Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
DEANA SPIELMANNA,
predstavljeni 19. marca 2026(1)
Zadeva C-159/25 [Rowicz](i)
B. Ż.,
V. sp. z o.o.
proti
T. SA,
Ł.W.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska))
„ Predhodno odločanje – Države članice – Obveznosti – Vzpostavitev pravnih sredstev, potrebnih za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva – Spoštovanje načela neodvisnosti sodnikov – Neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče – Dodeljevanje zadev sodnikom – Nezakonita sestava sodišča – Načelo nespremenljivosti sestave sodišča – Sistemi umetne inteligence “
Uvod
1.        Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) je z obravnavano zadevo predložilo Sodišču predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki spada med zadeve, v katerih je Sodišče pojasnilo obseg člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). Zadeva ponovno poziva Sodišče k presoji jamstev, ki so povezana z izvajanjem sodne funkcije v nacionalnih pravnih redih, zlasti tistih, ki zagotavljajo neodvisnost in nepristranskost sodišč ter spoštovanje zahteve po z zakonom ustanovljenem sodišču.
2.        Natančneje, predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na ureditev notranje organizacije sodišč, ki lahko vpliva na ta jamstva, in sicer na razrešitev sodnice obveznosti odločanja o dodeljenih zadevah, tudi če je ta soglasna, in njihovo predodelitev drugemu sodniku. Sodišče se mora tako med drugim izreči o združljivosti mehanizma, ki temelji na predodelitvi prek samodejnega sistema za naključno dodeljevanje zadev, z zahtevami, ki izhajajo iz prava Unije, in o pogojih, pod katerimi je mogoče šteti, da tak ukrep temelji na dovolj jasnih in predvidljivih pravilih, ki lahko z vidika pravnih subjektov odpravijo vsak upravičen dvom glede neobstoja zunanjih ali notranjih vplivov pri določitvi sodnika, ki mora odločati o njihovi zadevi.
Pravni okvir
Pravo Unije
3.        V členu 3, točka 1, Uredbe (EU) 2024/1689 o določitvi harmoniziranih pravil o umetni inteligenci(2) je pojem „sistem umetne inteligence“ opredeljen kot „sistem temelječ na napravah, ki je zasnovan za delovanje z različnimi stopnjami avtonomije in lahko po uvedbi izkaže prilagodljivost ter za eksplicitne ali implicitne cilje iz prejetih vhodnih podatkov sklepa, kako ustvariti izhodne podatke, kot so napovedi, vsebine, priporočila ali odločitve, ki lahko vplivajo na fizična ali virtualna okolja“.
Poljsko pravo
Zakon o organizaciji splošnih sodišč
4.        V skladu s členom 41(1) ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (zakon o organizaciji splošnih sodišč) z dne 27. julija 2001 v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari(3) (v nadaljevanju: zakon o organizaciji splošnih sodišč), minister za pravosodje po pridobitvi mnenja Krajowa Rada Sądownictwa (nacionalni sodni svet, Poljska) z uredbo določi poslovnik splošnih sodišč, vključno načini dodeljevanja zadev.
5.        Člen 47a(1) zakona o organizaciji splošnih sodišč določa:
„Zadeve se sodnikom in sodnikom pripravnikom dodeljujejo naključno glede na različne kategorije zadev, razen v primeru dodelitve zadev dežurnemu sodniku“.
6.        Člen 47b tega zakona določa:
„1.      Sprememba sestave sodišča je dopustna le, če zadeve ni mogoče obravnavati v njegovi obstoječi sestavi ali če obstaja trajna ovira za to, da bi obstoječa sestava sodišča obravnavala zadevo. Določbe člena 47a se uporabljajo mutatis mutandis.
[…]
4.      Sprememba kraja, kjer sodnik opravlja službo, ali prerazporeditev sodnika na drugo sodišče ter konec te prerazporeditve ne ovirajo opravljanja [procesnih] dejanj v zadevah, dodeljenih na kraju, kjer trenutno opravlja službo, ali kraju, kjer trenutno opravlja svoje funkcije, do končanja teh zadev.
5.      Kolegij sodišča, pod katerega pristojnost spada novi kraj, kjer sodnik opravlja svojo službo, ali kraj njegove prerazporeditve, lahko na predlog sodnika ali po uradni dolžnosti v celoti ali delno razreši sodnika njegovih obveznosti v zvezi z obravnavanjem in odločanjem o zadevah, predvsem zaradi precejšnje oddaljenosti tega sodišča od novega kraja, kjer sodnik opravlja svojo službo, ali kraja njegove dodelitve glede na stanje postopka v zadevah, ki se obravnavajo in o katerih se odloča. Pred sprejetjem sklepa se kolegij sodišča posvetuje s predsedniki pristojnih sodišč.
6.      Določbe odstavkov 4 in 5 se smiselno uporabljajo v primeru premestitve v drug senat istega sodišča in v primeru imenovanja za sodnika na sodišču višje stopnje“.
7.        Člen 89 navedenega zakona določa:
„1.      Sodnik lahko zahteve, intervencije in pritožbe v zvezi z izvajanjem sodniške funkcije predloži izključno po poti hierarhične ureditve. Sodnik se v takih zadevah ne more obrniti na institucije ali zunanje osebe niti jih nasloviti v javnosti.
2.      V primeru spora v zvezi z delovnim razmerjem ima sodnik na voljo pravno sredstvo.
[…]“.
Poslovnik iz leta 2019
8.        Člen 2(16) Regulamin urzędowania sądów powszechnych (uredba ministra za pravosodje o poslovniku splošnih sodišč) z dne 18. junija 2019(4) (v nadaljevanju: poslovnik iz leta 2019) vsebuje naslednjo opredelitev:
„[System Losowego Przydziału Spraw (sistem za naključno dodeljevanje zadev, v nadaljevanju: SLPS)] – informacijski sistem, namenjen naključnemu dodeljevanju sodnih zadev in nalog z generatorjem naključnih števil.“
9.        Člen 43(1) te uredbe določa:
„Zadeve se naključno dodelijo sodnikom kot sodnikom poročevalcem v skladu z razdelitvijo dela na podlagi sistema [SLPS], ločeno za vsak vpisnik, seznam ali drugo evidenco, razen če določbe tega poslovnika določajo druga pravila za dodelitev. Dodelitev prek sistema [SLPS] se ne uporablja, če pri dodelitvi zadev določene vrste sodeluje samo en sodnik“.
10.      Člen 49 navedene uredbe določa:
„1.      Zadeve, ki so naključno dodeljene, se vpišejo v sistem [SLPS] v treh delovnih dneh od datuma prejema s strani sodnika, razen če se zadeva dodeli po odpravi pomanjkljivosti.
2.      Predsednik senata lahko pri določenih evidencah ali kategorijah zadev prekine dodeljevanje zadev v primeru kratkotrajne odsotnosti nekaterih sodnikov, dokler se te odsotnosti ne končajo.
[…]“.
11.      Člen 55 iste uredbe določa:
„1.      Določena vrsta zadev se lahko dodeli le nekaterim sodnikom ali pa se jim lahko v teh zadevah dodeli višji delež zadev, v drugih zadevah pa se lahko pri razdelitvi dela določi nižji koeficient ali izključitev teh zadev iz dodelitve (specializacija).
