62011CC0131_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas, Finanzgericht Düsseldorfi (Saksamaa) esitatud eelotsusetaotluses küsitakse Euroopa Kohtult, kas suhkru ülejäägid, mille siseriiklikud ametiasutused uurimise käigus leiavad, tuleks arvata sellesse turustusaastasse, mil nende olemasolu tuvastatakse, või tagasiulatuvalt uurimisalusesse aastasse.
Õigusnormid
Suhkrusektori turu ühine korraldus
2. Nõukogu määrusega nr 1009/67/EMÜ(2) seati 1. juulil 1968 sisse suhkrutoetuste süsteem. Turustusaastal maksimumkvoodi piires toodetud ja müüdud suhkru osas anti rahalist toetust (edaspidi „sekkumismeetmed”). Liikmesriigid jaotasid suhkrutootjatele oma territooriumi piires iga turustusaasta jaoks (määruse nr 1009/67 artikliga 23 kehtestatud) kvoote. Ette oli nähtud ka ühenduse(3) süsteem sekkumismeetmete kulude rahastamiseks. Neid kulusid kandsid teatavates piirides kõik ühenduse tootjad, tasudes tootmismaksu; ülejäänud kulud kaeti ühenduse eelarvest.(4) Üle maksimaalkvoodi toodetud suhkrut ei tohtinud siseturul müüa ning seda ei toetatud sekkumismeetmetega.
Algmäärus
3. Alates 1. juulist 1981 oli kohaldatav nõukogu määrus (EMÜ) nr 1785/81(5) (edaspidi „algmäärus”).
4. Algmääruse põhjenduses 11 oli selgitatud, et „[…] põhjused, mis on siiani tinginud suhkrukvootide süsteemi säilitamise ühenduses, on jäänud alles; […] seda süsteemi tuleks siiski muuta, et võtta arvesse tootmise arengut viimasel ajal ning anda ühendusele vahendid, mida on vaja, et õiglaselt ja ühtlasi tõhusalt tagada, et tootjad ise täielikult katavad ühenduse toodangu ja tarbimise vahe likvideerimise kulud; […]”.
5. Põhjenduses 15 oli märgitud, et „[…] ettevõtjatele eraldatud tootmiskvoodid kujutavad endast vahendit tootjatele ühenduse hindade ja nende toodangule väljundi tagamiseks […]”.
6. Algmäärusega kehtestati uus kvoodisüsteem. Selle suhtes oli seal sätestatud, et igal aastal tuleb kehtestada A- ja B-suhkrupeedi miinimumhinnad.(6) Kõnealusel ajal oli suhkrusektoris kolm toodanguklassi. A- ja B-toodang olid toodetud kvootide piires, mis põhimõtteliselt vastasid vastavalt siseturu nõudlusele ja ülejääva suhkru ekspordile koos toetustega. C-suhkur oli toodetud väljaspool neid kvoote ning seda ei võinud Euroopa Liidus vabalt turustada; see tuli suhkrutööstuse kulul ilma toetuseta eksportida.(7) Peale selle ei antud C-suhkru tootmiseks kasutatava suhkrupeedi osas toetust hinna toetamise meetmete raames. Nii oli artikli 24 lõike 1 teises lõigus sätestatud:
„[…]
a) A-suhkur […] – mis tahes kogus suhkrut […], mille tootmine on omistatav konkreetsele turustusaastale ja mille asjaomane ettevõtja on tootnud oma A-kvoodi piires;
b) B-suhkur
[…] – mis tahes kogus suhkrut […], mille tootmine on omistatav konkreetsele turustusaastale ja mille asjaomane ettevõtja on tootnud väljaspool oma A-kvooti, kuid jäädes oma A- ja B-kvoodi summa piiresse;
c) C-suhkur […] – mis tahes kogus suhkrut […], mille tootmine on omistatav konkreetsele turustusaastale ja mille on tootnud kas asjaomane ettevõtja väljaspool oma A- ja B-kvooti või kvoodita ettevõtja.”(8)
7. Artikkel 26 keelas ühenduse siseturul sellise C-suhkru müümise, mida ei oldud artikli 27 kohaselt järgmisse turustusaastasse üle kantud. Niisugune suhkur tuli eksportida enne kõnesolevale turustusaastale järgneva kalendriaasta 1. jaanuari. Artikli 26 lõikes 3 oli ette nähtud maks, mis tuli tasuda juhul, kui puudusid tõendid C-suhkru eksportimise kohta ettenähtud aja jooksul.
8. Artikli 27 lõikes 1 oli sätestatud: „Iga ettevõtja võib otsustada A-kvooti ületanud suhkrutoodangu tervikuna või osaliselt üle kanda järgmisesse turustusaastasse nii, et seda käsitletakse kui selle aasta toodangut. Seda otsust ei saa muuta.”(9)
9. Artiklis 28 oli sätestatud põhimõte, et tootjad ise peavad täielikult kandma ühenduse suhkrutoodangu ja siseturu suhkrutarbimise vahest tekkivate ülejääkide müügikulud. Sellepärast kehtis kogu A- ja B-suhkru tootmise suhtes tootmismaks. Seda maksu arvutati kahes etapis. Kõigepealt tehti kindlaks esialgne tootmismaks, mis põhines hinnangulistel arvandmetel jooksva turustusaasta kohta.(10) Hiljem, enne järgmise turustusaasta lõppu, tehti kindlaks lõplikud arvandmed eelnenud turustusaasta suhkrutoodangu kohta.(11)
10. Artikli 28 lõikes 3 oli sätestatud: „Kui lõikes 1 viidatud registreeritud arvandmed annavad pärast lõike 2 kohast korrigeerimist ja ilma, et see piiraks artikli 29 lõike 1 kohaldamist, hinnanguliseks tulemuseks kogukahjumi, jagatakse see kahjum prognoositud A- ja B-suhkru toodanguga […], mis on omistatav jooksvale turustusaastale. Tootjad peavad tasuma selle kordajaga võrduva summa kui põhitoodangumaksu oma A- ja B-suhkru […] toodangult.”
