Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 18. septembril 2025(1)
Kohtuasi C‑95/24 [Khuzdar](i)
ATAU
Kriminaalmenetlus,
menetluses osales:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte di appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Euroopa vahistamismäärus – Üleandmismenetlus liikmesriikide vahel – Täitmata jätmise vabatahtlikud alused – Artikli 4 punkt 6 – Vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohustus viia karistus täide kooskõlas oma riigisisese õigusega – Raamotsus 2008/909/JSK – Mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjused – Artikli 9 lõike 1 punkt i – Isik, kes ei ilmunud isiklikult kohtuistungile, mille tulemusena kohtuotsus tehti – Erandid – Kavandatavast kohtulikust arutelust teadlik olemise tingimus – Teavitamine sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu – Asjaomase isiku põgenemine – Asjaomase isiku vabatahtlik ühemõtteline loobumine oma asja kohtulikul arutelul viibimisest – Vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädeva asutuse kaalutlusruum – Kooskõlalise tõlgendamise kohustus
I.      Sissejuhatus
1.        Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele on demokraatliku ühiskonna üks aluspõhimõtteid. Sellele tuginebki kahtlustatava ja süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul, mis tuleks tagada kogu Euroopa Liidus.(2) See õigus ei ole siiski absoluutne. Teatavatel tingimustel peaksid kahtlustatav ja süüdistatav saama sellest õigusest selge sõnaga või vaikimisi, kuid ühemõtteliselt, loobuda.(3)
2.        Selles kontekstis palutakse käesolevas eelotsusetaotluses tõlgendada nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta(4) artikli 4 punkti 6 ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil(5) (mõlemaid muudetud raamotsusega 2009/299(6)) artikli 9 lõike 1 punkti i ja artiklit 25.
3.        Taotlus on esitatud menetluses, mis puudutab niisuguse Slovakkias tehtud kohtuotsuse täitmist Itaalias, millega mõisteti vangistus isikule, kes enne tema asja kohtulikku arutelu põgenes.
4.        Käesolevas kohtuasjas peab Euroopa Kohus muu hulgas täpsustama, mida tuleb mõista raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii kasutatud väljendi „olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik“ all ja milline kaalutlusruum on pädevatel asutustel nimetatud raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis i mainitud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjuse kasutamisel. Sellega seoses rõhutan, et see kohtuasi asetub faktilisse konteksti, millel on teatavaid erinevusi võrreldes kohtuasjaga Höldermann (C‑447/24), milles esitan oma ettepaneku samuti täna.(7) Konkreetselt puudutab käesolev kohtuasi vastupidi sellele kohtuasjale Euroopa vahistamismääruse täitmist.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Raamotsus 2002/584
5.        Raamotsuse 2002/584 artikli 4 „Euroopa vahistamismääruse täitamata jätmise vabatahtlikud alused“ punktis 6 on sätestatud:
„Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui:
[…]
6)      kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või omab seal elukohta ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma siseriiklikule õigusele“.
6.        Raamotsuse artikli 4a „Otsused, mis tehakse pärast kohtulikku arutelu, millele asjaomane isik isiklikult ei ilmunud“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib samuti keelduda täitmast Euroopa vahistamismäärust, mis on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, kui isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti, välja arvatud kui Euroopa vahistamismääruses märgitakse, et kooskõlas vahistamismääruse teinud liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides määratletud täiendavate menetlusnõuetega
a)      ja õigeaegselt
i)      esitati asjakohasele isikule kohtukutse isiklikult ning seega teavitati teda sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel asjaomane otsus tehti, või sai asjaomane isik tegelikult muul viisil ametliku teabe selle kohta, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti, sellisel viisil, et ühemõtteliselt tehti kindlaks, et asjaomane isik oli kavandatud kohtulikust arutelust teadlik,
ning
ii)      teavitati asjaomast isikut sellest, et otsuse võib teha ka siis, kui isik ei ilmu kohtulikule arutelule,
või
b)      on asjaomane isik, olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, andnud volitused enda kohtulikul arutelul kaitsmiseks asjaomase isiku või riigi poolt määratud õigusnõustajale, kes teda kohtulikul arutelul ka kaitses,
või
c)      ning pärast seda, kui asjaomasele isikule otsus kätte toimetati ning teda teavitati selgesõnaliselt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla algse otsuse tühistamine:
i)      teatas asjaomane isik selgesõnaliselt, et ta ei vaidlusta seda otsust,
või
ii)      ei taotlenud asjaomane isik asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul
või
d)      ei toimetatud asjaomasele isikule otsust isiklikult kätte, kuid
i)      see toimetatakse talle isiklikult kätte viivitamatult pärast üleandmist ning teda teavitatakse selgesõnaliselt tema õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla algse otsuse tühistamine,
ning
ii)      teda teavitatakse ajavahemikust, mille jooksul peab ta taotlema asja uuesti läbivaatamist või kaebama otsuse edasi, nagu on esitatud asjaomases Euroopa vahistamismääruses.“
2.      Raamotsus 2008/909
7.        Raamotsuse 2008/909 artikli 9 „Mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjused“ lõike 1 punktis i on sätestatud:
„Täidesaatva riigi pädev asutus võib keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest juhul, kui:
[…]
i)      vastavalt artiklis 4 sätestatud tunnistusele ei ilmunud asjaomane isik isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti, välja arvatud kui tunnistusel märgitakse, et kooskõlas otsuse teinud riigi õigusaktides määratletud täiendavate menetlusnõuetega
i)      ja õigeaegselt
–        esitati asjakohasele isikule kohtukutse isiklikult ning seega teavitati teda sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel asjaomane otsus tehti, või sai asjaomane isik tegelikult muul viisil ametliku teabe selle kohta, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti, sellisel viisil, et ühemõtteliselt tehti kindlaks, et asjaomane isik oli kavandatud kohtulikust arutelust teadlik,
ning
–        teavitati asjaomast isikut sellest, et otsuse võib teha ka siis, kui isik ei ilmu kohtulikule arutelule,
või
ii)      on asjaomane isik, olles kavandatud kohtulikust arutelust teadlik, andnud volitused enda kohtulikul arutelul kaitsmiseks asjaomase isiku või riigi poolt määratud õigusnõustajale, kes teda kohtulikul arutelul ka kaitses,
või
iii)      ning pärast seda, kui asjaomasele isikule otsus kätte toimetati ning teda teavitati selgesõnaliselt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla algse otsuse tühistamine:
–        teatas asjaomane isik selgesõnaliselt, et ta ei vaidlusta seda otsust,
või
–        ei taotlenud asjaomane isik asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul.“
8.        Raamotsuse artikkel 25 on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks [raamotsuse 2002/584] kohaldamist, kohaldatakse käesoleva raamotsuse sätteid mutatis mutandis selles ulatuses, nagu see on kooskõlas kõnealuse raamotsuse sätetega, karistuste täideviimiseks juhtudel, kus liikmesriik võtab kohustuse viia karistus täide vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 4 lõikest 6 tulenevatel juhtudel või kui kõnealuse raamotsuse artikli 5 lõike 3 kohaselt toimides on ta kehtestanud tingimuse, et isik tuleb karistuse kandmiseks tuua tagasi asjaomasesse liikmesriiki süüdimõistetud isiku karistamatuse vältimiseks.“
B.      Itaalia õigus
9.        22. aprilli 2005. aasta seaduse nr 69 „Sätted riigisisese õiguse kooskõlla viimiseks [raamotsusega 2002/584]“ (Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri)(8) artikli 6 lõike 1 bis punktis b on põhikohtuasja faktiliste asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis sätestatud:
„Kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud niisuguse vabadusekaotuse või isikuvabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, mis mõisteti kohtuliku arutelu tulemusel, kuhu asjaomane isik ei ilmunud, peab selles vahistamismääruses […] olema märgitud vähemalt üks järgmistest tingimustest:
[…]
b)      asjaomast isikut, keda on teavitatud tema suhtes alustatud menetlusest, esindas kohtulikul arutelul, mille tulemusel eespool nimetatud kohtuotsus tehti, asjaomase isiku või riigi poolt määratud õigusnõustaja“.
