61989CJ0332_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 5. oktober 1989 indgaaet til Domstolen den 27. oktober s.aa. har Cour d' appel de Mons (Belgien) i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 stillet et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af samme Traktats artikel 3, litra f), samt artikel 5, 30-36, 59-66 og 85 for at kunne afgoere, om nationale bestemmelser om forbud mod at beskaeftige arbejdstagere i detailforretninger om soendagen efter kl. 12, er forenelige med disse traktatbestemmelser.
2 Ifoelge artikel 11 og artikel 14, stk. 1, i den belgiske lov af 16. marts 1971 om arbejde er det forbudt at beskaeftige arbejdstagere i detailforretninger om soendagen efter kl. 12. Denne lovs artikel 53 bestemmer naermere, at overtraedelse af denne regel kan medfoere, at arbejdsgiveren straffes med faengsel og boede.
3 André Marchandise, som er direktoer for selskabet Trafitex, og Jean-Marie Chapuis, som er ansat i samme selskab, er blevet tiltalt for ved flere lejligheder mellem den 14. september 1986 og den 14. december 1986 at have beskaeftiget ni arbejdstagere om soendagen efter kl. 12 i en detailforretning i strid med bestemmelserne i lov af 16. marts 1971 om arbejde.
4 Den 1. juni 1988 kendte Tribunal correctionnel de Charleroi de tiltalte skyldige i de forhold, som de var tiltalt for, og idoemte dem boeder med forvandlingsstraf af faengsel, idet straffen blev gjort betinget for Jean-Marie Chapuis. Ved samme dom blev selskabet Trafitex kendt civilretligt ansvarligt for betaling af de idoemte beloeb.
5 Efter at denne dom var blevet appelleret af alle parter, afsagde Cour d' appel de Mons, Fjerde Kriminalafdeling, en dom, hvorved den forelagde Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, som gik ud paa:
"om bestemmelserne i artikel 1, 11 og artikel 14, stk. 1, samt artikel 53, 54, 57, 58 og 59 i lov af 16. marts 1971, som navnlig aendret ved lov af 20. juli 1978 og ved kongelig anordning nr. 15 af 23. oktober 1978, er i strid med artikel 3, litra f), og artikel 5, 30-36, 59-66 og 85 i Rom-Traktaten af 25. marts 1957".
6 Vedroerende de relevante retsregler og de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet for Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
7 Indledningsvis bemaerkes, at skoent det ikke tilkommer Domstolen i forbindelse med den praejudicielle procedure at udtale sig om en national bestemmelses forenelighed med Traktaten, har den derimod kompetence til at forsyne den nationale ret med alle de fortolkningselementer vedroerende faellesskabsretten, som kan saette denne i stand til at tage stilling til denne forenelighed med henblik paa afgoerelsen af den sag, som verserer for den.
EOEF-Traktatens artikel 30
8 Den nationale ret oensker i det vaesentlige at faa oplyst, om bestemmelser, som forbyder beskaeftigelse af arbejdstagere i detailforretninger om soendagen er en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner efter Traktatens artikel 30.
9 Det bemaerkes for det foerste, at nationale bestemmelser, som forbyder beskaeftigelse af arbejdstagere om soendagen i detailforretninger, ikke har til formaal at regulere samhandelen. De kan dog have restriktive virkninger for de frie varebevaegelser. Selv om det er lidet sandsynligt, at lukning af visse kategorier af forretninger om soendagen foranlediger forbrugerne til definitivt at opgive at koebe varer, som kan faas de andre dage i ugen, staar det dog fast, at det paagaeldende forbud kan have negative foelger for afsaetningens omfang og foelgelig for indfoerslerne.
10 Det maa dernaest konstateres, at bestemmelser af denne art beroerer saavel salget af indenlandske varer som af indfoerte varer. Principielt goeres det derfor ikke herved vanskeligere at saelge varer, der er indfoert fra andre medlemsstater end indenlandske varer (jf. Domstolens dom af 23.11.1989, sag C-145/88, Torfaen Borough Council mod B & Q PLC, Sml. s. 3851).
11 I denne dom har Domstolen vedroerende lignende nationale bestemmelser, hvorefter detailforretninger ikke maa holdes aabne om soendagen, i det vaesentlige fastslaaet, at et saadant forbud kun er foreneligt med Traktatens grundsaetning om frie varebevaegelser, saafremt de af forbuddet foelgende hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet ikke er mere vidtgaaende end noedvendigt af hensyn til gennemfoerelsen af det tilsigtede maal, der maa vaere begrundet i henhold til faellesskabsretten.
12 Under disse omstaendigheder maa det for det foerste konstateres, at bestemmelser som de paagaeldende forfoelger et i faellesskabsretten anerkendt maal. Domstolen har allerede i den naevnte dom af 23. november 1989 antaget, at nationale bestemmelser om aabningstiderne for detailhandelen, afspejler en raekke politiske og oekonomiske valg, idet de har til formaal at sikre, at arbejds- og hviletiden tilpasses de saerlige sociokulturelle forhold paa nationalt eller regionalt plan, som det paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin tilkommer medlemsstaterne at tage hensyn til.
