62023CJ0347
DOMSTOLENS DOM (tionde avdelningen)
den 24 oktober 2024 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Direktiv 93/13/EEG – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Artikel 2 b – Begreppet konsument – Avtal om hypotekslån som är indexerat till en utländsk valuta – Fysisk person som har förvärvat en bostadsfastighet avsedd för uthyrning mot ersättning”
I mål C‑347/23 [Zabitoń] (
i
),
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Sąd Okręgowy w Warszawie (Regionaldomstolen i Warszawa, Polen) genom beslut av den 8 maj 2023, som inkom till domstolen den 2 juni 2023, i målet
LB,
JL
mot
Getin Noble Bank SA,
meddelar
DOMSTOLEN (tionde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden D. Gratsias, ordföranden på fjärde avdelningen, I. Jarukaitis, och domare M.Z. Csehi (referent),
generaladvokat: A.M. Collins,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
LB och JL, genom W. Budzewski, adwokat,
–
Polens regering, genom B. Majczyna, i egenskap av ombud,
–
Portugals regering, genom C. Alves, P. Barros da Costa och I. Gameiro, samtliga i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom U. Małecka, I. Rubene och N. Ruiz García, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2 b i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan LB och JL å ena sidan och Getin Noble Bank SA å andra sidan om ett krav på återbetalning av de månatliga betalningar som gjorts enligt ett avtal om hypotekslån indexerat till en utländsk valuta.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3
Tionde skälet i direktiv 93/13 har följande lydelse:
”Konsumenterna kan skyddas bättre genom att enhetliga regler antas i fråga om oskäliga villkor. Dessa regler bör gälla alla avtal som sluts mellan näringsidkare och konsumenter. Detta direktiv skall därför inte göras tillämpligt på bland annat anställningsavtal, avtal om arvsrätt, avtal som gäller familjerättsliga rättigheter samt avtal om upprättande och organisation av bolag.”
4
Artikel 2 i direktivet har följande lydelse:
”I detta direktiv avses med
…
b)
konsument: en fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som faller utanför hans näring eller yrke,
c)
näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som har samband med hans näring eller yrkesverksamhet, oavsett om den är offentlig eller privat.”
Polsk rätt
5
I artikel 221 i ustawa – Kodeks cywilny (civillagen) av den 23 april 1964 (Dz. U. nr 16, position 93), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad civillagen), definieras ”konsument” som ”en fysisk person som tillsammans med en näringsidkare utför en rättshandling som inte har direkt samband med dennes närings- eller yrkesverksamhet”.
6
I enlighet med artikel 431 i civillagen är en näringsidkare en fysisk eller juridisk person eller organisatorisk enhet i den mening som avses i artikel 331 §1 i denna lag vilken bedriver närings- eller yrkesverksamhet i eget namn.
7
Enligt artikel 3851 §1 och §2 civillagen gäller följande:
”1.   Villkor i ett konsumentavtal som inte har varit föremål för individuell förhandling är inte bindande för konsumenten om dennes rättigheter och skyldigheter enligt nämnda avtalsvillkor är utformade på ett sätt som strider mot god sed och allvarligt åsidosätter konsumentens intressen (oskäliga avtalsvillkor). Detta gäller inte för avtalsvillkor som avser parternas huvudsakliga prestationer, särskilt med avseende på pris eller vederlag, om de är tydligt formulerade.
2.   Om ett avtalsvillkor inte är bindande för konsumenten enligt 1 § ska avtalet förbli bindande i övrigt för parterna.”
8
I artikel 3852 i civillagen föreskrivs följande:
”Bedömningen av om ett avtalsvillkor är förenligt med god sed ska ske vid tidpunkten för ingåendet av avtalet med beaktande av dess innehåll, omständigheterna vid avtalets ingående och med hänsyn tagen till avtal som har samband med det avtal som innehåller det villkor som är föremål för prövning.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
9
År 2008 var kärandena i det nationella målet, LB och JL, ett gift par som var bosatta i London (Förenade kungariket) där de inte bedrev någon form av kommersiell verksamhet. LB var en kriminalpolis och JL var rektor för en skola.
