravijo za prejemnike s sedežem zunaj [Evropske unije] ali za davčne zavezance s sedežem v [Uniji], vendar ne v isti državi, kjer ima izvajalec sedež, je kraj, kjer ima prejemnik sedež svoje dejavnosti ali ima stalno poslovno enoto, za katero se opravi storitev, ali, če takšen kraj ne obstaja, kraj, kjer ima stalno prebivališče ali običajno prebiva:
[…]
(c)
storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelava podatkov in dajanje informacij;
[…]“
7
Člen 59(c) Direktive 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8, od 1. januarja 2010 določa:
„Kraj opravljanja naslednjih storitev osebi, ki ni davčni zavezanec in ima sedež oziroma stalno prebivališče ali običajno prebivališče izven [Unije], je kraj, v katerem ima ta oseba sedež, stalno prebivališče ali običajno prebivališče:
[…]
(c)
storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelava podatkov in dajanje informacij;
[…]“
Romunsko pravo
8
Člen 133 Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zakon št. 571/2003 o davčnem zakoniku) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: davčni zakonik), določa:
„(1)   Za kraj opravljanja storitve se šteje kraj, v katerem ima izvajalec, ki opravi storitev, sedež ali stalno poslovno enoto, iz katere opravlja storitve.
(2)   Z odstopanjem od odstavka (1) se za naslednje storitve za kraj opravljanja storitve šteje:
[…]
(g)
kraj, v katerem ima prejemnik storitev sedež ali stalno poslovno enoto, če ima zadevni prejemnik sedež ali stalno poslovno enoto zunaj [Unije] ali je davčni zavezanec, ki deluje kot tak, s sedežem ali stalno poslovno enoto v [Uniji], vendar ne v isti državi kot izvajalec, če gre za naslednje storitve:
[…]
5.
storitve, ki jih opravijo svetovalci, inženirji, pravniki in odvetniki, računovodje, svetovalne pisarne, in druge podobne storitve;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9
Družba Uniqa v Romuniji ponuja zavarovalne police za kritje tveganj avtomobilske nesreče in stroškov zdravljenja, ki se zgodijo oziroma nastanejo zunaj ozemlja te države članice.
10
Družba Uniqa je v zvezi z zavarovanjem civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil sklenila partnerstva s 26 družbami, ki imajo sedež zunaj romunskega ozemlja (v nadaljevanju: partnerske družbe). Te partnerske družbe obravnavajo in rešujejo odškodninske zahtevke strank družbe Uniqa v državi, v kateri se je zgodila nesreča. Odškodninske zahtevke obravnavajo tako, da med drugim odprejo škodni spis, preverijo veljavnost zavarovalne police, raziščejo vzroke in okoliščine nesreče, ugotovijo okvare, ocenijo škodo, predlagajo rešitve za zamenjavo ali popravilo, ocenijo odškodnino, preverijo predračune ter plačajo zavarovalnino za izvedbo popravil in preučijo regresne zahtevke. Za materialno škodo do 15.000 EUR, ki nastane v nesreči, lahko te partnerske družbe prosto odobrijo ali zavrnejo odškodninske zahtevke, pri čemer ostanejo odgovorne do zavarovancev in družbe Uniqa za obrazložitev in znesek plačil, izvedenih pri obravnavanju in reševanju odškodninskih zahtevkov. V zvezi z materialno škodo nad 15.000 EUR morajo za rešitev odškodninskega zahtevka sodelovati z družbo Uniqa.
11
Kar zadeva zdravstvena zavarovanja, odškodninske zahtevke, ki jih vložijo imetniki polic, v imenu in za račun družbe Uniqa obravnava družba Coris International. Natančneje, družba Coris International se zavezuje, da bo zavarovancem zagotavljala pomoč 24 ur na dan ter tehnično, organizacijsko in pravno pomoč. Poleg tega ta družba določi znesek odškodnine in zagotovi njeno plačilo, družbo Uniqa pa obvesti o dogodkih, ki so se zgodili.
