62018CJ0282
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
10. april 2019 (
*1
)
»Appel – EU-varemærker – klagesag – frister – elektronisk forkyndelse – beregning af frister«
I sag C-282/18 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 23. april 2018,
The Green Effort Limited, London (Det Forenede Kongerige), ved Rechtsanwalt A. Ziehm,
appellant,
de øvrige parter i appelsagen:
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget,
sagsøgt i første instans,
Fédération internationale de l’automobile (FIA), Vernier (Schweiz), ved solicitor M. Hawkins, Rechtsanwalt T. Dolde og Rechtsanwältin K. Lüder,
intervenient i første instans,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Toader (refererende dommer), og dommerne L. Bay Larsen og M. Safjan,
generaladvokat: M. Campos Sánchez-Bordona,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Med sin appel har The Green Effort Limited nedlagt påstand om ophævelse af kendelse afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 23. februar 2018, The Green Effort mod EUIPO – Fédération Internationale de l’Automobile (Formula E) (T-794/17, ikke trykt i Sml., herefter den appellerede kendelse, EU:T:2018:115), hvorved Retten afviste en sag, som selskabet havde anlagt med påstand om annullation af den afgørelse, Andet Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) traf den 11. september 2017 (sag R 1827/2016-2) vedrørende en fortabelsessag mellem The Green Effort og Fédération internationale de l’automobile (herefter »den omtvistede afgørelse«).
Retsforskrifter
Forordning (EF) nr. 207/2009
2
Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om [EU]-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1) er kodificeret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14. juni 2017 om EU-varemærker (EUT 2017, L 154, s. 1), som i medfør af dens artikel 212 finder anvendelse fra den 1. oktober 2017.
3
Artikel 65 i forordning nr. 207/2009 med overskriften »Indbringelse af klager for Domstolen« bestemmer følgende i stk. 5, nu artikel 72, stk. 5, i forordning 2017/1001:
»Klagen indbringes for Domstolen inden to måneder efter datoen for meddelelsen af appelkammerets afgørelse.«
4
Artikel 79 i forordning nr. 207/2009 med overskriften »Tilstillelse af meddelelser«, nu artikel 98 i forordning 2017/1001, bestemmer:
»[Kontoret] tilstiller ex officio rette vedkommende alle afgørelser og indkaldelser samt de meddelelser, som får en frist til at løbe, eller som skal tilstilles i henhold til andre bestemmelser i denne forordning eller til gennemførelsesforordningen, eller hvis tilstillelse præsidenten for [kontoret] har truffet bestemmelse om.«
Forordning (EF) nr. 2868/95
5
Regel 65, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT 1995, L 303, s. 1) bestemmer:
»Kontorets præsident fastsætter de nærmere bestemmelser for tilstillelse ved andre tekniske kommunikationsmidler.«
Afgørelse af 26. november 2013
6
Artikel 3 i afgørelse nr. EX-13-2 truffet af kontorets præsident den 26. november 2013 om elektronisk kommunikation til og fra kontoret (herefter »afgørelsen af 26. november 2013«) med overskriften »User Area og andre ordninger med begrænset adgang« har følgende ordlyd:
»(1)   Kontoret stiller en platform for elektronisk kommunikation til rådighed, som gør det muligt for brugerne at modtage, fremvise, printe og registrere alle elektronisk tilgængelige dokumenter og meddelelser fra kontoret samt svaret på meddelelser og anmodninger vedrørende sagsakterne samt andre dokumenter. Denne elektroniske platform er en ordning med begrænset adgang og kaldes »User Area« (brugerområdet).
[…]
(4)   Det skal være muligt på [brugerområdet] at vælge at modtage alle meddelelser fra kontoret i elektronisk form. Hvis brugeren vælger denne mulighed, skal kontoret tilstille alle meddelelser elektronisk via denne elektroniske platform, medmindre dette er teknisk umuligt.
