SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 30. aprila 2025(*)
„ Predhodno odločanje – Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davek od dohodka iz kapitala – Kolektivni naložbeni podjem za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) – Pravna osebnost – Nacionalna ureditev, ki določa, da KNPVP nimajo pravne osebnosti – Davčna preglednost KNPVP – Davčna obravnava tujih organov, ki so primerljivi s KNPVP, vendar imajo pravno osebnost – Primerljivost čezmejnega položaja z notranjim položajem “
V zadevi C‑602/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 20. septembra 2023, ki je na Sodišče prispela 3. oktobra 2023, v postopku
Finanzamt für Großbetriebe,
ob udeležbi
Franklin Mutual Series Funds – Franklin Mutual European Fund,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji sodnika prvega senata, A. Kumin, sodnik, I. Ziemele (poročevalka), sodnica, in S. Gervasoni, sodnik,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodna tajnica: R. Şereş, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. novembra 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Franklin Mutual Series Funds – Franklin Mutual European Fund S. Haslinger in P. P. Rümmele, Steuerberater,
–        za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll, F. Koppensteiner in A. Wild‑Simhofer, agenti,
–        za špansko vlado A. Pérez-Zurita Gutiérrez in A. Torró Molés, agenta,
–        za Evropsko komisijo B.-R. Killman in W. Roels, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 63 PDEU.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru postopka revizije, ki ga je začel Finanzamt für Großbetriebe (davčni organ za velika podjetja, Avstrija), zoper odločbo Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče, Avstrija), s katero je bilo ugodeno zahtevi družbe Franklin Mutual Series Funds – Franklin Mutual European Fund (v nadaljevanju: družba Franklin) za vračilo davka od dohodka iz kapitala za leto 2013.
Pravni okvir
Pravo Unije
PDEU
3        Člen 63 PDEU določa:
„1.      V okviru določb tega poglavja so prepovedane vse omejitve pretoka kapitala med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami.
2.      V okviru določb tega poglavja so prepovedane vse omejitve plačil med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami.“
Direktiva 2009/65/ES
4        Člen 1 Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (UL 2009, L 302, str. 32) določa:
„1.      Ta direktiva se uporablja za kolektivne naložbene podjeme za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), ustanovljene na ozemlju držav članic.
2.      Za namene te direktive in ob upoštevanju člena 3 so KNPVP tisti podjemi, katerih:
(a)      edini namen je skupno vlaganje kapitala, zbranega pri javnosti, v prenosljive vrednostne papirje ali druga likvidna finančna sredstva, navedena v členu 50(1), in ki poslujejo po načelu razpršitve tveganj, in
(b)      enote premoženja se na zahtevo imetnikov ponovno odkupijo ali izplačajo, neposredno ali posredno, iz sredstev teh podjemov. Ukrepi, s katerimi KNPVP zagotavljajo, da se tržna vrednost njihovih enot na borzi ne razlikuje bistveno od čiste vrednosti njihovih sredstev, štejejo za enakovredne takemu ponovnemu odkupu ali izplačilu.
Države članice lahko dovolijo, da KNPVP sestavlja več naložbenih razdelkov.
3.      Podjemi iz odstavka 2 se lahko ustanovijo po pogodbenem pravu (kot splošni skladi, ki jih upravljajo družbe za upravljanje), investicijskem pravu (kot vzajemni skladi) ali po statutu (kot investicijske družbe).
[…]“
Avstrijsko-ameriška konvencija
5        Člen 10 konvencije med Republiko Avstrijo in Združenimi državami Amerike o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanju davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka, sklenjene 31. maja 1996 (BGBl. III, 6/1998, v nadaljevanju: avstrijsko-ameriška konvencija) določa:
„1.      Dividende, ki jih družba rezidentka v državi pogodbenici izplača rezidentu iz druge države pogodbenice, se obdavčijo v tej drugi državi.