12
Družba Uniqa ni obračunala DDV iz naslova obrnjene davčne obveznosti za storitve, ki so ji jih partnerske družbe in družba Coris International med 1. januarjem 2007 in 31. decembrom 2009 zaračunale za svoja nadomestila za upravljanje in reševanje zahtevkov, z obrazložitvijo, da je bil v skladu s členom 133(1) davčnega zakonika kraj opravljanja teh storitev kraj, kjer ima sedež izvajalec storitve.
13
Davčna uprava je po nadzoru, ki se je nanašal na obdobje od 1. januarja 2007 do 31. decembra 2011, družbi Uniqa naložila plačilo dodatnega DDV v skupnem znesku 3.439.412 romunskih levov (RON) (približno 698.596 EUR) in dodatnih obveznosti v skupnem znesku 3.706.077 RON (približno 752.760 EUR) v zvezi s storitvami, navedenimi v prejšnji točki.
14
Davčna uprava je menila, da ni treba uporabiti splošnega pravila iz člena 133(1) davčnega zakonika, temveč je treba uporabiti izjemo, določeno v členu 133(2)(g), točka 5, tega zakonika. Zato je menila, da je kraj opravljanja storitev, ki jih ponujajo partnerske družbe in družba Coris International, v državi članici, v kateri ima sedež prejemnik teh storitev, to je v Romuniji.
15
Z odločbo z dne 15. septembra 2016 je bila davčna pritožba, ki jo je družba Uniqa vložila zoper odločbo o odmeri davka in zapisnik o davčnem nadzoru, s katerima ji je bilo naloženo plačilo zneskov, kot so navedeni v točki 13 te sodbe, zavrnjena. Družba Uniqa je nato 23. decembra 2016 pri Curtea de Apel București (pritožbeno sodišče v Bukarešti, Romunija) vložila predlog za razglasitev ničnosti te odločbe ter odločbe o odmeri davka in zapisnika o davčnem nadzoru.
16
To sodišče je s sodbo z dne 19. junija 2018 potrdilo, da je kraj opravljanja storitev obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov kraj, v katerem ima sedež prejemnik storitev, v tem primeru Romunija, pri čemer je menilo, da so te storitve podobne storitvam inženirjev iz člena 9(2)(e), tretja alinea, Šeste direktive, kakor se ta člen razlaga v sodbi z dne 7. oktobra 2010, Kronospan Mielec (C‑222/09, EU:C:2010:593). Curtea de Apel București (pritožbeno sodišče v Bukarešti) je razglasilo delno ničnost aktov davčne uprave, omenjenih v točki 15 te sodbe, zaradi neutemeljeno dolgega postopka davčnega nadzora in tožbo v preostalem zavrnilo.
17
Družba Uniqa in davčna uprava sta zoper to sodbo vložili vsaka svojo pritožbo pri predložitvenem sodišču.
18
To sodišče poudarja, da je Sodišče že razlagalo izjeme v zvezi z določitvijo kraja opravljanja storitev. Zlasti naj bi v sodbi z dne 16. septembra 1997, von Hoffmann (C‑145/96, EU:C:1997:406), razsodilo, da se izraz „druge podobne storitve“ ne nanaša na poklice, kot so odvetniki, svetovalci, računovodje ali inženirji, temveč samo na storitve. Poleg tega naj se ta izraz ne bi nanašal na neki element, ki bi bil skupen različnim dejavnostim, navedenim v Šesti direktivi, temveč na podobne storitve glede na vsako od teh dejavnosti, ki so navedene ločeno.
19
Vendar naj s to sodno prakso v sporu o glavni stvari ne bi bilo mogoče rešiti težave glede opredelitve opravljanja kompleksnih storitev, ki vključujejo številne dejavnosti, ki jih je treba obravnavati kot celoto, kot so dejavnosti v zvezi z upravljanjem in reševanjem odškodninskih zahtevkov, ki so jih opravljale partnerske družbe in družba Coris International.
