Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
DEANA SPIELMANNA
predstavljeni 16. aprila 2026(1)
Zadeva C-254/25
A.A.
proti
Wojewoda Śląski
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (upravno sodišče vojvodstva v Gliwicah, Poljska))
„ Predhodno odločanje – Politika priseljevanja – Pogoji za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene študija – Direktiva (EU) 2016/801 – Postopkovna jamstva – Prekinitev rokov za obravnavo prošenj za prebivanje, ki jih vložijo državljani tretjih držav – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Načelo enakovrednosti “
Uvod
1.        Predlog za sprejetje predhodne odločbe je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (upravno sodišče vojvodstva v Gliwicah, Poljska) v okviru spora med A. A. (v nadaljevanju: tožeča stranka), državljanom tretje države, in Wojewoda Śląski (šlezijski vojvoda, Poljska) (v nadaljevanju: vojvoda). Spor o glavni stvari spada v okvir invazije Ruske federacije na Ukrajino februarja 2022, zaradi katere je na Poljskem prišlo do množičnega prihoda razseljenih oseb. Poljski zakonodajalec je sprejel določbe, katerih namen je bil na eni strani prekinitev rokov za obravnavo prošenj za izdajo dovoljenja za prebivanje, zlasti za namene študija, in na drugi strani izključitev uporabe nacionalnih pravil v zvezi z neukrepanjem pristojnega organa, tako da temu organu zaradi nespoštovanja rokov za sprejetje odločbe, ni bilo mogoče naložiti nobene denarne kazni.
2.        Zadeva v postopku v glavni stvari se nanaša na to, da odločitev o prošnji za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje za namene študija, ki jo je vložil državljan tretje države, ni bila sprejeta v predpisanih rokih, ter na nezmožnost vložitve pravnega sredstva zaradi počasnosti organov javne uprave ali za pridobitev ustreznega denarnega nadomestila. V zadevi je torej Sodišče pozvano, naj z vidika prava Unije presodi izključitev možnosti, ki jo sicer določa nacionalno pravo, da državljani tretjih držav vložijo pravno sredstvo zoper počasnost poljskih upravnih organov pri obravnavi prošnje za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje za namene študija, ter naj na eni strani odredi plačilo ustrezne odškodnine zaradi kršitve pravice do delovanja javne uprave brez nepotrebnega zavlačevanja in na drugi strani odredi sprejetje odločitve v roku, ki ga določi sodišče.
3.        Ta presoja bo opravljena zlasti ob upoštevanju člena 34 Direktive (EU) 2016/801 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair(2) in ob upoštevanju člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Pravni okvir
Pravo Unije
Listina
4.        V obravnavani zadevi je upošteven člen 47 Listine, naslovljen „Pravica do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča“.
Direktiva 2016/801
5.        Člen 5 Direktive 2016/801, naslovljen „Načela“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1      Sprejem državljanov tretjih držav v skladu s to direktivo je pogojen s preverjanjem pisnih dokazil, da državljan tretje države izpolnjuje:
(a)      splošne pogoje iz člena 7 in
(b)      ustrezne posebne pogoje iz členov 8, 11, 12, 13, 14 ali 16.
[…]
3.      Kadar so izpolnjeni vsi splošni pogoji in ustrezni posebni pogoji, so državljani tretjih držav upravičeni do dovoljenja.
Kadar država članica izdaja dovoljenja za prebivanje le na svojem ozemlju in so izpolnjeni vsi pogoji za sprejem iz te direktive, zadevna država članica državljanu tretje države izda potrebni vizum.“
6.        Člen 34 te direktive, naslovljen „Postopkovna jamstva in preglednost“, določa:
„1.      Pristojni organi zadevne države članice sprejmejo odločitev o prošnji za dovoljenje ali podaljšanje dovoljenja in v skladu s postopki obveščanja po nacionalnem pravu prosilca pisno uradno obvestijo o odločitvi čim prej, najpozneje pa v 90 dneh od dneva, ko je bila predložena popolna prošnja.
[…]
3.      Kadar so informacije ali dokumentacija, priložene v podporo prošnji, pomanjkljive, pristojni organi v razumnem roku uradno obvestijo prosilca o dodatnih informacijah, ki se zahtevajo, in določijo razumen rok za njihovo predložitev. Rok iz odstavk[a] 1 [...] se začasno prekine, dokler pristojni organi ne prejmejo zahtevanih dodatnih informacij. Če dodatne informacije ali dokumenti niso bili predloženi v roku, se lahko prošnja zavrne.
[…]
5.      Zoper vse odločitve o nedopustnosti ali zavrnitvi prošnje ali zavrnitvi podaljšanja ali odvzemu dovoljenja je v zadevni državi članici mogoče vložiti pravno sredstvo v skladu z nacionalnim pravom. V pisnem uradnem obvestilu se navede sodišče ali upravni organ, pri katerem je mogoče vložiti pravno sredstvo, in časovni rok za njegovo vložitev.“
Izvedbeni sklep 2022/382
7.        V uvodnih izjavah 3 in 7 Izvedbenega sklepa Sveta (EU) 2022/382 z dne 4. marca 2022 o ugotovitvi obstoja množičnega prihoda razseljenih oseb iz Ukrajine v smislu člena 5 Direktive 2001/55/ES in z učinkom uvedbe začasne zaščite(3) je navedeno, da je invazija Ruske federacije na Ukrajino, ki jo je Evropski svet obsodil 24. februarja 2022, povzročila množičen prihod razseljenih oseb iz Ukrajine, ki se ne morejo vrniti v svojo matično državo ali regijo, obseg tega prihoda pa lahko privede do tega, da azilni sistemi držav članic ne bodo mogli obvladovati prihodov brez negativnih posledic za njihovo učinkovito delovanje ter interese zadevnih oseb in drugih oseb, ki prosijo za zaščito.
