Talan väckt den 12 januari 2017 – Landesbank Baden-Württemberg mot SRB
(Mål T-14/17)
Rättegångsspråk: tyska
Parter
Sökande: Landesbank Baden-Württemberg (Stuttgart, Tyskland) (ombud: advokaterna H. Berger och K. Rübsamen)
Svarande: Den gemensamma resolutionsnämnden (SRB)
Yrkanden
Sökanden yrkar att tribunalen ska
ogiltigförklara den gemensamma resolutionsnämndens beslut av den 15 april 2016 om förhandsbidrag till den gemensamma resolutionsfonden för år 2016 (SRB/ES/SRF/2016/06) och den gemensamma resolutionsnämndens beslut av den 20 maj 2016 om korrigering av förhandsbidragen till den gemensamma resolutionsfonden för år 2016 och om komplettering av den gemensamma resolutionsnämnden beslut av den 15 april 2016 om förhandsbidrag till den gemensamma resolutionsfonden för år 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), i den del som rör sökanden, och
förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
Grunder och huvudargument
Till stöd för sin talan åberopar sökanden fyra grunder.
Första grunden: Åsidosättande av artikel 296.2 FEUF och artikel 41.1 och 41.2 c i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) på grund av otillräcklig motivering av de angripna besluten.
Andra grunden: Åsidosättande av rätten till god förvaltning enligt artikel 41.1 och 41.2 a i stadgan genom att sökanden inte beretts tillfälle att yttra sig innan de angripna besluten antogs.
Tredje grunden: Åsidosättande av artikel 103.7 h i direktiv 2014/59/EU1, av artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/20132, av artikel 6.5 första meningen i delegerad förordning (EU) 2015/633, av artiklarna 16 och 20 i stadgan och av proportionalitetsprincipen vad avser tillämpningen av en multiplikationsfaktor på 0,556 för IPS-indexet (institutionellt skyddssystem).
Sökanden invänder i den tredje grunden mot att svaranden inte tillämpat IPS-indexet fullt ut i sökandens fall. Det institutionella skyddssystemet ska ge ett allmängiltigt och enhetligt skydd för samtliga institut som omfattas av det. Det strider mot systemet och innebär godtycke att på något sätt göra åtskillnad mellan instituten vad gäller tillämpning av IPS-index. Det är uppenbart att beslutet att uppta sökanden bland institut med högsta riskprofil saknar stöd och bygger på godtycke.
Fjärde grunden: Åsidosättande av artikel 1 i stadgan och av proportionalitetsprincipen vad avser tillämpningen av en multiplikationsfaktor som beror på riskprofilen.
Sökanden gör vidare gällande att den gemensamma resolutionsnämnden har åsidosatt näringsfriheten och proportionalitetsprincipen genom att beräkna korrigeringsmultiplikatorerna med hänsyn till riskprofilen på ett sätt som inte överensstämmer med sökandens riskprofil, vilken i själva verket är bättre än den som i genomsnitt gäller för andra bidragsskyldiga institut.
____________
1  –    Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 2014, s. 190).
2  –    Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 2013, s. 1).
3  –    Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/63 av den 21 oktober 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU avseende förhandsbidrag till finansieringsarrangemang för resolution (EUT L 11, 2015, s. 44).