2.      O osnutku razdelitve dela in njegovih spremembah, če vključujejo novo specializacijo ali njeno spremembo, je treba obvestiti sodnike senata ali senatov iz člena 77(2). Za določitev nove razdelitve dela mora sodnik soglašati s svojo specializacijo, pri čemer ji mora v roku 14 dni od datuma, ko so bili sodniki obveščeni o osnutku, nasprotovati manj kot 85 % sodnikov.
[…]“.
12.      Člen 62 poslovnika iz leta 2019 določa:
„1.      Po odločitvi, ki povzroči spremembo senata ali kraja zaposlitve, se lahko sodniku poročevalcu še pred njegovo premestitvijo dodelijo zadeve v okviru novega senata, pri čemer se obenem preneha dodeljevanje zadev v okviru senata, v katerem je odločal do takrat. Predsednik sodišča, v okviru katerega deluje novi senat, določi datum začetka dodeljevanja zadev v tem senatu in konča postopek dodeljevanja v prejšnjem senatu. V dodeljenih zadevah predsednik senata določi roke ob posvetovanju s sodnikom poročevalcem.
2.      Če je to potrebno zaradi dejanske delovne obremenitve sodnika poročevalca, je lahko datum začetka dodeljevanja zadev v okviru novega senata poznejši ali zgodnejši od datuma prenehanja dodeljevanja zadev v senatu, v katerem je odločal do takrat.
[…]“.
13.      Člen 66 tega poslovnika določa:
„1.      V primeru razdelitve zadev, dodeljenih sodniku poročevalcu, se zadeve razdelijo v skladu s splošnimi pravili. Pri dodelitvi sodelujejo sodniki, ki so odsotni in katerih zadeve niso bile razdeljene.
2.      Zadeve, ki so že vpisane v seznam, se lahko naključno razdelijo glede na datume obravnave.
[…]“.
14.      Člen 68 navedenega poslovnika določa:
„1.      Pri razdelitvi dela za posameznika sodnika, sodnika pripravnika in sodniškega pomočnika se upoštevajo:
1)      dodelitve v okviru enega ali več senatov sodišča, v primeru dodelitev določenemu oddelku znotraj enega senata pa se upoštevajo tudi dodelitve v tem oddelku;
2)      koeficient (v odstotnih deležih) sodelovanja pri dodelitvah zadev v okviru senata, in sicer:
a)      100 % – za sodnika, razporejenega izključno v en sam senat, ki ne opravlja funkcije in ni razporejen v drugo enoto na podlagi člena 77 ali 151a zakona,
b)      najmanj 90 % – za podpredsednika senata z do 15 sodniki, vodjo oddelka, tiskovnega predstavnika na regionalnem sodišču na območju z manj kot 300 sodniškimi mesti, koordinatorja mediacije na regionalnem sodišču na območju z manj kot 300 sodniškimi mesti, namestnika disciplinskega mediatorja na višjem ali regionalnem sodišču, disciplinskega mediatorja za sodnike rednih sodišč, namestnika disciplinskega mediatorja za sodnike rednih sodišč, predsednika disciplinskega sodišča in sodnika, ki nadomešča sodnika, ki odloča v zadevah, ki spadajo na področje uporabe Haaške konvencije,
c)      najmanj 80 % – za sodnika, ki opravlja funkcijo predsednika senata, ki ga sestavlja do sedem sodnikov, tiskovnega predstavnika na pritožbenem sodišču, tiskovnega predstavnika na regionalnem sodišču na območju z več kot 300 sodniškimi mesti, sodnika člana Krajowa Rada Sądownictwa [nacionalni sodni svet] in sodnika, napotenega v urad Krajowa Rada Sądownictwa [nacionalni sodni svet],
d)      najmanj 75 % – za podpredsednika senata z več kot 15 sodniki, koordinatorja mediacije na regionalnem sodišču na območju z več kot 300 sodniškimi mesti, disciplinskega mediatorja v okviru ministrstva za pravosodje in sodnika, ki odloča v zadevah, ki spadajo na področje uporabe Haaške konvencije,
e)      najmanj 60 % – za sodnika inšpektorja,
f)      najmanj 50 % – za sodnika, ki opravlja funkcijo predsednika ali podpredsednika senata, ki ga sestavlja med 8 in 20 sodnikov,
g)      najmanj 30 % – za sodnika, ki opravlja funkcijo predsednika ali podpredsednika sodišča, in sodnika, ki opravlja funkcijo predsednika senata z več kot 20 sodniki,
h)      najmanj 15 % – za sodnika, napotenega za opravljanje funkcije glavnega strokovnjaka v nacionalni šoli za sodnike in državne tožilce ali za vodenje tečajev usposabljanja v nacionalni šoli za sodnike in državne tožilce,
i)      najmanj 10 % – za sodnika, napotenega za opravljanje funkcije direktorja ali namestnika direktorja nacionalne šole za sodnike in državne tožilce ali funkcije vodje enote ali oddelka nacionalne šole za sodnike in državne tožilce.
2.      V primeru uporabe več koeficientov (v odstotnih deležih) pri sodelovanju pri dodelitvah zadev v okviru senata za določenega sodnika se upošteva najnižji koeficient (v odstotnih deležih).
[…]“.
15.      Člen 74(1) poslovnika iz leta 2019 določa:
„Izpis poročila o žrebu se vloži v spis zadev, dodeljenih s sistemom [SLPS]. V drugih primerih predsednik senata izda odredbo o dodelitvi, razen če je bila zadeva dodeljena z drugim informacijskim orodjem.“
Spor o glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
16.      Pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) sta bili 13. oziroma 14. junija 2024 vloženi pritožbi (v nadaljevanju: zadevni pritožbi) zoper prvostopenjski sodbi v sporih v zvezi z zahtevami za plačilo na področju trgovinskih poslov v smislu Direktive 2011/7/EU o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih(5).
17.      Sodnica JD, ki je takrat delovala v XXIII. senatu tega sodišča, je bila 17. oziroma 18. junija 2024 naključno izbrana za odločanje o teh pritožbah z uporabo računalniškega orodja, imenovanega SLPS, ki temelji na generatorju naključnih števil.
18.      S sklepom kolegija Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) z dne 30. oktobra 2024 je bila sodnica JD, ki je bila medtem premeščena v drug senat tega sodišča, na lastno zahtevo razrešena obveznosti odločanja v 100 zadevah, ki so ji bile dodeljene leta 2024, vključno z zadevnima pritožbama. V tem sklepu kolegija so bile določene tudi druge zadeve, ki jih je morala sodnica JD zaključiti. Navedeni sklep ni bil obrazložen.
19.      Na podlagi sklepa, ki ga je 10. januarja 2025 sprejel predsednik XXIII. senata Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), je bila 13. januarja 2025 izvedena naključna predodelitev teh 100 zadev novim sodnikom poročevalcem prek sistema SLPS. V žreb za predodelitev, ki ga je opravil sistem, je bilo vključenih 17 sodnikov tega senata. Sodnici Aneti Łazarski je bilo dodeljenih 56 od navedenih 100 zadev, vključno z obema zadevnima pritožbama. Drugim sodnikom je bilo predodeljenih manj ali nič zadev.
20.      Pritožbo, ki jo je vložila sodnica Aneta Łazarska zoper navedeno dodelitev, je predsednik Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) zavrnil.
