62023CC0400
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 11. julija 2024 (
1
)
Zadeva C-400/23
Kazenski postopek
proti
VB
ob udeležbi
Sofiyska gradska prokuratura
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Direktiva (EU) 2016/343 – Pravica biti navzoč na sojenju – Člen 8(2) – Sojenje, ki se konča z obsodilno ali oprostilno odločbo, izdano v nenavzočnosti – Podrobna pravila o preizkusu pogojev za priznanje pravice do novega sojenja – Pravica tožilstva in obrambe do zaslišanja – Člen 8(4) – Oblika in obseg pravnih sredstev, ki so na voljo po odločbi, izdani v nenavzočnosti – Obvestitev osebe, obsojene v nenavzočnosti, o njenih procesnih pravicah – Podrobna pravila – Člen 9 – Pravica do novega sojenja – Nacionalna zakonodaja, s katero je priznanje pravice do novega sojenja pogojeno s predhodno vložitvijo predloga za obnovo kazenskega postopka pri pravosodnem organu, pred katerega mora oseba, obsojena v nenavzočnosti, priti osebno – Združljivost – Direktiva 2012/13/EU – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Člen 6 – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah“
I. Uvod
1.
S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki je drugi predlog, vložen v okviru spora o glavni stvari, želi Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija) dobiti pojasnila glede, prvič, presoje pogojev za priznanje pravice do novega sojenja osebi, obsojeni v nenavzočnosti, in drugič, obvestitve te osebe o njenih procesnih pravicah v smislu člena 8(4) in člena 9 Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (
2
).
2.
Sodišče je v sodbi z dne 8. junija 2023, VB (Obvestitev osebe, obsojene v nenavzočnosti), (
3
) odločilo, da člen 8(4) Direktive 2016/343, v skladu s katerim mora država članica zagotoviti, da je obdolžena oseba, ko je obveščena o odločbi, izdani v nenavzočnosti, zlasti v trenutku, ko je prijeta, obveščena tudi o možnosti, da izpodbija to odločbo, in svoji pravici do novega sojenja, nacionalnemu sodišču ne nalaga, da take informacije vključi v navedeno odločbo. V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da je izbira podrobnih pravil, v skladu s katerimi morajo biti te informacije dane na voljo zadevni osebi, prepuščena diskreciji države članice, pri čemer mora biti ta oseba o njih obveščena, ko je obveščena o zadevni odločbi. (
4
)
3.
V tej zadevi želi predložitveno sodišče ta načela primerjati z nacionalnim postopkovnim sistemom. Poudarja namreč, da v skladu z bolgarsko zakonodajo sodni organ, ki vsebinsko odloča o obdolžitvi in izda odločbo v nenavzočnosti, ni pristojen za presojo, ali je obdolžena oseba upravičena do novega sojenja glede na pogoje, določene z Direktivo 2016/343. V zvezi s tem navaja, da je taka presoja v izključni pristojnosti Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija), ki mora najprej prejeti predlog zadevne osebe za obnovo kazenskega postopka in ki odloča pod pogojem, da ta oseba osebno pride predenj.
4.
Predložitveno sodišče Sodišču postavlja vrsto vprašanj za predhodno odločanje, da bi lahko presodilo, v kolikšni meri taka podrobna pravila izpolnjujejo zahteve iz člena 8(4) in člena 9 Direktive 2016/343. V ta namen bo moralo Sodišče upoštevati določbe, navedene zlasti v Direktivi 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku, (
5
) s katero so vzpostavljeni tudi mehanizmi za varovanje pravic osumljenih ali obdolženih oseb v kazenskih postopkih, med katere spada zadevna oseba.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Direktiva 2012/13
5.
Direktiva 2012/13 določa pravico osumljene ali obdolžene osebe do obveščenosti v kazenskem postopku.
6.
Člen 3(1)(c) te direktive pravico do obveščenosti o pravicah opredeljuje tako:
„Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe zaradi učinkovitega uveljavljanja procesnih pravic v skladu z nacionalnim pravom nemudoma obveščene vsaj o naslednjem:
[…]
(c)
pravici do obveščenosti o obdolžitvah v skladu s členom 6.“
7.
Člen 6 navedene direktive, naslovljen „Pravica do obveščenosti o obdolžitvah“, določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe obveščene o kaznivem dejanju, katerega so osumljene ali obdolžene. Te informacije se podajo nemudoma in tako podrobno, kolikor je to potrebno za zaščito poštenosti postopka in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.
[…]
3.   Države članice zagotovijo, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.
[…]“
2. Direktiva 2016/343
8.
Direktiva 2016/343 v skladu s svojim členom 1 določa skupna minimalna pravila o, prvič, nekaterih vidikih domneve nedolžnosti v kazenskem postopku in, drugič, pravici biti navzoč na sojenju.
9.
Člen 8 te direktive, naslovljen „Pravica biti navzoč na sojenju“, v odstavkih od 1 do 4 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da imajo osumljene in obdolžene osebe pravico biti navzoče na svojem sojenju.
2.   Države članice lahko določijo, da lahko sojenje, na podlagi katerega se lahko izda odločba, s katero se ugotovi, ali je osumljena ali obdolžena oseba kriva ali nedolžna, poteka brez navzočnosti te osebe, če:
(a)
je bila osumljena ali obdolžena oseba pravočasno obveščena o sojenju in o posledicah izostanka; ali
(b)
osumljeno ali obdolženo osebo, ki je bila o sojenju obveščena, zastopa pooblaščeni odvetnik, ki ga je imenovala osumljena ali obdolžena oseba ali država.
3.   Odločba, sprejeta v skladu z odstavkom 2, se lahko izvrši zoper zadevno osumljeno ali obdolženo osebo.
4.   Če države članice omogočajo sojenje brez navzočnosti osumljene ali obdolžene osebe, vendar ni mogoče izpolniti pogojev iz odstavka 2 tega člena, ker osumljene ali obdolžene osebe kljub razumnemu prizadevanju ni mogoče najti, države članice lahko določijo, da se odločba vseeno lahko izda in izvrši. Države članice v tem primeru zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe, ko so obveščene o odločitvi, zlasti v trenutku, ko so prijete, obveščene tudi o možnosti, da izpodbijajo to odločitev in da imajo pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, v skladu s členom 9.“
10.
Člen 9 navedene direktive, naslovljen „Pravica do novega sojenja“, določa:
„Če osumljene ali obdolžene osebe niso bile prisotne na svojem sojenju in pogoji iz člena 8(2) niso bili izpolnjeni, države članice zagotovijo, da imajo zadevne osebe pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, ki omogoča, da se ponovno vsebinsko odloči o zadevi, vključno s preučitvijo novih dokazov, ter lahko privede do spremembe prvotne odločbe. V zvezi s tem države članice zagotovijo, da imajo te osumljene in obdolžene osebe pravico biti navzoče, učinkovito sodelovati v skladu s postopki po nacionalnem pravu in uveljavljati pravice obrambe.“
B.
Bolgarsko pravo
11.
Člen 15(2) in (3) Nakazatelno-protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku) (v nadaljevanju: NPK) določa:
„(2)   Obdolženci in druge osebe, ki sodelujejo v kazenskem postopku, imajo na voljo vsa procesna sredstva, ki so potrebna za obrambo njihovih pravic in zakonitih interesov.
(3)   Sodnik, državni tožilec in preiskovalni organi seznanijo osebe iz odstavka 2 o njihovih procesnih pravicah in jim omogočijo njihovo uveljavljanje.“
12.
Člen 423, od (1) do (4), NPK določa:
„(1)   Oseba, obsojena v nenavzočnosti, lahko v šestih mesecih od seznanitve s pravnomočno kazensko obsodbo […] predlaga obnovo kazenskega postopka iz razloga svoje nenavzočnosti v [kazenskem postopku]. Predlogu se ugodi, razen če je obsojena oseba potem, ko je bila v predkazenskem postopku obveščena o obdolžitvah, pobegnila, zaradi česar postopka iz člena 247c(1) ni bilo mogoče izvršiti, ali če se po izvršitvi navedenega postopka ni udeležila obravnave brez utemeljenega razloga.
(2)   Predlog ne odloži izvršitve kazenske obsodbe, razen če sodišče odloči drugače.
(3)   Postopek za obnovo kazenskega postopka se ustavi, če se v nenavzočnosti obsojena oseba brez utemeljenega razloga ne udeleži obravnave.
(4)   Če je v nenavzočnosti obsojena oseba pridržana zaradi izvrševanja pravnomočne obsodbe in sodišče obnovi kazenski postopek, v svoji odločbi odloči tudi o pripornem ukrepu.“
13.
Člen 424(1) in (2) NPK določa:
„(1)   Predlog za obnovo kazenskega postopka na podlagi člena 422(1), točka 5, obravnava Apelativen sad [pritožbeno sodišče, Bolgarija], pristojno, če je akt iz člena 419 izdalo Rayonen sad [okrajno sodišče, Bolgarija] ali Okrazhen sad [okrožno sodišče, Bolgarija] kot pritožbeno sodišče, razen novih sodb.
(2)   Razen v primerih iz odstavka 1 predlog za obnovo kazenskega postopka obravnava Varhoven kasatsionen sad [vrhovno kasacijsko sodišče].“
14.
Člen 425(2) NPK določa:
„V primerih iz člena 423(1) se postopek obnovi, zadeva pa se vrne na stopnjo, na kateri se je začel postopek v nenavzočnosti.“
III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje (
6
)
15.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil vložen v okviru kazenskih postopkov zoper VB zaradi dejanj, ki bi lahko pomenila kazniva dejanja, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti. Ti kazenski postopki so od samega začetka potekali v nenavzočnosti VB. Ta oseba ni mogla prejeti nobenega uradnega obvestila o obtožbah zoper njo. Poleg tega ni mogla biti obveščena niti o predložitvi zadeve sodišču niti a fortiori o datumu in kraju obravnave ali posledicah svoje nenavzočnosti. Pristojnim nacionalnim organom namreč osebe VB ni uspelo najti, saj je ta v predkazenski fazi pobegnila, in sicer pred policijsko operacijo za prijetje osumljencev. Oseba VB je bila razglašena za „zahtevano“, med drugim z evropskim nalogom za prijetje, vendar je ni bilo mogoče najti.
16.
Kazenski postopki v zadevi v glavni stvari še vedno potekajo in večina dokazov je zbrana. Nacionalno sodišče, ki vodi te kazenske postopke in je bilo prej Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija), ki je vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe v zadevi, v kateri je bila izdana sodba VB I, zdaj pa je to Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), se sprašuje, po eni strani, katere ukrepe bo moralo sprejeti za zagotovitev, da bo VB, če bi bil v nenavzočnosti obsojen na kazen odvzema prostosti, ob prijetju obveščen o odločbi, izdani v zvezi z njim, in o svojih procesnih pravicah v skladu z določbami člena 8(4) in člena 9 Direktive 2016/343, kot jih je Sodišče razložilo v sodbi VB I.
17.