Izvedbeni sklep 2024/1836
8.        V uvodnih izjavah 7 in 8 Izvedbenega sklepa Sveta (EU) 2024/1836 z dne 25. junija 2024 o podaljšanju začasne zaščite, kot je bila uvedena z Izvedbenim sklepom (EU) 2022/382,(4) je navedeno, da zaradi nadaljevanja vojne, težkih humanitarnih razmer, nestabilnosti in tveganja zaostrovanja ni mogoče izključiti novih obsežnih prihodov in da ostaja tveganje za učinkovito delovanje nacionalnih azilnih sistemov, tako da je treba začasno zaščito podaljšati, da se zagotovita takojšnja zaščita in usklajen sklop pravic z zmanjšanimi formalnostmi ter prepreči, da bi prenehanje režima povzročilo hkratno in množično vlaganje prošenj za mednarodno zaščito, ki bi lahko preobremenilo te sisteme.
Poljsko pravo
Zakon z dne 12. marca 2013
9.        Na podlagi Izvedbenega sklepa 2022/382 je bil sprejet ustawa o pomocy obywatelom Ukrainy w związku z konfliktem zbrojnym na terytorium tego państwa (zakon z dne 12. marca 2022 o pomoči državljanom Ukrajine v zvezi z oboroženim spopadom na ozemlju te države) z dne 12. marca 2022(5). Ta zakon določa posebna pravila za ureditev prebivanja ukrajinskih državljanov, ki so prispeli na ozemlje Poljske. Prečiščeno besedilo tega zakona,(6) ki upošteva spremembe od njegovega sprejetja, vsebuje člen 100d, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari in določa:
„1      V obdobju do 30. septembra 2025 roki za obravnavo zadev, ki se nanašajo na:
(1)      dodelitev tujcem:
(a)      dovoljenja za začasno prebivanje,
(b)      dovoljenja za stalno prebivanje,
(c)      dovoljenja za prebivanje rezidenta za daljši čas – EU,
(2)      spremembo:
(a)      dovoljenja za začasno prebivanje in delo,
(b)      dovoljenja za začasno prebivanje zaradi visokokvalificirane zaposlitve,
(3)      odvzem tujcem:
(a)      dovoljenja za začasno prebivanje,
(b)      dovoljenja za stalno prebivanje,
(c)      dovoljenja za prebivanje rezidenta za daljši čas – EU,
— ne začnejo teči, roki, ki so začeli teči, pa se za navedeno obdobje v postopkih, ki jih vodi vojvoda, prekinejo.
2.      Dejanja, opravljena v obdobju iz odstavka 1 v okviru postopkov iz odstavka 1, so veljavna.
3.      V obdobju iz odstavka 1:
(1)      določbe v zvezi z neukrepanjem organa, pristojnega za postopke, v primerih iz odstavka 1 in njegovo obveznostjo obveščanja stranke ali udeleženca v postopku, da zadeva ni bila obravnavana pravočasno, se ne uporabljajo;
(2)      organu, ki je pristojen za postopek v primerih iz odstavka 1, se ne naloži globa, niti se mu ne odredi plačilo odškodnine vlagatelju
zaradi neupoštevanja zakonsko določenih rokov za izdajo odločbe.
4.      Dejstvo, da je organ, pristojen za postopke v primerih iz odstavka 1, v obdobju iz odstavka 1 prenehal delovati ali je deloval prepozno, ne more biti podlaga niti za vložitev pravnega sredstva zaradi neukrepanja niti zaradi predolgega trajanja postopka ali zaradi kršitve pravice stranke, da se njena zadeva obravnava v najkrajšem možnem času.“
10.      Ta člen 100d je začel veljati 1. januarja 2023 in je bil večkrat spremenjen, pri čemer so bili roki za prekinitev rokov določeni na 24. avgust 2023 oziroma 4. marec 2024 in nato na 30. junij 2024. Navedeni člen je nadomestil
člen 100c istega zakona, ki se je uporabljal do 31. decembra 2022.
Zakon o tujcih
11.      Člen 3 ustawa o cudzoziemcach (zakon o tujcih) z dne 12. decembra 2013(7) določa:
„V tem zakonu se uporabljajo naslednji pojmi:
[…]
(2)      tujec je vsakdo, ki nima poljskega državljanstva;
[…]“
12.      Člen 112a zakona o tujcih določa:
„1      Odločitev o izdaji dovoljenja za začasno prebivanje tujcu se sprejme v 60 dneh.
2.      Rok iz odstavka 1 začne teči z dnem, ko je nastopil zadnji od naslednjih dejanj/dogodkov:
(1)      tujec je osebno vložil prošnjo za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje ali se je po vložitvi te prošnje osebno zglasil pri uradu vojvodstva, razen če se obveznost osebne prisotnosti za tujca ne uporablja, ali
(2)      tujec je vložil prošnjo, ki izpolnjuje formalne zahteve, ali dopolnjeno prošnjo za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje, ali
(3)      tujec je predložil dokumente iz člena 106(2), točka 2, ali pa se je rok iz člena 106(2a), ki ga je določil vojvoda, iztekel.
3.      V postopku, ki se nanaša na izdajo dovoljenja za začasno prebivanje iz člena 139a(1) in člena 139o(1), rok iz odstavka 1 začne teči z dnem, ko je nastopil zadnji od naslednjih dogodkov/dejanj:
(1)      subjekt gostitelj je vložil prošnjo za dovoljenje za začasno prebivanje iz člena 139a(1) ali člena 139o(1), ki izpolnjuje formalne zahteve ali je bila dopolnjena, ali
(2)      subjekt gostitelj je predložil dokumente iz člena 106a(2), točka 2, ali pa se je rok iz člena 106a(3), ki ga je določil vojvoda, iztekel.
4.      Pritožbeni postopek v zvezi z izdajo dovoljenja za začasno prebivanje tujcu se konča v 90 dneh.
5.      Če pritožba ne izpolnjuje zakonskih zahtev, začne rok iz odstavka 4 teči z datumom dopolnitve pritožbe.“
Zakon o postopku pred upravnimi sodišči
13.      Člen 53(2b) ustawa – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi (zakon o postopku pred upravnimi sodišči) z dne 30. avgusta 2002 določa(8):
„Tožba zaradi neukrepanja ali predolgega trajanja postopka se lahko vloži kadar koli po tem, ko se pristojnemu organu pošlje opomin.“
14.      Člen 149
tega zakona določa:
„1      Sodišče, kadar ugodi tožbi zaradi neukrepanja ali predolgega trajanja postopka, ki ga vodijo organi v primerih iz člena 3(2), točke od 1 do 4, ali zaradi predolgega trajanja postopka v primerih iz člena 3(2), točka 4a:
(1)      organu naloži, da v določenem roku sprejme akt, razlagalno odločbo ali ukrep;
(2)      organu naloži, naj ugotovi ali upošteva obstoj pravice ali obveznosti, ki izhaja iz zakona;
(3)      ugotovi, da organ ni ukrepal ali je povzročil predolgo trajanje postopka.
