Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
12. märts 2026(*)
Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ajutine teenistuja – ELTL artikkel 266 – Otsus, mis on vastu võetud, et täita Euroopa Liidu Üldkohtu otsus, millega tühistati tähtajatu lepingu pikendamata jätmise otsus ja kohustati hüvitama tekitatud kahju – Tühistamise ja kahju hüvitamise hagi – Toimiku materjalide moonutamine – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 151 lõige 1 – Toimikust dokumendi eemaldamise taotlus – Advokaatidevahelise teabevahetuse konfidentsiaalsus – Ulatus
Kohtuasjas C‑209/24 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 17. märtsil 2024 esitatud apellatsioonkaebus,
VP, elukoht München (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte J. Menze ja H. Tettenborn,
apellant,
teine menetlusosaline:
Euroopa Kutseõppe Arenduskeskus (Cedefop), esindajad: avocats T. Bontinck ja A. Guillerme,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja), kohtunikud J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 12. juuni 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        VP palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. veebruari 2024. aasta kohtuotsuse VP vs.
Cedefop (T‑563/22, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2024:72), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi, milles paluti esiteks tühistada Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse (Cedefop) tegevdirektori 17. detsembri 2021. aasta otsus (edaspidi „vaidlusalune otsus“) ja Cedefopi apellatsiooninõukogu 17. juuni 2022. aasta otsus (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“) ning teiseks mõista välja 100 000 euro suurune hüvitis talle tekitatud mittevaralise kahju eest. Lisaks palub VP mõista Cedefopilt tema kasuks välja 5 000 000 euro suurune hüvitis talle väidetavalt tekitatud mittevaralise kahju eest.
Vaidluse taust
2        Vaidluse tausta kirjeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–15 ja selle võib kokku võtta järgmiselt.
3        Cedefop võttis apellandi 16. novembril 2007 tööle ajutise teenistujana õigusnõuniku ülesannete täitmiseks. Tema lepingut pikendati kuni 15. novembrini 2017.
4        Apellant esitas 10. märtsil 2017 Cedefopi tollasele tegevdirektorile taotluse tema lepingu pikendamiseks Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 90 lõike 1 alusel, mida ajutistele teenistujatele kohaldatakse Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 46 alusel (edaspidi „lepingu pikendamise taotlus“).
5        Tegevdirektor jättis 12. mai 2017. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata ja teatas apellandile, et tema lepingut ei pikendata.
6        Cedefopi apellatsiooninõukogu (edaspidi „apellatsiooninõukogu“) jättis 1. detsembri 2017. aasta otsusega rahuldamata apellandi kaebuse 12. mai 2017. aasta otsuse peale.
7        Üldkohus tühistas 16. detsembri 2020. aasta kohtuotsusega VP vs.
Cedefop (T‑187/18, edaspidi „tühistav kohtuotsus“, EU:T:2020:613) 12. mai 2017. aasta otsuse (resolutsiooni punkt 1) ja 1. detsembri 2017. aasta otsuse (resolutsiooni punkt 2) (edaspidi koos „tühistatud otsused“). Lisaks mõistis Üldkohus Cedefopilt välja 30 000 eurot apellandile tekitatud varalise kahju (resolutsiooni punkt 3) ja 10 000 eurot mittevaralise kahju (resolutsiooni punkt 4) hüvitamiseks. Ülejäänud osas jättis Üldkohus hagi rahuldamata (resolutsiooni punkt 5) ja mõistis kohtukulud välja Cedefopilt (resolutsiooni punkt 6).
8        Tühistava kohtuotsuse põhjendustest nähtub, et Üldkohus otsustas, et 12. mai 2017. aasta otsuses on tehtud ilmne hindamisviga, kuna selles põhjendati meedet Cedefopi õigustalituse kavandatava kaotamisega. Lisaks leidis Üldkohus, et ei saa välistada, et sellel otsusel võis olla eraldi põhjus ehk Cedefopi tegevdirektori usalduse kaotus apellandi suhtes. Üldkohus leidis, et kuna see otsus põhines usalduse kaotusel, siis rikuti selle vastuvõtmisega õigust olla ära kuulatud, kaitseõigusi ja personalieeskirjade artiklit 26.
9        Apellant palus 8. jaanuaril 2021 Cedefopil täita tühistav kohtuotsus vastavalt ELTL artiklile 266 (edaspidi „tühistava kohtuotsuse täitmise nõue“). Sellega seoses palus ta Cedefopil pikendada tema lepingut alates 16. novembrist 2017 tähtajatult.
10      Cedefopi tegevdirektor vastas 2. märtsi 2021. aasta kirjas apellandile, et tühistava kohtuotsuse täitmiseks tuleb apellandile tekitatud varalise ja mittevaralise kahju eest, millele lisanduvad kohtukulud, maksta üksnes 40 000 eurot, kuna see hüvitis kompenseerib Üldkohtu tuvastatud õigusvastasuse tagajärjed.
11      Apellant esitas 28. aprillil 2021 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel 2. märtsi 2021. aasta otsuse peale kaebuse. Ta väitis veel kord, et Cedefop ei olnud täitnud tühistava kohtuotsuse resolutsiooni punkte 1 ja 2.
12      Apellatsiooninõukogu esimees saatis 29. juulil 2021 apellandile kirja, milles teatas, et apellatsiooninõukogu oli oma 16. juuli 2021. aasta koosolekul otsustanud tema 28. aprilli 2021. aasta kaebuse rahuldada ja 2. märtsi 2021. aasta otsuse „tühistada“, kuna apellant ei olnud saanud võimalust selle kohta oma märkusi esitada.