2.      Vendar se te dividende lahko obdavčijo tudi v državi pogodbenici, katere rezidentka je družba, ki dividende plačuje, in v skladu z zakonodajo te države, če pa je oseba, ki prejme dividende, njihov upravičeni lastnik, tako obračunani davek ne presega:
[…]
(b)      15 [%] bruto zneska dividend v vseh drugih primerih.“
Avstrijsko pravo
6        V skladu s členom 93(1) in (2) Bundesgesetz über die Besteuerung des Einkommens natürlicher Personen (Einkommensteuergesetz 1988) (zvezni zakon o dohodnini iz leta 1988) z dne 7. julija 1988 (BGBl., 400/1988) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: EStG 1988), je bil davek od dohodka odtegnjen pri viru od dohodka iz kapitala, prejetega v Avstriji, in poimenovan „davek od dohodka iz kapitala“.
7        Člen 21 Bundesgesetz über die Besteuerung des Einkommens von Körperschaften (Körperschaftsteuergesetz 1988) (zvezni zakon o davku od dohodkov pravnih oseb iz leta 1988) z dne 7. julija 1988 (BGBl., 401/1988) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: KStG 1988), je določal:
„(1)      Za osebe, za katere velja omejena davčna obveznost […], se uporabljajo te določbe:
1.      Davčna obveznost se nanaša le na dohodke v smislu člena 98 zveznega zakona o dohodnini iz leta 1988. Zvezni zakon o dohodnini iz leta 1988 in ta zvezni zakon določata podrobna pravila za izračun dohodka. […]
[…]
1a.      Osebe, ki so omejeno davčno zavezane in ki so rezidenti države članice Evropske unije ali države [pogodbenice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3, v nadaljevanju: Sporazum EGP)], s katero obstaja obsežna upravna in izvršilna pomoč, so upravičene do vračila davka od dohodka iz kapitala za prejete dohodke […], če davka od dohodka iz kapitala v državi rezidentstva ni mogoče odbiti na podlagi konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja. Davčni zavezanec mora dokazati, da davka od dohodka iz kapitala ni mogoče v celoti ali delno odbiti.
[…]“
8        Člen 2 Bundesgesetz über Investmentfonds (Investmentfondsgesetz 2011) (zakon o investicijskih skladih iz leta 2011) z dne 1. avgusta 2011 (BGBl. I, 77/2011) je v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: InvFG 2011), določal:
„(1)      Kolektivni naložbeni podjem za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP)
1.      ima za izključni namen skupno vlaganje sredstev, zbranih od javnosti, v skladu z načelom razpršitve tveganj […];
2.      njegove enote premoženja se ponovno odkupijo in izplačajo na zahtevo imetnikov enot premoženja, in sicer neposredno ali posredno iz sredstev KNPVP; šteje se, da taki ponovni odkupi in izplačila vključujejo ukrepe, s katerimi se zagotovi, da vrednost enot KNPVP ne odstopa bistveno od njihove čiste vrednosti sredstev;
3.      ima dovoljenje v skladu s členom 50 ali dovoljenje v svoji matični državi članici v skladu s členom 5 Direktive 2009/65/ES.
(2)      KNPVP je lahko v Avstriji ustanovljen le v obliki posebnega vzajemnega sklada v smislu člena 46, ki je razdeljen na enake deleže prenosljivih vrednostnih papirjev, ki jih imajo imetniki enot premoženja v solastnini. Če so s tem zveznim zakonom določene obveznice za KNPVP, vsaka pozitivna obveznost, ki iz tega izhaja, velja za družbo za upravljanje, ki upravlja KNPVP.
