Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 27. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑337/24 P
Taani Kuningriik
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Riigiabi – Taani – Fehmarni väina raudtee püsiühenduse riiklik rahastamine – Meetmed, mille Taani võttis riigi osalusega ettevõtja Femern kasuks – Otsus, millega meetmed tunnistatakse „riigiabiks“ – ELTL artikli 107 lõige 1 – Mõisted „ettevõtja“ ja „majandustegevus“ – Avaliku võimu eesõiguste teostamine – Ärimudeli kohaselt püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused – Konkureerivate ettevõtjate olemasolu Fehmarni väina kaudu raudtee‑ ja maanteeveo teenuste turul
I.      Sissejuhatus
1.        Taani Kuningriik palub oma apellatsioonkaebusega tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 28. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Taani vs. komisjon (T‑364/20, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2024:125), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi, milles ta palus tühistada komisjoni 20. märtsi 2020. aasta otsuse C(2020) 1683 (final) riigiabi SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) kohta, mida Taani andis ettevõtjale Femern A/S (edaspidi „vaidlusalune otsus“)(2), osas, milles Fehmarni väina raudtee püsiühenduse projekti raames Femernile antud kapitalisüstid ning riigilaenude ja ‑garantiide kombinatsioon kvalifitseeriti riigiabiks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. See projekt hõlmab ühelt poolt raudtee- ja maanteetunnelit (edaspidi „püsiühendus“)(3) ning teiselt poolt muid kõrvaltaristuid (edaspidi koos „projekt“).
2.        Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada oma kohtupraktikat, mis käsitleb „riigiabiks“ kvalifitseerimist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, maantee‑ ja raudteetaristute suurte projektide rahastamise meetmete kontekstis ning täpsemalt käsitleda küsimust, kas ulatusliku taristu ehitamise ja käitamise tegevused, mille liikmesriik on teinud ülesandeks riigi kontrollitavale üksusele, kujutavad endast koos või eraldi avaliku võimu eesõiguste teostamist või vähemalt tegevust, mis ei ole majandustegevus.
II.    Vaidluse taust
3.        Projektile, mis kiideti heaks Taani Kuningriigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel 3. septembril 2008 allkirjastatud ja 2009. aastal ratifitseeritud lepinguga Fehmarni väina püsiühenduse kohta (edaspidi „Fehmarni väina leping“), eelnes kavandamise etapp, mille rahastamisest muu hulgas püsiühendust puudutavas osas teatati komisjonile, kes selle heaks kiitis.(4)
4.        Pärast esialgsete hinnangute ajakohastamist oli püsiühenduse kavandamise ja ehitamise kogumaksumus hinnanguliselt 52,6 miljardit Taani krooni (DKK) (ligikaudu 7,1 miljardit eurot) ning projekti hinnanguline kogumaksumus oli 62,1 miljardit krooni (ligikaudu 8,4 miljardit eurot).
5.        Kohaldatavate rahvusvaheliste ja riigisiseste õigusnormide kohaselt(5) tehti projekti elluviimine ülesandeks kahele avalik-õiguslikule üksusele. Neist esimene, Femern, kes on asutatud 2005. aastal, vastutab püsiühenduse rahastamise, ehitamise ja käitamise eest,(6) kusjuures ta saab seejärel selle omanikuks, samas kui teine, Femern Landanlæg A/S, kes on asutatud 2009. aastal, määrati haldama muude taristute ehitamist ja käitamist.(7) Seda projekti rahastavad Femern ja Femern Landanlæg kapitalisüstide, riigi garantiiga laenude ja Taani ametiasutuste antud laenudega. Alates püsiühenduse kasutuselevõtust saab Femern kasutajatelt kasutustasusid oma võla tagasimaksmiseks ja maksab Femern Landanlægile dividendi, mida viimane kasutab oma võla tagasimaksmiseks.
6.        Selle projekti kohta on tehtud teatud hulk komisjoni ning Üldkohtu ja Euroopa Kohtu otsuseid. Konkreetselt pärast esimest otsust mitte esitada vastuväiteid meetmete suhtes, millest Taani ametiasutused olid teatanud(8) – otsus, mis tühistati osaliselt kahe Üldkohtu otsusega(9), mis jäeti apellatsioonimenetluse tulemusena Euroopa Kohtu otsusega(10) muutmata –, tegi komisjon vaidlusaluse otsuse.(11) Selles otsuses leidis komisjon esiteks, et meetmed, mis seisnevad Femernile antud kapitalisüstides ning riigilaenude ja ‑garantiide kombinatsioonis, mida Taani rakendas püsiühenduse kavandamiseks, ehitamiseks ja käitamiseks, kujutavad endast „riigiabi“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, ning teiseks leidis need meetmed olevat ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt siseturuga kokkusobivad.(12)
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
7.        Taani Kuningriik põhjendas vaidlusaluse otsuse peale esitatud tühistamishagi kahe väitega, millest esimese kohaselt järeldas komisjon ekslikult, et kõnealused meetmed kujutavad endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses,(13) ja teise kohaselt tegi komisjon hindamisvea, kui ta järeldas, et Femern tegeles majandustegevusega, konkureerides teiste ettevõtjatega, juba enne püsiühenduse kasutuselevõttu.(14)
8.        Argumentide kohta, mille eesmärk oli välistada, et püsiühenduse ehitamine ja käitamine kujutavad endast Femerni poolset „majandustegevusega“ tegelemist ning et seega võib ta kvalifitseerida „ettevõtjaks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, järeldas Üldkohus – kinnitades hinnangut, mille komisjon andis vaidlusaluse otsuse põhjendustes 188–198 – peamiselt, et Femerni poolt püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused ei kujuta endast avaliku võimu eesõiguste teostamist,(15) vaid majandustegevust.(16)
9.        Konkreetselt püsiühenduse ehitamise tegevuse osas järeldas Üldkohus nagu ka komisjon kohtuotsusest Mitteldeutsche Flughafen ja Flughafen Leipzig-Halle vs. komisjon(17), et kui taristut kasutatakse majanduslikult ja kasutustasud on selle ehitamise peamine rahastamisallikas, tuleb arvestada, et selle taristu ehitamise ja käitamise tegevused on üldjuhul käsitatavad majandustegevusena.
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
10.      Taani Kuningriik esitas 7. mail 2024 vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse. Ta palub Euroopa Kohtul tühistada see kohtuotsus ja esimese võimalusena, et ta tühistaks vaidlusaluse otsuse artikli 2, milles on märgitud, et „[m]eetmed, mis seisnevad [Femernile] antud kapitalisüstides ning riigilaenudes ja riigigarantiides, mida Taani rakendas vähemalt osaliselt ebaseaduslikult, kujutavad endast riigiabi [ELTL] artikli 107 lõike 1 tähenduses“, ning mõistaks kohtukulud välja komisjonilt; teise võimalusena palub Taani Kuningriik, et Euroopa Kohus saadaks asja tagasi Üldkohtule ja jätaks otsuse tegemise kohtukulude kohta edaspidiseks.
11.      Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.
12.      Menetlusosaliste suulised seisukohad ja vastused Euroopa Kohtu küsimustele kuulati ära kohtuistungil, mis toimus 9. septembril 2025.
V.      Õiguslik analüüs
13.      Taani Kuningriik põhjendab oma apellatsioonkaebust kolme väitega, millega ta vaidleb peamiselt vastu püsiühenduse ehitamise ja käitamise rahastamise kvalifitseerimisele riigiabiks ning konkreetsemalt muu hulgas selle ühenduse ehitamise ja käitamise ülesande saanud avalik-õigusliku üksuse Femerni kvalifitseerimisele „ettevõtjaks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.(18)
14.      Esitamata vastuapellatsioonkaebust, avaldab komisjon kahtlust esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavuse kohta põhjendusel, et selle hagiga paluti tühistada ainult vaidlusaluse otsuse artikli 2 esimene lause, vaidlustamata üldse selle artikli teist lauset, milles oli abimeede tunnistatud siseturuga kokkusobivaks ja mis sisaldab tema hinnangul seega kaudset otsust, milles on tuvastatud, et kõnealune abi kujutab endast riigiabi. See argument näib mulle esmapilgul aga ilmselgelt põhjendamatu.(19)
15.      Kohtuasja sisuliste küsimuste kohta märgin kõigepealt, et kuigi üldjuhul kuulub liikmesriigi suveräänne otsus võtta ette ja teha teoks taristu ehitamine – eelkõige üleeuroopalist huvi pakkuvate tähtsate projektide (edaspidi „tähtsad üleeuroopalised projektid“) raames – liikmesriikide ainupädevuse ja ‑eesõiguste valdkonda, kontrollib seda, kuidas avalik-õiguslikud asutused neid rahastavad, tavaliselt komisjon riigiabi valdkonnas, sest need projektid on mõeldud majanduslikuks käitamiseks. See kontroll puudutab nii riigi sekkumise riigiabiks kvalifitseerimist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses kui ka selle riigiabiks kvalifitseerimise korral selle kokkusobivust siseturuga, eelkõige ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b tähenduses.(20)
16.      Mis puudutab küsimust, kas Femern kujutab endast „ettevõtjat“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses(21) – küsimus, mille kohta on esitatud apellatsioonkaebuse kolm väidet –, siis Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt hõlmab mõiste „ettevõtja“ iga majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata selle õiguslikust vormist ja rahastamisviisist(22) ning lisaks on niisuguseks „majandustegevuseks“ igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teatud turul,(23) olenemata sellest, kas see tegevus annab kasumit.(24)
17.      Mõiste „majandustegevus“ kujutab endast seega ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamise eeltingimust. Sellegipoolest ei ole Euroopa Kohtu praktikas tänase päeva seisuga ammendavalt määratletud seda mõistet,(25) mis on pidevas arenemises ja mida tuleb nagunii hinnata igal üksikul juhul eraldi. Üldjuhul ei ole majandustegevuseks tegevus, mis oma olemuse, selle suhtes kohaldatavate õigusnormide ja oma eesmärgi tõttu on seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega(26) või ei kuulu majandustegevuse valdkonda.(27)
18.      Käesoleva ettepaneku järgmistes punktides analüüsin apellatsioonkaebuses esitatud väiteid, st kõigepealt avaliku võimu eesõiguste olemasolu käsitlevaid argumente (esimene väide), seejärel majandustegevuse olemasolu puudutavaid argumente (teine väide) ning lõpuks argumente, mis on seotud konkreetsemalt püsiühenduse ehitamise tegevuse kvalifitseerimisega majandustegevuseks (kolmas väide).
A.      Apellatsioonkaebuse esimene väide
19.      Apellatsioonkaebuse esimese väite kohaselt on mõiste „„avaliku võimu eesõiguste“ teostamine“ tõlgendamisel rikutud õigusnormi ja sellega seoses puudub nende tegevuste kõikehõlmav hindamine, mille Taani riik Femernile ülesandeks tegi.(28) See väide põhineb sisuliselt kolmel argumendil.