13      Cedefopi tegevdirektor saatis 7. septembril 2021 apellandile kirja, milles ta teatas talle, et uue otsuse tegemisel pärast apellatsiooninõukogu otsust, mida on mainitud eelmises punktis, ei kavatse ta võtta täiendavaid meetmeid, mida apellant oli taotlenud eelkõige tühistava kohtuotsuse täitmise taotluses, kuna tema arvates on tühistav kohtuotsus juba täielikult täidetud. Selleks et järgida apellandi õigust olla ära kuulatud, palus ta tal esitada oma märkused kavandatava otsuse kohta.
14      Vastuseks sellele kirjale esitas apellant oma märkused 15. oktoobril 2021.
15      Cedefopi tegevdirektor teatas 17. detsembril 2021 vastu võetud vaidlusaluses otsuses apellandile, et kuna see asutus oli välja maksnud kõik summad, mille Üldkohus oli tühistavas kohtuotsuses välja mõistnud, ei ole selle kohtuotsuse täitmiseks vaja täiendavaid meetmeid
võtta.
16      Apellant esitas 3. märtsil 2022 selle otsuse peale kaebuse, mis jäeti kaebuse rahuldamata jätmise otsusega rahuldamata.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
17      Apellant palus 2. septembril 2022 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavalduses tühistada vaidlusalune otsus ja kaebuse rahuldamata jätmise otsus, mõista välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mis talle nende otsustega väidetavalt tekitati, ning jätta kohtukulud Cedefopi kanda.
18      Tühistamisnõuete põhjendamiseks esitas apellant viis väidet, millest esimene puudutas apellatsiooninõukogu pädevuse puudumist, teine ELTL artikli 266 rikkumist ja ilmset hindamisviga, kolmas hoolitsemiskohustuse rikkumist, neljas õiguspärase ootuse kaitse, võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtete rikkumist ning viies võimu kuritarvitamist.
19      Üldkohtu istungil võttis apellant esimese väite tagasi.
20      Vaidlustatud kohtuotsuses lükkas Üldkohus ülejäänud neli väidet põhjendamatuse tõttu tagasi.
21      Mis puudutab teist väidet, et on rikutud ELTL artiklit 266 ja tehtud ilmne hindamisviga, siis pärast seda, kui Üldkohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34 märkinud, et Cedefop oli tühistava kohtuotsuse täitmiseks kohustatud lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi vaatama ja tegema tühistatud otsuste asendamiseks uue otsuse, otsustas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, et Cedefop on selle kohustuse täitnud, kuna – nagu nähtub kaebuse rahuldamata jätmise otsuse põhjendustest – ta analüüsis apellandi kaebuse läbivaatamise staadiumis
küsimust, kas see taotlus tuleb rahuldada, ning leidis selle läbivaatamise tulemusel, et apellandi teenistusse ennistamine ei ole selle asutuse sisemise korraldusega seotud kaalutlustel vajalik.
22      Lõpuks otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 43 ja 44 esiteks, et apellant ei ole vaielnud vastu Cedefopi sisemise korralduse muutumist puudutava põhjenduse põhjendatusele, ning
teiseks, et see põhjendus üksi oli piisav, et anda alust otsusele jätta apellandi leping pikendamata.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
23      VP palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–        mõista Cedefopilt välja hüvitis talle tekitatud mittevaralise kahju eest, mille suurus on ex aequo et bono hinnatuna 5 000 000 eurot, ja
–        mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka Üldkohtu menetlusega seotud kohtukulud välja Cedefopilt.
24      Cedefop palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja VP‑lt.
Dokumendi toimikust eemaldamise taotlus
Poolte argumendid
25      Cedefop palus oma vastuses apellatsioonkaebusele Euroopa Kohtu kodukorra artikli 151 alusel eemaldada apellatsioonkaebuse lisas C.1 sisalduv kirjavahetus (edaspidi „lisa C.1“).
26      Cedefopi väitel sisaldab lisa C.1 2. aprillil 2021 saadetud e‑kirja, milles korratakse teatud kirja sisu, mille tema õigusnõustaja saatis täpsustamata kuupäeval apellandi endisele õigusnõustajale ja mis käsitleb võimalust alustada pooltevahelisi läbirääkimisi vaidluse lahendamiseks kohtuvälise kompromissiga (edaspidi „Cedefopi õigusnõustaja kiri“), ning seetõttu kuulub see tervikuna advokaatide kirjavahetuse konfidentsiaalsuse kaitse alla Belgia kutse-eetika eeskirjade alusel, mille Belgia seadusandja on muutnud kohustuslikuks. Advokaadi ja kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse kaitse, mida on tunnustatud Euroopa Kohtu ja Üldkohtu praktikas, laieneb Cedefopi väitel aga advokaatide vahelisele kirjavahetusele, kui selle kirjavahetuse konfidentsiaalsuse kaitset tunnustatakse riigisiseses õiguses.
27      Apellant väidab, et see taotlus on vastuvõetamatu, kuna see ei ole esitatud eraldi dokumendiga, mistõttu on eiratud Euroopa Kohtu kodukorra artiklit 151.
28      Lisaks on see nõue alusetu, kuna ühelt poolt ei ole Cedefopi viidatud kohtupraktika asjakohane väidetava „advokaatidevahelise kutsesaladuse“ põhjendamiseks ning igal juhul ei ole selles kohtupraktikas välja toodud tingimused täidetud. Teiseks on lisa C.1 käesoleva apellatsioonkaebuse seisukohast oluline tõend.
