62003CJ0385_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑385/03,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Bundesfinanzhof (Tyskland), genom beslut av den 30 juli 2003, som inkom till domstolen den 12 september 2003, i målet mellan
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
och
Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (referent) och E. Levits,
generaladvokat: C. Stix-Hackl,
justitiesekreterare: byrådirektören K. Sztranc,
med beaktande av det skriftliga förfarandet och efter att förhandling hållits den 25 november 2004,
med beaktande av de yttranden som avgivits av:
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, genom M. Blaesing, i egenskap av ombud,
– Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG, genom U. Schrömbges och O. Wenzlaff, Rechtsanwälte,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom G. Braun, i egenskap av ombud,
och efter att den 20 januari 2005 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av artikel 11.1 första och andra styckena i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 216), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2945/94 av den 2 december 1994 (EGT L 310, s. 57; svensk specialutgåva, område 3, volym 63, s. 83) (nedan kallad förordning nr 3665/87).
2. Begäran har framställts inom ramen för en tvist mellan Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (nedan kallat Käserei) och Hauptzollamt Hamburg-Jonas (nedan kallad Hauptzollamt) om huruvida den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 första stycket a i förordning nr 3665/87 skall vidtas mot bolaget.
Tillämpliga bestämmelser
3. Första och tredje skälen i förordning nr 2945/94, genom vilken artikel 11 i förordning nr 3665/87 ändrades, är avfattade på följande sätt:
”Under de gällande gemenskapsbestämmelserna beviljas exportbidrag enbart på grundval av objektiva kriterier, som särskilt rör den exporterade produktens art och kvantitet, dess egenskaper och bestämmelseort. Erfarenheten visar att det finns behov av förstärkta insatser för att bekämpa oegentligheter, särskilt bedrägeri som drabbar gemenskapens budget. Det bör därför fastställas att felaktigt utbetalda belopp skall indrivas och det bör införas sanktioner för att stimulera exportörerna att uppfylla gemenskapens bestämmelser.
…
Har en exportör lämnat felaktiga upplysningar, kan detta leda till felaktig bidragsutbetalning om felet inte uppdagas. Om felet upptäcks är det berättigat att pålägga exportören ett sanktionsbelopp i proportion till det belopp som han felaktigt skulle ha tagit emot om felet inte hade upptäckts. …”
4. I artikel 3 i förordning nr 3665/87 föreskrivs följande:
”1. Med exportdag avses den dag då tullmyndigheten tar emot den exportdeklaration i vilken det anges att en bidragsansökan kommer att lämnas in.
2. Dagen för mottagandet av exportdeklarationen skall vara avgörande för
a) bidragssatsen, om bidraget inte har fastställts i förväg,
b) ändringar av bidragssatsen, om bidraget har fastställts i förväg.
3. Alla handlingar som har samma rättsverkan som ett mottagande av en exportdeklaration skall jämställas med ett sådant mottagande.
4. Exportdagen skall vara avgörande när den exporterade produktens kvantitet, slag och egenskaper fastställs.
5. De dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag måste innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet, särskilt
a) en beskrivning av produkterna enligt bidragsnomenklaturen,
b) uppgifter om produkternas nettovikt, eller motsvarande uttryckt i den måttenhet som skall användas vid beräkningen av bidraget, samt
c) uppgifter om produkternas sammansättning eller en hänvisning till en sådan, i den utsträckning som behövs för att beräkna bidragets storlek.
Om det dokument som avses i denna punkt är en exportdeklaration måste denna också innehålla dessa uppgifter samt uppgiften ’bidragskod’.
6. När detta mottagande eller likvärdig handling skett skall produkterna ställas under tullkontroll till dess att de lämnar gemenskapens tullområde.”
5. Artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 har följande lydelse:
”1. Om det konstateras att en exportör i avsikt att få exportbidrag har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till, skall bidraget för exporten i fråga vara lika med det bidrag som gäller för den faktiska exporten, minskat med ett belopp motsvarande
a) hälften av skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten
b) två gånger skillnaden mellan det begärda bidraget och det bidrag som gäller för den faktiska exporten, om exportören med avsikt har lämnat felaktiga upplysningar.
