61990CJ0085_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 2. marts 1990, indgaaet til Domstolen den 22. marts samme aar, har Supreme Court of Ireland i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, nr. 3, og artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2) og suppleret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst i forbindelse med en retssag mellem William Dowling og Irland, Attorney General og Minister for Agriculture and Food vedroerende en referencemaengde i henhold til ordningen om tillaegsafgift paa maelk.
3 Dowling, der er landmand i Irland, paatog sig en omstillingsforpligtelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1) for perioden 23. november 1978 til 22. november 1982. I august 1980 fik han et hjerteanfald og var uarbejdsdygtig indtil 1984, hvor han begyndte at arbejde paa sin bedrift i begraenset omfang.
4 Da Dowling under disse omstaendigheder ikke kunne godtgoere at have leveret maelk i 1983, som Irland havde valgt som referenceaar for anvendelsen af forordning nr. 857/84, fik han ikke ved ikrafttraedelsen i 1984 af ordningen om tillaegsafgift paa maelk tildelt en referencemaengde. Reglerne paa omraadet indeholdt nemlig oprindelig ikke nogen bestemmelse om tildeling af en referencemaengde til producenter, som i forbindelse med den forpligtelse, de havde indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77, ikke havde leveret maelk i det referenceaar, der var valgt af den paagaeldende medlemsstat.
5 Efter ikrafttraedelsen af ovennaevnte forordning om aendring af forordning nr. 764/89, hvorved artikel 3a blev indfoejet i forordning nr. 857/84, ansoegte Dowling de kompetente nationale myndigheder om tildeling af en midlertidig specifik referencemaengde i henhold til artikel 3a, stk. 1. Hans ansoegning blev afslaaet med den begrundelse, at den foernaevnte bestemmelse ikke tillod tildeling af en saadan referencemaengde til producenter, hvis omstillingsperiode var udloebet foer den 1. oktober 1983.
6 Efter dette afslag anlagde Dowling sag med henblik paa at faa fastslaaet sin ret til en referencemaengde. I denne forbindelse har Supreme Court of Ireland, for hvilken sagen er indbragt i sidste instans, udsat sagen og i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
"Er en landmand berettiget til en midlertidig specifik referencemaengde i henhold til artikel 3c i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 764/89, naar
° han ophoerte med maelkeproduktionen mod ydelse af en omstillingspraemie i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 i perioden fra 23. november 1978 til 22. november 1982
° han var uarbejdsdygtig i 1983 og derfor ikke kunne genoptage maelkeproduktionen i loebet af dette aar under omstaendigheder, som de nationale myndigheder efterfoelgende erkendte ville have givet ham ret til at anvende enten 1981 eller 1982 som alternative referenceaar i overensstemmelse med ordlyden af artikel 3, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 857/84, og
° han ikke var i stand til at producere maelk hverken i 1981 eller i 1982 med henblik paa at sikre en referencemaengde i forordning (EOEF) nr. 857/84' s forstand, fordi begge aarene faldt inden for den ovenfor naevnte omstillingsperiode paa fire aar?"
7 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, de relevante faellesskabsbestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 Med henblik paa besvarelse af det forelagte spoergsmaal skal der indledningsvis redegoeres for de anvendelige faellesskabsretlige bestemmelser.
9 Disse omfatter bl.a. artikel 3 og 3a i forordning nr. 857/84, men ikke artikel 3c, som ikke findes, og som den nationale ret fejlagtigt henviser til i sit spoergsmaal.
10 I henhold til artikel 3, nr. 3, foerste afsnit, i forordning nr. 857/84 kan "de producenter, hvis maelkeproduktion i det referenceaar, der er valgt i medfoer af artikel 2, er blevet paavirket i kendelig grad af usaedvanlige begivenheder foer eller i loebet af naevnte aar ... anmode om, at der tages hensyn til et andet referencekalenderaar inden for perioden 1981-1983". Andet afsnit indeholder en liste over de situationer, der kan berettige til, at der anvendes et andet referenceaar; denne liste er blevet suppleret ved artikel 3 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12), hvorefter listen ligeledes omfatter "langvarig uarbejdsdygtighed for producenten, hvis han selv drev bedriften".
