62024CJ0365
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
10. juuli 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Kaubamärgid – Direktiiv (EL) 2015/2436 – Kaupade vaba liikumine – ELTL artiklid 34 ja 36 – Kaubanduslik nimetus – Ärinimi – Riigisisesed õigusnormid, mis annavad ärinime omanikule ainuõiguse
Kohtuasjas C‑365/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstoleni (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus), Rootsi) 16. mai 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. mail 2024, menetluses
Purefun Group AB
versus
Doggy AB,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin, kohtunikud O. Spineanu‑Matei (ettekandja) ja N. Fenger,
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Purefun Group AB, esindajad: advokater O. Lagergren, jur. kand., D. Tornberg ja M. Zeitlin,
–
Doggy AB, esindajad: advokater P. Hedberg ja J. Sånglöf,
–
Rootsi valitsus, esindaja: C. Meyer‑Seitz,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Němečková ja I. Söderlund,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1; parandus ELT 2018, L 168, lk 12) artikli 1, artikli 5 lõike 4 ning ELTL artiklite 34 ja 36 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Purefun Group AB ja Doggy AB vahelises kohtuvaidluses õiguste rikkumise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EL toimimise leping
3
ELTL artiklis 34 on sätestatud:
„Keelatakse liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.“
4
ELTL artiklis 36 on sätestatud:
„Artiklite 34 ja 35 sätted ei välista ekspordi, impordi või transiitkaupade suhtes kehtestatud keelde või piiranguid, kui need on õigustatud kõlbluse, avaliku korra või avaliku julgeoleku seisukohalt; inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks; kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse või tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmiseks. Sellised keelud või piirangud ei kujuta endast siiski suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.“
Direktiiv 2015/2436
5
Direktiivi 2015/2436 põhjendus 41 on sõnastatud järgmiselt:
„[Pariisis 20. märtsil 1883. aastal allkirjastatud, viimati 14. juulil 1967 Stockholmis läbi vaadatud ning 28. septembril 1979 muudetud tööstusomandi kaitse konventsioon (United Nations Treaty Series, 828. kd, nr 11851, lk 305; edaspidi „Pariisi konventsioon“)] ja [Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu 1C lisas sisalduv intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping, mis kiideti heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80; edaspidi„TRIPS-leping“),] on liikmesriikidele siduvad. Seepärast on vaja, et käesolev direktiiv on nimetatud konventsiooni ja nimetatud lepinguga täielikult kooskõlas. Käesolev direktiiv ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi, mis tulenevad nimetatud konventsioonist ja nimetatud lepingust. Vajaduse korral tuleks kohaldada [ELTL] artikli 351 teist lõiku.“
6
Direktiivi artiklis 1 „Kohaldamisala“ on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigile kaupade ja teenustega seotud kaubamärkidele, mis on liikmesriigis registreeritud üksikkaubamärgina, garantii- või sertifitseerimismärgina või kollektiivkaubamärgina või mille registreerimiseks on esitatud taotlus, ning kõigile kaubamärkidele, mis on registreeritud või mille registreerimiseks on esitatud taotlus Beneluxi intellektuaalomandi ametis või mille rahvusvaheline registreerimine kehtib liikmesriigis.“
7
Direktiivi artikli 5 „Kaubamärgi registreerimisest keeldumise või selle kehtetuks tunnistamise suhtelised põhjused“ lõikes 4 on ette nähtud:
„Liikmesriik võib sätestada, et kaubamärki ei ole lubatud registreerida või kui see on registreeritud, siis kuulub see kehtetuks tunnistamisele, kui ja sellises ulatuses mil:
a)
õigused registreerimata kaubamärgile või muule äritegevuses kasutatavale tähisele omandati enne hilisema kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva või hilisema kaubamärgi registreerimise taotluse prioriteetsust käsitleva nõude esitamise kuupäeva ja kõnealune registreerimata kaubamärk või muu tähis annab selle omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine;
b)
kaubamärgi kasutamise võib keelata muu varasema õiguse tõttu kui lõikes 2 ja käesoleva lõike punktis a osutatud õigus, milleks on eelkõige:
i)
õigus nimele;
ii)
õigus isikuportreele;
iii)
autoriõigus;
iv)
tööstusomandiõigus;
c)
võimalik on kaubamärgi äravahetamine välisriigis kaitstud varasema kaubamärgiga, kui taotluse esitaja tegutses taotluse esitamise kuupäeval pahauskselt.“
8
Direktiivi artiklis 10 „Kaubamärgiõigused“ on sätestatud:
„1.   Kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse.