Det begärda bidraget anses vara det belopp som fås vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 3 eller artikel 25.2. Om bidragssatsen varierar beroende på destination, skall den differentierade delen av det begärda bidraget beräknas på grundval av de uppgifter som lämnats enligt artikel 47.
Den sanktion som avses i a tillämpas inte
– vid fall av force majeure,
– i undantagsfall där omständigheterna ligger utanför exportörens kontroll och inträffar efter det att myndigheterna har godtagit export‑ eller betalningsdeklarationen, förutsatt att exportören genast efter att ha fått kännedom om dessa förhållanden, men inom den frist som avses i artikel 47.2, underrättar myndigheterna härom, om inte myndigheterna redan har konstaterat att det begärda bidraget var inkorrekt,
…”
6. I artikel 25.1 i förordning nr 3665/87 föreskrivs följande:
”När exportören anger sin avsikt att exportera produkterna eller varorna efter bearbetning eller lagring och att därigenom bli berättigad till bidrag enligt artiklarna 4 och 5 i förordning (EEG) nr 565/80, är villkoret för att dessa bestämmelser skall tillämpas att exportören till tullmyndigheterna lämnar in en deklaration, i fortsättningen kallad betalningsdeklaration.
Medlemsstaterna får använda en annan benämning än betalningsdeklaration.”
7. I artikel 25.2 i samma förordning föreskrivs vilka upplysningar denna betalningsdeklaration skall innehålla.
8. I artikel 47.1 och 47.2 i förordning nr 3665/87 föreskrivs följande:
”1. Exportbidraget skall utbetalas endast på exportörens ansökan och skall endast betalas av den medlemsstat inom vars territorium exportdeklarationen mottagits.
Ansökan om exportbidrag skall antingen göras
a) skriftligen, varvid medlemsstaten får föreskriva att en särskild blankett används för detta ändamål, eller
b) genom användning av datoriserat system …
2. Utom vid force majeure skall de dokument som rör betalningen av bidraget eller frisläppandet av säkerheten läggas fram inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen togs emot.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
9. Den 29 juli 1996 ingav Käserei en exportdeklaration enligt artikel 3 i förordning nr 3665/87 avseende en sändning ost, däribland mjukost, enligt olika nummer i bidragsnomenklaturen för den gemensamma organisationen av marknaden.
10. Den 12 augusti 1996 ansökte Käserei hos Hauptzollamt om utbetalning i förskott av exportbidraget för denna sändning. I ansökan angav bolaget emellertid uttryckligen att mjukost inte omfattades av ansökan. Posterna 4 och 5 i blanketten angående mjukost hade strukits och försetts med en handskriven notering. I en skrivelse som bifogades ansökan om utbetalning meddelade Käserei Hauptzollamt att bolaget inte begärde bidrag för den produkten.
11. Hauptzollamt betalade ut exportbidraget för de icke strukna posterna men vidtog, genom beslut av den 26 mars 1997, en sanktionsåtgärd mot Käserei på grund av att den mjukost som angetts i den exportdeklaration som är aktuell i målet vid den nationella domstolen inte berättigade till bidrag eftersom vegetabiliskt fett tillsatts produkten. Hauptzollamt ansåg således att det nämnda bolaget hade ansökt om ett bidrag som var större än det som bolaget hade rätt till.
12. Käserei begärde, utan framgång, omprövning av detta beslut. Däremot biföll Finanzgericht Hamburg bolagets överklagande. Denna rättsinstans fann att bolaget inte hade ansökt om bidrag för posterna 4 och 5 i blanketten eftersom ingivande av exportdeklarationen inte kunde anses utgöra en sådan ansökan. Rätten fann därför att bestämmelserna om sanktionsåtgärder inte var tillämpliga.