21.      Sodnica Aneta Łazarska, predlagateljica predloga za predhodno odločanje, ki je v zadevnih pritožbah odločala kot edina sodnica, v bistvu dvomi – glede na člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine – o skladnosti razrešitve sodnice JD obveznosti odločanja o zadevnih zadevah, vključno z zadevnima pritožbama, in njihove predodelitve. Zato se sprašuje, ali se lahko šteje za neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče, saj bi morala po njenem mnenju dodelitev zadev potekati po preglednem mehanizmu, ki bi temeljil na objektivnih merilih, ki jih ni mogoče manipulirati.
22.      Natančneje, na prvem mestu, predložitveno sodišče opozarja, da poljsko pravo določa načelo nespremenljivosti sestave sodišča od imenovanja in skozi celotno trajanje postopka, razen v z zakonom določenih primerih, ko obravnava zadeve ni mogoča ali obstaja trajna ovira. Vendar naj ne bi šlo za nobenega od teh primerov, tako da naj nič ne bi preprečevalo sodnici JD, da nadaljuje obravnavo pritožb.
23.      V zvezi s tem pojasnjuje, da naj sodnica JD ne bi bila razrešena niti zaradi bolezni niti premestitve na drugo sodišče ali izrednih okoliščin, temveč zgolj zaradi notranje premestitve v drug senat v istem kraju, kar pa naj samo po sebi ne bi moglo upravičiti spremembe sestave senata.
24.      Na drugem mestu, predložitveno sodišče dvomi o sistemu SLPS, ki se uporablja za naključno dodeljevanje zadev in določanje različnih parametrov v zvezi z njihovo razdelitvijo. Po njenem mnenju naj bi bil ta sistem uveden brez predhodnega varnostnega testiranja in naj bi zlasti v prvih letih delovanja povzročil motnje in napake, poleg napak, ki naj bi jih bilo mogoče pripisati uporabnikom.
25.      Poleg tega, čeprav naj bi se dejavnosti, povezane z zasnovo in delovanjem sistema SLPS, štele za javne, predložitveno sodišče trdi, da objave algoritma ne spremlja učinkovit dostop do pravil delovanja niti do izvorne kode. To pomanjkanje preglednosti, skupaj z obsegom pooblastil ministra za pravosodje za določitev pogojev dodeljevanja, naj bi vzbujalo dvome o dejanski nepristranskosti sistema in njegovi dovzetnosti za manipulacije. Nazadnje, predložitveno sodišče trdi, da SLPS ne zagotavlja uravnotežene porazdelitve delovnih obremenitev, kar bi lahko povzročilo zamude in poseglo v notranjo neodvisnost sodnika pod časovnim pritiskom.
26.      Na tretjem mestu, predložitveno sodišče dodaja, da v nasprotju z ugotovitvami, ki izhajajo iz sodbe z dne 14. novembra 2024, S. (Sprememba sestave sodišča)(6), nacionalno pravo za zadevnega sodnika ne določa učinkovitega pravnega sredstva zoper pisno odločbo upravnega organa sodišča v zvezi z dodelitvijo zadeve ali določitve sestave sodišča(7).
27.      V teh okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je v skladu s členom 2, členom 19(1), drugi pododstavek, [PEU] v povezavi s členoma 20 in 47 [Listine] ter uvodno izjavo 61 [Uredbe št. 2024/1689] sodišče, ki je neodvisno, nepristransko in predhodno ustanovljeno z zakonom, ki zagotavlja, da se zadeva obravnava brez nepotrebnega odlašanja na nediskriminatoren način, ter ki zagotavlja učinkovito pravno varstvo, redno sodišče države članice na zadnji stopnji, katerega sestava vključuje sodnika tega sodišča, ki se mu zadeva dodeli z generatorjem [naključnih] števil na podlagi poročila o žrebu in predhodne odločitve kolegija sodišča:
1.      če je organ sodne uprave, kot je Kolegium Sądu Okręgowego (kolegij regionalnega sodišča, Poljska), v nasprotju z nacionalno zakonodajo o dodeljevanju zadev samovoljno razrešil sodnika poročevalca obveznosti odločanja o že dodeljenih mu zadevah, čeprav niso bila izpolnjena nacionalna zakonska merila za tako razrešitev in je bilo kršeno načelo, da se sestava sodišča lahko spremeni le, če zadeve ni mogoče obravnavati v obstoječi sestavi ali če obstaja trajna ovira za to, da bi zadevo obravnavala obstoječa sestava sodišča,
2.      če je bilo imenovanje novega sodnika opravljeno na podlagi [SLPS], ki ga je vzpostavil predstavnik ministra za pravosodje, in na podlagi pravil za dodeljevanje zadev in žrebanja na sodiščih, ki so bila določena z uredbo navedenega ministra (členi od 43 do 76 poslovnika iz leta 2019), na način, ki krši pravico do neodvisnega in nepristranskega sodišča ter načelo pravice do zakonitega sodišča,
3.      če je bilo imenovanje novega sodnika opravljeno na podlagi generatorja za naključno dodeljevanje zadev SLPS ob nepoznavanju in nezmožnosti preverjanja delovanja izvorne kode algoritma SLPS, pri čemer je bila informacija o tej aplikaciji objavljena le na spletni strani Biuletyn Informacji Publicznej (bilten javnih informacij), ter dovzetnosti orodja za naključno dodeljevanje zadev za napake in manipulacije, na način, ki krši pravico strank do poštenega sojenja,
4.      če je bilo imenovanje novega sodnika opravljeno na podlagi generatorja za naključno dodeljevanje zadev SLPS, ki ga je vzpostavil predstavnik ministra za pravosodje, in na podlagi pravil za naključno dodeljevanje zadev na sodiščih, ki so določena z uredbo istega ministra (členi od 43 do 76 [poslovnika iz leta 2019]), na način, ki krši načelo pravice strank do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, saj delovanje SLPS ne zagotavlja enakomerne obremenitve sodnikov, kar predstavlja kršitev načela prepovedi diskriminacije stranke in načela enakosti pred zakonom,
5.      kar pomeni, da sodnik odloča v neveljavnem postopku, ker je sestava tega sodišča v nasprotju z zakonom, strankam pa ni zagotovljeno učinkovito pravno varstvo,
6.      ker po nacionalnem pravu ni na voljo učinkovitega pravnega sredstva, ki bi ga imel sodnik na voljo zoper pisno odločbo upravnega organa sodišča o dodelitvi zadeve ter določitvi in sestavi sodišča, ki bi zagotavljalo, da lahko sodnik takšno pisno odločbo izpodbija pred nepristranskim in neodvisnim sodiščem v postopku, ki izpolnjuje zahteve iz člena 47 [Listine].“
28.      Poljska vlada in Evropska komisija sta Sodišču predložili pisna stališča.
Analiza
Uvodne ugotovitve
29.      Začel bom z nekaj uvodnimi ugotovitvami, nato pa se bom lotil pravnih vprašanj, ki se postavljajo v obravnavani zadevi.
30.      Predložitveno sodišče z enim samim vprašanjem Sodišče prosi za razlago člena 2 in člena 19(1), drugi pododstavek, PEU ob upoštevanju členov 20 in 47 Listine ter uvodne izjave 61 Uredbe št. 2024/1689, da bi v bistvu ugotovilo, ali je treba za sodišče, ki je neodvisno, nepristransko in predhodno ustanovljeno z zakonom, šteti sestavo nacionalnega sodišča, ki so mu bile zadeve dodeljene naključno po razrešitvi sodnice, ki je bila prvotno določena za odločanje v teh zadevah, tudi če ni nobenega učinkovitega pravnega sredstva, ki bi zadevni sodnici omogočalo izpodbijanje zadevne predodelitve.