20.      Esimese argumendiga heidab Taani Kuningriik Üldkohtule ette, et viimane piiras mõistet „„avaliku võimu eesõiguste“ teostamine“ ekslikult ainult tegevustega, mis on seotud riigi „põhifunktsioonidega“,(29) samas kui riik võib avalikku võimu teostavana tegutseda „iga tegevuse puhul“.(30)
21.      Meenutan, et Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuses, et komisjon ei rikkunud õigusnormi, kui leidis, et üksus tegutseb avaliku võimuna või teostab avaliku võimu eesõigusi, kui tema tegevus on oma olemuse, eesmärgi ning selle suhtes kohaldatavate õigusnormide poolest seotud riigi „põhifunktsioonidega“,(31) ning märkis, et mõiste „avaliku võimu eesõiguste teostamisega seotud tegevus“ alla kuuluvad Euroopa Kohtu praktika kohaselt tegevused, mis hõlmavad „tavalisest õigusest kaugemale ulatuvate eesõiguste“ kasutamist, nagu eesõigused, mille eesmärk on tagada riigi territoriaalse terviklikkuse tagamine, avaliku korra säilitamine ja riigi julgeoleku kaitsmine.(32) Lisaks lükkas Üldkohus tagasi argumendi, et liikmesriigid on vabad kindlaks määrama selle, millised tegevused kuuluvad avaliku võimu eesõiguste alla ja millised mitte, sest mõisted „ettevõtja“ ja „majandustegevus“ on objektiivsed mõisted, mis tulenevad otse EL toimimise lepingust ja mis sõltuvad faktilistest asjaoludest, mitte liikmesriigi ametiasutuste valikutest või subjektiivsest hinnangust.(33)
22.      Sellega seoses rõhutan, et kuigi Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei kujuta tegevused, mis kuuluvad avaliku võimu eesõiguste teostamise alla, endast majandustegevust,(34) ei ole Euroopa Kohus esitanud siiani mõiste „avaliku võimu eesõiguste teostamine“ ega ka samalaadse mõiste „avaliku võimu teostamises (osalemine)“ ammendavat määratlust.(35)
23.      Euroopa Kohus on tuvastanud avaliku võimu eesõiguste teostamise eelkõige avaliku võimu teostamises osalemise korral,(36) samas kui ta on niisuguse kvalifikatsiooni välistanud meetmete puhul – isegi siduvate meetmete puhul –, mille on võtnud teatud kutsealasid reguleerivad organid oma liikmete suhtes.(37) Mis puudutab konkreetsemalt taristute rahastamist, siis oma kohtuotsuses Aéroports de Paris vs. komisjon(38) kinnitas Euroopa Kohus – muutes väljakujunenud praktikat ja kohtupraktikat – Üldkohtu vahetegemist, mille raames eristatakse ühelt poolt puhtalt halduslikke tegevusi, millega tegeleb lennujaamataristuid käitav üksus ja mis kuuluvad avaliku võimu eesõiguste hulka (näiteks politseiülesanded), ning teiselt poolt nende taristute käitamise tegevusi, mis ei kuulu niisuguste eesõiguste hulka.(39) Lisaks täpsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Leipzig-Halle, et samad kaalutlused on õiged lennujaama õhkutõusmis‑ ja maandumisraja ehitamise puhul.(40)
24.      Oma riigiabi mõiste teatise punktis 17 leiab komisjon selle kohtupraktika põhjal, et üksust võib lugeda avalikku võimu teostavaks juhul, kui asjaomane tegevusala on osa riigi põhifunktsioonidest või on nende funktsioonidega seotud oma olemuse, eesmärgi ja seda reguleerivate õigusnormide poolest.(41)
25.      Minu arvates on nii, et kuigi Euroopa Kohus ei ole veel piiranud mõistet „avaliku võimu eesõigused“ sõnaselgelt mõistega „riigi põhifunktsioonid“ niisugusena, nagu komisjon on seda kohaldanud ja Üldkohus on selle üle võtnud,(42) ilmneb Euroopa Kohtu eespool viidatud praktikast, et selleks, et asjaomase üksuse võiks kvalifitseerida „avaliku võimu eesõigusi teostavaks üksuseks“, peab ta olema saanud seadusega volitused, mis ületavad tavaliselt eraõigusliku isikuga seonduvat suutlikkust ja mis on iseloomulikud avalik-õiguslikele volitustele või avalikule haldusele, näiteks õigus võtta vastu regulatiivakte ja teha otsuseid füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes, neid karistada või ka vastu võtta kohustuslikke ja siduvaid sertifitseerimisi. Mulle näib seega, et kõnealune mõiste on seetõttu, et see tähistab avalikku võimu, paratamatult „subjektiivse“ varjundiga selles mõttes, et nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53 õigesti märgib, eeldab see mõiste, et asjaomasel üksusel on olenemata asjaomasest tegevusest „tavalisest õigusest kaugemale ulatuvad eesõigused“.
26.      Ka ei saa ma nõustuda Taani Kuningriigi argumendiga, et tegevusi tuleb pidada avaliku võimu eesõiguste teostamise hulka kuuluvaks üksnes seetõttu, et need on asjaomases liikmesriigis nii kvalifitseeritud.(43) Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 õigesti rõhutab, on mõisted „ettevõtja“ ja „majandustegevus“ (nagu ka riigiabi muud koostisosad) nimelt objektiivsed mõisted, mis tulenevad otse EL toimimise lepingust ja mis sõltuvad faktilistest asjaoludest, mitte liikmesriigi ametiasutuste valikutest või subjektiivsest hinnangutest.(44) Lisaks ei tähenda ainuüksi asjaolu, et liikmesriik on teatud tegevustega tegelemise õiguse andnud üksnes riiklikele üksustele, ka avaliku võimu eesõiguste andmist nendele üksustele kooskõlas liidu õigusega.
27.      Nendel asjaoludel leian, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 50–57 – kinnitades nõnda komisjoni hinnangut vaidlusaluses otsuses –, et üksus tegutseb avaliku võimu eesõiguste kasutamise raames, kui tema tegevus on oma olemuse, eesmärgi ning selle suhtes kohaldatavate õigusnormide poolest seotud riigi põhifunktsioonidega.
28.      Igal juhul isegi eeldusel, et viide „riigi põhifunktsioonidele“ eeldab oma väga üldise laadi tõttu mõiste „avaliku võimu eesõiguste teostamine“ ülemäära kitsendavat tõlgendust, tuleb tõdeda, et Taani Kuningriik ei ole seoses püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevustega tõendanud (ega isegi väitnud), et Femernile ei antud kõnealuste riigisiseste õigusnormide alusel mingeid erivolitusi, mis võiksid ta kvalifitseerida nii, et ta täidab ülesandeid, mis isegi juhul, kui need ei ole „riigi põhiülesanded“, annavad talle eesõigused, mis ulatuvad kaugemale ükskõik missuguse teise riigi osalusega või eraõigusliku ettevõtja õigustest ja on tüüpilised avalik-õiguslikele volitustele või avalikule haldusele.(45)
29.      Oma teise argumendiga väidab Taani Kuningriik, et Üldkohus jättis analüüsimata meetodi, mida komisjon kasutas selle kindlaksmääramiseks, kas Femerni tegevused võisid kuuluda avaliku võimu eesõiguste teostamise hulka, ja piirdus otsustamisega – üksnes seepärast, et projekt näeb ette tasude võtmise kasutajatelt –, et Femern tegeleb majandustegevusega, kuid jättis analüüsimata, kas komisjon on hinnanud Femerni tegevusi kõikehõlmavalt.(46)
30.      Meenutan, et komisjon järeldas vaidlusaluses otsuses kõigepealt, et Taani ametiasutuste argumentidest, mis puudutavad käsitletava tegevuse eesmärki, olemust ja seda reguleerivaid õigusnorme, ei piisa tõendamaks, et Femern tegutses avaliku võimu teostamise raames.(47) Seejärel tugines ta kahele tegurile, mis tõendasid „majandustegevuse“ olemasolu, nimelt esiteks asjaolule, et Taani Kuningriik oli ise valinud püsiühenduse kasutajatelt tasude võtmisel põhineva majandusmudeli, ning teiseks asjaolule, et asjaomane turg on Fehmarni väina ületamise turg, millel tegutses parvlaevaettevõtja.(48) Lõpuks välistas komisjon selle, et Femern sai konkreetsed avaliku võimu eesõigused, sest esiteks ei kujuta suurte taristuprojektide ehitamine ja äriline kasutamine endast iseenesest avaliku võimu teostamist; teiseks ei ole ka asjaolu, et Femern ei taotle kasumi maksimeerimist, määrav, ja käsitletaval juhul olid Taani ametiasutused kehtestanud turumehhanismi, ning kolmandaks on Femernil hoolimata transpordiministeeriumi sekkumisest püsiühenduse kasutamise tasude kindlaksmääramisse hindade kindlaksmääramisel teatud kaalutlusruum.(49)
31.      Vastupidi Taani Kuningriigi väitele ei tundu mulle aga, et komisjon oleks lähtunud eeldusest, et see, et kasutajad maksavad tasusid, annaks iseenesest tunnistust tegevuse majanduslikust loogikast ja olemusest ning et seega on võimatu tuvastada, et Femerni tegevustel on siiski avalik-õigusliku asutuse tegevuste tunnused.(50)
32.      Sellega seoses analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 77–89 Taani Kuningriigi argumente – ja lükkas need tagasi –, mis puudutasid esiteks niisuguse tiheda kontrolli olemasolu, mida teostavad avalik-õiguslikud asutused;(51) teiseks asjaolu, et Femernile tehti ülesandeks täita rahvusvahelisi kohustusi;(52) kolmandaks asjaolu, et raudtee‑ ja maanteetaristute ehitamine ja käitamine ei ole Taanis liberaliseeritud,(53) ning neljandaks asjaolu, et Femernile anti ülesanded kui maanteeveoasutusele ja raudteetaristute käitajale, samuti ülesanne koostada püsiühenduse ohutusplaanid.(54) Üldkohus järeldas oma kohtuotsuse punktis 90, et Taani ametiasutuste poolt komisjonile ametlikus uurimismenetluses edastatud teave ei kujutanud endast teavet, mis „eraldi või tervikuna võetuna“ oleks võimaldanud järeldada, et kogu kõnealune Femerni tegevus, nimelt püsiühenduse ehitamine ja käitamine, on seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega.
33.      Kuigi Üldkohus piirdus sisuliselt sellega, et ei nõustunud Taani valitsuse esitatud asjaoludega „eraldi või tervikuna võetuna“(55), viimata läbi tõelist tervikanalüüsi, ei ole aga selles analüüsis siiski rikutud õigusnormi. Arvesse tuleb nimelt võtta seda, et Üldkohus, olles märkinud, et avalik-õiguslik kontroll Femerni üle ja avalikud kohustused, mis tal on, ei anna talle avaliku võimu eesõigusi,(56) otsustas, et Fehmarni väina lepingust tulenevatest kohustustest tuletatud argument ei puutu asjasse – millele ei ole käesolevas apellatsioonimenetluses vastu vaieldud –, ning märkis – ja ka sellele ei ole Taani ametiasutused vastu vaielnud –, et asjaolu, et raudtee‑ ja maanteetaristuid ei ole Taanis liberaliseeritud, ei ole seotud turuga, mida puudutab püsiühenduse käitamise tegevus,(57) ning et avaliku võimu eesõigused, millele Taani Kuningriik osutab, ei puuduta samuti seda turgu.(58)
34.      Seega kui on nii, et tema hinnang igale argumendile on õige – nagu mulle näib olevat –, ei näe ma Üldkohtu kasutatud „analüüsimeetodis“ mingit viga. Nimelt kuna Taani Kuningriigi iga argumendi põhjaliku üksikult hindamise tulemusena välistas Üldkohus neist igaühe asjakohasuse või tõendusliku väärtuse, ei saa nende kohustuste kõikehõlmav hindamine, tingimusel et see on võimalik, anda teistsugust tulemust, kui tuleneb igaühe analüüsist eraldi.(59)
35.      Kolmanda argumendiga väidab Taani Kuningriik, et vastupidi Üldkohtu hinnangule(60) ei ole Taani raudtee- ja maanteetaristute ehitamine ja käitamine liberaliseeritud ning kuuluvad seega avaliku võimu eesõiguste teostamise hulka.