10
Under detta år ingick kärandena i det nationella målet ett avtal med den rättsliga föregångaren till Getin Noble Bank om ett hypotekslån indexerat till schweiziska franc (CHF), med en rörlig ränta och återbetalning av lånet i polska zlotys (PLN) (nedan kallat hypotekslåneavtalet).
11
Kärandena i det nationella målet ingick hypotekslåneavtalet i syfte att förvärva en bostadsfastighet i Warszawa (Polen), avsedd för uthyrning mot ersättning. Hyresintäkterna användes främst till de månatliga återbetalningarna av hypotekslånet. Kärandena i det nationella målet har inte hyrt ut några andra bostadsfastigheter.
12
För att genomföra ett sådant projekt anlitade kärandena i det nationella målet JP, en fastighetsförvaltare som bedrev sin yrkesverksamhet i Polen. JP blev deras ombud och företrädde dem vid ingåendet av hypotekslåneavtalet, köpeavtalet för bostadsfastigheten, hyresavtalen avseende uthyrning av fastigheten och serviceavtalet med hyresgästerna.
13
År 2019 hade kärandena i det nationella målet återbetalat hela hypotekslånet och sålde därefter ovannämnda bostadsfastighet.
14
Den 27 december 2019 väckte kärandena i det nationella målet talan vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regionaldomstolen i Warszawa, Polen), som är den hänskjutande domstolen, om återbetalning av alla belopp som betalats enligt detta hypotekslåneavtal. De gjorde gällande att hypotekslåneavtalet i fråga innehållit oskäliga villkor som gör avtalet ogiltigt.
15
I detta avseende har den hänskjutande domstolen slagit fast att de avtalsvillkor i hypotekslåneavtalet som föreskriver att lånet ska indexeras till schweizerfrancens växelkurs, och som utgör huvudföremålet för detta avtal, är oskäliga. Enligt nämnda domstol har dessa villkor inte förhandlats individuellt, inte avfattats på ett klart och begripligt språk och strider mot kravet på god tro, vilket därigenom medfört en betydande obalans till nackdel för kärandena i det nationella målet, vad gäller parternas rättigheter och skyldigheter enligt detta hypotekslåneavtal.
16
Emellertid har den hänskjutande domstolen ifrågasatt huruvida kärandena i det nationella målet kan anses vara ”konsumenter” i den mening som avses i direktiv 93/13. Om så är fallet är bestämmelserna i direktiv 93/13 tillämpliga, vilket innebär att domstolen kan förklara att hypotekslåneavtalet är ogiltigt.
17
I detta avseende påpekar den hänskjutande domstolen att syftet med att hyra ut en fastighet mot ersättning är att generera vinst, vilket också är huvudsyftet med att bedriva näringsverksamhet.
18
Det kan likväl vara möjligt att anse att en låntagare, när denne tar upp ett fastighetslån i syfte att förvärva en enda lokal avsedd för uthyrning, agerar för ändamål som faller utanför ramen för en näringsverksamhet och att en sådan låntagare följaktligen ska anses vara en ”konsument” i den mening som avses i artikel 2 b i direktiv 93/13.
19
Med beaktande av den berörda verksamhetens begränsade omfattning, kan den inte anses kännetecknande för en näringsverksamhet. Eftersom kärandena i det nationella målet vid tidpunkten för ingåendet av hypotekslåneavtalet var anställda i enlighet med anställningsavtal och inte utövade rollen som fastighetsförvaltare yrkesmässigt, utgjorde uthyrningen av bostadsfastigheter inte ett viktigt yrkesmässigt mål för dem. Uthyrningen var inte heller avsedd att utgöra deras huvudsakliga inkomstkälla, utan var en form av investering som i sig inte hade något samband med en näringsverksamhet. Slutligen skulle ett erkännande av en låntagare som ”konsument” i en sådan situation som den som är aktuell i det nationella målet bättre uppfylla syftet med direktiv 93/13, som är att skydda konsumenter mot oskäliga avtalsvillkor.