(3)      KNPVP je lahko sestavljen iz več delnih skladov; za namene drugega naslova, tretje poglavje, oddelek 3, [tega zakona] se vsak delni sklad KNPVP obravnava kot ločen KNPVP. […]“
9        Člen 3(2) tega zakona določa:
„(2)      V tem zveznem zakonu se uporabljajo te opredelitve pojmov:
[…]
19.      investicijski sklad: KNPVP kot posebni investicijski sklad, kot je opredeljen v členu 2(2), in alternativni investicijski sklad (AIS), kot je opredeljen v členu 3(2), točka 31(a) in (c);
[…]“
10      Člen 46, prvi odstavek, navedenega zakona je določal:
„KNPVP, ki je ustanovljen kot posebni investicijski sklad, kot je opredeljen v členu 2(2), ni pravna oseba; razdeljen je na enake deleže prenosljivih vrednostnih papirjev (enote premoženja). Vrednostni papirji so finančni instrumenti […]; z njimi se uresničujejo solastniški deleži sredstev KNPVP in pravice imetnikov enot premoženja v razmerju do družbe za upravljanje in skrbniške banke. Vrednostni papirji so lahko prinosniški ali poimenski. […]“
11      Člen 186(1) InvFG 2011 je določal:
„Razdeljeni dobiček, ki izhaja iz dohodkov investicijskega sklada […] po odbitku s tem povezanih stroškov, je obdavčljivi dohodek imetnika enot premoženja. […]“
12      Člen 188 tega zakona določa:
„Določbe člena 186 se uporabljajo tudi za tuje investicijske sklade. Za tako premoženje se ne glede na njegovo pravno obliko šteje vsako premoženje tujega prava, ki je v skladu z zakonom, statutom ali dejansko uporabo naloženo ob upoštevanju načel razpršitve tveganj. […]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13      Franklin je investicijska družba s sedežem v Združenih državah in je ena od sedmih series, ki so samostojna premoženjska masa s sedežem v zvezni državi Delaware (Združene države).
14      Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče, Avstrija), ki je predložitveno sodišče, najprej navaja, da je v skladu z ameriškim pravom (Delaware Statutory Trust Act, 12 Del. C., točka 3801 in naslednje) ta sklad samostojna pravna oseba, ki lahko toži in je tožena ter je „civilni lastnik“ premoženjske mase, ki naj bi se prenesla na družbo Franklin, ki je glede na svoje navedbe v zahtevkih za vračilo davčnega odtegljaja „ekonomski lastnik“ te premoženjske mase.
15      Dalje, vsaka series je pravna oseba, ki je po ameriškem pravu obdavčena. Vsi domači in tuji dohodki posamezne series, vključno s tistimi iz kapitalskih dobičkov, ki jih je ustvarila, so obdavčeni v Združenih državah. Pripisovanje teh dohodkov imetnikom enot premoženja v Združenih državah naj bi predpostavljalo njihovo izplačilo. V nasprotnem primeru bi se navedeni dohodki pripisali series, kar bi pomenilo, da niso neposredno obdavčeni na ravni imetnikov enot premoženja.
16      Nazadnje, če „series“ razdeli vsaj 90 % obdavčljivih dohodkov razen ustvarjenega kapitalskega dobička, ima v Združenih državah možnost davčnega uveljavljanja takega izplačila, kar bi lahko privedlo do znižanja zneska ameriškega zveznega davka od dohodkov na nič.
17      V obravnavanem primeru je Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) med nacionalnim sodnim postopkom iz postopka v glavni stvari ugotovilo, prvič, da je družba Franklin razdelila vse svoje prihodke za leto 2013, tako da za to leto ni plačala nobenega ameriškega zveznega davka od dohodkov. Drugič, to sodišče je ugotovilo, da je družba Franklin odprt javni sklad, s katerim se prosto trguje in ki vlaga predvsem v evropske delnice, ki kotirajo na borzi, in ki je v državi, v kateri ima sedež, podvržen nadzoru finančnih trgov v skladu z vsemi pravili, ki so primerljiva z bonitetno ureditvijo Unije in avstrijsko bonitetno ureditvijo, ter katerega upravljanje se izvaja v skladu z istimi investicijskimi načeli in merili, kot so tista, ki veljajo za investicijski sklad z enakim imenom, ki je pridobil dovoljenje za opravljanje dejavnosti v Luksemburgu. Po mnenju navedenega sodišča dejavnost družbe Franklin v vseh bistvenih vidikih, kot so varstvo vlagateljev, obveznosti posredovanja informacij, zlasti obveznost priprave prospekta, polletna in letna poročila, odobrena poslovna dejavnost ter učinkovitost nadzora in kontrole, ustreza avstrijskemu investicijskemu skladu in torej KNPVP v smislu Direktive 2009/65.