11. Artikliga 28 kehtestatud süsteemis oli ette nähtud põhitoodangumaksu summa ülemmäär. Kui, arvestades seda ülemmäära, põhitoodangumaks ei katnud täielikult kogukahjumit (ülejääkide müügikulude kogusumma), oli algmääruses ette nähtud lisamaks B-kvoodilt (edaspidi „B-maks”).(12)
12. Suhkrusüsteemi kohaldamise rakenduseeskirjad võeti vastu algmääruse artikli 41 kohaselt.(13)
Rakendusmäärus
13. Rakendusmääruse õiguslikuks aluseks olid algmääruse artikli 27 lõige 3, artikli 28 lõige 7, artikli 29 lõige 5 ja artikkel 39.(14) Rakendusmääruse põhjendustes on selgitatud, et kvoodisüsteemi õigeks kohaldamiseks on vaja eeskätt kehtestada eeskirjad seoses andmetega, mida nõutakse algmääruse artiklis 28 ette nähtud tootmismaksude (põhitoodangumaksu ja vajaduse korral B-maksu) kindlaksmääramiseks. Tunnistati, et neid makse ei saa kindlaks määrata enne turustusaasta lõppu. Rahaline vastutus iga turustusaasta eest tuleks siiski jaotada tootjatele niipea kui võimalik. Sellepärast peeti vajalikuks tagada tootmismaksude ettetasumine (hinnanguliselt, prognoositud arvandmete põhjal) ja see, et tasumisele kuuluvad summad tuleb tasuda aegsasti enne asjaomase turustusaasta lõppu. Peale selle kinnitati, et makse ei tohiks kindlaks määrata enne, kui on saadud võimalikult täpne teave tarbimise kohta. Kvoodisüsteemi nõuetekohase haldamise hõlbustamiseks tuleb sätestada toodangu registreerimise ja asjakohaste andmete edastamise tähtajad, samuti tuleb sätestada, et liikmesriigid võtavad vajaduse korral kohased kontrollimeetmed.(15)
14. Rakendusmääruse artiklis 3 oli sätestatud:
„1. Enne iga aasta 15. veebruari kehtestavad liikmesriigid esialgsed suhkrutoodangu arvud jooksvaks turustusaastaks iga nende territooriumil asuva ettevõtja jaoks.
[…]
3. Enne iga aasta 1. oktoobrit kehtestavad liikmesriigid lõplikud suhkru […] toodangu arvud jooksvaks turustusaastaks iga ettevõtja jaoks.
4. Kui pärast lõikes 3 osutatud lõplike suhkru […] toodangu arvude kehtestamist avastatakse lahknevusi, võetakse need lahknevused arvesse lõplike arvude kinnitamisel selle turustusaasta kohta, mil kõnealused lahknevused avastati.”(16)
15. Artiklis 5 oli ette nähtud, et põhitoodangumaks ja (vajaduse korral) B-maks tuleb jooksva turustusaasta suhtes prognoosida kooskõlas algmääruse artikliga 28 enne 1. aprilli.
16. Artiklis 7 olid sätestatud tootmismaksude kindlaksmääramise tähtpäevad. Samuti oli ette nähtud tasumisele kuuluvate maksude saldo kindlaksmääramine artikli 5 kohaselt tasutud ettemakseid arvestades.
Komisjoni määrus (EMÜ) nr 2670/81: C-suhkru korraldamine
17. Komisjoni määruse (EMÜ) nr 2670/81(17) artiklis 1 oli sätestatud, et C-suhkru tootjad peavad tõendama, et suhkur on hüvitise ja maksuta eksporditud liikmesriigist, mille territooriumil see on toodetud. Kui ei tõendata niisuguse C-suhkru eksportimist enne selle turustusaasta lõpule järgnevat 1. jaanuari, mille jooksul see suhkur toodeti, käsitletakse kõnealust kogust siseturul müüduna.(18)
18. Artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et niisugustel asjaoludel kehtestab liikmesriik suhkrutootjale maksu.
Siseriiklikud õigusnormid
19. Turustusaastal 1997/98 oli kohaldatav 7. märtsi 1983. aasta Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben (määrus seoses suhkrutootmise reguleerimisega nõutavate maksude kohta) (edaspidi „siseriiklik määrus”).
20. Paragrahvis 1 pealkirjaga „Kohaldamisala” oli selgitatud, et siseriiklikku määrust kohaldatakse ühenduse süsteemi kontekstis suhkrule, mis on toodetud tootmiskvoote ületades, ja suhkrule, mis on üle kantud ühest turustusaastast järgmisse.
21. Siseriikliku määruse § 4 kohaselt pidi suhkrutootja deklareerima pädevale siseriiklikule ametiasutusele iga aasta 31. jaanuariks oma jooksva turustusaasta suhkrutoodangu hinnanguliselt ja iga aasta 15. septembriks eelnenud turustusaasta lõpliku suhkrutoodangu.
22. Siseriikliku määruse § 8 kohaselt pidid pädevad asutused igale suhkrutootjale (kohaldatavate üh enduse aktidega ette nähtud ajal) välja andma „tuvastamisotsuse” asjaomase tootja hinnangulise ja lõpliku suhkrutoodangu kohta kõnesoleval turustusaastal. Seejärel määrasid pädevad asutused kirjaliku otsusega nende tuvastamisotsuste kohaselt tootmiskvootide piires toodetud suhkrukogustelt tasutava (vastavalt §-le 9 arvutatud) ettemakse summa. Lõplikud maksud A- ja B-kvoodi piires toodetud suhkrukoguste eest tuli hiljem kindlaks määrata nii, et arvutati välja suhkrutoodangu hinnanguliste ja lõplike arvude ning ettemakse vahe.
23. Siseriikliku määruse § 9 lõike 1 punkt 3 kohustas pädevaid asutusi määrama kindlaks maksud siseturul võõrandatud C-suhkru kogustelt.
Faktilised asjaolud ja menetlus
24. Turustusaastal 1997/98 tootis Pfeifer & Langen KG (edaspidi „Pfeifer”) suhkrut oma tehastes Elsdorfis, Euskirchenis, Appeldornis ja Lages. Pfeifer esitas 8. septembril 1998 deklaratsiooni oma lõpliku suhkrutoodangu kohta. Pädevad asutused andsid 25. septembril 1998 välja tuvastamisotsuse Pfeiferi tolleaastase lõpliku suhkrutoodangu kohta.