20
Mot denna bakgrund beslutade Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa, Polen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”Ska artikel 2 b och c i direktiv [93/13] tolkas så, att en fysisk person som ingår ett avtal om hypotekslån i syfte att skaffa likvida medel för förvärv av en fastighet som ska hyras ut mot ersättning (buy-to-let), ska anses vara ’konsument’ i den mening som avses i detta direktiv?”
Prövning av tolkningsfrågan
21
Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artikel 2 b i direktiv 93/13 ska tolkas så, att en fysisk person som ingår ett hypotekslåneavtal i syfte att finansiera förvärv av en enda bostadsfastighet avsedd för uthyrning mot ersättning omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse.
22
Det ska inledningsvis erinras om att, såsom anges i det tionde skälet till direktiv 93/13, bör enhetliga regler i fråga om oskäliga villkor, med förbehåll för de undantag som anges i detta skäl, gälla ”alla avtal” som sluts mellan näringsidkare och konsumenter, såsom dessa definieras i artikel 2 b och c i detta direktiv (dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
23
Enligt nämnda artikel 2 b är en ”konsument” en fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som faller utanför hans näring eller yrke. Vidare, i enlighet med ovannämnda artikel 2 c är en ”näringsidkare” en fysisk eller juridisk person som i samband med avtal som omfattas av direktiv 93/13 handlar för ändamål som har samband med hans näring eller yrkesverksamhet, oavsett om den är offentlig eller privat.
24
Det är alltså med hänvisning till avtalsparternas ställning, beroende på om parterna handlar för ändamål som har samband med deras egen näring eller yrkesverksamhet, som det i direktiv 93/13 definieras vilka avtal som direktivet är tillämpligt på (dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 34 och där angiven rättspraxis).
25
Frågan huruvida den berörda personen har ställning som ”konsument” ska således fastställas utifrån ett funktionellt kriterium, som består i att bedöma huruvida det aktuella avtalsförhållandet har tillkommit inom ramen för en verksamhet som inte utgör närings- eller yrkesverksamhet. EU-domstolen har dessutom haft tillfälle att precisera att begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2 b i direktiv 93/13, är objektivt och oberoende av de konkreta kunskaper som den berörda personen kan ha eller de uppgifter som denna person faktiskt förfogar över (dom av den 8 juni 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, punkt 48 och där angiven rättspraxis).
26
I detta hänseende bör det erinras om att konsumenten intar en underlägsen ställning i förhållande till näringsidkaren i fråga om såväl förhandlingsförmåga som informationsnivå, vilket får till följd att konsumenten godkänner villkor som näringsidkaren har utformat i förväg, utan att kunna påverka villkorens innehåll (dom av den 21 mars 2019, Pouvin och Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
27
Domstolen har vidare redan slagit fast att en vid tolkning av begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2 b i direktiv 93/13, gör det möjligt att säkerställa det skydd som direktivet ger alla fysiska personer som befinner sig i underläge i förhållande till näringsidkaren (dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
28
Under dessa omständigheter kräver den tvingande karaktären hos bestämmelserna i direktiv 93/13 och de särskilda krav på konsumentskydd som är knutna till dessa bestämmelser en vid tolkning av begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2 b i direktivet, för att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan (dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 38).
29
Det bör också erinras om att det, inom ramen för ett kreditavtal som ingåtts med en näringsidkare, där en medgäldenär finner sig i en liknande situation som en gäldenär, vad gäller avtalsförpliktelser, gentemot den näringsidkare med vilken denne har ingått ett avtal, inte finns någon anledning att göra åtskillnad mellan gäldenären och medgäldenären vad gäller tillämpningen av direktiv 93/13 på detta specifika avtal. Vad gäller begreppet konsument i den mening som avses i artikel 2 b i direktiv 93/13, omfattas en fysisk person som inom ramen för ett sådant avtal befinner sig i samma situation som en medgäldenär och handlar för ändamål som faller utanför vederbörandes näring eller yrke. (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
30
Det framgår av fast rättspraxis att en nationell domstol som prövar ett mål avseende ett avtal som kan omfattas av detta direktivs tillämpningsområde är skyldig att beakta all bevisning, bland annat avtalets lydelse, för att undersöka huruvida den berörda personen kan kvalificeras som ”konsument” i den mening som avses i nämnda direktiv. För att kunna göra detta ska den nationella domstolen beakta samtliga omständigheter i det enskilda fallet – bland annat vilket slags vara eller tjänst som omfattas av avtalet – som kan visa för vilket ändamål varan eller tjänsten har förvärvats (dom av den 8 juni 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, punkt 49 och där angiven rättspraxis).