Euroopa Kohtu hinnang
29      Esimesena tuleb märkida, et nagu nähtub kodukorra artikli 151 lõikest 1, peab pool esitama taotluse eraldi dokumendiga üksnes juhul, kui ta soovib, et Euroopa Kohus lahendaks vastuväite või menetlusküsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata. Sellest järeldub, et Cedefop oleks pidanud esitama taotluse lisa C.1 eemaldamiseks eraldi dokumendiga üksnes juhul, kui ta oleks taotlenud, et Euroopa Kohus lahendaks sellise taotluse otsuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kuid seda ta ei taotlenud. Seega tuleb apellandi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
30      Teisena tuleb meenutada, et poolte võrdsuse põhimõte, mis tuleneb Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47 tagatud õiglase kohtumenetluse mõistest endast, tähendab kohustust anda mõlemale poolele mõistlik võimalus esitada oma seisukohad, sealhulgas tõendid, tingimustel, mis ei asetaks kumbagi neist vastasega võrreldes oluliselt ebasoodsamasse olukorda (12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 128 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Lisaks on Euroopa Kohus kinnitanud liidu kohtu tõendite vaba hindamise põhimõtet, millest tuleneb eelkõige, et õigel ajal esitatud tõendi vastuvõetavust saab kohtus vaidlustada üksnes siis, kui see on saadud või esitatud õigusvastaselt (vt selle kohta 12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika).
32      Kui on tuvastatud, et tõend on saadud või esitatud õigusvastaselt, võib liidu kohus selle vastuvõetavaks tunnistada üksnes juhul, kui pärast kaalumist ilmneb, et need tõendid esitanud hageja huvid – eelkõige arvestades nende tarvilikkust hageja esitatud hagi põhjendatuse hindamisel –
kaaluvad üles vastaspoole huvid, mida nende tõendite toimikusse jätmine konkreetselt ja tegelikult kahjustaks (vt selle kohta
12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 131).
33      Käesoleval juhul nähtub lisast C.1, et esiteks mainis apellandi endine õigusnõustaja 30. märtsil 2021 apellandile ja tema uuele õigusnõustajale, et Cedefopi õigusnõustaja kiri on konfidentsiaalne, ning teiseks andis apellandi endine õigusnõustaja apellandile selle kirja sisust teada alles pärast seda, kui apellant oli talle 1. aprillil 2021 kinnitanud, et „advokaadi ja teie kliendina kordan, et esitatud teave jääb täiesti konfidentsiaalseks“.
34      Kuna apellant oli seega ise tunnistanud Cedefopi õigusnõustaja kirja sisu konfidentsiaalsust ja võtnud endale ametliku kohustuse sellest kinni pidada, siis on käesoleva apellatsioonimenetluse staadiumis selle kirja sisu kordava e-kirja esitamine õigusvastane.
35      Võttes aga arvesse, et Üldkohus ei tuginenud oma otsuse põhjendamiseks sellele kirjale või selle sisu kordavale e-kirjale ning et see dokument ei tundu olevat apellandi argumentides kesksel kohal, ei kaalu apellandi huvi selle dokumendi toimikusse jätmise vastu üles Cedefopi huvi nimetatud kirja konfidentsiaalsuse austamise vastu.
36      Seega ja arvestades asjaolu, et muud lisas C.1 sisalduvad tõendid on seotud kontekstiga, milles 2. aprilli 2021. aasta e‑kiri apellandile saadeti, tuleb Cedefopi taotlus rahuldada ja lisa C.1 toimikust eemaldada.
Apellatsioonkaebus
37      Apellant esitab apellatsioonkaebuse põhjendamiseks üheksa väidet.
38      Esimese väite kohaselt on moonutatud toimiku materjale. Teise väite kohaselt on rikutud kohustust kontrollida omal algatusel apellatsiooninõukogu pädevust võtta vastu otsus tühistava kohtuotsuse täitmise kohta. Kolmanda väite kohaselt ei ole tuvastatud apellatsiooninõukogu sellise pädevuse puudumist. Neljanda väite kohaselt on rikutud harta artikliga 47 tunnustatud „seaduse alusel moodustatud kohtu“ põhimõtet. Viies väide tuleneb tühistava kohtuotsuse tühistamise pädevuse puudumisest. Kuuenda väite kohaselt on rikutud ELTL artiklit 266. Seitsmenda väite kohaselt on rikutud 25. oktoobri 2013. aasta kohtuotsust komisjon vs.
Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557) ja 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsust ZV vs. komisjon (T‑684/18, EU:T:2019:748). Kaheksanda väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust. Üheksanda väite kohaselt on rikutud harta artikliga 47 tagatud õigust olla ära kuulatud.
39      Apellatsioonkaebuses palub apellant ühtlasi mõista Cedefopilt välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mida ta kandis selle tõttu, et see asutus keeldus endiselt
täitmast tühistavat kohtuotsust – see kahju on ex aequo et bono hinnatuna 5 miljonit eurot.
Hüvitisenõude vastuvõetavus
40      Kodukorra artikli 169 lõike 1 kohaselt võib „apellatsioonkaebuses […] nõuda Üldkohtu lahendi, nagu see on esitatud selle lahendi resolutsioonis, täielikku või osalist tühistamist“. Lisaks on kodukorra artikli 170 lõikes 1 ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus tunnistatakse põhjendatuks, võib selles nõuda esimeses astmes esitatud, kuid mitte uute nõuete osalist või täielikku rahuldamist.
41      Käesolevas asjas palutakse apellandi apellatsioonkaebuse teises nõudes mõista Cedefopilt välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mida apellant kandis väidetavalt seetõttu, et see asutus keeldus endiselt
täitmast tühistavat kohtuotsust, ning see kahju on ex aequo et bono hinnatuna 5 miljonit eurot.
42      Üldkohtus aga palus apellant, et Cedefopilt mõistetaks tema kasuks välja hüvitis sama kahju eest, mille suuruseks ta hindas siis ex aequo et bono 100 000 eurot.
43      Sellest järeldub, et apellandi apellatsioonkaebuse teine nõue kujutab endast uut nõuet, kuna selle nõudega palub apellant saada suuremat hüvitist kui 100 000 eurot, mille maksmist ta nõudis samal alusel esimeses kohtuastmes. See nõue on seega selles osas vastuvõetamatu, ilma et see piiraks Euroopa Kohtu võimalust kasutada juhul, kui apellatsioonkaebus tunnistatakse põhjendatuks, täielikku pädevust, mis liidu kohtule on rahalistes vaidlustes antud personalieeskirjade artikli 91 lõikega 1.
