62002TO0372_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-372/02,
Internationaler Hilfsfonds eV,
Rosbach (Tyskland), företrädd av advokaten H. Kaltenecker,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av M. Wilderspin och S. Fries, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om dels ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 22 oktober 2002 genom vilket sökandens ansökan att underteckna ett ramavtal om partnerskap med kontoret för humanitärt bistånd (ECHO) har avslagits, dels förpliktande för kommissionen att återförsätta sökanden i den position som denne befann sig i 1996 då den inlämnade sin ansökan om att underteckna ett partneravtal, eller i andra hand att erbjuda sökanden att underteckna det numera gällande partneravtalet och, i tredje hand förpliktande för kommissionen att ersätta de kostnader som sökanden ådragit sig i samband med sitt klagomål till Europeiska ombudsmannen,
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
(femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden, P. Lindh, samt domarna R. García-Valdecasas och J.D. Cooke,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
Tillämpliga bestämmelser
1. Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd (ECHO) skapades enligt kommissionens beslut av den 6 november 1991 för att säkerställa ett effektivt bistånd från gemenskapens sida i humanitära krissituationer. För genomförandet av sitt uppdrag finansierar ECHO biståndsprojekt som genomförs av icke-statliga och internationella organisationer och specialiserade organisationer i medlemsstaterna.
2. Ramavtalet för partnerskap (nedan kallat partneravtalet) är ett förvaltningsinstrument för biståndsprojekt och har till syfte att etablera ett nära samarbete mellan ECHO och dess partners och att fastställa deras respektive roller och ansvarsområden vid genomförandet av humanitära insatser som finansieras av gemenskapen. Det innehåller allmänna villkor som tillämpas på alla subventionsavtal som ECHO ingår med sina partners som genomför projekten. Avtalet är även ett medel för ECHO att kontrollera att dess potentiella partners bland de icke-statliga organisationerna uppfyller vissa objektiva kriterier. Denna kontroll sker vid genomgången av ansökningarna om att underteckna partneravtal. De organisationer som antas vid denna urvalsprocess erbjuds att underteckna ett standardavtal och förbinder sig på de däri föreskrivna villkoren.
3. Partneravtalet ingås för en bestämd period och kan förlängas. Det första partneravtalet antogs 1993 och var gällande till och med december 1998.
4. Den 20 juni 1996 antogs rådets förordning (EG) nr 1257/96 om humanitärt bistånd (EGT L 163, s. 1). I förordningen fastställs de gemenskapsrättsliga bestämmelserna avseende beviljande och utbetalning av humanitärt bistånd. I artikel 16.2 i förordningen anges att partneravtalet är ”ett avtal för administration av det humanitära biståndet”.
5. I artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 1257/96 föreskrivs följande:
”De åtgärder för humanitärt bistånd som finansieras av gemenskapen får genomföras antingen på begäran av internationella eller icke-statliga organ och organisationer, en medlemsstat eller ett mottagarland, eller på kommissionens initiativ.”
6. I artikel 7 i förordningen föreskrivs följande:
”1. Icke-statliga organisationer som kan åtnjuta finansiering från gemenskapen för att genomföra åtgärder som anges i denna förordning skall uppfylla följande kriterier:
a) De skall ha en rättslig ställning i en medlemsstat i gemenskapen som oberoende organisation utan vinstsyfte enligt gällande lag i den staten.
b) De skall ha sitt säte i en medlemsstat i gemenskapen eller i ett tredje land som är mottagare av bistånd från gemenskapen och detta säte skall utgöra faktiskt centrum för alla beslut om åtgärder som finansieras enligt denna förordning. I undantagsfall får sätet vara beläget i ett annat tredje land, som är bidragsgivare.
2. För att avgöra om en icke-statlig organisation kan erhålla finansiering från gemenskapen skall följande faktorer beaktas:
a) Dess administrativa och finansiella förvaltningsförmåga.
b) Dess tekniska och logistiska förmåga i förhållande till den planerade insatsen.
c) Dess erfarenhet av humanitärt bistånd.
d) Resultaten av tidigare insatser som organisationen genomfört, särskilt sådana som finansierats av gemenskapen.
e) Dess villighet att vid behov delta i ett system för samordning upprättat inom ramen för en humanitär insats.
f) Dess förmåga och villighet att utveckla samarbetet med de humanitära aktörerna och i bassamhällena i berörda tredje länder.
g) Dess opartiskhet när det humanitära biståndet ges.
h) I förekommande fall, dess tidigare erfarenhet i det tredje land som berörs av den humanitära insatsen i fråga.”