10.      Seaduse artikli 18 bis lõikes 2 on ette nähtud:
„Kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või isikuvabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, võib corte di appello [(apellatsioonikohus, Itaalia)] keelduda Itaalia kodaniku või sellise isiku üleandmisest, kellel on seaduslikult ja tegelikult Itaalia territooriumil elukoht või kes viibib seaduslikult ja tegelikult vähemalt viis kuud järjest Itaalia territooriumil, […] juhul kui apellatsioonikohus otsustab, et seda karistust või julgeolekumeedet täidetakse Itaalias kooskõlas Itaalia riigisisese õigusega.“
11.      7. septembri 2010. aasta seadusandliku dekreedi nr 161/2010 „Sätted riigisisese õiguse kooskõlla viimiseks [raamotsusega 2008/909]“ (Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea)(9) põhikohtuasja suhtes kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „seadusandlik dekreet nr 161/2010“) on artikli 13 lõike 1 punktis i ette nähtud:
„Apellatsioonikohus keeldub süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamisest ühel järgmistest juhtudest:
[…]
i)      kui asjaomane isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel tehti kohtuotsus, mille täitmist taotletakse, v.a kui on tunnistus, mis kinnitab:
1)      kas seda, et teda kutsuti sinna isiklikult ja õigeaegselt ning teda teavitati seega sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, või sai asjaomane isik muul viisil vastava ametliku teabe, nii et see tõendab ühemõtteliselt, et asjaomane isik oli kavandatud kohtulikust arutelust teadlik;
2)      või seda, et asjaomane isik, olles kavandatud kohtuliku arutelu kuupäevast teadlik, on andnud volitused asjaomase isiku või riigi poolt määratud õigusnõustajale, kes teda kohtulikul arutelul ka kaitses;
3)      või seda, et pärast seda, kui asjaomasele isikule otsus kätte toimetati ning teda teavitati sõnaselgelt tema õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, et saavutada süüdistuse uus sisuline läbivaatamine nii, et arvesse võetakse ka uut tõendusmaterjali, teatas asjaomane isik sõnaselgelt, et ta ei vaidlusta seda otsust, ega taotlenud asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul.“
12.      Seadusandliku dekreedi nr 161/2010 artiklis 24 on ette nähtud, et juhul kui apellatsioonikohus keeldub isiku üleandmisest, mida taotletakse kriminaalasjas tehtud süüdimõistval kohtuotsusel põhineva Euroopa vahistamismäärusega, ning otsustab, et karistus viiakse täide Itaalia territooriumil, peab ta samal ajal täitmiseks tunnustama välismaist kriminaalasjas tehtud süüdimõistvat kohtuotsust, millel Euroopa vahistamismäärus põhineb, juhul kui tingimused selleks on täidetud.
III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
13.      Okresný súd Dunajská Streda (Dunajska Streda esimese astme kohus, Slovakkia) tegi 5. oktoobril 2015 Euroopa vahistamismääruse, et viia täide süüdimõistev kohtuotsus ATAU suhtes, mille see kohus tegi kriminaalmenetluses 23. augustil 2010(10), mõistes talle viieaastase vangistuse. Ta leiti üles ja peeti kinni Itaalias 19. juunil 2023.
14.      Corte di appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, peab analüüsima üleandmistaotlust, mille Slovakkia õigusasutused on selle Euroopa vahistamismäärusega esitanud. Ta märgib, et tühistas tõkendi, milleks oli elukohast lahkumise keeld ja mis oli ATAU suhtes määratud 20. juunil 2023.
15.      Selles kohtus toimuvas menetluses teatas ja tõendas ATAU, et elab tõesti juba viis aastat seaduslikult Itaalias. Ta palus sel kohtul niisiis tema üleandmisest keelduda ja määrata 23. augusti 2010. aasta kohtuotsuse tunnustamisega talle mõistetud karistuse täideviimine Itaalias.
16.      Selle taotluse hindamiseks palus eelotsusetaotluse esitanud kohus Slovakkia asutusi, et nad täidaksid varem edastatud tunnistuse, täpsustades menetluslikke tagatisi, mida ATAU suhtes kohaldatakse.
17.      Okresný súd Dunajská Streda (Dunajska Streda esimese astme kohus) vastas 2. novembri 2023. aasta kirjaga, et ATAU ei osalenud isiklikult menetluses, mille tulemusel 23. augusti 2010. aasta kohtuotsus tehti. Teda oli menetluses siiski abistanud ja esindanud kaitsja. Lisaks, kuigi teda ei oldud kunagi teavitatud sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, oli ta teadlik enda suhtes alustatud menetlusest. Ta oli nimelt Slovakkias 28. septembril 2009 kinni peetud ja eelvangistatud sama kuriteo eest, seejärel 15. detsembril 2009 vabastatud ja paigutatud põgenikelaagrisse Slovakkia territooriumil. Seejärel oli ta põgenenud tagasi tulemata ja määramata kindlaks kohtudokumentide kättetoimetamise kohta, mistõttu ei saanud teda teavitada sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, ega asjaolust, et kohtuotsus tehakse isegi tema ilmumata jätmise korral.
18.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab kõigepealt, et Itaalia õiguse kohaselt peab apellatsioonikohus siis, kui ta otsustab üleandmisest keelduda ja määrab välisriigis kriminaalmenetluses tehtud süüdimõistva kohtuotsuse täideviimise Itaalias, seda kohtuotsust tunnustama, mida ta saab teha ainult siis, kui tunnustamise tingimused on täidetud. Käsitletaval juhul ei ole see aga nii. See kohus meenutab, et ATAU ei saanud seadusandliku dekreedi nr 161/2010 artikli 13 lõike 1 punktis i nimetatud teavet, eelkõige selle kohta, millal ja kus toimub kava kohaselt tema asja kohtulik arutelu.
19.      Seejärel rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Itaalia õiguses on süüdimõistetud isiku üleandmine Euroopa vahistamismääruse alusel lubatud pelgalt tingimusel, et teda on teavitatud tema suhtes pooleliolevast menetlusest ja et teda esindab menetluses õigusnõustaja. See‑eest on kohtuotsuse tunnustamine Itaalias lubatud rangemal tingimusel, et süüdimõistetut, keda abistab õigusnõustaja, on teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu.