Po drugi strani se to sodišče sprašuje, ali bolgarska zakonodaja, ki določa mehanizem, po katerem je oseba, obsojena v nenavzočnosti, obveščena o svoji pravici do novega sojenja šele po koncu obravnave, na kateri se odloča o predlogu za obnovo kazenskega postopka in ki se je mora osebno udeležiti, izpolnjuje zahteve iz Direktive 2016/343 in zlasti pravico do obveščenosti o pravici do novega sojenja iz člena 8(4) te direktive ali ne.
18.
V teh okoliščinah je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„(1)
(a)
Ali je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] razlagati tako, da je treba osebo, ki je bila v nenavzočnosti obsojena na kazen odvzema prostosti, ne da bi šlo za enega od primerov iz odstavka 2, obvestiti o odločbi, s katero je bila obsojena, ko je prijeta zaradi izvršitve te kazni?
(b)
Kaj vsebinsko pomeni zahteva [besedne zveze] ‚obveščene o odločitvi‘ v skladu s členom 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] in ali [ta zahteva] določa izročitev kopije te odločbe?
(c)
Če je odgovor na vprašanji 1[(a)] in 1[(b)] nikalen: ali člen 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] nasprotuje temu, da nacionalno sodišče odloči, da se zagotovi izročitev kopije te odločbe?
(2)
(a)
Ali je nacionalna ureditev, ki v primeru, v katerem se o kazenski obtožbi odloča v nenavzočnosti obtoženca in je izdana sodna odločba, s katero je izrečena obsodba, ne da bi šlo za pogoje iz člena 8(2) Direktive [2016/343], ne določa nobenih pravil niti pogojev o obvestitvi v nenavzočnosti obsojene osebe o njeni pravici do novega sojenja ob njeni udeležbi, in zlasti ne določa take obvestitve, kadar je v nenavzočnosti obsojena oseba prijeta, združljiva s členom 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343]?
(b)
Ali je pomembna okoliščina, da nacionalna ureditev – člen 423 NPK – določa, da bo v nenavzočnosti obsojena oseba obveščena o svoji pravici do novega sojenja, vendar šele potem, ko ta oseba vloži predlog za razveljavitev te obsodbe in za izvedbo novega sojenja ob njeni udeležbi, tako da je o teh informacijah obveščena v obliki sodne odločbe kot odgovor na ta predlog?
(c)
Če je odgovor nikalen: ali sta zahtevi iz člena 8(4), drugi stavek, in člena 10(1) Direktive [2016/343] upoštevani, če sodišče, ki odloča o kazenski obtožbi v nenavzočnosti obtoženca in izda odločbo, s katero je izrečena obsodba, ne da bi bili pogoji iz člena 8(2) Direktive izpolnjeni, v svoji odločbi opozori na pravico te osebe do novega sojenja ali do drugega pravnega sredstva in osebam, ki izvedejo prijetje obsojene osebe, odredi, da ji izročijo kopijo te odločbe?
(d)
Če je odgovor pritrdilen: ali člen 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] nasprotuje temu, da sodišče, ki izda odločbo, s katero je obtoženec obsojen v nenavzočnosti, ne da bi bili pogoji iz člena 8(2) Direktive izpolnjeni, odloči, da v svoji odločbi opozori na pravico te osebe do novega sojenja ali do drugega pravnega sredstva v skladu s členom 9 [navedene direktive] in osebam, ki izvedejo prijetje obsojene osebe, odredi, da ji izročijo kopijo te obsodilne odločbe?
(3)
Kateri je prvi in kateri je zadnji možni trenutek, v katerem mora sodišče odločiti o tem, ali kazenski postopek, izveden v nenavzočnosti obtoženca, ne izpolnjuje pogojev iz člena 8(2) Direktive [2016/343], in v katerem mora sprejeti ukrepe za zagotovitev obvestitve v skladu s členom 8(4), drugi stavek, Direktive?
(4)
Ali je treba pri odločbi, navedeni v [tretjem vprašanju], upoštevati stališča tožilstva in zagovornika nenavzočega obtoženca?
(5)
(a)
Ali se izraz ‚možnosti, da izpodbijajo to odločitev‘ iz člena 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] nanaša na pravico do vložitve pravnega sredstva v pritožbenem postopku ali pa se nanaša na izpodbijanje pravnomočne sodne odločbe?
(b)
Kakšna mora biti vsebina obvestitve, ki jo je treba v skladu s členom 8(4), drugi stavek, Direktive [2016/343] zagotoviti osebi, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, ne da bi šlo za pogoje iz odstavka 2, o ‚[njeni] pravic[i] do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, v skladu s členom 9‘: v zvezi s pravico, da pridobi tako pravno sredstvo, če izpodbija svojo obsodbo v nenavzočnosti, ali v zvezi s pravico, da vloži tak predlog, pri čemer je treba utemeljenost tega predloga presojati pozneje?
(6)
Kaj pomeni izraz ‚drug[o] pravn[o] sredstv[o], ki omogoča, da se ponovno vsebinsko odloči o zadevi, vključno s preučitvijo novih dokazov, ter lahko privede do spremembe prvotne odločbe‘ iz člena 9, prvi stavek, Direktive [2016/343]?
(7)
Ali je nacionalna zakonodaja – člen 423(3) NPK – s katero se osebna prisotnost v nenavzočnosti obsojene osebe zahteva kot nujni pogoj za odločanje o njenem predlogu za novo sojenje in za to, da se lahko temu predlogu ugodi, združljiva s členom 8(4) in členom 9 Direktive [2016/343]?
(8)
Ali se člen 8(4), drugi stavek, in člen 9 Direktive [2016/343] uporabljata za oproščene osebe?“
19.
Pisna stališča je predložila samo Evropska komisija.
IV. Analiza
20.
Preden preidem k preučitvi teh vprašanj, je treba opozoriti, da je bila Direktiva 2016/343 tako kot Direktiva 2012/13 sprejeta na podlagi člena 82(2) PDEU. Iz tega člena izhaja, da lahko zakonodajalec Unije za lažje vzajemno priznavanje ter policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah določi minimalna pravila, ki se med drugim nanašajo na pravice posameznikov v kazenskem postopku. Namen Direktive 2016/343 v skladu z njeno uvodno izjavo 9 in členom 1 je torej okrepiti temeljno pravico do poštenega sojenja v kazenskem postopku, da se poveča zaupanje držav članic v kazenskopravne sisteme drugih držav članic, in sicer z določitvijo skupnih minimalnih pravil, ki se med drugim nanašajo na pravico biti navzoč na sojenju. (
7
) Ta tako imenovana „minimalna“ pravila se dejansko nanašajo na procesna načela, od katerih države članice ne smejo odstopati ter ki so bistvena za zagotavljanje pravice do obrambe in spoštovanja pravice do poštenega sojenja, zlasti za osebe, v zvezi s katerimi je bila odločba izdana v nenavzočnosti.
21.
Čeprav mora zakonodajalec Unije v skladu s členom 82(2), prvi pododstavek, zadnji stavek, PDEU upoštevati pravne sisteme in izročila držav članic, tako da ni mogoče uvesti enotnega postopkovnega sistema, je treba pri teh nacionalnih postopkovnih sistemih upoštevati ne le zadevna načela, sicer bi bilo ovirano uresničevanje pravice obdolžene osebe do navzočnosti na sojenju, temveč tudi vzajemno priznavanje sodnih odločb, s katerimi je bila ta oseba obsojena v nenavzočnosti. (
8
)
22.
V teh okoliščinah je predložitveno sodišče zaprosilo Sodišče za mnenje. Iz predložitvene odločbe namreč izhaja, da je namen čezmejnega sodelovanja, če bi se to izkazalo za potrebno, zagotoviti, da bo obsodilna odločba, ki jo bo izdalo ob koncu postopka, ki bo potekal v nenavzočnosti osebe VB, upoštevala njena procesna jamstva, tako da jo bodo lahko pravosodni organi drugih držav članic priznali v okviru izvršitve morebitnega evropskega naloga za prijetje. (
9
)
23.
V ta namen to sodišče postavlja več vprašanj za predhodno odločanje v zvezi s podrobnimi pravili za uporabo člena 8(4) in člena 9 Direktive 2016/343, za katera Sodišču predlagam, da jih za namene njihove preučitve združi.
A.
Preizkus pogojev za priznanje pravice do novega sojenja (tretje, četrto, sedmo in osmo vprašanje za predhodno odločanje)
24.
Predložitveno sodišče prosi Sodišče, naj pojasni pogoje, pod katerimi lahko ugotovi, da določbe člena 8(2) Direktive 2016/343 niso bile izpolnjene in da so izpolnjene določbe v zvezi s priznanjem pravice do novega sojenja v smislu člena 8(4) in člena 9 Direktive 2016/343. Če se predložitveno sodišče v svojem osmem vprašanju sprašuje, ali je treba ta preizkus opraviti, če je bila obdolžena oseba oproščena, se v svojem tretjem vprašanju sprašuje, „kateri je prvi in kateri je zadnji možni trenutek“, v katerem je treba opraviti navedeni preizkus, v svojem četrtem vprašanju pa, ali je treba pri tem preizkusu upoštevati stališča tako tožilstva kot tudi zagovornika.
25.
Za analizo vsakega od teh vprašanj je treba najprej spomniti na smisel in obseg presoje, ki se zahteva s členom 8(2) Direktive 2016/343.
26.
Člena 8 in 9 Direktive 2016/343 vzpostavljata pravno ureditev, ki osumljenim in obdolženim osebam v kazenskem postopku zagotavlja pravico do navzočnosti na sojenju. (
10
) Čeprav je s členom 8(1) te direktive državi članici naložena obveznost, da zagotovi spoštovanje pravice do navzočnosti na sojenju, pa člen 8(2) in (4) navedene direktive vzpostavlja dve pravni ureditvi, ki državi članici omogočata, da vsebinsko odloči o obdolžitvi ob koncu postopka, ki poteka v nenavzočnosti obdolžene osebe, pri čemer zagotavlja dejansko spoštovanje njene pravice do sojenja.
27.
Ureditev, določena v členu 8(2) in (3) Direktive 2016/343 v povezavi z uvodnimi izjavami od 35 do 37 navedene direktive, se nanaša na položaj, v katerem lahko država članica pod pogoji iz odstavka 2 tega člena določi, da se sojenje lahko izvede in da lahko privede do „odločb[e], s katero se ugotovi, ali je [obdolžena oseba] kriva ali nedolžna“, in izvrši to odločbo, ne da bi predvidela pravico do novega sojenja, ker se je ta oseba prostovoljno in nedvoumno odpovedala navzočnosti na svojem sojenju ali obrambi. Vsakršna odpoved pravici do navzočnosti ali obrambe torej pomeni izvršitev odločbe, izdane ob koncu postopka v nenavzočnosti, in nemožnost, da bi obdolžena oseba izpodbijala to odločbo in zahtevala novo sojenje.
28.