36.      Sellega seoses on ilmne, et asjaolu, et Taani Kuningriik ei ole oma riiklikke maantee‑ ja raudteetaristuid liberaliseerinud, ei tähenda, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused kuuluvad avaliku võimu eesõiguste teostamise hulka. Lisaks olenemata Femerni rollist riikliku maantee‑ ja raudteevõrguga seotud turgudel loetakse, et ta tegutseb ka Fehmarni väina ületamise rahvusvahelisel turul, mida komisjon käsitles küsimuses, kas eksisteerib riigiabi.(61)
37.      Kõige eelneva põhjal teen ettepaneku lükata apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi.
B.      Apellatsioonkaebuse teine väide
38.      Apellatsioonkaebuse teise võimalusena esitatud teise väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnorme, kui hindas küsimust, kas Femernile ülesandeks tehtud püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused kujutavad endast tervikuna või osaliselt tegevusalasid, mis ei ole majanduslikud.(62) Selle väitega, mis koosneb viiest argumendist, kritiseerisid Taani ametiasutused pärast seda, kui heitsid Üldkohtule ette, et viimane ei analüüsinud esimeses kohtuastmes esitatud argumente kõikehõlmavalt,(63) Üldkohtu hinnangut kahele asjaolule, millel komisjoni hinnang sisuliselt rajaneb, nimelt esiteks, et püsiühenduse projekt põhineb „majanduslikul loogikal“,(64) ja teiseks konkurentsile avatud turu olemasolu.(65)
39.      Nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 16, on Euroopa Kohtu praktikas „ettevõtjaks“ kvalifitseeritud iga majandustegevusega tegelev üksus, sõltumata selle õiguslikust vormist ja rahastamisviisist, ning „majandustegevus“ määratletud nii, et see on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teatud turul, olenemata sellest, kas see tegevus annab kasumit. Samas on nende mõistete piirjooned pidevas arenemises ja võivad sektoriti ka tunduvalt varieeruda.
40.      Konkreetsemalt jääb mõiste „majandustegevus“ kohaldamine niisuguste ulatuslike taristute arendamise raames(66) nagu püsiühendus palju vaidlusi tekitavaks küsimuseks. Kuigi taristute ehitamist ja käitamist oli traditsiooniliselt peetud millekski, mis ei kuulu riigiabi õigusnormide kohaldamise valdkonda,(67) nõustus Euroopa Kohus, et turgude arenedes ja seetõttu, et taristuid, mida minevikus kasutati ainult avalikes huvides, on hakatud nüüd käitama ärilistel eesmärkidel, kohaldatakse nende tegevuste suhtes nüüd enamikus olukordades riigiabinorme. Nii on see eelkõige lennujaamataristutega kohtuotsuste Aéroports de Paris ja Leipzig-Halle järel.(68)
41.      Käsitletaval juhul kinnitas Üldkohus „majandustegevuse“ olemasolu hindamisel komisjoni järeldust, mis põhineb eespool nimetatud kahel teguril, st esiteks tasu eest veoteenuse osutamisel (teiste sõnadega, kui kasutada Üldkohtu väljendit, siis püsiühenduse käitamisel „äriloogikat“ järgides) ja teiseks konkurentsile avatud turu olemasolul nende teenuste puhul.(69)
42.      Sellega seoses tuleb kohe tagasi lükata Taani Kuningriigi esimene argument, mille kohaselt jättis Üldkohus läbi viimata käsitletavate asjaolude kõikehõlmava analüüsi. Üldkohus kinnitas esiteks komisjoni hinnangut majandustegevuse olemasolu kohta, mis põhineb kahel eespool nimetatud asjakohasel teguril,(70) ning välistas samal ajal, et Taani Kuningriigi ja menetlusse astujate osutatud asjaolud(71) võiksid selle hinnangu kahtluse alla seada. Mulle näib seega, et Üldkohtule ei saa ette heita, et ta ei võtnud arvesse neid argumente tervikuna.(72)
43.      Tuleb seega analüüsida, kas Taani Kuningriigi teise kuni viienda argumendi kohaselt on Üldkohtu hinnangus rikutud õigusnorme. Minu arvates võib selles analüüsis, mis puudutab mõiste „majandustegevus“ olemust ennast, järgida kahte alternatiivset lähenemist, millest esimese eesmärk on leida selle mõiste „objektiivne“ tõlgendus, mis on kooskõlas komisjoni hiljutise praktika ja Üldkohtu vastava praktikaga, teise eesmärk on anda sellele mõistele „pragmaatiline“ tõlgendus, millega suudetakse minu arvates paremini säilitada liikmesriikide ja komisjoni volituste vaheline tasakaal.
44.      Esimene väljapakutud lähenemine toetab komisjoni ja Üldkohtu hinnangut. See rajaneb kahel eespool nimetatud teguril, nimelt projekti „majanduslikul loogikal“ ja konkurentsile avatud turu olemasolul.
45.      Mis puudutab kõigepealt projekti „majanduslikku loogikat“, siis Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et majandustegevuseks kvalifitseeritavate teenuste all mõistetakse tavaliselt tasulist tegevust. Tasulisuse olemuslik tunnus on see, et tasu on majanduslik vastusooritus osutatud teenuse eest.(73) Käsitletaval juhul kujutab see, et juurdepääs taristule seatakse sõltuvusse tasu maksmisest, endast – nagu Üldkohus tuvastas – olulist kaudset tõendit selle kohta, et asjaomast taristut käitatakse majanduslikult.(74) Seevastu asjaolu, et asjaomased tasud on mõeldud püsiühenduse ja sisemaaühenduste ehitamise rahastamiseks ja seega ei saa Femern kasumit maksimeerida, ei sea põhimõtteliselt seda järeldust kahtluse alla. Käesoleva ettepaneku punktis 16 esitatud Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast ilmneb, et „majandustegevuseks“ on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teatud turul, olenemata sellest, kas see tegevus annab kasumit.(75)
46.      Sellega seoses näib, et Taani Kuningriigi argumendid ei sea Üldkohtu hinnangut kahtluse alla. Kõigepealt tuleb märkida, et argument, mille kohaselt tegutseb Femern suletud majandusringis ja tegevussektoris, mis ei ole ei liberaliseeritud ega erastatud, ei saa anda tulemusi, sest nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 33 täpsustasin, järeldas Üldkohus õigesti ja ilma, et Taani Kuningriik oleks talle oma apellatsioonkaebuses vastu vaielnud, et liberaliseerimise puudumine ei ole seotud turuga, mida püsiühenduse käitamise tegevus puudutab ja milleks on veoteenused üle Fehmarni väina. Seejärel on vaja juhtida tähelepanu sellele, et argumendiga, et transpordiministeerium sekkub tasude kindlaksmääramisse, ei saa samuti nõustuda, sest asjaolu, et üksuse suhtes kohaldatakse riigi reguleeritud hindu, ei ole määrava tähtsusega kriteerium selle kindlakstegemisel, kas ta tegeleb majandustegevusega.(76) Lõpuks tuleb märkida, et kõnealuse tasuga seotud omadustest – eelkõige asjaolust, et püsiühenduse kasutamise tasu määratakse kindlaks transpordiministeeriumi kaudu – ei piisa, et kvalifitseerida see avalik-õiguslikuks või konkreetsemalt „maksuks“, sest tasu makstakse Femernile vastusooritusena tema teenuse eest.(77)
47.      Mis puudutab seejärel konkurentsile avatud turu olemasolu, siis ei saa vaielda, et püsiühenduse käitamisega avaldab Femerni tegevus selle majanduslikust eesmärgist olenemata mõju veoteenustele, mida osutavad parvlaevad Fehmarni väina ületamiseks – asjaolu, mis kõneleb ka selle kasuks, et püsiühenduse käitamine tuleb kvalifitseerida majandustegevuseks.(78) Kuigi liikmesriigid võivad küll otsustada oma veotaristuid kaasajastada või arendada, ei ole käsitletaval juhul välistatud, et niisuguse uue taristu ehitamine nagu püsiühendus võib sellised ettevõtjad nagu parvlaevad turult välja tõrjuda, kui ilmneb, et nende taristud või veoviisid on ebasoodsamad või vähemtõhusad. Asjaolu, et veoteenus, mille puhul kasutatakse püsiühendust, võib asendada täielikult või osaliselt parvlaevateenused, kujutab endast siiski juba iseenesest kaudset tõendit konkurentsi kohta nende kahe veoviisi vahel.(79) Konkreetsemalt ei puuduta konkurents otseselt taristut, vaid teenuseid, mida Femern selles osutab.(80) On seega ilmne, et puhtalt majanduslikust seisukohast osutab Femern püsiühendust käitades teenuseid Fehmarni väina ületamise turul, konkureerides kasumit taotlevate eraettevõtjatega, kes praegu sellel turul tegutsevad (või asendades neid).
48.      Kolmandaks näib mulle vajalik lisada üldisemat laadi kaalutlus. Mõiste „majandustegevus“ üsna lai tõlgendus võib olla õigustatud, sest see mõiste kujutab endast ainult liidu riigiabinormide kohaldamise eeltingimust ja seda ei tohi ajada segi riigiabi koosseisu tunnustega.(81) „Majandustegevuse“ olemasolu tõendamine toob lihtsalt kaasa võimaluse kohaldada ELTL artikli 107 lõiget 1, kusjuures selle hindamisel võib tõesti juhtuda, et käsitletavaid meetmeid ei kvalifitseerita riigiabiks.(82) Niisugusest vaatevinklist põhineb see esimene lähenemine mõiste „majandustegevus“ „objektiivsel“ mõistmisel, mille puhul võetakse arvesse tegevuse abstraktseid omadusi ja võimalust, et sellega võib tegeleda majandusliku loogika kohaselt, olenemata käsitletavatest riigi meetmetest kasu saava isiku konkreetsest olukorrast. Lisaks näib mulle, et niisugune järeldus on kooskõlas mõistete „ettevõtja“ ja „majandustegevus“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses „areneva“ tõlgendusega ning kokkusobiv praktikaga, mida komisjon on rakendanud pärast kohtuotsuseid Aéroports de Paris ja Leipzig-Halle ja mida on Üldkohtu praktikas kinnitatud.(83)
49.      Seega ei tundu esmapilgul nii, et Üldkohus oleks rikkunud õigusnormi, kui ta kiitis heaks selle, kuidas komisjon mõistet „majandustegevus“ kahe eespool nimetatud teguri põhjal tõlgendas.