1a.      Sodišče ugotovi, ali je bilo zaradi neukrepanja ali predolgega trajanja postopka, ki ga vodi organ, očitno kršeno pravo.
1b.      V primeru iz odstavka 1, točki 1 in 2, lahko sodišče poleg tega odloči o obstoju ali neobstoju pravice ali obveznosti, če narava zadeve ter njeni dejanski in pravni elementi, ki ne vzbujajo razumnega dvoma, to dopuščajo.
2.      V primeru iz odstavka 1 lahko sodišče poleg tega po uradni dolžnosti ali na predlog stranke organu naloži globo, katere znesek je določen v členu 154(6), ali mu naloži, naj pritožniku plača denarni znesek v višini polovice zneska, določenega v členu 154(6).“
15.      Člen 153 navedenega zakona določa:
„Pravna presoja in napotki glede nadaljnjega postopka iz sodne odločbe zavezujejo organe, zoper katere je bila vložena pritožba zaradi njihovega ravnanja, neukrepanja ali predolgega trajanja postopka, za katerega so bili pristojni, in sodišča, razen če so bile zakonske določbe spremenjene.“
Spor o glavni stvari, vprašanji za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
16.      Tožeča stranka, državljan tretje države, je 17. aprila 2024 pri vojvodi vložil prošnjo za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje za namene nadaljevanja univerzitetnega študija na Poljskem. Ker organ v roku, določenem v nacionalnem pravu, ni sprejel odločitve, je tožeča stranka 25. oktobra 2024 vojvodi poslala
opomin.
17.      Tožeča stranka je, ker o njeni prošnji še vedno ni bilo odločeno, 22. novembra 2024 zoper ta organ pri Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (upravno sodišče vojvodstva v Gliwicah), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo zaradi neukrepanja. Tožeča stranka je v svoji tožbi vojvodi očitala očitno prekoračitev roka za obravnavo prošnje za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje, pri čemer je predlagala, naj se upravnemu organu naloži, da to dovoljenje izda v roku štirinajst
dni, in plačilo odškodnine ali, podredno, plačilo globe.
18.      Vojvoda je v odgovoru na tožbo predlagal zavrnitev tožbe, pri čemer se je skliceval zlasti na člen 100d zakona z dne 12. marca 2022. V skladu s tem členom naj bi začeli roki za obravnavo prošenj v postopkih, ki jih vodi vojvoda, teči šele 30. septembra 2025 ali naj bi bili do tega datuma začasno prekinjeni, kar naj bi bilo upravičeno zaradi zaporednega povečanja števila prošenj za dovoljenja za prebivanje, ki so posledica agresije Ruske federacije na Ukrajino 24. februarja 2022. Konec te prekinitve je bil sprva določen na 31. december 2022, vendar je bil večkrat podaljšan. Vojvoda je prav tako navedel, da ta člen 100d določa, da se do 30. septembra 2025 določbe v zvezi z neukrepanjem organa in obveznostjo organa, da stranko obvesti, da zadeva ne bo obravnavana v predpisanem roku, ne uporabljajo in da zaradi nespoštovanja zakonsko določenih rokov v korist prosilcev ni mogoče izreči nobene globe ali odškodnine.
19.      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (upravno sodišče vojvodstva v Gliwicah) je, ker je dvomilo o skladnosti navedene prekinitve rokov in neobstoja možnosti, da bi državljani tretjih držav vložili učinkovito pravno sredstvo zoper neukrepanje organov javne uprave, s pravom Unije, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1      Ali je v nasprotju z načeli Pogodbe, in sicer:
(a)      pravne države in spoštovanja človekovih pravic (člen 2 in člen 6(3) [PEU]);
(b)      sorazmernosti (člen 52(1) v povezavi s členom 51(1) Listine [...] in členom 6(1) PEU);
(c)      primarnosti prava Unije in njegove učinkovitost (člen 4(3) PEU);
(d)      „pravice do dobrega upravljanja“ (obravnavane kot načelo Unije – člen 41 od (1) do (4) Listine, v povezavi s členom 51(1) Listine, členom 6(1) PEU in izpeljana iz sodne prakse Sodišča)
– dolgotrajna in v nacionalnem pravu iz organizacijskih ali ekonomskih razlogov večkrat podaljšana izključitev pravice tujcev (državljanov tretjih držav), da vložijo učinkovito sredstvo zoper počasnost organov javne uprave (opomini, tožbe zaradi neukrepanja ali zavlačevanja), in sicer med drugim v okviru zahtev iz člena 34(1) in (3) Direktive [2016/801]?;
2.      Ali je treba dolgotrajno in v nacionalnem pravu večkrat podaljšano izključitev možnosti tujcev – državljanov tretjih držav, da vložijo učinkovito pravno sredstvo zoper zamude javnih organov, kot je navedeno v točki 1 – in izključitev možnosti, da nacionalno upravno sodišče brez nepotrebnega zavlačevanja dodeli ustrezen denarni znesek kot odškodnino za kršitev pravice do delovanja organov brez nepotrebnega zavlačevanja, ter izključitev možnosti odreditve izdaje upravnega akta v roku, ki ga določi sodišče, v primeru, ko poljski državljani niso prikrajšani za te pravice v svojih upravnih zadevah, razlagati tako, da:
(a)      ne izpolnjuje zahtev splošnega interesa in čezmerno omejuje področje temeljnih pravic Evropske unije (člen 2 PEU; člen 6(1) in (3) PEU v povezavi s členom 52, od (1) do (3), Listine);
(b)      diskriminira tuje državljane – državljane tretjih držav (člen 2 PEU, člena 10 in 18 PDEU, člen 20 ter člen 21(1) in (2) Listine;
(c)      krši načelo pravičnosti (člen 2 PEU);
(d)      ovira dejanski in učinkovit dostop do pravnega varstva (člen 2 PEU, člen 67(4) PDEU, člen 47 v povezavi s členom 51(1) Listine) [?]“