Sisulised küsimused
Esimene väide
–       Poolte argumendid
44      Esimeses väites, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 22, 37 ja 38 vastu, väidab apellant sisuliselt, et kuna Üldkohus leidis, et kaebuse rahuldamata jätmise otsus kujutab endast tühistava kohtuotsuse täitmise otsust ja konkreetselt otsust, millega asendatakse tühistatud otsused, moonutas Üldkohus toimiku materjale, eelkõige kaebuse rahuldamata jätmise otsust.
45      Apellant väidab, et sellele järeldusele jõudmiseks tugines Üldkohus asjaolule, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuses viitas apellatsiooninõukogu Cedefopi sisemise toimimisega seotud kaalutlustele. Apellandi sõnul esineb selles otsuses siiski ainus viide Cedefopi sisemisele korraldusele selle otsuse leheküljel 16. Samas vaidleb apellant vastu sellele, et see viide võiks viia järelduseni, et apellatsiooninõukogu võttis seega vastu otsuse tühistatud otsuste asendamiseks.
46      Lisaks ei sisalda käesoleva kohtuasja toimik apellandi väitel ühtegi tõendit, millest nähtuks, et Cedefop kavatses teha või tegelikult tegi otsuse tühistatud otsuste asendamiseks. Vastupidi, toimikust nähtub üksnes Cedefopi jätkuv keeldumine sellise otsuse tegemisest.
47      Cedefop väidab, et Üldkohus leidis õigesti, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuses märkis apellatsiooninõukogu esiteks, et tühistavas kohtuotsuses ei võtnud Üldkohus seisukohta Cedefopi sisemise korralduse ega õigustalituse taastamise küsimuses, teiseks, et 2021. aastal toimunud arutelud asutusesisese õigusnõuniku ametikoha taastamise üle ei olnud seotud apellandi konkreetse juhtumiga, ning kolmandaks, et asutusesisese õigusnõuniku töölevõtmise menetlus oli tihedalt seotud uue personalidirektori töölevõtmise menetluse tulemusega.
48      Kõigi nende faktiliste asjaolude põhjal, mis on esitatud kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülgedel 16–17, järeldas apellatsiooninõukogu sõnaselgelt, et „Cedefop kavatseb riskide vähendamiseks oma õigustalituse töökorralduse ümber korraldada, ilma et tal oleks kavatsust endisi töötajaid tööle ennistada või varasemat töökorraldust taastada“.
49      Seetõttu teatas apellatsiooninõukogu apellandile selgelt, et esimese võimalusena leidis ta, et Cedefop ei olnud tingimata kohustatud lepingu pikendamise taotlust uuesti läbi vaatama, kuna see asutus oli tühistava kohtuotsuse täielikult täitnud, makstes rahalise hüvitise kogu tühistatud otsustega tekitatud kahju eest, ning et teise võimalusena analüüsis ta siiski seda taotlust ja jättis selle käesoleva kohtuotsuse punktides 47 ja 48 esitatud põhjustel rahuldamata.
50      Apellant rõhutab oma repliigis, et vastupidi sellele, mida Cedefop on korduvalt väitnud kohtuasjades, milles tehti 20. mai 2022. aasta kohtumäärus VP vs.
Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327) ja vaidlustatud kohtuotsus, väidab see asutus esimest korda apellatsioonimenetluses, et tühistatud otsuste asendamiseks on vastu võetud uus otsus, ilma et ta esitaks tõendeid selle väite põhjendamiseks.
51      Oma vasturepliigis väidab Cedefop, et Üldkohus ei moonutanud faktilisi asjaolusid, kuna ta lihtsalt viitas kaebuse rahuldamata jätmise otsuse selgele sõnastusele, üritamata seda tõlgendada.
–       Euroopa Kohtu hinnang
52      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tõendite moonutamisega tegemist siis, kui Üldkohus on ilmselgelt ületanud tõendite mõistliku hindamise piire. Moonutamine peab ilmselgelt nähtuma toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata. Sellega seoses ei piisa, kui tõendada, et dokumenti oleks mõistlikult võimalik tõlgendada muul viisil, kui Üldkohus seda tegi (5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Kočner vs. Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
53      Kõnealuse väite põhjendatuse kontrollimiseks tuleb meenutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34 järeldas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 31–33 viidatud kohtupraktika alusel, et Cedefop oli tühistava kohtuotsuse täitmiseks kohustatud lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi vaatama ja tegema tühistatud otsuste asendamiseks uue otsuse.
54      Sellega seoses leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 35–38, tuginedes kaebuse rahuldamata jätmise otsuse põhistuse osadele, mis on kokku võetud selle kohtuotsuse punktis 37, et Cedefop oli selle kohustuse täitnud, kuna apellatsiooninõukogu oli selles otsuses ühelt poolt kinnitanud järeldust, millele Cedefopi tegevdirektor vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisel jõudis, st et pärast seda, kui see asutus oli välja maksnud hüvitised, mis temalt tühistava kohtuotsusega olid välja mõistetud, oli see kohtuotsus täielikult täidetud, mistõttu Cedefop ei pidanud võtma ühtegi muud täiendavat meedet selle kohtuotsuse täitmiseks, kuid teiselt poolt oli ta ka lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi vaadanud ja selle Cedefopi sisemise korraldusega seotud kaalutlustel rahuldamata jätnud, võttes seega vastu otsuse, mis asendas tühistatud otsused. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 43, põhines viimati nimetatud otsus Üldkohtu hinnangul eelkõige kaalutlusel, et Cedefop kavatses oma sisemist korraldust muuta ja oma õigustalituse töökorralduse ümber kujundada.