Nasprotno pa ureditev, določena v členu 8(4) Direktive 2016/343, predpostavlja, da pogoji iz člena 8(2) te direktive niso mogli biti izpolnjeni, ker obdolžene osebe kljub prizadevanjem pristojnih organov ni bilo mogoče najti. Državi članici omogoča, da določi, da se tej osebi lahko sodi v njeni nenavzočnosti in da se „odločba“ lahko izda pod pogojem, da je navedena oseba ustrezno obveščena o možnosti izpodbijanja te odločbe in svoji pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva v skladu s členom 9 navedene direktive. (
11
)
29.
Na vprašanja predložitvenega sodišča je treba odgovoriti ob upoštevanju teh preudarkov.
1. Upravičenci do pravice do novega sojenja
30.
Predložitveno sodišče z osmim vprašanjem Sodišče prosi, naj pojasni, ali se določbe v zvezi s pravico do obveščenosti in pravico do novega sojenja iz člena 8(4) oziroma člena 9 Direktive 2016/343 uporabljajo, če je bila za obdolženo osebo izdana oprostilna odločba v nenavzočnosti.
31.
Predložitveno sodišče namreč poudarja, da v nasprotju s členom 8(2) Direktive 2016/343, ki določa pogoje, pod katerimi se lahko „odločba, s katero se ugotovi, ali je osumljena ali obdolžena oseba kriva ali nedolžna“, (
12
) izvrši po sojenju, ki je potekalo v njeni nenavzočnosti, tako pojasnilo ni vključeno niti v člen 8(4) te direktive, ki ureja okoliščine, v katerih „se odločba vseeno lahko izda in izvrši“, (
13
) niti v člen 9 te direktive, ki določa pogoje, pod katerimi se lahko „prvotna odločba“ (
14
) zaradi novega sojenja spremeni.
32.
Najprej se mi zdi, da se to vprašanje nanaša na precej teoretično predpostavko, po kateri bi oseba, ki je bila oproščena v nenavzočnosti, izpodbijala oprostilno odločbo in zahtevala novo sojenje s tveganjem, da bo tokrat obsojena.
33.
Dalje, glede na povezavo, ki jo je zakonodajalec Unije vzpostavil med členom 8(2), členom 8(4) in členom 9 Direktive 2016/343, ni nobenega dvoma, da te določbe tvorijo celoto, ki jo je treba brati in razumeti kot celoto. Iz pripravljalnega gradiva za to direktivo tako izhaja, da je zakonodajalec dejansko nameraval opredeliti področje uporabe določb, ki urejajo sojenje v nenavzočnosti, in zlasti z njim povezanih procesnih jamstev tako, da zajema vse kazenske postopke, v katerih se odloča o „vprašanju krivde obdolžene osebe (tako v primeru obsodilne kot oprostilne sodbe)“. (
15
)
34.
Nazadnje, načelna izključitev osebe, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, iz pravice do novega sojenja z obrazložitvijo, da je bila oproščena, bi pomenila očitno neupoštevanje smisla in namena pravice do navzočnosti na sojenju ter prekinitev poštenosti postopka, katerega bistveni element je ta pravica. (
16
) Tudi če bi bila zadevna oseba oproščena, bi namreč lahko menila, da ji je bila odvzeta možnost, da jo sodnik „zasliši“ in da se sooči s pričami in/ali oškodovanci, kar je temeljni element kazenskega postopka. (
17
)
35.
Glede na te elemente ugotavljam, da je treba člen 8(4) in člen 9 Direktive 2016/343 razlagati tako, da se uporabljata za osebo, v zvezi s katero je bila izdana oprostilna odločba v nenavzočnosti.
2. Postopkovna pravila preizkusa pogojev za priznanje pravice do novega sojenja
36.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da z Direktivo 2016/343 ni bila izvedena izčrpna uskladitev kazenskega postopka. (
18
) Zakonodajalec Unije sicer določa materialnopravne pogoje, glede na katere mora država članica zagotoviti, da bo oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, imela ali ne pravico do novega sojenja na podlagi določb člena 9 te direktive, ne določa pa postopkovnih pravil, v skladu s katerimi je treba opraviti presojo teh pogojev, ter zlasti okvira in roka, v katerih jo je treba opraviti.
37.
V skladu z načelom procesne avtonomije mora torej država članica v skladu s posebnostmi svojega pravnega sistema opredeliti pogoje in postopkovna pravila v zvezi s tem preizkusom, vendar pod pogojem, da ta pravila v položajih, ki jih ureja pravo Unije, niso manj ugodna kot v podobnih položajih, ki jih ureja nacionalno pravo (načelo enakovrednosti), in da v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih priznava pravo Unije (načelo učinkovitosti). (
19
)
38.
Poleg tega, kot izhaja iz uvodne izjave 47 Direktive 2016/343, morajo države članice zagotoviti spoštovanje temeljnih pravic in splošnih načel, priznanih tako z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah (
20
) kot tudi s Konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (
21
).
39.
Na podlagi teh elementov ter zlasti ob upoštevanju načela učinkovitosti in pravice do poštenega sojenja je treba presoditi, ali je država članica predvidela postopke, ki omogočajo priznanje pravice do novega sojenja, potem ko je sodni organ vsebinsko odločil o obdolžitvi in izdal odločbo v nenavzočnosti. (
22
)
40.
„Prvi trenutek“, v katerem lahko država članica predvidi postopke v zvezi s tem preizkusom, je po mojem mnenju zlahka določljiv, saj ustreza začetku sojenja. Sodni organ lahko namreč šele od trenutka, ko ugotovi, da obdolžena oseba ni navzoča na sojenju ali da nima zastopnika, presodi, v kolikšni meri se je ta oseba nedvoumno odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, in kazenski postopek vodi v nenavzočnosti.
41.
Nasprotno pa „zadnji trenutek“ po mojem mnenju na splošno ustreza trenutku, ko pristojni organi nameravajo izvršiti odločbo, izdano v nenavzočnosti, medtem ko pogoji iz člena 8(2) Direktive 2016/343 niso izpolnjeni. S pravno ureditvijo iz člena 8(4) te direktive namreč ni določena možnost sojenja osebi brez njene navzočnosti, temveč so pojasnjene posledice, povezane z izvršitvijo odločbe, izdane v nenavzočnosti, brez izpolnjenih pogojev iz člena 8(2) navedene direktive. V kazenskem postopku je izvršitev obsodilne odločbe pogojena s tem, da je ta izvršljiva in dokončna. V primeru, ko je sodni organ vsebinsko odločil o obdolžitvi in izdal odločbo v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je obdolžena oseba odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, bo izvršitev te odločbe mogoča le, če ta oseba ne bo uveljavljala pravnih sredstev, določenih z nacionalnim pravom, ali zahtevala novega sojenja. V teh okoliščinah menim, da državi članici nič ne preprečuje, da vzpostavi postopek, s katerim pristojni organi preizkusijo pogoje za priznanje pravice do novega sojenja v poznejši fazi kazenskega postopka, po tem ko je sodni organ izdal odločbo v nenavzočnosti, pod pogojem, da se izvršitev te odločbe odloži do zaključka tega preizkusa.
42.
Ker pa predložitveno sodišče Sodišče sprašuje o „zadnjem možnem trenutku“, v katerem lahko kot sodišče, ki vsebinsko odloča o obdolžitvi, preveri, ali so pogoji iz člena 8(2) Direktive 2016/343 izpolnjeni, da bi po potrebi obdolženo osebo obvestilo o možnosti izpodbijanja odločbe, ki jo bo izdalo, in njeni pravici do novega sojenja, ta „zadnji možni trenutek“ pomeni trenutek, ko bo to sodišče izdalo odločbo, s katero bo odločilo o krivdi ali nedolžnosti te osebe, saj bo takrat to sodišče dokončno odločilo o zadevi.
43.
Zdaj je treba preučiti, v kolikšni meri mora sodišče pri preizkusu pogojev iz člena 8(2) Direktive 2016/343 upoštevati stališča tožilstva in stališča zagovornika.
44.
Naj spomnim, da je ta preizkus bistvena faza kazenskega postopka, saj je od njegovega izida odvisno, ali bo odločba, izdana v nenavzočnosti, izvršena ali pa bo izvedeno novo sojenje. Navedeni preizkus mora zato potekati ob upoštevanju procesnih jamstev, ki zadevnim osebam zagotavljajo spoštovanje pravice do obrambe iz člena 47 Listine.
45.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da načelo kontradiktornosti postopka, ki je del pravice do obrambe, pomeni zlasti, da morajo imeti stranke v postopku pravico seznaniti se z vsemi listinami ali stališči, predloženimi sodišču, zato da vplivajo na njegovo odločitev ter da o njih razpravljajo. (
23
) Načelo enakosti orožij, ki izhaja iz pojma poštenega sojenja, vključuje obveznost dati vsaki stranki razumno možnost, da predstavi svoje trditve, vključno z dokazi, pod pogoji, ki je v primerjavi z nasprotno stranko ne postavljajo v bistveno slabši položaj. (
24
)
46.
V okviru postopka za ugotovitev, ali so bili pogoji iz člena 8(2) Direktive 2016/343 izpolnjeni, mora biti obdolženi osebi omogočeno, da je zaslišana in da učinkovito, po potrebi prek svojega odvetnika, navede vse razloge, ki v njenem primeru upravičujejo priznanje pravice do novega sojenja, zlasti ker njeno zastopanje po odvetniku načeloma dokazuje, da namerava zagotoviti svojo pravico do obrambe. (
25
)
47.
Glede na naravo preizkusa, ki ga opravi pristojni organ, je treba obdolženi osebi omogočiti, da lahko kontradiktorno razpravlja o dejstvih, ki so odločilna za izid postopka. Zlasti mora biti zaslišana glede tega, ali je bila seznanjena z naravo in vzrokom obdolžitve zoper njo, ter glede tega, v kolikšni meri ji je bila ta obtožnica osebno vročena oziroma ali je bila ustrezno pozvana. Tako ta preizkus od pristojnega organa zahteva, da na podlagi natančnih, objektivnih in upoštevnih dejstev ugotovi obstoj ali neobstoj odpovedi. V tem okviru se zdijo stališča, ki jih podata tako tožilstvo kot tudi obramba, bistvena in lahko odločilno vplivajo na presojo pogojev iz člena 8(2) Direktive 2016/343.
48.
Glede na te elemente menim, da je treba člen 8(4) Direktive 2016/343 razlagati tako, da lahko država članica določi postopke v zvezi s preizkusom pogojev za priznanje pravice do novega sojenja iz člena 8(2) Direktive 2016/343 po tem, ko je sodni organ zoper obdolženo osebo izdal odločbo v nenavzočnosti, pod pogojem, da se izvršitev te odločbe odloži do zaključka tega preizkusa in da pristojni organ v ta namen zasliši tako tožilstvo kot tudi obrambo.
49.
Vendar se zdi, da se predložitveno sodišče postavlja v trenutek, ko mora odločiti v nenavzočnosti, in želi izvedeti, ali mora za ugotovitev, ali so pogoji iz člena 8(2) Direktive 2016/343 izpolnjeni ali ne, pridobiti mnenje tožilstva in odvetnika, postavljenega za zaščito interesov obdolžene osebe. Menim, da se lahko uporabijo načela, navedena v prejšnji točki teh sklepnih predlogov.