20.      Pisna stališča sta Sodišču predložili poljska vlada in Evropska komisija.
Analiza
21.      Predložitveno sodišče z vprašanjema za predhodno odločanje, ki ju bom preučil skupaj, v bistvu sprašuje, ali je zakon z dne 12. marca 2022 v nasprotju s pravom Unije, zlasti s členom 34(1) in (3) Direktive 2016/801, ker je bila z njim iz razlogov, ki se nanašajo na upravne ali ekonomske omejitve, v nacionalnem pravu trajno in večkrat podaljšana izključitev pravice državljanov tretjih držav do učinkovitega pravnega sredstva zoper nedelovanje upravnih organov, in izključena možnost nacionalnih upravnih sodišč, da, prvič, naložijo plačilo ustrezne odškodnine zaradi kršitve pravice do delovanja javne uprave brez nepotrebnega odlašanja, in drugič, odredijo sprejetje odločitve v roku, ki ga določi sodišče.
22.      Za odgovor na ti vprašanji, s katerima je Sodišče pozvano, naj presodi o združljivosti take izključitve pravnih sredstev s pravom Unije, zlasti z upoštevnimi določbami Direktive 2016/801 in s členom 47 Listine(9), menim, da je treba zaporedoma preučiti več elementov. Na prvem mestu je treba spomniti na cilj Direktive 2016/801, da bi pojasnili funkcijo in obseg postopka izdaje dovoljenja za prebivanje, ki izhaja iz tega akta. Na drugem mestu je treba ob upoštevanju člena 34 te direktive in pravice do učinkovitega sodnega varstva, zagotovljene s členom 47 Listine, preučiti nacionalno ureditev, s katero je bilo določeno, da se roki za obravnavanje prošenj za izdajo dovoljenja za prebivanje, ki so jih državljani tretjih držav vložili zaradi študija na poljskem ozemlju, ne uporabijo ali pa so bili prekinjeni. V zvezi s tem je treba preučiti, ali in v kolikšnem obsegu ta ureditev posega v polni učinek Direktive 2016/801, zlasti ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti. Na tretjem mestu je treba analizirati trditev poljske vlade, ki se nanaša na višjo silo, in presoditi, ali lahko množičen prihod razseljenih oseb zaradi agresije Ruske federacije na Ukrajino pomeni tak primer, ki bi lahko upravičil odstopanja od zadevnega prava Unije.
Cilj Direktive 2016/801 in rok za obravnavo prošenj za dovoljenje za prebivanje iz njenega člena 34(1)
23.      Na prvem mestu, preučitev je treba začeti z besedilom člena 34(1) Direktive 2016/801, v skladu s katerim „[p]ristojni organi zadevne države članice sprejmejo odločitev o prošnji za dovoljenje ali podaljšanje dovoljenja in v skladu s postopki obveščanja po nacionalnem pravu prosilca pisno uradno obvestijo o odločitvi čim prej, najpozneje pa v 90 dneh od dneva, ko je bila predložena popolna prošnja.“
24.      Navedba, da je treba prošnjo obravnavati „čim prej“, skupaj z določitvijo najdaljšega roka 90 dni(10), odraža samo sistematiko te direktive, katere cilj je izboljšati in poenostaviti pogoje za vstop in prebivanje, zlasti zato, da se zainteresiranim osebam omogoči, da pravočasno začnejo študijsko leto in učinkovito organizirajo svoj študijski načrt.(11) Z drugimi besedami, hitrost odločanja o prošnji za izdajo dovoljenja za prebivanje za namene študija je bistveni element sistema, vzpostavljenega z Direktivo 2016/801.
25.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da morajo države članice v skladu s členom 5(3) te direktive prosilcu, ki izpolnjuje zahteve iz členov 7 in 11 te direktive, izdati dovoljenje za prebivanje za namene študija. Kot je Komisija navedla v svojem stališču, pojem „izdaja“ pomeni, da pristojni nacionalni organi v 90 dneh preučijo prošnjo in o njej odločijo tako, da izdajo dovoljenje, če so izpolnjeni pogoji, ali da v nasprotnem primeru prošnjo zavrnejo.(12)
26.      Na drugem mestu, v zvezi z vprašanjem, ali pravo Unije določa razloge, ki omogočajo prekinitev tega najdaljšega roka, je treba ugotoviti, da člen 34(3) Direktive 2016/801 določa le en razlog za prekinitev, ki se nanaša na pomanjkljivost prošnje, kadar pristojni organi od prosilca zahtevajo dodatne informacije. V tem primeru ti organi določijo razumen rok za predložitev zahtevanih informacij, s čimer se rok iz tega člena prekine do prejema teh informacij. Iz tega sledi, kot poudarja Komisija, da Direktiva 2016/801 kot odstopanje ne določa možnosti, da države članice zunaj navedenega natančno opredeljenega primera začasno prekinejo ali podaljšajo roke za sprejetje odločitev v zvezi z dovoljenji za prebivanje.
27.      Iz navedenega izhaja, da zadevna nacionalna zakonodaja, v kolikor določa, da roki za obravnavo postopkov v zvezi z dovoljenjem za začasno prebivanje ne začnejo teči, ali pa se, če so že začeli teči, za zadevno obdobje v postopkih, ki jih vodi vojvoda, prekinejo, razen primera iz člena 34(3) Direktive 2016/801, preprečuje tek roka, določenega v členu 34(1) te direktive. Taka ureditev je načeloma v nasprotju s harmoniziranim okvirom, ki ga je želel zakonodajalec Unije. Cilji Direktive 2016/801, kakor izhajajo zlasti iz njenih uvodnih izjav 3 in 14, bi bili namreč kršeni, če bi zamude pri obravnavi prošenj privedle do tega, da zadevni študenti ne bi mogli začeti študija ob začetku študijskega leta ali da se celo ne bi mogli vpisati. V takem položaju niti državljan tretje države, ki ravna skrbno, ne bi mogel v celoti uveljavljati pravic, ki mu jih podeljuje ta direktiva, v obdobju zaporednih prekinitev obravnave prošenj za izdajo dovoljenja za prebivanje za namene študija.