2.   Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne registreeritud kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on registreeritud kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui:
a)
tähis on identne kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes kaubamärk on registreeritud;
b)
tähis on identne või sarnane kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes on kaubamärk registreeritud, kui nende äravahetamine üldsuse poolt on tõenäoline; äravahetamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
c)
tähis on identne või sarnane kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune kaubamärk on registreeritud, juhul kui kaubamärk on liikmesriigis üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist.
3.   Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud:
a)
tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b)
tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nendele osutamine;
c)
tähisega kaupade importimine ja eksportimine;
d)
tähise kasutamine kaubandusliku nimetusena või äriühingu nimena või kaubandusliku nimetuse või äriühingu nime osana;
e)
tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamis;
f)
tähise kasutamine võrdlevas reklaamis viisil, mis on vastuolus [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta] direktiiviga 2006/114/EÜ [eksitava ja võrdleva reklaami kohta (ELT 2006, L 376, lk 21)].
[…]“.
9
Direktiivi 2015/2436 artikli 16 „Kaubamärgi kasutamine“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui omanik ei ole pärast registreerimismenetluse lõpetamise kuupäeva viie aasta jooksul liikmesriigis kaubamärki tegelikult kasutusele võtnud registreeringus märgitud kaupade või teenuste puhul, või kui selle kasutamine on olnud katkematu viieaastase ajavahemiku jooksul peatatud, siis rakendatakse kaubamärgi suhtes artiklis 17, artikli 19 lõikes 1, artikli 44 lõigetes 1 ja 2 ning artikli 46 lõigetes 3 ja 4 ette nähtud piiranguid ja sanktsioone, välja arvatud juhul, kui kasutamata jätmisel on mõistlikud põhjused.“
Rootsi õigus
Kaubamärgiseadus
10
Kaubamärgiseadust (2010:1877) (varumärkeslagen (2010:1877), edaspidi „kaubamärgiseadus“) muudeti, et võtta direktiiv 2015/2436 Rootsi õiguskorda üle. Kaubamärgiseaduse 1. peatüki § 8 kohaselt on ärinime või muu kaubandusliku nimetuse omanikul ainuõigus tähisele, kui seda kasutatakse kaupu eristava tähisena.
11
Kaubamärgiseaduse 1. peatüki §‑s 10 nähakse lisaks ette, et selle peatüki §‑st 8 tulenev ainuõigus kaupu eristavale tähisele tähendab, et ükski isik peale omaniku ei tohi ilma omaniku nõusolekuta kasutada kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste kohta mis tahes tähist, mis on selle eristavata tähisega identne või sarnane ning mida kasutatakse identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks, kui esineb segiajamise tõenäosus, eelkõige kui tähise kasutamine võib tekitada arvamuse, et selle kasutaja ja eristusvõimelise tähise omaniku vahel on seos.
12
Kaubamärgiseaduse 8. peatüki §‑s 3 on sätestatud, et kohus võib kaupu eristava tähise omaniku taotlusel keelata igaühel, kes rikub kaubamärgiga seotud õigusi, sellist tegevust jätkata, määrates vastasel korral trahvi.