31
Av det ovan anförda följer att när två fysiska personer ingår ett hypotekslåneavtal i syfte att finansiera förvärv av en bostadsfastighet, ankommer det på den nationella domstolen att, med särskilt beaktande av arten av den egendom som utgör avtalsobjektet, fastställa huruvida dessa fysiska personer har handlat inom ramen för deras respektive näring eller yrke eller huruvida de har handlat för ändamål som faller utanför sådan verksamhet.
32
I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att kärandena i det nationella målet är fysiska personer som vid ingåendet av hypotekslåneavtalet var anställda som kriminalpolis respektive rektor för en skola. De utövade ingen kommersiell näringsverksamhet på området fastighetsförvaltning. Det framgår vidare att de ingick hypotekslåneavtalet i syfte att förvärva en enda bostadsfastighet, belägen i Warszawa, avsedd för uthyrning mot ersättning, och att hyresintäkterna främst gått till att täcka de månatliga återbetalningarna av lånet. Kärandena i det nationella målet har inte hyrt ut någon annan fastighet.
33
Med förbehåll för den prövning som det ankommer på den nationella domstolen att göra, framstår det att ingåendet av det aktuella hypotekslåneavtalet inte hade ett professionellt syfte för kärandena i det nationella målet. Det syftade snarare till att konsolidera deras privata tillgångar, eftersom förvärvet av den bostadsfastighet som finansierades genom detta lån utgjorde en form av investering för dem.
34
Denna slutsats ändras inte av den omständigheten att kärandena i det nationella målet hade för avsikt att hyra ut bostadsfastigheten för att få ekonomiska fördelar av den, eller ens av den omständigheten att de anlitade en specialist för att köpa fastigheten och sköta uthyrningen av den.
35
Det framgår i synnerhet av rättspraxis att en tolkning av begreppet konsument i den mening som avses i artikel 2 b i direktiv 93/13, som innebär att detta begrepp inte omfattar en fysisk person som agerar för ändamål som faller utanför en närings- eller yrkesverksamhet på grund av att han eller hon drar vissa ekonomiska fördelar av denna verksamhet, skulle vara detsamma som att hindra säkerställandet av att det skydd direktivet ger alla fysiska personer som intar en underlägsen ställning i förhållande till en näringsidkare och som inte yrkesmässigt använder de tjänster som näringsidkaren erbjuder (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 juni 2023, Lyoness Europe, C‑455/21
EU:C:2023:455, punkt 53).
36
Mot bakgrund av det ovan anförda följer att frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 2 b i direktiv 93/13 ska tolkas så, att en fysisk person som ingår ett hypotekslåneavtal i syfte att finansiera förvärv av en enda bostadsfastighet avsedd för uthyrning mot ersättning omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse när nämnda fysiska person handlar för ändamål som faller utanför vederbörandes näring eller yrke. Enbart den omständigheten att den fysiska personen i fråga försöker erhålla vinst från förvaltningen av denna fastighet kan inte i sig leda till att samma person utesluts från att omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse.
Rättegångskostnader
37
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tionde avdelningen) följande:
Artikel 2 b i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal,
ska tolkas så,
att, en fysisk person som ingår ett hypotekslåneavtal i syfte att finansiera förvärv av en enda bostadsfastighet avsedd för uthyrning mot ersättning omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse när nämnda fysiska person handlar för ändamål som faller utanför vederbörandes näring eller yrke. Enbart den omständigheten att den fysiska personen i fråga försöker erhålla vinst från förvaltningen av denna fastighet kan inte i sig leda till att samma person utesluts från att omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: polska.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.