25. Pädevad asutused alustasid 4. novembril 1999 uurimist Pfeiferi ruumides. See uurimine peatati pärast seda, kui Pfeifer oli selle vaidlustanud, kuid jätkus 16. jaanuaril 2003. Uurimine puudutas muu hulgas suhkru tootmismaksu turustusaasta 1997/98 eest.
26. Aastal 2006 leiti ülemäärases koguses (kokku 9657,4 tonni) valget suhkrut. Seda suhkrut käsitleti kui C-suhkrut ja see arvati turustusaastasse 1997/98; seetõttu määrati vastavalt siseriikliku määruse § 9 lõikele 3 maksu summas 5 810 857,58 eurot. Kui Pfeifer oli selle vaidlustanud, andsid pädevad asutused 27. aprillil 2010 välja tuvastamisotsused, näidates neis korrigeeritud koguseks 6922,1 tonni valget C-suhkrut, ning vähendades maksu summa 4 165 027,57 euroni.
27. Seejärel vaidlustas Pfeifer 27. aprilli 2010. aasta otsused. Pfeifer väitel on need tuvastamisotsused vastuolus rakendusmääruse artikli 3 lõikega 4.
28. Kuna sellest tekib ühenduse õigusnormide tõlgendamise küsimus, on Finanzgericht Düsseldorf menetluse peatanud ning palunud Euroopa Kohtult eelotsust järgmises küsimuses:
„Kas [rakendusmääruse] artikli 3 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see laieneb ka ülemäärastele kogustele, mille ametiasutused on hiljem tootja juures kontrollimisel leidnud?”
29. Kirjalikke märkusi on esitanud Pfeifer, pädevad asutused ja komisjon. Kõik pooled esitasid suulisi argumente kohtuistungil, mis peeti 9. veebruaril 2012.
Hinnang
Sissejuhatavad märkused
30. Valge suhkur on homogeenne toode.(19) Füüsiliselt ei erista A-, B- ja C-suhkrut üksteisest miski. Samuti ei ole suhkru füüsilise seisukorra põhjal võimalik kindlaks teha selle tootmiskuupäeva. Seega, kui tootja ladustab suhkrut tornhoidlates, mis juba sisaldavad eelnenud turustusaastatel toodetud suhkrut, on võimatu eri turustusaastatel toodetud suhkrut eristada.(20)
31. Sellepärast on oluline, et turustusaastal toodetud suhkru arvestamise süsteemid oleksid usaldusväärsed ja täpsed.(21)
32. Vaidlustatud ei ole seda, et vaidlusalune suhkur toodeti Pfeiferi A- ja B-kvooti ületavana turustusaastal 1997/98. Seega kujutavad pädevate asutuste leitud ülejäägid endast C-suhkrut algmääruse artikli 24 lõike 1 punkti c tähenduses.
33. Käesolevas kohtuasjas kõne all oleval ajal ei nõutud C-suhkrult tootmismaksu (ja nii on see ka määrusega nr 1234/2007 reguleeritud süsteemis üle kvoodi toodetud suhkru puhul(22) ).
Kvootide ja suhkru tootmismaksude süsteem
34. Rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 õige tõlgenduse kindlakstegemiseks on vaja arvesse võtta, kuidas kvootide ja suhkru tootmismaksude süsteemi turustusaastal 1997/98 kohaldati.
35. Tol ajal oli suhkruturgude ühise korraldamise üks jooni rahaline toetus, mida anti siseturul tarbimiseks toodetud ja teatavat laadi ekspordiks toodetud suhkru suhtes.
36. Mis tahes konkreetsel turustusaastal toodeti A- ja B-suhkrut vastavalt kvootidele, mis (põhimõtteliselt) vastasid vastavalt siseturu nõudlusele ja ülejääva suhkru ekspordile, mille tarvis anti eksporditoetust. Kohtuasjas British Sugar(23) küsis siseriiklik kohus, kas tootja võib liigitada suhkru C-suhkruks enne, kui ta on turustusaasta jooksul tegelikult tootnud oma A- ja B-kvootidele vastava koguse suhkrut. Euroopa Kohus otsustas, et algmääruse kohaselt peab tootja olema täitnud oma A- ja B-kvoodid, enne kui ta võib suhkru C-suhkruks liigitada.(24)
37. Suhkrutootjatelt nõuti maksu selleks, et katta rahalist toetust A- ja B-suhkru tootmisele, eeskätt eksporditoetust A- ja B-suhkru jaoks, mis ühel või teisel turustusaastal ühenduse tarbimisest üle jäi.(25) Algmääruse artikliga 28 nähti ette, kuidas neid makse tuleb hinnanguliste arvude põhjal prognoosida ja seejärel lõplike arvude põhjal kindlaks määrata.(26) Nii koguti ja registreeriti järgmisi andmeid: 1) toodetud A- ja B-suhkru kogus; 2) ühendusesiseseks tarbimiseks müüdud suhkur; 3) „eksporditav ülejääk”, mille väljaarvutamiseks lahutati alapunktis 1 viidatud kogusest alapunktis 2 viidatud kogus; 4) keskmine kahjum (või keskmine tulu) ekspordiks määratud suhkru tonni kohta; 5) seetõttu maksudega katta tulev summa, mille väljaarvutamiseks korrutati alapunktis 3 viidatud kogus alapunktis 4 viidatud kogusega.