7. I artikel 12 i rådets förordning (EG) nr 1257/96 anges att
”Varje finansieringskontrakt som sluts i enlighet med denna förordning skall särskilt föreskriva att kommissionen och revisionsrätten får företa kontroll på plats och vid de humanitära parternas säte enligt de sedvanliga regler som fastställs av kommissionen inom ramen för gällande bestämmelser, särskilt bestämmelserna i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget”.
8. I artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 1257/96 föreskrivs följande:
”Det åligger kommissionen att ge anvisningar, fatta beslut, administrera, följa upp och utvärdera de insatser som avses i denna förordning i enlighet med gällande budgetförfaranden och andra gällande förfaranden, särskilt de som anges i budgetförordningen för Europeiska gemenskapens allmänna budget.”
9. Efter antagandet av denna förordning omvärderade kommissionen det första partneravtalet och bestämde sig för att anta ett nytt avtal i vilket en ny urvalsprocess föreskrevs. Detta andra partneravtal antogs i mars 1998 och trädde i kraft i januari 1999.
Bakgrund till tvisten
10. Internationaler Hilfsfonds eV (härefter kallad sökanden eller IH) är en icke-statlig organisation som har bildats enligt tysk rätt och är verksam på området för humanitärt bistånd. Organisationen bistår bland annat flyktingar och offer för krig och katastrofer.
11. I skrivelse av den 9 februari 1995 bad sökanden ECHO om ett exemplar av partneravtalet och angav viss information om organisationen. Till följd av denna skrivelse skickade ECHO den 16 februari 1995 ett telefax till Auswärtiges Amt (det tyska utrikesdepartementet) med en begäran om upplysningar och referenser angående IH. Som svar på denna förfrågan angav Auswärtiges Amt den 15 mars 1995 att IH stod under åtal för sina aktiviteter. Den 26 oktober 1995 drog ECHO tillbaka sin begäran om upplysningar från de tyska myndigheterna. Det följer av en intern anteckning av R. Cox, rådgivare hos ECHO, av den 17 november 1995, att de behöriga tyska tjänstegrenarna har meddelat att de inte arbetar med IH och således inte känner till denna organisation.
12. Den 20 mars 1996 framställde sökanden officiellt en ansökan om att ingå partneravtal.
13. Den 12 juli 1996 skickade R. Cox sökanden en skrivelse med följande lydelse:
”[…]
För närvarande undersöker vi ett antal projekt i syfte att utöka antalet samarbetspartners. Dessutom arbetar vi med utvecklingen av ett nytt system för utvärdering av potentiella icke-statliga samarbetspartners vilket kommer att grunda sig på en ny rådsförordning angående humanitärt bistånd antagen i juni 1996.
Jag vill även understryka att [partneravtalet] är under utredning för att fastställa vilka förbättringar och förändringar som är nödvändiga mot bakgrund av den nya förordningen.
Vi har emellertid noterat er ansökan och kommer att hålla er informerade om den framtida utvecklingen.
[…]”
14. I december 1998, då det första partneravtalet löpt ut, ”förföll” enligt kommissionen sökandens ansökan om att underteckna avtalet, liksom alla övriga pågående ansökningar.
15. Till följd av det andra partneravtalets ikraftträdande, den 1 januari 1999, beslutade ECHO att betrakta ansökningar som mottagits gällande det första avtalet och som fortfarande inte var avgjorda som nya ansökningar gällande det andra partneravtalet. I skrivelse av den 1 juni 1999 informerade ECHO sökanden om ikraftträdandet av det andra partneravtalet och om det nya förfarandet. ECHO angav även att sökandens ansökan skulle komma att bedömas i samband med förfarandets tredje fas.
16. I skrivelse av den 14 december 2000 informerade ECHO sökanden om att ECHO hade möjlighet att bedöma sökandens ansökan om undertecknande av det andra partneravtalet och bad denne att inkomma med ett antal dokument. Sökanden svarade inte på denna begäran.