31.      Najprej je treba poudariti, da gre pri postavljenem vprašanju za vprašanje in limine litis predložitvenega sodišča o njegovi lastni skladnosti z zahtevami iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine.
32.      Dalje, kar zadeva določbe, navedene v utemeljitev predloga za razlago, menim, da člen 20 Listine (ki določa, da so „[p]red zakonom […] vsi enaki“) ni upošteven, čeprav predložitveno sodišče trdi, da SLPS ne zagotavlja enake porazdelitve bremena med sodniki. Vprašanje za predhodno odločanje se namreč v bistvu nanaša na opredelitev sestave sodišča kot sodišča, ki je neodvisno, nepristransko in predhodno ustanovljeno z zakonom.
33.      Nazadnje predložitveno sodišče v zvezi z Uredbo št. 2024/1689 trdi, da SLPS spada v kategorijo sistemov visokega tveganja v smislu te uredbe in da njegovo pomanjkanje preglednosti kaže na neupoštevanje zahtev, ki jih ta določa. V zvezi s tem, prvič, dvomim, da je mogoče sistem SLPS šteti za „sistem umetne inteligence“ v smislu člena 3(1) navedene uredbe, saj je iz navedenih elementov in stališč poljske vlade razvidno, da gre za mehanizem, ki uporablja vnaprej določene algoritme za določene sklope podatkov, brez možnosti za prilagajanje po uvedbi in brez znatne avtonomije. Drugič, člen 113 Uredbe št. 2024/1689 vsekakor določa, da se ta uporablja šele od 2. avgusta 2026. Predodelitev zadevnih pritožb predložitvenemu sodišču pa je bila opravljena 13. januarja 2025, tako da se ta uredba v postopku v glavni stvari ni uporabljala.
34.      Zato bom vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, preučil glede na upoštevne določbe prava Unije, in sicer člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine.
35.      Vsebinsko je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da predložitveno sodišče svoje dvome v bistvu opira na tri sklope preudarkov v zvezi z zahtevami po neodvisnosti, nepristranskosti in z zakonom predhodno ustanovljenem sodišču. Prvič, razrešitev sodnice JD, ki ji je bila zadeva prvotno dodeljena, naj bi bila samovoljna in nezakonita. Drugič, sistem SLPS naj bi uvedla izvršilna veja oblasti, podvržen naj bi bil napakam in naj ne bi vseboval niti zahtevane preglednosti niti jamstev, ki bi omogočala zagotavljanje uravnotežene porazdelitve delovnih obremenitev med sodniki. Tretjič, obstajalo naj ne bi nobeno učinkovito pravno sredstvo, ki bi zadevnemu sodniku omogočalo izpodbijanje predodelitve.
36.      Te elemente bom obravnaval zaporedoma, najprej pa bom povzel upoštevno sodno prakso.
Pregled upoštevne sodne prakse
37.      Iz sodne prakse je razvidno, da člen 19(1), drugi pododstavek, PEU zahteva jamstva neodvisnosti in nepristranskosti, ki temeljijo na pravilih, ki se nanašajo zlasti na sestavo organa in s katerimi je mogoče zavrniti vsak legitimen dvom pri pravnih subjektih o zavarovanosti sodišča pred zunanjimi vplivi in o njegovi nevtralnosti glede zadevnih interesov. Ta zahteva, ki je neločljivo povezana z nalogo sojenja, je del bistvene vsebine pravice do učinkovitega pravnega varstva in pravice do poštenega sojenja ter pomeni temeljno jamstvo tako za varstvo pravic, ki jih podeljuje pravo Unije, kot za ohranitev skupnih vrednot iz člena 2 PEU, med katerimi je zlasti pravna država.(8)
38.      Iz sodne prakse je razvidno tudi, da ima neodvisnost zunanji in notranji vidik. Zunanji vidik pomeni, da sodišče svoje funkcije izvaja povsem samostojno, brez hierarhične povezanosti in podrejenosti ter zaščiteno pred navodili, posegi in pritiski, ki bi lahko vplivali na sodbo in izid zadev. Notranji vidik, povezan z nepristranskostjo, zahteva enako distanco do strank in njihovih interesov, objektivnost in neobstoj kakršnega koli interesa za izid spora, razen stroge uporabe pravnih pravil. Nazadnje, čeprav je zunanji vidik namenjen predvsem varovanju neodvisnosti v razmerju do zakonodajne in izvršilne veje oblasti v skladu z delitvijo oblasti, pa je njegov namen tudi varstvo sodnikov pred neprimernimi vplivi znotraj sodišča.(9)
39.      Poleg tega je Sodišče priznalo, da člen 19(1), drugi pododstavek, PEU zahteva tudi obstoj „z zakonom predhodno ustanovljenega“ sodišča glede na neločljive povezave med dostopom do takega sodišča ter jamstvi neodvisnosti in nepristranskosti sodnikov.(10)
40.      Po mnenju Sodišča jamstvo „z zakonom predhodno ustanovljenega sodišča“ odraža tudi spoštovanje sestave sodišča v posamezni zadevi ter drugih določb nacionalnega prava, katerih neupoštevanje pomeni, da eden ali več sodnikov nepravilno sodeluje pri obravnavi zadevi.(11) Zato so pravila za dodelitev in predodelitev zadev sestavni del pojma „z zakonom predhodno ustanovljenega‘ sodišča“.
41.      Zato člen 19(1), drugi pododstavek, PEU s tega vidika narekuje tudi obstoj pravil v zvezi s sestavo sodnikov, na podlagi katerih je mogoče izključiti vsakršno neupravičeno vmešavanje oseb, ki niso člani sestave sodnikov, ki odloča v tej zadevi, in pred katerimi stranke niso mogle podati svojih trditev, v postopek odločanja v tej zadevi.(12)
Razrešitev sodnice JD
42.      V zvezi s prvim delom vprašanja, ki ga je v bistvu postavilo predložitveno sodišče in ki se nanaša na razrešitev sodnice JD obveznosti odločanja o zadevah, je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je bil ta ukrep sprejet na podlagi člena 47b(1) zakona o organizaciji splošnih sodišč. Sodišče mora torej v bistvu pojasniti, ali lahko nepravilna razrešitev glede na zahteve iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine povzroči nepravilnost naknadne prerazporeditve nekaterih zadevnih zadev drugemu sodniku, v obravnavani zadevi predložitvenemu sodišču.(13)
43.      Kot je Sodišče priznalo v točki 76 sodbe D. K., „člen 47b(1) zakona o organizaciji splošnih sodišč […] – in brez dodatnih pojasnil – določa, da je sprememba sestave sodišča dopustna, ‚če obstaja trajna ovira za to, da bi ta obstoječa sestava obravnavala zadevo‘ […]. Vendar odstavek 4 tega člena 47b v bistvu določa, da sodnik kljub njegovi premestitvi v drug kraj ali prerazporeditvi na drugo sodišče opravlja svoja dejanja v zadevah do njihovega zaključka, odstavek 5 navedenega člena 47b pa, da se mu zadeve lahko odvzamejo s sklepom kolegija zadevnega sodišča, ne da bi bila v zvezi s tem navedena merila. Nazadnje, v skladu z odstavkom 6 tega člena lahko kolegij sodišča sodnika razreši tudi v primeru njegove premestitve na drug oddelek, pri čemer tudi za uporabo te možnosti ni podano nikakršno jasno merilo“.