3. Postopkovna pravila v zvezi s priznanjem pravice do novega sojenja, določena v členu 423 NPK
50.
Predložitveno sodišče s sedmim vprašanjem v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba člen 8(4), drugi stavek, in člen 9 Direktive 2016/343 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnemu postopkovnemu sistemu, v katerem mora oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, s katero je bila obsojena na kazen odvzema prostosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, za uveljavljanje pravice do novega sojenja vložiti predlog za obnovo kazenskega postopka pri Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) in osebno priti na obravnavo pred njim.
51.
Postopkovni sistem, kot je obravnavani, se mi sam po sebi ne zdi sporen, ne le iz razlogov, navedenih v točki 41 teh sklepnih predlogov, temveč tudi zaradi upoštevanja pravila iz člena 82(2) PDEU, in sicer da je treba pri pravilih, sprejetih na podlagi te določbe, upoštevati razlike med pravnimi sistemi in izročili držav članic.
52.
Vendar pa je treba pri izvajanju tega postopkovnega sistema upoštevati pogoje za priznanje pravice do novega sojenja iz člena 8(2) in (4) ter člena 9 Direktive 2016/343, kot jih razlaga Sodišče, in zaradi njegovih značilnosti omogočiti osebi, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, da v celoti uveljavlja svojo pravico do obrambe, kar je treba zdaj preučiti. (
26
)
53.
S pridržkom preverjanj, ki jih bo moralo opraviti predložitveno sodišče, pa se mi zdi, da značilnosti tega sistema, kot izhajajo iz predložitvene odločbe, ne omogočajo zagotovitve spoštovanja procesnih pravic te osebe.
54.
Naj spomnim, da predlog za obnovo kazenskega postopka pomeni posebno fazo kazenskega postopka, ki je lahko ključnega pomena za osebo, ki je bila v nenavzočnosti obsojena na kazen odvzema prostosti. Zato je možnost vložitve takega predloga bistvenega pomena, zlasti ker je, ker pritožba ni več mogoča, to edino pravno sredstvo, ki je na voljo za novo vsebinsko presojo zadeve. (
27
)
55.
V skladu s členom 423(2) NPK pa predlog za obnovo kazenskega postopka nima odložilnega učinka, „razen če sodišče odloči drugače“. Tako pravilo se mi zdi samo po sebi v nasprotju z načelom, da se obsodilna odločba, izdana v nenavzočnosti, ne sme izvršiti takoj, dokler se ne ugotovi, ali ima zadevna oseba pravico do novega sojenja ali ne.
56.
Poleg tega iz člena 423(3) NPK izhaja, da se za obravnavo predloga za obnovo kazenskega postopka načeloma zahteva osebna navzočnost osebe, obsojene v nenavzočnosti. (
28
) Ta postopek se namreč zaključi, če se ta oseba ne zglasi osebno pred pristojnim sodiščem, razen če ima za to utemeljen razlog.
57.
Ne glede na naravo tega razloga in obseg, v katerem bi to osebo lahko zastopal odvetnik, taka zahteva pomeni, da za pravico do novega sojenja, zagotovljeno s členom 9 Direktive 2016/343, velja pogoj, ki ga zakonodajalec Unije ni določil.
58.
Res je, da je ta zahteva odgovor na upravičeno skrb, da se ne bi z namenom zlorabe ovirala učinkovitost kazenskega pregona in učinkovito izvajanje sodne oblasti. (
29
) V okviru predloga za obnovo kazenskega postopka državi članici namreč ni mogoče očitati, da se želi izogniti položajem, v katerih je ta predlog vložen z namenom zlorabe, brez resnih razlogov ali obrazložitve, da bi se ovirala izvršitev odločbe, izdane v nenavzočnosti. Prav tako ji ni mogoče očitati, da daje prednost osebnemu pričanju obdolžene osebe, da se presodijo razlogi, ki upravičujejo njeno nenavzočnost na sojenju. Kot priznava Evropsko sodišče za človekove pravice, je navzočnost pomembna tako zaradi pravice obdolžene osebe, da je zaslišana in da sodniku predstavi „svojo različico dogodkov“, (
30
) kot tudi zaradi potrebe, da se preveri točnost njenih trditev. (
31
)
59.
Vendar takšna zahteva lahko pomeni posebno hudo omejitev pravice do novega sojenja, če je obdolžena oseba obsojena na kazen odvzema prostosti. V takem primeru se namreč zdi, da ta oseba nima druge izbire, kot da se osebno zglasi in se posledično preda organom zaradi izvršitve sodbe, izdane v nenavzočnosti, če želi biti upravičena do novega sojenja, saj bo njena odsotnost „brez utemeljenega razloga“ v skladu s členom 423(3) NPK pomenila zaključek postopka in s tem njeno odpoved novemu sojenju. Ker predlog za obnovo kazenskega postopka nima odložilnega učinka, bo navedena oseba načeloma priprta zaradi izvrševanja kazni, izrečene v nenavzočnosti, „razen če sodišče odloči drugače“, čeprav pristojni sodni organ še ni ugotovil, ali se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe. Poleg tega naj dodam, da bo obsodilna odločba postala nepreklicna, če bo ta predlog zavrnjen, saj se je rok za pritožbo iztekel, zoper odločbo, s katero Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) zavrne predlog za obnovo kazenskega postopka, pa ni mogoče vložiti pritožbe.
60.
Ob upoštevanju pomena predloga za obnovo kazenskega postopka, ki se lahko izkaže za ključnega za osebo, ki je bila v nenavzočnosti obsojena na kazen odvzema prostosti, menim, da zahteva po osebni navzočnosti, kolikor pomeni obvezen predhodni pogoj za obravnavo predloga in s tem za obnovo kazenskega postopka, ne upravičuje, da se tej osebi odvzame pravica do novega sojenja, če se obravnave ne udeleži osebno. Tako pravilo v povezavi z drugimi značilnostmi tega postopka lahko povzroči pretirano omejitev pravice do obrambe osebe, obsojene v nenavzočnosti, zlasti ker, kot poudarja predložitveno sodišče, člen 423 NPK določa eno samo pravno sredstvo zoper obsodbo v nenavzočnosti, ko ta šestnajsti dan po razglasitvi postane pravnomočna.
61.
Ta razlaga je v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice, ki jo je treba v tem primeru upoštevati. (
32
) ESČP meni, da pravica do novega sojenja prevlada nad pomembnostjo osebne navzočnosti osebe, obsojene v nenavzočnosti, pred sodiščem. Dejstvo, da obdolžena oseba, čeprav je bila ustrezno obveščena, ne pride na sodišče, ker ne more ali ker iz osebnih razlogov ne želi, in čeprav svoje odsotnosti ne opraviči, po njegovem mnenju ne more upravičiti odvzema pravice do novega sojenja. ESČP tudi meni, da je pravilo, po katerem osebe, obsojene v nenavzočnosti, ne more zastopati odvetnik, prav tako očitno nesorazmerno, saj je zaradi njega nenavzočnost tožeče stranke kaznovana z absolutno prepovedjo vsakršne obrambe. (
33
)
62.
Evropsko sodišče za človekove pravice prav tako meni, da je nesorazmerno naložiti tako zahtevo za dosego novega sojenja, če nacionalni organi poleg tega začnejo izvrševati obsodilno odločbo, izdano v nenavzočnosti. (
34
) Po njegovem mnenju tako pravilo pomeni, da je uresničevanje pravice do poštenega sojenja pogojeno z „neke vrste varščino, in sicer fizično svobodo zadevne osebe“, in je namenjeno nadomestitvi postopkov, ki spadajo v izvajanje policijskih pooblastil, z obveznostjo, ki je naložena samemu obdolžencu. (
35
) Čeprav je skrb za zagotovitev izvršitve sodnih odločb sama po sebi legitimna, pa ESČP meni, da imajo nacionalni organi na voljo druga sredstva, ki jim omogočajo, da zagotovijo navzočnost obsojene osebe. (
36
) Zato se po njegovem mnenju od svobodne osebe ne sme zahtevati, da se preda organom za izvršitev obsodilne odločbe, izdane v nenavzočnosti, ne glede na trajanje, četudi kratko, odvzema prostosti, da bi lahko uresničila pravico do novega sojenja pod pogoji, skladnimi s členom 6 EKČP, saj bi tako pravilo kršilo načelo domneve nedolžnosti. (
37
)
63.
Evropsko sodišče za človekove pravice je v sodbi Khalfaoui proti Franciji, v kateri je bila sporna določba francoskega zakonika o kazenskem postopku, na podlagi katere se je neizpolnitev obveznosti predaje organom kaznovala z izgubo pravice do pritožbe pri kasacijskem sodišču, odločilo, da, „[g]lede na pomembnost končnega nadzora, ki ga opravi Cour de cassation [Francija] v kazenskih zadevah, in pomen tega nadzora za tiste, ki so bili morda obsojeni na visoke kazni odvzema prostosti, ESČP meni, da je to posebno stroga sankcija glede na pravico do dostopa do sodišča, zagotovljeno s členom 6 [EKČP]“. (
38
) Dodalo je tudi, da „nedopustnost kasacijske pritožbe, ki temelji […] zgolj na dejstvu, da se pritožnik ni predal organom zaradi izvršitve sodne odločbe, ki je predmet pritožbe, prisili zadevno osebo, da si že zdaj sama naloži odvzem prostosti, ki izhaja iz izpodbijane odločbe, čeprav te odločbe ni mogoče šteti za dokončno, dokler ni odločeno o pritožbi ali dokler se ne izteče rok za vložitev pritožbe“. (
39
) To sodišče je menilo, da to „škoduje samemu bistvu pravice do pritožbe, saj pritožniku nalaga nesorazmerno breme in s tem ruši pravično ravnovesje, ki mora obstajati med legitimno skrbjo za zagotovitev izvršitve sodnih odločb na eni strani ter pravico do dostopa do kasacijskega sodišča in uveljavljanja pravice do obrambe na drugi strani“. (
40
)
64.
Zato, čeprav se mi zdi, da obravnavani postopkovni sistem ni sporen v delu, v katerem se od obdolžene osebe zahteva, da pri pristojnem pravosodnem organu vloži predlog za obnovo kazenskega postopka, da bi bila upravičena do novega sojenja, po drugi strani menim, da nekatere značilnosti tega postopka in zlasti dejstvo, da nima odložilnega učinka in da od te osebe zahteva osebno navzočnost, tej osebi ne zagotavljajo učinkovitega uveljavljanja pravice do obrambe, zlasti pravice do navzočnosti na sojenju.
65.
Glede na vse te elemente menim, da je treba člen 8(4), drugi stavek, in člen 9 Direktive 2016/343 razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica vzpostavi postopek, s katerim se od osebe, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, zahteva, da pri pristojnem organu vloži predlog za obnovo kazenskega postopka, da bi ta organ glede na pogoje iz člena 8(2) te direktive presodil, ali je ta oseba upravičena do novega sojenja, pod pogojem, da so značilnosti tega postopka takšne, da tej osebi zagotavljajo pravico do navzočnosti na sojenju in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.
66.