20.      Järelikult tuleneb Itaalia õigusest, et ATAU võidakse Slovakkia ametiasutustele üle anda, kuna teda teavitati pooleliolevast menetlusest ja teda abistas õigusnõustaja, kuid Itaalia ei saa vaatamata sellele, et ta on Itaalia territooriumil tegelikult elanud kauem kui viis aastat ning on taotlenud, et tema karistus viiakse täide Itaalias, üleandmisest keelduda ja näha ette karistuse täideviimise Itaalias, kuna teda ei teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul jõutakse paradoksaalsele tagajärjele, mis seisneb selles, et asjaolu, et süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise valdkonnas süüdimõistetule ette nähtud menetlustagatis on ulatuslikum kui see, mis on süüdimõistetule ette nähtud Euroopa vahistamismääruse täitmiseks üleandmise valdkonnas, on süüdimõistetule kahjulik, selle asemel, et talle eelis anda. Lisaks toob vahetegemine Itaalia õiguses kaasa paradoksaalse tulemuse, mille tõttu ei saa sama kriminaalasjas tehtud süüdimõistvat kohtuotsust Itaalias täitmiseks tunnustada, kuid selle alusel võib teha Euroopa vahistamismääruse, mis tuleks täita.
22.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekib seega küsimus, kas liidu õigust saab tõlgendada nii, et üleandmisest võib keelduda, kui eelnevalt on kohtuotsust tunnustatud karistuse ärakandmiseks vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, ka juhul kui puudub kohtuotsuse tunnustamise puhul ette nähtud menetlustagatis (asjaomast isikut on teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu), kuid on olemas menetlustagatis Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmiseks (asjaomane isik on teadlik pooleliolevast menetlusest).
23.      Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Itaalia õiguses ja konkreetselt seadusandliku dekreedi nr 161/2010 artikli 13 lõike 1 punktis i on ette nähtud, et kui süüdimõistetud isikut ei teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, „keeldub“ liikmesriigi kohus kohtuotsuse „tunnustamisest“.(11) Seevastu liidu õiguses ja konkreetselt raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i on sätestatud, et niisugusel juhul „võib“ vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohus „keelduda“ kohtuotsuse „tunnustamisest“.(12) Seega kui Itaalia õiguse kohaselt on apellatsioonikohus kohustatud kohtuotsuse tunnustamisest keelduma, siis liidu õiguse järgi on apellatsioonikohtul võimalus, kuid mitte kohustust keelduda.
24.      Seega ei ole käsitletaval juhul Itaalia õiguse kohaselt võimalik 23. augusti 2010. aasta kohtuotsust tunnustada selle täitmiseks Itaalias, sest ATAU‑d ei teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, ja seega peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus ta Slovaki Vabariigile üle andma, ehkki tal on õigus kanda karistust Itaalias ja ta taotles seda. Seevastu liidu õigust kohaldades oleks kohtul kaalutlusõigus, kas tunnustada välisriigis tehtud süüdimõistvast kohtuotsust või mitte ning keelduda üleandmisest ja määrata karistuse täideviimine Itaalias.
25.      Nendel asjaoludel otsustas Corte di appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Kas [raamotsuse 2002/584] artikli 4 punkti 6 tuleb koostoimes [raamotsuse 2008/909] artikli 9 lõike 1 punkti i ja artikliga 25 tõlgendada nii, et:
a)      täidesaatva riigi kohtul, kellelt taotletakse kriminaalasjas tehtud täitmisele pööratava süüdimõistva välisriigi kohtuotsuse tunnustamist, on kaalutlusõigus, mitte kohustus, keelduda kohtuotsuse tunnustamisest, kui ilmneb, et kõnealuse kohtuotsusega lõppenud menetluses ei pakutud süüdistatavale mitte ühtegi [raamotsuse 2008/909] artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud menetlustagatist;
b)      täidesaatva riigi kohtul, kellelt taotletakse otsust süüdimõistetu üleandmise kohta karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse alusel, juhul kui on täidetud kõik tingimused selleks, et teha otsus süüdimõistetu süüdimõistva otsuse teinud riigile üleandmise kohta, ja eeldused üleandmisest keeldumiseks, nähes samal ajal ette karistuse täideviimise täideviiva riigi territooriumil, on pädevus üleandmisest keelduda, kohtuotsust tunnustada ja teha määrus karistuse täideviimise kohta oma territooriumil ka juhul, kui tunnustatud kohtuotsusega lõppenud menetluses ei pakutud süüdistatavale mitte ühtegi [raamotsuse 2008/909] artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud menetlustagatist?“
26.      ATAU, Itaalia ja Rumeenia valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad ja osalesid 15. mail 2025 toimunud kohtuistungil, kus nad vastasid Euroopa Kohtu suuliselt vastatavatele küsimustele.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Vastuvõetavus
27.      Itaalia valitsus leiab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, sest on hüpoteetiline, kuna paludes süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamist Itaalias, nõustus ATAU väidetavalt süüdimõistva otsusega, mis tehti ilma tema kohalviibimiseta. Vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev kohus on seega kohustatud seda kohtuotsust tunnustama, et saaks karistuse täide viia Itaalias. Itaalia valitsus viitab sellega seoses seadusandliku dekreedi nr 161/2010 artikli 13 lõike 1 punkti i alapunktile 3, millega on Itaalia õigusesse üle võetud raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunkt iii. Sellest sättest tuleneb, et vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev asutus ei saa keelduda süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, kui pärast seda, kui asjaomasele isikule otsus kätte toimetati ning teda teavitati sõnaselgelt õigusest taotleda asja uuesti läbivaatamist või otsus edasi kaevata ning tema õigusest osaleda sellel kohtulikul arutelul, mis võimaldab asja, sealhulgas uue tõendusmaterjali sisulist uuesti läbivaatamist ja mille tulemuseks võib olla algse otsuse tühistamine, teatas asjaomane isik sõnaselgelt, et ta ei vaidlusta seda otsust, või ei taotlenud asjaomane isik asja uuesti läbivaatamist ega kaevanud otsust edasi kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul.
28.      Küsimus, kas asjaolu, et süüdimõistetud isik palus süüdimõistvalt liikmesriigilt, et tema karistus viidaks täide teises liikmesriigis, vastab raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis iii silmas peetud juhtumile, puudutab pigem asja sisu kui eelotsusetaotluse vastuvõetavust. Märgin muide, et selle küsimuse esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus kohtuasjas Höldermann (C‑447/24). Selles küsimuses viitan seega ettepanekule, mille esitan täna selles kohtuasjas.
B.      Sisulised küsimused
29.      Oma küsimustega, mida ma soovitan analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt Euroopa Kohtul otsustada, kas raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 ning raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i ja artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et esimeses õigusnormis mainitud Euroopa vahistamismääruse täitamata jätmise vabatahtliku aluse kasutamisel juhul, kui isik, kelle suhtes vahistamismäärus on tehtud, ei ilmunud isiklikult oma asja kohtulikule arutamisele, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädeval asutusel võimalus, kuid mitte kohustus keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, kui ükski teises sättes ette nähtud eranditest ei ole kohaldatav.
30.      Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlike aluste hulgast meenutan, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 on sätestatud, et vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või tal on seal elukoht ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma riigisisesele õigusele.