Ärinimeseadus
13
Ärinimeseaduse (2018:1653) (lag (2018:1653) om företagsnamn; edaspidi „ärinimeseadus“) 1. peatüki §‑s 1 on ärinimi määratletud kui nimi, mille all ettevõtja tegutseb, samas kui „kaubanduslik nimetus“ tähistab üldmõistet, mis hõlmab ärinime ja teiseseid kaubanduslikke nimetusi.
14
Ärinimeseaduse 1. peatüki § 2 kohaselt saab ettevõtja ärinimele ainuõiguse registreerimise või kasutamise teel. Ärinimeseaduse 1. peatüki § 3 kohaselt on kaubamärgi või muu kaupu eristava tähise omanikul ainuõigus sellele tähisele, kui seda kasutatakse kaubandusliku nimetusena.
15
Ärinimeseaduse 2. peatüki § 1 kohaselt saab ärinime registreerida üksnes juhul, kui see võimaldab eristada omaniku tegevust muude ettevõtjate tegevusest. Nimetatud sättes on ette nähtud, et ärinime eristusvõime hindamisel tuleb võtta arvesse ärinime kasutamise kestust ja ulatust. Lisaks, kui ärinimi koosneb üksnes ettevõtja tegevuse või selle tegevuse käigus pakutava kauba või teenuse olemuse üldisest kirjeldusest või kui ärinimi koosneb üksnes üldkasutatavast kohanimest või sarnasest nimest, siis ei saa ärinime kui sellist pidada eristusvõimeliseks. Kui ärinimi sisaldab sellist nimetust nagu „piiratud vastutusega äriühing“, „täisühing“ või „tulundusühistu“ või sellise nimetuse lühendit, ei võeta seda nimetust hindamisel arvesse.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
16
Rootsi õiguse alusel asutatud äriühing Doggy toodab muu hulgas koeratoitu. Selle tegevusala on loomatoidu ja muude loomakasvatustoodete valmistamine, nendega kauplemine ning sellega seotud tegevus. Talle kuulub ärinimi „Doggy AB“ ja sõnamärk DOGGY, mis on Rootsis registreeritud märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni 15. juuni 1957. aasta Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 31 kuuluva loomatoidu jaoks.
17
Purefun Group AB (edaspidi „Purefun“) on Rootsi õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegeleb muu hulgas koeratoidu ja -maiustuste jaemüügiga. Ta müüb kaupa oma veebisaidil domeeninimega „doggie.se“ ja kasutab oma tegevuses tähist „DOGGIE“.
18
Doggy esitas 2021. aasta novembris Purefuni vastu hagi, milles palus esiteks keelata Purefunil kasutada tähist „DOGGIE“ ja teiseks mõista temalt välja kahjuhüvitis summas 150000 Rootsi krooni (SEK) (ligikaudu 13000 eurot). Doggy väitis, et Purefun kasutas seda tähist ning talle kuuluvat kaubamärki ja ärinime ilma tema nõusolekuta.
19
Esimese astme kohus rahuldas Doggy nõuded põhjendusel, et esineb segiajamise tõenäosus ühelt poolt kaubamärgi ja hageja ärinime ning teiselt poolt Purefuni kasutatava tähise „DOGGIE“ vahel.
20
Purefun esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolenile (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus, Rootsi), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et esiteks näeb Rootsis ärinimeseadus ette, et ettevõtja ärinimi annab ettevõtjale ainuõiguse sellele nimele, kui tähis, millest nimi koosneb, võimaldab eristada selle omaniku tegevust teiste ettevõtjate tegevusest. Niisuguse õiguse ulatus on võrreldav kaubamärgiomanikule kaubamärgist tuleneva ainuõiguse ulatusega. Teiseks antakse viimati nimetatud ainuõigus ka kaubamärgiseaduse kohaselt, nimelt ärinimena kasutatava kaubamärgi või muu kaupa selgesti eristatava tähise omanikule. Seega on ärinime omanikul nende riigisiseste sätete alusel „ristkaitse“, mis võimaldab tal keelata kõigil kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste puhul selle ärinimega identset või sarnast tähist identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks, kui esineb segiajamise tõenäosus, eelkõige juhul, kui tähise kasutamine võib tekitada mulje, et selle kasutaja ja ärinime omaniku vahel on seos.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas see kaubamärgiseaduse ja ärinimeseaduse sätetest tulenev kaitse on kooskõlas direktiiviga 2015/2436 ja kaupade vaba liikumise põhimõttega üldisemalt. Ta leiab sisuliselt, et kuigi see „ristkaitse“ pakub ärinime omanikule kaubamärgi kaitsega analoogset kaitset, ei kehti selle suhtes sama ranged tingimused kui need, mida kohaldatakse kaubamärgi valdkonnas. Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob sellega seoses esile kaks erinevust.