Nasprotno pa je treba člen 8(4), drugi stavek, in člen 9 Direktive 2016/343 razlagati tako, da nasprotujeta pravilu, v skladu s katerim tak postopek nima odložilnega učinka in poleg tega zahteva osebno udeležbo osebe, ki je bila v nenavzočnosti obsojena na kazen odvzema prostosti.
B.
Obseg in vsebina pravice do obveščenosti osebe, obsojene v nenavzočnosti (prvo, drugo in peto vprašanje za predhodno odločanje)
67.
Predložitveno sodišče s prvim, drugim in petim vprašanjem Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 razlagati tako, da nasprotuje temu, da oseba, v zvezi s katero je bila v nenavzočnosti izdana odločba, s katero je bila obsojena na kazen odvzema prostosti, medtem ko glede na pogoje iz člena 8(2) te direktive ni bilo ugotovljeno, da se je ta oseba odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, ob prijetju ni obveščena niti o tej odločbi niti o možnosti izpodbijanja te odločbe in o njeni pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva. To sodišče se sprašuje tudi o obliki in vsebini, ki jo morajo imeti te obvestitve.
68.
Navedeno sodišče postavlja ta vprašanja, kolikor v skladu z bolgarsko zakonodajo obdolžena oseba ne bi bila obveščena o odločbi, izdani v nenavzočnosti, in poleg tega ne bi bila obveščena o svojih procesnih pravicah in zlasti o možnosti vložitve predloga za obnovo kazenskega postopka na podlagi člena 423 NPK.
69.
Predložitveno sodišče se torej s svojim prvim vprašanjem sprašuje, v kolikšni meri mora država članica predvideti postopke, da bi bila ta oseba ob izvršitvi odločbe, izdane v zvezi z njo v nenavzočnosti, ali ob svojem prijetju obveščena o tej odločbi, po potrebi tako, da se ji vroči kopija te celotne odločbe.
70.
Poleg tega z drugim vprašanjem Sodišče prosi, naj pojasni, kako naj država članica izpolni svojo dolžnost obvestitve v postopkovnem sistemu, kot je obravnavani, v katerem ob izvršitvi odločbe, izdane v nenavzočnosti, ali ob prijetju osebe, obsojene v nenavzočnosti, pristojni organi še niso odločili o obstoju pravice do novega sojenja, saj je ta pravica priznana v poznejši fazi, po koncu obravnave predloga za obnovo kazenskega postopka, ki ga mora vložiti ta oseba.
1. Okvir za preučitev vprašanj
71.
V skladu s členom 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 mora država članica zagotoviti, da je oseba, v zvezi s katero je bila sprejeta odločba, izdana v nenavzočnosti, ko je obveščena o tej odločbi, zlasti ob prijetju, obveščena tudi o možnosti izpodbijanja te odločbe in pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva.
72.
Iz besedila te določbe nedvoumno izhaja, da zakonodajalec Unije državi članici nalaga natančno obveznost glede rezultata, in sicer zagotoviti, da je oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, obveščena o svojih procesnih pravicah v trenutku, ko je obveščena o tej odločbi, in najpozneje ob izvršitvi navedene odločbe, zlasti ob prijetju obsojene osebe v primeru obsodbe na kazen odvzema prostosti. To je minimalno pravilo, ki se nanaša na procesno načelo, bistveno za spoštovanje pravice do obrambe in pravice do poštenega sojenja te osebe, od katerega država članica ne sme odstopati.
73.
Zato po mojem mnenju ni nobenega dvoma, da člen 8(4) Direktive 2016/343 nasprotuje temu, da oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, ob izvršitvi te odločbe ali ob svojem prijetju ni obveščena niti o navedeni odločbi niti o možnosti njenega izpodbijanja in pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva. V takem položaju je namreč pravici do obrambe te osebe odvzeta vsakršna učinkovitost, pravici do novega sojenja iz člena 9 navedene direktive pa njena vsebina.
74.
Nasprotno pa ni niti namen niti cilj člena 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 določiti podrobnih pravil te dolžnosti obvestitve in zlasti pravil, v skladu s katerimi mora biti obdolžena oseba ob izvršitvi odločbe, izdane v nenavzočnosti, ali ob prijetju obveščena, po eni strani, o tej odločbi in, po drugi strani, o svoji pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva.
75.
Menim, da je treba ta posebna podrobna pravila presojati glede na splošne določbe Direktive 2012/13 o pravici osumljenih in obdolženih oseb do obveščenosti v kazenskem postopku, na katero se sklicuje uvodna izjava 8 Direktive 2016/343. (
41
) Kot izhaja iz uvodne izjave 25 Direktive 2012/13, je ta tesno povezana z Direktivo 2010/64/EU (
42
), s katero je med temi osebami tistim, ki ne govorijo ali ne razumejo jezika zadevnega kazenskega postopka, priznana pravica do tolmačenja in prevajanja tako predloženih informacij.
76.
Cilj Direktive 2012/13 v skladu z njenim členom 1 je določiti skupna minimalna pravila glede pravice do obveščenosti osumljenih ali obdolženih oseb o njihovih pravicah v okviru kazenskega postopka in obdolžitvah zoper njih. (
43
) V skladu s sodno prakso Sodišča se pravica, navedena v tem členu 1, nanaša vsaj na dve različni pravici. (
44
)
77.
Prva je pravica osumljenih ali obdolženih oseb, da so obveščene „vsaj“ o nekaterih procesnih pravicah, kot se uporabljajo v nacionalnem pravu. Ta pravica je določena v členu 3 Direktive 2012/13 in z vidika te določbe bom preučil podrobna pravila v zvezi s spoštovanjem pravice do obveščenosti o njihovi pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, določeni v členu 8(4) Direktive 2016/343.
78.
Druga je pravica do obveščenosti o obdolžitvah, ki je določena v členu 6 Direktive 2012/13. Z vidika tega zadnjenavedenega člena bom preučil pogoje, pod katerimi mora biti oseba, obsojena v nenavzočnosti, ob izvršitvi odločbe, izdane v zvezi z njo v nenavzočnosti, ali ob svojem prijetju obveščena o tej odločbi.
79.
Za zagotovitev učinkovitosti tako določene pravice do obveščenosti člen 8(2) Direktive 2012/13 določa, da morajo imeti osumljene ali obdolžene osebe ali njihov odvetnik v skladu s postopki nacionalnega prava pravico do izpodbijanja odločitev pristojnih organov zaradi opustitve ali zavrnitve pravice dostopa do informacij v skladu s to direktivo.
2. Obvestitev o obsodilni odločbi, izdani v nenavzočnosti
80.
Iz besedila člena 8(4) Direktive 2016/343 nedvoumno izhaja, da ni niti namen niti cilj tega člena določiti podrobnih pravil, v skladu s katerimi mora država članica ob izvršitvi odločbe, izdane v nenavzočnosti, ali ob prijetju osebe, v zvezi s katero je bila ta odločba izdana, zagotoviti, da je ta oseba obveščena o navedeni odločbi. Zakonodajalec Unije s tem, ko je od države članice zahteval, da zagotovi, da je obdolžena oseba obveščena o svojih procesnih pravicah, ko je „obveščen[a]“ o odločbi, izdani v zvezi z njo v nenavzočnosti, „zlasti v trenutku, ko [je] prijet[a]“, ni nameraval zahtevati, da država članica ob sami izvršitvi navedene odločbe ali prijetju te osebe zagotovi kopijo te celotne odločbe, ki bi ji bilo priloženo obvestilo o pravicah.
81.
Taka podrobna pravila je treba po mojem mnenju določiti glede na pravila v zvezi s pravico do obveščenosti o obdolžitvah, določena v členu 6 Direktive 2012/13, in pravila o pravici do dostopa do gradiva zadeve, določena v členu 7 te direktive.
82.
Sodišče je v sodbi z dne 15. oktobra 2015, Covaci, (
45
) odločilo, da je treba zlasti ob upoštevanju členov 2, 3 in 6 Direktive 2012/13 vročitev kaznovalnega naloga, kot ga določa nemško pravo, šteti za obliko posredovanja obdolžitve zadevne osebe, zaradi česar mora biti v skladu z zahtevami, ki jih določa ta člen 6. (
46
) Naj opozorim, da je v skladu z nemškim pravom kaznovalni nalog začasna odločba, ki jo izda sodišče na predlog državnega tožilstva za manjše kršitve, pri čemer ni potrebna fizična navzočnost obdolženca. Ta nalog, ki je del poenostavljenega kazenskega postopka brez obravnave, postane pravnomočen z iztekom dvotedenskega roka za ugovor od vročitve navedenega naloga, glede na okoliščine primera, pooblaščencem obdolženca. (
47
)
83.
Iz podobnih razlogov, kot jih je Sodišče navedlo v tej sodbi, menim, da je treba obvestitev v zvezi z odločbo, ki je bila izdana v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je obdolžena oseba odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, šteti za obliko obvestitve o obdolžitvi te osebe, tako da je treba pri tej obvestitvi izpolnjevati zahteve iz člena 6 Direktive 2012/13.
84.
Po eni strani iz člena 2(1) Direktive 2012/13 izhaja, da je zakonodajalec Unije jasno določil uporabo te direktive v celotnem kazenskem postopku, od prvega suma do izdaje sodbe, po potrebi po izčrpanju vseh pravnih sredstev. (
48
)
85.
Po drugi strani se v postopku, ki poteka v nenavzočnosti na podlagi člena 8(4) Direktive 2016/343, odločba izda, medtem ko ni znano, ali se je obdolžena oseba nameravala odpovedati pravici do navzočnosti ali obrambe, tako da ta obvestitev dejansko lahko pomeni prvo priložnost, da je ta oseba obveščena o obdolžitvi zoper njo. To potrjuje dejstvo, da lahko ta oseba, če ne izpolnjuje pogojev iz člena 8(2) te direktive, doseže obnovo postopka ali dostop do enakovrednega pravnega sredstva, v okviru katerega bo lahko v celoti uveljavljala svojo pravico do obrambe, preden sodni organ izda novo odločbo o dejanski in pravni utemeljenosti obdolžitve.
86.
Zato menim, da pravica do obveščenosti o obdolžitvi iz člena 6 Direktive 2012/13 vključuje tudi pravico osebe, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, da je obveščena o tej odločbi.
87.
Res je, kot je priznalo Sodišče, da Direktiva 2012/13 ne ureja podrobnih pravil o tem, kako je treba informacije o obdolžitvi iz njenega člena 6 sporočiti obdolženi osebi. (
49
) Člen 6(1) te direktive določa, da mora država članica zagotoviti, da je osumljena ali obdolžena oseba nemudoma in dovolj podrobno obveščena o kaznivem dejanju, katerega storitve je osumljena ali obdolžena, da se zagotovi poštenost postopka in omogoči učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe. Odstavek 2 tega člena se izrecno nanaša na osumljeno ali obdolženo osebo, ki je prijeta ali pridržana. V tem primeru mora država članica zagotoviti, da je zadevna oseba obveščena o razlogih za prijetje ali pridržanje, vključno s kaznivim dejanjem, katerega storitve je osumljena ali obdolžena. Nazadnje, v skladu z odstavkom 3 navedenega člena država članica zagotovi, da se najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.