28.      V postopku v glavni stvari pa prekinitev rokov spremlja neuporaba pravnih sredstev iz člena 100d(3) zakona z dne 12. marca 2022. Preučiti je torej treba, ali je ta izključitev pravnih sredstev v skladu z Direktivo 2016/801 in členom 47 Listine.
Člen 34(5) Direktive 2016/801 in pravica do učinkovitega sodnega varstva
29.      Zdaj prehajam na jedro vprašanj, ki jih je postavilo predložitveno sodišče in ki se v bistvu nanašajo na to, ali sta nezmožnost uporabe pravnega sredstva zoper neukrepanje javne uprave v okviru prekinitve rokov za obravnavo prošenj za začasno prebivanje ter izključitev možnosti, da se pristojnemu organu naloži globa ali plačilo odškodnine v korist prosilcev, skladni s pravom Unije.
30.      V zvezi s tem najprej navajam, da člen 34(5) Direktive 2016/ 801 določa, da je zoper vse odločitve o nedopustnosti ali zavrnitvi prošnje, zavrnitvi podaljšanja ali odvzemu dovoljenja v zadevni državi članici mogoče vložiti pravno sredstvo v skladu z nacionalnim pravom.
31.      Iz tega izhaja, da kadar je prošnja za sprejem na ozemlje države članice za namene študija zavrnjena, ta člen 34(5) zadevnemu državljanu tretje države izrecno daje možnost vložitve pravnega sredstva v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v nacionalnem pravnem redu države članice, ki je sprejela to odločitev.(13)
32.      Sodišče je pojasnilo, da je zakonodajalec Unije z navedbo, da se to pravno sredstvo uveljavlja v skladu z nacionalnim pravom, državam članicam prepustil odločitev o vrsti in postopkovnih pravilih glede pravnih sredstev, ki so na voljo prosilcem, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2016/801. Vendar je treba naravo in podrobna pravila glede pravnega sredstva iz člena 34(5) te direktive določiti ob upoštevanju člena 47 Listine.(14)
33.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je področje uporabe Listine, kar zadeva delovanje držav članic, opredeljeno v njenem členu 51(1), v skladu s katerim se določbe Listine za države članice uporabljajo, kadar te izvajajo pravo Unije, pri čemer ta določba potrjuje ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero se temeljne pravice, ki jih zagotavlja pravni red Unije, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, v drugih položajih pa ne.(15) Ker zadeva v postopku v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2016/801, se zanjo uporablja člen 47 Listine.
34.      Iz tega sledi, kakor je Sodišče opozorilo zlasti v sodbi Darvate(16), da čeprav se – če področje na ravni Unije ni urejeno – v nacionalnem pravnem redu vsake države članice določijo pristojna sodišča in postopkovna pravila za pravna sredstva, ki zagotavljajo varstvo pravic, ki jih posameznikom daje pravo Unije, so države članice odgovorne za to, da vsekakor zagotovijo spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva teh pravic, kot je zagotovljena v členu 47 Listine.
35.      Sodišče je že pojasnilo obseg člena 34(5) Direktive 2016/801, med drugim v sodbah Perle in Darvate. Na eni strani iz sodbe Darvate izhaja, da ta določba v povezavi s členom 47 Listine ne zahteva, da ima državljan tretje države za izpodbijanje zavrnitve svoje prošnje za sprejem za namene študija na voljo izredno pravno sredstvo, ki se obravnava po nujnem postopku – niti če bi spoštovanje rokov rednega postopka lahko oviralo potek njegovega študija –, pravno sredstvo, v okviru katerega bi bila sodišču podeljena pristojnost za izdajo začasnih odredb, s katerimi bi se organom naložilo, naj sprejmejo novo odločitev o izdaji zahtevanega dovoljenja, ali pristojnost, da sodišče presojo javne uprave nadomesti s svojo presojo ali da samo sprejme novo odločbo.
36.      Na drugi strani je iz sodbe Perle razvidno, da ta določba v povezavi s členom 47 Listine ne nasprotuje temu, da je pravno sredstvo zoper zavrnilno odločbo ničnostna tožba – pri čemer sodišče ne more odločbe nadomestiti s svojo ali sprejeti nove odločbe – če pogoji za vložitev tega pravnega sredstva in po potrebi podrobna pravila za izvršitev ničnostne sodbe omogočajo sprejetje nove odločbe v kratkem roku, ki je v skladu s presojo sodišča, tako da se dovolj skrbnemu državljanu tretje države zagotovi polni učinek pravic, ki jih ima na podlagi Direktive 2016/801.(17)
37.      Vendar ugotavljam, da med tema sodbama in postopkom v glavni stvari obstaja velika razlika. V zgoraj navedenih zadevah so se vprašanja, postavljena Sodišču, nanašala na vrsto in zadostnost obstoječih pravnih sredstev v zadevnih nacionalnih pravnih redih, in na to, ali pravo Unije, vključno s členom 47 Listine, državam članicam nalaga obveznost uvedbe dodatnih pravnih sredstev.(18) Z drugimi besedami, šlo je za presojo, ali ničnostna tožba zadostuje ali pa jo je treba dopolniti z izrednim pravnim sredstvom, začasnimi ukrepi ali priznanjem pooblastila sodišču, da odločbo nadomesti s svojo.
38.      V zadevi iz postopka v glavni stvari pa ni tako. Predložitveno sodišče se ne sprašuje o tem, katera pravna sredstva bi bilo treba uvesti za izpolnitev zahtev iz člena 34(5) Direktive 2016/801, temveč o tem, ali je s pravom Unije združljiva nacionalna ureditev, na podlagi katere se pravna sredstva, ki so že določena v nacionalnem pravnem redu in ki bi bila običajno na voljo državljanom tretjih držav, ki so zaprosili za dovoljenje za začasno prebivanje za namene študija, ne uporabljajo za daljše obdobje.