23
Esiteks, kui kaubamärgi tegeliku kasutamise puudumine kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, võib kaasa tuua selle omaniku ainuõiguse tühistamise, ei näe Rootsi õigus ette ühtegi samaväärset sätet seoses ärinimega.
24
Teiseks tuleb selleks, et teha kindlaks, kas tähist kasutatakse kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, lähtuda Nizza kokkuleppega kehtestatud klassifitseerimissüsteemist, samas kui ärinime valdkonnas hinnatakse segiajamise tõenäosust ettevõtja tegevusalaga hõlmatud tegevuste alusel, mida võib määrata kindlaks laialt.
25
Neid erinevusi arvestades leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on võimalik, et Rootsi õigusega äriühingu ärinimele antud kaitse on ulatuslikum kui direktiivis 2015/2436 kaubamärkide puhul sätestatud kaitse, mis võib mõjutada nii kaupade vaba liikumist kui ka teenuste osutamise vabadust. Ta leiab nimelt, et see kaitse võib takistada kaupade või teenuste piiriülest kaubandust.
26
Neil asjaoludel otsustas Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas koostoimes EL toimimise lepingu ning liidu õiguse kohase kaupade ja teenuste vaba liikumise aluspõhimõttega on [direktiivi 2015/2436] sätetega, eelkõige artikliga 1 ja artikli 5 lõikega 4 kooskõlas liikmesriigi õiguses ette nähtud süsteem, mille kohaselt võib varasem õigus ärinimele olla aluseks hilisema kaupu eristava tähise kasutamise keelamisele kogu tegevusalal, millega seoses on ärinimi registreeritud, ilma et oleks kehtestatud nõuet, et ärinime peab olema kaupade või teenuste eristamiseks kasutatud?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas [direktiivi 2015/2436] ja liidu õigusega üldiselt on kooskõlas, kui ärinimi, mida kasutatakse iseenesest tähisena teatud liiki kaupade või teenuste eristamiseks tegevusalal, millega seoses ärinimi on registreeritud, annab aluse keelata hilisem kaupu eristava tähise kasutamine muude kaupade või teenuste puhul kui need, millega seoses on ärinimi tähisena kasutusel?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
27
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada (17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, punktid 22 ja 23, ning 29. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Prezydent Miasta Mielca, C‑453/23, EU:C:2025:285, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas Rootsi õiguses ärinime kaitseks kehtestatud tingimused on niivõrd, kuivõrd need on vähem ranged kui kaubamärkide valdkonnas kohaldatavad tingimused, kooskõlas direktiiviga 2015/2436 ning kaupade vaba liikumise ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtetega.
29
Selles osas nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest esiteks, et Purefuni poolt sellise tähise kasutamine, mida registreeritud ärinime omanik, nimelt ettevõtja Doggy soovib keelata, puudutab eelkõige koeratoidu ja -maiustuste müüki, ning teiseks, et selle ettevõtja tegevusala hõlmab loomatoidu ja muude loomakasvatustoodete müüki ning nendega seotud tegevusi. Nendest asjaoludest järeldub, et tähise kasutamine, mille vastu registreeritud ärinime omanik on vastuväiteid esitanud, ei ole seotud muude kaupade või teenustega kui need, mille jaoks see ärinimi on registreeritud.