55      Seega tuleneb eelmises punktis viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktidest, et Üldkohtu hinnangul Cedefop ühtaegu ühelt poolt keeldus seda taotlust rahuldamast pärast tühistava kohtuotsuse täitmise taotlust põhjendusel, et ta leidis, et see kohtuotsus on juba täielikult täidetud ning seega ei ole vaja võtta ühtegi muud täiendavat täitmise tagamise meedet, nagu lepingu pikendamise taotluse läbivaatamine ja seda enam lepingu tegelik pikendamine, kuid teiselt poolt ka siiski rahuldas selle taotluse teatud määral, kuna ta vaatas lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi, kuid jättis selle rahuldamata Cedefopi sisemise korraldusega seotud kaalutlustel. Nii toimides võttis see asutus vastu otsuse, millega asendati tühistatud otsused, mistõttu kujutab see otsus endast tühistava kohtuotsuse täitmise meedet.
56      Tuleb märkida, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuse pelgast lugemisest nähtub, nagu apellant õigesti väidab, et
vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37 esitatud kaalutlusi –
mille põhjal Üldkohus leidis, et Cedefop oli vastu võtnud otsuse tühistatud otsuste asendamiseks –
sai tuletada üksnes kaebuse rahuldamata jätmise otsuse põhistuse sellest osast, mis algab otsuse lehekülje 16 neljandast lõigust ja lõpeb otsuse lehekülje 17 teise lõiguga ning millega see nõukogu põhjendas apellandi kaebuses esitatud ELTL artikli 266 rikkumist puudutava väite tagasilükkamist. Sellistele kaalutlustele viidatakse nimelt üksnes kaebuse rahuldamata jätmise otsuse põhistuse selles osas, mis koosneb kokku neljast punktist (edaspidi „põhistuse vaidlusalune osa“).
57      Täpsemalt nähtub põhistuse vaidlusalusest osast, et selleks, et asuda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 37, 38 ja 43 seisukohale, et Cedefop võttis vastu otsuse tühistatud otsuste asendamiseks oma sisemise korraldusega seotud kaalutluste põhjal, tugines Üldkohus tingimata üksnes kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 17 teisele lõigule, mis on põhistuse vaidlusaluse osa neljas ja viimane lõik. Apellatsiooninõukogu märkis selles lõigus nimelt konkreetselt järgmist: „2020. aasta andmete põhjal 2021. aastal status quo kohta tehtud põhjaliku ja läbipaistva analüüsi alusel
kavatseb Cedefop riskide vähendamiseks oma õigustalituse töökorralduse ümber korraldada, ilma et tal oleks kavatsust endisi töötajaid tööle ennistada või varasemat töökorraldust taastada“.
58      Samas on
kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 17 teise lõigu sõnastus esiteks liiga ebatäpne, et sellest saaks selgelt järeldada, et apellatsiooninõukogu vaatab seega apellandi lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi ja jätab selle rahuldamata, võttes nii vastu uue otsuse tühistatud otsuste asendamiseks, et teise võimalusena täita tühistavat kohtuotsust.
59      Seega tuleb teiseks kontrollida, kas seda teist lõiku võis selle konteksti arvestades mõistlikult nii mõista.
60      Sellega seoses tuleb kõigepealt täpsustada, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuses juhatab põhistuse vaidlusaluse osa sisse sõna „lisaks“ ning
see osa paikneb vahetult pärast selle otsuse lehekülgedel 14 ja 15 esitatud põhjendusi, mis puudutavad Cedefopilt tühistava kohtuotsusega välja mõistetud hüvitiste maksmist. Nagu nähtub vaidlusalusest otsusest, järeldas apellatsiooninõukogu selle põhistuse kohaselt tingimusteta, et selle kohtuotsuse täitmine Cedefopi poolt oli täielikult kooskõlas ELTL artikliga 266 ning sellel asutusel ei ole vaja vastu võtta muud otsust.
61      Järgmiseks tuleb märkida, et põhistuse vaidlusaluse osa kolme esimese lõigu sõnastuses ei võimalda mitte miski asuda seisukohale, et vaatamata sellele järeldusele soovis apellatsiooninõukogu siiski teise võimalusena lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi vaadata ning
võtta vastu otsuse, mis asendab tühistatud otsused, ja
seega võtta tühistava kohtuotsuse täitmiseks täiendavaid meetmeid.
62      Piisab nimelt märkimisest, et esiteks piirdus apellatsiooninõukogu põhistuse vaidlusaluse osa esimeses lõigus, mis vastab kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 16 neljandale lõigule, sisuliselt nende põhjuste esitamisega, miks ta leidis, et tühistavast kohtuotsusest ei saa järeldada, et Cedefop oleks kohustatud apellandi tööle ennistama või tema lepingut pikendama. Teiseks kinnitas apellatsiooninõukogu põhistuse vaidlusaluse osa teises ja kolmandas lõigus, mis vastavad vastavalt kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 16 viiendale lõigule ja lehekülje 17 esimesele lõigule, viidates Cedefopi täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta järeldustele õigusnõuniku ametikoha taastamise kohta Cedefopis (edaspidi „täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta otsus“), sisuliselt, et viimati nimetatud otsusel puudus „seos“ apellandi konkreetse juhtumi ja tühistava kohtuotsusega, mis „täideti täies ulatuses hüvitiste ja kohtukulude maksmisega“, ning et seetõttu „ei saa olla tegemist vastuoluga ametikoha taastamise ja apellandi tööle ennistamise vahel ega tema tööle ennistamise vältimisega“.