17. I skrivelse av den 23 januari 2001 informerade ECHO sökanden om sin avsikt att utföra en granskning vid dennes säte i syfte att kontrollera att den uppfyllde de urvalskriterier som avses i artikel 7 i rådets förordning nr 1257/96. Sökanden vägrade vid flera tillfällen, per telefon och per brev, att underkasta sig en sådan granskning.
18. Under dessa omständigheter sände ECHO den 19 juli 2001 en skrivelse till sökanden med följande innehåll:
”Till svar på er skrivelse av den 6 juli 2001 önskar vi härmed lämna en definitiv förklaring av ECHO:s ställning angående den ansökan som inlämnats av IH i syfte att ingå ett partneravtal.
Ingåendet av ett partneravtal med ECHO förutsätter uppfyllandet av vissa skyldigheter från sökandens sida och av ECHO utförandet av nödvändiga kontroller i samarbete med medlemsstaternas nationella myndigheter. Dessa kontroller kan innefatta genomförandet av en granskning då en sådan förefaller nödvändig för uppskattandet av en potentiell samarbetspartners överensstämmelse med artikel 7… i förordning nr 1257/96. Antagande och verkställande av sådana åtgärder utgör en integrerad del av vårt arbete.
Som ni vet är Auswärtiges Amt den tyska myndighet som ansvarar för utlämnandet av uppgifter angående humanitära biståndsorganisationer i Tyskland. ECHO konsulterade Auswärtiges Amt i detta syfte år 1995 efter mottagandet av er ansökan om att ingå partneravtal. I avsaknad av ett positivt svar från de tyska myndigheternas sida kunde ansökan från IH inte undersökas.
Vid ikraftträdandet av det nya partneravtalet 1999 återupptog ECHO er ansökan och beslutade att företa en granskning, vilket är det normala förfarandet i förhållande till alla sökande då inte de nationella myndigheterna bekräftar sökandens överensstämmelse med artikel 7.
ECHO beslutade att genomföra en sådan granskning beträffande er organisation, vilket meddelades er den 23 januari 2001. Två datum för besöket föreslogs: den 22 och 23 februari. Vi fick inget svar på detta förslag. Vid övriga telefonkontakter genom vilka mina tjänstemän (Glatz och Buda) bad er att komma med alternativa förslag på datum, förefaller det som att ni överreagerat beträffande tanken på att underställas en granskning och att ni muntligen förolämpat mina medarbetare . Den 21 februari skickade chefen för ECHO:s finansavdelning, Brandt, ett fax i vilket han avbokade den planerade granskningen och bad er att inkomma med förslag på ett datum som passade er bättre för granskningens genomförande, eftersom denna utgör ett villkor för ingående av partneravtal. Sista datum för inkommandet av detta förslag sattes till den 31 mars. I en skrivelse av den 27 mars, förklarade ni att er organisation redan genomgått en granskning utförd av de nationella myndigheterna och att denna kontrollerats av VENRO .
Vi tvivlar inte på riktigheten i ert påstående, men ECHO har behörighet att utföra en egen granskning.
Vi beklagar att er organisation inte gett ett positivt svar på vår befogade begäran trots ECHO:s ansträngningar i denna riktning. Jag kan för övrigt konstatera att tonen i de hot som framfördes i er senaste skrivelse och den attityd som ni använt i förhållande till mina tjänstemän inte på något sätt överensstämmer med en verklig samarbetsanda.
Av dessa anledningar är vi tvungna att besvara er ansökan negativt och avsluta ärendet. Vi kommer att skicka en kopia av denna skrivelse till S. Stevenson.
[…]”
19. Som svar på denna skrivelse skickade sökanden den 25 juli 2001 en skrivelse till ECHO i vilken handläggandet av ansökan kritiserades och viss information begärdes. I skrivelse av den 27 augusti 2001 gav ECHO en detaljerad förklaring av de skäl som föranlett avslaget av sökandens ansökan. I samma skrivelse underströk ECHO att ärendet ”avslutats den 19 juli 2001”.
20. Den 15 november 2001 skickade Auswärtiges Amt en skrivelse till ECHO för att meddela att åtalet mot sökanden lagts ned den 30 april 1996.