39.      V zvezi s tem je treba opozoriti na sodno prakso, v skladu s katero pravo Unije, vključno z določbami Listine, državam članicam sicer ne nalaga, da uvedejo druga pravna sredstva od tistih, ki jih določa nacionalno pravo, vendar mora iz sistematike nacionalnega pravnega reda vseeno izhajati, da obstaja pravno sredstvo, ki lahko, čeprav posredno, zagotavlja spoštovanje pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije.(19)
40.      V obravnavani zadevi pa, kot navaja Komisija in ob upoštevanju ugotovitev, ki jih mora podati predložitveno sodišče, iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ni razvidno, da imajo zadevne osebe v obdobju uporabe člena 100d zakona z dne 12. marca 2022 na voljo drugo pravno sredstvo poleg tistih, ki se na podlagi te določbe ne uporabljajo, ki bi jim omogočalo, da predlagajo ugotovitev neukrepanja pristojnega upravnega organa ali da dobijo odškodnino za nastalo škodo. Zdi se mi namreč, da je že iz samega pojma harmoniziranega najdaljšega roka, kakor je določen v členu 34(1) Direktive 2016/801, razvidno, da mora imeti prosilec v nacionalnem pravu na voljo učinkovita sredstva za izpodbijanje nedelovanja ali pretirane počasnosti upravnih organov, ki bi temu roku odvzela njegov pomen.
41.      Poleg tega opozarjam, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso ob neobstoju pravil Unije na zadevnem področju na podlagi načela procesne avtonomije v notranjem pravnem redu vsake države članice določiti procesna pravila za pravna sredstva, katerih namen je varstvo pravic pravnih subjektov, pod pogojem, da ta pravila niso manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne položaje, za katere velja nacionalno pravo (načelo enakovrednosti), in v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih daje pravo Unije (načelo učinkovitosti).(20)
42.      V postopku v glavni stvari menim, da se težava pojavlja z vidika načela enakovrednosti, saj nacionalni zakonodajalec onemogoča uporabo pravnih sredstev, ki bi bila načeloma na voljo v položaju, kakršen je v postopku v glavni stvari, določeni kategoriji oseb, in sicer „tujcem“ v smislu člena 100d(1), točka 1, zakona z dne 12. marca 2022, ki želijo izpodbijati neukrepanje javne uprave v zvezi z odločanjem glede njihovih prošenj za dovoljenje za začasno prebivanje za namene študija, medtem ko so ta pravna sredstva še vedno na voljo poljskim državljanom, ki želijo izpodbijati nedelovanje upravnih organov v drugih položajih neukrepanja upravnih organov v zvezi z odločanjem o prošnji, ki spada izključno na področje nacionalnega prava.
43.      Vendar je treba upoštevati tudi poseben okvir, v katerem je bila sprejeta sporna določba, in sicer agresijo Ruske federacije na Ukrajino in množičen prihod oseb na Poljsko. Zato je treba preučiti, kakšen obseg ima lahko ta element, ki ga je izpostavilo predložitveno sodišče in na katerega se sklicuje poljska vlada, na presojo z vidika prava Unije in torej na odgovor, ki ga je treba podati na vprašanji za predhodno odločanje.
Trditev, ki se nanaša na višjo silo
44.      Po mojem mnenju bi bilo težko upravičiti presojo združljivosti člena 100d zakona z dne 12. marca 2022 z Direktivo 2016/801, ne da bi se upoštevale okoliščine, ki so bile po trditvah poljske vlade razlog za sprejetje te določbe. Poljska vlada meni, da je množičen prihod razseljenih oseb iz Ukrajine zaradi ruske agresije ohromil upravni aparat in je ustvaril primer višje sile,(21) ki je upravičeval sprejetje izjemnih in začasnih nacionalnih ukrepov, kakor je neuporaba pravnih sredstev iz člena 100d(3) tega zakona.
45.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „višja sila“ predpostavlja obstoj okoliščin, ki jih ni povzročil tisti, ki se nanje sklicuje, ter ki so neobičajne in nepredvidljive, hkrati pa se njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bilo mogoče izogniti.(22) Dodati je treba, da ta pojem nima enake vsebine na vseh področjih prava Unije, zato je treba njegov obseg določiti glede na pravni okvir, v katerem naj bi imel učinke.(23)
46.      Iz sodne prakse prav tako izhaja, da lahko Sodišče v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU obstoj višje sile izjemoma prizna kot razlog, ki upravičuje neizpolnitev obveznosti države članice, ki izhajajo iz prava Unije, če so izpolnjeni pogoji za obstoj višje sile. Država članica, ki ima „težave, ki jih v tistem trenutku ni mogoče odpraviti“, se lahko v tem okviru na višjo silo sklicuje le za obdobje, ki je nujno potrebno za odpravo teh težav.(24)
47.      Kot je generalna pravobranilka L. Medina navedla v sklepnih predlogih v zadevi Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth in drugi(25), je raven zahtev za dokazovanje obstoja takih okoliščin visoka. Sklicevanje na višjo silo je dopustno le, če je objektivna nemožnost izpolnjevanja obveznosti iz prava Unije ustrezno dokazana. Tudi v neobičajnih in nepredvidljivih okoliščinah mora država članica sprejeti vse ustrezne ukrepe v njeni pristojnosti, da zagotovi spoštovanje prava Unije.
48.      Iz sodne prakse zlasti izhaja, da učinki položaja višje sile ne smejo trajati dlje, kot je dejansko potrebno, da se javna uprava, ki ravna s potrebno skrbnostjo, z njimi spopade in se nanje prilagodi.(26) Poleg tega mora država članica predložiti konkretne in natančne dejstva in dokaze, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj „višje sile“(27), pri čemer morajo biti dogodki, na katere se sklicuje, kratkotrajni in njihov vpliv omejen.(28)
49.      Iz vseh navedenih preudarkov izhaja, da se država članica, ki se sooča s težavami, ki jih v tistem trenutku ni mogoče premostiti, lahko sklicuje na položaj višje sile, vendar le za obdobje, ki je potrebno za premostitev teh težav.(29)
50.      V postopku v glavni stvari mora predložitveno sodišče glede na vse upoštevne okoliščine ugotoviti, ali prihod razseljenih oseb na Poljsko zaradi agresije Ruske federacije na Ukrajino od februarja 2022 lahko pomeni višjo silo, ki lahko upraviči sprejetje izrednih in začasnih nacionalnih ukrepov, kakor je neuporaba pravnih sredstev iz člena 100d(3) zakona z dne 12. marca 2022.
51.      Da pa bi predložitvenemu sodišču zagotovili koristne napotke, se mi zdi primerno izpostaviti več elementov, ki bi jih to lahko upoštevalo pri presoji obstoja višje sile v smislu sodne prakse Sodišča.