38. Algmääruses on A- ja B-suhkru süsteemi üksikasjalikult kirjeldatud. C-suhkru osas on aga paika pandud üksnes peamised põhimõtted. C-suhkur oli see, mis oli toodetud A- ja B-kvootide kogust ületavalt, ning seda ei saanud ühenduses vabalt turustada. C-suhkru tootmiseks kasutatud suhkrupeedi suhtes ei kohaldatud tagatud miinimumhinda.(27) Selle hind lepiti kokku tootjate ja kasvatajate vaheliste vabade läbirääkimiste teel. Suhkrutootjatel oli võimalus kanda C-suhkur üle järgmisesse turustusaastasse, kus see oleks arvestatud A-suhkruks. Niisugust suhkrut tuli vähemalt 12 kuud ladustada. Järgmisse turustusaastasse ülekandmise võimalus piirdus 20%-ga tootja A-kvoodist.(28) C-suhkur, mida üle ei kantud, tuli ilma igasuguse toetuseta eksportida ning tõendada selle eksportimist. C-suhkru väärtuseks eeldati selle maailmaturuhind. Asjaomane tootja kandis enda toodetud C-suhkru eksportimise kulud täielikult.(29)
39. Kui tootja ei tõendanud C-suhkru eksportimist, peeti seda suhkrut siseturul müüduks.(30) Määruse nr 2670/81 artikli 3 lõike 2 kohaselt oli asjaomane liikmesriik kohustatud kehtestama maksu. Selles määruses ei olnud sõnaselget sätet, mis oleks võimaldanud seda maksu varieerida, ehkki teatavatel asjaoludel võinuks see olla proportsionaalsuse põhimõtte alusel nõutav.(31) Nii erineb C-suhkruga seotud maks olulistes aspektides tootmismaksudest, mida kohaldatakse A- ja B-suhkrule.(32)
40. Kuna algmääruse artikliga 28 kehtestatud tootmismaksude süsteem C-suhkru suhtes ei kehtinud, ei olnud liikmesriikide pädevad asutused kohustatud koguma ega registreerima andmeid seda liiki suhkru kohta A- ja B-suhkrule kohaldatavate eeskirjade kohaselt.
41. Hiljem on algmäärus kehtetuks tunnistatud ja asendatud. Uues süsteemis ei kasutata enam A-, B- ja C-suhkru liigitust.(33) Muudetud suhkrukorras antakse siiski jätkuvalt rahalist toetust, mida finantseerivad tootjad, kes tasuvad tootmismaksu kvoodi piires toodetud suhkrult. Üle kvoodi toodetud suhkru eest, mida järgmisesse turustusaastasse üle ei kanta, tuleb jätkuvalt tasuda maksu, sest seda ei saa siseturul vabalt võõrandada.(34)
Rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 tõlgendamine
42. Siseriiklik kohus ei ole kindel, kas rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 kohaselt tuleb pädevate asutuste avastatud C-suhkru kogused arvata tagasiulatuvalt uurimisalusesse turustusaastasse (käesoleval juhul 1997/98) või sellesse turustusaastasse, mil nad avastati.
43. Pfeifer märgib, et esitatud küsimusest tulenevad suhkrutootjatele olulised rahalised tagajärjed ning et ta peab saama valida, kas kanda suhkru ülejäägid üle nende kindlakstegemise aastale järgnevasse turustusaastasse(35) või eksportida need ettenähtud aja jooksul. Pfeifer möönab, et kui ülejäänud kogused arvatakse tagasiulatuvalt turustusaastasse 1997/98, tuleks sellelt komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 3 kohaselt tõepoolest tasuda maksu.(36)
44. Pfeifer lisab, et rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 tõlgendamisel tuleb arvestada Euroopa Kohtu otsust Hannoversche Zucker,(37) ning väidab, et nimetatud kohtuotsusest tulenevalt tuleb pädevate asutuste avastatud suhkruülejäägid arvata sellesse turustusaastasse, mil nad on avastatud. Pfeifer väidab, et kuna nimetatud kohtuotsus puudutas määruse nr 1009/67 jõustumisele eelnenud turustusaastaid, kohaldub see kohtuotsus a fortiori
edaspidise suhkruturgude ühise korraldamise kontekstis.
45. Pädevad asutused, komisjon ja siseriiklik kohus on seisukohal, et kohtuotsus Hannoversche Zucker ei ole käesolevas küsimuses kohaldatav. Komisjoni väitel puudutab kohtuotsus Hannoversche Zucker ainult A- ja B-suhkrut ja ei ole C-suhkrut puudutavas põhikohtuasjas selle tõttu asjakohane. Komisjon lisab, et A- ja B-kvootide suhkrut ei saa tagasiulatuvalt arvata möödunud turustusaastatesse. Kui seda teha, kaasneks halduskaos, sest siis oleks võimatu kooskõlastada aastakvoote ja aastainventuure, mille arvestusperioodiks on turustusaasta.
46. Mulle näib, et kohtuasja Hannoversche Zucker asjaolud olid ainulaadsed. Selleks kohtuasjaks põhjust andnud faktilised asjaolud puudutasid turustusaastaid enne ja pärast 1. juulit 1968, mil jõustus määrus nr 1009/67.(38) Hannoversche Zucker oli tol ajal suhkrutootja. Tema suhtes tehti kaks inventuuri. Esimene viidi läbi 5. oktoobril 1966 ja teine 30. septembril 1970. Teise inventuuri käigus avastati suhkru ülejääk. See ülejääk oli seotud suhkruga, millelt tuli tasuda tootmismaksu. Asuti seisukohale, et kõnealune ülejääk on (peaaegu kindlasti) osaliselt omistatav 30. juunile 1968 eelnenud turustusaastatele – seega ajale enne (määrusega nr 1009/67 kehtestatud) tootmismaksu jõustumist.(39) Siseriiklik kohus küsis, kas ülejääk, mis tuleb ilmsiks pärast 1. juulit 1968, kuid on tekkinud enne seda kuupäeva, tuleks tootmismaksu arvutamisel omistada 1) perioodile enne suhkruturgude ühise korraldamise jõustumist; 2) esimesele sellele järgnenud turustusaastale (1968/69); või 3) turustusaastale, mil ülejääk tuvastati.