21. Den 22 november 2001 inkom sökanden med ett klagomål till Europeiska ombudsmannen. I detta klagomål, registrerat under nr 1702/2001/GG, ifrågasattes flera omständigheter i kommissionens handläggning av sökandens ansökan. Beträffande ansökan om ingående av det andra partneravtalet angav sökanden bland annat att ECHO avslutat ärendet den 19 juli 2001.
22. Den 21 maj 2002 fattade Europeiska ombudsmannen ett beslut angående detta klagomål. Beträffande IH:s ansökan rörande det första partneravtalet formulerade Europeiska ombudsmannen följande kritiska kommentarer:
– ECHO:s beslut att inte utreda IH:s ansökan med motivet att en referens från de nationella myndigheterna saknas utgör ett administrativt missförhållande.
– Det faktum att ECHO inte underrättat IH om sitt beslut att skjuta upp handläggningen av dennes ansökan p.g.a. avsaknad av referenser från de nationella myndigheterna utgör ett administrativt missförhållande.
– Det faktum att ECHO inte utrett IH:s ansökan inom en rimlig tidsfrist utgör ett administrativt missförhållande.
– Det faktum att ECHO skjutit upp IH:s ansökan på grundval av uppgifter som inkommit från de tyska myndigheterna utan att ha gett IH möjlighet att kommentera dessa utgör ett administrativt missförhållande.
23. Emellertid, med bakgrund av att dessa aspekter rör specifika händelser i det förflutna, drog Europeiska ombudsmannen slutsatsen att det inte fanns anledning att försöka komma till en förlikning och avslutade därmed ärendet.
24. Vad beträffade IH:s ansökan angående det andra partneravtalet ansåg Europeiska ombudsmannen att ECHO:s beslut att kräva en granskning var skäligt. Då ombudsmannen bland annat konstaterat att ECHO genomfört en sådan granskning elva gånger under 2001 ansåg denne att sökanden inte kunnat visa att denne skulle ha varit föremål för diskriminering.
25. Den 27 augusti 2002 skrev sökanden till P. Nielson, kommissionsledamot, för att informera om Europeiska ombudsmannens beslut. Skrivelsen hade följande lydelse :
”…
Följaktligen ber IH er, P. Nielson, att vidta följande åtgärder:
…
b. Styrelsen anser att IH rätteligen kan begära att bli placerad i den situation och med de rättigheter som denne hade den dag ansökan inlämnades (i mars 1996) och att bli erbjuden att underteckna antingen det nya eller det gamla [partneravtalet].
…”
26. Som svar på denna skrivelse sände Adinolfi, direktör på ECHO, den 22 oktober 2002 sökanden en skrivelse med följande innehåll (nedan kallat det ifrågasatta beslutet):
”Kommissionsledamoten Nielson har mottagit er skrivelse och har bett mig att i hans namn svara på denna.
Kommissionen har mottagit och gått igenom ombudsmannens rapport av den 21 maj 2002 angående klagomål nr 1702/2001/GG, inlämnat av [IH].
De kritiska synpunkter som ombudsmannen har framställt hänför sig till händelser som har ägt rum i det förflutna och beträffande vilka ombudsmannen har uttalat att ingen uppgörelse kan komma i fråga. Dessutom rör dessa synpunkter främst frågor om insyn, vilka som ni vet numera handläggs av kommissionen inom ramen för en omfattande reform.
Vad beträffar den huvudsakliga frågan i ert klagomål, nämligen er fruktlösa ansökan avseende partneravtal med ECHO, vill kommissionen understryka följande omständigheter:
1) Er ansökan som inlämnats i syfte att IH erbjuds att ingå ramavtalet av 1994 i enlighet med de bestämmelser som var i kraft dagen för inlämnandet av ansökan, i mars 1996, kan inte tas upp till prövning, då detta avtal inte längre är i kraft och därför inte kan tillämpas. Följaktligen berör detta ärende frågor som inte längre kan avgöras.
2) Beträffande den senare utvecklingen har ombudsmannen i sin rapport anmärkt att avslaget av IH:s kandidatur avseende det nu gällande ramavtalet var befogat.