[…]«
7
Denne afgørelses artikel 4 med overskriften »Kontorets kommunikation via User Area« bestemmer følgende i stk. 1-4:
»(1)   Når brugeren har besluttet at kommunikere med kontoret elektronisk, skal alle kontorets officielle meddelelser, som er tilgængelige elektronisk, fremsendes i princippet fra denne elektroniske platform.
(2)   Brugerne kan vælge at blive varslet, hver gang de tilstilles en meddelelse via denne platform. Formålet med varslet er udelukkende at informere parterne om, at et dokument er blevet sendt til deres indbakke. Varslet udgør ikke en tilstillelse af en meddelelse og har ingen retlig værdi.
(3)   Den dato, hvor dokumentet afleveret i en brugers indbakke, er den dato, som registreres af kontoret, og som nævntes i [brugerområdet].
(4)   Uden at det berører en nøjagtig fastlæggelse af datoen for meddelelsen, skal den anses for at være tilstillet den femte kalenderdag efter den dag, hvor kontoret afleverede dokumentet i brugerens indbakke.«
8
I henhold til afgørelsens artikel 11 træder den i kraft den 2. december 2013.
9
Afgørelsen af 26. november 2013 blev ophævet ved afgørelse nr. EX-17-4 om elektronisk kommunikation truffet af kontorets administrerende direktør den 16. august 2017, som blev ændret ved afgørelse nr. EX-18-1 af 15. maj 2018, der trådte i kraft den 1. oktober 2017, og hvis artikel 3, stk. 4, gentager ordlyden af artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013.
Tvistens baggrund
10
The Green Effort har erhvervet rettighederne til ordmærket Formula E (herefter »det omtvistede varemærke«), for hvilket registreringsansøgningen blev indgivet den 17. november 2010 i henhold til forordning nr. 207/2009.
11
De varer og tjenesteydelser, som varemærkeansøgningen vedrører, henhører under klasse 25, 38 og 41 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og svarer for hver af disse klasser til følgende beskrivelse:
–
klasse 25: »beklædningsgenstande«
–
klasse 38: »udsendelse via radio, tv og satellit«
–
klasse 41: »organisering af sportsarrangementer«.
12
EU-varemærkeansøgningen blev offentliggjort den 3. december 2010, og det ansøgte varemærke blev registreret den 14. marts 2011.
13
Den 15. marts 2016 indgav Fédération internationale de l’automobile (FIA) en begæring om fortabelse af det omtvistede varemærke for samtlige varer og tjenesteydelser i henhold til artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, nu artikel 58, stk. 1, litra a), i forordning 2017/1001, med den begrundelse, at der ikke inden for en sammenhængende periode på fem år var gjort reel brug af dette varemærke.
14
Den 21. marts 2016 opfordrede annullationsafdelingen ved EUIPO The Green Effort til inden den 21. juni 2016 at fremlægge bevis for reel brug af det omtvistede varemærke. Dette bevis blev ikke taget i betragtning, eftersom det først blev fremlagt den 22. juni 2016, dvs. efter udløbet af den angivne frist.
15
Den 27. juli 2016 indgav The Green Effort en begæring om restitutio in integrum til annullationsafdelingen ved EUIPO med henblik på at blive genindsat i sin ret til at fremlægge bevis.
16
Ved afgørelse af 8. september 2016 afslog annullationsafdelingen denne begæring og erklærede det omtvistede varemærke fortabt i sin helhed.
17
Den 5. oktober 2016 indgav The Green Effort en klage til EUIPO over annullationsafdelingens afgørelse.
18
Ved den omtvistede afgørelse forkastede Andet Appelkammer ved EUIPO (herefter »appelkammeret«) klagen.