47. Sellist olukorda reguleerivate õigusnormide puududes asus Euroopa Kohus seisukohale, et lahenduse otsimisel on vaja arvesse võtta suhkruturgude ühise korraldamise eesmärke, arvestades nii haldus- kui ka praktilisi kaalutlusi.(40) Ta märkis, et inventuure tehti (tehnilistel põhjustel) mitme aasta järel, mitte igal aastal. Seetõttu on kõnesoleva ülejäägi tootmise tegelikku aastat raske täpselt kindlaks teha. Ülejääkide arvamine nende tuvastamise aastale eelnenud turustusaastasse eeldaks selle perioodi toodangut puudutavate lõplike arvandmete muutmist mitte ainult Hannoversche Zuckeri, vaid asjaomase liikmesriigi ja kogu ühenduse osas.(41) See tooks kaasa soovitava tulemusega täiesti ebaproportsionaalsed haldusraskused.(42)
48. Sellepärast otsustas Euroopa Kohus, et pärast lõplike tootmisandmete registreerimist ilmsiks tulnud ülejääki tuleb käsitleda nii, et see on tekkinud turustusaastal, mil see tuvastati. Seega tuleb kõnesolev ülejääk arvata sellesse turustusaastasse.(43)
49. Olen seisukohal, et käesolev küsimus erineb kohtuasjas Hannoversche Zucker käsitletust.
50. Esiteks ei ole põhikohtuasjas kordunud need eripärased asjaolud, mis leidsid aset nimetatud kohtuasjas 47 aastat tagasi. Teiseks puudutas kohtuasjas Hannoversche Zucker käsitletud suhkruülejääk kvoodisuhkrut (mida hiljem algmääruse kohaselt käsitleti „A-” ja „B-suhkruna”), millega kaasnesid keerukad tootmismaksu arvutused.(44) Käesolev kohtuasi puudutab C-suhkrut, millelt sellist maksu ei nõuta.
51. Seega ei teki käesolevas asjas neid haldusprobleeme, millele viitas Euroopa Kohus kohtuasjas Hannoversche Zucker.
52. Pfeifer väidab, et rakendusmääruse artikli 3 lõige 4 on kohaldatav pädevate asutuste avastatud suhkruülejääkidele ning et ülemäärane suhkur tuleb arvata sellesse turustusaastasse, mil see on tuvastatud. Kohtuistungil lisas Pfeifer mitmeid argumente toetamaks oma väidet, et artikli 3 lõige 4 kohaldub C-suhkrule. Pfeifer märkis, et rakendusmääruse artiklites 1 ja 4 kasutatud termin „suhkrutoodang” viitab algmääruse artiklitele 26 ja 29. Kuna viimati nimetatud sätted kohaldusid igat liiki suhkrule, kuulusid A-, B- ja C-suhkur sellest tulenevalt rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 kohaldamisalasse. Pfeifer lisas, et komisjoni määrust nr 2670/81 tuleb tõlgendada koostoimes rakendusmäärusega.
53. Pädevad asutused märgivad, et rakendusmääruse artikli 3 lõige 4 ei ole kohaldatav, sest selle lõike esimeses lauses kasutatud sõna „kinnitamine” („Kui pärast lõplike […] arvude kinnitamist avastatakse lahknevusi […]”) viitab suhkrutootja kinnitatud lõplikele arvudele, mitte pädevate asutuste poolt uurimisjärgselt kinnitatud lõplikele suhkrutootmist puudutavatele arvandmetele.
54. Komisjoni väitel ei ole rakendusmääruse artikli 3 lõige 4 kohaldatav C-suhkru tootmist puudutavate lõplike arvude kindlaksmääramisele. Ta märgib, et kuigi teatavad rakendusmääruse sätted kohalduvad kõikidele suhkruliikidele, on selle määruse artikkel 3 kohaldatav ainult A- ja B-suhkru suhtes.
55. Nõustun komisjoniga.
56. Tõepoolest viitasid rakendusmääruse artiklid 1 ja 4 seoses algmääruse artiklite 26 ja 29 kohaldamisega „suhkrutoodangule”. Ent rakendusmääruse õiguslikuks aluseks olid algmääruse artikli 27 lõige 3, artikli 28 lõige 7, artikli 29 lõige 5 ja artikkel 39. Kõik need sätted (välja arvatud artikkel 39(45) ) puudutasid A- ja B-suhkrut või niisugust suhkrut, mis oli algmääruse artikli 27 lõike 1 kohaselt järgmisse turustusaastasse üle kantud ja mida seega käsitleti kui A-suhkrut. See jätab mulle mulje, et rakendusmääruse peamine eesmärk oli ette näha A- ja B-suhkrule, mitte C-suhkrule kohaldatav süsteem.
57. Liiati liigitati suhkur A-, B- või C-suhkruks tootmisjärgselt, et suhkruturgude ühisel korraldamisel sisse seatud keerukas rahaline süsteem saaks toimida.(46) Liigitada tuli järk-järgult. Seega tekkis C-kategooria alles siis, kui A- ja B-kvoodid olid täis.(47)
58. Sellepärast ei ole üllatav, et rakendusmääruse teatavates sätetes on viidatud suhkru kogutoodangule. Seda pidi olema vaja, et kindlaks määrata esiteks see, kas A- ja B-kvoodid on täis, ja seejärel see, kas kogu toodetud suhkrukogusest tekib C-suhkrut, mida tootja võiks soovida kanda üle järgmise turustusaasta A-kvoodi osaliseks täitmiseks. Nõue esitada suhkru kogutoodangut puudutav teave ei vii järeldusele, et rakendusmääruses sätestati C-suhkrule kohaldatava konkreetse süsteemi eeskirjad. Seda ei tehtud. Sisuliselt leiduvad need eeskirjad komisjoni määruses nr 2670/81.
59. Rakendusmääruse artiklit 3 tuleb käsitada selle määruse kui terviku kontekstis, mida ennast tuleb tõlgendada algmääruse artiklitega 26‐29 ette nähtud kvootide ja tootmismaksude süsteemi raames.
60. Rakendusmääruse põhjendustes on selgitatud, et on vaja koguda ja registreerida andmeid suhkrutoodangu kohta igal turustusaastal, et määrata kindlaks tootmismaksud, algul esialgselt. Kuna C-suhkrule tootmismakse ei kohaldatud, ei olnud ka vaja sellel alusel koguda ja registreerida andmeid C-suhkru kohta.
61. Süsteem oli mõeldud tagama, et tootjad täidavad oma kohustused tasuda turustusaasta tootmismaksud võimalikult peatselt pärast selle turustusaasta lõppu. Eesmärgiks oli hoida ära olukord, kus inventuuride (tootja enda omade ning pädevate asutuste hilisema kontrolli) tegemise ajavahemikud on niisugused, et väljendatud eesmärgi täitmine luhtub suhkru tootmise ning tegelikult toodetud A- ja B-suhkru arvestusandmete registreerimise vahele jääva aja tõttu.