88.
Ob upoštevanju diskrecijske pravice, ki jo zakonodajalec Unije priznava državam članicam, morajo te glede na značilnosti svojega postopkovnega sistema določiti podrobna pravila, v skladu s katerimi mora biti oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, obveščena o tej odločbi. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ta podrobna pravila ne smejo posegati v cilj, določen zlasti v členu 6 Direktive 2012/13, ki je, kot prav tako izhaja iz uvodne izjave 27 te direktive, da se tej osebi omogoči priprava obrambe in da se zagotovi poštenost postopka. (
50
)
89.
V posebnih okoliščinah, v katerih je obdolžena oseba prijeta zaradi izvršitve obsodilne odločbe, ki je bila izdana v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, je namen informacij, ki jih ta oseba prejme ob prijetju, zlasti seznaniti jo z razlogi za prijetje in obdolžitvami zoper njo v smislu člena 6 Direktive 2012/13 ter z njenimi procesnimi pravicami.
90.
S tem ciljem se po mojem mnenju ne zahteva, da se državi članici naloži, da pristojni organi, ko začnejo izvrševati odločbo, izdano v nenavzočnosti, ali primejo obdolženo osebo, izpolnijo svojo dolžnost obveščanja tako, da ob tej izvršitvi ali tem prijetju zadevni osebi izročijo kopijo celotne te odločbe. Taka zahteva ni potrebna. Že samo informacije o vsebini navedene odločbe in dejstvu, da je bila izdana v nenavzočnosti te osebe, se zdijo zadostne.
91.
Nasprotno pa mora biti, kot poudarja predložitveno sodišče, glede na pravico do učinkovitega pravnega sredstva oseba, ki je bila obsojena v nenavzočnosti, v celoti seznanjena z razlogi, zaradi katerih je bila obsojena. Država članica bo torej morala zagotoviti, da bodo pristojni organi posebej poskrbeli za to, da bodo osebo nemudoma in uradno obvestili o obsodilni odločbi, izdani v zvezi z njo v nenavzočnosti, na primer s postopkom vročitve ali uradnega obvestila. (
51
) Ta odločba bo namreč postala izvršljiva šele, ko bo navedena oseba o njej uradno obveščena, po izteku roka za vložitev pravnih sredstev, ki načeloma začne teči od konca tega postopka, in po tem, ko se je oseba odpovedala svoji pravici do novega sojenja ali ji ta ni bila priznana. Poleg tega, kot poudarja predložitveno sodišče, iz člena 4a(1)(d) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, (
52
) kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, (
53
) izhaja, da izvršitveni pravosodni organ ne sme zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje, če je v tem nalogu med drugim navedeno, da bo zadevni osebi odločba, izdana v nenavzočnosti, vročena nemudoma po njeni predaji.
92.
Nazadnje naj dodam, da mora država članica v skladu s členom 7(1) Direktive 2012/13, kadar je oseba prijeta ali pridržana v kateri koli fazi kazenskega postopka, zagotoviti, da so ji na voljo listine o zadevi, ki so bistvene za učinkovito izpodbijanje, v skladu z nacionalnim pravom, zakonitosti prijetja ali pridržanja. Kot pa je navedeno v Direktivi 2010/64, je obsodilna odločba ali „sodba“ bistven dokument, ki ga je treba posredovati in po potrebi prevesti, da se obsojeni osebi omogoči uveljavljanje pravice do obrambe in da se zagotovi poštenost postopka. (
54
)
93.
Glede na te elemente menim, da je treba člen 8(4) Direktive 2016/343 razlagati tako, da morajo pristojni organi države članice v položaju, ko začnejo izvrševati odločbo, izdano v nenavzočnosti, ali primejo osebo, v zvezi s katero je bila ta odločba izdana, to osebo obvestiti o obdolžitvi zoper njo, vključno z razlogi za obsodbo, v skladu z določbami člena 3(1)(c) in člena 6, od (1) do (3), Direktive 2012/13. Upoštevanje te zahteve ne vključuje obveznosti države članice, da zagotovi, da se navedeni osebi ob tej izvršitvi ali tem prijetju izroči kopija celotne navedene odločbe.
3. Obvestitev v zvezi s pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva
94.
Naj spomnim, da predložitveno sodišče z drugim vprašanjem Sodišče v bistvu prosi, naj pojasni podrobna pravila v zvezi s spoštovanjem pravice do obveščenosti o pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva iz člena 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343.
95.
Predložitveno sodišče želi zlasti primerjati načela, ki jih je Sodišče določilo v sodbi VB I, z bolgarskim postopkovnim sistemom. Sodišče je namreč v tej sodbi odločilo, da je „[i]zbira podrobnih pravil, v skladu s katerimi morajo biti [informacije v zvezi s pravico do novega sojenja in možnostjo izpodbijanja odločbe, izdane v nenavzočnosti] dane na voljo zadevnim osebam, […] prepuščena diskreciji držav članic, pri čemer mora biti zadevna oseba o njih obveščena, ko je obveščena o zadevni odločbi“. (
55
) Predložitveno sodišče pa poudarja, da v bolgarskem postopkovnem sistemu pristojni organi o obstoju pravice do novega sojenja odločijo po koncu obravnave predloga za obnovo kazenskega postopka, ki ga mora vložiti oseba, obsojena v nenavzočnosti.
96.
Sodišče je v sodbi VB I odločilo, da člen 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 ne opredeljuje podrobnih pravil, v skladu s katerimi je treba osebo, obsojeno v nenavzočnosti, obvestiti o njeni pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva. (
56
) Le v uvodni izjavi 39 te direktive je navedeno, da bi morale biti te informacije zagotovljene bodisi pisno bodisi ustno, pod pogojem, da se v zadnjenavedenem primeru taka zagotovitev informacij evidentira po postopku za evidentiranje v skladu z nacionalnim pravom. (
57
)
97.
Za odgovor na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, se je treba na prvem mestu sklicevati na določbe Direktive 2012/13. Ker je namreč pravica do obveščenosti o pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva procesna pravica, je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 brati ob upoštevanju splošnih določb členov 3 in 4 Direktive 2012/13.
98.
S členom 3(1) Direktive 2012/13 se od držav članic zahteva, da zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe „zaradi učinkovitega uveljavljanja procesnih pravic v skladu z nacionalnim pravom nemudoma obveščene vsaj o [procesnih pravicah, navedenih v točkah od (a) do (e)]“. (
58
) Ta določba vsebuje seznam, ki vključuje pravico dostopa do odvetnika, upravičenje do brezplačnega pravnega nasveta in pogoje za njegovo pridobitev, pravico do obveščenosti o obdolžitvah, pravico do tolmačenja in prevajanja ter pravico do molka. Kot je razvidno iz uporabe izraza „vsaj“, zakonodajalec Unije ni nameraval omejiti procesnih pravic, o katerih morajo biti osumljene ali obdolžene osebe obveščene, saj se ta direktiva uporablja do izdaje dokončne sodbe. Poleg tega iz uvodne izjave 20 navedene direktive izhaja, da ta pravila „ne vpliva[jo] na obveščanje o drugih procesnih pravicah na podlagi Listine, EKČP, nacionalnega prava ali prava Unije, ki se uporablja“.
99.
V skladu s členom 3(2) Direktive 2012/13 je treba osumljeno ali obdolženo osebo „nemudoma“ ustno ali pisno seznaniti s temi informacijami v preprostem in razumljivem jeziku. (
59
) V skladu s členom 4 navedene direktive mora država članica ob prijetju ali pridržanju te osebe zagotoviti, da ta nemudoma prejme obvestilo o procesnih pravicah, kot se uporabljajo v nacionalnem pravu. To obvestilo mora biti pisno ter sestavljeno v preprostem in razumljivem jeziku, ki ga zadevna oseba razume. Vsebovati mora informacije o procesnih pravicah iz člena 3 Direktive 2012/13, katerih seznam ni izčrpen, in pravicah iz člena 4(2) in (3) te direktive, kot je pravica dostopa do gradiva zadeve, ter osnovne informacije o možnostih v skladu z nacionalnim pravom med drugim za izpodbijanje zakonitosti prijetja. Če pristojni organi države članice primejo obdolženo osebo zaradi izvršitve obsodilne odločbe, izdane v nenavzočnosti, se mi zdi, da bi to pisno obvestilo o pravicah lahko vsebovalo pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva. (
60
)
100.
Kar zadeva, na drugem mestu, vsebino informacij, ki jih je treba sporočiti, se mi zdi, da jo je treba presojati, po eni strani, glede na posebnosti zadevnega nacionalnega postopka in, po drugi strani, glede na cilj člena 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343, in sicer zagotoviti učinkovitost pravice do obrambe obdolžene osebe in njene pravice do novega sojenja, določene v členu 9 Direktive 2016/343.
101.
Navedel sem namreč že, da zakonodajalec Unije ne namerava uvesti enotnega postopkovnega sistema, v katerem bi država članica morala predvideti potrebo po organizaciji novega sojenja v fazi izdaje odločbe v nenavzočnosti. Poleg tega je v členu 3(1) Direktive 2012/13 izrecno navedeno, da države članice obdolženi osebi zagotovijo informacije o njenih procesnih pravicah „v skladu z nacionalnim pravom“. To v postopkovnem sistemu, kot je obravnavani, pomeni, da je v obvestilu o pravicah za osebo, obsojeno v nenavzočnosti, naveden postopek, ki ji je na voljo, da lahko v skladu s členom 9 Direktive 2016/343 zahteva novo sojenje.
102.
V obravnavani zadevi predložitveno sodišče meni, da mu člen 15(3) NPK zagotavlja zadostno pravno podlago, da lahko sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da bo obdolžena oseba obveščena o svojih procesnih pravicah v skladu s členom 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343. V teh okoliščinah po mojem mnenju nič ne nasprotuje temu, da to sodišče v odločbi, ki jo izda v nenavzočnosti, navede podrobna pravila, na podlagi katerih lahko obsojena oseba zahteva novo sojenje ali drugo pravno sredstvo pod pogoji iz člena 9 te direktive.
103.
Glede na te elemente menim, da je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 razlagati tako, da morajo pristojni organi države članice v položaju, ko začnejo izvrševati odločbo ali primejo osebo, v zvezi s katero je bila izdana obsodilna odločba v nenavzočnosti, v okviru obvestila o pravicah iz člena 4 Direktive 2012/13 to osebo obvestiti o njeni morebitni pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, kot se uporablja v nacionalnem pravu.
104.
V postopkovnem sistemu, kot je obravnavani, ki določa postopek, na podlagi katerega mora ta oseba za priznanje pravice do novega sojenja iz člena 9 Direktive 2016/343 pri pristojnem pravosodnem organu predhodno vložiti predlog za obnovo kazenskega postopka, se s členom 8(4) te direktive zahteva, da je v tem obvestilu o pravicah naveden ta postopek.
C.
Oblika in obseg pravnih sredstev, ki so na voljo po odločbi, izdani v nenavzočnosti (peto in šesto vprašanje za predhodno odločanje)
105.
