61995CC0352_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Det aktuella målet, som har sin grund i en begäran om förhandsavgörande från Tribunal de commerce de Pontoise, väcker olika frågor om principen om konsumtion av varumärkesinnehavares rättigheter i gemenskapens rättsordning.
Omständigheterna och tolkningsfrågorna
2 Beslutet om hänskjutande innehåller ytterst litet information. Beskrivningen av sakomständigheterna följer nedan.
3 I juni 1994 tillställde ett bolag med namnet SA Jean Bourdon (nedan kallat Jean Bourdon) bolaget Phytheron International (nedan kallat Phytheron) en order på 3 000 liter Previcur N, ett bekämpningsmedel baserat på propamokarbonhydroklorid som hade importerats från Tyskland till Frankrike, men som hade sitt ursprung i Turkiet. Enligt beslutet om hänskjutande är det "ostridigt i målet att varan härrörde från det tyska bolaget Schering, vilket är ett dotterbolag i den tyska kemikoncernen Hoechst, som låtit ett annat dotterbolag tillverka varan i Turkiet och importera den till Tyskland".
4 Jean Bourdon hävde avtalet före leverans. Det framgår av beslutet om hänskjutande att Jean Bourdon gjort gällande att import av fytosanitära produkter till Frankrike från tredje land är förbjuden i Frankrike, om inte innehavaren av varumärket för dessa varor har givit sitt tillstånd, att ett sådant tillstånd inte har givits i det aktuella fallet och att bolaget, om det fullföljde avtalet om försäljning av den omtvistade varan, skulle löpa risk att bli stämt för varumärkesintrång av varumärkesinnehavaren. Phytheron väckte därefter talan mot Jean Bourdon om skadestånd på grund av avtalsbrott.
5 Den hänskjutande domstolen har uppgivit att enligt fransk lag kan endast varumärkesinnehavaren eller dennes licenshavare marknadsföra en vara med ett varumärke som är registrerat i Frankrike. Jean Bourdon har gjort gällande att eftersom varken varumärkesinnehavaren eller dennes licenshavare hade givit tillstånd till marknadsföring av varorna, var denna marknadsföring olaglig, och en skyldighet att köpa sådana varor kan således inte göras gällande. Phytheron har dock gjort gällande att om gemenskapsrätten och den nationella rätten inte stämmer överens, är det gemenskapsrätten som har företräde. Phytheron har tillagt att enligt gemenskapsrätten får en vara, som lagligen importerats till och marknadsförts i en medlemsstat (i det aktuella fallet Tyskland), omfattas av den fria rörligheten inom Europeiska unionen (och därmed i Frankrike). Enligt beslutet om hänskjutande har Phytheron gjort gällande att när varan i fråga, "vilken obestridligen har tillverkats i Turkiet, anländer till Tyskland kommer den till att omfattas av rätten till fri rörlighet genom tillämpning av det internationella systemet för konsumtion av rättigheter". Den hänskjutande domstolen har varken lämnat någon mer utförlig förklaring till parternas argument eller till hur dessa argument är tillämpliga på sakomständigheterna.
6 Den nationella domstolen ansåg att tvistens lösning var beroende av tolkningen av gemenskapsrättens regler om principen om fri rörlighet för varor med varumärken och ställde följande frågor till domstolen för förhandsavgörande:
"1) Kan en varumärkesskyddad vara, som en köpman i medlemsstat A lagligen har förvärvat i medlemsstat B, där den är godkänd och marknadsförs under samma varumärke, lagligen importeras från medlemsstat B och marknadsföras i medlemsstat A när det rör sig om:
- en autentisk vara som inte på något sätt har förändrats,
- en vara vars förpackning inte har förändrats, med det undantaget att det på etiketten tillagts vissa uppgifter för att uppfylla de krav som ställs i lagstiftningen i medlemsstat A,
- en vara som är godkänd även i medlemsstat A?
2) Innebär inte ett förbud som grundas på varumärkeslagstiftningen i medlemsstat A en överträdelse av bestämmelserna i artikel 30 i fördraget?"
7 Sammanfattningsvis synes uppgifterna i beslutet om hänskjutande och det sätt som domstolen har formulerat sina frågor på tyda på att de bakomliggande omständigheterna är de följande. Varan Previcur N "härrör från" det tyska bolaget Schering (som således kan antas vara innehavare av varumärket Previcur N i Tyskland). Schering tillverkade emellertid inte själv varan utan lät ett bolag som ingår i samma koncern tillverka den i Turkiet. Schering (eller åtminstone ett av dess dotterbolag) importerade varan till Tyskland (vilket, enligt min mening, synes tyda på att Schering även marknadsförde varan där). Phytheron köpte en viss kvantitet av varan och importerade den från Tyskland till Frankrike. Phytheron träffade därefter ett avtal med Jean Bourdon om försäljning av 3 000 liter av den importerade varan. Jean Bourdon hävde dock avtalet, eftersom detta bolag fruktade att innehavaren av varumärket Previcur N i Frankrike inte skulle ge sitt tillstånd till marknadsföring av varan i detta land.