44.      Sodišče je nato v isti sodbi v zvezi s skladnostjo navedene določbe s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU ugotovilo, da „je treba ugotoviti, da nacionalna ureditev, kot je opisana v prejšnji točki te sodbe, ne samo, da ne določa objektivnih meril za uporabo možnosti, da se sodnika razreši obveznosti odločanja v eni ali več njegovih zadevah, ampak kolegiju zadevnega sodišča omogoča tudi, da sodnika razreši obveznosti odločanja v njegovih zadevah, ne da bi svojo odločitev obrazložil. Napotilo na obstoj ‚trajne ovire za to, da bi ta obstoječa sestava obravnavala zadevo‘, je namreč preveč nejasno, da bi se zanj lahko štelo, da odpravlja vsakršno arbitrarnost pri odločanju o spremembi sestave senata. Poljska vlada je na obravnavi pred Sodiščem poleg tega potrdila, da v poljskem pravu ni nikakršne obveznosti obrazložitve razrešitve sodnika na podlagi 47b(5) in (6) zakona [organizaciji] splošnih sodišč“.(14)
45.      Na podlagi teh ugotovitev je Sodišče v točki 86 sodbe D. K. ugotovilo, da „je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere lahko organ nacionalnega sodišča, kakršen je njegov kolegij, sodnika tega sodišča razreši obveznosti odločanja v nekaterih ali vseh zadevah, ki so mu bile dodeljene, ne da bi bila v tej ureditvi določena merila, ki jih mora ta organ upoštevati pri sprejetju take odločitve o razrešitvi, in naložena obveznost obrazložitve te odločitve“.
46.      Iz tega sledi, da je rešitev, ki jo je sprejelo Sodišče, jasna in neposredno uporabljiva v obravnavani zadevi, saj se nanaša na isto določbo, kot je ta v postopku v glavni stvari. Zato je treba na prvi del vprašanja, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti enako kot v prejšnji točki.
47.      Kljub temu ugotavljam, da bi bilo mogoče, kot je poudarila Komisija, trditi, da bi bilo treba obseg sodbe D. K. omejiti na primere razrešitve brez soglasja, kot je bilo v navedeni zadevi. Komisija zlasti trdi, da bi šlo za kršitev člena 19(1), drugi pododstavek, PEU le, če bi bil ukrep naložen sodniku in bi se zadevni položaj v obravnavni zadevi, v katerem je sodnica JD sprejela razrešitev po svoji premestitvi, jasno razlikoval od položaja, obravnavanega v sodbi D. K.
48.      S to razlago se ne strinjam. Ta namreč zmanjšuje ugotovitev Sodišča o pomanjkljivostih normativnega okvira, ki se uporablja za presojo, povezano z okoliščinami zadeve, v kateri je bila izdana sodba D. K. Nasprotno pa je iz te sodbe jasno razvidno, da Sodišče neobstoja soglasja ni obravnavalo kot odločilno merilo za nezdružljivost zadevne ureditve razrešitve s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU. Iz besedila sodbe D. K. je razvidno, da neobstoj predvidljivih meril in obveznosti obrazložitve sama po sebi ustvarjata prostor za samovoljnost in neupravičeno vmešavanje v razdelitev zadev, ne glede na to, ali zadevni sodnik soglaša z ukrepom ali ne.
49.      V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče v točki 77 sodbe D. K. ugotovilo, da nacionalna ureditev ne določa objektivnih meril, ki bi urejala razrešitev sodnika obveznosti odločanja o zadevah, ki so mu bile dodeljene, niti obveznosti obrazložitve take odločitve, ne da bi se sklicevalo na soglasje ali neobstoj soglasja zadevnega sodnika. Enako velja za točko 83 te sodbe, v kateri Sodišče na splošno meni, da kadar nacionalna ureditev, s katero je urejena razrešitev, ne določa objektivnih meril za uporabo take možnost in ne zahteva, da mora biti odločitev v zvezi s tem obrazložena, „ni mogoče izključiti, da je taka razrešitev arbitrarna oziroma da gre za prikrito disciplinsko sankcijo“. Tudi v tem primeru ni nobenega sklicevanja na dejstvo, ali je bilo soglasje za razrešitev podano ali ne.
50.      Taka razlaga velja še toliko bolj, ker Sodišče v točki 82 sodbe D. K. navaja primer premestitve sodnika na drugo sodišče ali na drug oddelek istega sodišča – resda brez soglasja zadevnega sodnika–, da bi opozorilo na sodno prakso, v skladu s katero je taka premestitev lahko sredstvo za izvajanje nadzora nad vsebino sodnih odločb. Vendar je očitno, kot sem že navedel v točki 49 teh sklepnih predlogov, da Sodišče v točki 83 sodbe D. K. soglasja sodnika ne opredeli kot upošteven element pri odločanju o razrešitvi sodnika obveznosti odločanja v eni ali več zadevah. To po mojem mnenju potrjuje preudarek, da je Sodišče želelo opraviti splošno presojo jamstev, ki se zahtevajo na tem področju, neodvisno od subjektivnega ravnanja zadevnega sodnika.
51.      Enaka ugotovitev, v nasprotju s trditvami Komisije, izhaja tudi iz točk od 84 do 86 sodbe D. K., v katerih Sodišče poudarja, da je treba v določbi o razrešitvi določiti natančna merila in obveznost obrazložitve odločitve, ne da bi se kakor koli sklicevalo na element soglasja zadevnega sodnika.
52.      Zato menim, da je treba zavrniti preudarek, da je soglasje sodnika upoštevno merilo za presojo. V zvezi s tem menim, da je koristno opozoriti na sodno prakso Sodišča, v skladu s katero je treba zahtevi po neodvisnosti in nepristranskosti presojati glede na zmožnost pravil, da omogočajo zavrnitev vsakega legitimnega dvoma pri pravnih subjektih o zavarovanosti tega organa pred zunanjimi dejavniki in o njegovi nevtralnosti glede nasprotujočih si interesov.(15)
53.      Z vidika pravnega subjekta pa ni odločilno vprašanje, ali je sodnik, ki je bil razrešen, podal soglasje ali ne, temveč, kot je Sodišče razsodilo v sodbi D. K., ali je bila odločitev o razrešitvi sprejeta na podlagi jasnih in predvidljivih pravil, skupaj z obrazložitvijo, na podlagi katere je mogoče izključiti samovoljnost. Kadar pravna podlaga sama po sebi ne zagotavlja takih jamstev, lahko to že na začetku povzroči dvom pri pravnem subjektu, ki ga po mojem mnenju ni mogoče odpraviti zgolj s sklicevanjem na morebitno soglasje zadevnega sodnika.
54.      V zvezi s tem želim dodati, da lahko na soglasje zadevnega sodnika vpliva institucionalna dinamika, ki jo je od zunaj težko zaznati, naj si gre za implicitne pritiske, hierarhična pričakovanja ali, v najbolj zaskrbljujočih primerih, tveganja tajnega dogovarjanja. Iz tega sledi, da soglasje sodnika, ki je bil razrešen, samo po sebi ne more biti odločilni dejavnik skladnosti. V nasprotnem primeru bi bila skladnost ureditve razrešitve s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU odvisna od subjektivnega elementa. Nasprotno, menim, da bi jo bilo treba presojati objektivno glede na jamstva, določena z zakonom.
