62023CJ0393_RES
Zadeva C‑393/23
Athenian Brewery SAinHeineken NV
proti
Macedonian Thrace Brewery SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska))
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 13. februarja 2025
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih in gospodarskih zadevah – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Posebne pristojnosti – Člen 8, točka 1 – Več toženih strank – Tožbeni zahtevki, ki so ‚tako tesno povezani‘, da jih je smotrno obravnavati in o njih odločati skupaj – Člen 102 PDEU – Pojem ‚podjetje‘ – Matična in hčerinska družba – Kršitev, ki jo je storila hčerinska družba – Domneva odločilnega vpliva matične družbe – Solidarna odgovornost – Odločba nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco – Odškodninske tožbe“
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 1215/2012 – Posebne pristojnosti – Več toženih strank – Pristojnost sodišča ene od sotoženih strank – Ozka razlaga – Pogoj – Sorodnost – Pojem sorodnih pravd
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012, člen 4 in člen 8, točka 1)
(Glej točke od 21 do 27.)
Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva o odločilnem vplivu, ki ga matična družba izvaja nad hčerinskimi družbami, ki so v celoti ali skoraj v celoti v njeni lasti – Izpodbojnost – Fizična ali pravna oseba, ki trdi, da je utrpela škodo zaradi sodelovanja hčerinske družbe pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci – Tožba zoper matično družbo – Uporaba domneve
(člen 102 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012, člen 8, točka 1)
(Glej točke od 37 do 40.)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 1215/2012 – Posebne pristojnosti – Več toženih strank – Pristojnost sodišča ene od sotoženih strank – Preizkus mednarodne pristojnosti s strani nacionalnih sodišč – Dokazni postopek – Obseg
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012)
(Glej točke od 41 do 47 in izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je razvilo svojo sodno prakso glede pravila o posebni pristojnosti iz člena 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 (
1
), v skladu s katerim je oseba s stalnim prebivališčem ali sedežem v državi članici, če je ena od več toženih oseb, lahko tožena pred sodiščem kraja, v katerem ima ena od njih stalno prebivališče oziroma sedež, če so tožbeni zahtevki med seboj „tako tesno povezani“, da jih je smotrno obravnavati in o njih odločati skupaj, da bi se s tem izognili tveganju nezdružljivosti sodnih odločb, ki bi lahko bila posledica ločenih postopkov. V tej zadevi gre za tožbeni zahtevek, naj se matični družbi s sedežem na Nizozemskem in njeni hčerinski družbi s sedežem v drugi državi članici solidarno naloži povrnitev škode, nastale zaradi kršitve pravil konkurence, ki jo je storila ta hčerinska družba, ki ga je oškodovanec vložil pred sodiščem, pristojnim glede na sedež matične družbe. Sodišču je bilo postavljeno vprašanje, ali se zadnjenavedeno sodišče pri presoji obstoja take tesne povezave in ugotovitvi svoje mednarodne pristojnosti lahko opre na izpodbojno domnevo (
2
), v skladu s katero v posebnem primeru, v katerem ima matična družba neposredno ali posredno v lasti ves ali skoraj ves kapital svoje hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci, ta matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe in jo je mogoče šteti za odgovorno za kršitev na enaki podlagi kot navedeno hčerinsko družbo (v nadaljevanju: domneva odločilnega vpliva in odgovornosti matične družbe).
Pivovarni Athenian Brewery SA (v nadaljevanju: AB) in Macedonian Thrace Brewery SA (v nadaljevanju: MTB) s sedežem v Grčiji delujeta na grškem trgu piva. Družba AB je del skupine Heineken, katere matična družba Heineken NV s sedežem v Amsterdamu (Nizozemska) opredeljuje strategijo in cilje skupine, ne da bi sama opravljala operativne dejavnosti v Grčiji. Družba Heineken je bila med septembrom 1998 in 14. septembrom 2014 posredno imetnica približno 98,8 % delnic družbe AB.
Grški organ, pristojen za konkurenco, je z odločbo z dne 19. septembra 2014 ugotovil, da je družba AB v zgoraj navedenem obdobju zlorabila svoj prevladujoči položaj na grškem trgu piva ter da to ravnanje predstavlja enotno in trajajočo kršitev člena 102 PDEU in grškega zakona o varstvu konkurence. Kljub zahtevi družbe MTB, naj se skupina Heineken vključi v preiskavo, je organ, pristojen za konkurenco, v svoji odločbi štel, da nič ne dokazuje neposredne vpletenosti družbe Heineken v ugotovljene kršitve in da posebne okoliščine ne dopuščajo domneve, da je družba Heineken odločilno vplivala na družbo AB.