50.      Olen siiski arvamusel, et sellest esimesest lähenemisest, mis tundub olevat kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, ei pruugi siiski piisata käsitletava juhtumi olemuse tabamiseks, eelkõige mis puudutab Taani ametiasustuste loodud püsiühenduse käitamise mudeli väidetava „majandusliku“ loogika hindamist. Mulle tundub, et põhjalikuma analüüsi tulemusena selgub, et see mudel põhineb ainult näiliselt majanduslikul loogikal, kuid tegelikult rajaneb see üldist huvi pakkuva taristu avaliku planeerimise klassikalisel mehhanismil.
51.      Kõigepealt meenutan, et püsiühendus kujutab endast väga laiaulatuslikku veotaristut, mis on välja töötatud kahe liikmesriigi vahelise rahvusvahelise lepingu raames, mis on Euroopa transpordivõrkude lahutamatu osa ja mida kaasrahastatakse liidu vahenditest. Nagu komisjon vaidlusaluses otsuses märgib, ei oleks see taristu ilma avalik-õigusliku sekkumiseta kunagi ilmavalgust näinud.(84) Nimelt saab strateegiliste veotaristute loomine riiklikul ja üleeuroopalisel tasandil kuuluda ainult avalik-õiguslike asutuste ülesannete hulka.
52.      Femerni kohustus kasutada püsiühenduse käitamise tulusid selleks, et maksta tagasi laenud, mis on võetud selle ja sisemaaühenduste kavandamiseks ja ehitamiseks, näitab, et selle ühenduse kasutajate makstavate tasude summa ja neile osutatavate teenuste summa vahel puudub otsene „äriline seos“,(85) ning see välistab, et seda ühendust käitatakse äriliselt. Lisaks, kuigi asjaolu, et tegevus ei anna tingimata kasumit, ei ole küsimuse puhul, kas tegevus tuleb kvalifitseerida majandustegevuseks või mitte, üldjuhul asjakohane, on raske kujutleda, et tegevust peetakse majandustegevuseks, kui see ei anna vähemalt pikaajalises perspektiivis tulu, mis võimaldab saada kasumit või vähemalt katta tehtud kulutused.(86)
53.      Pealegi süvendab seda arvamust tasude kindlaksmääramisse avalik-õiguslike asutuste (käsitletaval juhul transpordiministeeriumi) sekkumine, mis piirab Femerni kaalutlusruumi nende tasude suuruse kindlaksmääramisel tunduvalt.
54.      Lisaks, kuigi seetõttu, et mõiste „riigiabi“ on funktsionaalne, ei ole see, kas riigisisesel tasandil kvalifitseeritakse tegevus majandustegevuseks või mitte, määrava tähtsusega selle kvalifitseerimisel liidu õiguse kohaselt,(87) ei saa konkreetne kord, mille kohaselt riigisisene seadusandja tegevust reguleerib, olla seejuures täiesti asjassepuutumatu.(88)
55.      Mis puudutab teist tegurit, millele komisjon osutab, et põhjendada oma järeldust, et on olemas „majandustegevus“, siis on küll ilmne, et uus taristu võimaldab Femernil, kui see on valmis, osutada veoteenuseid Fehmarni väina ületamiseks, mis tekitab suuri raskusi parvlaevadele, kui neid turult lausa välja ei tõrju.(89) Võttes siiski arvesse valitud mudelile iseloomulikke eriaspekte ja ‑omadusi, ei piisa ainuüksi võimalikust mõjust ettevõtjatele ja teatud konkurentsivormist Fehmarni väina ületamise turul, et eelnevat kaalutlust kahtluse alla seada.(90)
56.      Kokkuvõttes tuleb märkida, et erinevalt esimesest lähenemisest, mis rajaneb mõiste „majandustegevus“ „objektiivsel“ kontseptsioonil,(91) põhineb teine tõlgendus selle mõiste kontseptsioonil, mida võib nimetada „pragmaatiliseks“. Teiste sõnadega ei ole selleks, et analüüsida „majandustegevuse“ olemasolu, minu hinnangul tarvis arvesse võtta mitte (või pigem arvesse võtta mitte ainult) tegevuse abstraktset või potentsiaalset laadi, vaid (ka) selle tegevusega tegeleva üksuse omadusi ja sellega tegelemise konkreetset viisi.
57.      Eelneva põhjal teen ettepaneku nõustuda apellatsioonkaebuse teise väitega ja tühistada seega vaidlustatud kohtuotsus, ilma et oleks vaja teise lähenemisviisi alusel analüüsida apellatsioonkaebuse kolmandat väidet.(92)
C.      Apellatsioonkaebuse kolmas väide
58.      Apellatsioonkaebuse kolmanda väite kohaselt, mis on esitatud kolmanda võimalusena,(93) rikkus Üldkohus õigusnormi sellega, et leidis ekslikult, et püsiühenduse ehitamine kujutab endast konkurentsile avatud majandustegevust nagu ka selle ühenduse käitamine.(94)
59.      Sellega seoses märgin, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 198 järeldas komisjon, et püsiühenduse käitamine kujutab endast majandustegevust, ja piirdus siis ainult lisamisega, et kohtuotsusest Freistaat Sachsen ja Land Sachsen-Anhalt vs. komisjon ilmneb,(95) et Femerni käitatava taristu ehitamine kujutab endast ka majandustegevust, andmata sellega seoses mingeid muid selgitusi. Komisjon rajas oma hinnangu seega ainult nende põhimõtete analoogia alusel kohaldamisele, mille Euroopa Kohus selles kohtuotsuses esitas.
60.      Üldkohus järeldas samale kohtupraktikale tuginedes, et kui on olemas veoteenuste turg, millel kasumit taotlevad ettevõtjad on juba kohal, võib majanduslikuks kasutamiseks mõeldud uue transporditaristu ehitamine häirida nii konkurentsi sellel turul kui ka juba olemasoleva taristu laienemist.(96) Ta leidis ka, et kuigi Femern ei tegutsenud püsiühenduse ehitamise etapis veel asjaomasel turul, on see tegevus lahutamatu taristu tulevasest majanduslikust käitamisest turul, kus tegutseb kasumit taotlev ettevõtja.(97)
61.      Kõigepealt märgin, et taristu ehitamine on iseenesest majandustegevus. Käsitletaval juhul ei ehita Femern siiski püsiühendust, vaid tegutseb peamiselt Taani ametiasutuste vahendajana, sõlmides riigihangete kaudu ehitustööde lepinguid sellel turul tegutsevate ettevõtjatega. Ehitustegevus, mida Femern haldab, kujutab endast seega komisjoni hinnangu kohaselt, mida Üldkohus on kinnitanud, majandustegevust lihtsalt tegevusena, mis on kohtuotsuse Leipzig-Halle kohaselt püsiühenduse käitamisega lahutamatult seotud.(98)
62.      Sellega seoses leian, et käsitletava juhtumi asjaoludel on tõepoolest teatud sarnasusi asjaoludega, mille tulemusena tehti kohtuotsused Freistaat Sachsen ja Land Sachsen-Anhalt vs. komisjon(99) ning Leipzig-Halle. Konkreetselt, kuivõrd apellatsioonkaebuse teise väite raames esitatud esimeses järelduses on leitud, et püsiühenduse käitamine kujutab endast majandustegevusega tegelemist ja et selle ühenduse ehitamine ei ole seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega, võib ehitamis‑ ja käitamistegevuste teineteisest lahutamatust arvestades ja kuna see ühendus on mõeldud ainult käitamiseks (majandustegevuseks) Femerni veoteenuste osutamise kaudu, asuda seisukohale, et selle ühenduse ehitamine kujutab endast samuti majandustegevust.(100)
63.      Niisugustest analoogiatega ei saa siiski korvata radikaalset erinevust nende kahe juhtumi vahel. Leipzig-Halle lennujaama uut maandumisrada käitas nimelt eraettevõtja DHL tehtavast lennuveost vähemalt 90% ulatuses, nagu nägi ette selle äriühingu ja lennujaama käitajate vahel sõlmitud kokkulepe.(101) Asjaolu, et see taristu on äritaristu, oli seega täiesti ilmne ja see juhtum asetus komisjoni „eriotstarbeliste taristute“ praktikasse.(102) Seevastu püsiühenduse ehitamine lähtub teistsugusest loogikast, sest see aitab kaasa riigisiseste ja üleeuroopaliste transpordivõrkude arendamisele ning see ei ole põhimõtteliselt mõeldud konkreetse majandustegevuse jaoks.
64.      Mulle tundub seega, et komisjon kasutas Femernile ülesandeks tehtud ehitamistegevuse „majandustegevusena“ käsitamisel ekslikku kriteeriumi.(103)
65.      Eelneva põhjal teen ettepaneku apellatsioonkaebuse kolmanda väitega nõustuda ja vaidlustatud kohtuotsus seega tühistada.
VI.    Esimeses kohtuastmes esitatud hagi
66.      Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimesele lõigule võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
67.      Sellega seoses leian, et kui Euroopa Kohus peaks asuma seisukohale, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada, on tal kogu vajalik teave, et võtta seisukoht esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimese väite kolmanda osa kohta, mille kohaselt tuvastati ekslikult, et Femern on ettevõtja, kes järgib äriloogikat, samuti selle hagi teise väite teise osa kohta, mille kohaselt tuvastas komisjon ekslikult, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused on teineteisest lahutamatud.
68.      Konkreetsemalt juhul, kui Euroopa Kohus võtab üle tõlgenduse, mis on välja pakutud käesoleva ettepaneku punktides 49–56, tuleb nõustuda esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimese väite kolmanda osaga ja tühistada vaidlusaluse otsuse artikkel 2. Alternatiivsel juhul, kui Euroopa Kohus otsustab apellatsiooniastmena tagasi lükata hagi teise väite, kuid nõustuda selle kolmanda väitega, tuleb nõustuda esimeses kohtuastmes esitatud hagi teise väite teise osaga ja seega vaidlusaluse otsuse artikkel 2 samuti tühistada.(104)
VII. Ettepanek
69.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku apellatsioonkaebus rahuldada ja komisjoni 20. märtsi 2020. aasta otsus C(2020) 1683 (final) riigiabi SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) kohta, mida Taani andis ettevõtjale Femern A/S, tühistada.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2020, L 339, lk 1.
3      Tegemist on konkreetsemalt Läänemere ligikaudu 19 kilomeetri pikkuse veealuse tunneliga, mis ühendab Lollandi saarel asuva Rødby (Taani) Puttgardeniga (Saksamaa) ning milles on ühtaegu nii elektrifitseeritud raudtee kui ka kiirtee.
4      Oma 13. juuli 2009. aasta otsuses riigiabi N 157/09 kohta – Fehmarni väina püsiühenduse projekti kavandamisetapi rahastamine (ELT 2009, C 202, lk 2) järeldas komisjon esiteks, et projekti kavandamise rahastamisega seotud meetmed ei pruugi kujutada endast riigiabi, kuivõrd Femern oli tegutsenud avaliku võimuna, ning teiseks isegi juhul, kui need meetmed võiksid olla kasulikud püsiühenduse tulevase käitaja jaoks, on need meetmed igal juhul siseturuga kokkusobivad. Seega otsustas ta mitte esitada vastuväiteid nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 4 lõigete 2 ja 3 tähenduses.