11 Det bestemmes i artikel 3a i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, at de producenter, der ikke i medfoer af en forpligtelse indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77 har leveret maelk i referenceaaret, paa visse betingelser kan tildeles en specifik referencemaengde. I henhold til artikel 3a, stk. 1, foerste led, er denne mulighed imidlertid begraenset til producenter, "hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode i overensstemmelse med den forpligtelse, der er indgaaet i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77, udloeber efter den 31. december 1983 eller efter den 30. september 1983 i de medlemsstater, hvor maelkeindvejningen fra april til september er mindst dobbelt saa stor som fra oktober til marts det foelgende aar".
12 Denne begraensning har Domstolen i dom af 11. december 1990 (sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539) kendt ugyldig. Ifoelge denne dom kunne faellesskabslovgiver ganske vist gyldigt indfoere en skaeringsdato med hensyn til udloebet af de paagaeldendes ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode for at udelukke de producenter fra anvendelsen af artikel 3a, som af grunde, der var ikke-markedsfoerings- eller omstillingspligten uvedkommende, ikke havde leveret maelk i hele eller dele af det paagaeldende referenceaar. Princippet om den berettigede forventning forhindrede derimod, at en saadan skaeringsdato fastsattes saaledes, at producenter, som ikke havde leveret maelk i hele eller dele af referenceaaret paa grund af en forpligtelse, de havde indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77, blev udelukket fra anvendelsen af artikel 3a (praemis 13).
13 Efter forelaeggelsen for Domstolen af kendelsen af 2. marts 1990 har Raadet den 13. juni 1991 med henblik paa opfyldelse af Spagl-dommen udstedt forordning (EOEF) nr. 1639/91 (EFT L 150, s. 35), hvorefter der ° efter en aendring af artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84 ° kan tildeles en specifik referencemaengde til producenter "hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode i forbindelse med opfyldelsen af den i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 paatagne forpligtelse udloeb i 1983 eller ... i perioden 1. januar til 30. september 1983 ..." paa betingelse af, at de indgiver ansoegning herom inden for en frist paa tre maaneder at regne fra den 1. juli 1991.
14 En gennemgang af disse bestemmelser viser, at der ikke er mulighed for, at producenter, der befinder sig i en situation som sagsoegeren i hovedsagen, kan faa tildelt en referencemaengde.
15 Artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 857/84, som suppleret ved artikel 3 i forordning nr. 1546/88, giver nemlig producenterne mulighed for i visse usaedvanlige situationer at vaelge et andet referenceaar inden for perioden 1981-1983 end det, vedkommende medlemsstat har valgt. Dette valg er imidlertid udtrykkeligt begraenset til et af de to andre aar inden for den naevnte periode, hvilket udelukker, at der kan tages hensyn til maelkeleverancer, der er foretaget uden for denne periode (jf. dom af 17.5.1988, sag 84/87, Erpelding, Sml. s. 2647, praemis 18 og 19).
16 Ifoelge artikel 3a i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1639/91, kan der tildeles en specifik referencemaengde til producenter, hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode i forbindelse med opfyldelsen af den i henhold til forordning nr. 1078/77 paatagne forpligtelse udloeb i 1983. Denne bestemmelse aabner imidlertid ikke mulighed for at tildele en referencemaengde til producenter, hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode udloeb foer den 1. januar 1983.
17 Domstolen har i ovennaevnte Erpelding-dom (praemis 18) fastslaaet, at det af opbygningen og formaalet med de omhandlede bestemmelser fremgaar, at de udtoemmende opregner de situationer, hvor der kan tildeles referencemaengder eller individuelle maengder, samt at de indeholder detaljerede regler for fastsaettelsen af saadanne maengder. Selv under de faktiske omstaendigheder, som den forelaeggende ret har fremhaevet, giver faellesskabsbestemmelserne ikke mulighed for at tildele en referencemaengde til de producenter, hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode udloeb foer den 1. januar 1983, og som ikke leverede maelk i 1981 eller 1982.
18 I modsaetning til, hvad sagsoegeren i hovedsagen har anfoert, kan det ikke laegges til grund, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og forbuddet mod forskelsbehandling er til hinder for en saadan fortolkning.