13. Hauptzollamt överklagade avgörandet till Bundesfinanzhof. Den sistnämnda domstolen fann att utgången i det aktuella målet var beroende av huruvida en bidragsansökan i den mening som avses i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 skall anses göras genom att en exportdeklaration enligt artikel 3 i samma förordning inges eller, tvärtom, genom att en sådan ansökan om utbetalning som avses i artikel 47.1 i nämnda förordning inges.
14. Bundesfinanzhof ansåg att denna fråga inte klart kunde avgöras av ordalydelsen av artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 och beslöt att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Skall artikel 11.1 första och andra styckena i förordning … nr 3665/87 … – även med beaktande av proportionalitetsprincipen – tolkas så, att redan felaktiga upplysningar avseende enstaka varuposter i exportdeklarationen, vilka skulle kunna leda till att exportören får ett större exportbidrag än det som vederbörande har rätt till, medför att exportbidraget skall minskas med det i bestämmelsen beskrivna sanktionsbeloppet, trots att det i samband med den särskilda ansökan om utbetalning som enligt nationell rätt skall inges uttryckligen förklaras att det inte begärs att exportbidrag skall utbetalas för de ifrågavarande varuposterna i exportdeklarationen?”
Bedömning av tolkningsfrågan
Yttranden som avgetts vid domstolen
15. Enligt Käserei utgörs bidragsansökan i den mening som avses i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 inte av exportdeklarationen utan av den ansökan om utbetalning som föreskrivs i artikel 47.1 i nämnda förordning. Enligt bolaget följer det härav att de sanktionsåtgärder som föreskrivs i nämnda artikel 11.1 inte är tillämpliga när det bara är exportdeklarationen som innehåller felaktiga uppgifter vad beträffar exportbidrag.
16. Käserei har hävdat att en sanktionsåtgärd enligt artikel 11.1 första stycket i förordning nr 3665/87 har föreskrivits för det fall en exportör har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till. I denna bestämmelse anges det dock inte vad som utgör en sådan ansökan. I avsaknad av sådan precisering skall, enligt Käserei, endast den bidragsansökan som föreskrivs i artikel 47 i nämnda förordning vara avgörande.
17. Käserei har anfört att det, för att exportbidraget skall betalas ut, enligt artikel 47.1 krävs att exportören gör en skriftlig ansökan och att medlemsstaten får föreskriva att en särskild blankett används för detta ändamål. I tysk rätt föreskrivs i 15 § i förordningen om exportbidrag (Ausfuhrerstattungsverordnung) av den 24 maj 1996 (BGBl. 1996 I, s. 766) att en sådan blankett skall användas. I den blankettmall som föreskrivs i den förordningen uppmärksammas bidragssökanden uttryckligen på att han eller hon begär att exportbidrag skall utbetalas för samtliga varor som räknas upp i denna ansökan. Exportdeklarationen skiljer sig klart från ansökan om utbetalning av bidraget och det är endast genom att inge denna ansökan som exportören, enligt tysk rätt, uttryckligen begär exportbidrag. Vid förhandlingen uppgav Käserei att en exportdeklaration i den tyska rättsordningen endast utgör en avsiktsförklaring som inte utlöser något bidragsförfarande hos det behöriga tyska tullkontoret.
18. Enligt kommissionen görs den bidragsansökan som avses i artikel 11.1 första stycket i förordning nr 3665/87 genom att exportdeklarationen inges enligt artikel 3 i denna förordning. Kommissionen har härvid framhållit att det begärda bidraget, inom ramen för nämnda artikel 11.1, ”anses vara det belopp som fås vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 3 eller artikel 25.2” i samma förordning.