Družba MTB je pri rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska) vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se ugotovi, da sta družbi AB in Heineken solidarno odgovorni za zgoraj navedeno kršitev, in naj se jima zato naloži solidarno povračilo celotne škode, ki je družbi MTB nastala zaradi te kršitve.
Sodišče v Amsterdamu se je izreklo za pristojno za odločanje o zahtevkih zoper družbo Heineken na podlagi člena 4(1) Uredbe št. 1215/2012, saj je sedež te družbe v Amsterdamu. Nasprotno pa se je izreklo za nepristojno za odločanje o zahtevkih zoper družbo AB, ker je presodilo, da zahteva po tesni povezavi med zahtevkoma, vloženima zoper družbi Heineken in AB, v smislu člena 8, točka 1, iste uredbe ni bila izpolnjena.
Pritožbeno sodišče je razveljavilo odločbo sodišča v Amsterdamu ter zadevo vrnilo temu sodišču v ponovno odločanje in vsebinsko odločitev. Menilo je, da sta bili ti družbi v enakem dejanskem položaju in da ni mogoče z gotovostjo izključiti, da tvorita eno in isto podjetje.
Družbi AB in Heineken sta vložili kasacijsko pritožbo pri vrhovnem sodišču Nizozemske, ki je predložitveno sodišče. To sodišče se je v bistvu spraševalo, ali v okoliščinah postopka v glavni stvari (
3
) člen 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 nasprotuje temu, da se sodišče sedeža matične družbe, pri katerem so bili vloženi ti zahtevki, za ugotovitev svoje mednarodne pristojnosti opre izključno na domnevo odločilnega vpliva in odgovornosti matične družbe.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo, da je treba pravilo o posebni pristojnosti iz zgoraj navedene določbe, ker odstopa od načela, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču ali sedežu toženca, razlagati ozko.
Zato je treba za uporabo člena 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 preveriti, ali med zahtevki ene tožeče stranke proti različnim toženim strankam obstaja takšna sorodnost, da jih je smotrno obravnavati skupaj, da bi se s tem izognili tveganju nezdružljivosti sodnih odločb, ki bi lahko bile posledica ločenih postopkov. Da se sodne odločbe lahko štejejo za take, mora obstajati neskladje med rešitvami spora, do katerega pride v okviru istega dejanskega in pravnega stanja. (
4
)
Predložitveno sodišče mora obstoj takega stanja presoditi ob upoštevanju vseh ustreznih elementov zadeve, o kateri odloča, in se prepričati, da namen zahtevkov, vloženih le zoper tisto od sotoženih strank, katere stalno prebivališče ali sedež upravičuje pristojnost sodišča, ki mu je zadeva predložena, ni umetno izpolniti pogoje za uporabo člena 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012.
Vendar lahko Sodišče poda elemente razlage prava Unije, ki so koristni za to presojo. Sodišče je tako razsodilo, da je treba pogoj obstoja istega dejanskega in pravnega stanja šteti za izpolnjen, kadar se na več podjetij, ki so sodelovala pri enotni in trajajoči kršitvi pravil prava Unije o konkurenci, ugotovljeni v odločbi Evropske komisije, kot tožene stranke nanašajo zahtevki, ki temeljijo na njihovem sodelovanju pri tej kršitvi, kljub dejstvu, da so bile tožene stranke v postopku v glavni stvari različno krajevno in časovno udeležene pri izvajanju zadevnega omejevalnega sporazuma. (
5
)
Taka ugotovitev velja tudi v primeru zahtevkov, ki temeljijo na sodelovanju družbe pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci ter so vloženi zoper to družbo in zoper njeno matično družbo, pri katerih se zatrjuje, da ti družbi skupaj tvorita eno in isto podjetje.
Če se namreč ugotovi, da sta družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in da zato tvorita eno samo podjetje v smislu pravil prava Unije o konkurenci, je sam obstoj te gospodarske enote, ki je storila kršitev, odločilen pri določanju odgovornosti ene ali druge družbe, ki tvori podjetje, za protikonkurenčno ravnanje tega podjetja. Pojma „podjetje“ in „gospodarska enota“ po samem pravu povzročita solidarno odgovornost subjektov, ki ob storitvi kršitve tvorijo gospodarsko enoto.
V zvezi s tem dejstvo, da tako kot v obravnavanem primeru solidarna odgovornost matične in hčerinske družbe za kršitev pravil prava Unije o konkurenci ni bila ugotovljena z dokončno odločbo Komisije, ne preprečuje uporabe člena 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 za take zahtevke.