Predložitveno sodišče s petim in šestim vprašanjem Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 8(4) Direktive 2016/343 razlagati tako, da mora imeti oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, na voljo dve ločeni pravni sredstvi, ki omogočata, prvič, vložitev pritožbe zoper to odločbo in, drugič, upravičenost do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva v skladu s členom 9 te direktive.
106.
Naj opozorim, da se s členom 8(4) Direktive 2016/343 zahteva, da mora biti oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, ob seznanitvi s to odločbo obveščena tudi o „možnosti, da izpodbija[] [navedeno] odločitev in da ima[] pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva“, pri čemer zadnjenavedeno v skladu s členom 9 te direktive omogoča, „da se ponovno vsebinsko odloči o zadevi […] ter lahko privede do spremembe prvotne odločbe“.
107.
Iz besedila člena 8(4) Direktive 2016/343 in zlasti iz uporabe prirednega veznika „ali“ izhaja, da morajo države članice zagotoviti, da ima oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, ne da bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 8(2) te direktive, možnost izpodbijati to odločbo bodisi z zahtevo za novo sojenje bodisi z uveljavljanjem pravnega sredstva.
108.
Kot je Sodišče odločilo v sodbi z dne 19. maja 2022, Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu), (
61
) mora ta možnost zadevni osebi omogočiti, da doseže obnovo postopka ali dostop do enakovrednega pravnega sredstva, s katerim se doseže ponovna vsebinska obravnava zadeve v njeni navzočnosti. Obseg tega novega sojenja je izrecno opredeljen v členu 9 Direktive 2016/343. Zakonodajalec Unije državam članicam nalaga natančne in nedvoumne obveznosti. Od njih zahteva, bodisi da predvidijo obnovo sojenja bodisi da vzpostavijo postopek, ki omogoča, da se ponovno vsebinsko odloči o zadevi, vključno s preučitvijo novih dokazov, in lahko privede do spremembe prvotne odločbe. Poleg tega državam članicam nalaga, da zagotovijo, da bo imela obdolžena oseba v okviru tega novega sojenja ali uveljavljanja tega novega pravnega sredstva pravico biti navzoča in učinkovito sodelovati v postopku, ki iz tega izhaja, v skladu s postopki po nacionalnem pravu, ter da bo lahko uveljavljala pravico do obrambe.
109.
Kot sem že navedel v sklepnih predlogih v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, (
62
) zakonodajalec Unije tukaj vključuje temeljne zahteve ponovnega sojenja, ki jih je oblikovalo Evropsko sodišče za človekove pravice. (
63
) To namreč zahteva, da se obdolženi osebi omogoči nova presoja utemeljenosti dejanskih in pravnih elementov obtožb zoper njo, ki jo opravi sodišče „s polnimi pooblastili“ in v njeni navzočnosti, (
64
) kar ji zagotavlja vsa jamstva poštenega sojenja iz člena 6 EKČP. Naj poudarim, da državam pogodbenicam vseeno dopušča „precejšnjo svobodo pri izbiri sredstev, ki njihovim pravosodnim sistemom omogočajo izpolnjevanje zahtev [tega člena]“, če „so sredstva, ki jih zagotavlja nacionalno pravo, učinkovita, če se obtoženec niti ni odpovedal pravici biti navzoč na sojenju in pravici do obrambe niti se ni nameraval izogniti roki pravice“. (
65
)
110.
Naj še opozorim, da prav tako z Direktivo 2016/343 ni bila izvedena izčrpna uskladitev kazenskega postopka. Na podlagi načela procesne avtonomije imajo tako države članice precejšnjo svobodo pri opredelitvi sistema pravnih sredstev in postopkov, ki omogočajo spoštovanje pravice do obrambe osebe, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, pod pogojem, prvič, da niso manj ugodni od tistih, ki urejajo podobne položaje, za katere se uporablja nacionalno pravo (načelo enakovrednosti), in drugič, da v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih priznava pravo Unije (načelo učinkovitosti).
111.
Ob upoštevanju teh preudarkov je treba člen 8(4) Direktive 2016/343 razlagati tako, da morajo države članice zagotoviti, da je lahko oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, upravičena do dveh ločenih pravnih sredstev, ki ji omogočata izpodbijanje te odločbe bodisi z obnovo sojenja bodisi z dostopom do enakovrednega pravnega sredstva, s katerim se doseže ponovna vsebinska obravnava zadeve v njeni navzočnosti v skladu s členom 9 te direktive.
V. Predlog
112.
Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija) odgovori:
(1)
Člen 8(4) in člen 9 Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku
je treba razlagati tako, da:
se uporabljata za osebo, v zvezi s katero je bila izdana oprostilna odločba v nenavzočnosti.
(2)
Člen 8(4) Direktive 2016/343
je treba razlagati tako, da:
–
kar zadeva preizkus izpolnjevanja pogojev iz člena 8(2) te direktive in priznanje pravice do novega sojenja v smislu člena 9 navedene direktive,
(a)
lahko sodni organ, ki vsebinsko odloča o obdolžitvi zoper obdolženo osebo, v skladu z nacionalnim postopkovnim sistemom preveri, ali so ti pogoji izpolnjeni, in če niso, to osebo v odločbi, izdani v nenavzočnosti, obvesti o možnosti izpodbijanja te odločbe in o njeni pravici do novega sojenja;
(b)
mora ta organ za namene tega preizkusa zaslišati tako tožilstvo kot tudi obrambo;
(c)
država članica lahko vzpostavi postopek, s katerim se od osebe, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, medtem ko ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, zahteva, da pri pristojnem pravosodnem organu vloži predlog za obnovo kazenskega postopka, pod pogojem, da so značilnosti tega postopka takšne, da tej osebi zagotavljajo pravico do navzočnosti na sojenju in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.
Pravilo, v skladu s katerim tak postopek nima odložilnega učinka in poleg tega zahteva osebno udeležbo osebe, ki je bila v nenavzočnosti obsojena na kazen odvzema prostosti, je nezdružljivo s temi načeli;
–
kar zadeva podrobna pravila v zvezi z obvestitvijo osebe, v zvezi s katero je bila izdana obsodilna odločba v nenavzočnosti, medtem ko glede na pogoje iz člena 8(2) Direktive 2016/343 ni bilo ugotovljeno, da se je ta oseba odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe,
(a)
nasprotuje temu, da ta oseba ob prijetju ni obveščena niti o tej odločbi niti o možnosti izpodbijanja te odločbe in o njeni pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva;
(b)
se z njim zahteva, da država članica navedeno osebo obvesti o razlogih za njeno prijetje v skladu s pravico do obveščenosti o obdolžitvi iz člena 3(1)(c) in člena 6, od (1) do (3), Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku. Upoštevanje te zahteve ne vključuje obveznosti države članice, da ji ob prijetju izroči kopijo celotne navedene odločbe;
(c)
se z njim zahteva, da država članica v okviru obvestila o pravicah iz člena 4 Direktive 2012/13 isto osebo obvesti o njeni pravici do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, kot se uporablja v nacionalnem pravu;
(d)
se v postopkovnem sistemu, ki določa postopek, na podlagi katerega mora oseba, v zvezi s katero je bila izdana odločba v nenavzočnosti, za priznanje pravice do novega sojenja iz člena 9 Direktive 2016/343 pri pristojnem pravosodnem organu predhodno vložiti predlog za obnovo kazenskega postopka, z njim zahteva, da je v tem obvestilu o pravicah naveden ta postopek.
–
Kar zadeva obliko in obseg pravnih sredstev, ki so na voljo po odločbi, izdani v nenavzočnosti, mora biti oseba, v zvezi s katero je bila izdana taka odločba, medtem ko glede na pogoje iz člena 8(2) Direktive 2016/343 ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti ali obrambe, upravičena do dveh ločenih pravnih sredstev, ki ji omogočata izpodbijanje te odločbe bodisi z obnovo sojenja bodisi z dostopom do enakovrednega pravnega sredstva, s katerim se doseže ponovna vsebinska obravnava zadeve v njeni navzočnosti v skladu s členom 9 te direktive.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL 2016, L 65, str. 1.
(
3
)	C-430/22 in C-468/22, v nadaljevanju: sodba VB I, EU:C:2023:458.
(
4
)	Glej sodbo VB I (točka 30).
(
5
)	UL 2012, L 142, str. 1.
(
6
)	Dejansko stanje je enako tistemu, ki ga je Sodišče predstavilo v sodbi VB I.
(
7
)	Glej sodbo z dne 19. maja 2022, Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:401, točki 25 in 36).
(
8
)	Glej uvodne izjave 2, 4 in 10 Direktive 2016/343 ter za ponazoritev sodbo z dne 22. decembra 2017, Ardic (C-571/17 PPU, EU:C:2017:1026), v zvezi z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper osebo, ki je bila ob koncu postopka, ki je potekal v njeni nenavzočnosti, pravnomočno obsojena na kazen odvzema prostosti.
(
9
)	Za ponazoritev glej zadevo Khuzdar (C-95/24), ki je še v obravnavi.
(
10
)	V uvodni izjavi 35 Direktive 2016/343 je namreč navedeno, da pravica osumljenih ali obdolženih oseb, da so navzoče na sojenju, ni absolutna, in da bi osumljene ali obdolžene osebe morale imeti možnost, da se pod nekaterimi pogoji izrecno ali molče, vendar nedvoumno, odpovejo tej pravici (glej sodbo z dne 19. maja 2022, Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:401, točka 26), ki se nanaša na obseg, v katerem je oseba na begu lahko upravičena do novega sojenja).
(
11
)	Glede razlage členov 8 in 9 Direktive 2016/343 glej moje sklepne predloge v zadevi Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:26).
(
12
)	Moj poudarek.
(
13
)	Moj poudarek.
(
14
)	Moj poudarek.
(
15
)	Glej točko 40 obrazložitvenega memoranduma k predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta za krepitev nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (COM(2013) 821 final) ter uvodno izjavo 23, v kateri je navedeno, da „[p]od nekaterimi natančno določenimi pogoji, ki zagotavljajo dejansko upoštevanje pravice do poštenega sojenja, bi moralo biti omogočeno, da sojenje, ki se konča z obsodbo ali oprostitvijo, poteka v odsotnosti osumljene ali obdolžene osebe“.
(
16
)	Glej uvodno izjavo 33 Direktive 2016/343.
(
17
)	V tem okviru je Evropsko sodišče za človekove pravice odločilo, da je navzočnost obdolžene osebe na sojenju ključna tako zaradi pravice do izjave kot tudi potrebe, da se preveri točnost njenih trditev ter da se te trditve primerjajo z izjavami žrtve, katere interese je prav tako treba zaščititi, in prič (glej sodbo ESČP z dne 23. maja 2000, Van Pelt proti Franciji (CE:ECHR:2000:0523JUD003107096, točka 66)).