55.      Glede na navedeno menim, da je treba na prvi del vprašanja, ki ga je v bistvu postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti, da je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere lahko organ nacionalnega sodišča, kakršen je njegov kolegij, sodnika tega sodišča razreši obveznosti odločanja v nekaterih ali vseh zadevah, ki so mu bile dodeljene, zaradi česar so nekatere od teh zadev predodeljene drugi sestavi senata, ne glede na to, ali je bilo soglasje za razrešitev podano ali ne, in ne da bi ta ureditev določala merila, ki morajo ta organ usmerjati pri sprejetju take odločitve, in nalagala njeno obrazložitev.
Dodelitev zadev prek sistema SLPS
56.      Predložitveno sodišče v drugem delu postavljenega vprašanja Sodišče v bistvu poziva, naj preuči, ali je uporaba avtomatiziranega sistema za naključno dodeljevanje zadev, kot je SLPS, združljiva z zahtevami neodvisnega, nepristranskega in z zakonom ustanovljenega sodišča v smislu člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine.
57.      Dvomi predložitvenega sodišča se nanašajo zlasti na naključnost dodeljevanja zadev s sistemom SLPS in zatrjevano nezmožnost preverjanja delovanja izvorne kode algoritma dodeljevanja. Predložitveno sodišče poleg tega sprašuje v zvezi z dejstvom, da naj bi sistem SLPS ustvaril predstavnik ministra za pravosodje ter da naj bi bila pravila za dodeljevanje in žrebanje določena z regulativnim aktom tega ministra. Po njegovem mnenju naj bi ti elementi posegali v pravico do neodvisnega, nepristranskega in z zakonom predhodno ustanovljenega sodišča ter v pravico strank, da se o njihovi zadevi odloči v razumnem roku, zaradi neenakomerne porazdelitve delovnih obremenitev.
58.      Na tem mestu napotujem na sodno prakso, navedeno v točki 38 zgoraj, v skladu s katero se zahteva po neodvisnosti sodišč, ki izhaja iz prava Unije, ne nanaša le na neprimerne vplive, ki jih lahko izvajata zakonodajna in izvršilna veja oblasti, ampak tudi na vplive, ki lahko izvirajo iz notranje ureditve sodišča, in da mora biti izvajanje sodne funkcije zaščiteno ne le pred kakršnim koli neposrednim vplivom v obliki navodil, ampak tudi pred oblikami bolj posrednega vplivanja, ki lahko usmerjajo sodne odločitve.
59.      Poleg tega je Evropsko sodišče za človekove pravice, kot je bilo opozorjeno v sodbi D. K., priznalo, da varstvo neodvisnosti sodstva in pravne varnosti, ki je neločljivo povezano s pravno državo, zahteva posebno jasnost pravil, ki se uporabljajo, in jamstva, primerna za zagotovitev objektivnosti in preglednosti, zlasti pa za preprečitev vsakega videza arbitrarnosti pri dodeljevanju posameznih zadev sodnikom.(16)
60.      Najprej je treba poudariti, da predložitveno sodišče, kot navaja Komisija, ne izpodbija določene dodelitve zadev, ki se nanašajo nanj, temveč navaja splošne pomanjkljivosti, ki zahtevajo celovito preučitev sistema SLPS glede na člen 19(1), drugi pododstavek, PEU.
61.      Iz postopka v glavni stvari in kot izhaja iz člena 47a(2) zakona o organizaciji splošnih sodišč in zlasti iz člena 43(1), člena 49(1) in (2), člena 55(1) in (2), člena 62(1) in (2), člena 66(1) in (2) ter člena 68(1) poslovnika iz leta 2019, se zdi, da je sistem SLPS omejen z jamstvi za izključitev samovoljnega in diskrecijskega dodeljevanja. Iz teh določb izhaja, da sistem združuje naključno dodeljevanje in sorazmerno razdelitev zadev. Natančneje, člen 68(1), točka 2, poslovnika iz leta 2019 določa devet meril, na podlagi katerih je mogoče določiti koeficient sodelovanja pri dodelitvah, ki se upošteva pri razdelitvi dela posameznemu sodniku, sodniku pripravniku in sodniškemu pomočniku.
62.      V zvezi s tem je iz sodne prakse razvidno, da vzpostavitev sistema dodeljevanja zadev na sodiščih, ki temelji na načelu naključnega izbora sestave sodišča, z nekaterimi izjemami, „se sam[a] po sebi ne zdi tak[a], da bi sestave izpostavljal[a] neprimernemu vplivu“.(17) Poleg tega iz določb, navedenih v prejšnji točki, izhaja, da delovanje sistema SLPS temelji na vnaprej določenih parametrih. V bistvu menim, da je treba zagotoviti, da tak mehanizem urejajo pregledna, objektivna in vnaprej znana pravila, da se prepreči vsaka samovoljna uporaba sistema in neupravičeno vmešavanje oseb, ki niso člani sestave, v postopek odločanja v določeni zadevi. V takih okoliščinah uporaba takšnega sistema kot taka ne vzbuja nobenih nasprotovanj.(18)
63.      Res je, da ne morem presoditi, ali sistem SLPS v praksi omogoča doseganje cilja uravnotežene porazdelitve delovnih obremenitev med sodniki, niti ali je bilo tako v postopku v glavni stvari. Za to presojo je pristojno predložitveno sodišče. Vendar pa, kot poudarja Komisija, iz sodne prakse Sodišča ni razvidno, da bi člen 19(1), drugi pododstavek, PEU določal podrobna pravila za notranjo porazdelitev zadev v okviru sodišča.
64.      Dalje, v zvezi z napakami, ki jih je predložitveno sodišče ugotovilo pri uporabi sistema SLPS, zlasti leta 2018, je treba najprej ugotoviti, da se te napake ne nanašajo na predodelitev zadev iz postopkov v glavni stvari januarja 2025, tj. približno osem let po dejanskem stanju, navedenem v predlogu za predhodno odločanje. Vsekakor je treba opozoriti, da je Sodišče v točki 51 sodbe Sinalov ugotovilo, da napaka pri uporabi pravil o dodelitvi ne pomeni nujno, da je zadevna sestava izpostavljena neprimernemu vplivu. To ugotovitev je mogoče prenesti na obravnavano zadevo. Kljub nepravilnostim, ki so bile ugotovljene leta 2018, je iz določb poslovnika iz leta 2019 razvidno, da dodeljevanje zadev temelji na vnaprej določenih in javnih merilih, ki načeloma izključujejo neupravičeno vmešavanje v postopek žrebanja.
65.      Poleg tega je treba ugotoviti, da v zvezi z dodelitvijo obeh zadev iz postopka v glavni stvari predlog za sprejetje predhodne odločbe ne vsebuje nobenega konkretnega elementa, ki bi kazal na neupravičen poseg izvršilne oblasti ali upravnega organa zadevnega sodišča. Prav tako ne zagotavlja informacij o predhodni delovni obremenitvi predložitvenega sodišča niti o obsegu zadev, o katerih odločajo drugi sodniki, ki zasedajo v istem senatu.