19
Til støtte for sin afgørelse anførte appelkammeret, at hverken indehaveren af det omtvistede varemærke eller dennes repræsentant havde udvist den størst mulige omhu med henblik på at sikre overholdelsen af den angivne frist for indlevering af de dokumenter, der kunne godtgøre den reelle brug af det omtvistede varemærke. Det var af den opfattelse, at selv om der i sagens akter fandtes beviser på, at The Green Effort gentagne gange havde forsøgt elektronisk at sende meddelelser og faxer til EUIPO, var alle disse meddelelser modtaget den 22. juni 2016 ifølge spansk tid, dvs. efter udløbet af den angivne frist, hvilket bevirkede, at forklaringerne vedrørende disse punkter ikke kunne kvalificeres som »særlige« omstændigheder.
20
Appelkammeret stadfæstede derfor annullationsafdelingens afgørelse om afslag på begæringen om restitutio in integrum og fastslog hvad angår begæringen om fortabelse af det omtvistede varemærke, at The Green Efforts varemærkerettigheder skulle erklæres ugyldige i det hele og anses for ikke at have affødt nogen retsvirkning fra og med den 15. marts 2016, eftersom det ikke var bevist, at der var gjort reel brug af dette varemærke i Den Europæiske Union i den relevante periode, og at der ikke forelå nogen rimelig grund til, at brug ikke havde fundet sted.
Retsforhandlingerne for Retten og den appellerede kendelse
21
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 4. december 2017 anlagde The Green Effort et søgsmål med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse og gjorde i denne forbindelse gældende, at dets begæring om restitutio in integrum med urette var blevet afslået, henset til, at The Green Effort på grund af tekniske fejl i EUIPO’s kommunikationssystem ikke havde været i stand til at fremsende de dokumenter, der godtgjorde den reelle brug af det omtvistede varemærke. The Green Effort gjorde endvidere gældende, at FIA havde handlet i ond tro ved indleveringen af begæring om fortabelse.
22
Under sagens behandling for Retten besvarede The Green Effort en anmodning fra justitssekretæren om berigtigelse af, hvilken dag den omtvistede afgørelse var blevet tilstillet, og angav, at den var blevet tilstillet selskabet den 19. september 2017.
23
I den appellerede kendelse fastslog Retten derfor, at den omtvistede afgørelse var blevet tilstillet The Green Effort den 19. september 2017, hvilket i henhold til artikel 58 i Rettens procesreglement bevirker, at søgsmålsfristen i artikel 65, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 var udløbet den 29. november 2017. Eftersom stævningen blev indleveret til Rettens Justitskontor den 4. december 2017, var søgsmålet dermed anlagt for sent.
24
Retten påpegede endvidere, at The Green Effort hverken havde godtgjort eller blot påberåbt sig uforudseelige omstændigheder eller force majeure, således at Retten kunne fravige den omhandlede frist i henhold til artikel 45, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, som finder anvendelse på sagsbehandlingen ved Retten i medfør af samme statuts artikel 53.
25
I lyset af disse betragtninger fastslog Retten, at sagen skulle afvises i det hele, da den ikke kunne antages til realitetsbehandling.
Parternes påstande for Domstolen
26
The Green Effort har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede kendelse ophæves, og den omtvistede afgørelse annulleres.
–
The Green Effort gives medhold i de i første instans nedlagte påstande.
–
EUIPO og FIA tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
27
EUIPO og FIA har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
The Green Effort tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Om appellen
Om formaliteten
28
FIA har gjort gældende, at det er åbenbart, at appellen ikke kan antages til realitetsbehandling, eftersom The Green Effort forsøger at rejse tvivl om Rettens faktiske konstatering vedrørende datoen for tilstillelse af den omtvistede afgørelse. Da en appel ved Domstolen er begrænset til retsspørgsmål, er det imidlertid alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de faktiske omstændigheder.
29
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at The Green Effort ikke har bestridt, at tilstillelsen af den omtvistede afgørelse fandt sted på den af Retten fastlagte dato, men selskabet har foreholdt Retten, at den begik en retlig fejl ved beregning af fristen for anlæggelse af søgsmål til prøvelse af denne afgørelse.
