62018TJ0150_RES
Förenade målen T‑150/18 och T‑345/18
BNP Paribas
mot
Europeiska centralbanken
Tribunalens dom (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 9 september 2020
”Ekonomisk och monetär politik – Tillsyn över kreditinstitut – Bidrag till insättningsgarantisystemet eller gemensamma resolutionsfonden genom oåterkalleliga betalningsåtaganden – Uppdrag som anförtrotts ECB – ECB:s särskilda tillsynsbefogenheter – Artiklarna 4.1 f, 16.1 c och 16.2 d i förordning (EU) nr 1024/2013 – Åtgärd som innebär ett krav på att det sammanlagda beloppet av oåterkalleliga betalningsåtaganden ska dras av från kärnprimärkapitalet – Ingen individuell prövning har gjorts”
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Tillsyn över unionens finanssektor – Gemensam tillsynsmekanism – Gruppbaserad tillsyn över kreditinstitutsgrupper – Kapitalbaskrav – Omfattningen av den tillsyn och bedömning som utförs av Europeiska centralbanken
(Rådets förordning nr 1024/2013, artiklarna 4.1 f, 16.1 c och 16.2 d)
(se punkterna 55–60)
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Tillsyn över unionens finanssektor – Gemensam tillsynsmekanism – Gruppbaserad tillsyn över kreditinstitutsgrupper – Kapitalbaskrav – Omfattningen av den tillsyn och bedömning som utförs av Europeiska centralbanken – Skyldighet att göra en individuell prövning
(Rådets förordning nr 1024/2013, artiklarna 4.1 f, 16.1 c och 16.2 d)
(se punkterna 61 och 75–82)
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Tillsyn över unionens finanssektor – Gemensam tillsynsmekanism – Gruppbaserad tillsyn över kreditinstitutsgrupper – Kapitalbaskrav – Omfattningen av den tillsyn och bedömning som utförs av Europeiska centralbanken – Kapital som kan bli föremål för en åtgärd som kräver att en politik eller särskild behandling genomförs – Begrepp – Oåterkalleliga betalningsåtaganden – Omfattas
(Rådets förordning nr 1024/2013, artiklarna 4.1 f, 16.1 c och 16.2 d)
(se punkterna 69 och 70)
Resumé
Sökanden, BNP Paribas, är ett kreditinstitut som klassificeras som ”betydande”, och det omfattas därför av Europeiska centralbankens (ECB) direkta tillsyn. Sökanden har valt att bidra till finansieringen av den gemensamma resolutionsfonden genom oåterkalleliga betalningsåtaganden. (
1
) ECB antog, inom ramen för utövandet av sitt tillsynsuppdrag, den 19 december 2017 ett beslut (
2
) genom vilket sökanden ålades att från sitt kärnprimärkapital (Common Equity Tier 1, CET 1) (
3
) dra av det sammanlagda beloppet av sina oåterkalleliga betalningsåtaganden (nedan kallad den angripna åtgärden).
ECB grundade detta beslut på konstaterandet att sökanden behandlade sina oåterkalleliga betalningsåtaganden som poster utanför balansräkningen, vilket orsakade en risk för övervärdering av kärnprimärkapitalet. De oåterkalleliga betalningsåtagandena togs nämligen inte upp på skuldsidan i sökandens balansräkning och, eftersom den säkerhet som var knuten till dem inte var tillgänglig förrän den betalades till den gemensamma resolutionsfonden, kunde den inte tas i anspråk för att täcka eventuella förluster i samband med sökandens verksamhet. ECB ansåg att denna situation inte gav en exakt bild av sökandens finansiella soliditet, eftersom det fanns en skillnad mellan det belopp som sökanden uppvisade som sitt kärnprimärkapital och den verkliga storleken av de förluster som sökanden klarade av att bära.
Efter det att sökanden överklagat till ECB:s administrativa omprövningsnämnd, ersatte ECB sitt beslut av den 19 december 2017 med ett beslut av den 26 april 2018. (
4
) Den del i beslutet som avsåg de oåterkalleliga betalningsåtagandena förblev dock oförändrad. Sistnämnda beslut ersattes den 1 mars 2019 av ett beslut av den 14 februari 2019, (
5
) varigenom sökanden ålades en åtgärd som var identisk med den angripna åtgärden. Sökanden väckte genom två ansökningar talan vid tribunalen om delvis ogiltigförklaring av ECB:s beslut om denna åtgärd.
I sin dom av den 9 september 2020 ogiltigförklarade tribunalen, där målet avgjordes genom en avdelning i utökad sammansättning och efter det att de två målen förenats (T‑150/18 och T‑345/18), delvis ECB:s beslut, med motiveringen att ECB inte hade gjort någon individuell prövning av sökandens riskprofil innan den beslutade att vidta den angripna åtgärden.