62. Sellepärast nõuti rakendusmääruse artikli 3 lõikes 1, et liikmesriigid teeksid kindlaks jooksva turustusaasta esialgsed suhkrutoodangu arvandmed iga nende vastaval territooriumil asuva ettevõtja kohta 15. veebruariks. Artikli 3 lõike 3 kohaselt tuli suhkrutoodangu lõplikud arvandmed esitada enne järgmise turustusaasta 1. oktoobrit.
63. Rakendusmääruse artikli 3 lõige 4 võimaldas korrigeerimist, kui tekivad lahknevused võrreldes lõplike suhkrutoodangu arvandmetega (mis olid ette nähtud artikli 3 lõikega 3). Peale selle nähti ette korrigeerimine juhuks, kui pädevad asutused avastavad ülejäägi, mis tuleneb suhkrutootmise arvandmete lahknevusest pärast auditit või tootja deklaratsioonide uurimist.
64. Arvestades, et suhkur on homogeenne toode, võivad sellised lahknevused esineda ka tähelepanematuse, mitte tingimata eeskirjade eiramise tõttu. Igal juhul tunnistas seadusandja, et kõnealuses süsteemis on vaja teatavat paindlikkust, et arvestada halduslikke ja praktilisi raskusi suhkrutoodangu arvandmete kindlaksmääramisel. Nii sätestati rakendusmääruse artikli 3 lõikes 4, et selliseid lahknevusi tuleb võtta arvesse selle turustusaasta suhtes, mil need avastati. Nende lahknevuste tagasiulatuvat arvamist uurimisalusesse turustusaastasse ette ei nähtud.
65. On tõsi, et rakendusmääruse artiklis 3 ei sätestatud sõnaselgelt, kas seda tuleb kohaldada kõikidele ühenduse süsteemi suhkruliikidele või ainult A- ja B-suhkrule.
66. Olen siiski seisukohal, et kui tõlgendada artiklit 3 rakendusmääruse kui terviku kontekstis, saab selgeks, et selle artikli ülesanne oli ette näha tähtajad nii esialgsete kui ka lõplike A- ja B-suhkru
toodangu arvandmete kindlakstegemiseks (mis tahes konkreetse turustusaasta kohta).
67. Nii oli rakendusmääruse artiklis 5 sätestatud, et põhitoodangumaksu ja B-maksu tuleks prognoosida kooskõlas algmääruse artikliga 28. Ettemaksete kindlaksmääramisel tuli lähtuda rakendusmääruse artikli 3 lõike 1 kohaselt registreeritud andmetest. Liikmesriigid olid kohustatud need maksed sisse nõudma enne 1. maid. Artiklis 7 oli sätestatud, et enne 1. novembrit tuleb kindlaks määrata põhitoodangumaks ja B-maks eelnenud turustusaasta suhtes, võttes arvesse artikli 5 kohaselt juba tasutud ettemakseid. Nõutava teabe esitamise tähtajad ei puutunud C-suhkrusse, sest seda liiki suhkru suhtes ei olnud tootmismaksu.
68. Sellest tuleneb, et artikli 3 lõigete 1 ja 3 kohaselt kogutud (turustusaasta esialgsete ja lõplike tootmis) andmete eesmärk oli võimaldada algmääruse artikli 28 lõigetes 1 ja 4 sätestatud kohustuste täitmist seoses põhimaksu ja B-maksu kindlaksmääramise ja kogumisega.(48)
69. Olen seisukohal, et sellepärast viitab rakendusmääruse artikli 3 lõikes 4 kasutatud sõnastus „lõplike […] toodangu arvude kinnitamist” üksnes A- ja B-suhkrule.
70. Algmääruses ei olnud kohustust määrata kindlaks esialgsed ja lõplikud C-suhkru toodangu arvud. Suhkruturgude ühise korraldamise raames nõuti C-suhkru suhtes ainult järgmist teavet: seda, kas see tegelikult toodeti; kas see kanti üle järgmisse turustusaastasse; ja kas see eksporditi ettenähtud aja jooksul.(49) Rakendusmääruse artikli 3 lõigetes 1 ja 3 ette nähtud andmete kogumise tähtajad ei kohaldunud C-suhkrule. Seetõttu ei olnud selle suhkruliigi osas artikli 3 lõike 4 alusel korrigeerimisvajadust.
71. Lõpuks olen seisukohal, et rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 tõlgendamine nii, nagu oleks see kohaldatav C-suhkrule, ei oleks kooskõlas suhkrusektori turgude ühise korraldamise eesmärgiga, kuivõrd tootjad ei tohiks C-suhkrut siseturul vabalt võõrandada.(50) Pfeiferi pooldatav C-suhkru arvamine turustusaastasse, mil pädevad asutused selle suhkru olemasolu tuvastavad, võib kahjustada selle süsteemi haldamist, nagu järgnevalt selgitan.
72. Komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 3 lõike 1 kohaselt kehtestatud maksu kohaldati siis, kui puudusid tõendid, et C-suhkur on kas kantud üle järgmisse turustusaastasse või ettenähtud aja jooksul eksporditud.(51) Selle maksu eesmärk oli asetada C-suhkur samadele alustele nagu väljastpoolt Euroopa Liidu liikmesriike imporditud suhkur.(52) Erand selle maksu tasumisest nähti ette ainult vääramatu jõu mõju puhuks, kui C-suhkur oli kas hävinenud või pöördumatult kahjustunud.(53)
73. Selle maksu kehtestamise eesmärk võis ka julgustada tootjaid tagama, et A- ja B-suhkru toodangu kohta kogutavad ja registreeritavad andmed oleksid võimalikult täpsed ja esitataks pädevatele asutustele ettenähtud tähtajal, et hoida ära või minimeerida maksu tasumise ohtu.
74. Kui arvata C-suhkru ülejääk aastasse, mil see ülejääk tuvastatakse, võiksid tootjad selle tulemusel vältida selle maksu tasumist komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 3 lõike 1 alusel, kui nad kasutavad ekspordi ja järgmisse turustusaastasse ülekandmise võimalusi hiljem, pärast kohaldatavate tähtaegade möödumist.(54) Nii oleks suhkrutootjatele võimaldatud C-suhkru arvestuses teatavat paindlikkust, mida ei olnud algmäärusega kehtestatud süsteemis ette nähtud.
75. Seetõttu oleks selle sätte tõlgendamine nii, nagu kohalduks see C-suhkrule, vastuolus rakendusmääruse artikli 3 lõike 4 eesmärgiga.