8 Den hänskjutande domstolen har inte lämnat några detaljuppgifter om hur bolagen i fråga är placerade i koncernen. Mycket tyder dock på att både Schering och det turkiska dotterbolaget i Hoechst-koncernen vid den aktuella tidpunkten kontrollerades av moderbolaget i Hoechst-koncernen. Det verkar även underförstått vara Schering, eller ett dotterbolag till Schering som står under moderbolagets kontroll, som var innehavare av varumärket Previcur N i Frankrike.
9 Kommissionen har anmärkt att det inte klart framgår av beslutet om hänskjutande om partiet i fråga (det vill säga 3 000 liter) hade importerats till gemenskapen (närmare bestämt till Tyskland) av ett bolag i Hoechst-koncernen, eller om det hade importerats av en annan importör, medan Hoechst har importerat andra partier. Även om den hänskjutande domstolen har tagit upp principen om internationell konsumtion av rättigheter - enligt vilken en varumärkesinnehavare, om han tillåter marknadsföring av sina varor i ett annat land, inte kan motsätta sig att en tredje person importerar dessa varor - tyder ingenting i beskrivningen av sakomständigheterna i beslutet om hänskjutande att någon annan än Hoechst-koncernen importerat det omtvistade partiet till gemenskapen. Enligt min mening kan man därför av beslutet dra slutsatsen att partiet i fråga har importerats till gemenskapen av varumärkesinnehavaren, eller åtminstone av dess dotterbolag, som kontrolleras av samma ägare.
10 Den nationella domstolen sände efter sin begäran om förhandsavgörande en skrivelse till domstolen med en något avvikande beskrivning av sakomständigheterna. I skrivelsen preciseras att varorna i fråga lagligen hade marknadsförts i Tyskland av den enda anledningen att detta land tillämpar principen om internationell konsumtion av rättigheter. Denna precisering tyder på att varorna verkligen har importerats av en tredje person. Phytherons yttrande innehåller påståenden som å ena sidan motsäger beslutet om hänskjutande och å andra sidan kompletterar detsamma. Phytheron har särskilt angivit att det erhållit det omtvistade varupartiet från ett bolag med namnet Chembico GmbH, som självt köpt partiet i Turkiet från Hoechst-koncernens turkiska dotterbolag.
11 Såväl den nationella domstolens skrivelse som Phytherons yttrande innehåller således uppgifter som antyder att det ifrågavarande partiet mycket väl kan ha marknadsförts inom gemenskapen utan att innehavaren av detta varumärke givit sitt uttryckliga tillstånd. Om så är fallet uppstår frågan om huruvida varumärkesinnehavaren - ifall den enda anledningen till att varorna fritt kan cirkulera i en medlemsstat är att denna stat tillämpar principen om internationell konsumtion av rättigheter - kan förhindra att dessa varor marknadsförs i andra medlemsstater på grund av de varumärkesrättigheter som innehavaren åtnjuter i dessa andra länder, och huruvida det är relevant för bedömningen av föregående fråga att varumärkesinnehavaren inte hade lämnat sitt tillstånd till import av partiet i fråga till gemenskapen, men icke desto mindre tillåtit import av andra partier.
12 Jag anser emellertid att beskrivningen av sakomständigheterna skall läggas till grund för bedömningen som återfinns i beslutet om hänskjutande. De uppgifter som tillhandahålls och de frågor som ställs i begäran om förhandsavgörande skall inte bara möjliggöra för domstolen att lämna användbara svar utan även ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 20 i stadgan för Europeiska gemenskapernas domstol.(1) I det aktuella fallet har de inte haft möjlighet att avge skriftliga yttranden angående sakomständigheterna i skrivelsen från den nationella domstolen och Phytherons yttrande. Eftersom Jean Bourdon, som är svarande i målet vid den nationella domstolen, inte har avgivit något skriftligt yttrande, kan det inte förutsättas att Jean Bourdon instämmer i Phytherons beskrivning av sakomständigheterna. Av denna anledning är det nödvändigt att endast utgå från de sakomständigheter och de frågor som jag har angivit i punkt 3-9 ovan.
Upptagande till sakprövning
13 Den franska regeringen anser att begäran om förhandsavgörande skall avvisas, eftersom den innehåller ofullständiga uppgifter. Regeringen har hävdat att den hänskjutande domstolen inte har angivit vem som är innehavare av varumärket Previcur N, om varan har marknadsförts i Tyskland av varumärkesinnehavaren eller med dennes samtycke och vad den egentligen avser med att i första frågan ange att varans förpackning inte har förändrats, med det undantaget att det på etiketten tillagts vissa uppgifter för att uppfylla de krav som ställs i lagstiftningen i den medlemsstat till vilken importen skedde.