5      St Fehmarni väina lepingu artikli 6 ja 4. mai 2015. aasta seaduse nr 575 kohaselt, mis käsitleb Fehmarni väina püsiühenduse ja Taani sisemaaühenduste ehitamist ja käitamist (Lov n° 575 om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark) (edaspidi „2015. aasta ehitusseadus“).
6      Püsiühenduse ehitamisega seotud töid tehakse Femerni hoole all ehituslepingute alusel, mille suhtes kohaldatakse riigihankemenetlusi.
7      Femern Landanlæg on Taani riigile kuuluva äriühingu Sund & Bælt Holding A/S tütarettevõtja. Femern Landanlægi asutamise järel sai Femernist tema tütarettevõtja.
8      Komisjoni 23. juuli 2015. aasta otsus C(2015) 5023 (final), mis käsitleb riigiabi SA.39078 (2014/N) (Taani), mis käsitleb Fehmarni väina püsiühenduse projekti rahastamist (ELT 2015, C 325, lk 5; edaspidi „ehitusotsus“). Selles otsuses leidis komisjon muu hulgas, et isegi kui Femerni kasuks võetud meetmed püsiühenduse kavandamiseks, ehitamiseks ja käitamiseks kujutaksid endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, oleksid need ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt siseturuga kokkusobivad.
9      13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (T‑630/15, EU:T:2018:942) ning Stena Line Scandinavia vs. komisjon (T‑631/15, EU:T:2018:944). Nende kohtuotsustega tühistas Üldkohus ehitusotsuse osas, milles komisjon otsustas mitte esitada vastuväiteid meetmete kohta, mille Taani Kuningriik võttis Femerni kasuks püsiühenduse kavandamiseks, ehitamiseks ja käitamiseks.
10      6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (C‑174/19 P ja C‑175/19 P, EU:C:2021:801).
11      See otsus, mis avaldati 5. juulil 2019 Euroopa Liidu Teatajas (ELT 2019, C 226, lk 5), tehti ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse tulemusena, mis algatati 14. juuni 2019. aasta kirjaga Taani ametiasutustele.
12      Vt vaidlusaluse otsuse artikkel 2. Seevastu selle otsuse artiklis 1 märkis komisjon, et selles otsuses käsitletud muud meetmed (st kulumi, kahjumi maksustusliku edasikandmise, ühise maksustamiskorra, raudteetasude ja riigivara tasuta kasutamisega seotud meetmed ning tuletisinstrumentide riigigarantiid) ei kujuta endast Femernile antud riigiabi.
13      Esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimene väide jagunes neljaks osaks, mille kohaselt järeldas komisjon vaidlusaluses otsuses ekslikult, et i) Femerni tegevused ei ole seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega; ii) Femern pakub veoteenuseid turul, kus esineb konkurents teiste ettevõtjatega; iii) Femern on ettevõtja, kes järgib äriloogikat, ning iv) Femerni rahastamine kahjustab konkurentsi ja mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust.
14      Esimeses kohtuastmes esitatud hagi teises väites seadis Taani Kuningriik sisuliselt kahtluse alla selle, et Femerni tegevusi saab pidada majanduslikuks enne püsiühenduse kasutuselevõttu. Üldkohus analüüsis kõigepealt esimese väite kolme esimest osa ja teist väidet, mis käsitlesid Femerni tegevuste kvalifitseerimist majandustegevuseks, ning siis esimese väite neljandat osa, mis puudutas ELTL artikli 107 lõikes 1 ette nähtud konkurentsi kahjustamise ja liikmesriikide vahelise kaubanduse mõjutamise tingimusi.
15      Üldkohtu hinnangul tegutseb üksus avaliku võimuna või teostab avaliku võimu eesõigusi, kui tema tegevus on oma olemuse, eesmärgi ning selle suhtes kohaldatavate õigusnormide poolest seotud riigi põhiülesannetega.
16      Üldkohus tugines samamoodi nagu komisjon selles küsimuses kahele asjaolule, nimelt asjaolule, et püsiühenduse kasutamine sõltub tasu maksmisest ja Femern pakub veoteenuseid Fehmarni väina ületamiseks, konkureerides kasumit taotleva ettevõtjaga.
17      19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus C‑288/11 P, edaspidi „kohtuotsus Leipzig-Halle“, EU:C:2012:821.
18      Nendest väidetest esimese kohaselt rikuti mõiste „avaliku võimu eesõiguste teostamine“ tõlgendamisel õigusnormi ning komisjon ei andnud kõikehõlmavat hinnangut tegevustele, mille Taani riik Femernile usaldas; teise võimalusena esitatud teise väite kohaselt rikuti õigusnormi sellega, et Üldkohus jättis analüüsimata, kas komisjon hindas, nagu on nõutud, kõikehõlmavalt küsimust, kas Femerni tegevused kujutasid endast tervikuna või osaliselt tegevusi, mis ei ole majandustegevus; kolmanda võimalusena esitatud kolmanda väite kohaselt rikuti õigusnormi sellega, et Üldkohus leidis ekslikult, et Femern tegeles konkurentsile avatud majandustegevusega juba alates püsiühenduse ehitamise etapist peale.
19      Vaidlusaluse otsuse artikkel 2 on sõnastatud nimelt järgmiselt: „Meetmed, mis seisnevad [Femernile] antud kapitalisüstides ning riigilaenudes ja riigigarantiides, mida Taani rakendas vähemalt osaliselt ebaseaduslikult, kujutavad endast riigiabi [ELTL] artikli 107 lõike 1 tähenduses. Pärast nende meetmete muutmist, nagu [on] kirjeldatud ajakohastatud teatises, on need [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt siseturuga kokkusobivad“. Hagis, mille Taani Kuningriik esimeses kohtuastmes esitas, sooviti „tühistada [vaidlusaluse] otsuse artikkel 2 osas, mille kohaselt meetmed […] kujutavad riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses“. Minu meelest on ilmne, et kui Taani Kuningriik suudab tõendada, et vastupidi komisjoni järeldusele selle artikli esimese lauses ei kujuta vaidlusalused meetmed endast riigiabi, järeldub sellest, et vaidlusalune otsus tuleb tühistada tervikuna, sest teises lauses sisalduval otsusel, et need meetmed on siseturuga kokkusobivad, ei ole enam alust.
20      Konkreetselt on tähtsate üleeuroopaliste projektide elluviimise edendamiseks mõeldud rahastamismeetmeid käsitletud komisjoni 30. detsembri 2021. aasta teatises „Kriteeriumid, mis võimaldavad analüüsida üleeuroopalist huvi pakkuvate tähtsate projektide elluviimise toetamiseks antava riigiabi kokkusobivust siseturuga“ (ELT 2021, C 528, lk 10).
21      Selle sätte sõnastusest tuleneb, et riigiabi andmise keeldu kohaldatakse ainult juhul, kui meetmest saab kasu „ettevõtja“.
22      Vt eelkõige 23. aprilli 1991. aasta kohtuotsus Höfner ja Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161, punkt 21) ning 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Compass-Datenbank (C‑138/11, edaspidi „kohtuotsus Compass-Datenbank“, EU:C:2012:449, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu võib riik ise või riiklik üksus tegutseda ettevõtjana (vt eelkõige kohtuotsus Compass-Datenbank, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Üldiselt, nagu märkis juba kohtujurist Cosmas oma ettepanekus kohtuasjas Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1996:482, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika), annab Euroopa Kohus mõistele „ettevõtja“ järjepidevalt laia tõlgenduse. Isegi eri‑ või ainuõiguste andmine teatud üksusele ei mõjuta selle üksuse ettevõtja staatust (vt eelkõige 18. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Diego Calì & Figli, C‑343/95, EU:C:1997:160, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Vt kohtuotsus Compass-Datenbank, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika.
24      Vt selle kohta 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus van Landewyck jt vs. komisjon (209/78–215/78 ja 218/78, EU:C:1980:248, punkt 88), 16. oktoobri 1995. aasta kohtuotsus Fédération française des sociétés d’assurance jt (C‑244/94, EU:C:1995:392, punkt 21) ning 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, punktid 27 ja 28 ning seal viidatud kohtupraktika). Näiteks asjaolu, et kaupade või teenuste pakkumine toimub kasumit taotlemata, ei takista seda, et üksust, kes teeb neid tehinguid turul, tuleb pidada ettevõtjaks, kui kõnealune pakkumine konkureerib teiste, kasumit taotlevate ettevõtjate pakkumisega (vt 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 46).
25      Nagu märkis kohtujurist Poiares Maduro oma ettepanekus kohtuasjas FENIN vs. komisjon (C‑205/03 P, EU:C:2005:666, punkt 26): „kui Euroopa Kohus püüab määratleda, kas riigi või riikliku üksuse tegevus on majanduslikku laadi, satub ta ohtlikule pinnale, kuna tal tuleb leida tasakaal ühisturul kahjustamata konkurentsi kaitsmise ja liikmesriikide pädevuse austamise vahel“.
26      Vt eelkõige 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Wouters jt (C‑309/99, EU:C:2002:98, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt (C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Kui oma kahes esimeses selles valdkonnas tehtud kohtuotsuses näis Euroopa Kohus lihtsalt eristavat ühelt poolt avaliku võimu tegevusi ja teiselt poolt majandustegevust (vt eelkõige 16. juuni 1987. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, 118/85, edaspidi „kohtuotsus komisjon vs. Itaalia“, EU:C:1987:283, punkt 7, ja 18. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Diego Calì & Figli C‑343/95, EU:C:1997:160, punkt 16), siis nüüd on väljakujunenud kohtupraktika niisugune, et nende tegevuste ala, mis ei ole käsitatavad majandustegevusena, ei ole piiratud avaliku võimu tegevustega, vaid hõlmab ka muid tegevusi, mis ei ole majandustegevus, näiteks tegevused, millega tegeldakse solidaarsuse raames ja mis ei seisne kaupade või teenuste pakkumises turul tasu eest (vt eelkõige 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja Slovaki Vabariik vs. Dôvera zdravotná poist’ovňa, C‑262/18 P ja C‑271/18 P, EU:C:2020:450, punktid 30–50 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      See väide vastab esimeses kohtuastmes esitatud esimese väite esimese osa esimesele etteheitele (mida on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 44–65), mille kohaselt on mõistet „avaliku võimu tegevus või avaliku võimu eesõiguste teostamisega seotud tegevus“ tõlgendatud liiga kitsendavalt, ja selle väite kolmanda etteheite esimesele alaetteheitele (mida on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 77–91), mille kohaselt leidis komisjon ekslikult, et püsiühenduse ehitamine ja käitamine ei kuulu avaliku võimu teostamise alla.
29      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 50–57.
30      Taani Kuningriik tugineb eelkõige kohtuotsusele komisjon vs. Itaalia
(punkt 7).
