EUROOPA KOHTU OTSUS6. oktoober 1982(*)Eelotsuse taotlemise kohustusKohtuasjas 283/81_mille
esemeks on Euroopa Kohtule EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
esitatud Corte Suprema di Cassazione esimese tsiviilkolleegiumi
eelotsusetaotlus nimetatud kohtus pooleliolevas menetluses järgmiste
poolte vahel:Srl CILFIT (likvideerimisel) ja veel 54 isikut, Rooma_versusMinistero della Sanità, esindaja: minister, Rooma_jaLanificio di Gavardo SpA, Milano, versusMinistero della Sanità, esindaja: minister, Rooma_eelotsuse tegemiseks EMÜ asutamislepingu artikli 177 kolmanda lõigu tõlgendamise kohta_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president J. Mertens de Wilmars, kodade esimehed G. Bosco,
A. Touffait ja O. Due, kohtunikud P. Pescatore,
A. J. Mackenzie Stuart, A. O’Keeffe, T. Koopmans,
U. Everling, A. Chloros ja F. Grévisse_kohtujurist: F. Capotorti_kohtusekretär: P. Heim_on teinud järgmiseotsuse[…]Õiguslik põhjendus1        27.
märtsi 1981. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse
31. oktoobril 1981, esitas Corte Suprema di Cassazione EMÜ
asutamislepingu artikli 177 alusel eelotsuse küsimuse EMÜ
asutamislepingu artikli 177 kolmanda lõigu tõlgendamise kohta.2        Küsimus
kerkis üles villa importijate ja Itaalia tervishoiuministeeriumi
vahelises vaidluses väljastpoolt
ühendust imporditud villale
kohaldatava kindlasummalise tervishoiukontrollimaksu tasumise üle.
Asjaomased ettevõtjad tuginesid 28. juuni 1968. aasta
määrusele nr 827/68 teatavate asutamislepingu II lisas loetletud
toodete turu ühise korralduse kohta (EÜT L 151, lk 16).
Nimetatud määruse artikli 2 lõikes 2 keelatakse
liikmesriikidel tollimaksuga samaväärse toimega maksude kehtestamine
imporditud „loomsetele toodetele”, mida ei ole mujal nimetatud ja mis
kuuluvad ühise tollitariifistiku rubriiki 05.15. Tervishoiuministeerium
väitis vastuseks sellele argumendile, et asutamislepingu II lisas
ei ole villa nimetatud ning seetõttu ei kohaldata villale ühist
põllumajanduse turukorraldust.3        Tervishoiuministeerium
järeldas nendest asjaoludest, et ühenduse institutsioonide akti
tõlgendamist käsitleva küsimuse vastus on nii ilmne, et välistab
igasuguse tõlgendamiskahtluse võimaluse ning seega kõrvaldab vajaduse
taotleda asjas eelotsust Euroopa Kohtult. Asjaomased ettevõtjad väitsid,
et kuna määruse tõlgendamise küsimus kerkis üles Corte Suprema di
Cassazione’s, mille otsuse peale ei saa siseriikliku õiguse järgi edasi
kaevata, ei saa nimetatud kohus kooskõlas artikli 177 kolmanda lõiguga
vältida kohustust esitada asi Euroopa Kohtusse.4        Seoses
nende vastandlike argumentidega esitas Corte Suprema di Cassazione
Euroopa Kohtule järgmise küsimuse:„Kas EMÜ
asutamislepingu artikli 177 kolmas lõik, mis sätestab, et kui nimetatud
artikli esimeses lõigus loetletud küsimustega sama liiki küsimus kerkib
üles poolelioleva kohtuasja käigus liikmesriigi kohtus, mille otsuse
peale ei saa siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, siis peab
nimetatud kohus saatma asja Euroopa Kohtusse, kehtestab eelotsuse
taotlemise kohustuse, mis ei luba siseriiklikul kohtul hinnata
tõstatatud küsimuse põhjendatust, või seab see nimetatud kohustuse – ja
millises ulatuses – sõltuvusse sellest, et tõlgendamise osas esineb
põhjendatud kahtlusi?”5        Esitatud
küsimusele vastamiseks on vaja arvestada artikliga 177 kehtestatud
süsteemi, mis annab Euroopa Kohtule pädevuse teha muu hulgas otsuseid
asutamislepingu ja ühenduse institutsioonide õigusaktide tõlgendamise
küsimustes.6        Kõnealuse
artikli teises lõigus on ette nähtud, et liikmesriigi kohus „võib”, kui
ta leiab, et otsuse tegemiseks on vaja tõlgendamisküsimus lahendada,
taotleda sellekohast eelotsust Euroopa Kohtult. Artikli 177 kolmandas
lõigus sätestatakse, et kui tõlgendamisküsimus kerkib üles poolelioleva
kohtuasja käigus liikmesriigi kohtus, mille otsuse peale ei saa
siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, siis „peab” nimetatud kohus
saatma asja Euroopa Kohtusse.7        Kohustus
saata küsimus Euroopa Kohtusse põhineb ühenduse õiguse kohaldamise eest
vastutavate siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu vahelisel koostööl,
mille eesmärk on tagada ühenduse õiguse nõuetekohane kohaldamine ja
ühetaoline tõlgendamine kõikides liikmesriikides. Täpsemalt on artikli
177 kolmanda lõigu eesmärk vältida ühenduses lahknevusi ühenduse õiguse
küsimusi käsitlevates kohtuotsustes. Kui on üles kerkinud
tõlgendamisküsimus artikli 177 tähenduses, tuleb nimetatud kohustuse
ulatust hinnata kõnealuseid eesmärke arvestades ning vastavalt
siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu pädevusele.8        Sellega
seoses on vaja täpsustada väljendi „kui mingi niisugune küsimus kerkib
üles” tähendus ühenduse õiguse mõttes, et määrata asjaolud, mille korral
liikmesriigi kohus, mille otsuse peale ei saa siseriikliku õiguse järgi
edasi kaevata, on kohustatud saatma küsimuse Euroopa Kohtusse.
9        Sellega
seoses tuleb esiteks märkida, et artikkel 177 ei sätesta
õiguskaitsevahendit siseriiklikus kohtus poolelioleva kohtuasja
pooltele. Ainuüksi poole väide, et vaidluses on tekkinud ühenduse õiguse
tõlgendamise küsimus, ei tähenda asjaomase kohtu
jaoks kohustust
lugeda nimetatud küsimus üleskerkinuks artikli 177 tähenduses. Kuid
vajadusel võib siseriiklik kohus saata küsimuse Euroopa Kohtusse omal
algatusel.10      Teiseks,
artikli 177 teise ja kolmanda lõigu vahelisest seosest tuleneb, et
kolmandas lõigus nimetatud kohtul on kõigi teiste siseriiklike kohtutega
võrdne kaalutlusõigus otsustada, kas kohtuotsuse tegemiseks on
tingimata vaja otsust ühenduse õiguse kohta.
Järelikult ei ole
kõnealused kohtud kohustatud saatma Euroopa Kohtusse nendes kohtutes
üleskerkinud küsimust ühenduse õiguse tõlgendamise kohta, kui kõnealune
küsimus ei ole asjassepuutuv, see tähendab, kui vastus, sõltumata
sellest, milline see on, ei mõjuta mingil viisil vaidluse lahendust. 11      Kui
aga kõnealused kohtud leiavad, et nende menetluses oleva vaidluse
lahendamiseks tuleb tugineda ühenduse õigusele, paneb artikkel 177 neile
kohustuse saata Euroopa Kohtusse iga tekkida võiv tõlgendamisküsimus.12      Corte
di Cassazione esitatud küsimuse eesmärk on kindlaks teha, kas teatud
asjaoludel võib artikli 177 kolmandas lõigus sätestatud kohustus siiski
olla piiratud.13      Sellega
seoses tuleb meelde tuletada, et 27. märtsi 1963. aasta
otsuses liidetud kohtuasjades 28–30/62: Da Costa v. Nederlandse
Belastingadministratie (EKL 1963, lk 75) otsustas Euroopa
Kohus, et „kuigi artikli 177 kolmanda lõigu kohaselt on
siseriiklikul kohtul, mille otsuste peale ei saa siseriikliku õiguse
järgi edasi kaevata, piiramatu kohustus saata Euroopa Kohtusse kõik
tõlgendamisküsimused, mis neis kohtutes üles kerkivad, võib selle
kohustuse eesmärk Euroopa Kohtu varasemate tõlgenduste tõttu kaduda ja
kohustus kaotab seega oma sisu. Sellise olukorraga on tegemist eelkõige
juhul, kui üleskerkinud küsimus langeb sisuliselt kokku küsimusega,
mille kohta on analoogilises asjas eelotsus juba tehtud”.14      Samamoodi
võib artikli 177 kolmandas lõigus sätestatud kohustust piirata ka see,
kui Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikas on kõnesolev õigusküsimus
juba lahendatud, sõltumata menetluse olemusest, mis sellise
kohtupraktika on tinginud, ja seda isegi siis, kui vaidlusalused
küsimused ei ole täiesti identsed.15      Ei
tohi siiski unustada, et kõigil sellistel juhtudel on siseriiklikel
kohtutel, sealhulgas artikli 177 kolmandas lõigus nimetatud kohtutel,
täielik vabadus saata asi Euroopa Kohtusse, kui nad peavad seda
vajalikuks.16      Lõpetuseks,
ühenduse õiguse õige kohaldamine võib olla niivõrd ilmselge, et ei jää
ruumi põhjendatud kahtlusele, kuidas lahendada üleskerkinud küsimus.