19. Kommissionen har även åberopat syftet med förordning nr 3665/87. Den har gjort gällande att dess avskräckande verkan till stor del skulle äventyras om Finanzgericht Hamburgs tolkning godtogs. Att exportdeklarationen mottas innebär att varorna kontrolleras av tullmyndigheterna och blir föremål för granskning. Granskningen skulle ha föga värde och sakna avskräckande verkan om sanktionsåtgärden inte grundades på upplysningarna i exportdeklarationen utan på ansökan om utbetalning vilken kan göras mycket senare. Finanzgericht Hamburgs tolkning skulle kunna leda till situationer där exportören lämnar in en exportdeklaration som innehåller felaktiga upplysningar och först senare ger in den särskilda bidragsansökan när han eller hon är säker på att felaktigheterna inte upptäckts.
Domstolens svar
20. Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida det är den exportdeklaration som avses i artikel 3 i förordning nr 3665/87 eller den särskilda ansökan om utbetalning som föreskrivs i artikel 47.1 däri som utgör det dokument som skall ligga till grund för tillämpning av den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 i samma förordning.
21. Domstolen erinrar om att det i artikel 11.1 första stycket i förordning nr 3665/87 föreskrivs att en sanktionsåtgärd skall tillämpas på den ekonomiska aktör som har ansökt om ett bidrag som är större än det som vederbörande har rätt till. I artikel 11.1 andra stycket i samma förordning föreskrivs att det begärda bidraget anses vara det belopp som fås vid en beräkning på grundval av de upplysningar som lämnats enligt artikel 3 eller artikel 25.2 i denna förordning. I artikel 11.1 andra stycket andra meningen föreskrivs vidare att de upplysningar som lämnats enligt artikel 47 i samma förordning skall beaktas i beräkningen av det begärda bidraget ”[o]m bidragssatsen varierar beroende på destination”.
22. Av detta följer att man, om bidragssatsen inte varierar, vid beräkningen av det begärda bidragsbeloppet i den mening som avses i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 skall grunda sig enbart på artikel 3 eller, i förekommande fall, artikel 25.2 i denna förordning. Det följer också härav att det är det eller de dokument som innehåller de uppgifter som föreskrivs i artikel 3 eller artikel 25.2, på grundval av vilka bidragsbeloppet beräknas, som utgör den ansökan som, på grund av felaktiga upplysningar, utlöser tillämpning av den sanktionsåtgärd som föreskrivs i nämnda artikel 11.1.
23. Vad gäller tolkningen av artikel 3 i samma förordning påpekar domstolen, precis som generaladvokaten angett i punkt 38 i sitt förslag till avgörande, att det av denna artikel inte nödvändigtvis framgår att det begärda bidragsbeloppet skall beräknas på grundval av enbart de upplysningar som lämnas i exportdeklarationen. I synnerhet anges det inte i artikel 3.5 någon benämning på det dokument som skall inges för att exportbidrag skall erhållas. Det hänvisas endast till ”[d]e dokument som används vid exporten”. Vidare innehåller artikel 3.5 andra stycket föreskrifter för det fall ”det dokument som avses i denna punkt är en exportdeklaration”. Av detta följer att det dokument som skall ges in för att bidrag skall erhållas inte nödvändigtvis är exportdeklarationen.
24. Det ankommer nämligen på varje medlemsstat att i sin nationella rätt bestämma vilka blanketter som krävs för att rätta sig efter bestämmelserna i artikel 3 i förordning nr 3665/87. Antingen ingår det dokument som används vid exporten för att bidrag skall erhållas i en enda exportdeklaration, eller kan det finnas olika blanketter.
25. Oavsett hur det dokument som används i nationell rätt för att bidrag skall erhållas benämns, krävs det enligt artikel 3.5 i förordning nr 3665/87 att detta dokument inges ”vid exporten”, och inte senare. Av detta följer att det nämnda dokumentet inte kan utgöras av den ansökan om utbetalning som avses i artikel 47.1 i samma förordning eftersom den kan inges inom tolv månader från den dag då exportdeklarationen togs emot, det vill säga långt efter själva exporten.