30
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et nende kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/2436 ning ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel võimaldab ärinimega antud ainuõigus selle omanikul keelata kolmandatel isikutel kasutada identset või sarnast tähist kaubandusliku nimena või domeeninimena kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mis on seotud tegevustega, mille jaoks tema ärinimi on registreeritud, isegi kui need õigusnormid ei näe ette, et ärinime kasutamata jätmine võib kaasa tuua selle ainuõiguse tühistamise, ega nõua ärinime registreerimisel selle omaniku tegevusala hulka kuuluvate kaupade või teenuste täpsustamist.
31
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2015/2436 eesmärk on ühtlustada kaubamärke, mitte kaubanduslikke nimetusi käsitlevaid riigisiseseid õigusnorme, mis on kategooria, millesse võib kuuluda ärinimi. Kui Euroopa Liidu tasandil ei ole ühtlustamist toimunud, kuulub kaubandusliku nime kaitse riigisisese õiguse kohaldamisalasse.
32
Siiski ei ole kaubanduslik nimetus intellektuaalomandi õigusena liidu õigusele võõras. Nii on Pariisi konventsiooni – mille on sõlminud kõik liikmesriigid, aga mitte liit – teatavad sätted inkorporeeritud TRIPS‑lepingusse, mille liit on sõlminud, nii et nendel sätetel on liidu õiguskorras samasugune mõju kui TRIPS‑lepingul (vt selle kohta 27. veebruari 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, punktid 59–62).
33
TRIPS‑lepingusse lisatud sätete hulgas on selle konventsiooni artikkel 8, mis näeb ette, et „[f]irmanimetust kaitstakse kõigis liidu liikmesriikides kohustusliku taotluse esitamiseta või firmanimetuse registreerimiseta, olenemata sellest, kas see kuulub kaubamärgi koosseisu või mitte“.
34
Need elemendid kajastuvad direktiivis 2015/2436, mille põhjenduses 41 on rõhutatud, et „on vaja“, et direktiiv on nimetatud konventsiooni ja TRIPS-lepinguga „täielikult kooskõlas“. Nii võimaldab selle direktiivi artikli 10 lõike 3 punkt d kaubamärgiomanikul kaubamärgist tulenevate õiguste hulgas kasutada oma ainuõigust keelata tähise kasutamine „kaubandusliku nimetusena või äriühingu nimena või kaubandusliku nimetuse või äriühingu nime osana“. Tegelikult on see säte varasema ainuõiguse esimuse põhimõtte väljendus, mis on kaubamärgiõiguse ja üldiselt kogu tööstusomandi õiguse üks alus (vt selle kohta 2. juuni 2022. aasta kohtuotsus Classic Coach Company, C‑112/21, EU:C:2022:428, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
See põhimõte reguleerib ka teatavaid vastuolusid varasema kaubandusliku nimetuse ja hilisema kaubamärgi vahel. Nii nähtub direktiivi 2015/2436 artikli 5 lõike 4 punktist a, et „[l]iikmesriik võib sätestada, et kaubamärki ei ole lubatud registreerida või kui see on registreeritud, siis kuulub see kehtetuks tunnistamisele, kui ja sellises ulatuses mil[…] õigused registreerimata kaubamärgile või muule äritegevuses kasutatavale tähisele omandati […] ja kõnealune registreerimata kaubamärk või muu tähis annab selle omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“.
36
Käesoleval juhul ei ole varasemas ärinimes kasutatud tähise „Doggy“ ja kaubandusliku nimetuse või domeeninimena kasutatava tähise „DOGGIE“ vaheline vastuolu seotud ühegi kaubamärgiga. Kahe kaubandusliku nimetuse vahelise vastuolu lahendamisel ei ole direktiiv 2015/2436 asjakohane, kuna selle eesmärk on üksnes kaubamärke käsitlevate riigisiseste õigusnormide ühtlustamine. Selliseid vastuolusid reguleerivate riigisiseste meetmete kooskõla tuleb seega hinnata mitte selle direktiivi, vaid esmase õiguse alusel.
