61991CC0003_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
A ° Sagens faktiske omstaendigheder
1. Den anmodning om praejudiciel afgoerelse, der er forelagt af Cour d' appel de Montpellier, angaar lovligheden af medlemsstaternes beskyttelse af geografiske betegnelser i forhold til faellesskabsretten.
2. Sagsoegte i hovedsagen, de franske selskaber LOR og Confiserie du Tech, fremstiller og saelger i Frankrig forskellige konditorvarer, heriblandt "turrón" ° en slags nougat ° under spanske betegnelser. Det foerstnaevnte selskab fremstiller og saelger "touron Alicante" og "touron Jijona", mens det andet selskab fremstiller og saelger "touron type Alicante" og "touron type Jijona".
3. Sagsoegeren, det spanske selskab Exportur, som er et selskab grundlagt af de virksomheder, der eksporterer touron-kager fremstillet i Jijona, har staevnet de to selskaber med paastand om dom for, at de skal indstille deres fremstilling og markedsfoering af touron-kager i Frankrig under anvendelse af navnene "Alicante" og "Jijona".
4. Sagsoegeren paaberaaber sig den fransk-spanske konvention af 1973 (1). I medfoer af bestemmelserne i konventionens artikel 3 samt bestemmelserne i bilag B til konventionen er navnlig betegnelserne "turrón de Alicante" og "turrón de Jijona" forbeholdt spanske produkter eller varer, og maa kun anvendes i overensstemmelse med spansk lovgivning. Efter konventionens artikel 5, stk. 1, medfoerer anvendelse af betegnelserne i strid med konventionen retsforfoelgning. I medfoer af artikel 5, stk. 2, gaelder et forbud endog i tilfaelde af, at betegnelsen er oversat, eller naar den anvendes sammen med angivelse af den rigtige herkomst, eller naar den anvendes i forbindelse med tilfoejelser som "fremstillet som", "af typen" mv. (2).
5. Sagsoegte har heroverfor gjort gaeldende, at konventionen har vaeret uforenelig med faellesskabsretten siden Spaniens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber, og at sagsoegeren saaledes ikke kan paaberaabe sig konventionen.
6. Appelretten naerede samme tvivl som sagsoegte og har derfor forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal med henblik paa en praejudiciel afgoerelse:
"1) Skal artikel 30 og 34 i EOEF-traktaten fortolkes saaledes, at de er til hinder for de foranstaltninger til beskyttelse af de oprindelses- eller herkomstbetegnelser (3), som er fastsat i den fransk-spanske konvention af 27. juni 1973, navnlig betegnelserne Alicante eller Jijona for touron-kager?
2) Saafremt spoergsmaalet besvares bekraeftende, skal traktatens artikel 36 da fortolkes saaledes, at den tillader beskyttelsen af disse betegnelser?"
B ° Analyse
7. Selv om denne sag vedroerer markedsfoeringen i Frankrig af franske produkter, vedroerer den dog imidlertid samhandelen i Faellesskabet, eftersom den omhandler benaevnelse af franske produkter ved spanske geografiske betegnelser. Sagsoegeren varetager spanske eksportinteresser. Endelig rejses spoergsmaalet om foreneligheden af en konvention indgaaet mellem to medlemsstater og faellesskabsretten.
Det foerste spoergsmaal
8. I det foerste praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om den fransk-spanske konvention af 1973 er en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner.
9. Ifoelge den som bekendt brede fortolkning, som praksis giver artikel 30 i EOEF-traktaten (4), er det forhold, at de omhandlede betegnelser i henhold til den fransk-spanske konvention paa fransk omraade er forbeholdt spanske produkter, en hindring efter denne praksis. Hverken franske eller udenlandske virksomheder kan i Frankrig saelge produkter under de omhandlede betegnelser, hvilket fratager dem en fordel ved markedsfoeringen, eftersom det tvinger dem til at give deres produkter andre, eventuelt mindre kendte betegnelser.
10. En foranstaltning til begraensning af handelen, der som i den foreliggende sag finder ensartet anvendelse paa indenlandske og udenlandske saelgere, kan anses for tilladelig, naar den kan begrundes med tvingende krav af almen interesse (5). Den foerste taenkelige begrundelse er den fransk-spanske konvention af 1973, som gaar ud paa at beskytte saavel redeligheden i handelsforhold som forbrugerne.