31.      Euroopa Kohus on otsustanud, et tegusõnast „võima“ tuleneb, et vahistamismäärust täitval õigusasutusel peab olema kaalutlusruum, eelkõige selleks, et võtta arvesse kõnesoleva sätte eesmärki, milleks on suurendada tagaotsitava taasühiskonnastamise tõenäosust pärast seda, kui viimane on talle mõistetud karistuse ära kandnud.(13)
32.      Selles sättes ette nähtud Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtliku aluse kohaldamiseks peab seega olema täidetud kaks tingimust: esiteks, et tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, on selle kodanik või tal on seal elukoht, ning teiseks, et see riik kohustub vastavalt oma riigisisesele õigusele täide viima karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme, milleks Euroopa vahistamismäärus on tehtud.(14)
33.      Esimese tingimuse kohta on Euroopa Kohus juba sedastanud, et tagaotsitav „elab“ vahistamismäärust täitvas liikmesriigis juhul, kui seal on tema tegelik elukoht ja ta „viibib“ seal, kui ta on pärast teatava kestusega stabiilset viibimist selles liikmesriigis loonud selle riigiga seosed, mis sarnanevad oma tugevuselt sidemetele, mida tekitab elukoht.(15)
34.      Teise tingimuse kohta tuleb märkida, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 sõnastusest tuleneb, et iga keeldumine Euroopa vahistamismääruse täitmisest eeldab, et vahistamismäärust täitev liikmesriik võtaks tõelise kohustuse viia tagaotsitavale mõistetud vabadusekaotuslik karistus täide. Kuivõrd see isik on kohtuotsuse teinud liikmesriigis süüdi mõistetud, tähendab see tingimata, et täidesaatva liikmesriigi asutused tunnustavad selle isiku suhtes tehtud süüdimõistvat kohtuotsust vastavalt raamotsuse 2008/909 sätetele.(16) Seega ei saa pelka asjaolu, et see liikmesriik teatab, et ta „on nõus“ viima selle karistuse täide, pidada sellise keeldumise sobivaks põhjenduseks. Sellest järeldub, et enne iga Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumist peab vahistamismäärust täitev õigusasutus kontrollima, kas karistuse saab riigisisese õiguse kohaselt ikka täide viia.(17)
35.      Seega tuleb tagada, et vahistamismäärust täitva õigusasutuse võimalust keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest kasutatakse üksnes tingimusel, et tagatakse tagaotsitavale mõistetud karistuse tegelik täideviimine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis ja leitakse nii lahendus, mis on kooskõlas raamotsuse 2002/584 eesmärgiga.(18)
36.      Sellega seoses tuleb meenutada, et raamotsuse 2008/909 artiklis 25 on sätestatud, et „[i]lma et see piiraks [raamotsuse 2002/584] kohaldamist, kohaldatakse käesoleva raamotsuse sätteid mutatis mutandis selles ulatuses, nagu see on kooskõlas kõnealuse raamotsuse sätetega, karistuste täideviimiseks juhtudel, kus liikmesriik võtab kohustuse viia karistus täide vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 4 lõikest 6 tulenevatel juhtudel või kui kõnealuse raamotsuse artikli 5 lõike 3 kohaselt toimides on ta kehtestanud tingimuse, et isik tuleb karistuse kandmiseks tuua tagasi asjaomasesse liikmesriiki süüdimõistetud isiku karistamatuse vältimiseks“. Euroopa Kohus on eelkõige märkinud, et seos raamotsuse 2002/584 ja raamotsuse 2008/909 vahel peab aitama saavutada eesmärki hõlbustada asjaomase isiku taasühiskonnastamist ja et pealegi pole selline taasühiskonnastamine mitte ainult süüdimõistetud isiku, vaid ka Euroopa Liidu huvides üldiselt.(19)
37.      Sellest vaatevinklist on raamotsuse 2008/909 põhjenduses 12 märgitud, et raamotsust „tuleks samuti kohaldada mutatis mutandis karistuste täideviimisel [raamotsuse 2002/584] artikli 4 lõikes 6 ja artikli 5 lõikes 3 sätestatud juhtudel. See tähendab muu hulgas, et täidesaatev liikmesriik võib kohtuotsuse tunnustamise ja täideviimise tingimusena teha kõnealuse raamotsuse kohaldamist piiramata kindlaks, kas esinevad käesoleva raamotsuse artiklis 9 sätestatud mittetunnustamise ja mitte-täideviimise põhjused, […] kui ta kaalub, kas isik [raamotsuse 2002/584] artikli 4 lõike 6 kohastel juhtudel üle anda või karistus täide viia“. Liidu seadusandja paneb seega rõhku näiteks sellele, et vahistamismäärust täitav liikmesriik kontrolliks raamotsuse 2008/909 artiklis 9 ette nähtud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjuste olemasolu.
38.      Käesoleva kohtuasja raames puudutab see kontrollimine selle raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjust. Niisuguse põhjuse olemasolu võib nimelt takistada raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 sätestatud Euroopa vahistamismääruse täitamata jätmise vabatahtliku aluse kohaldamist. Teiste sõnadega eeldab selle raamotsuse artikli 4 punktil 6 rajanev keeldumine Euroopa vahistamismääruse täitmisest, et karistuse saab viia täide vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, mis ei ole nii aga juhul, kui vahistamismäärust täitav õigusasutus leiab, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjus on kohaldatav. Selles kontekstis peab raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 6 tõlgendus aitama tagada nii eesmärgi hõlbustada süüdimõistetu taasühiskonnastamist kui ka eesmärgi võidelda karistamatusega. Samal ajal peab raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjuse arvessevõtmine viima ka selleni, et arvesse võetakse asjaomase isiku õigust viibida isiklikult oma asja kohtulikul arutelul.
39.      Selles sättes on nimelt sätestatud teise liikmesriigi edastatud kohtuotsuse mittetunnustamise ja selles kohtuotsuses mõistetud karistuse täideviimisest keeldumise vabatahtlik põhjus, kui süüdimõistetu ei viibinud isiklikult kohtulikul arutelul, mille tulemusel süüdimõistev kohtuotsus tehti. Sellel võimalusel on siiski kolm erandit, mis on loetletud selle punkti alapunktides i–iii, milles on vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevalt asutuselt võetud võimalus keelduda talle edastatud kohtuotsuse tunnustamisest ja täitmisest.
40.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused rajanevad mitmel kaalutlusel.
41.      Esiteks on Itaalia Vabariik võtnud raamotsuse 2002/584 artikli 4a  lõike 1 punkti b ja raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunkti ii oma riigisisesesse õigusesse üle erinevalt, ehkki need sätted on sõnastatud samamoodi. Kui esimesel juhul on Itaalia õiguses nõutud, et asjaomast isikut oleks informeeritud tema suhtes alustatud menetlusest, on teisel juhul nõutud, et asjaomast isikut oleks teavitatud sellest, millal toimub kava kohaselt kohtulik arutelu.
42.      Teiseks mis puudutab seda viimast nõuet, siis erand, mis takistab vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädeval asutusel tugineda raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii mainitud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjusele, ei ole käsitletaval juhul kohaldatav. ATAU ei olnud nimelt teadlik, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu.
43.      Kolmandaks kuna see erand ei ole väidetavalt kohaldatav, oleks vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev asutus Itaalia õiguse kohaselt kohustatud keelduma kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest. Et Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikku alust ei saa seega kohaldada, tuleks ATAU karistuse täideviimiseks Slovakkia ametiasutustele üle anda.