37
Siinkohal kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas Rootsi kaubamärgiseadusest ja ärinimeseadusest tulenevad ärinimede kaitse normid on kooskõlas kaupade vaba liikumise ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtetega.
38
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabe kohaselt kohaldatakse neid norme kõigi Rootsi ettevõtjate ärinimede suhtes, sõltumata nende pakutavatest kaupadest või teenustest.
39
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest nähtub samuti, et põhikohtuasjas seatakse kahtluse alla sellise ärinime omaniku, kes tegeleb teatava loomatoidu ja muude loomakasvatustoodete valmistamise ja müügiga, õigus keelata teisel äriühingul müüa niisugust kaupa selle ärinimega sarnase või identse kaubandusliku nimetuse all. Kuna asjaomane vaidlus on peamiselt seotud kaupade vaba liikumisega ja kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole teenuste vaba liikumise kohta teavet andnud, ei ole nende normide kooskõla ELTL artikliga 56 eraldi vaja analüüsida.
40
Kaupade vaba liikumine liikmesriikide vahel on EL toimimise lepingu aluspõhimõte, mis väljendub ELTL artiklis 34, keelates koguselised impordipiirangud ja nendega samaväärse toimega meetmed liikmesriikide vahel. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab see säte kõiki riigisiseseid meetmeid, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada liidusisest kaubandust (vt selle kohta 11. juuli 1974. aasta kohtuotsus Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, punkt 5, ja 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, punkt 61). Riigisisesed õigusnormid või tava, mis kujutavad (kujutab) endast koguseliste piirangutega samaväärse toimega meedet, võivad (võib) siiski olla põhjendatud mõnega ELTL artiklis 36 loetletud üldistest huvidest, mille hulgas on tööstus- ja kaubandusomandi kaitse.
41
Kuna kaubanduslikku nimetust käsitlevaid liikmesriikide õigusakte ei ole ühtlustatud, võib ettevõtjale kehtestatud keeld kasutada teatava kauba turustamisel ühes liikmesriigis samu kaubanduslikke nimetusi, mida ta kasutab teistes liikmesriikides, tõepoolest kujutada endast kaupade vaba liikumise piirangut, mis on vastuolus ELTL artikliga 34. Selline piirang on siiski põhjendatud ülekaaluka üldise huviga kaitsta tööstus- ja kaubandusomandit, nimelt kaitsta kaubanduslikke nimetusi segiajamise tõenäosuse eest (vt selle kohta 11. mai 1999. aasta kohtuotsus Pfeiffer, C‑255/97, EU:C:1999:240, punktid 26–29).
42
Lisaks ei tohi niisugune piirang minna kaugemale sellest, mis on asjaomase eesmärgi saavutamiseks vajalik.
43
Viitamata sõnaselgelt proportsionaalsuse põhimõttele, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, et kuna põhikohtuasjas kõne all olevad normid pakuvad Rootsi õiguse kohaselt asutatud ettevõtjast kaubandusliku nimetuse omanikule kaubamärgiga võrreldaval tasemel kaitset, nõudmata samaväärseid tingimusi kui need, mis on ette nähtud direktiivis 2015/2436 kaubamärgi tegeliku kasutamise ja nende kaupade või teenuste kirjelduse suhtes, mille jaoks see on registreeritud, kahjustab see teiste liikmesriikide kaubanduslike nimetuste omanikke.
44
Nagu on aga märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 31, ei ole direktiivi 2015/2436 eesmärk ühtlustada kaubanduslikku nimetust käsitlevaid õigusakte. Kuivõrd sellist ühtlustamist ei ole toimunud ning võttes arvesse kaubamärgi ja kaubandusliku nimetuse eri ülesandeid, ei saa ELTL artikleid 34 ja 36 tõlgendada nii, et need näevad ette, et kaubandusliku nimetuse kaitse suhtes kehtivad samad nõuded, mida kohaldatakse kaubamärgi valdkonnas.