76. Sellest lähtudes järeldan, et C-suhkur, mille liikmesriigi pädevad asutused uurimise käigus avastavad, ei kuulu rakendusmääruse artikli 3 kohaldamisalasse.
Ettepanek
77. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Düsseldorfi esitatud küsimusele nii:
Komisjoni 8. juuni 1982. aasta määruse (EMÜ) nr 1443/82, millega sätestatakse suhkrusektori kvoodisüsteemi kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, artikli 3 lõige 4 ei ole kohaldatav C-suhkrule. Seetõttu ei kuulu nimetatud sätte kohaldamisalasse C-suhkru kogused, mille liikmesriigi pädevad asutused uurimisaluse turustusaasta suhtes avastavad.
(1) .
(2)  – 18. detsembri 1967. aasta määrus suhkruturu ühise korraldamise kohta (EÜT 1967, 308, lk 1).
(3)  – Viitan käesolevas ettepanekus „ühendusele”, sest asjakohastes õigusnormides on kasutatud seda terminit.
(4)  – Teatavad muudatused suhkrusektoris tehti nõukogu 19. detsembri 1974. aasta määrusega (EMÜ) nr 3330/74 suhkruturu ühise korraldamise kohta (EÜT 1974, L 359, lk 1). Kvoodisüsteemi (mis oli sisse seatud ajutiselt) pikendati kuni (tegelikkuses) 30. juunini 1980 ning põhikvoote suurendati.
(5)  – 30. juuni 1981. aasta määrus suhkrusektori turgude ühise korraldamise kohta (EÜT 1981, L 177, lk 4). Vaidlusaluse turustusaasta suhtes oli kohaldatav algmäärus koos selle muudatustega, mis olid tehtud eeskätt nõukogu 24. jaanuari 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 133/94 (EÜT 1994, L 22, lk 7) ja nõukogu 30. juuli 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 1599/96 (EÜT 1996, L 206, lk 43). Käesolevas kohtuasjas kõne all oleval ajal hõlmas suhkrusektori toodang suhkrut, isoglükoosi ja inuliinisiirupit. Et käesolevas kohtuasjas on käsitluse all valge suhkur, ei viita ma teistele nimetatud toodetele.
(6)  – Algmääruse artiklid 3‐5.
(7)  – Vt käesoleva ettepaneku punktid 34‐41.
(8)  – Hiljem on algmäärus kehtetuks tunnistatud ja asendatud. Praegu kehtib kvoodisüsteem muudetud kujul vastavalt nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrusele (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT 2007, L 299, lk 1).
(9)  – Käesolevas kohtuasjas olulisel ajal oli komisjoni 13. jaanuari 1982. aasta määruse (EMÜ) nr 65/82, milles sätestatakse suhkru järgmisesse turustusaastasse ülekandmise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT 1982, L 9, lk 14; ELT eriväljaanne 03/05, lk 114), muudetud eeskätt komisjoni 26. aprilli 1982. aasta määrusega (EMÜ) nr 948/82 (EÜT 1982, L 113, lk 7; ELT eriväljaanne 03/05, lk 128), artikli 2 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud, et ettevõtja võib suhkru üle kanda üksnes juhul, kui asjaomane liikmesriik kõigepealt kinnitab, et kõnealune suhkur on toodetud kui B-suhkur või C-suhkur.
(10)  – Algmääruse artikli 28 lõige 1. Turustusaasta oli algmääruse artiklis 2 määratletud kui ajavahemik alates 1. juulist kuni järgmise aasta 30. juunini.
(11)  – Algmääruse artikli 28 lõige 2.
(12)  – Artikli 28 lõige 4.
(13)  – Vt nt käesoleva ettepaneku punktides 13 ja 17 viidatud rakenduseeskirjad.
(14)  – Komisjoni 8. juuni 1982. aasta määrus (EMÜ) nr 1443/82, millega sätestatakse suhkrusektori kvoodisüsteemi kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT 1982, L 158, lk 17), muudetud eeskätt komisjoni 23. veebruari 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 392/94 (EÜT 1994, L 53, lk 7) (edaspidi „rakendusmäärus”). See määrus tunnistati kehtetuks ja asendati komisjoni 20. veebruari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 314/2002, milles sätestatakse suhkrusektori kvoodisüsteemi kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT 2002, L 50, lk 40; ELT eriväljaanne 03/35, lk 190). Praegu on kohaldatav komisjoni 29. juuni 2006. aasta määrus (EÜ) nr 952/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 318/2006 üksikasjalikud rakenduseeskirjad suhkru siseturu korralduse ja kvoodisüsteemi kohta (ELT 2006, L 178, lk 39).
(15)  – Vt rakendusmääruse põhjendused 1‐7.
(16)  – Rakendusmäärusega tunnistati kehtetuks ja asendati komisjoni 12. märtsi 1973. aasta määrus (EMÜ) nr 700/73, milles sätestati teatavad üksikasjalikud eeskirjad suhkru kvoodisüsteemi kohaldamise kohta (EÜT 1973, L 67, lk 12). Rakendusmääruse artikli 3 lõige 4 oli samasisuline selle varasema määruse artikli 2 lõikega 3. Praegu on kohaldatav määrus nr 952/2006; ja selle määruse artikli 22 lõige 5 on olulises osas sama mis rakendusmääruse artikli 3 lõige 4.
(17)  – 14. septembri 1981. aasta määrus, milles sätestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad kvooti ületava suhkrutoodangu kohta (EÜT 1981, L 262, lk 14; ELT eriväljaanne 03/05, lk 85). See määrus tunnistati kehtetuks ja asendati komisjoni 29. juuni 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 967/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 318/2006 (kvooti ületava suhkrutoodangu kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT 2006, L 176, lk 22).
(18)  – Algmääruse artikli 26 lõige 3, mis on kokku võetud käesoleva ettepaneku punktis 7.
(19)  – Vt kohtujurist Mischo 15. mai 2001. aasta ettepanek kohtuasjas C-101/99: British Sugar (EKL 2002, lk I-205, punkt 45), milles otsus tehti 10. jaanuaril 2002.