63      Lõpuks tuleb arvesse võtta asjaolu, et põhistuse vaidlusalune osa on vastus, mille apellatsiooninõukogu andis konkreetsele argumendile, mille apellant esitas talle ELTL artikli 266 rikkumist käsitleva väite põhjendamiseks. Täpsemalt väitis apellant selle argumendiga, leides, et tühistava kohtuotsuse nõuetekohane täitmine nõuab tema lepingu pikendamist alates 16. novembrist 2017, et tema tööle ennistamine Cedefopi selle kohtuotsuse täitmiseks ei tekitaks raskusi selle ameti sisemises korralduses, kuna õigusnõustaja ülesannete mõistes
ei erine see sisemine korraldus sel kuupäeval valitsenud korraldusest. Sellega seoses väitis apellant, et täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta otsusega, mille vastuvõtmine langes kokku tühistava kohtuotsuse täitmise taotluse esitamisega, otsustas Cedefop taastada asutusesisese õigusnõuniku ametikoha Cedefopis. Selles kontekstis väitis apellant, et Cedefopi tegevdirektori keeldumine tema lepingut pikendamisest ja tema tööle ennistamisest, samas kui asutusesisese õigusnõuniku ametikoht taastati tühistava kohtuotsuse täitmise taotluse alusel, mille apellant esitas, ning et selle ametikoha taastamise tõttu ei mõjutaks tema tööle ennistamine Cedefopi sisemist korraldust, keeldumisel ei olnud mingit ratsionaalset põhjendust ja see tõendas, et keeldumine vastas üksnes selle direktori ad personam‑otsusele, mis kujutab endast seega võimu kuritarvitamist.
64      Koostoimes apellandi nimetatud argumendiga nähtub põhistuse vaidlusaluse osa kolme esimese lõigu sõnastusest seega üheselt, et apellatsiooninõukogu soovis nende punktidega vastata samale argumendile, eitades mis tahes seose olemasolu ühelt poolt täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta otsuse ning teiselt poolt tühistava kohtuotsuse ja selle kohtuotsuse täitmise taotluse vahel, mille apellant oli esitanud, ehk argumendile, et see otsus võeti vastu kohtuotsuse täitmiseks pärast seda taotlust ja Cedefopi tegevdirektor tegi vaidlusaluse otsuse isiklikel põhjustel ning see kujutas endast seega võimu kuritarvitamist.
65      Järelikult, kuna põhistuse vaidlusaluse osa kolmes esimeses lõigus puuduvad asjaolud, mis võimaldaksid kas või kaudselt asuda seisukohale, et apellatsiooninõukogu kavatses kalduda kõrvale oma järeldusest, millele ta oli enne
jõudnud ja mida ta oli lausa rõhutanud põhistuse vaidlusaluse osa kolmandas lõigus ning mille kohaselt oli tühistav kohtuotsus täielikult täidetud vastavalt ELTL artiklile 266 selle kohtuotsuse resolutsioonis nimetatud hüvitiste maksmisega, mistõttu ei olnud vaja võtta muid täiendavaid täitemeetmeid, ei saa kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 17 teist lõiku selle sisu moonutamata mõista nii, et apellatsiooninõukogu vaatab seal teise võimalusena uuesti läbi lepingu pikendamise taotluse ja võtab selles vastu otsuse tühistatud otsuste asendamiseks.
66      Vastupidi, seda teist lõiku ei saa selle konteksti arvestades mõistlikult tõlgendada
jätkuna arutluskäigule, mille apellatsiooninõukogu esitas vastuseks apellandi argumendile täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta otsuse kohta. Seega näib, et apellatsiooninõukogu kaalutlused Cedefopi sisemise korralduse kohta kujutavad endast seisukohta, mille apellatsiooninõukogu esitas ja millega ei põhjendata mitte apellandi lepingu pikendamata jätmist pärast tema pikendamistaotluse uuesti läbivaatamist, nagu leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, vaid seda, et ühelt poolt täitevkomitee 3. märtsi 2021. aasta otsuse ning teiselt poolt tühistava kohtuotsuse ja selle kohtuotsuse täitmise taotluse vahel puudub igasugune seos.
67      Kolmandaks kinnitab asjaolu, et need Cedefopi sisemise korraldusega seotud kaalutlused tulenevad kaebuse rahuldamata jätmise otsuse lehekülje 17 teise lõigu kohaselt 2020. aasta andmete põhjal 2021. aastal tehtud status quo analüüsist, seda, et need kaalutlused ei ole seotud lepingu pikendamise taotluse läbivaatamisega tühistava kohtuotsuse täitmise käigus, kuna selline läbivaatamine oleks tulnud läbi viia, asetades end olukorda, mis valitses tühistatud otsuste vastuvõtmise kuupäeval (vt selle kohta 31. märtsi 1971. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, 22/70, EU:C:1971:32, punkt 60).
68      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et kuna Üldkohus leidis, et kaebuse rahuldamata jätmise otsus kujutab endast tühistava kohtuotsuse täitmise otsust ja konkreetselt tühistatud otsuste asendamiseks tehtud otsust, moonutas ta toimiku materjale, eelkõige kaebuse rahuldamata jätmise otsust.
69      Seega, kuna esimene väide on põhjendatud, tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida teist kuni üheksandat väidet.
Menetlus Üldkohtus
70      Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, ja võib teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
71      Kuna käesoleval juhul põhineb apellandi poolt Üldkohtule esitatud hagi väidetel, mille üle toimus Üldkohtus võistlev vaidlus ja mille analüüsimiseks ei ole vaja võtta ühtegi täiendavat menetlust korraldavat meedet ega teha menetlustoimingut, leiab Euroopa Kohus, et menetlusstaadium lubab hagi lahendada ja et selle suhtes tuleb teha lõplik kohtuotsus (vt analoogia alusel 5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Kočner vs. Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, punkt 112 ja seal viidatud kohtupraktika).