45
Euroopa Kohtule esitatud materjalidest nähtub, et kaubamärgiseaduses ei ole ärinime tegelikult kasutamata jätmise suhtes kehtestatud samasuguseid piiranguid ega sanktsioone, nagu on ette nähtud direktiivi 2015/2436 artiklis 16. Lisaks tuleneb seisukohtadest, mille esitasid Euroopa Kohtule Rootsi valitsus ja Euroopa Komisjon, et ärinimeseaduse kohaselt võib ärinime kasutamata jätmine teatavatel tingimustel kaasa tuua sellega antud ainuõiguse kaotamise, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
46
Seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud ohuga, et ärinimel on segiajamise tõenäosuse vastu ulatuslikum kaitse kui see, mida kohaldatakse kaubamärkidele, kuivõrd ärinime kaitse on ettevõtja tegevusala hulka kuuluva tegevuse määratlemisel ulatuslikum kui kaubamärkidele kohalduv kaitse seoses nende kauba- või teenuseklasside piiritlemisega, mille jaoks kaubamärk on direktiivi 2015/2436 kohaselt registreeritud, siis tuleb esiteks rõhutada, et ettevõtja tegevusala ei ole täpselt või ammendavalt kirjeldada kõiki kaupu või teenuseid, mis võivad selle ettevõtja tegevuse hulka kuuluda. Seevastu kaubamärgi puhul on see täpsus nõutav võimalike absoluutsete või suhteliste kehtetuks tunnistamise põhjuste hindamiseks ja asjaomasest kaubamärgist tuleneva ainuõiguse rakendamiseks, mis võimaldab selle omanikul kaubamärgina teatavate kaupade või teenuste jaoks registreeritud tähise monopoliseerida.
47
Teiseks nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et kuigi Rootsi õiguses kehtib registreeritud ärinime omanikul selle suhtes ainuõigus tema tegevusalaga hõlmatud tegevusvaldkondades, kohustab see õigus omanikku kirjeldama ja piiritlema nende tegevuste laadi piisavalt täpselt, et kolmandad isikud saaksid sellest tõhusat teavet.
48
Neil asjaoludel tuleb tõdeda – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et põhikohtuasjas kõne all olevad normid, mis annavad ärinime omanikule ainuõiguse, ei lähe kaugemale sellest, mis on tööstus‑ ja kaubandusomandi kaitset puudutava üldise huvi eesmärgi saavutamiseks vajalik.
49
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2015/2436 ning ELTL artikleid 34 ja 36 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel esiteks võimaldab ärinimest tulenev ainuõigus selle omanikul keelata kolmandatel isikutel kasutada identset või sarnast tähist kaubandusliku nime või domeeninimena kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mis on seotud tegevustega, mille jaoks tema ärinimi on registreeritud, ja teiseks võib ärinime kasutamata jätmine teatavatel juhtudel kaasa tuua selle ainuõiguse tühistamise ning omanik on kohustatud kirjeldama ja piiritlema oma tegevusala hulka kuuluva tegevuse laadi piisava täpsusega, et kolmandad isikud saaksid sellest tõhusalt teada.
Kohtukulud
50
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta ning ELTL artikleid 34 ja 36
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel esiteks võimaldab ärinimest tulenev ainuõigus selle omanikul keelata kolmandatel isikutel kasutada identset või sarnast tähist kaubandusliku nime või domeeninimena kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mis on seotud tegevustega, mille jaoks tema ärinimi on registreeritud, ja teiseks võib ärinime kasutamata jätmine teatavatel juhtudel kaasa tuua selle ainuõiguse tühistamise ning omanik on kohustatud kirjeldama ja piiritlema oma tegevusala hulka kuuluva tegevuse laadi piisava täpsusega, et kolmandad isikud saaksid sellest tõhusalt teada.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.