44.      Lähtudes eelotsusetaotluse esitanud kohtu nendest kaalutlustest, tuleb kõigepealt analüüsida, kas raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii ette nähtud kavandatud kohtulikust arutelust teadlik olemise tingimus eeldab, et asjaomast isikut oleks teavitatud sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu. Seejärel tuleb teha kindlaks, kas juhul, kui see tingimus ei ole täidetud, võib riigisisese õigusega kohustada vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevat kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keelduma.
1.      Kavandatavast kohtulikust arutelust teadlik olemine eeldab asjaomase isiku teavitamist sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu
45.      Põhjustel, mida ma tutvustasin oma täna esitatud ja viidatud ettepanekus kohtuasjas Höldermann (C‑447/24), olen arvamusel, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii mainitud kavandatud kohtulikust arutelust teadlik olemise tingimus eeldab asjaomase isiku teavitamist sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu. Et see õigusnorm ja raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punkt b on Itaalia õigusesse üle võetud erinevalt, täpsustan, et seda erinevust ei tohiks minu meelest olla, sest ma leian, et kuna need kaks sätet on sõnastatud samamoodi, tuleks teise puhul valida sama tõlgendus.
2.      Raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii ette nähtud tingimuste kontrollimine
a)      Esimene tingimus: juhtumid, mil asjaomase isiku puhul leitakse, et ta on saanud piisavalt teavet
46.      Kontrollimaks, kas raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii ette nähtud esimene tingimus on täidetud, tundub mulle asjakohane võtta arvesse kohtupraktikat, mis käsitleb direktiivi 2016/343. Sellega seoses on Euroopa Kohus kindlaks teinud olukorrad, mil asjaomase isiku puhul tuleb asuda seisukohale, et teda on tema asja kohtuliku arutelu toimumisest informeeritud.
47.      Et kontrollida, kas direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punktides a ja b sätestatud esimene tingimus on täidetud, on Euroopa Kohus nõnda märkinud, et nagu nähtub direktiivi põhjendusest 38, tuleb pöörata erilist tähelepanu  ühelt  poolt sellele, kui kohusetundlikult on ametiasutused tegelenud asjaomase isiku teavitamisega sellest kohtulikust arutamisest, ja teiselt poolt sellele, kui kohusetundlikult on asjaomane isik toiminud, et saada kätte sellega seotud teave. Seega on Euroopa Kohtu hinnangul selle tingimuse hindamisel asjakohased täpsed ja objektiivsed tõendid, et asjaomane isik, keda oli ametlikult teavitatud sellest, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja kes teadis, et tema suhtes alustatakse kohtulikku arutamist, toimib tahtlikult viisil, mis võimaldab vältida kohtuliku arutamise aja ja koha kohta käiva teabe ametlikku vastuvõtmist. Selliste täpsete ja objektiivsete tõendite olemasolu võib tuvastada näiteks juhul, kui isik on esitanud kriminaalõiguse valdkonnas pädevatele riigiasutustele tahtlikult vale aadressi või kui ta ei asu enam aadressil, mille ta on esitanud.(20) See, et asjaomane isik takistas riigil tahtlikult ennast informeerimast, on niisiis asjakohane asjaolu selle kindlakstegemisel, et talle edastati piisav teave.
48.      Euroopa Kohus on otsustanud, et tagaselja süüdimõistetu puhul võib asuda seisukohale, et tal oli piisav teave mõistmaks, et tema üle hakatakse kohut mõistma, kui ta sai esialgse süüdistusakti, mille sisu vastab talle ette heidetavate tegude või tegevusetuse ja nende õigusliku kvalifikatsiooni poolest tema suhtes lõpuks koostatud lõpliku süüdistusakti sisule.(21)
49.      Sellest järeldub, et kui asjaomane isik põgenes pärast niisuguse esialgse süüdistusakti saamist, võivad liikmesriigid asuda seisukohale, et see, kui pädevad asutused saadavad õigeaegselt ametliku dokumendi, milles on märgitud kohtuliku arutelu kuupäev ja koht, ning seda aadressile, mille isik on asja uurimise ajal nendele asutustele andnud, ning tõend, et see dokument toimetati tõesti sellel aadressil kätte, on samaväärsed selle isiku teavitamisega sellest kuupäevast ja kohast direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 tähenduses. Nii võib see siiski olla ainult tingimusel, et need asutused on teinud mõistlikke pingutusi, et isiku asukohta kindlaks teha ja teda isiklikult kohtusse kutsuda või muul viisil ametlikult teavitada kohtuliku arutamise toimumise ajast ja kohast, nagu on märgitud direktiivi põhjenduses 36. Sellisel juhul loetakse, et asjaomast isikut on kohtulikust arutamisest teavitatud.(22) Asjaomase isiku hoolimatus põgenemise tõttu võib niisiis viia õigusliku fiktsioonini, mille kohaselt on teda tema asja kohtuliku arutamise kuupäevast ja kohast nõuetekohaselt teavitatud.
50.      Nendest asjaoludest lähtudes peabki eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas ATAU tuleb pidada tema asja kohtuliku arutamise kuupäevast ja kohast teavitatuks. Selleks peab ta kindlaks tegema võimalikud täpsed ja objektiivsed tõendid, et ATAU, keda oli küll ametlikult informeeritud, et teda süüdistatakse kriminaalkorras karistatava teo toimepanemises, ja kes teadis seega, et tema üle hakatakse kohut mõistma, tegutses tahtlikult selle nimel, et ta ei saaks ametlikult teavet oma asja kohtuliku arutamise kuupäeva ja koha kohta.
51.      Sellega seoses meenutan, et teabe kohaselt, mille on andnud eelotsusetaotluse esitanud kohus, oli ATAU hoolimata sellest, et teda ei olnud kunagi teavitatud sellest, millal ja kus toimub kohtulik arutelu, teadlik tema suhtes pooleliolevast menetlusest. Ta oli kinni peetud ja eelvangistatud Slovakkias 28. septembril 2009 sama kuriteo eest, seejärel oli ta 15. detsembril 2009 vabastatud ja paigutatud põgenikelaagrisse Slovakkia territooriumil. Seejärel ta põgenes, ilma et ta oleks tagasi pöördunud ja kohtudokumentide kättetoimetamiseks aadressi valinud, mistõttu ei olnud võimalik teda teavitada sellest, millal ja kus toimub kava kohaselt kohtulik arutelu, ega asjaolust, et kohtuotsus tehakse ka siis, kui ta kohtuistungile ei ilmu.