Jag citerar: ’Ombudsmannen anser att det är befogat av kommissionen att påpeka att det är ECHO:s uppgift att noga undersöka huruvida de organisationer som postulerar för partneravtalet uppfyller antagningskraven. En granskning förefaller vara ett lämpligt medel för att undersöka om så är fallet. Ombudsmannen anser att kommissionens hållning enligt vilken ECHO kan insistera på genomförandet av en sådan granskning förefaller skälig …
I avsaknad av övriga bedömningsfaktorer och mot bakgrund av kommissionens påstående att ECHO genomförde elva granskningar av detta slag under 2001, anser ombudsmannen att klagandens argument enligt vilket denne skulle ha utsatts för diskriminering genom att ECHO insisterat på att genomföra en granskning i det aktuella fallet inte är grundat. Under dessa omständigheter, framgår det inte att kommissionen skulle ha gjort sig skyldig till något administrativt missförhållande beträffande detta påstående.
Er skrivelse innehåller ingenting nytt som tyder på att ni accepterar genomförandet av en granskning. Ett sådant godtagande är det enda som skulle kunna få kommissionen att återkalla sitt beslut att avvisa sökandens ansökan att ingå partneravtal med ECHO.
Det står klart att IH fortfarande har möjlighet att inkomma med en ny ansökan om partneravtal på de villkor som ni känner till. Jag vill erinra om att i detta fall ett godtagande av ovan nämnda granskning utgör ett ovillkorligt krav för antagning.
Vad gäller de disciplinåtgärder som ni ombett kommissionen att vidta gentemot de tjänstemän som skött handläggningen av IH:s ärende, och i enlighet med kommissionens ställning såsom den utryckt den i sin skrivelse av den 19 september 2002, ref. nr (2002) D32992, ställd till er advokat, bekräftar jag att varken kommissionen eller ombudsmannen har funnit tillräckliga skäl för att inleda en utredning avseende tjänstemännen på ECHO.’
…”
Förfarande och parternas yrkanden
27. Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 13 december 2002, väckt förevarande talan.
28. Den 27 februari 2003 inlämnade kommissionen till kansliet sin svarsinlaga i vilken den bland annat gjorde gällande att talan skulle avvisas.
29. Den 21 mars 2003 uppmanade förstainstansrätten, inom ramen för organisationen av förfarandet, sökanden att framföra sina synpunkter på de i svarsinlagan framställda grunderna för avvisning av talan. I skrivelse som inkom till kansliet den 29 april 2003 svarade sökanden på denna begäran.
30. Genom ansökan som inlämnades den 15 december 2001 till förstainstansrättens kansli väckte sökanden talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut som meddelades sökanden genom skrivelse av den 16 oktober 2001 och som innebar ett avslag på ansökningar om samfinansiering av två projekt, vilka framställts i december 1996 respektive i september 1997. Målet registrerades under nummer T‑321/01. Förstainstansrätten avkunnade dom i målet den 18 september 2003 (Internationaler Hilsfonds mot kommissionen, REG 2003, s. II-0000).
31. Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
– förklara att talan kan tas upp till prövning,
– ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,
– förplikta kommissionen att antingen återinsätta sökanden i den situation som denne befann sig i 1996 när ansökan för det första partneravtalet lämnades in, eller att erbjuda sökanden att underteckna det andra partneravtalet,
– förplikta kommissionen att ersätta de kostnader som sökanden haft i samband med sitt klagomål till Europeiska ombudsmannen,
– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
32. Kommissionen yrkar att förstainstansrätten skall
–
avvisa talan,
– i andra hand, ogilla talan som uppenbarligen ogrundad,
– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Upptagande till sakprövning
33. Enligt artikel 113 i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten, då den fattar ett beslut enligt bestämmelserna i artikel 114.3 och 114.4 i rättegångsreglerna, när som helst, även på eget initiativ, pröva om talan skall avvisas till följd av att det föreligger ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas. Som ett sådant rättegångshinder skall enligt fast rättspraxis villkoren för talans upptagande till sakprövning enligt artikel 230 fjärde stycket EG räknas (förstainstansrättens beslut av den 8 juli 1999 i mål T-12/96, Area Cova m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 1999, s. II-2301, punkt 21, och förstainstansrättens dom av den 13 mars 2003 i mål T-125/01, Martí Peix mot kommissionen, REG 2003, s. II-0000, punkt 40).