30
Det følger heraf, at appellen kan antages til realitetsbehandling.
Om realiteten
31
The Green Effort har til støtte for appellen først og fremmest gjort gældende, at Retten beregnede begyndelsestidspunktet for den søgsmålsfrist, der gælder i henhold til artikel 65 i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013, forkert. The Green Effort har endvidere gjort gældende hvad angår realiteten vedrørende begæringen om fortabelse, at FIA havde handlet i ond tro ved indgivelsen af begæringen, og at beviset på reel brug af det omtvistede varemærke var blevet indleveret til EUIPO inden for den fastsatte frist. Hvis EUIPO ikke har modtaget dette bevis, skyldes dette en teknisk fejl i EUIPO’s kommunikationssystem, hvilket bevirker, at The Green Efforts begæring om restitutio in integrum burde have været imødekommet.
Parternes argumenter
32
Hvad angår anbringendet om en fejlagtig beregning af begyndelsestidspunktet for søgsmålsfristen har The Green Effort gjort gældende, at Retten beregnede fristen for at kunne anlægge et søgsmål til prøvelse af den omtvistede afgørelse forkert, eftersom den ikke tog hensyn til den omstændighed, at i henhold til artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013 anses meddelelsen for at være tilstillet den femte kalenderdag efter dagen for dokumentets oprettelse i EUIPO’s system.
33
Da den omtvistede afgørelse blev afleveret i The Green Efforts repræsentants elektroniske indbakke den 19. september 2017, skal meddelelsen anses for at være tilstillet den 25. september 2017, eftersom den 24. september 2017 var en søndag. Fristen på to måneder, forlænget med afstandsfristen på ti dage, til at anlægge søgsmål til prøvelse af den omtvistede afgørelse udløb således den 5. december 2017. Stævningen indgik til Rettens Justitskontor den 4. december 2017, hvilket bevirker, at den appellerede kendelse skal ophæves.
34
EUIPO har anerkendt, at ordlyden af artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013 ikke er entydig. Det har gjort gældende, at ifølge den fortolkning, der er anlagt for beregningen af frister i EUIPO’s egne administrative procedurer, skal udtrykket »[u]den at det berører en nøjagtig fastlæggelse af datoen for meddelelsen« forstås som »uagtet andre datoer, som med sikkerhed kan fastlægges« eller som »uanset, om en anden dato med sikkerhed kan fastlægges«. Når EUIPO således fremsender et dokument elektronisk, lægger det således automatisk fem kalenderdage til den dag, hvor dokumentet bliver lagt på User Area (platform til udveksling af dokumenter), ved beregningen af den frist, som skal gælde for alle efterfølgende svar eller proceduremæssige skridt.
35
EUIPO er imidlertid i den foreliggende sag af den opfattelse, at eftersom The Green Effort i det svar, som selskabet sendte med henblik på at afhjælpe uregelmæssighederne i dets søgsmål for Retten, havde angivet den 19. september 2017 som datoen for meddelelsen af den omtvistede afgørelse, var Retten ikke forpligtet til at anmode om yderligere oplysninger vedrørende tilstillelsen, hvilket indebærer, at den appellerede kendelse ikke er behæftet med nogen fejl.
36
FIA er af den opfattelse, at Retten ikke var bundet af afgørelsen af 26. november 2013, og at en manglende anvendelse af dens bestemmelser derfor ikke kan begrunde en ophævelse af den appellerede kendelse.
Domstolens bemærkninger
37
Det fremgår af bestemmelserne i artikel 65 i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med bestemmelserne i forordningens artikel 79, hvis indhold i det væsentlige er gengivet i artikel 72 og 98 i forordning 2017/1001, at et søgsmål kan anlægges ved Domstolen inden to måneder efter datoen for meddelelsen af appelkammerets afgørelse.