18      Družba Franklin je leta 2013 od dveh avstrijskih delniških družb, ki kotirata na borzi, v katerih je imela deleže, nižje od 10 %, prejela dividende, od katerih je bil pri viru odtegnjen davek od dohodka iz kapitala po 25‑odstotni stopnji.
19      Davčni organ je na predlog, ki ga je družba Franklin vložila v imenu in za račun svojih imetnikov enot premoženja, na podlagi avstrijsko-ameriške konvencije znižal stopnjo davka od dohodka iz kapitala na 15 % in družbi Franklin za njene imetnike enot premoženja, ki so rezidenti Združenih držav in za katere velja ta konvencija, povrnil razliko glede na znesek davka od dohodka iz kapitala, ki je bil odtegnjen pri viru po 25‑odstotni stopnji.
20      Ker je družba Franklin menila, da je treba na podlagi člena 63 PDEU uporabo člena 21(1), točka 1a, KStG 1988 razširiti na pravne osebe tretjih držav, je na podlagi zadnjenavedene določbe v svojem imenu vložila zahtevke za vračilo preostanka davka od dohodka iz kapitala, odtegnjenega pri viru od teh dohodkov za leto 2013.
21      Ker je davčni organ te zahtevke zavrnil, z obrazložitvijo, da družba Franklin nima sedeža v drugi državi članici ali državi pogodbenici Sporazuma EGP, je ta pri Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) vložila tožbo, ki je bila z odločbo z dne 3. oktobra 2017 zavrnjena.
22      Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče) je to odločbo z dne 3. oktobra 2017 razveljavilo z odločbo z dne 13. januarja 2021, ker je menilo, da je treba za ugotovitev, ali je treba vrniti davek od dohodka iz kapitala, v okviru „tipološke primerjave“ najprej ugotoviti, ali je tuji subjekt primerljiv z avstrijsko pravno osebo, in nato preučiti, kateremu subjektu je treba te dohodke pripisati. To sodišče je razsodilo, da če samo člen 188 InvFG 2011 nasprotuje pripisu dohodkov zadevnemu tujemu subjektu, obstaja omejitev prostega pretoka kapitala, katere utemeljitev je treba preučiti.
23      Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) je na podlagi odločbe Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče) z dne 13. januarja 2021 družbi Franklin odobrilo vračilo preostalega zneska zahtevanega pri viru odtegnjenega davka od dohodka iz kapitala. To sodišče je na podlagi „tipološke primerjave“ menilo, da je mogoče družbo Franklin šteti za avstrijsko družbo, ki ji je treba v skladu s splošnimi pravili prav tako pripisati navedene dohodke, in da člen 188 InvFG 2011, ki nasprotuje takemu odbitku, pomeni neupravičeno omejitev prostega pretoka kapitala.
24      Davčni organ je zoper odločbo Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) pri predložitvenem sodišču vložil revizijo, v kateri je v bistvu trdil, da je treba v okviru te primerjave upoštevati dejstvo, da je družba Franklin investicijski sklad tudi v smislu bonitetnega prava svoje matične države, da je za tak subjekt v Uniji potrebno dovoljenje na podlagi Direktive 2009/65 in da za subjekte rezidente, ki so opredeljeni kot investicijski skladi – v smislu bonitetnega prava – ki ustrezajo KNPVP, leta 2013 brez izjeme velja ureditev davčne preglednosti. Po njegovem mnenju bi bilo treba enako obravnavati subjekt nerezident, ki bi ga bilo treba v skladu s tujim bonitetnim pravom prav tako opredeliti kot investicijski sklad in ki bi ustrezal KNPVP.