34. I förevarande fall anser förstainstansrätten sig ha erhållit tillräckliga upplysningar genom handlingarna i målet och beslutar följaktligen att avgöra målet utan att inleda det muntliga förfarandet.
35. Det första yrkandet skall bedömas först och därefter skall de andra och tredje yrkandena bedömas tillsammans.
Det första yrkandet, ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet
36. Enligt fast rättspraxis kan en talan om ogiltigförklaring av ett beslut som enbart utgör en bekräftelse av ett tidigare beslut som inte överklagats inom utsatt tidsfrist inte tas upp till prövning. Ett beslut är en ren bekräftelse av ett tidigare beslut om det inte innehåller någon ny omständighet jämfört med den tidigare rättsakten och om det inte har föregåtts av en omprövning av den ställning som mottagaren av denna rättsakt har (se domstolens dom av den 10 december 1980 i mål 23/80, Grasselli mot kommissionen, REG 1980, s. 3709, punkt 18, förstainstansrättens beslut av den 4 maj 1998 i mål T-84/97, BEUC mot kommissionen, REG 1998, s. II-795, punkt 52, och förstainstansrättens dom av den 11 juni 2002 i mål T-365/00, AICS mot parlamentet, REG 2002, s. II-2719, punkt 30).
37. I förevarande fall har kommissionen till följd av sökandens upprepade vägran att underställas en granskning i skrivelse av den 19 juli 2001 beslutat att avslå ansökan om ingående av det andra partneravtalet och att avsluta ärendet. Detta beslut bekräftades av kommissionen i skrivelse av den 27 augusti 2001.
38. I det ifrågasatta beslutet av den 22 oktober 2002 bekräftade kommissionen ånyo sitt beslut att avslå sökandens ansökan om att ingå det andra partneravtalet.
39. Detta beslut innehåller ingen ny omständighet i förhållande till beslutet av den 19 juli 2001.
40. Europeiska ombudsmannens beslut angående det klagomål som inkommit till denne från sökanden kan inte anses utgöra en sådan ny omstﾤndighet. Europeiska ombudsmannen bekräftar i detta beslut att kommissionen hade fog för att begära att få genomföra en granskning hos sökanden.
41. Det faktum att kommissionen i det ifrågasatta beslutet vägrat att inleda ett disciplinärt förfarande mot anställda på ECHO utgör inte heller någon ny omständighet, i motsats till vad sökanden påstår i sina synpunkter av den 29 april 2003.
42. Detta beslut om vägran att vidta ett disciplinärt förfarande är tydligt avskilt från beslutet att avslå sökandens ansökan om att ingå partneravtal. Ett motsatt resonemang skulle innebära att ett företag, endast genom att inkomma med en ansökan om att inleda ett disciplinärt förfarande mot anställda på den institution som är ansvarig för ett beslut, kunde fördröja tidsfristen för ogiltigförklaring av detta beslut.
43. Ett beslut att inleda ett disciplinärt förfarande är i vart fall en rent intern rättsakt vid kommissionen och kan inte ifrågasättas av sökanden genom talan om ogiltigförklaring. Det bör noteras att sökanden uppenbarligen har beaktat detta faktum i sin skrivelse av den 27 augusti 2002 till kommissionen.
44. För övrigt framgår det varken av de handlingar som inlämnats till förstainstansrätten eller av det omtvistade beslutet att detta skulle ha föregåtts av en ny utredning av sökandens situation. Det faktum att ECHO åter har svarat sökanden innebär inte en ny utredning av dennes ansökan avseende det andra partneravtalet (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 26 oktober 2000 i de förenade målen T-83/99–T-85/99, Ripa di Meana m.fl. mot parlamentet, REG 2000, s. II-3493, punkt 34).
45. Det omtvistade beslutet är således en ren bekräftelse av beslutet av den 19 juli 2001. Det är ostridigt mellan parterna att talan mot det senare beslutet, vilket sökanden fick vetskap om senast den 25 juli 2001 (se ovan punkt 19), inte har väckts inom den tidsfrist på två månader som föreskrivs i artikel 230 femte stycket EG.