20
V teh okoliščinah je Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je pri razlagi določb člena 59 Direktive [2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8,] storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih opravljajo [partnerske družbe] za zavarovalnico v imenu in za račun te zavarovalnice, mogoče vključiti v kategorijo storitev svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in drugih podobnih storitev ter obdelave podatkov in dajanja informacij?“
Vprašanje za predhodno odločanje
21
Opozoriti je treba, da mora Sodišče v skladu s svojo ustaljeno sodno prakso v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem iz člena 267 PDEU nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanje, ki mu je bilo predloženo. Poleg tega lahko Sodišče upošteva določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v svojem vprašanju ni sklicevalo (sodba z dne 15. julija 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, točka 31 in navedena sodna praksa).
22
V zvezi s tem je treba spomniti, da se člen 59 Direktive 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8, uporablja od 1. januarja 2010. Iz navedb predložitvenega sodišča pa je razvidno, da se spor o glavni stvari nanaša na to, da družba Uniqa ni obračunala DDV na storitve, ki so jih opravile partnerske družbe in družba Coris International v obdobju med 1. januarjem 2007 in 31. decembrom 2009. V teh okoliščinah se s časovnega vidika ta določba ne uporablja za spor o glavni stvari.
23
Vendar je treba ob upoštevanju dejanskega stanja v sporu o glavni stvari in besedila postavljenega vprašanja ugotoviti, da je za rešitev tega spora upoštevna razlaga člena 56(1)(c) Direktive 2006/112.
24
Da bi bilo v teh okoliščinah predložitvenemu sodišču mogoče dati koristen odgovor, ki mu bo omogočil rešitev spora, o katerem odloča, je treba postavljeno vprašanje preoblikovati in šteti, da to sodišče z njim v bistvu sprašuje, ali je treba člen 56(1)(c) Direktive 2006/112 razlagati tako, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih tretje družbe opravljajo v imenu in za račun zavarovalnice, spadajo med „storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelav[o] podatkov in dajanje informacij“ iz te določbe.
25
Za odgovor na to vprašanje je treba najprej opozoriti, da se člen 56(1)(c) Direktive 2006/112 ne nanaša na poklice, kot so odvetniki, svetovalci, računovodje ali inženirji, temveč na storitve. Zakonodajalec Unije je v tej določbi navedene poklice uporabil kot sredstvo za opredelitev vrst storitev, na katere se določba nanaša (glej po analogiji sodbo z dne 7. oktobra 2010, Kronospan Mielec, C‑222/09, EU:C:2010:593, točka 19 in navedena sodna praksa).
26
Zato je treba ugotoviti, ali storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, opravljene v imenu in za račun zavarovalnice, spadajo med storitve, ki se predvsem in običajno opravljajo v okviru poklicev, naštetih v členu 56(1)(c) Direktive 2006/112 (glej po analogiji sodbo z dne 16. septembra 1997, von Hoffmann, C‑145/96, EU:C:1997:406, točka 16 in navedena sodna praksa).
27
V zvezi s tem je treba najprej pojasniti, da je treba ob upoštevanju dveh okoliščin, in sicer, da je treba po eni strani vsako storitev običajno šteti za ločeno in samostojno in da se po drugi strani transakcija, ki z gospodarskega vidika zajema eno samo storitev, ne sme umetno razdeliti, da se ne bi izkrivilo delovanje sistema DDV, določiti značilnosti zadevne transakcije, zato da se ugotovi, ali opravljene storitve zajemajo več ločenih glavnih storitev ali enotno storitev. Natančneje, v okviru sodelovanja, vzpostavljenega na podlagi člena 267 PDEU, je v pristojnosti nacionalnih sodišč, da ugotovijo, ali v posameznem primeru davčni zavezanec opravlja enotno storitev, in v tem pogledu dokončno presodijo vsa dejstva (glej v tem smislu sodbo z dne 27. septembra 2012, Field Fisher Waterhouse, C‑392/11, EU:C:2012:597, točki 18 in 20 ter navedena sodna praksa).