(20)  – Kohtuistungil illustreeris komisjon seda asjaolu, meenutades vendade Grimmide muinasjuttu „Jänes ja siil”. Siil, kelle jänes oli kutsunud võidu jooksma, laskis oma naisel (kes oli vähemalt jänese jaoks täpselt samasugune kui siil ise) asuda finišijoonele. Kui jänes finišisse jõudis, hüüdis siili naine: „Aga mina olen juba kohal!”. Jänes jooksis seda võidujooksu üha uuesti ja uuesti, uskumata tulemust. Kaks siili jätkasid oma pettust; ning lõpuks kukkus jänes kurnatusest surnuna maha. Kuna valge suhkur on muust valgest suhkrust sama eristamatu nagu kaks siili selles muinasloos, saaks tootja, kui ta arvab teatava koguse C-suhkrut selle avastamise aastasse („finišijoon”), mitte aga tegelikku toomisaastasse („võidujooksu lähe”), tugineda algmääruse artiklile 27 ning kanda selle suhkru üle järgmisse turustusaastasse, vältides nii maksu tasumist (ja „võites jänest” – st minnes mööda suhkruturu nõuetekohasest toimimisest).
(21)  – Mõistlik oleks eeldada, et suhkrutootjad registreerivad turustusaastal toodetud suhkru kogused ning selle, kas nende A- ja B-kvoodid on täidetud. Sellist teavet on vaja tootjatele ettevõtluse jaoks, äriühingutele selleks, et nad täidaksid oma kohustusi aktsionäride või osanike ees, ning täitmaks siseriiklikest õigusnormidest tulenevaid kohustusi säilitada tootmisandmeid. Liiati, kuna C-suhkrut rahaliselt ei toetata, on raske näha, kuidas saaks olla tootja huvides suhkru liigitamine C-suhkruks enne A- ja B-kvootide täitmist. Vt samuti otsus kohtuasjas British Sugar (viidatud käesoleva ettepaneku punktist 36) ja käesoleva ettepaneku punkt 57.
(22)  – Vt lisaks käesoleva ettepaneku punkt 41.
(23)  – Viidatud eespool 19. joonealuses märkuses.
(24)  – Otsus kohtuasjas British Sugar, punkt 48.
(25)  – Otsus kohtuasjas British Sugar, punkt 7.
(26)  – Vt algmääruse artikli 28 lõiked 1 ja 2 ning käesoleva ettepaneku punkt 9.
(27)  – Erinevalt A-suhkrupeedist ja B-suhkrupeedist, mida kasutatakse A-suhkru ja B-suhkru tootmiseks: vt käesoleva ettepaneku punkt 6.
(28)  – Vt käesoleva ettepaneku punkt 8.
(29)  – Vt käesoleva ettepaneku punkt 7.
(30)  – Komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 1 lõige 1.
(31)  – Kohtuasjas British Sugar, millele on viidatud eespool 19. joonealuses märkuses, täheldas kohtujurist Mischo, et suhkrutootja on saanud eksportida kvoodisuhkrut näilikult kui C-suhkrut selle tõttu, et riiklik sekkumisasutus oli andnud välja ekspordilube hoolimata sellest, et nende lubade taotlustes ei olnud tõendatud, et kõnesolev suhkur on tegelikult toodetud British Sugar’i A- ja B-kvoote ületades. Ta oli seisukohal, et nendel asjaoludel võib proportsionaalsuse põhimõttest tulenevalt olla vaja maksu varieerida: vt tema ettepaneku punktid 86‐89. Euroopa Kohus ei käsitlenud oma otsuses konkreetselt seda küsimust, lähtudes muudest vastustest, mida ta oli siseriiklikule kohtule andnud.
(32)  – Vt käesoleva ettepaneku punkt 47 ja 41. joonealune märkus.
(33)  – Vt eespool 8. joonealune märkus.
(34)  – Vt määruse nr 1234/2007 III peatükk, eriti artikkel 55.
(35)  – Millisel juhul võiks seda siis käsitleda kui A-suhkrut ja müüa siseturul (vt käesoleva ettepaneku punkt 8).
(36)  – Vt käesoleva ettepaneku punktid 7 ja 17.
(37)  – 30. jaanuari 1974. aasta otsus kohtuasjas 159/73 (EKL 1974, lk 121).
(38)  – Kuupäev, mil seati sisse suhkrusektori turgude ühine korraldamine ning pandi tervikuna paika kvoodisüsteem, mida rahastati ühenduse tootjate tasutud tootmismaksudest (vt käesoleva ettepaneku punktid 2 ja 34‐41).
(39)  – Eespool 37. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuajas Hannoversche Zucker, punkt 2.
(40)  – Otsus kohtuajas Hannoversche Zucker, punkt 4.
(41)  – Suhkrusektori turgude ühise korraldamise raames lähtuti tootmismaksude arvutamisel kogu ühenduse suhkrutoodangust, mis jaotati seejärel liikmesriikide vahel, kes omakorda jaotasid selle oma vastava territooriumi suhkrutootjate vahel. Seetõttu kaasneksid lõplike toodanguarvude muutmisega ümberarvutused iga ühenduse territooriumil tegutseva suhkrutootja kohta.
(42)  – Otsus kohtuajas Hannoversche Zucker, punkt 5.
(43)  – Otsus kohtuajas Hannoversche Zucker, punkt 6.
(44)  – Vt käesoleva ettepaneku punkt 2.
(45)  – Artiklis 39 oli nõutud pelgalt seda, et liikmesriigid ja komisjon saadaksid üksteisele algmääruse rakendamiseks vajaliku teabe.
(46)  – Otsus kohtuasjas British Sugar, punktid 40‐43.
(47)  – Otsus kohtuasjas British Sugar, punkt 44.
(48)  – Vt käesoleva ettepaneku punkt 9.
(49)  – Vt vastavalt käesoleva ettepaneku punktid 7, 8 ja 17.
(50)  – Algmääruse artikli 26 lõige 1.
(51)  – Komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 1 lõige 1.
(52)  – Komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 3 lõige 1.
(53)  – Komisjoni määruse nr 2670/81 artikli 3 lõige 4.
(54)  – Vt algmääruse artiklid 26 ja 27 ning käesoleva ettepaneku 20. joonealune märkus (muinasjutt jänesest ja siilist).