31      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 57. Vaidlusaluse otsuse põhjenduses 194 välistas komisjon selle, et Femern oli saanud konkreetsed avaliku võimu eesõigused, ning seda põhjendusel, et suurte taristuprojektide ehitamine ja äriline kasutamine ei kujuta endast iseenesest avaliku võimu teostamist ning püsiühenduse ehitamisel ja käitamisel juhindutakse majandusloogikast, kuna seda rahastatakse väga suurel määral kasutustasudest. Ta tuvastas ka, et Femerni tegevus erineb nimelt oluliselt sellest, mida on varem peetud avaliku võimu teostamise osaks.
32      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 52–54. Lisaks välistas Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 56, et termin „eesõigused“ hõlmab üldisemalt avaliku teenuse või avaliku võimu ülesandeid kooskõlas sellega, mida Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses Compass-Datenbank (punkt 40), millest ilmneb, et kõnealuses kohtuasjas käsitletud tegevus oli seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega, kuna andmete kogumine põhines õiguslikul kohustusel, mille täitmine oli võimalik tagada sunnivolituste kasutamise abil.
33      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 58–63.
34      Vt eelkõige 19. jaanuari 1994. aasta kohtuotsus SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7, punkt 30) ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt (C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et kui avalik-õiguslik üksus tegeleb majandustegevusega, mida on võimalik käsitada tema poolt avaliku võimu teostamisest eraldiseisvana, siis tegutseb see üksus majandustegevust puudutavas osas ettevõtjana, samas sel juhul, kui seda majandustegevust ei saa käsitada tema poolt avaliku võimu teostamisest eraldiseisvana, loetakse, et kõik kõnealuse üksuse tegevused kujutavad endast avaliku võimu teostamisega seotud tegevusi (vt kohtuotsus Compass-Datenbank, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
35      Teatise riigiabi mõiste kohta [ELTL] artikli 107 lõike 1 tähenduses (ELT 2016, C 262, lk 1) (edaspidi „riigiabi mõiste teatis“) punktis 17 samastas komisjon need kaks mõistet, viidates kõigepealt „avalik-õiguslikele üksustele, kes toimivad „riiklike ametiasutustena““, seejärel „tegevusaladele, mis on olemuslikult riikliku ametiasutuse eelisõiguste osa ja milles osaleb riik“. Hinnangu kohaselt, mille kohtujurist Mayras andis oma ettepanekus kohtuasjas Reyners (2/74, EU:C:1974:59, lk 665), „tuleneb“ mõiste „avalik võim“ „riigi suveräänsusest, ülemvõimust“ ning „hõlmab selle jaoks, kes seda teostab, võimalust kasutada tavalisest õigusest kaugemale ulatuvaid eesõigusi, avaliku võimu privileege ning sunnijõudu kodanike üle“. Vt selle kohta ka kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Höfner ja Elser (C‑41/90, EU:C:1991:14, punktid 22 ja 23) ning kohtujurist Cosmas’ ettepanek kohtuasjas Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1996:482, punkt 37 ja 24. joonealune märkus).
36      Vt eelkõige 19. jaanuari 1994. aasta kohtuotsus SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7, punktid 29 ja 30) ning 26. märtsi 2009. aasta kohtuotsus SELEX Sistemi Integrati vs. komisjon (C‑113/07 P, EU:C:2009:191, punkt 76), mis puudutab lennuliikluse kontrolli ja ohutust; 18. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1997:160, punkt 23), mis puudutab saastevastast järelevalvet, ning kohtuotsus Compass-Datenbank (punkt 40) ning 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Aanbestedingskalender jt vs. komisjon (C‑687/17 P, EU:C:2019:932, punkt 45), mis puudutab niisuguse andmebaasi ja elektroonilise riigihangete platvormi haldamist, mille kasutamine põhineb seaduslikul kohustusel. Lisaks on Euroopa Kohus sertifitseerimise ja akrediteerimise tegevuste puhul vahet teinud olenevalt sellest, kas tegevusega tegeldakse tasu eest ja eranditult turu nõudluse põhjal (vt 12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus SOA Nazionale Costruttori, C‑327/12, EU:C:2013:827, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika) või kasutavad asjaomased organid otsuste tegemise pädevust ning kontrolli‑ ja karistamispädevust (vt 6. mai 2021. aasta kohtuotsus Analisi G. Caracciolo, C‑142/20, EU:C:2021:368, punkt 58).
37      Vt 19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Wouters jt (C‑309/99, EU:C:2002:98, punkt 58), 28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, punkt 46), 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Consiglio Nazionale dei Geologi (C‑136/12, EU:C:2013:489, punkt 44) ning 18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Lietuvos notarų rūmai jt (C‑128/21, EU:C:2024:49, punkt 63).
38      24. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus (C‑82/01 P, edaspidi „kohtuotsus Aéroports de Paris“, EU:C:2002:617, punktid 76–78).
39      Nagu komisjon selgitab oma teatise „riigiabi“ mõiste kohta
punktis 209, leidis ta, et enne kohtuotsust Aéroports de Paris esinenud ebakindluse tõttu võisid avaliku sektori asutused õiguspäraselt eeldada, et taristu rahastamine enne kõnealust otsust ei kujutanud endast riigiabi ning järelikult ei olnud sellistest meetmetest vaja komisjonile teatada.
40      Vt kohtuotsuse Leipzig-Halle (punktid 40–42). Üldkohus on nende põhimõtete kohaldamisel pidevalt leidnud, et sadama või lennujaama taristu äriotstarbel käitamine ja äriotstarbel käitamise eesmärgil ehitamine kujutavad endast majandustegevust (vt eelkõige 20. septembri 2019. aasta kohtuotsus Le Port de Bruxelles ja Région de Bruxelles-Capitale vs. komisjon, T‑674/17, EU:T:2019:651, punkt 62 ning seal viidatud kohtupraktika).
41      Komisjon täpsustas ka, et – üldiselt ja kui liikmesriik ei ole otsustanud kehtestada turumehhanisme – kuuluvad avaliku võimu eesõiguste hulka järgmised tegevused: sõjavägi või politsei, lennuliikluse ohutus ja kontroll, mereliikluse kontroll ja ohutus, saastevastane järelevalve, vanglakaristuste korraldamine, rahastamine ja täideviimine, avaliku maa arendamine ja taaselustamine avalik-õiguslike asutuste poolt ning avalikel eesmärkidel kasutatavate andmete kogumine, mis toimub ettevõtjatel seaduse alusel lasuvast andmete esitamise kohustusest lähtudes. Need näited kujutavad endast ilmselgelt Euroopa Kohtu ja komisjoni praktikast inspireeritud mitteammendavat loetelu.
42      Vt vastavalt vaidlusaluse otsuse põhjendused 190 ja 191 ning vaidlustatud otsuse punkt 57.
43      Sellega seoses tuleb vahet teha ühelt poolt asjaomas liikmesriigi poolt selliste volituste andmisel, mis liidu õiguse kohaselt kujutavad endast avaliku võimu eesõigusi, ja teiselt poolt nende volituste avaliku võimu eesõigusteks kvalifitseerimisel.
44      Nimelt, kui asuda seisukohale, et teatud tegevust tuleb pidada selliseks, millega kaasneb avaliku võimu eesõiguste teostamine, ainuüksi põhjusel, et asjaomases liikmesriigis kuulub see tavaliselt avaliku võimu eesõiguse teostamise valdkonda, jäetaks mõiste „riigiabi“ ilma selle objektiivsusest ja antaks liikmesriikidele õigus „valida“ tegevusi, mida nad peavad selliste eesõiguste teostamiseks. Lisaks, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades õigesti märgib, ei kinnita kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (punkt 7), millele Taani Kuningriik tugineb, tema argumente, vaid selles on lihtsalt täpsustatud, et riik võib tegutseda kas avalikku võimu teostades või nii, et tegeleb tööstuslike ja kaubanduslike tegevusaladega, mis seisnevad kaupade ja teenuste pakkumises turul, „niisuguseks vahetegemiseks on […] tarvis igal üksikul juhul analüüsida tegevusi, millega riik tegeles, ja teha kindlaks, missugusesse kategooriasse need tegevused kuuluvad“ (kohtujuristi kursiiv). Sellest lõigust ei ilmne seega, et riik võiks tegutseda avalikku võimu teostades „igal konkreetsel tegevusalal“.
45      Lisaks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 87–89 õigesti – ilma et Taani Kuningriik oleks talle vastu vaielnud –, et avaliku võimu eesõigused, millele viimane viitab (st Femernile kui maanteeveoasutusele ja raudteetaristute käitajale delegeeritud ülesanded ning asjaolu, et tema pidi koostama püsiühenduse ohutusplaanid) ei puudutanud püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevusi.
46      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 78–90. Esiteks piirdus Üldkohus Taani Kuningriigi väitel ainult sellega, et kinnitas nende avaliku võimu eesõiguste teostamist eeldavate tegevuste ammendava loetelu, mille komisjon koostas Euroopa Kohtu praktika põhjal, ning teiseks analüüsis komisjoni mudelit kasutades üksikult iga asjaolu, millele Taani ametiasutused olid viidanud, ja tuvastas, et ühestki ei piisa üksi järeldamaks, et tegemist on avalik-õigusliku asutusega.
47      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 191. Nagu on kokkuvõtlikult märgitud selle otsuse põhjenduses 190, väitsid Taani ametiasutused haldusmenetluses kõigepealt, et püsiühenduse eesmärgid on palju laiemad kui lihtsalt avaliku võimu teostamine, sest püsiühendus looks vajalikud tingimused tihedamaks kultuuri- ja majanduskoostööks, millest saavad kasu Euroopa Liit, kaks asjaomast riiki ja Fehmarni väina ümberkaudsed piirkonnad; seejärel märkisid nad, et püsiühenduse kavandamise, ehitamise ja käitamise olemus on Taani ametiasutuste arvates ühtlasi selgelt seotud avaliku võimu teostamisega, sest see kujutab endast valitsustevahelise lepingu täitmist Taani Kuningriigi poolt ning Taani riigi tehtud olulist otsust avaliku planeerimise kohta (mistõttu on tegevuse olemus rahvusvaheliste ja riiklike transpordiasutuste (nt Euroopa Lennuliikluse Ohutuse Organisatsioon või Taani maantee‑ ja raudteeasutused) tegevusega võrreldav), ning lõpuks, et Femerni suhtes kohaldatakse konkreetseid reegleid, näiteks ei kohaldata kasumi maksimeerimise standardit, mis hoiab ära riski, et saadud rahalisi vahendeid võidakse kasutada sellise tegevuse subsideerimiseks, mis pole seotud konkreetse tegevusega, mille elluviimiseks Femern on asutatud.
48      Vt vastavalt vaidlusaluse otsuse põhjendused 192 ja 193.
49      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 194–197.
50      Lisaks, enne asjaolusid, millele komisjon rajas oma järelduse, et on olemas majandustegevus, analüüsis ta tõesti kõiki argumente – (ja lükkas need tagasi) –, mille Taani ametiasutused olid esitanud avaliku võimu eesõiguste teostamise kohta (vt selle kohta käesoleva ettepaneku 47. joonealune märkus).
51      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80 järeldas Üldkohus, et asjaolust, et Femern on avaliku võimu tiheda kontrolli all ja peab järgima dokumentidele juurdepääsu või raamatupidamisaruannete auditeerimise reegleid, ei piisa, et tegevus oleks seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega; ta märkis ka, et pealegi ei võimalda see asjaolu üksi Femerni haldusasutuseks pidada.