25      Predložitveno sodišče opozarja, da so bili v skladu s členom 2(2) InvFG 2011 investicijski skladi rezidenti, ki jih je bilo treba opredeliti kot KNPVP, v skladu z bonitetnim pravom lahko ustanovljeni le v obliki posebnih investicijskih skladov in niso imeli pravne osebnosti. Dohodki, ki so jih prejeli ti subjekti, ki so bili davčno transparentni v skladu s členom 186 InvFG 2011, so bili pripisani imetnikom enot premoženja, ki so bili sami obdavčeni.
26      Posledično, ker je po mnenju predložitvenega sodišča tak investicijski sklad rezident, ki je prejel dividende iz deleža, nižjega od 10 %, v kapitalski družbi rezidentki, davčno transparenten, so lahko le imetniki enot premoženja zahtevali vračilo ali odbitek zneska davka od dohodka iz kapitala, ki je bil odtegnjen pri viru. Imetniki enot premoženja nerezidenti so lahko prejeli povračilo davka od dohodka iz kapitala v skladu s konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeno z njihovo državo rezidentstva.
27      Nasprotno pa je lahko avstrijska družba, ki je ni bilo mogoče enačiti s KNPVP, kadar je prejela take dividende iz udeležbe v družbi rezidentki, davek od dohodka iz kapitala odbila od svojega davka od dohodkov pravnih oseb. Po mnenju predložitvenega sodišča je bila taka pravna oseba vedno obdavčena v skladu z načeli davčne zakonodaje o družbah, ne glede na svojo poslovno dejavnost.
28      Predložitveno sodišče ugotavlja, da je za pravne osebe, ki niso imele niti uprave niti sedeža v Avstriji in ki so bile zlasti glede svojega statuta ali pravne osebnosti primerljive z avstrijsko pravno osebo, veljala omejena davčna obveznost. V skladu s členom 21(1), točka 1a, KStG 1988 je lahko družba s sedežem v državi članici Unije ali državi pogodbenici Sporazuma EGP, če je bilo dohodke iz kapitala mogoče pripisati tej družbi, in ne njenim imetnikom enot premoženja, zahtevala vračilo davka od dohodka iz kapitala, prejetega od dividend, ki jih je izplačala družba rezidentka, pod pogojem, da se v skladu s členom 188 InvFG 2011 člen 186 InvFG 2011 zanjo ni uporabljal.
29      Predložitveno sodišče v okviru preučitve revizije, o kateri odloča, dvomi o tem, ali pravo Unije zahteva, da se člen 188 InvFG 2011 ne uporabi v primeru tujega javnega sklada, ki bi, če bi imel sedež v Avstriji, lahko deloval le v obliki KNPVP, ne bi bil obdavčen in torej ne bi mogel biti upravičen do vračila davka od dohodka iz kapitala niti ne bi mogel tega davka pobotati z zneskom davka od dohodkov pravnih oseb, saj bi se ti dohodki v skladu s členom 186 InvFG 2011 obvezno pripisali imetnikom njegovih enot premoženja.
30      V teh okoliščinah je Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„1.      Ali določba, kot je člen 188 InvFG 2011, zaradi katere so tuje strukture, ki so primerljive z nacionalno pravno osebo, v Avstriji izvzete iz vračila davka od dohodkov iz kapitala, če po vsebini ustrezajo KNPVP v smislu Direktive [2009/65] in zato na nacionalnem ozemlju ne smejo delovati kot pravna oseba, ker je za tovrstne strukture v Avstriji določena le pravna oblika preglednega posebnega premoženja, pomeni omejitev prostega pretoka kapitala v skladu s členom 63 PDEU?
2.      Če je odgovor na [prvo] vprašanje pritrdilen: ali gre pri nacionalni pravni osebi, ki svoje premoženje vlaga na podlagi načel razpršitve tveganja, vendar zato, ker denarnih sredstev ne pridobiva od javnosti, ni KNPVP in sme zato tudi na nacionalnem ozemlju delovati kot pravna oseba, na eni strani, in tujem investicijskem skladu, ki bi bil zato, ker denarna sredstva pridobiva od javnosti, na podlagi nacionalnih načel KNPVP in zato na nacionalnem ozemlju ne bi smel delovati kot pravna oseba, na drugi strani, za objektivno primerljiva položaja?