11. Det er naeppe noedvendigt at undersoege foelgerne af denne konvention foer Spaniens tiltraedelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab. Siden Spaniens tiltraedelse har de to kontraherende stater under alle omstaendigheder vaeret medlemmer af Faellesskabet. Det er saaledes bestemmelserne i EOEF-traktaten, som gaelder for handelsforhold mellem staterne, og ikke laengere regler, der unilateralt eller bilateralt er fastsat af en eller anden medlemsstat. Dette er en foelge af faellesskabsrettens forrang. Det er derfor hensigtsmaessigt at undersoege, om en saadan beskyttelse af de omhandlede betegnelser er anerkendt i faellesskabsretten.
12. Det foerste argument, som kunne tale i denne retning, er forbundet med forbrugerbeskyttelsen. Domstolen har antaget, at forbrugerbeskyttelsen udgoer et tvingende krav som det ovenfor naevnte. Man kan imidlertid spoerge, om forbuddet mod at anvende de omhandlede betegnelser paa andre produkter end de spanske ikke gaar ud over det strengt noedvendige. Det goeres gaeldende, at man kunne tage dette argument i betragtning ° og saa vidt jeg véd, er det faktisk blevet taget i betragtning ° ved at anfoere, at der paa de omhandlede produkter kan ske angivelse af oprindelseslandet. Paa denne maade kunne forbrugeren vaere beskyttet mod risikoen for at tro, at han koeber et spansk produkt, mens han i virkeligheden koeber et fransk produkt.
13. Det er saaledes muligt at tage tilstraekkeligt hensyn til noedvendigheden af at beskytte forbrugerne ved en hensigtsmaessig maerkning.
14. Men hvorfor er anvendelsen af en udenlandsk geografisk oprindelsesbetegnelse nyttig i et saadant tilfaelde? Vi har her at goere med det andet argument, som er forbundet med redeligheden i handelsforhold. Redeligheden i handelsforhold omfatter imidlertid ikke kun beskyttelse af forbrugerne mod at blive vildledt, men ogsaa beskyttelse af producenterne mod uredelig konkurrence. I det foreliggende tilfaelde anvender franske producenter spanske oprindelsesbetegnelser for at fremme salget. Med andre ord udnytter franske producenter spanske oprindelsesbetegnelsers virkelige eller formodede salgsfremmende virkning for at fremme salget af deres egne produkter, selv om disse produkter overhovedet ikke er af spansk, men af fransk oprindelse. Det drejer sig om et tilfaelde af udtrykkelig henvisning til en udenlandsk geografisk herkomstangivelse (6).
15. Principielt taenker ingen paa at markedsfoere sine produkter under en udenlandsk geografisk betegnelse, medmindre han haaber paa denne maade at opnaa en vis forbedring af sit salg. Til dette formaal er det noedvendigt, at den udenlandske herkomstangivelse er kendt, og at den hos forbrugerne vaekker en bestemt forestilling om kvalitet, som forbrugerne ifoelge saelgeren af det paagaeldende produkt finder noejagtigt eller i det mindste paa en lignende maade i hans produkt. Det er noejagtigt det, som sagsoegte i hovedsagen haevder, naar de anfoerer, at deres produkter er af samme art og kvalitet som de varer, der fremstilles i Spanien under samme betegnelser. De udnytter saaledes renomméet af produkter fremstillet af udenlandske producenter for at fremme salget af deres egne varer. Spoergsmaalet er, om dette er foreneligt med redeligheden i handelsforhold.
16. Dette spoergsmaal kan principielt kun besvares benaegtende. Enhver har som hovedregel ret til at markedsfoere sine produkter ved at angive deres virkelige herkomststed. Derimod har han ikke ret til at markedsfoere sine egne varer ved at anvende udenlandske geografiske herkomstangivelser, fordi han paa denne maade til egen fordel soeger at udnytte renomméet af den udenlandske geografiske herkomstangivelse. Til gengaeld er foranstaltninger, hvorved betegnelser, som hverken er oprindelsesbetegnelser eller herkomstangivelser, udelukkende er forbeholdt indenlandske produkter, forbudt. Denne antagelse er gengivet i Raadets direktiv 70/50/EOEF (7), som bygger paa traktatens artikel 33, stk. 2, men den kan desuden betragtes som udtryk for en almindelig retsgrundsaetning, der er fastsat i artikel 30. De paagaeldende oprindelsesbetegnelser og herkomstangivelser sigter ° uanset hvorledes de afgraenses over for hinanden ° i det mindste altid til et produkt fra et bestemt geografisk omraade (8). Det er ubestridt mellem parterne, at artsbetegnelser er betegnelser, som hverken er oprindelsesbetegnelser eller herkomstangivelser, som f.eks. den under retsmoedet anfoerte betegnelse: "cake anglais made in France". I dette tilfaelde er en geografisk herkomstangivelse blevet en artsbetegnelse for produkter, som ved deres sammensaetning og fremstillingsmetode svarer til den engelske kage, uden at hverken raavarerne stammer fra England eller at fremstillingen finder sted dér.