13 For det andet bemaerkes, at de restriktive virkninger paa samhandelen, som saadanne bestemmelser maatte have, ikke fremstaar som uforholdsmaessige i forhold til det forfulgte maal.
14 Det stillede spoergsmaal skal derfor besvares med, at Traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at det deri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser om forbud mod beskaeftigelse af arbejdstagere om soendagen efter kl. 12.
EOEF-Traktatens artikel 34
15 I oevrigt gaar det praejudicielle spoergsmaal ogsaa ud paa, om den paagaeldende foranstaltning er en kvantitativ udfoerselsrestriktion efter Traktatens artikel 34.
16 I denne forbindelse bemaerkes, at Domstolen i dommen af 8. november 1979 (sag 15/79, Groenveld, Sml. s. 3409) i det vaesentlige har antaget, at en national foranstaltning, som gaelder objektivt for fremstilling af varer af en bestemt type uden at sondre efter, om disse er bestemt for det indenlandske marked eller til udfoersel, ikke var uforenelig med Traktatens artikel 34.
17 Denne del af det praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares med, at nationale bestemmelser, hvorefter det er forbudt at beskaeftige arbejdstagere om soendagen efter kl. 12, ikke er uforenelige med Traktatens artikel 34, fordi de ikke har til formaal at regulere handelsstroemmene mellem medlemsstaterne, og fordi de paa grundlag af objektive kriterier gaelder for samtlige forretninger i en bestemt sektor uden at sondre mellem varer, som forbrugeren agter at bruge paa stedet, og varer, som han oensker at udfoere.
EOEF-Traktatens artikel 59-66
18 Den nationale ret har ligeledes rejst et spoergsmaal om vurderingen af den paagaeldende foranstaltning i forhold til Traktatens artikel 59-66. Hertil bemaerkes foerst, at disse artikler har til formaal at indfoere fri udveksling af tjenesteydelser inden for Faellesskabet. I Traktatens artikel 60 bestemmes naermere, at ydelser, der normalt udfoeres mod betaling, betragtes som tjenesteydelser, dog bl.a. bortset fra tilfaelde, hvor de omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer.
19 Dernaest bemaerkes, at der i denne sag er tale om bestemmelser om de naermere regler for udoevelse af detailsalgsvirksomhed, som har et socialt beskyttelsesformaal. I betragtning af disse karakteristika maa reglerne undersoeges paa baggrund af Traktatens artikel 30, saaledes som Domstolen har fremhaevet i den naevnte dom i sagen Torfaen Borough Council mod B & Q PLC. Foelgelig kan bestemmelserne om den frie udveksling af tjenesteydelser ikke finde anvendelse.
EOEF-Traktatens artikel 3, litra f), samt artikel 5 og 85
20 Endelig oensker den nationale ret de paagaeldende nationale bestemmelser gennemgaaet paa baggrund af Traktatens artikel 3, litra f), samt artikel 5 og 85.
21 Det af den nationale ret stillede spoergsmaal vedroerende disse bestemmmelser maa forstaas saaledes, at det i det vaesentlige gaar ud paa, om nationale bestemmelser, der forbyder beskaeftigelse af arbejdstagere i detailforretninger om soendagen, er forenelige med de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne iht. EOEF-Traktatens artikel 5, sammenholdt med samme Traktats artikel 3, litra f), og artikel 85.
22 Hertil bemaerkes, at Traktatens artikel 85 og 86 i sig selv udelukkende vedroerer virksomheders adfaerd og ikke omfatter ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der udgaar fra medlemsstaterne. Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis, at artikel 85 og 86, sammenholdt med Traktatens artikel 5, paalaegger medlemsstaterne ikke ved lov eller administrativt at indfoere eller opretholde foranstaltninger, som kan ophaeve den tilsigtede virkning af de for virksomheder gaeldende konkurrenceregler. Dette er ifoelge samme praksis tilfaeldet, naar en medlemsstat enten foreskriver eller fremmer indgaaelse af aftaler i strid med artikel 85 eller forstaerker saadanne aftalers virkninger, eller beroever sine egne bestemmelser deres statslige karakter ved til private erhvervsdrivende at uddelegere ansvaret for at traeffe beslutninger om oekonomisk intervention (jf. dom af 21.9.1988, sag 267/86, van Eycke mod Aspa, Sml. s. 4769, praemis 16).
23 Det maa konstateres, at der i denne sag ikke er noget holdepunkt for at fastslaa, at de paagaeldende bestemmelser har til formaal at forstaerke en allerede bestaaende aftales virkninger. I oevrigt er der intet i disse bestemmelser, som kan beroeve dem deres statslige karakter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Cour d' appel de Mons ved dom af 5. oktober 1989, for ret:
1) EOEF-Traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at det deri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser om forbud mod beskaeftigelse af arbejdstagere om soendagen efter kl. 12.
2) Traktatens artikel 34 skal fortolkes saaledes, at det deri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa saadanne bestemmelser.
3) Hverken Traktatens artikel 59-66 eller Traktatens artikel 3, litra f), sammenholdt med artikel 5 og 85, finder anvendelse paa saadanne bestemmelser.