52.      Prvič, predložitveno sodišče bi lahko upoštevalo časovni element. Če je prihod povezan z dogodki iz leta 2022, bi bilo treba presoditi, v kolikšni meri je mogoče zaporedna podaljšanja – do 30. septembra 2025 – nezmožnosti državljanov tretjih držav, da uveljavljajo pravna sredstva iz člena 100d(3) zakona z dne 12. marca 2022, še vedno šteti za posledico neobičajnega in nepredvidljivega dogodka.
53.      Drugič, preučiti bi bilo treba, ali so pristojni organi določili manj radikalen ukrep, kot so ciljno prilagajanje rokov, prednostna obravnava nekaterih zadev, prehodne določbe ali celo postopno uvajanje zadevnega ukrepa.
54.      Tretjič, presoditi bi bilo treba, ali je nacionalni zakonodajalec nujnost spornega ukrepa in njegovo podaljšanje utemeljil s konkretnimi in preverljivimi elementi. Predložitveno sodišče bi lahko zlasti preučilo, ali se zakon ali njegova obrazložitev opirata na podatke, ki se na primer nanašajo na večanje števila prošenj, dejansko zmogljivost obdelave, porazdelitev upravnega bremena ali dokazano nezmožnost uporabe drugih rešitev. Neobstoj takih podatkov ali neobstoj razlogovanja, ki te elemente povezuje z izbiro splošne izključitve zadevnih pravnih sredstev, bi po mojem mnenju lahko oslabil trditev, ki se nanaša na višjo silo.
55.      Glede na navedeno menim, da je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 34(1) in (3) Direktive 2016/801 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki ob neobstoju višje sile v smislu sodne prakse Sodišča izključuje možnost, določeno v nacionalnem pravu, da državljan tretje države uveljavlja učinkovito pravno sredstvo zoper neukrepanje ali počasnost pristojnega upravnega organa pri obravnavi prošnje za dovoljenje za prebivanje za namene študija ter doseže, da se o tej prošnji odloči v določenem roku.
Predlog
56.      Glede na navedene preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (upravno sodišče vojvodstva v Gliwicah, Poljska), odgovori:
Člen 34(1) in (3) Direktive (EU) 2016/801 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da:
nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki ob neobstoju višje sile v smislu sodne prakse Sodišča izključuje možnost, določeno v nacionalnem pravu, da državljan tretje države uveljavlja učinkovito pravno sredstvo zoper neukrepanje ali počasnost pristojnega upravnega organa pri obravnavi prošnje za dovoljenje za prebivanje za namene študija ter doseže, da se o tej prošnji odloči v določenem roku.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      UL 2016, L 132, str. 21.
3      UL 2022, L 71, str. 1.
4      UL L 2024/1836.
5      Dz. U. 2022, pozicija 583.
6      Dz. U. 2025, pozicija 337 (v nadaljevanju: zakon z dne 12. marca 2022).
7      Dz. U. 2024, pozicija 769.
8      Dz. U. 2024, pozicija 935.
9      Čeprav predložitveno sodišče navaja tudi načela pravne države in spoštovanja človekovih pravic (člen 2 in člen 6(3) PEU), načela sorazmernosti (člen 52(1) Listine v povezavi s členom 51(1) Listine v povezavi s členom 6(1) PEU), načelo primarnosti in učinkovitosti prava Unije (člen 4(3) PEU) ter pravico do dobrega upravljanja (člen 41, od (1) do (4), Listine v povezavi s členom 51(1) Listine in členom 6(1) PEU), člena 10 in 18 PDEU, člen 20 ter člen 21(1) in (2) Listine ter člen 67(4) PDEU menim, da se lahko odgovor Sodišča nanaša izključno na člen 34 Direktive 2016/801 v povezavi s členom 47 Listine. V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, ki je uveden s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika lahko Sodišče preoblikuje vprašanja, ki so mu predložena, tako da po potrebi svojo razlago omeji le na upoštevne določbe izmed tistih, ki so predmet predloga za sprejetje predhodne odločbe. Glej na primer sodbo z dne 26. januarja 2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Vpis biometričnih in genetskih podatkov v evidenco, ki ga izvaja policija) (C-205/21, EU:C:2023:49, točka 77), v kateri je Sodišče preoblikovalo tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče.
10      Republika Poljska je to obveznost prenesla s členom 112a(1) zakona o tujcih, ki določa 60-dnevni rok.
11      Glej uvodno izjavo 14 Direktive 2016/801. Poleg tega je v skladu z uvodno izjavo 3 „[p]riseljevanje iz držav zunaj Unije [...] eden od virov visoko usposobljene delovne sile, čedalje več pa je povpraševanja zlasti po študentih in raziskovalcih. Ti imajo pomembno vlogo pri oblikovanju človeškega kapitala, ključnega za Unijo, ter pri zagotavljanju pametne, trajnostne in vključujoče rasti ter tako prispevajo k doseganju ciljev strategije Evropa 2020.“ V zvezi s ciljem Direktive 2016/801, kakor je razviden iz njenih uvodnih izjav 3 in 14, glej sodbo z dne 29. julija 2024, Perle (C-14/23, EU:C:2024:647, v nadaljevanju: sodba Perle, točka 45).
12      Glej po analogiji sodbo z dne 27. junija 2018, Diallo (C-246/17, EU:C:2018:499, točke od 34 do 38). Glej tudi uvodno izjavo 30 Direktive 2016/801, v kateri je navedeno, da „[k]o so izpolnjeni vsi splošni in posebni pogoji za sprejem, bi morale države članice v določenih rokih izdati dovoljenje. Če država članica dovoljenja za prebivanje izdaja le na svojem ozemlju in so izpolnjeni vsi pogoji iz te direktive, ki se nanašajo na sprejem, bi morala država članica zadevnemu državljanu tretje države zagotoviti potrebni vizum in učinkovito sodelovanje pristojnih organov v ta namen. V primeru, da država članica ne izdaja vizumov, bi morala zadevnemu državljanu tretje države zagotoviti enakovredno dovoljenje za vstop“.
13      Glej sodbi Perle (točka 61), in z dne 19. junija 2025, Darvate in drugi (C-299/23, EU:C:2025:461, v nadaljevanju: sodba Darvate ).