14 Som jag anfört ovan, anser jag emellertid att det implicit framgår av beslutet om hänskjutande att varumärket innehas av Hoechst-koncernen såväl i Tyskland som i Frankrike, och att det är varumärkesinnehavaren eller ett annat bolag som ingår i samma koncern som har marknadsfört varan i Tyskland. Av skäl som jag kommer att ange nedan,(2) är det inte nödvändigt att veta mer om vem som verkligen innehar varumärket. Dessutom har det inte påståtts att de uppgifter som tillagts på varans etikett var sådana att de påverkade varumärkesinnehavarens rätt, varför jag inte anser det nödvändigt att ha tillgång till ytterligare upplysning om dessa uppgifter.
15 Med beaktande av de uppgifter som den nationella domstolen senare har lämnat i sin skrivelse, kan det även invändas att det inte är nödvändigt att besvara frågorna i beslutet om hänskjutande för att denna skall kunna avgöra tvisten.(3) Uppgifterna i skrivelsen är emellertid inte tillräckligt klara för att göra det möjligt att med säkerhet säga att så är fallet. Av denna anledning anser jag att begäran om förhandsavgörande inte kan avvisas.
Prövning i sak
16 Som jag inledningsvis har anmärkt rör målet principen om konsumtion av varumärkesrättigheter. Det rör sig om en erkänd princip enligt vilken innehavaren av en rätt till ett varumärke som är skyddad enligt en medlemsstats lagstiftning inte kan åberopa denna lagstiftning för att motsätta sig import eller marknadsföring av en vara som av honom själv eller med hans samtycke har marknadsförts i en annan medlemsstat.(4)
17 Även om den nationella domstolen formulerat sina frågor i samma ordalag som artikel 30 i fördraget, återges principen om konsumtion av varumärkesrättigheter i artikel 7 i rådets direktiv 89/104/EEG(5) (nedan kallat varumärkesdirektivet). Denna artikel grundas på domstolens rättspraxis avseende artiklarna 30 och 36 i fördraget. Artikeln har följande lydelse:
"1. Ett varumärke ger inte innehavaren rätt att förbjuda användningen av varumärket för varor som av innehavaren eller med hans samtycke har förts ut på marknaden under varumärket inom gemenskapen.
2. Punkt 1 skall inte gälla när innehavaren har skälig grund att motsätta sig fortsatt marknadsföring av varorna, särskilt när varornas beskaffenhet har förändrats eller försämrats efter att de har förts ut på marknaden."
Artikel 7 har införlivats med fransk rätt genom artikel 15 III i lag nr 91-7 av den 4 januari 1991.(6)
18 Som domstolen har angivit i den dom som den nyligen har meddelat i målet Bristol-Myers Squibb m.fl.,(7) reglerar artikel 7 i varumärkesdirektivet "på ett uttömmande sätt ... frågan om konsumtion av varumärkesrätten beträffande varor som har bringats i omsättning inom gemenskapen". Detta direktiv skall emellertid "tolkas mot bakgrund av fördragets bestämmelser om den fria rörligheten för varor och särskilt artikel 36".(8)
19 Som domstolen har förklarat i domen i målet IHT Internationale Heiztechnik och Danziger,(9) gäller principen om konsumtion av rättigheter "när innehavaren av varumärket i den medlemsstat till vilken import sker och innehavaren av varumärket i exportlandet är densamma eller när de, även om de är olika personer, har ekonomiska band till varandra. Flera situationer omfattas: varor som förts ut på marknaden av samma företag, en licenshavare, ett moderbolag, ett dotterbolag i samma koncern, eller av en ensamåterförsäljare".(10) Domstolen har i samma dom tillagt att "det är viktigt att även understryka att det avgörande är möjligheten att utöva kontroll över varornas kvalitet, och inte att sådan kontroll verkligen utövas. En nationell lagstiftning som ger licensgivaren möjlighet att med hänvisning till licenshavarens varors dåliga kvalitet motsätta sig import är därför oförenlig med artiklarna 30 och 36: Om licensgivaren tolererar att varor med dålig kvalitet tillverkas trots att han har avtalsmässiga möjligheter att förhindra att så sker, måste han ta på sig ansvaret därför. Samma sak gäller om varutillverkningen är decentraliserad inom samma koncern och dotterbolagen i var och en av medlemsstaterna tillverkar varor vars kvalitet är anpassad till varje nationell marknads egenheter. En nationell lag som tillåter ett dotterbolag i koncernen att åberopa dessa kvalitetsskillnader för att motsätta sig att varor som ett systerbolag har tillverkat marknadsförs inom det egna territoriet skall även den förkastas. Enligt artiklarna 30 och 36 måste koncernen ta konsekvenserna av sitt val".(11)
20 Eftersom det av de skäl som jag ovan har anfört(12) måste antas att den vara som är i fråga i det aktuella målet har marknadsförts i Tyskland av den som är varumärkesinnehavare i Tyskland eller med dennes samtycke, och att detta varumärke både i Tyskland och i Frankrike tillhör samma bolag, eller åtminstone dotterbolag i samma koncern och under samma övergripande kontroll, är det följaktligen klart att man inte kan utesluta tillämpning av principen om konsumtion av rättigheter till varumärken i det aktuella målet på den grunden att varumärket hade olika innehavare i Tyskland och i Frankrike. Det enda skäl som kan rättfärdiga avsteg från denna princip i det aktuella målet är om det föreligger "skälig grund" i den mening som avses i artikel 7.2 i varumärkesdirektivet, och om denna grund rättfärdigar att varumärkesinnehavaren motsätter sig att varorna marknadsförs i Frankrike.