19 Vedroerende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning bemaerkes, at det foelger af Domstolens praksis (jf. bl.a. dom af 10.1.1992, sag C-177/90, Kuehn, Sml. I, s. 35, praemis 15), at en erhvervsdrivende, som ved en faellesskabsretsakt er blevet tilskyndet til at indstille markedsfoeringen af maelk i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kan have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerer ham, netop fordi han har udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne har givet ham. Derimod er princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke til hinder for, at der i forbindelse med en ordning som den, der gaelder for tillaegsafgiften, paalaegges en producent restriktioner paa grund af, at han ikke har markedsfoert maelk i en bestemt periode forud for ordningens ikrafttraedelse som foelge af grunde, der er ikke-markedsfoerings- eller omstillingspligten uvedkommende.
20 Heraf foelger, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke medfoerer, at der skal tildeles en referencemaengde til en producent, der som i den foreliggende sag paa grund af uarbejdsdygtighed ikke har genoptaget maelkeproduktionen ved udloebet af omstillingsperioden, og som derfor ikke har leveret maelk i det af den paagaeldende medlemsstat valgte referenceaar. En saadan producent kan heller ikke med henblik paa tildeling af en referencemaengde paaberaabe sig den maengde maelk, han kunne have leveret i et af de to aar i perioden 1981-1983, saafremt han i disse to aar ikke havde vaeret bundet af sin forpligtelse.
21 De saaledes fortolkede bestemmelser er heller ikke i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, der er et saerligt udtryk for det generelle lighedsprincip. Dette princip er til hinder for, at sammenlignelige situationer behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. ovennaevnte Erpelding-dom, praemis 29).
22 I denne sag bestaar den forskelsbehandling, som sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende, i, at producenter i en situation som sagsoegerens ikke kan godtgoere at have leveret maelk i 1981 og 1982 og derfor heller ikke med foeje kan anmode om, at der anvendes et andet referenceaar i henhold til artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 857/84, som suppleret ved artikel 3 i forordning nr. 1546/88, i modsaetning til de producenter, der ikke var bundet af en ikke-markedsfoerings- eller omstillingsforpligtelse, og som derfor frit kunne markedsfoere maelk i denne periode.
23 Dette foelger af, at de paagaeldende bestemmelser ikke goer det muligt at anvende et referenceaar uden for perioden 1981-1983, eller en teoretisk beregnet maengde paa grundlag af maelkeleverancer i en periode forud for 1981. Domstolen har i ovennaevnte Erpelding-dom (praemis 30) fastslaaet, at en saadan udelukkelse er berettiget i betragtning af, at saavel retssikkerhedshensynet som hensynet til tillaegsafgiftsordningens effektivitet kraever, at der kun kan tages et begraenset antal aar i betragtning som referenceaar.
24 Den paagaeldende forskelsbehandling er saaledes objektivt begrundet og kan derfor ikke betegnes som diskriminerende.
25 Det praejudicielle spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 3, nr. 3, og artikel 3a i Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89 af 20. marts 1989 og Raadets forordning nr. 1639/91 af 13. juni 1991, ikke indebaerer, at der kan tildeles en referencemaengde til en producent, hvis omstillingsperiode ° til opfyldelse af en forpligtelse indgaaet i henhold til Raadets forordning nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ° udloeb foer den 1. januar 1983, selv om producenten paa grund af uarbejdsdygtighed ikke har kunnet levere maelk mellem forpligtelsens ophoer og udgangen af 1983, som den paagaeldende medlemsstat har valgt som referenceaar.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den irske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Supreme Court of Ireland ved kendelse af 2. marts 1990, for ret:
Artikel 3, nr. 3, og artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 og Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991, indebaerer ikke, at der kan tildeles en referencemaengde til en producent, hvis omstillingsperiode ° til opfyldelse af en forpligtelse indgaaet i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ° udloeb foer den 1. januar 1983, selv om producenten paa grund af uarbejdsdygtighed ikke har kunnet levere maelk mellem forpligtelsens ophoer og udgangen af 1983, som den paagaeldende medlemsstat har valgt som referenceaar.