V obravnavanem primeru se predložitveno sodišče sprašuje o posledicah, ki jih ima za morebitno uporabo že navedene določbe, prvič, dejstvo, da se tožeča stranka v utemeljitev svojih zahtevkov zoper družbo, ki je sodelovala pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci, in zoper družbo, ki ima v lasti ves ali skoraj ves kapital prve družbe, sklicuje na domnevo odločilnega vpliva in odgovornosti matične družbe, ter drugič, to, da druga družba izpodbija, da je odločilno vplivala na svojo hčerinsko družbo in da je z njo tvorila gospodarsko enoto.
Sodišče je, na prvem mestu, navedlo, da je bila taka domneva razvita v okviru izpodbijanja – s strani zadevnih podjetij – odločb Komisije, s katerimi je ta ugotovila, da so ta podjetja sodelovala pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci, in jim na podlagi Uredbe št. 1/2003 naložila globe. (
6
) V tem kontekstu je Sodišče pojasnilo, da za domnevo, da matična družba dejansko odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves ali skoraj ves kapital te hčerinske družbe v lasti matične družbe. V tem primeru bo mogoče matično družbo šteti za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki nosi breme ovrženja te domneve, predloži zadostne dokaze, da ta hčerinska družba na trgu ravna samostojno. (
7
)
Sodišče je poudarilo, da se ta domneva lahko uporabi tudi v primeru zahtevka fizične ali pravne osebe, ki trdi, da je utrpela škodo zaradi udeležbe družbe pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci, ki je vložen zoper drugo družbo, ki ima v lasti ves ali skoraj ves kapital prve družbe. (
8
)
Na drugem mestu, iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, v fazi preverjanja mednarodne pristojnosti ne presoja niti dopustnosti niti utemeljenosti zahtevka, ampak zgolj opredeli navezne okoliščine z državo sodišča, ki utemeljujejo njegovo pristojnost na podlagi člena 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012.
Zato se lahko v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, sodišče, ki mu je zadeva predložena, omeji na preverjanje, ali ni a priori izključeno, da je obstajal odločilen vpliv matične družbe na hčerinsko družbo, da bi se, če nacionalno pravo to dopušča, lahko izreklo za pristojno.
Tako je, če se tožeča stranka sklicuje na domnevo odločilnega vpliva in odgovornosti matične družbe. Vendar preverjanje, ali zahtevek zoper matično družbo ni umeten, predpostavlja, da se lahko tožene stranke sklicujejo na prepričljive indice, ki kažejo bodisi na to, da matična družba ni imela neposredno ali posredno v lasti vsega ali skoraj vsega kapitala svoje hčerinske družbe, bodisi na to, da je treba to domnevo kljub temu ovreči.
V teh okoliščinah člen 8, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 ne nasprotuje temu, da se v primeru zahtevkov, naj se matični družbi in njeni hčerinski družbi solidarno naloži povrnitev škode, nastale zaradi kršitve pravil konkurence, ki jo je storila ta hčerinska družba, sodišče sedeža matične družbe, pri katerem so bili ti zahtevki vloženi, za ugotovitev svoje mednarodne pristojnosti opre na domnevo odločilnega vpliva in odgovornosti matične družbe, pod pogojem, da toženim strankam ni odvzeta zgoraj navedena možnost.
(
1
)	Uredba (EU) št.1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
(
2
)	Priznano v sodni praksi Sodišča.
(
3
)	Za katere je značilno, da družba Heineken sama ni izvedla nobenih transakcij na grškem trgu piva, da zahtevek, ki ga je v zvezi z njo vložila družba MTB, temelji izključno na odločilnem vplivu, ki naj bi ga imela na ravnanje družbe AB, in da skupina Heineken zanika, da je izvajala tak vpliv.
(
4
)	Sodba z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, točka 20).
(
5
)	Sodba CDC Hydrogen Peroxide (navedena zgoraj, točka 21).
(
6
)	Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
(
7
)	Sodba z dne 26. oktobra 2017, Global Steel Wire in drugi/Komisija (C‑457/16 P in od C‑459/16 P do C‑461/16 P, EU:C:2017:819, točka 84 in navedena sodna praksa).
(
8
)	Pojem „podjetje“ v smislu pravil prava Unije o konkurenci namreč ne more imeti različnega obsega v okviru naložitve glob na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, ki jo opravi Komisija, in v okviru odškodninskih tožb zaradi kršitve pravil Unije o konkurenci.