26. Ovanstående analys är förenlig med systematiken och andemeningen i förordning nr 3665/87 och dess syfte. Vad gäller systematiken påpekar domstolen att förordningen innehåller materiella bestämmelser och förfarandebestämmelser vad gäller erhållande av exportbidrag. Såsom generaladvokaten anfört i punkterna 48 och 50 i sitt förslag till avgörande innehåller artiklarna 3 och 11 i nämnda förordning materiella bestämmelser och är placerade i avdelning 2, kapitel 1, med rubriken Rätt till bidrag. Artikel 47.1 i samma förordning däremot är placerad i avdelning 4 med rubriken Förfarande vid utbetalning av bidrag och innehåller enbart de administrativa formkrav som exportören måste uppfylla för att bidraget skall betalas ut till honom eller henne. Vad bidraget omfattar beror på de upplysningar som återfinns i det dokument som ger rätt till bidrag och inte i det dokument av teknisk karaktär, vilket förvisso utgör ett villkor som först måste vara uppfyllt för att bidrag skall betalas ut, men som inte utgör den rättsliga grunden för rätten till en sådan utbetalning. Härav följer, i enlighet med systematiken i förordning nr 3665/87 och den ordning som inrättats genom denna, att bidragsansökan i den mening som avses i artikel 11.1 i nämnda förordning görs genom tillämpning av artikel 3, eller, i förekommande fall, artikel 25.2 i samma förordning, inte genom att den ansökan om utbetalning som föreskrivs i nämnda artikel 47.1 ges in.
27. Vad gäller syftet med förordning nr 3665/87 följer det av första skälet i förordning nr 2945/94 att dess syfte är att bekämpa de oegentligheter och bedrägerier som konstaterats vad gäller exportbidrag (se dom av den 11 juli 2002 i mål C‑210/00, Käserei Champignon Hofmeister, REG 2002, s. I‑6453, punkt 60). En tolkning som innebär att det är möjligt och giltigt att inge en bidragsansökan för redan exporterade varor äventyrar detta syfte, eftersom de behöriga myndigheterna inte längre kan utföra fysiska kontroller av de nämnda varorna, vilka kontroller emellertid är nödvändiga för att syftet med förordning nr 3665/87 skall kunna uppnås. Det kan således inte vara tillåtet att den bidragsansökan som avses i artikel 47.1 i denna förordning, som kan inges inom tolv månader från det att exportdeklarationen mottagits, kan utgöra bidragsansökan i den mening som avses i artikel 11.1 i samma förordning.
28. Den fysiska kontrollen av de varor för vilka bidrag har begärts utgör ett viktigt redskap för att bekämpa oegentligheter och bedrägerier på området för exportbidrag. För att man skall kunna försäkra sig om att syftet med granskningen garanteras fullt ut är det ett oeftergivligt krav att kontrollerna äger rum efter det att exportören ingett en bindande bidragsansökan. Såsom kommissionen anfört i sitt skriftliga yttrande skulle den avskräckande verkan av de sanktionsåtgärder som föreskrivs i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 till stor del avta om det var möjligt att inge bidragsansökan efter det att varorna hade kontrollerats. Exportören skulle då kunna avpassa sin bidragsansökan efter resultatet av en eventuell kontroll.
29. Härav följer att granskningsförfarandet vad gäller bidragsansökningarna måste anses utgöra en integrerad del av den ordning för exportbidrag som föreskrivs i förordning nr 3665/87. För att avgöra vilket dokument som utgör bidragsansökan, skall man således inte beakta det dokument som avser utbetalningen av bidraget utan det som utlöser systemet för granskning av bidragsansökan.
30. Den nationella domstolen har hänvisat till proportionalitetsprincipen och frågat om det inte kan anses oproportionerligt att vidta den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 i förordning nr 3665/87 när exportören inte har ansökt om att bidrag skall utbetalas och de behöriga myndigheterna inte har beviljat någon utbetalning till honom eller henne.