38
I overensstemmelse med regel 65, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 fastsætter kontorets præsident, nu EUIPO’s administrerende direktør, de nærmere bestemmelser for tilstillelse ved andre tekniske kommunikationsmidler end fax.
39
Eftersom afgørelsen af 26. november 2013 er vedtaget af EUIPO’s administrerende direktør og regulerer elektronisk kommunikation til og fra EUIPO, navnlig elektronisk tilstillelse af meddelelser, finder den anvendelse i den foreliggende sag.
40
I henhold til denne afgørelses artikel 4, stk. 4, anses den omtvistede afgørelse – uden at det påvirker den præcise fastlæggelse af datoen for tilstillelsen af meddelelsen – for at være blevet tilstillet den femte kalenderdag efter den dag, hvor EUIPO afleverede dokumentet i brugerens indbakke.
41
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at ordlyden af denne bestemmelse ikke gør det muligt entydigt at fastslå, hvilken rækkevidde udtrykket »[u]den at det berører« i denne bestemmelse skal tillægges.
42
Der kan heller ikke findes nogen støtte i de andre sproglige affattelser af afgørelsen af 26. november 2013 for den af EUIPO foreslåede fortolkning af udtrykket »uden at det berører en nøjagtig fastlæggelse af datoen for meddelelsen« i artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013 som »uagtet andre datoer, som med sikkerhed kan fastlægges« eller som »uanset«, eftersom der ikke er nogen uoverensstemmelser mellem de sproglige affattelser hvad angår udtrykket »uden at det berører«. En sådan fortolkning ville berøve henvisningen i denne bestemmelse til en nøjagtig fastlæggelse af datoen for tilstillelsen af meddelelsen enhver relevans, eftersom meddelelsen under alle omstændigheder skal anses for at være tilstillet den femte kalenderdag efter den dag, hvor EUIPO afleverede dokumentet i brugerens indbakke.
43
Under hensyn til disse betragtninger skal artikel 4, stk. 4, i afgørelsen af 26. november 2013 fortolkes således, at en meddelelse anses for tilstillet på den femte kalenderdag efter den dag, hvor EUIPO har afleveret dokumentet i brugerens indbakke, medmindre det med sikkerhed kan fastlægges, at den egentlige dato for tilstillelsen af meddelelsen var en anden inden for samme periode.
44
En sådan fortolkning er forenelig med de krav, der følger af retssikkerhedsprincippet, idet det undgås, at en afgørelse fra appelkammeret kan anfægtes i ubegrænset tid ved at fastslå, at såfremt der ikke er fremsat nogen begæring om aktindsigt i det pågældende dokument, efter at det er afleveret i modtagerens indbakke, anses meddelelsen for at være tilstillet på den femte kalenderdag efter denne aflevering.
45
Eftersom det er ubestridt, at The Green Efforts repræsentant anmodede om aktindsigt i den omtvistede afgørelse den 19. september 2017, at han downloadede den og gjorde sig bekendt hermed samme dag, har Retten dermed ikke begået nogen fejl ved at fastslå, at eftersom den omtvistede afgørelse blev tilstillet den 19. september 2017, udløb fristen til at indgive søgsmål til prøvelse af denne afgørelse den 29. november 2017. Anbringendet om en fejlagtig beregning af begyndelsestidspunktet for søgsmålsfristen skal dermed forkastes som ugrundet.
46
Henset til ovenstående betragtninger er det ufornødent at behandle de anbringender, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt begæringen om fortabelse kan realitetsbehandles, eller de grunde, som afslaget på begæringen om restitutio in integrum var støttet på.
47
Følgelig må appellen forkastes i det hele.
Sagsomkostninger
48
Ifølge Domstolens procesreglements artikel 138, stk. 1, som i medfør af dette reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. The Green Effort har tabt sagen og bør følgelig pålægges at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med EUIPO’s og FIA’s påstande herom.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Sjette Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
The Green Effort Limited bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Fédération internationale de l’automobile (FIA) afholdte omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.