66.      Predložitveno sodišče izraža tudi dvome v zvezi s pomanjkanjem preglednosti delovanja sistema SLPS, ki je povezano predvsem z neobjavo njegove izvorne kode(19). Menim, da neobstoj objave izvorne kode sam po sebi ne zadostuje za ugotovitev izpostavljenosti neprimernim vplivom. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je sicer razvidno, da je bil celoten algoritem sistema objavljen na spletni strani ministrstva za pravosodje. Poleg tega, kot navaja Komisija, ministrstvo za pravosodje od oktobra 2024 objavlja poročila o žrebu s sistemom SLPS.
67.      Menim, da je objava algoritma in poročil o žrebanju zadostno jamstvo za zagotovitev preglednosti sistema SLPS in da objava izvorne kode za ta namen ni potrebna. Poleg tega, kot trdi poljska vlada, bi lahko razkritje izvorne kode, če bi ta lahko razkrila mehanizme za zaščito sistema, sprožilo vprašanja glede njegove varnosti. Ker je zahteva po preglednosti izpolnjena z objavo algoritma in preverljivih rezultatov žreba, ne vidim razloga, zakaj bi bilo treba zahtevati objavo izvorne kode, ki je glavni načrt programske opreme.
68.      Nazadnje, kar zadeva grajo, ki se nanaša na pristojnost ministra za pravosodje v zvezi z ustanovitvijo sistema SLPS in opredelitvijo pravil za samodejno razdelitev zadev, menim, da ta trditev temelji na preširoki razlagi pojma poseganja izvršilne veje oblasti v pristojnosti sodne oblasti.
69.      Vzpostavitev sistema dodeljevanja in določitev splošnih pravil za dodelitev se ne nanašata na določeno dodelitev zadev, temveč sta del splošnih pravil, ki se uporabljajo za vsa splošna sodišča. Načeloma spadata v okvir organizacije delovanja sodnega sistema. Po mojem mnenju ta okoliščina sama po sebi ne zadostuje za opredelitev neupravičenega vmešavanja v postopek dodeljevanja zadev. Poleg tega v predlogu za sprejetje predhodne odločbe niso opredeljeni natančni elementi, ki bi kazali na to, da naj bi ta splošna pravila zakonodajni ali izvršilni veji oblasti dajala pravico do neprimernega vpliva pri postopku žrebanja in dodeljevanja zadev posameznim sodnikom.
70.      Glede na navedeno menim, da je treba na drugi del vprašanja, ki ga je v bistvu postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti, da člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine ne nasprotuje nacionalnim določbam, s katerimi je uveden samodejni sistem za naključno dodeljevanje, ki temelji na generatorju naključnih števil in ki ga ne upravlja človek, če ta sistem spremljajo ustrezna jamstva za preprečevanje vsakršne samovoljne uporabe sistema in neupravičenega vmešavanja.
Zatrjevani neobstoj učinkovitega pravnega sredstva
71.      Predložitveno sodišče s tretjim delom postavljenega vprašanja v bistvu navaja, da v poljskem pravu sodniku, ki želi izpodbijati odločbo o dodelitvi ali predodelitvi zadev, ki jo je sprejel upravni organ sodišča, ni na voljo nobeno učinkovito pravno sredstvo. Sprašuje se, ali člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine zahteva, da ima sodnik sam na voljo pravno sredstvo zoper takšne odločbe.
72.      V zvezi s tem opozarjam, da je Sodišče v sodbi Sinalov ugotovilo naslednje:
„53.       […] možnost preverjanja spoštovanja jamstev, povezanih s pojmom ‚z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče‘ […] [je] nujna za zaupanje, ki ga morajo sodišča v demokratični družbi vzbujati pri pravnem subjektu. Tako je nadzor nad spoštovanjem zahteve, da mora biti vsako sodišče glede na svojo sestavo neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče, bistvena postopkovna zahteva, katere spoštovanje spada na področje javnega reda. […] Sodišče je razsodilo, da mora biti tak nadzor mogoče opraviti v okviru preizkusa pravnega sredstva, po potrebi po uradni dolžnosti, če se v zvezi s tem pojavi resen dvom […].
54.      Učinkovito sodno varstvo namreč ne bi bilo zagotovljeno, če na zahtevo stranke ali po uradni dolžnosti ob resnem dvomu spoštovanje pravil, ki sodišču podeljujejo status ‚neodvisnega, nepristranskega in z zakonom vnaprej določenega sodišča‘, ne bi bilo predmet sodnega nadzora in morebitne sankcije v primeru nespoštovanja, pod grožnjo, da se ne upošteva brez kakršnegakoli učinka […]“.(20)
73.      Iz sodbe Sinalov(21) torej izhaja, da Sodišče zahteva sodni nadzor nad zakonitostjo dodelitve zadeve z vidika učinkovitega sodnega varstva, ne da bi pri tem zahtevalo, da mora biti to pravno sredstvo nujno na voljo sodniku, ki izpodbija dodelitev zadev. Sodišče namreč navaja, da mora biti ta nadzor mogoče izvajati bodisi na zahtevo stranke bodisi po uradni dolžnosti ob resnem dvomu.(22)
74.      Zato ni mogoče šteti, da je neobstoj posebnega pravnega sredstva, ki bi predložitvenemu sodišču omogočalo izpodbijanje dodelitve zadev, sam po sebi v nasprotju s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU,(23) kadar nacionalno pravo zagotavlja, da je spoštovanje pravil nacionalnega prava v zvezi z dodeljevanjem zadev lahko predmet sodnega nadzora na zahtevo stranke ali po uradni dolžnosti.
75.      V okviru postopka v glavni stvari – in da bi se predložitvenemu sodišču zagotovile smernice, ki bi mu lahko pomagale pri izvajanju svoje pristojnosti – menim, da je koristno upoštevati naslednje elemente.
76.      Prvič, kot navaja poljska vlada in kar mora preveriti predložitveno sodišče, imajo stranke v postopku pravico zahtevati izločitev sodnika in navesti očitke v zvezi s postopkom, vključno s tistimi, ki se nanašajo na nezakonito sestavo senata.
77.      Drugič, iz člena 89(2) zakona o organizaciji splošnih sodišč izhaja, da imajo sodniki na voljo pravno sredstvo za spore, ki izhajajo iz „delovnega razmerja“. S pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, bi lahko to sodišče, če bi dodelitev 56 zadev nesorazmerno povečala njegovo delovno obremenitev, razmislilo o uveljavljanju pravnega sredstva iz te določbe.
78.      Glede na navedeno menim, da je treba na tretji del vprašanja, ki ga je v bistvu postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti, da člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine zadevni državi članici ne nalaga, da zadevnemu sodniku prizna pravico do pravnega sredstva zoper odločbo o dodelitvi ali predodelitvi zadev, ki se nanaša nanj, če je zakonitost teh odločb mogoče preveriti v okviru spora, o katerem odloča sodišče, na zahtevo strank ali po uradni dolžnosti.