17. Parterne er enige om, at artsbetegnelser ikke (eller ikke laengere) hoerer under geografiske herkomstbetegnelser. Men de er ikke enige om maaden, hvorpaa en geografisk herkomstangivelse kan blive en artsbetegnelse. Ifoelge Det Forenede Kongerige er det tilstraekkeligt "klart paa produktet at anfoere en oplysning om, at produktet ikke paastaas at vaere produkt A, men et helt andet produkt, et produkt af typen A. At fremstille et produkt i samme stil som produkt A er det mest utvetydige middel til ikke at vildlede forbrugerne og til ikke at kraenke den industrielle og kommercielle ejendomsret. En saadan oplysning giver forbrugerne et reelt valg".
18. Ifoelge de oevrige parter er det ikke tilstraekkeligt at "maerke et produkt". Ifoelge dem skal den geografiske herkomstangivelse som regel vaere noejagtig. Den kan kun undtagelsesvis blive en artsbetegnelse, nemlig helt noejagtigt naar sammensaetningen og fremstillingen kendetegner et givet produkt i de involverede personers forestilling, idet de ikke laengere tager hensyn til fremstillingsstedet for selve produktet eller dets bestanddele. Efter disse parters opfattelse er der et klart forhold mellem regel og undtagelse, som kan udtrykkes saaledes: Ingen kan smykke sig med en paafugls fjer, medmindre paafuglen har tabt dem.
19. Generaladvokat Jean-Pierre Warner paaviste i sit forslag i sag 12/74 under henvisning til sherry-sagen (9), hvordan en geografisk herkomstangivelse kan tabes. I den sag havde producenterne af den aegte sherry i adskillige aartier uden indsigelser accepteret, at sagsoegerne anvendte disse betegnelser. Passivitetsgrundsaetningen ifoelge equity-laeren hindrede derfor producenterne i at paaberaabe sig en ret, som de ellers var indehavere af, til at standse misbruget af ovennaevnte betegnelse.
20. Jeg skal her helt klart give udtryk for min overbevisning om, at alene "maerkningen", dvs. anbringelsen paa et produkt af en oplysning om, at der er anvendt en udenlandsk geografisk herkomstangivelse, ikke er tilstraekkelig til at begrunde anvendelsen af naevnte angivelse, idet dette ville udsaette enhver geografisk herkomstangivelse for tredjemands utilboerlige anvendelse. Der findes for ulovligheden ved en saadan fremgangsmaade i hvert fald ingen begrundelse i den britiske retspraksis, som generaladvokat Warner henviste til (10).
21. Dette ville nemlig betyde, at forholdet mellem regel og undtagelse, som jeg har karakteriseret ved saetningen: "Ingen kan smykke sig med en paafugls fjer, medmindre paafuglen har tabt dem", skulle vendes om, dvs. at man burde sige: "Enhver kan smykke sig med en paafugls fjer under forudsaetning af, at han angiver, at det er paafuglens fjer." Dette ville i betydeligt omfang mindske vaerdien af den geografiske herkomstbetegnelse, som for forbrugerne kan udgoere et vigtigt skelnende kriterium og for producenten derfor et vigtigt reklameargument. Den ville isaer inden for et stort faellesmarked miste sin vigtige rolle i beslutningsprocessen og ville saaledes komplicere problemerne i forbindelse med retningslinjerne inden for faellesmarkedet. Dette er ikke aanden i de frie varebevaegelser, hvilket ganske klart fremgaar af bestemmelserne i artikel 36, som navnlig beskytter den industrielle og kommercielle ejendomsret.