Üldkohtule esitatud hagi teine väide
Poolte argumendid
72      Teises väites leiab apellant, et pärast tühistavat kohtuotsust pidi Cedefop lepingu pikendamise taotluse uuesti läbi vaatama ja võtma tühistatud otsuste asendamiseks vastu uue otsuse. Apellandi sõnul oli selle läbivaatamise tulemusel ainus meede, mida Cedefop sai õiguspäraselt võtta, tema lepingu pikendamine. Apellant järeldab sellest, et jättes vastu võtmata tema lepingu pikendamise otsuse, rikkus Cedefop ELTL artiklit 266 ja tegi ilmse hindamisvea. Ta täpsustab, et asjaolu, et tühistavas kohtuotsuses mõistis Üldkohus Cedefopilt välja hüvitise, ei mõjuta kuidagi tal lasuvat kohustust teha tühistava kohtuotsuse täitmiseks selline otsus.
73      Cedefop väidab sisuliselt, et võttes vastu vaidlusaluse otsuse, mis jäeti kaebuse rahuldamata jätmise otsusega muutmata, täitis see asutus nõuetekohaselt ELTL artiklist 266 tuleneva kohustuse täita tühistavat kohtuotsust. Apellandile võimaluse kaotamise eest välja mõistetud hüvitis heastas tuvastatud õigusvastasuse tagajärjed, mistõttu ei olnud tühistava kohtuotsuse täitmiseks vaja ühtegi muud meedet. Cedefop leiab, et teine väide on seega põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
74      ELTL artikli 266 kohaselt on institutsioon, organ või asutus, kelle õigusakt on tunnistatud tühiseks, kohustatud võtma selle akti tühistava kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
75      Kohtuotsusega kooskõlas tegutsemiseks ja selle igakülgseks täitmiseks ei pea institutsioon, organ või asutus järgima mitte ainult selle kohtuotsuse resolutsiooni, vaid ka selle põhjendusi, mis on otsuse vajalik tugi selles mõttes, et need on resolutsioonis otsustatu täpse tähenduse mõistmiseks möödapääsmatud. Nimelt näitavad need põhjendused ühelt poolt ära täpse sätte, mida peetakse õigusvastaseks, ja teiselt poolt resolutsioonis tuvastatud õigusvastasuse täpsed põhjused ning just neid peab asjaomane institutsioon tühistatud akti asendamisel arvesse võtma (vt selle kohta 12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus DD vs. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, punktid 22 ja 23 ning seal viidatud kohtupraktika).
76      Liidu kohtu poolt akti tühistamise tagajärgedega seoses tuleb meenutada, et sellel on ex tunc õigusmõju ja seega kõrvaldatakse tühistatud akt õiguskorrast tagasiulatuvalt, nagu poleks seda kunagi olnudki (vt selle kohta 28. mai 2013. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 68).
77      Kuna ELTL artiklis 266 ei ole täpsustatud, mis laadi meetmeid peab tühistatud akti vastuvõtja selle kohustuse täitmiseks võtma, siis tuleb need meetmed kindlaks määrata akti vastuvõtjal, kellel on sellegipoolest lai kaalutlusruum otsustamaks, milliseid meetmeid võtta, tingimusel et need on kooskõlas selle akti tühistava kohtuotsuse resolutsiooni ja selle toetamiseks vajalike põhjendustega (12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus DD vs. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
78      Täpsemalt tuleb tühistatud akti asendamise menetlust jätkata täpselt sellest punktist, kuna akti tühistamine ei mõjuta üldjuhul niisuguste seda ettevalmistavate meetmete kehtivust, mis on varasemad staadiumist, kus puudus tuvastati (12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus DD vs. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
79      Seetõttu on institutsioon, organ või asutus, kelle õigusakt on tühiseks tunnistatud, selleks, et tagada tühistava kohtuotsuse nõuetekohane täitmine ja seega täita ELTL artiklist 266 tulenevat kohustust, kohustatud võtma vajalikud meetmed, et kõrvaldada tuvastatud õigusvastasuse tagajärjed, mis juba täidetud õigusakti puhul tähendab olukorra taastamist sellisena, nagu see oleks olnud, kui tuvastatud õigusvastasust ei oleks esinenud.
80      Eeltoodust tuleneb, et tühistava kohtuotsuse täitmiseks oli Cedefop kohustatud vaatama uuesti läbi lepingu pikendamise taotluse ja võtma vastu otsus, mis asendab tühistatud otsused, asetades end selleks olukorda, mis valitses nende otsuste vastuvõtmise kuupäeval, ja võttes arvesse tühistava kohtuotsuse põhjendusi.
81      Vastupidi sellele, mida väidab Cedefop, ei vabasta asjaolu, et Üldkohus mõistis temalt tühistavas kohtuotsuses välja hüvitise varalise kahju eest, mis apellandil tekkis tema lepingu pikendamise võimaluse kaotamise tõttu, teda nende kohustuste täitmisest.
82      Nimelt ei nähtu selline vabastus ühestki tühistava kohtuotsuse põhjendusest ja hüvitis, mille Üldkohus Cedefopilt välja mõistis, on rahaline hüvitis, mis tuleb apellandile maksta võimaluse kaotamise eest, ilma et see piiraks sellel asutusel lasuvaid muid kohustusi, mis tal on seoses tühistava kohtuotsuse täitmisega ja mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 80.
83      Igal juhul, isegi kui eeldada, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta määras apellandile lepingu uuendamise võimaluse kaotamise eest hüvitise samal ajal, kui ta kohustas tühistama selle lepingu pikendamata jätmise otsuse, oleks sellise vea saanud esile tuua üksnes tühistava kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuses. Kuna aga Cedefop sellist apellatsioonkaebust ei esitanud, see kohtuotsus jõustus.
84      Seega, kuna Cedefop keeldus võtmast tühistava kohtuotsuse täitmiseks muid meetmeid peale selles kohtuotsuses nimetatud hüvitiste maksmise, rikkus ta ELTL artiklit 266.
85      Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse teine väide põhjendatuks tunnistada ning nii vaidlusalune otsus kui ka kaebuse rahuldamata jätmise otsus tühistada.