(
18
)	Glej sodbi z dne 13. februarja 2020, Spetsializirana prokuratura (Obravnava v nenavzočnosti obdolženca) (C-688/18, EU:C:2020:94, točka 30 in navedena sodna praksa), in z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, odstranjenemu z ozemlja) (C-420/20, EU:C:2022:679, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
19
)	Glej sodbo z dne 30. marca 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Prekinitev roka za predajo v pritožbenem postopku) (C-556/21, EU:C:2023:272, točka 31 in navedena sodna praksa).
(
20
)	V nadaljevanju: Listina.
(
21
)	Podpisana 4. novembra 1950 v Rimu, v nadaljevanju: EKČP.
(
22
)	Evropsko sodišče za človekove pravice prav tako meni, da EKČP državam pogodbenicam dopušča precejšnjo svobodo pri izbiri sredstev, ki njihovim pravosodnim sistemom omogočajo izpolnjevanje zahtev iz člena 6 te konvencije, vendar le če se sredstva nacionalnega prava izkažejo za učinkovita, če se obdolžena oseba ni niti odpovedala pravici biti navzoča na sojenju in pravici do obrambe niti se ni nameravala izogniti roki pravice (za ponazoritev glej sodbo ESČP z dne 14. junija 2001, Medenica proti Švici (CE:ECHR:2001:0614JUD002049192, točka 55)).
(
23
)	Glej sodbo z dne 22. septembra 2022, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság in drugi (C-159/21, EU:C:2022:708, točka 49 in navedena sodna praksa).
(
24
)	Glej sodbo z dne 17. julija 2014, Sánchez Morcillo in Abril García (C-169/14, EU:C:2014:2099, točka 49).
(
25
)	Evropsko sodišče za človekove pravice meni, da je pravica vsakega obdolženca, da ga učinkovito brani odvetnik, ki mu je po potrebi postavljen po uradni dolžnosti, eden od temeljnih elementov poštenega sojenja in da obdolženec ne sme izgubiti uveljavljanja te pravice samo zaradi svoje nenavzočnosti na obravnavi. Meni, da je za pravičnost kazenskega sistema bistvenega pomena, da nenavzočnost obdolženca na sojenju ni kaznovana z odstopanjem od pravice do pomoči zagovornika in da mu je zagotovljena ustrezna obramba tako na prvi stopnji kot tudi v pritožbenem postopku (sodbe ESČP z dne 21. januarja 1999, Van Geyseghem proti Belgiji (CE:ECHR:1999:0121JUD002610395, točka 34); z dne 13. februarja 2001, Krombach proti Franciji (CE:ECHR:2001:0213JUD002973196, točka 89), in z dne 1. marca 2006, Sejdovic proti Italiji (CE:ECHR:2006:0301JUD005658100, točka 91)).
(
26
)	V skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice je treba upoštevati posebnosti in naravo zadevnega postopka, njegov pomen v celotnem okviru sojenja, način, kako so bili predstavljeni interesi zadevne osebe, in način, kako jih je treba zaščititi, ob upoštevanju vprašanja, o katerem je treba odločiti, in njegovega pomena za zadevno osebo (glej sodbo ESČP z dne 25. marca 1998, Belziuk proti Poljski (CE:ECHR:1998:0325JUD002310393, točka 37 in navedena sodna praksa)).
(
27
)	Iz predložitvene odločbe izhaja, da je v skladu z bolgarsko zakonodajo rok za pritožbo zoper obsodbo v nenavzočnosti le petnajst dni in teče neprekinjeno od datuma te obsodbe, tudi če obdolžena oseba ni mogla vedeti za navedeno obsodbo.
(
28
)	Iz predstavitve nacionalnega pravnega okvira in predložitvene odločbe ni razvidno, ali lahko osebo, obsojeno v nenavzočnosti, zastopa odvetnik.
(
29
)	Glej sodbo z dne 19. maja 2022, Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:401, točka 37).
(
30
)	Glej sodbo ESČP z dne 19. decembra 1989, Kamasinski proti Avstriji (CE:ECHR:1989:1219JUD000978382, točka 74).
(
31
)	Glej sodbo ESČP z dne 23. novembra 1993, Poitrimol proti Franciji (CE:ECHR:1993:1123JUD001403288, točka 35).
(
32
)	Zakonodajalec Unije je namreč v uvodnih izjavah 11, 13, 27, 45, 47 in 48 Direktive 2016/343 jasno izrazil svojo željo okrepiti in zagotoviti učinkovito uporabo pravice do poštenega sojenja v okviru kazenskih postopkov, s tem da je v pravo Unije vključil sodno prakso ESČP glede upoštevanja člena 6(1) EKČP (glej v zvezi s tem sodbo z dne 13. februarja 2020, Spetsializirana prokuratura (Obravnava v nenavzočnosti obdolženca) (C-688/18, EU:C:2020:94, točki 34 in 35)).
(
33
)	Glej sodbo ESČP z dne 13. februarja 2001, Krombach proti Franciji (CE:ECHR:2001:0213JUD002973196, točki 84 in 90), v zvezi s členom 630 francoskega zakonika o kazenskem postopku, ki je določal absolutno prepoved, da bi nenavzočo obdolženo osebo zastopal odvetnik, in od katere porotno sodišče, ki je odločalo v nenavzočnosti, ni moglo odstopati.
(
34
)	Glej sodbo ESČP z dne 12. februarja 2015, Sanader proti Hrvaški (EC:ECHR:2015:0212JUD006640812, točka 80 in naslednje).
(
35
)	Glej sodbo ESČP z dne 13. februarja 2001, Krombach proti Franciji (CE:ECHR:2001:0213JUD002973196, točka 87).
(
36
)	Glej sodbo ESČP z dne 14. decembra 1999, Khalfaoui proti Franciji (EC:ECHR:1999:1214JUD003479197, točka 44), v nadaljevanju: sodba Khalfaoui proti Franciji.
(
37
)	Glej sodbo Khalfaoui proti Franciji, točka 49.
(
38
)	Sodba Khalfaoui proti Franciji (točka 47).
(
39
)	Sodba Khalfaoui proti Franciji (točka 40).
(
40
)	Sodba Khalfaoui proti Franciji (točka 40).
(
41
)	Za celostno razumevanje povezave med direktivami 2016/343, 2012/13 in 2010/64 glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi IS (Nezakonitost predložitvene odločbe) (C-564/19, EU:C:2021:292, točka 60).
(
42
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL 2010, L 280, str. 26).
(
43
)	Glej v zvezi s tem uvodni izjavi 10 in 14 Direktive 2012/13 ter sodbo z dne 13. junija 2019, Moro (C-646/17, EU:C:2019:489, točka 34).
(
44
)	Sodba z dne 13. junija 2019, Moro (C-646/17, EU:C:2019:489, točka 43 in navedena sodna praksa).
(
45
)	C-216/14, EU:C:2015:686.
(
46
)	Glej sodbo z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686, točka 61).
(
47
)	Glej sodbo z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686, točka 20).
(
48
)	Ta člen določa: „Ta direktiva se uporablja od trenutka, ko pristojni organi države članice seznanijo osebe, da so osumljene ali obdolžene kaznivega dejanja, do zaključka postopka, torej dokončne in pravnomočne odločbe o tem, ali je osumljena oziroma obdolžena oseba storila kaznivo dejanje in glede na primer, vključno z izrekom kazni ter odločitvijo o vseh pritožbah.“
(
49
)	Glej sodbo z dne 13. junija 2019, Moro (C-646/17, EU:C:2019:489, točka 51 in navedena sodna praksa).
(
50
)	Sodba z dne 13. junija 2019, Moro (C-646/17, EU:C:2019:489, točka 51 in navedena sodna praksa).
(
51
)	Glej zadevo, v kateri je bila izdana odločba ESČP o dopustnosti z dne 30. januarja 2007, Pala proti Franciji (CE:ECHR:2007:0130DEC003338704), v kateri je bila oseba, obsojena v nenavzočnosti, s priporočenim pismom obveščena, da je bila obsodilna sodba, izdana v nenavzočnosti, puščena na mestni občini.
(
52
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.
(
53
)	UL 2009, L 81, str. 24.
(
54
)	Kot je izrecno navedeno v uvodni izjavi 25 Direktive 2012/13, mora biti osumljenim ali obdolženim osebam, ko so jim predložene informacije v skladu s to direktivo, po potrebi na voljo prevajanje ali tolmačenje v jezik, ki ga razumejo, v skladu s standardi iz Direktive 2010/64. V skladu s členom 3 te direktive zakonodajalec Unije od države članice zahteva, da v primeru, ko ta oseba ne razume jezika zadevnega kazenskega postopka, v razumnem roku zagotovi kakovosten pisni prevod te odločbe. Le izjemoma se lahko zagotovi ustni prevod ali ustni povzetek tega dokumenta, vendar pod pogojem, da take formalnosti ne vplivajo na poštenost postopka.
(
55
)	Sodba VB I (točka 30).
(
56
)	Glej sodbo VB I (točka 27).
(
57
)	Glej sodbo VB I (točka 28).
(
58
)	Moj poudarek.
(
59
)	Kar zadeva praktično in učinkovito izvajanje te obveznosti, je v uvodni izjavi 38 te direktive navedeno, da ga je mogoče zagotoviti „na drugačen način […], kot je ustrezno usposabljanje pristojnih organov ali priprava obvestila o pravicah v preprostem in nestrokovnem jeziku, ki ga laična oseba lahko razume brez poznavanja kazenskega procesnega prava“.
(
60
)	V skladu s poročilom Agencije Evropske unije za temeljne pravice (FRA) iz leta 2016, „Rights of Suspected and Accused Persons Across the EU: Translation, Interpretation and Information“, je 26 držav članic vzpostavilo obvestilo o pravicah, od tega jih ima 23 enotno obvestilo o pravicah, ki ga izdajo policijski organi ob prijetju obdolžene osebe (točka 3.3, „Letter of Rights“, str. 69 in naslednje).
(
61
)	C-569/20, EU:C:2022:401, točka 59.
(
62
)	Sklepni predlogi v zadevi Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:26).
(
63
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu) (C-569/20, EU:C:2022:26, točka 43). Evropsko sodišče za človekove pravice tako v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva, da mora imeti oseba, obsojena in abstentia, možnost pozneje doseči, da sodišče po njenem zaslišanju ponovno odloči o dejanski in pravni utemeljenosti obtožbe, če ni bilo ugotovljeno, da se je odpovedala pravici do navzočnosti in obrambe ali da se je nameravala izogniti roki pravice (glej sodbo ESČP z dne 1. marca 2006, Sejdovic proti Italiji (EC:ECHR:2006:0301JUD005658100, točka 82)). Za ponazoritev glej sodbo ESČP z dne 14. junija 2001, Medenica proti Švici (CE:ECHR:2001:0614JUD002049192, točka 55).
(
64
)	Glej sodbo ESČP z dne 12. februarja 1985, Colozza proti Italiji (CE:ECHR:1985:0212JUD000902480, točki 31 in 32).
(
65
)	Glej sodbo ESČP z dne 14. junija 2001, Medenica proti Švici (CE:ECHR:2001:0614JUD002049192, točka 55). Glej tudi sodbo ESČP z dne 12. februarja 1985, Colozza proti Italiji (EC:ECHR:1985:0212JUD000902480, točka 30).