46. Det bör påpekas att det är samma ansökan från sökanden att ingå det andra partneravtalet som är föremål för såväl skrivelsen av den 19 juli 2001 som det omtvistade beslutet. Däremot innehöll det beslut vars ogiltigförklaring yrkades i det ovannämnda målet Internationaler Hilsfonds mot kommissionen, för första gången ett avslag av ansökningarna om samfinansiering .
Omständigheterna i förevarande fall är således olika dem som utreddes av förstainstansrätten inom ramen för den invändning om rättegångshinder som kommissionen gjorde gällande i det ovannämnda målet Hilsfonds mot kommissionen (se domen, punkterna 28–34).
47. Det första yrkandet skall således avvisas.
Det andra yrkandet – att kommissionen skall förpliktas att antingen återinsätta sökanden i den situation som denne befann sig i 1996 då den inlämnade ansökan om det första partneravtalet, eller att erbjuda sökanden att underteckna det andra partneravtalet, och det tredje yrkandet – att kommissionen skall förpliktas att ersätta sökandens kostnader avseende dennes klagomål inför Europeiska ombudsmannen
48. Det skall erinras att enligt fast rättspraxis kan förstainstansrätten inte rikta förelägganden till gemenskapsinstitutionerna eller träda i deras ställe (se domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-5/93 P, DSM mot kommissionen, REG 1999, s. I-4695, punkt 36, och förstainstansrättens dom av den 24 februari 2000 i mål T-145/98, ADT Projekt mot kommissionen, REG 2000, s. II-387, punkt 83).
49. Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG är gemenskapsdomstolarnas behörighet begränsad till att kontrollera lagligheten av den rättsakt som ifrågasätts. Om domstolen kommer fram till att rättsakten är rättsstridig ogiltigförklaras denna. Enligt artikel 233 EG åligger det den berörda institutionen att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen (se förstainstansrättens dom av den 27 januari 1998 i mål T-67/94, Ladbroke Racing mot kommissionen, REG 1998, s. II-1, punkt 200, och domen i ovannämnda mål ADT Projekt mot kommissionen, punkt 84).
50. Med sitt andra och tredje yrkande avser sökanden uppenbarligen uppnå förelägganden från förstainstansrätten riktade mot kommissionen. Med bakgrund av de i punkterna 48 och 49 upptagna principerna skall dessa yrkanden avvisas.
51. Beträffande det tredje yrkandet skall det tilläggas att enligt artikel 91 b i rättegångsreglerna skall ”nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet, särskilt utgifter för resor och uppehälle samt arvode för ombud, rådgivare eller advokat” anses som ersättningsgilla kostnader. Av denna bestämmelse framgår att de ersättningsgilla kostnaderna endast omfattar utgifter som utgivits för förfarandet vid förstainstansrätten samt att dessa måste ha varit nödvändiga i detta avseende (se förstainstansrättens beslut av den 15 juli 1998 i mål T-115/94, Opel Austria mod rådet, REG 1998, s. II-2739, punkt 26). Med ”förfarandet” avses i den ovannämnda bestämmelsen endast förfarandet inför förstainstansrätten (beslut av den 24 januari 2002 i mål T-38/95 DEP, Groupe Origny mot kommissionen, REG 2002, s. II-217, punkt 29). Sökanden skulle såtillvida i vart fall inte, inom ramen för förevarande talan om ogiltigförklaring, kunna utfå ersättning från kommissionen avseende kostnader som hänför sig till förfarandet inför Europeiska ombudsmannen.
52. Det skall även anmärkas att det tredje yrkandet inte kan tolkas som ett skadeståndskrav, vilket sökanden förefaller hävda i vissa delar av yttrandet av den 29 april 2003. Ansökan innehåller ingen hänvisning varken till en sådan begäran eller till de huvudsakliga rättsliga argumenten som skulle ligga till grund för denna.
53. Av det ovanstående följer att talan i sin helhet skall avvisas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
54. Enligt artikel 87.2 i förstainstansrättens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom sökanden har tappat målet skall den förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, i enlighet med kommissionens yrkande.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (femte avdelningen)
följande beslut:
1) Talan avvisas i sin helhet.
2) Sökanden skall bära sin rättegångskostnad och ersätta kommissionens rättegångskostnad.