21 Den hänskjutande domstolen har i sin första fråga angivit att varan i fråga är en autentisk vara, som inte på något sätt har förändrats och vars förpackning inte har förändrats, "med det undantaget att det på etiketten tillagts vissa uppgifter för att uppfylla de krav som ställs i lagstiftningen i medlemsstaten [till vilken importen skett]". I motsats till vad som var fallet i målet Bristol-Myers Squibb m.fl., har parallellimportören således inte förändrat varans sammansättning och heller inte omförpackat varan som sådan. I motsats till vad som var fallet i det ovannämnda målet synes dessutom inget tyda på att varumärkesinnehavarens rättigheter har påverkats av att uppgifterna har tillagts på förpackningen. Det måste därför antas att det inte föreligger någon "skälig grund" som rättfärdigar att varumärkesinnehavaren motsätter sig att varan importeras från Tyskland.
Förslag till avgörande
22 Följaktligen anser jag att de frågor som har ställts till domstolen skall besvaras på följande sätt:
Artikel 7 i rådets första direktiv 89/104/EEG skall tolkas så, att om a) en vara har importerats till medlemsstat A från medlemsstat B, b) denna vara har marknadsförts i medlemsstat B av varumärkesinnehavaren i medlemsstat B eller med dennes samtycke, c) varumärket i båda medlemsstaterna tillhör samma bolag, eller åtminstone dotterbolag i samma koncern och under samma övergripande kontroll, d) varan inför marknadsföringen i medlemsstat A inte har förändrats på något sätt, med det undantaget att det på etiketten tillagts vissa uppgifter för att uppfylla de krav som ställs i lagstiftningen i medlemsstat A, och e) inget tyder på att varumärkesinnehavarens rättigheter har skadats genom tillägget av dessa uppgifter, kan varken varumärkesinnehavaren eller dennes licenshavare göra gällande varumärkeslagstiftningen i medlemsstat A för att motsätta sig marknadsföring av denna vara i denna medlemsstat.
(1) - Se exempelvis domstolens beslut av den 2 februari 1996 i mål C-257/95, Bresle (REG 1995, s. I-233, punkt 19).
(2) - I punkterna 19 och 20.
(3) - Se exempelvis beslut av den 26 januari 1990 i mål C-286/88, Falciola (Rec. 1990, s. I-191); dom av den 16 juli 1992 i mål C-343/90, Lourenço Dias (Rec. 1992, s. I-4673), och C-83/91, Meilicke (Rec. 1992, s. I-4871), samt beslut av den 16 maj 1994 i mål C-42/93, Monin Automobiles (Rec. 1994, s. I-1707).
(4) - Se exempelvis dom av den 31 oktober 1974 i mål 16/74, Winthorp (Rec. 1974, s. 1183), av den 22 juni 1994 i mål C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik och Danziger (Rec. 1994, s. I-2789), av den 11 juli 1996 i de förenade målen C-427/93, C-429/93 och C-436/93, Bristol-Myers Squibb m.fl. (REG 1996, s. I-3457); i de förenade målen C-71/94, C-72/94 och C-73/94, Eurim-Pharm (REG 1996, s. I-3603), och i mål C-232/94, MPA Pharma (REG 1996, s. I-3671).
(5) - Rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, 1989, s. 1).
(6) - Journal officiel de la République française, 6 januari 1991, s. 317. Denna lag har under mellantiden upphävts, och dess innehåll har i stället inarbetats i artikel L.713-4 i lagsamlingen i immaterialrätt.
(7) - Ovan fotnot 4, punkt 26 i domen.
(8) - Punkt 27 i domen.
(9) - Ovan fotnot 4.
(10) - Punkt 34 i domen.
(11) - Punkt 38 i domen.
(12) - Se punkt 2-9 ovan.