22. Eftersom beskyttelsen af geografiske herkomstbetegnelser saaledes er anerkendt i faellesskabsretten, maa den omtvistede herkomstangivelse vaere blevet en artsbetegnelse foer Spaniens tiltraedelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, dvs. at den uden indsigelser skulle have vaeret anvendt i en lang raekke aar paa produkter, som ganske vist var fremstillet i Frankrig, men som ved deres sammensaetning og fremstillingsmetode var en efterligning af de spanske produkter. Det tilkommer den forelaeggende ret at tage stilling til, om denne betingelse er opfyldt. Hvis betegnelserne "turrón de Alicante" og "turrón de Jijona" ved Spaniens tiltraedelse af faellesmarkedet derimod endnu ikke var blevet artsbetegnelser, ville det dreje sig om oprindelsesbetegnelser eller herkomstangivelser, som ikke falder ind under forbuddet i artikel 30.
23. Det er noedvendigt her at fremsaette endnu en bemaerkning vedroerende spoergsmaalet, om oprindelsesbetegnelser og herkomstangivelser kun opfylder deres specifikke funktion, hvis det produkt, de betegner, virkelig besidder egenskaber og kendetegn, som skyldes det geografiske omraade, hvorfra produktet stammer. Saerlig for saa vidt angaar herkomstangivelser skal det geografiske omraade, hvor produktet stammer fra, give dette en kvalitet og kendetegn, som kan individualisere det (11). Hvis turrón de Jijona og turrón de Alicante var individualiseret paa denne maade, dvs. hvis de var fremstillet paa basis af produkter, som stammede fra dette omraade, og som besad saerlige egenskaber, og hvis disse produkter foraedledes paa stedet, ville det vaere vanskeligt at antage, at produkter, som ikke besad disse kendetegn, var af samme art. Udviklingen mod en artsbetegnelse er saaledes i saa fald ikke mulig her.
24. Hvis samme produkter anvendes andre steder end i Jijona eller Alicante til at fremstille touron-kager, eller hvis der i Jijona eller Alicante anvendes produkter fra andre omraader til at fremstille touron-kager, kan det derimod taenkes, at det blot drejer sig om en geografisk herkomstangivelse, som helt klart kan udvikle sig til at blive en artsbetegnelse. Alle disse forhold skal der tages stilling til af den forelaeggende ret.
25. Jeg er af den opfattelse, at det netop anfoerte gaelder, uanset om en betegnelse som "fremstillet som", "af typen" tilfoejes betegnelsen "touron d' Alicante", da denne tilfoejelse ikke aendrer det forhold, at saelgeren af produktet ikke har ret til at anvende den unoejagtige geografiske betegnelse i mangel af en saerlig begrundelse.
EOEF-traktatens artikel 34
26. For saa vidt angaar anvendelsesomraadet for EOEF-traktatens artikel 34 er denne ifoelge Domstolens faste praksis kun overtraadt, naar en national foranstaltning, hvis formaal eller virkning saerlig er at hindre eksporthandelen, og saaledes skabe forskelsbehandling mellem medlemsstat og dens eksporthandel, saaledes at der sikres den paagaeldende stats indenlandske produktion eller hjemmemarkedet en saerlig fordel til skade for produktionen eller handelen i andre medlemsstater (12).
27. Konventionen af 1973 har ikke til formaal og bevirker ej heller nogen begraensning i udfoerslen af franske eller spanske produkter, snarere tvaertimod.
28. Den forelaeggende rets foerste spoergsmaal boer derfor besvares saaledes, at EOEF-traktatens artikel 30 og 34 skal fortolkes saaledes, at de kun forbyder foranstaltninger til beskyttelse af de oprindelsesbetegnelser, som er fastsat i den fransk-spanske konvention af 27. juni 1973, navnlig betegnelserne "Alicante" og "Jijona", saafremt de omhandlede betegnelser ikke laengere er betegnelser, der knytter sig til den geografiske herkomst, men artsbetegnelser.