52.      Nende asjaolude põhjal peab eelotsusetaotluse esitanud kohus pärast seda, kui ta on küsinud vajaduse korral teavet vahistamismääruse teinud õigusasutuselt, kontrollima, kas pärast süüdistusest teada saamist ATAU põgenes, ilma et ta oleks tagasi pöördunud ja kohtudokumentide kättetoimetamiseks aadressi valinud. Et ATAU peeti kinni ja ta viibis Slovakkias eelvangistuses, on tõenäoline – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et ta sai selle teabe kriminaaluurimise selles etapis. Seega näib, et on olemas täpne ja objektiivne tõend, et see isik, kes teadis, et tema üle hakatakse kohut mõistma, tegutses tahtlikult selle nimel, et ta ei saaks ametlikult teavet selle kohtuliku arutelu kuupäeva ja koha kohta. Et ATAU puhul võiks asuda seisukohale, et ta sai selle teabe, on siiski tarvis, et Slovakkia ametiasutused oleksid teinud mõistlikke jõupingutusi selleks, et leida isik üles ja kutsuda ta isiklikult kohtusse või teavitada teda ametlikult muul viisil selle kohtuliku arutelu kuupäevast ja kohast.
b)      Teine tingimus: volitus õigusnõustajale, kes asjaomast isikut kohtulikul arutelul kaitses
53.      Esindamise kohta volitatud kaitsja poolt on Euroopa Kohus täpsustanud, et „volituse“ olemasolu direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punkti b tähenduses eeldab, et asjaomane isik on ise usaldanud kaitsjale – vajaduse korral talle määratud kaitsjale – ülesande esindada teda tagaselja peetaval kohtulikul arutelul.(23) Sellest järeldub, et selles õigusnormis sätestatud teise tingimuse täitmiseks ei piisa ainuüksi asjaolust, et tagaselja süüdimõistetud isikut kaitses määratud kaitsja kogu kohtumenetluse vältel, mis viidi läbi ilma tema kohalviibimiseta.(24)
54.      Euroopa Kohtu hinnangul võimaldab esindamine kaitsja poolt tõendada, et isik, kelle üle on õigust mõistetud tema kohalolekuta, on vabatahtlikult ja ühemõtteliselt loobunud kasutamast oma õigust viibida oma asja kohtulikul arutelul ainult siis, kui see isik jättis enda kaitsmise asja lahendavas kohtus teadlikult selle kaitsja hooleks, mis eeldab, et ta on konkreetselt volitanud kaitsjat esindama teda tema kohalviibimiseta toimuval kohtulikul arutelul.(25) Seega ei saa ainult eeluurimise staadiumis toimunud kontakte tagaselja süüdimõistetud isiku ja määratud kaitsja vahel pidada piisavaks tõendamaks, et seda isikut esindas tagaselja kohtulikul arutelul „volitatud kaitsja“ direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punkti b tähenduses.(26) Järelikult peab pädev kohus kontrollima, kas tema käsutuses olevatest andmetest nähtub, et asjaomane isik andis määratud kaitsjale ühemõtteliselt volituse esindada teda asja lahendavas kohtus ilma tema kohalviibimiseta toimuvas menetluses.(27)
55.      Nende asjaolude põhjal, millest mulle näib, et nendest tuleb raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii ette nähtud teise tingimuse analüüsimisel juhinduda, peabki eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas see tingimus on täidetud. Sellest vaatevinklist meenutan, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud teabest ilmneb, et kuigi ATAU ei olnud osalenud isiklikult menetluses, milles tehti 23. augusti 2010. aasta kohtuotsus, oli teda menetluses siiski abistanud ja esindanud kaitsja.
56.      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks jõudma järeldusele, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis ii ette nähtud erandi kohaldamise tingimused on täidetud, ei saa kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest Itaalias keelduda. Seega ei ole midagi, mis raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtliku aluse kasutamise raames takistaks Itaalial täita ATAU‑le mõistetud vangistust.
57.      Igal juhul, isegi kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks tuvastama, et need tingimused ei ole täidetud, on vaja rõhutada, et ta ei saa olla riigisisese õiguse kohaselt kohustatud keelduma kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest. Tal oleks nimelt kaalutlusruum selle üle otsustamisel, kas kohaldada või mitte raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud mittetunnustamise ja täitmisest keeldumise vabatahtlikku põhjust.
58.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele tulebki nüüd otsesemalt vastata selles kontekstis ja eelnevate kaalutluste põhjal.
3.      Asjaolu, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud mittetunnustamise ja täitmisest keeldumise põhjus on vabatahtlik, ning kaalutlusruum, mis on vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädeval asutusel
59.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult, kas raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkt i kohustab vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevat asutust keelduma süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamisest ja täitmisest, kui ta tuvastab, et üksi selles sättes ette nähtud eranditest ei ole kohaldatav. Teiste sõnadega on tal küsimus, kas selle tuvastamine välistab, et ta võib kasutada kaalutlusruumi, et teha kindlaks, kas süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamisest tuleb keelduda või mitte.
60.      Sellele küsimusele vastamisel tuleb märkida, et samamoodi nagu raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 puhul otsustas liidu seadusandja anda kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise mehhanismi raames erilise tähtsuse süüdistatava õigusele ilmuda isiklikult oma asja kohtulikule arutelule, kehtestades raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i sellise vahistamismääruse mittetunnustamise ja täitmisest keeldumise vabatahtliku põhjuse, mis on spetsiaalselt suunatud selle õiguse kaitsele.(28) Lisaks tuleb niisugust põhjust tõlgendada kooskõlas nõuetega, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teisest ja kolmandast lõigust ning artiklist 48.(29)
61.      Euroopa Kohus on tuvastanud, et raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 sõnastusest tuleneb, et selles nähakse ette sellise Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlik alus, mis on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, kui isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti. Sellele alusele tuginemise võimalusega kaasnevad siiski neli erandit, mis on sätestatud vastavalt selle sätte punktides a–d ja mis võtavad asjasse puutuvalt vahistamismäärust täitvalt õigusasutuselt võimaluse keelduda talle adresseeritud Euroopa vahistamismääruse täitmisest.(30)
62.      Seega võib vahistamismäärust täitev õigusasutus keelduda täitmast Euroopa vahistamismäärust, mis on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, kui isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel konkreetne otsus tehti, välja arvatud juhul, kui Euroopa vahistamismääruses on märgitud, et raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punktides a–d sätestatud tingimused on täidetud.(31) Sellega seoses on Euroopa Kohus märkinud, et see artikkel 4a piirab seega võimalust keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, loetledes täpselt ja ühtselt tingimused, mille puhul ei tohi keelduda sellise otsuse tunnustamisest ja täitmisest, mis tehakse pärast kohtulikku arutelu, millele asjaomane isik isiklikult ei ilmunud.(32)
63.      Sellest järeldub, et vahistamismäärust täitev õigusasutus on juhul, kui on kindlaks tehtud, et üks raamotsuse artikli 4a lõike 1 punktides a–d sätestatud tingimustest on täidetud, kohustatud Euroopa vahistamismääruse täitma vaatamata sellele, et isik puudus kohtulikult arutelult, mille tulemusel konkreetne otsus tehti.(33)