52      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 82 järeldas Üldkohus, et ametlikus uurimismenetluses ei viidanud Taani Kuningriik Fehmarni väina lepingu ühelegi konkreetsele sättele, mis oleks võimaldanud komisjonil järeldada, et nimetatud lepinguga usaldati Femernile avaliku võimu eesõiguste teostamisega seotud tegevus.
53      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 86 järeldas Üldkohus, et asjaolu, et teatud tegevus ei ole liberaliseeritud, ei tähenda, et see tegevus on seotud avaliku võimu eesõiguste teostamisega.
54      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 järeldas Üldkohus, et asjaolu, et osa tegevuste puhul teostab üksus avaliku võimu eesõigusi, ei takista iseenesest selle üksuse kvalifitseerimist ettevõtjaks EL toimimise lepingu sätete tähenduses tema ülejäänud majandustegevuse osas.
55      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 90.
56      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku 51. joonealune märkus.
57      Eeldusel, et mõiste „avaliku võimu eesõigused“ sõltub – nagu väidab Taani Kuningriik – vähemalt mingil määral igas liikmesriigis valitsevatest asjaoludest, tuleb tunnistada, et nimetatud liikmesriik rajab oma argumendid ainult sellele, et Taani maantee‑ ja raudteetaristute ehitamise ja käitamise turud ei ole liberaliseeritud, samas kui Üldkohus, kes kinnitas komisjoni hinnangut, tuvastas, et püsiühenduse käitamise tegevus seisnes Fehmarni väina ületamiseks teenuste pakkumises, mis on – ilma et kõnealune liikmesriik oleks sellele vastu vaielnud – liberaliseeritud turg, millel tegutsesid ka parvlaevade käitajad (vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktid 113 ja 200).
58      Vt selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punkt 87.
59      Taani Kuningriik piirdus pealegi Üldkohtule (sõnaselge) kõikehõlmava analüüsi puudumise etteheitmisega, ilma et ta oleks tõendanud, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta kõik tema argumendid tagasi lükkas, ega selgitanud, kuidas kõikehõlmava analüüsi tulemusel oleks saanud jõuda teistsuguse järelduseni. Lisaks ei tähenda asjaolu, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 194 loetles komisjon näitena tegevused, mida on Euroopa Kohtu praktikas ja komisjoni praktikas tunnustatud kui tegevusi, mis kuuluvad avaliku võimu teostamise valdkonda, et komisjon oleks tuvastanud või Üldkohus kinnitanud, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused ei kuulu avaliku võimu eesõiguste teostamise alla, kuna neid ei olnud selles loetelus nimetatud.
60      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 86.
61      Vt käesoleva ettepaneku punkt 33 ja 57. joonealune märkus. Üldiselt ajab Taani Kuningriik mõiste „avaliku võimu eesõiguste teostamine“ minu arvates segi laiema mõistega „(mitte)majanduslik tegevus“ ja veel ühe erineva mõistega, milleks on „(mitte)liberaliseeritud tegevus“. Need kaks viimast mõistet on seevastu asjakohased apellatsioonkaebuse teise ja kolmanda väite analüüsi raames.
62      Apellatsioonkaebuse teine väide vastab esimeses kohtuastmes esitatud esimese väite kolmandale osale (mida on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141–164) ning mille kohaselt tuvastas Üldkohus väidetavalt ekslikult, et Femern on ettevõtja, kes järgib äriloogikat. Ehkki see väide puudutab korraga püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevusi, keskendun oma analüüsis ainult käitamistegevusele, sest ehitamistegevust käsitletakse ainult käitamistegevuse kõrvaltegevusena ning ehitustegevust analüüsin konkreetsemalt ja põhjalikumalt apellatsioonkaebuse kolmanda väite raames.
63      See on Taani valitsuse esimene argument selle väite raames.
64      Taani ametiasutuste arvates leidis Üldkohus nagu ka komisjon ekslikult, et püsiühenduse projekt rajaneb äriloogikal, mille puhul omistatakse määrav tähtsus tasudele, mida maksavad taristu kasutajad (teine argument selle väite raames) ja mis ei kujuta endast mitte vastusooritust majandustegevusega tegelemise eest, vaid riigile makstavaid tasusid (viies argument), ning eirates ekslikult nende tingimuste asjakohasust, mida Femerni suhtes kohaldatakse tema tegevuste puhul, ja eelkõige seetõttu, et ta tegutseb transpordiministri juhiste alusel (neljas argument).
65      Taani ametiasutused leiavad, et Üldkohus otsustas ekslikult, et on olemas turg, ehkki püsiühendus ei konkureeri parvlaevadega, vaid kujutab endast Saksamaa ja Taani maantee‑ ja raudteetaristute edasiarendusi läbi Fehmarni väina (kolmas argument selle väite raames).
66      Kuna mõiste „taristu“ on väga lai, tuleb täpsustada, et käesolev kohtuasi puudutab füüsilisi veotaristuid, eelkõige maantee‑ ja raudteetaristuid (vt muu hulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2024. aasta määrus (EL) 2024/1679, milles käsitletakse liidu suuniseid üleeuroopalise transpordivõrgu arendamise kohta ning millega muudetakse määrusi (EL) 2021/1153 ja (EL) nr 913/2010 ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 1315/201 (ELT L, 2024/1679)). Vt selle mõiste etümoloogia kohta Ruechardt, C., EU State Aid Control of Infrastructure Funding, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2018, lk 19–30.
67      Mida muide tunnistas ka komisjon ise oma riigiabi mõiste teatise punktis 201.
68      Nendest kohtuotsustest tulenevaid põhimõtteid kohaldatakse komisjoni hinnangul majandustegevusega lahutamatult seotud muude taristute ehitamise suhtes (vt riigiabi mõiste teatise punkt 202).
69      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 192 ja 193. Peamiselt järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses esiteks, et Femern tegeleb majandustegevusega, sest ta osutab tasu eest veoteenuseid Fehmarni väina ületamise turul (vt selle kohtuotsuse punktid 145–153), ning lükkas teiseks tagasi Taani Kuningriigi, Saksamaa Liitvabariigi ja Luksemburgi Suurhertsogiriigi argumendid, mille kohaselt ei püüa Femern sisuliselt kasumit maksimeerida ja tegutseb transpordiministeeriumi juhiste kohaselt, sh püsiühenduse kasutamise tasude kindlaksmääramisel (vt selle kohtuotsuse punktid 154–162).
70      St äriloogikal, mis oli püsiühenduse projekti aluseks, ning turu ja konkurentide olemasolul samade teenuste puhul, mida pakub Femern.
71      St kasumi maksimeerimise puudumine ja transpordiministeeriumi sekkumine.
72      Pealegi heidab Taani Kuningriik Üldkohtule ette ainult kõikehõlmava analüüsi puudumist, selgitamata siiski, kuidas see analüüs tulnuks läbi viia ja oleks võinud viia teistsuguse järelduseni.
73      Vt 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika). Seevastu asjaolu, et kaupu või teenuseid pakutakse kasumit taotlemata, ei saa olla takistuseks sellele, et üksust, kes neid tehinguid turul teeb, tuleb pidada ettevõtjaks, kuna see pakkumine konkureerib teiste, kasumit taotlevate ettevõtjate pakkumisega (vt ka punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
74      Vt selle kohta 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, punktid 45–50).
75      Lisaks nähtub Euroopa Kohtu samuti väljakujunenud praktikast, et isegi liikmesriigi poolt avaliku teenindamise kohustusega ettevõtjale kehtestatud teenused säilitavad oma majandusliku laadi ka siis, kui neid pakutakse teenusesaajatele nende turuväärtusest madalama hinnaga või tasuta (vt näiteks kohtujurist Biondi ettepanek kohtuasjas Staten genom Sjöfartsverket, C‑401/24, EU:C:2025:415, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
76      Muide, käesoleva ettepaneku punktis 16 viidatud Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei ole sellel, kas asjaomane üksus on avalik-õiguslik või eraõiguslik, tähtsust hindamisel, kas ta on „ettevõtja“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, ja seega võib riik ise või riiklik üksus tegutseda ettevõtjana.
77      Komisjon mainib vaidlusaluse otsuse põhjenduses 169 ka asjaolu, et maanteeliikluse hinnad saadakse 2007. aastal kohaldatud parvlaevateenuse hindu ekstrapoleerides. Lisaks ei ole kohtuotsus Compass-Datenbank, millele Taani Kuningriik tugineb, seejuures asjakohane osas, milles see puudutab avalik-õigusliku üksuse osutatavat teenust, mis on seotud selle üksuse poolse avaliku võimu eesõiguste kasutamisega (vt eelkõige selle kohtuotsuse punkt 39), kuid seda ei ole Taani Kuningriik suutnud apellatsioonkaebuse esimeses väites tõendada.
78      Euroopa Kohus on muu hulgas otsustanud, et isegi pangandussihtasutust, kes tegutseb ise avaliku huvi ja ühiskondliku kasu valdkondades, tuleb lugeda ettevõtjaks, kui ta tegeleb majandustegevusega, sõltumata asjaolust, et kaupade või teenuste pakkumine toimub kasumit taotlemata, niipea, kui pakkumine konkureerib niisugust eesmärki järgivate teiste üksustega (vt 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punktid 122 ja 123). Muide, kohtuasjades, milles tehti 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (T‑630/15, EU:T:2018:942) ning Stena Line Scandinavia vs. komisjon (T‑631/15, EU:T:2018:944), mis jäeti muutmata 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsustega Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (C‑174/19 P ja C‑175/19 P, EU:C:2021:801) ning Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (C‑174/19 P ja C‑175/19 P, EU:C:2021:801), ei seadnud Üldkohus ega Euroopa Kohus kahtluse alla nende parvlaevu käitavate ja Femerniga konkureerivate hagejatest äriühingute hagide vastuvõetavust, kes olid vaidlustanud vaidlusalused otsused, mis nende kohtuotsusteni viisid.
79      Niisugusel juhul võib tõhusama veovahendi esilekerkimine – nagu komisjon kohtuistungil rõhutas – kaasa tuua ühe monopoli asendamise teisega konkurentsi loogika kohaselt.
80      Konkurents ei leia aset mitte ainult asjaomases taristus ega samalaadsete konkureerivate taristute vahel, vaid tänu selle taristu käitamisele osutatavate teenuste (milleks on Fehmarni väina ületamine maanteed või raudteed pidi püsiühenduse kaudu) ja asendatavate teenuste vahel, mida pakutakse teistsugusel ettevõtlusviisil (milleks on sama väina ületamine parvlaevadega).