Det andet spoergsmaal
29. Med sit andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret subsidiaert oplyst, om beskyttelse af de omhandlede herkomstangivelser, saafremt den ikke allerede er anerkendt i medfoer af artikel 30, under alle omstaendigheder kan anerkendes i medfoer af artikel 36. Som Domstolen allerede har set, er beskyttelse af geografiske herkomstangivelser allerede anerkendt i medfoer af artikel 30, saaledes at henvisningen til artikel 36 er overfloedig. Denne beskyttelse er noedvendig for baade producenter og forbrugere i faellesmarkedet. Men den er ogsaa tilstraekkeligt sikret i medfoer af artikel 30, da den kan paaberaabes af enhver producent, som arbejder paa det paagaeldende sted, uden at han behoever at opfylde andre betingelser. Betingelserne boer efter min opfattelse derimod vaere strengere for den industrielle og kommercielle ejendomsret, saasom for patenter, fabriksmaerker eller ophavsrettigheder. Efter min mening skyldes forskellen, at indehaveren kan raade over de sidstnaevnte, mens han ikke kan raade over de geografiske herkomstbetegnelser. Disse er tilgaengelige for enhver under forudsaetning af, at han opfylder betingelserne, uden at han behoever nogen tilladelse. Men de kan heller ikke overdrages til nogen, som ikke opfylder betingelserne.
30. Saafremt en geografisk herkomstangivelse er blevet en artsbetegnelse, kommer enhver beskyttelse derimod for sent. Det forekommer mig per definition udelukket, at en artsbetegnelse kan vaere forbeholdt en given producent. Anvendelsen af en artsbetegnelse er tilladt for enhver, naar han fremstiller og saelger produkter af denne art. Hvis en fremmed har erhvervet retten til at anvende en saadan betegnelse, som det er tilfaeldet for artsbetegnelser, kan der ikke senere strides med ham om denne ret.
31. Det netop anfoert gaelder efter min opfattelse ogsaa for betegnelser, det vaere sig oprindelses- eller herkomstbetegnelser (appellations d' origine ou de provenance), som den forelaeggende ret sidestiller i sine spoergsmaal. De argumenter, der boer tages i betragtning, er de samme i de to tilfaelde. Retten til at anvende en saadan betegnelse kan principielt forbeholdes de personer, som den angiver, medmindre de paagaeldende betegnelser i mellemtiden er blevet artsbetegnelser.
32. Det er foelgelig hensigtsmaessigt at besvare det andet spoergsmaal med, at artikel 36 ikke tillader beskyttelse af artsbetegnelser.
33. For saa vidt lovgiver i Faellesskabet ikke har opstillet kriterier for paa den ene side artsbetegnelser og paa den anden side oprindelsesbetegnelser eller geografiske herkomstangivelser, paahviler det Domstolen at goere dette. Det tilkommer den forelaeggende ret at udtale i en givet sag, om kriterierne er opfyldt.
34. Afslutningsvis foreslaar jeg Domstolen at besvare de stillede spoergsmaal som foelger:
"1) EOEF-traktatens artikel 30 og 34 skal fortolkes saaledes, at de kun forbyder de foranstaltninger til beskyttelse af geografiske herkomstangivelser eller oprindelsesbetegnelser, som er fastsat i den fransk-spanske konvention af 27. juni 1973, navnlig betegnelserne 'Alicante' og 'Jijona', saafremt de omhandlede betegnelser ikke laengere er betegnelser, der knytter sig til den geografiske herkomst, men artsbetegnelser.
2) EOEF-traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at den ikke tillader beskyttelse af artsbetegnelser."
(*) Originalsprog: tysk.
(1) ° Konvention om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og herkomstangivelser samt betegnelser paa visse produkter underskrevet den 27.6.1973 i Madrid (Journal officiel de la République française af 18.4.1975, s. 4011).
(2) ° Punkt 3 i retsmoederapporten.
(3) ° I den franske originaltekst: appellations d' origine ou de provenance .
(4) ° Dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonvile, Sml. s. 837.
(5) ° Dom af 20.2.1979, sag 120/78, Rewe-Zentral, Sml. s. 649.
(6) ° Se Winfried Tilmann, Die geographische Herkunftsangabe, Muenchen, 1976, s. 59 ff.
(7) ° EFT 1970 I, s. 10.
(8) ° Dom af 20.2.1975, sag 12/74, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 181, paa s. 194, praemis 7.
(9) ° Sml. 1975, s. 208.
(10) ° Sml. 1975, s. 207 og 208.
(11) ° Ovennaevnte dom af 20.2.1975, praemis 7.
(12) ° Dom af 8.11.1979, sag 15/79, Groenveld, Sml. s. 3409.