Predlog
79.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje, ki ga je postavilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska), odgovori:
Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
–        nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere lahko organ nacionalnega sodišča, kakršen je njegov kolegij, sodnika tega sodišča razreši obveznosti odločanja v nekaterih ali vseh zadevah, ki so mu bile dodeljene, zaradi česar so nekatere od teh zadev predodeljene drugi sestavi senata, ne glede na to, ali je bilo soglasje za razrešitev podano ali ne, in ne da bi ta ureditev določala merila, ki morajo ta organ usmerjati pri sprejetju take odločitve, in nalagala njeno obrazložitev;
–        ne nasprotuje nacionalnim določbam, s katerimi je uveden sistem za naključno dodeljevanje zadev, ki temelji na generatorju naključnih števil in ki ga ne upravlja človek, če ta sistem spremljajo ustrezna jamstva za preprečevanje vsakršne samovoljne uporabe in neupravičenega vmešavanja;
–        zadevni državi članici ne nalaga, da zadevnemu sodniku prizna pravico do pravnega sredstva zoper odločbo o dodelitvi ali predodelitvi zadev, ki se nanaša nanj, če je zakonitost teh odločb mogoče preveriti v okviru spora, o katerem odloča sodišče, na zahtevo strank ali po uradni dolžnosti.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2024 o določitvi harmoniziranih pravil o umetni inteligenci in spremembi uredb (ES) št. 300/2008, (EU) št. 167/2013, (EU) 2018/858, (EU) 2018/1139 in (EU) 2019/2144 ter direktiv 2014/90/EU, (EU) 2016/797 in (EU) 2020/1828 (Akt o umetni inteligenci) (UL L, 2024/1689).
3      Dz. U. 2024, pozicija 334.
4      Dz. U. 2024, pozicija 867.
5      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februar 2011 (UL 2011, L 48, str. 1).
6      C-197/23, v nadaljevanju: sodba S., EU:C:2024:956.
7      Poudariti je treba, da stališče predložitvenega sodišča v zvezi s tem ni jasno določeno. Tako v točki 35 predloga za sprejetje predhodne odločbe navaja, da naj ne bi bilo mogoče opraviti sodnega nadzora nad sklepom kolegija Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), pri čemer dodaja, da naj bi bil nadzor nad spoštovanjem pravila o dodelitvi zadev izključen, postopek pred predložitvenim sodiščem pa zato neveljaven. Če je to res prava analiza, bi se dvom o neobstoju učinkovitega pravnega sredstva dejansko nanašal na sklep, s katerim je kolegij tega sodišča sodnico JD razrešil obveznosti odločanja o zadevnih zadevah. Kot pa trdi poljska vlada, sodnica JD ni izpodbijala tega sklepa o razrešitvi, temveč se je z njim strinjala. V teh okoliščinah je vprašanje obstoja pravnega sredstva, ki je na voljo sodnici JD, v postopku v glavni stvari hipotetično, saj sodišču v zvezi s tem ni bil predložen noben dejanski spor. Zato menim, da je treba to vprašanje obravnavati v ožjem smislu, kot je formulirano v šestem podvprašanju predloga za sprejetje predhodne odločbe, in dodatno ob upoštevanju točke 29 tega predloga, v kateri se predložitveno sodišče izrecno sklicuje na „pisno odločbo upravnega organa sodišča o dodelitvi zadeve ter določitvi in sestavi sodišča“.
8      Glej v tem smislu sodbe z dne 26. marca 2020, Preveritev Simpson/Svet in HG/Komisija (C-542/18 RX-II in C-543/18 RX-II, EU:C:2020:232, točka 71); z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi (C-554/21, C-622/21 in C-727/21, EU:C:2024:594, točki 47 in 49), in z dne 6. marca 2025, D. K. (Razrešitev sodnika) (C-647/21 in C-648/21, v nadaljevanju: sodba D. K., EU:C:2025:143, točki 65 in 66).
9      Glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi (C-554/21, C-622/21 in C-727/21, EU:C:2024:594, točke 50, 51 in 54), in z dne 1. avgusta 2025, Daka in drugi (C-422/23, C-455/23, C-459/23, C-486/23 in C-493/23, v nadaljevanju: sodba Daka), EU:C:2025:592, točki 75 in 76).
10      Glej v tem smislu sodbi S. (točka 63 in navedena sodna praksa) in D. K. (točka 72).
11      Glej v tem smislu sodbo D. K. (točka 73).
12      Glej sodbo D. K. (točka 75).
13      Glej v tem smislu sodbo z dne 13. julija 2023, YP in drugi (Odvzem imunitete in suspenz sodnika) (C-615/20 in C-671/20, EU:C:2023:562, točki 76 in 77). V tej zadevi je moralo Sodišče odločiti o položaju, v katerem je bila zadeva predodeljena sestavi senata po začasni razrešitvi sodnika, ki mu je bila prvotno dodeljena, in sicer na podlagi sklepa, sprejetega v nasprotju s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU. Sodišče je razsodilo, da se mora ta sestava senata vzdržati odločanja o zadevi tako, da zavrne uporabo tega sklepa.
14      Sodba D. K. (točka 77).
15      Glej v tem smislu sodbi z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata Vrhovnega sodišča) (C-585/18, C-624/18 in C-625/18, EU:C:2019:982, točka 123), in z dne 20. aprila 2021, Repubblika (C-896/19, EU:C:2021:311, točka 53).
16      Sodba D. K. (točka 71), v kateri je navedena sodba ESČP z dne 5. oktobra 2010, DMD GROUP, a.s. proti Slovaški (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, točka 66).
17      Glej sodbo z dne 27. februarja 2025, Sinalov (C-16/24, v nadaljevanju: sodba Sinalov, EU:C:2025:116, točka 51).
18      Glej v zvezi z bolgarskim sistemom naključnega izbora sestave sodbo Sinalov (točka 51).
19      Na spletni strani enciklopedije Wikipedia je navedeno, da je „[v] računalništvu izvorna koda besedilo, ki v berljivi obliki predstavlja navodila, ki sestavljajo program, tako kot so bila napisana v programskem jeziku. Izvorna koda je običajno v obliki niza besedilnih datotek“ (na voljo na povezavi: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Glej tudi sodbi S. (točka 67) in Daka (točka 99). Poleg tega je Sodišče v točki 56 sodbe Sinalov razsodilo tudi, da „glede na pristojnost držav članic v zvezi z organizacijo njihovih sodnih sistemov […] pravo Unije ne nasprotuje temu, da mora sodnik, ki mu je upravni vodja zadevnega sodišča dodelil zadevo, kadar glede na pravila nacionalnega prava, ki se uporabljajo, dvomi o pravilnosti te dodelitve, to zadevo ob upoštevanju njenih zakonskih pristojnosti ponovno prenesti na to odgovorno osebo, da ta preveri to zakonitost in po potrebi soglaša s preučitvijo navedene zadeve, če se prvotna dodelitev potrdi. Vendar mora biti mogoče, da je zakonitost dodelitve s strani navedene odgovorne osebe predmet sodnega nadzora v skladu s pravili nacionalnega prava“ (moj poudarek).
21      Glej tudi sodbo S. (točke od 65 do 67).
22      Glej v tem smislu sodbo Sinalov (točka 54).
23      Na tej točki je treba poudariti, da se predložitveno sodišče sprašuje o vplivu sistema SLPS na tveganje predolgega trajanja postopka v škodo procesnih pravic strank. Vendar taka trditev ni podprta z nobenim dokazom v spisu. Natančneje, spis ne vsebuje nobenega podatka, na podlagi katerega bi bilo mogoče presoditi obstoj povezave med zatrjevano prekomerno obremenitvijo predložitvenega sodišča z zadevami, ki so mu bile predodeljene, v postopku v glavni stvari, in podaljšanjem postopkov, ki bi bili posledica tega. V teh okoliščinah se zdi, da je navedena trditev povsem hipotetična. Zaradi pomanjkanja zadostne dejanske podlage menim, da je ni mogoče ustrezno presojati glede na elemente, predložene Sodišču.