81      Euroopa Kohtu praktika kohaselt varieerub riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses koosseisu tunnuste loetelu olenevalt sellest, kas teatud koosseisu tunnuseid hinnatakse olenevalt asjaoludest koos. Üksikasjalikuma loetelu järgi tuleb eristada järgmisi elemente: meedet võib pidada riiklikuks meetmeks ja kasutatakse riigi ressursse (vt eelkõige 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia jt, C‑425/19 P, EU:C:2021:154, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika), see annab saajale majandusliku eelise (vt eelkõige 24. juuli 2003. aasta kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika), meede on valikuline (vt eelkõige 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika), moonutatakse konkurentsi (vt eelkõige 19. septembri 2000. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, C‑156/98, EU:C:2000:467, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika) ning takistatakse liikmesriikidevahelist kaubandust (vt eelkõige 7. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Fallimento Esperia ja GSE, C‑558/22, EU:C:2024:209, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
82      Näiteks ei pruugi käsitletavad meetmed anda meetmete adressaadile eelist ega tuua kaasa konkurentsimoonutust. Need aspektid, millele menetlusosalised mõnikord osutavad, ei puuduta mitte eelhinnangut sellele, kas kõnealune tegevus on majanduslik, vaid konkreetset hinnangut riigiabi koosseisu tunnustele.
83      Vt näiteks 20. septembri 2019. aasta kohtuotsus Le Port de Bruxelles ja Région de Bruxelles-Capitale vs. komisjon (T‑674/17, EU:T:2019:651, punktid 61–89 ja seal viidatud kohtupraktika). Meenutan näiteks, et komisjon on otsustanud, et ühisturuga kokkusobivaks abiks on püsiühendusega täiesti sarnaste taristute, näiteks La Manche’i aluse tunneli raudteeühenduse ehitamine (ELT 2002, C 130, lk 5) ning Øresundi püsiühenduse ehitamine ja käitamine (ELT 2014, C 418, lk 8). Mis puudutab eelkõige Øresundi püsiühenduse projekti, siis mitmeetapilise analüüsi tulemusena, mis jäeti muutmata 19. septembri 2018. aasta kohtuotsusega HH Ferries jt vs. komisjon (T‑68/15, EU:T:2018:563), järeldas komisjon hiljaaegu, et mõned meetmed, mille Taani ametiasutused võtsid Øresundi püsiühenduse ehitamiseks ja käitamiseks, kujutavad endast ebaseaduslikku riigiabi, mille need asutused peavad tagasi nõudma (vt komisjoni 13. veebruari 2024. aasta otsus C(2024)959 (final) riigiabide SA.52162 ja SA.52617 kohta, mida Taani ja Rootsi andsid Øresund Konsortietile). Muide, siin käsitletavas asjas tegi komisjon esimese otsuse mitte esitada vastuväiteid (tunnistades muu hulgas abi Femernile püsiühenduse riiklikuks rahastamiseks siseturuga kokkusobivaks), mis tühistati 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsustega Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (T‑630/15, EU:T:2018:942) ning Stena Line Scandinavia vs. komisjon (T‑631/15, EU:T:2018:944). Kuigi abi olemasolu küsimust ei lahendatud sõnaselgelt, peeti kogu selle töömahuka nii haldusliku kui kohtuliku protsessi jooksul (mis ei ole veel läbi) riigiabi olemasolu sisuliselt enesestmõistetavaks. Näiteks 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses Scandlines Danmark ja Scandlines Deutschland vs. komisjon (C‑174/19 P ja C‑175/19 P, EU:C:2021:801) ei analüüsitud isegi meetmeid sisemaataristute rahastamiseks, mille puhul komisjon tuvastas riigiabi puudumise, „majandustegevuse“ puudumise vaatevinklist, vaid pigem konkurentsi kahjustamise ja liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise puudumise vaatevinklist.
84      Vaidlusaluse otsuse põhjendustes 306–308 märkis komisjon, tuginedes 2000. aasta kulude-tulude aruandele ja ühele 2001. aastal algatatud ja Taani ametiasutuste koostatud ärihuvide uuringule, et hoolimata märkimisväärsest huvist, mida uuring esile kutsus, ei osaleks ükski arukas erainvestor tavapärastel turutingimustel sellise projekti rahastamises.
85      Vt analoogia alusel 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja Slovaki Vabariik vs. Dôvera zdravotná poist’ovňa (C‑262/18 P ja C‑271/18 P, EU:C:2020:450, punkt 59).
86      Näiteks õigusteooria kohaselt ei ole tegevus, mis küll võimaldab katta kõik kulud, kuid ei too kaasa dividendi maksmist aktsionäridele ega anna investoritele kasumit, majandustegevus (vt selle kohta Nicolaides, P., „Not Even the Church Is Absolved from State Aid Rules: The Essence of Economic Activity“, European State Aid Law Quarterly, vol. 16, 2017, nr 4, lk 527–536, eelkõige lk 534–536). Muide, asjaolu, et käsitletaval juhul puudub erainvestoritel igasugune huvi, võib kujutada endast kaudset tõendit, mis näitab vajadust, et kõnealusesse tegevusse tehtaks avalik-õiguslik investeering (vt selle kohta Wilson, T., „Infrastructure Financing and State Aid Post Leipzig-Halle“, European State Aid Law Quarterly,
vol. 13, 2014, nr 1, lk 24–27, eelkõige lk 26).
87      Vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (punktid 10 ja 11).
88      On muu hulgas niisuguseid konkreetsetesse valdkondadesse kuuluvaid tegevusalasid nagu haridus, tervishoiuteenused või sotsiaalkindlustus, mille puhul sõltub see, kas need kujutavad endast „majandustegevust“, peamiselt viisist, kuidas need valdkonnad on asjaomases liikmesriigis korraldatud. Üldjuhul ei ole need tegevused majandustegevused, kui need on lõimitud universaalsesse avalik-õiguslikku süsteemi, mida kontrollib riik ja mis ei põhine mitte äriloogikal, vaid ühiskondlikul ja solidaarsusloogikal, millega riik täidab oma ülesannet nendes valdkondades (vt selle kohta eelkõige 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja Slovaki Vabariik vs. Dôvera zdravotná poist’ovňa, C‑262/18 P ja C 271/18 P, EU:C:2020:450, punktid 58–65 ning kohtujurist Biondi ettepanek kohtuasjas Staten genom Sjöfartsverket, C‑401/24, EU:C:2025:415, punkt 8 ja seal viidatud kohtupraktika).
89      Vt käesoleva ettepaneku punkt 47.
90      Näiteks rahvatervise valdkonnas on Euroopa Kohus otsustanud, et see, kui solidaarsuspõhimõtet ellu viivasse regulatsiooni lisatakse konkurentsielement, mille eesmärk on õhutada ettevõtjaid tegutsema oma tegevusalal hea halduse põhimõtete kohaselt, regulatsiooni olemust ei muuda (vt 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo vs. komisjon, C‑492/21 P, EU:C:2023:354, punkt 104). Vt ka Buts, C., Cyndecka, M. A., De Cock, W., Skovgaard Ølykke, G., Segura, M., „Review of EU Case Law on State Aid – 2023 Part One: Notion of State Aid“, European State Aid Law Review Quarterly, vol. 23, 2024, n° 2, lk 173–199, eelkõige lk 174.
91      Vt käesoleva ettepaneku punkt 48.
92      Nimelt, kui Euroopa Kohus peaks järeldama, et püsiühenduse käitamine ei kujuta endast käsitletaval juhul majandustegevust, on see järeldus seda õigem ehitamistegevuse puhul, mille osas sõltub väidetav majanduslik olemus sellest, kas see on käitamistegevuse kõrvaltegevus.
93      See väide ei saa nimelt anda tulemusi juhul, kui Euroopa Kohus otsustab kooskõlas apellatsioonkaebuse teise väite raames välja pakutud teise lähenemisviisiga, et Femerni tegevused tervikuna ei ole käsitatavad „majandustegevusena“.
94      See väide vastab esimeses kohtuastmes esitatud hagi teise väite teisele osale (mida on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 176–207), mille kohaselt tuvastas komisjon ekslikult, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevus on teineteisest lahutamatud.
95      24. märtsi 2011. aasta kohtuotsus (T‑443/08 ja T‑455/08, EU:T:2011:117), mis jäeti apellatsioonimenetluse tulemusena muutmata kohtuotsusega Leipzig-Halle.
96      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 188–191.
97      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 192–198. Lisaks lükkas Üldkohus selle kohtuotsuse järgmistes punktides, mida käesolev apellatsioonkaebus ei käsitle, tagasi hageja argumendid, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused ei ole ise liberaliseeritud (selle kohtuotsuse punktid 199–202), et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused on teineteisest lahutatavad (vastavalt 30. aprilli 2019. aasta kohtuotsusele UPF vs. komisjon, T‑747/17, EU:T:2019:271) (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 203 ja 204), et püsiühenduse käitamise viisi on võimalik muuta (selle kohtuotsuse punkt 205) ning et mõistet „ettevõtja“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses tuleb tõlgendada kitsendavalt (selle kohtuotsuse punktid 206 ja 207).
98      Tegelikult, kuna püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused on osa ühtsest projektist, mille puhul võetakse rahastamismeetmeid Femerni huvides, ei saa välistada, et ehitamise rahastamine annab Femernile majandusliku eelise, kuigi see võib puudutada ainult selle rahastamise tagajärgi (spill-over) tema majandustegevusele, st veoteenuseid Fehmarni väinas. See on minu arvates loogika, mis viis Üldkohtu järelduseni vaidlustatud kohtuotsuse punktis 196, milles on märgitud, et kui ehitustegevust peetaks käitamisest eraldatavaks ja seega mittemajanduslikuks, saaks Femern püsiühenduse käitamise etapis kasu võimalusest kasutada subsideeritud taristut tänu eelisrahastustele, mille ta selle ühenduse ehitamiseks sai. Niisugune arutluskäik ei ilmne siiski vaidlusaluse otsuse põhjendusest, mis põhineb ainult sellel, et püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevused on teineteisest „lahutamatud“.
99      24. märtsi 2011. aasta kohtuotsus T‑443/08 ja T‑455/08, EU:T:2011:117.
100      Vt kohtuotsus Leipzig-Halle (punktid 40–44 ja seal viidatud kohtupraktika).
101      Vt kohtuotsus Leipzig-Halle (punkt 3).
102      Vt eelkõige komisjoni määratlus tema teatise „Komisjoni teatise „Suunised maismaa- ja mitmeliigilise transpordi sektoris antava riigiabi kohta“ eelnõu heakskiitmine“ (ELT 2024/C 5046, lk 1) punkti 54 alapunktis f, mille kohaselt on „eriotstarbeline taristu“ „taristu, mis on ehitatud eelnevalt kindlaksmääratud ettevõtja(te) jaoks ja mis on kohandatud nende vajadustele“.
103      Minu arvates jääb vaieldavaks isegi see, kas komisjoni põhjendus on piisav, sest ta piirdus sisuliselt sellega, et mainis analoogiat olukorraga, mida käsitleti kohtuotsuses Leipzig-Halle, esitamata ühtegi täpsustust küsimuses, kas põhimõtted, mille Euroopa Kohus selles kohtuotsuses esitas, on asjakohased.
104      See järeldus toob kaasa vaidlusaluse otsuse artikli 2 tühistamise tervikuna, sest esiteks põhineb komisjoni hinnang, et eksisteerib riigiabi, püsiühenduse ehitamise ja käitamise tegevuste hindamisel koos ning teiseks sõltub teatatud meetmete kokkusobivus siseturuga ilmselgelt sellest, kas need kvalifitseeritakse „riigiabiks“.