Enne sellekohase otsuse tegemist peab siseriiklik kohus veenduma, et
küsimus on niisama ilmselge teiste liikmesriikide kohtute ja Euroopa
Kohtu jaoks. Siseriiklik kohus võib ainult juhul, kui need tingimused on
täidetud, jätta küsimuse Euroopa Kohtule esitamata ja lahendada selle
omal vastutusel.17      Sellise
võimaluse olemasolu tuleb siiski hinnata ühenduse õiguse erijoonte ja
selle tõlgendamisel tekkivate eriliste raskuste alusel.18      Kõigepealt
tuleb arvesse võtta, et ühenduse õigusaktid on välja töötatud mitmes
keeles ja erinevad keeleversioonid on võrdselt autentsed. Ühenduse
õigusnormi tõlgendamine eeldab seega keeleversioonide võrdlemist.19      Samuti
tuleb märkida, et isegi siis, kui keeleversioonid on üksteisega
täielikus vastavuses, on ühenduse õiguses kasutatav terminoloogia talle
eriomane. Lisaks peab rõhutama, et õigusmõistetel ei ole ühenduse
õiguses ja eri liikmesriikide õiguses tingimata sama sisu.20      Lõpetuseks,
ühenduse iga õigusnormi tuleb käsitada selle kontekstis ja tõlgendada
ühenduse õigust kui tervikut silmas pidades, arvestades õiguse eesmärke
ja arengu taset kuupäeval, mil kõnealust normi tuleb kohaldada. 21      Eeltoodut
arvestades tuleb Corte Suprema di Cassazione esitatud küsimusele
vastata, et EMÜ asutamislepingu artikli 177 kolmandat lõiku tuleb
tõlgendada nii, et
kohus, mille otsuse peale ei saa siseriikliku õiguse
järgi edasi kaevata ja kus kerkib üles ühenduse õiguse küsimus, on
kohustatud saatma küsimuse Euroopa Kohtusse, välja arvatud juhul, kui
kohus on tuvastanud, et üleskerkinud küsimus ei ole asjassepuutuv või et
Euroopa Kohus on kõnesolevat ühenduse õigusnormi juba tõlgendanud või
et ühenduse õiguse õige kohaldamine on niivõrd ilmselge, et põhjendatud
kahtlus ei ole võimalik. Sellise võimaluse olemasolu tuleb hinnata,
arvestades ühenduse õiguse erijooni, selle tõlgendamisel tekkivaid
erilisi raskusi ja kohtuotsuste lahknevuse ohtu ühenduses. Kohtukulud22      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Itaalia valitsuse, Taani valitsuse ja Euroopa
Ühenduste Komisjoni kohtukulusid ei hüvitata.Et
põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus Corte Suprema di
Cassazione’s poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude
jaotuse siseriiklik kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUSvastuseks küsimusele, mille talle 27. märtsi 1981. aasta määrusega esitas Corte Suprema di Cassazione, otsustab:EMÜ
asutamislepingu artikli 177 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et
kohus, mille otsuse peale ei saa siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata
ja kus kerkib üles ühenduse õiguse küsimus, on kohustatud saatma
küsimuse Euroopa Kohtusse, välja arvatud juhul, kui kohus on tuvastanud,
et üleskerkinud küsimus ei ole asjassepuutuv või et Euroopa Kohus on
kõnesolevat ühenduse õigusnormi juba tõlgendanud või et ühenduse õiguse
õige kohaldamine on niivõrd ilmselge, et põhjendatud kahtlus ei ole
võimalik. Sellise võimaluse olemasolu tuleb hinnata, arvestades ühenduse
õiguse erijooni, selle tõlgendamisel tekkivaid erilisi raskusi ja
kohtuotsuste lahknevuse ohtu ühenduses.Mertens de WilmarsBoscoTouffaitDuePescatore      Mackenzie StuartO’KeeffeKoopmansEverling      ChlorosGrévisseKuulutatud avalikul kohtuistungil 6. oktoobril 1982 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentP. Heim       J. Mertens de Wilmars* Kohtumenetluse keel: itaalia.