28
Vendar predložitveno sodišče meni, da so storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki so predmet spora o glavni stvari, kompleksne storitve, ki vključujejo številne dejavnosti, ki jih je treba obravnavati kot celoto. Natančneje, kot je bilo omenjeno v točkah 10 in 11 te sodbe, storitve, ki so jih opravljale partnerske družbe, zajemajo vse dejavnosti v zvezi z obravnavanjem in reševanjem odškodninskih zahtevkov za stranke družbe Uniqa v državah, v katerih nastane ta škoda. Te storitve vključujejo tudi izvajanje pristojnosti za odločanje, ker za materialno škodo do 15.000 EUR, nastalo v nesreči, zahtevajo odobritev ali zavrnitev odškodninskih zahtevkov. Enako v zvezi z zdravstvenimi zavarovanji družba Coris International v imenu in za račun družbe Uniqa upravlja odškodninske zahtevke, ki jih vložijo imetniki polic, pri čemer zagotavlja vse potrebne organizacijske, tehnične in pravne storitve.
29
Po tem uvodnem pojasnilu je treba, na prvem mestu, spomniti, da k poklicu inženirja spada opravljanje storitev, za katere je značilno, da ne gre samo za uporabo obstoječih znanj in postopkov pri konkretnih problemih, ampak tudi za pridobivanje novih znanj in razvijanje novih postopkov za reševanje enakih ali novih problemov (sodba z dne 7. oktobra 2010, Kronospan Mielec, C‑222/09, EU:C:2010:593, točka 21).
30
Vendar storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov v imenu in za račun zavarovalnice, kot so navedene v točkah 10 in 11 te sodbe, ne spadajo med storitve, ki ustrezajo tem značilnostim. Natančneje, čeprav se ne zdi izključeno, da lahko škodo, nastalo zaradi prometne nesreče, oceni inženir, taka dejavnost očitno ne spada med storitve, ki se predvsem in običajno opravljajo v okviru tega poklica, kot so bile opredeljene v prejšnji točki te sodbe. Poleg tega take možnosti ni mogoče predvideti niti za ocenjevanje bolnikov v okviru zdravstvenega zavarovanja za potovanja v tujino.
31
Zato je treba ugotoviti, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, opravljene v imenu in za račun zavarovalnice, ne spadajo v okvir pojma storitev inženirjev v smislu člena 56(1)(c) Direktive 2006/112.
32
Na drugem mestu, Sodišče je v zvezi s storitvami, ki se opravljajo v okviru poklica odvetnikov, že poudarilo, da gre pri njih predvsem in običajno za zastopanje in obrambo interesov osebe, na splošno v okviru spora in ob prisotnosti nasprotujočih si interesov (glej v tem smislu sodbi z dne 16. septembra 1997, von Hoffmann, C‑145/96, EU:C:1997:406, točka 17, in z dne 6. decembra 2007, Komisija/Nemčija, C‑401/06, EU:C:2007:759, točki 36 in 37).
33
Sodišče je poleg tega pojasnilo, da so storitve odvetnika namenjene zlasti temu, da se uspešno uveljavijo pravni zahtevki (glej v tem smislu sodbo z dne 6. decembra 2007, Komisija/Nemčija, C‑401/06, EU:C:2007:759, točka 39).
34
Vendar storitve, kot jih opravljajo partnerske družbe in družba Coris International v okviru obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ne spadajo med storitve, ki se predvsem in običajno opravljajo v okviru poklica odvetnikov. Za te storitve je namreč značilno, da prispevajo k izvajanju sodne oblasti, medtem ko storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov v imenu in za račun zavarovalnice spadajo v večjem obsegu v okvir gospodarske dejavnosti.
35
Natančneje, take storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov so namenjene predvsem ugotavljanju in ocenjevanju škode ali nastalih stroškov zdravljenja ter ocenjevanju višine odškodnine, dolgovane zavarovancu, in po potrebi še dejanskemu plačilu te odškodnine, zato ne spadajo nujno na pravdno področje. Te storitve torej ne zahtevajo nujno zastopanja in obrambe interesov zavarovalnice v okviru spora ob prisotnosti nasprotujočih si interesov, tudi če se glede na okoliščine lahko pozneje izkaže, da so potrebne storitve odvetnika.