31. Domstolen påpekar till att börja med att den i punkterna 59–68 i domen i det ovannämnda målet Käserei Champignon Hofmeister redan har slagit fast att sanktionsåtgärden är proportionerlig. I nämnda punkt 68 fann domstolen att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 första stycket a i förordning nr 3665/87 inte innebär ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen, eftersom den varken kan anses vara ett olämpligt medel för att uppnå det åsyftade målet med gemenskapsbestämmelserna, det vill säga att bekämpa oegentligheter och bedrägeri, eller kan anses gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
32. Domstolen påpekar vidare att det i förordning nr 3665/87 föreskrivs noga angivna förhållanden under vilka en exportör som begär ett bidrag som är högre än det vederbörande har rätt till likväl kan undgå att påföras den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 i denna förordning. Enligt artikel 11.1 tredje stycket andra strecksatsen skall den ifrågavarande sanktionen inte tillämpas ”i undantagsfall där omständigheterna ligger utanför exportörens kontroll och inträffar efter det att myndigheterna har godtagit export‑ eller betalningsdeklarationen, förutsatt att exportören genast efter att ha fått kännedom om dessa förhållanden, men inom den frist som avses i artikel 47.2, underrättar myndigheterna härom, om inte myndigheterna redan har konstaterat att det begärda bidraget var inkorrekt.”
33. Det skall emellertid anmärkas att en ändring av bidragsansökan utgör en materiell ändring, inte en förfarandeändring. De behöriga myndigheterna skall informeras om en sådan ändring genom att ett särskilt och motiverat dokument inges, inte genom ingivande av en enkel blankett, såsom den ansökan om utbetalning som föreskrivs i artikel 47.1 i förordning nr 3665/87.
34. Domstolen framhåller slutligen att det av såväl lydelsen av förordning nr 3665/87 som dess syfte framgår att gemenskapslagstiftaren velat att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 i denna förordning tillämpas, inte efter det att gemenskapsbudgeten åsamkats ekonomisk förlust på grund av felaktig utbetalning av exportbidrag, utan i ett tidigare skede när exportören, om än oavsiktligt, lämnat felaktiga upplysningar i bidragsansökan.
35. I tredje skälet i förordning nr 2945/94 anges att om ”en exportör [har] lämnat felaktiga upplysningar, kan detta leda till felaktig bidragsutbetalning om felet inte uppdagas. Om felet upptäcks är det berättigat att pålägga exportören ett sanktionsbelopp …” Det saknar således härvid betydelse att exportören, efter det att de felaktiga upplysningarna i exportdeklarationen upptäckts, varken har begärt eller erhållit utbetalning av bidraget i fråga. I den ordning som införts genom förordning nr 3665/87 räcker redan den omständigheten att de felaktiga upplysningarna kan leda till felaktig utbetalning av bidrag för att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 11.1 i denna förordning skall tillämpas.
36. Av vad anförts följer att den ställda frågan skall besvaras på följande sätt. Artikel 11.1 första och andra styckena i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att felaktiga upplysningar i ett dokument som avses i artikel 3.5 i denna förordning, det vill säga exportdeklarationen eller varje annat dokument som används vid exporten, vilka upplysningar skulle kunna leda till att exportören får ett större exportbidrag än det som vederbörande har rätt till, medför att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i nämnda artikel skall tillämpas. Detta gäller även om det i den ansökan om utbetalning som anges i artikel 47 i samma förordning uttryckligen förklaras att det inte begärs att exportbidrag skall utbetalas för vissa varor som avses i detta dokument.
Rättegångskostnader
37. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
Artikel 11.1 första och andra styckena i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2945/94 av den 2 december 1994, skall tolkas så, att felaktiga upplysningar i ett sådant dokument som avses i artikel 3.5 i denna förordning, det vill säga exportdeklarationen eller varje annat dokument som används vid exporten, vilka upplysningar skulle kunna leda till att exportören får ett större exportbidrag än det som vederbörande har rätt till, medför att den sanktionsåtgärd som föreskrivs i nämnda artikel skall tillämpas. Detta gäller även om det i den ansökan om utbetalning som anges i artikel 47 i samma förordning uttryckligen förklaras att det inte begärs att exportbidrag skall utbetalas för vissa varor som avses i detta dokument.