Tribunalen konstaterade inledningsvis att de beslut som antagits av ECB inte saknade rättslig grund, eftersom ECB hade agerat inom ramen för dess gransknings- och tillsynsbefogenheter, vilka ger ECB rätt att kräva att instituten i samband med kravet på kapitalbas tillämpar en särskild reserveringspolitik eller behandlar tillgångar på särskilt sätt i fråga om kapitalkraven. (
6
)
Därefter, efter att ha konstaterat att de belopp som ställts som säkerhet för betalningen av de oåterkalleliga betalningsåtagandena (
7
) var oskiljaktiga från själva de oåterkalleliga betalningsåtagandena, underkände tribunalen sökandens argument att de oåterkalleliga betalningsåtagandena inte kunde bli föremål för en tillsynsåtgärd som innebar en särskild behandling i fråga om kapitalkrav på grund av att de behandlades som poster utanför balansräkningen. Tribunalen fann nämligen att den angripna åtgärden, även om den inte direkt avsåg de oåterkalleliga betalningsåtagandena utan de belopp som ställts som säkerhet för deras betalning, på grund av denna oskiljaktighet kunde utsträckas till att omfatta de oåterkalleliga betalningsåtagandena.
För att kunna tillämpa en sådan åtgärd var ECB däremot skyldig att göra en individuell prövning av sökandens riskprofil och, i synnerhet, av de arrangemang, strategier och mekanismer som införts för att hantera de risker som följde av hur de oåterkalleliga betalningsåtagandena behandlades i bokföringen. Tribunalen konstaterade inledningsvis att ECB hade fastställt nivån på sökandens exponering för den risk som följde av att sökanden hade tecknat oåterkalleliga betalningsåtaganden. Tribunalen ansåg emellertid att ECB:s resonemang – enligt vilket den bokföringsmässiga behandlingen av de oåterkalleliga betalningsåtagandena som poster utanför balansräkningen i sig var problematisk, eftersom den per definition innebar en övervärdering av kärnprimärkapitalet – utgjorde allmänna överväganden som kunde tillämpas på vilket kreditinstitut som helst som valde en liknande behandling av de oåterkalleliga betalningsåtagandena. Tribunalen konstaterade således att det inte av de angripna besluten framgick att det gjorts någon individuell prövning av ECB för att kontrollera huruvida sökanden hade genomfört arrangemang, strategier eller mekanismer i syfte att hantera de risker som hängde samman med att behandla de oåterkalleliga betalningsåtagandena som poster utanför balansräkningen.
Tribunalen fann att den omständigheten att den aktuella åtgärden hade antagits i samband med översyns- och utvärderingsprocessen (Supervisory Review and Evaluation Process, SREP) inte nödvändigtvis innebar att det gjorts en individuell prövning med beaktande av de omständigheter som var specifika för sökanden. Tribunalen ansåg dessutom att konsekvensbedömningen, även om den kan vara användbar vid bedömningen av huruvida den aktuella åtgärden är proportionerlig, omfattas av en annan logik och har ett annat syfte än de som ligger till grund för en individuell prövning och inte kan jämställas med en sådan prövning.
Tribunalen drog följaktligen slutsatsen att ECB, genom att inte gå längre i sin prövning än att konstatera att de oåterkalleliga betalningsåtagandena kunde medföra en potentiell risk på grund av att de behandlades som en post utanför balansräkningen, genom att inte undersöka sökandens konkreta situation, i synnerhet dess riskprofil och dess likviditetsnivå, och genom att inte beakta eventuella faktorer som mildrade den potentiella risken, hade åsidosatt sin skyldighet att göra en individuell prövning av sökandens situation. (
8
)
(
1
)	De avgifter som kreditinstituten är skyldiga att betala till den gemensamma resolutionsfonden kan betalas genom omedelbar betalning eller genom ett oåterkalleligt betalningsåtagande. Enligt artikel 70.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning nr 1093/2010 (EUT L 225, 2014, s. 1) ska kreditinstitut åta sig att betala bidraget till den gemensamma resolutionsfonden vid första uppmaning av resolutionsmyndigheten.
(
2
)	ECB:s beslut av den 19 december 2017, ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248.
(
3
)	Detta kapital är avsett att säkerställa ett kreditinstituts fortsatta verksamhet och förebygga insolvens.
(
4
)	ECB:s beslut av den 26 april 2018, ECB-SSM-2018-FRBNP-17.
(
5
)	ECB:s beslut av den 14 februari 2019, ECB-SSM-2019-FRBNP-12.
(
6
)	Enligt artikel 16.1 c och 16.2 d i rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 2013, s. 63).
(
7
)	Dessa belopp tar formen av att ett belopp som motsvarar det oåterkalleliga betalningsåtagandet betalas in i kontanter och ställs till förfogande för resolutionsmyndigheterna.
(
8
)	Såsom föreskrivs i artiklarna 4.1 f, 16.1 c och 16.2 d i förordning nr 1024/2013.