64.      Euroopa Kohtul on olnud võimalus täpsustada, et kuna artikkel 4a näeb ette Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtliku aluse, võib vahistamismäärust täitev õigusasutus isegi pärast seda, kui ta on kindlaks teinud, et käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud asjaolud ei hõlma isiku olukorda, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, igal juhul võtta arvesse muid asjaolusid, mis võimaldavad tal kindlaks teha, et isiku üleandmisega ei rikuta tema kaitseõigusi.(34)
65.      Sellega seoses on Euroopa Kohus lähtunud raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 sõnastusest endast ja eelkõige märkest, et vahistamismäärust täitev õigusasutus „võib keelduda“ vahistamismääruse täitmisest, järeldamaks, et sellel õigusasutusel peab olema kaalutlusruum küsimuses, kas Euroopa vahistamismääruse täitmisest tuleb keelduda või mitte, kui see ei sisalda ühtegi selle sätte punktides a–d mainitud märget.(35)
66.      Euroopa Kohtu hinnangul kinnitab sellist tõlgendust raamotsuse üldine ülesehitus. Nimelt kujutab Euroopa vahistamismääruse täitmine endast selles raamotsuses sätestatud põhimõtet, kusjuures tunnustamisest ja täitmisest keeldumise alused on erandid. Kui vahistamismäärust täitvalt õigusasutuselt võtta võimalus võtta arvesse iga konkreetse juhtumi asjaolusid, mis võiksid ajendada teda asuma seisukohale, et üleandmisest keeldumise tingimused ei ole täidetud, asendaks see raamotsuse artiklis 4a ette nähtud lihtsalt keeldumise võimaluse tõelise kohustusega, muutes üleandmisest keeldumise erandi hoopis põhimõtteks.(36)
67.      Seega kui raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punktides a–d vastavalt nimetatud tingimustest ükski ei ole täidetud, ei saa vahistamismäärust täitev õigusasutus olla kohustatud keelduma Euroopa vahistamismääruse täitmisest, ilma et tal oleks võimalust võtta arvesse iga juhtumi konkreetseid asjaolusid.(37)
68.      Seega võib vahistamismäärust täitev õigusasutus võtta seda silmas pidades arvesse muid asjaolusid, mis võimaldavad tal veenduda, et asjaomase isiku üleandmine ei too kaasa tema kaitseõiguste rikkumist, ja seega anda ta vahistamismääruse teinud liikmesriigile üle. Sellega seoses võib eelkõige arvesse tulla asjaomase isiku käitumine, eriti asjaolu, et asjaomane isik on üritanud talle adresseeritud teate kättesaamisest kõrvale hoida või vältida igasugust kontakti oma kaitsjatega.(38)
69.      Sellest järeldub, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus kontrollib, kas mõni raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõikes 1 sätestatud tingimustest on täidetud, ei saa teda takistada kindlaks tegemast, kas isiku kaitseõigusi on järgitud, võttes sealjuures nõuetekohaselt arvesse tema menetluses olevat asja iseloomustavaid asjaolusid, sealhulgas teavet, mis võib olla tema enese valduses.(39)
70.      Need täpsustused tehtud, juhin tähelepanu, et raamotsustes 2002/584 ja 2008/909 sätestatud tagaseljamenetlusi käsitlevad õigusnormid on sama päritoluga, st need pärinevad raamotsusest 2009/299 ning neil on sama eesmärk, milleks on eelkõige tugevdada asjaomaste isikute kaitseõigusi, kontrollides, et nende põhiõigus õiglasele kohtulikule arutamisele oleks tagatud,(40) parandades samas liikmesriikidevahelist kohtuotsuste vastastikust tunnustamist.(41) Lisaks niisugusena, nagu neid vastavalt muudeti ja need lisati raamotsusega 2009/299, ühtivad raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i ja raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 sõnastus, mis peegeldab – nagu ilmneb raamotsuse 2009/299 põhjendustest 4 ja 6 – liidu seadusandja tahet sätestada selgelt ja ühtselt tingimused, mille puhul ei tohi keelduda sellise otsuse tunnustamisest ja täitmisest, mis tehakse pärast kohtulikku arutelu, millele isik isiklikult ei ilmunud.(42)
71.      Nende asjaolude põhjal leian, et juhiseid, mis tulenevad raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõiget 1 käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast, tuleks analoogia alusel kohaldada raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i sätestatud mittetunnustamise ja täitmata jätmise vabatahtliku põhjuse suhtes.
72.      See tähendab, et kui selles sättes ette nähtud erandite kohaldamise tingimused ei ole täidetud, on vahistamismäärust täitval õigusasutusel igal üksikul juhul kaalutlusruum selle kindlaks tegemisel, kas tuleb tugineda mittetunnustamise ja täitmisest keeldumise sellele põhjusele. Siis kohaldatakse vabatahtliku täitmata jätmise põhimõtet. Seega võib vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutus igal juhul arvesse võtta muid asjaolusid, mis võimaldavad tal veenduda, et kohtuotsuse tunnustamine ja karistuse täideviimine ei too kaasa asjaomase isiku kaitseõiguste rikkumist. Sellel asutusel peab seega olema võimalus võtta arvesse asjaomase isiku käitumist, sh asjaolusid, mis tõendavad, et ta püüdis vältida talle mõeldud teabe kättetoimetamist või igasugust kontakti oma kaitsjatega.
73.      Kasutades oma kaalutlusõigust, võib vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev asutus seega tagada tasakaalu nende eesmärkide vahel, milleks on võidelda karistamatuse vastu, hõlbustada süüdimõistetu taasühiskonnastumist ja tagada tema kaitseõigused. Olen seisukohal, et tasakaalu leidmisel eri mängusolevate huvide vahel tuleb arvesse võtta ka asjaolu, et süüdimõistetu on palunud, et tema karistus viidaks täide vahistamismäärust täitvas liikmesriigis.(43)
74.      Käsitletaval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud teabest, et põhikohtuasjas käsitletavate Itaalia õigusnormidega on vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädevat asutust kohustatud keelduma teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest ja mõistetud karistuse täideviimisest, kui ükski raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis i ette nähtud eranditest ei ole kohaldatav. Need õigusnormid ei jäta seega sellele asutusele mingit kaalutlusruumi, kui ta kontrollib käsitletava juhtumi asjaolude põhjal, kas võib asuda seisukohale, et asjaomase isiku kaitseõigusi on austatud, ning otsustamisel, et asjaomast süüdimõistvat kohtuotsust ei tunnustata ega täideta.
75.      Nendel asjaoludel tuleb tuvastada, et niisugused riigisisesed õigusnormid on raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktiga i vastuolus.
76.      Võttes arvesse selle vastuolu tuvastamist, tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb liidu õiguse esimuse põhimõtet tõlgendada nii, et see ei pane liikmesriigi kohtule kohustust jätta kohaldamata riigisisese õiguse norm, mis on raamotsuse 2002/584 või raamotsuse 2008/909 sätetega vastuolus, kuna sellel puudub vahetu õigusmõju. Liikmesriikide ametiasutused, sealhulgas kohtud, peavad siiski tõlgendama riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas asjasse puutuvate raamotsustega nii, et see võimaldaks tagada raamotsuste eesmärgile vastava tulemuse.(44)
77.      Kuigi raamotsustel ei saa olla vahetut õigusmõju, on liikmesriikide ametiasutustel nende siduvuse tõttu siiski alates kõnealuste raamotsuste ülevõtmistähtaja möödumisest riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus. Riigisisese õiguse kohaldamisel peavad need ametiasutused seega tõlgendama riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses raamotsuse sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada selles ette nähtud tulemus, kusjuures riigisisese õiguse contra legem tõlgendamine on välistatud. Kooskõlalise tõlgendamise kohustus nõuab seega, et võetaks arvesse riigisisest õigust tervikuna ning kasutataks selles õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada raamotsuse täieulatuslik toime ja saavutada raamotsuse eesmärgiga kooskõlas olev tulemus.(45)
78.      Sellest järeldub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kogu oma riigisisest õigust arvesse võttes ja selles tunnustatud tõlgendamismeetodeid kasutades tõlgendama põhikohtuasjas käsitletavaid riigisiseseid õigusnorme nii palju kui võimalik raamotsuste 2002/584 ja 2008/909 tekstist ja eesmärgist lähtudes.