36
Iz tega sledi, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, opravljene v imenu in za račun zavarovalnice, ne spadajo v okvir pojma storitev odvetnikov v smislu člena 56(1)(c) Direktive 2006/112.
37
Na tretjem mestu, ugotoviti je treba, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, kot jih opravljajo partnerske družbe in družba Coris International, ne ustrezajo storitvam, ki jih predvsem in običajno opravljajo svetovalci, svetovalne pisarne ali računovodje. Natančneje, v nasprotju s storitvami svetovalcev storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov v imenu in za račun zavarovalnice zahtevajo izvajanje pristojnosti za odločanje glede dodelitve ali zavrnitve odškodnine, česar ni mogoče skrčiti samo na storitve svetovalcev.
38
Na četrtem mestu, ugotoviti je treba, ali storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, opravljene v imenu in za račun zavarovalnice, spadajo med „druge podobne storitve“ v smislu člena 56(1)(c) Direktive 2006/112.
39
Izraz „druge podobne storitve“ se ne nanaša na neki element, ki bi bil skupen različnim dejavnostim, ki so tako navedene v tej določbi, temveč se nanaša na podobne storitve glede na vsako izmed teh dejavnosti, ki so navedene ločeno. Storitev je treba zato obravnavati kot podobno glede na eno od dejavnosti, navedenih v tem členu, če imata obe isti namen (glej v tem smislu sodbo z dne 6. decembra 2007, Komisija/Nemčija, C‑401/06, EU:C:2007:759, točka 31 in navedena sodna praksa).
40
V zvezi s tem je dovolj ugotoviti, da je namen takih storitev upravljanje in obravnavanje odškodninskih zahtevkov, ki jih vložijo zavarovanci zavarovalnice, v imenu in za račun katere se te storitve opravljajo.
41
Iz navedb predložitvenega sodišča je tako razvidno, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih opravljajo partnerske družbe, vključujejo kompleksne storitve upravljanja in reševanja zahtevkov, ki zajemajo številne dejavnosti, ki jih je treba obravnavati kot celoto, katere cilj je povrniti škodo, ki je oškodovancu nastala zunaj njegove države članice stalnega prebivališča, po postopkih, s katerimi je seznanjen. Poleg tega je predložitveno sodišče v zvezi s storitvami, ki jih opravlja družba Coris International, pojasnilo, da gre za dejavnosti, ki se opravljajo za reševanje zahtevkov, ki jih vložijo imetniki polic zdravstvenega zavarovanja za potovanja v tujino, ki jih družba Uniqa sklepa za svoje stranke, pri čemer te dejavnosti vključujejo med drugim zagotavljanje pomoči 24 ur na dan ter zagotavljanje tehnične, organizacijske in pravne pomoči zavarovancem.
42
Vendar se z nobeno od storitev inženirjev, odvetnikov, računovodij, svetovalnih pisarn ali svetovalcev, naštetih v členu 56(1)(c) Direktive 2006/112, ne uresničuje cilj, opredeljen v točki 40 te sodbe.
43
Iz tega sledi, da storitev obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, opravljenih v imenu in za račun zavarovalnice, ni mogoče šteti za „druge podobne storitve“ v smislu člena 56(1)(c) Direktive 2006/112.
44
Na petem in zadnjem mestu, ugotoviti je treba tudi, da takih storitev obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov ni mogoče povezati s storitvami obdelave podatkov ali enačiti z dajanjem informacij.
45
Glede na vse zgornje preudarke je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 56(1)(c) Direktive 2006/112 razlagati tako, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih tretje družbe opravljajo v imenu in za račun zavarovalnice, ne spadajo med „storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelav[o] podatkov in dajanje informacij“ iz te določbe.
Stroški
46
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
Člen 56(1)(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da storitve obravnavanja in reševanja odškodninskih zahtevkov, ki jih tretje družbe opravljajo v imenu in za račun zavarovalnice, ne spadajo med „storitve svetovalcev, inženirjev, svetovalnih pisarn, odvetnikov, računovodij in druge podobne storitve ter obdelav[o] podatkov in dajanje informacij“ iz te določbe.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.