Kahju hüvitamise nõue
Poolte argumendid
86      Apellant väidab, et Cedefopi jätkuv keeldumine tühistava kohtuotsuse täitmisest rikub ilmselgelt liidu õigust ja õõnestab usaldust, mida liidu õigussüsteem peab igale õigussubjektile sisendama. Lisaks, mis puudutab apellandi isiklikku olukorda, siis tekitas jätkuv ebakindlus tema lepingu pikendamise küsimuses alates 2017. aastast ebakindla olukorra ja psühholoogilise pinge seoses tema tööalase tulevikuga, mis põhjustas talle stressi ja ärevust. Seega ei saa tühistamine olla piisav hüvitis mittevaralise kahju eest, mida apellant kandis tühistava kohtuotsuse täitmata jätmise tõttu. Selles kontekstis palub ta mõista Cedefopilt välja 100 000 euro
suurune hüvitis.
87      Cedefopi sõnul tuleb apellandi kahju hüvitamise nõue rahuldamata jätta. Esiteks on tema lepingu pikendamata jätmisega seotud mittevaraline kahju nimelt juba hüvitatud, kuna tühistavas kohtuotsuses mõistis Üldkohus Cedefopilt selle eest välja 10 000 eurot, mille viimane on juba välja maksnud. Teiseks ei ole apellant täpsustanud asjaolusid, milles seisneb tema mittevaraline kahju.
Euroopa Kohtu hinnang
88      Esimesena tuleb märkida, et kahju hüvitamise nõuetega palub apellant hüvitada mittevaralise kahju, mille Cedefop talle tekitas, kuna ta ei taganud tühistava kohtuotsuse nõuetekohast täitmist. Need nõuded on seega seotud vaidlusaluse otsuse ja kaebuse rahuldamata jätmise otsuse õigusvastasusega.
89      Seega erineb mittevaraline kahju, millele apellant apellatsioonkaebuses tugineb, kahjust, mille hüvitamist ta nõudis tühistava kohtuotsuse aluseks olnud hagis, mis põhines tühistatud otsuste õigusvastasusel.
90      Järelikult, vastupidi sellele, mida väidab Cedefop, ei ole käesolevate hüvitisnõuete eesmärk saada hüvitist kahju eest, mis on juba hüvitatud.
91      Teisena tuleb meenutada, et liidu asutuse lepinguvälise vastutuse tekkimise eeldus on see, et samal ajal on täidetud teatud tingimused, nimelt sellele asutusele etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tegelik tekkimine ning põhjuslik seos mainitud tegevuse ja väidetava kahju vahel (vt selle kohta 4. juuni 2020. aasta kohtuotsus Schokker vs. EASA, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
92      Kõigepealt, kuna vaidlusalune otsus ja kaebuse rahuldamata jätmise otsus tühistati seetõttu, et Cedefop rikkus ELTL artiklist 266 tulenevat kohustust täita tühistav kohtuotsus, on Cedefopi vastutuse tekkimise esimene tingimus ehk etteheidetava tegevuse õigusvastasus seega täidetud.
93      Järgmiseks tuleb
kahju tegelikkuse tingimusega seoses märkida, et liidu institutsiooni, organi või asutuse keeldumine täitmast liidu kohtu otsust rikub usaldust, mis kõigil õigussubjektidel peab liidu õigussüsteemi vastu olema ja mis eelkõige rajaneb liidu kohtu otsuste järgimisel. Seega, sõltumata mis tahes varalisest kahjust, mis võib tuleneda kohtuotsuse täitmata jätmisest, tekitab keeldumine võtta kohtuotsuse nõuetekohaseks täitmiseks vajalikke meetmeid iseenesest mittevaralist kahju poolele, kelle kasuks kohtuotsus tehti.
94      Lisaks on Cedefopi käitumine kahtlemata ja püsivalt tekitanud apellandile ebakindlust seoses tema lepingu pikendamisega ning see olukord kujutab endast mittevaralist kahju.
95      Seega tuleb asuda seisukohale, et kahju tegelik tekkimine on tõendatud.
96      Lõpuks, mis puudutab põhjuslikku seost, siis piisab tõdemusest, et apellandile tekitatud mittevaralise kahju otsene põhjus on Cedefopi keeldumine võtta tühistava kohtuotsuse täitmiseks muid meetmeid peale selles kohtuotsuses nimetatud hüvitiste maksmise, ning sellist kahju ei oleks tekkinud, kui Cedefop oleks kohtuotsuse nõuetekohaselt täitnud.
97      Sellest järeldub, et põhjuslik seos Cedefopi õigusvastase tegevuse ja kahju vahel on samuti tõendatud.
98      Võttes arvesse käesoleva juhtumi erilisi asjaolusid, tuleb asuda seisukohale, et apellandile 15 000 euro suuruse summa väljamõistmine on sobiv hüvitis selle kahju eest.
Kohtukulud
99      Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse.
100    Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
101    Kuna apellant on käesolevas asjas nõudnud kohtukulude väljamõistmist Cedefopilt ja Cedefop on kohtuvaidluse kaotanud nii apellatsioonimenetluses kui ka esimeses kohtuastmes, tuleb selle asutuse kohtukulud jätta tema enda kanda ning
mõista temalt välja kõik kohtukulud, mida apellant mõlemas menetluses kandis.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.      Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. veebruari 2024. aasta kohtuotsus VP vs.
Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72).
2.      Tühistada Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse (Cedefop) tegevdirektori 17. detsembri 2021. aasta otsus ja Cedefopi apellatsiooninõukogu 17. juuni 2022. aasta otsus.
3.      Mõista Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuselt (Cedefop) välja 15 000 eurot hüvitisena VP‑le tekitatud mittevaralise kahju eest.
4.      Jätta Euroopa Kutseõppe Arenduskeskuse (Cedefop) kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja kulud, mida VP nii esimese astme menetluses kui ka apellatsioonimenetluses kandis.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.