V.      Ettepanek
79.      Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Corte di appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 4 punkti 6 ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (mõlemat muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK), artikli 9 lõike 1 punkti i ja artiklit 25
tuleb tõlgendada nii, et
esimeses õigusnormis mainitud Euroopa vahistamismääruse täitamata jätmise vabatahtliku aluse kasutamisel juhul, kui isik, kelle suhtes vahistamismäärus on tehtud, ei ilmunud isiklikult oma asja kohtulikule arutamisele, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädeval asutusel võimalus, kuid mitte kohustus keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, kui ükski teises sättes ette nähtud eranditest ei ole kohaldatav.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kogu oma riigisisest õigust arvesse võttes ja selles tunnustatud tõlgendamismeetodeid kasutades tõlgendama oma riigisiseseid õigusnorme nii palju kui võimalik muudetud raamotsuste 2002/584 ja 2008/909 tekstist ja eesmärgist lähtudes.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1), põhjendus 33. Vt ka 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, edaspidi „kohtuotsus Kachev“, EU:C:2025:366, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
3      Vt direktiivi 2016/343 põhjendus 35. Vt ka nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsuse 2009/299/JSK, millega muudetakse raamotsuseid 2002/584/JSK, 2005/214/JSK, 2006/783/JSK, 2008/909/JSK ning 2008/947/JSK, edendades seeläbi isikute menetlusõigusi ja tõhustades selliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis tehakse, kui asjaomane isik ei viibi isiklikult kohtulikul arutelul (ELT 2009, L 81, lk 24), põhjendus 1.
4      EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34.
5      ELT 2008, L 327, lk 27.
6      Edaspidi vastavalt „raamotsus 2002/584“ ja „raamotsus 2008/909“.
7      Selles kohtuasjas, milles asjaomane isik ei olnud põgenenud enne oma asja kohtulikku arutelu, oli ta andnud selle õigusnõustaja büroo aadressi, keda ta oli volitanud end esindama esimese ja teise kohtuastme menetlustes, aadressina, millele pädevad asutused võivad talle kohtukutseid saata.
8      GURI nr 98, 29.4.2005, lk 6.
9      GURI nr 230, 1.10.2010, lk 1.
10      Edaspidi „23. augusti 2010. aasta kohtuotsus“.
11      Kohtujuristi kursiiv.
12      Kohtujuristi kursiiv.
13      Vt eelkõige 29. juuni 2017. aasta kohtuotsus Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, punktid 21 ja 23), 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus X (Euroopa vahistamismäärus – ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika), 6. juuni 2023. aasta kohtuotsus O. G. (kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus) (C‑700/21, edaspidi „kohtuotsus O. G.“, EU:C:2023:444, punkt 49) ning 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine) (C‑305/22, edaspidi „kohtuotsus C. J.“, EU:C:2025:665, punkt 44).
14      Vt eelkõige kohtuotsused O. G. (punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika) ja C. J. (punkt 43).
15      Vt eelkõige kohtuotsus O. G. (punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      Vt eelkõige kohtuotsused O. G. (punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika) ja C. J. (punkt 52). Nagu Euroopa Kohus viimati nimetatud kohtuotsuses täpsustas, sõltub raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 6 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtliku aluse kohaldamisel vahistamismäärust täitva riigi poolt kohtuotsuse teinud riigis tehtud süüdimõistva kohtuotsusega mõistetud sellise karistuse täideviimise ülevõtmine, mis õigustas Euroopa vahistamismääruse tegemist, kohtuotsuse teinud riigi nõusolekust vastavalt raamotsuses 2008/909 ette nähtud normidele (selle kohtuotsuse punkt 67).
17      Vt eelkõige 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).
18      Vt eelkõige 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus SF (Euroopa vahistamismäärus – vahistamismäärust täitvasse riiki tagasitoomise tagatis) (C‑314/18, EU:C:2020:191, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus C. J. (punkt 81). Viimati nimetatud kohtuotsuses täpsustas Euroopa Kohus siiski, et kui vahistamismäärust täitev riik võiks sellele eesmärgile tuginedes keelduda vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisest ilma kohtuotsuse teinud riigi nõusolekuta, et esimene riik võtaks selle karistuse täideviimise üle, võiks see tekitada suure ohu, et isikud, kes püüavad pärast ühes liikmesriigis süüdimõistmist õigusemõistmisest kõrvale hoida, jäävad karistamata, ning ohustaks lõpuks raamotsusega 2002/584 kehtestatud liikmesriikidevahelise lihtsustatud üleandmissüsteemi tõhusat toimimist (selle kohtuotsuse punkt 82).
20      Vt eelkõige kohtuotsus Kachev (punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
21      Vt eelkõige kohtuotsus Kachev (punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Vt eelkõige kohtuotsus Kachev (punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Vt eelkõige kohtuotsus Kachev (punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
24      Vt kohtuotsus Kachev (punkt 59).
25      Vt kohtuotsus Kachev (punkt 61).
26      Vt kohtuotsus Kachev (punkt 62).
27      Vt kohtuotsus Kachev (punkt 63).
28      Vt analoogia alusel 23. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (C‑514/21 ja C‑515/21, edaspidi „kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine)“, EU:C:2023:235, punkt 64).
29      Vt analoogia alusel kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punktid 60, 61 ja 64).
30      Vt eelkõige 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (C‑396/22, edaspidi „kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine)“, EU:C:2023:1029, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Vt eelkõige kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
32      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
33      Vt eelkõige kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
34      Vt eelkõige kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
35      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punktid 75 ja 76 ning seal viidatud kohtupraktika).
36      Vt kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 77).
37      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
39      Vt eelkõige kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Vt eelkõige kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 50).
42      Vt selle kohta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Ettepanekus, mille esitan täna kohtuasjas Höldermann (C‑447/24), näitasin ära põhjused, miks arvan, et see, et asjaomane isik on palunud süüdimõistva liikmesriigi pädevalt asutuselt, et karistus viidaks täide vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, ei vasta niisugusena raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti i alapunktis iii sätestatud tingimustele. ATAU hoiak võib küll tunduda vastuoluline, sest paludes, et tema karistus viidaks täide Itaalias, näib ta selle karistusega nõustuvat. Tuleb siiski rõhutada, et ATAU võib niisuguse palve esitada, jättes samas endale õiguse taotleda uut kohtulikku arutelu. Ülejäänu osas märgin, et ATAU esindaja märkis kohtuistungil, et ATAU võib veel seda õigust kasutada. Need asjaolud kuuluvad asjaolude hulka, mida vahistamismäärust täitev õigusasutus võib oma kaalutlusruumi raames arvesse võtta.
44      Vt eelkõige 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (C‑398/22, EU:C:2023:1031, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Vt eelkõige 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (C‑398/22, EU:C:2023:1031, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).