14      Glej sodbo
Darvate (točki 28 in 29).
15      Glej sodbo z dne 10. marca 2021, Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C-949/19, EU:C:2021:186, točka 36 in navedena sodna praksa).
16      Sodba
Darvate (točka 30). Glej tudi sodbo z dne 14. maja 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C-924/19 PPU in C-925/19 PPU, EU:C:2020:367, točka 142 in navedena sodna praksa).
17      Glej sodbi Perle (točka 67) in Darvate (točki 45 in 46).
18      Glej v tem smislu sodbo Darvate (točka 33).
19      Glej v tem smislu sodbo Darvate (točka 33). Glej tudi sodbi z dne 13. marca 2007, Unibet (C-432/05, EU:C:2007:163, točka 40), in z dne 24. oktobra 2018, XC in drugi (C-234/17, EU:C:2018:853, točka 51).
20      Glej sodbi z dne 13. decembra 2017, El Hassani (C-403/16, EU:C:2017:960, točka 26), in z dne 10. marca 2021, Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C-949/19, EU:C:2021:186, točka 43).
21      Poljska vlada se v zvezi s tem sklicuje na uvodni izjavi 3 in 7 Izvedbenega sklepa 2022/382, ki naj bi rusko agresijo opredeljevali kot nepredvidljivo, neizzvano in neupravičeno, da bi s tem utemeljila, da ti potrjujeta, da množični prihod razseljenih oseb iz Ukrajine izpolnjuje pogoje iz sodne prakse Sodišča za opredelitev primera „višje sile“. Sklicuje se tudi na uvodno izjavo 7 Izvedbenega sklepa 2024/1836, v skladu s katero novi obsežni prihodi iz Ukrajine niso izključeni in ostaja tveganje za učinkovito delovanje nacionalnih azilnih sistemov. Sam pa ugotavljam, da besedilo tako navedenih uvodnih izjav samo po sebi niti ruske agresije v Ukrajini ne opredeljuje kot „nepredvidljive“ okoliščine niti prihoda razseljenih oseb iz te države kot „višje sile“.
22      Glej sodbo z dne 30. septembra 2021, Računsko sodišče/Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, točka 781).
23      Glej sodbo z dne 25. januarja 2017, Vilkas (C-640/15, EU:C:2017:39, točki 53 in 54 ter navedena sodna praksa).
24      Glej sodbo z dne 25. januarja 2024, Komisija/Irska (Trihalometani v pitni vodi) (C-481/22, EU:C:2024:85, točka 92). Glej v zvezi s tem sklepne predloge generalne pravobranilke L. Medina v zadevi Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth in drugi (C-97/24, EU:C:2025:269, točka 36).
25       (C-97/24, EU:C:2025:269, točka 37). Generalna pravobranilka L. Medina je v isti točki svojih sklepnih predlogov dodala, da „kot je razvidno iz izraza ‚težave, ki jih v tistem trenutku ni mogoče odpraviti‘, ozka razlaga višje sile pomeni, da če je dogodek, ki povzroči nezmožnost izvršitve, začasen, se lahko obveznost, ki izhaja iz prava Unije, odloži le za čas trajanja dogodka in za razumno kratko obdobje“.
26      Glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 1985, Komisija/Italija (101/84, EU:C:1985:330, točka 16).
27      Glej v tem smislu sodbo z dne 19. decembra 2012, Komisija/Italija (C-68/11, EU:C:2012:815, točka 65).
28      Glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2024, Komisija/Irska (Trihalometani v pitni vodi) (C-481/22, EU:C:2024:85, točka 93).
29      Glej sklepne predloge generalne pravobranilke L. Medina v zadevi Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth in drugi (C-97/24, EU:C:2025:269, točka 40).
Poleg tega se mi zdi primerno upoštevati sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) v podobnih zadevah, v katerih se država sklicuje na migracijski pritisk, da bi upravičila poseganje v učinkovitost pravnih sredstev, ki so na voljo zadevnim osebam. To sklicevanje je še toliko bolj upoštevno, ker - kadar Listina priznava pravice, ki ustrezajo tistim, ki so zagotovljene z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisano v Rimu 4. novembra 1950, - člen 52(3) Listine zagotavlja potrebno usklajenost med temi pravicami, ne da bi to posegalo v avtonomijo prava Unije. Na primer, v zadevi, v kateri je bila izdana sodba ESČP z dne 13. decembra 2012, De Souza Ribeiro proti Franciji [GC] (CE:ECHR:2012:1213JUD002268907) v zvezi z odstranitvijo brazilskega državljana iz Gvajane, ki je bila izvršena približno 50 minut po vložitvi predloga za odlog pri sodišču, je ESČP navedlo, da je izjemno hitra izvršitev ukrepa, ki je temeljila izključno na odločitvi prefektnega organa, imela za praktično posledico, da so obstoječa pravna sredstva postala neučinkovita, torej nedostopna (točka 95 navedene sodbe), in da tožeča stranka ni bila deležna dovolj temeljite preučitve zakonitosti spornega ukrepa s primernimi postopkovnimi jamstvi s strani nacionalnega organa (točka 96 navedene sodbe). Sodišče ESČP je ob tej priložnosti razsodilo, da geografski položaj Gvajane, močan migracijski pritisk, ki mu je izpostavljena, ter tveganje preobremenjenosti sodišč, na kar se je sklicevala tožena država, sami po sebi niso upravičevali izjemne ureditve, predvidene v zakonodaji, niti njenega delovanja. Opozorilo je, da polje proste presoje, ki ga imajo države pri določanju načinov izvajanja člena 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ne sme privesti do tega, da se zadevnim osebam odvzamejo minimalna postopkovna jamstva zoper samovoljno odstranitev (točka 97 navedene sodbe). Res je, da se je ta zadeva nanašala na odstranitev v okviru nedovoljenih migracij in ne na postopek za pridobitev dovoljenja za prebivanje za namene študija iz postopka v glavni stvari. Vendar menim, da kljub temu ponazarja splošno ugotovitev, in sicer da migracijski pritisk, tudi če ga spremlja nevarnost znatnega povečanja bremena sodišč, ne more upravičiti tega, da se pravici do učinkovitega sodnega varstva odvzame bistvo.