3.      Če je odgovor na [drugo] vprašanje pritrdilen: ali je omejitev prostega pretoka kapitala upravičena zaradi ohranitve uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti, ker je namen členov 186 in 188 InvFG 2011 zagotoviti, da niti nacionalni niti tuji javni sklad ne more imeti davčnega varovalnega učinka za imetnike enot premoženja in naj bi bili ti davka od dohodkov iz kapitala tako razbremenjeni le v primerih, v katerih se je Avstrija v konvenciji o izogibanju dvojnega obdavčevanja odpovedala pravici do obdavčitve?“
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
31      Evropska komisija trdi, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten, ker uporaba člena 63 PDEU, katerega razlaga se zahteva, ni potrebna za rešitev spora o glavni stvari. Družba Franklin, ki deluje v svojem imenu, naj namreč ne bi bila upravičena zahtevati vračila davka od dohodka iz kapitala na podlagi člena 21(1), točka 1a, KStG 1988, saj morajo tako zahtevo vložiti imetniki enot premoženja, če izpolnjujejo pogoje iz te določbe.
32      Poleg tega naj bi bil zahtevek družbe Franklin, ki je bil vložen po tem, ko je ta prejela vračilo na podlagi člena 10(2) avstrijsko-ameriške konvencije, v nasprotju z razdelitvijo davčnih pristojnosti, dogovorjeno med Republiko Avstrijo in Združenimi državami Amerike, in naj bi bil namenjen izogibanju obveznosti dokazati, da salda avstrijskega davka od dohodka iz kapitala v celoti ali delno ne bi bilo mogoče odbiti od davka, dolgovanega v Združenih državah. Navedeni zahtevek bi lahko privedel do neupravičene obogatitve družbe Franklin, ki bi tako prejela vračila, morebiti dolgovana drugemu, to je imetnikom njenih enot premoženja, in bi ga bilo celo mogoče šteti za zlorabo.
33      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, določenega v členu 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ki jo bo sprejelo, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Zato Sodišče, kadar se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma mora odločiti (sodba z dne 17. oktobra 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, točka 33 in navedena sodna praksa).
34      Iz tega sledi, da za vprašanja, ki se nanašajo na pravo Unije, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga je postavilo nacionalno sodišče, samo če je očitno, da zahtevana razlaga pravila prava Unije nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 17. oktobra 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, točka 34 in navedena sodna praksa).
35      V skladu z enako ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, od tega sodišča zahteva, da natančno upošteva zahteve v zvezi z vsebino predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki so izrecno navedene v členu 94 Poslovnika Sodišča (sodba z dne 17. oktobra 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, točka 35 in navedena sodna praksa).
36      Tako mora predlog za sprejetje predhodne odločbe, kot določa člen 94(c) Poslovnika, nujno vsebovati zlasti razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom o razlagi ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki po mnenju tega sodišča obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari (sodba z dne 17. oktobra 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, točka 36 in navedena sodna praksa).
37      V obravnavanem primeru ni očitno, da zaprošena razlaga prava Unije ne bi bila v ničemer povezana z dejanskim stanjem ali predmetom spora v glavni stvari ali da je problem hipotetičen. Poleg tega ima Sodišče na voljo dejanske in pravne elemente, ki so potrebni za to, da lahko koristno odgovori na postavljena vprašanja.
38      Prvič, kljub vračilu dela pri viru odtegnjenega davka imetnikom enot premoženja po zahtevku, ki ga je v njihovem imenu vložila družba Franklin, se namreč zdi, da se dopustnost zahteve družbe Franklin v zvezi s preostalim delom pri viru odtegnjenega davka od dohodka iz kapitala ne izpodbija pred predložitvenim sodiščem, ki poleg tega tudi ni izrazilo dvomov v zvezi s tem. Poleg tega faze postopka, opisane v točkah od 20 do 24 te sodbe, pričajo o resničnosti spora o glavni stvari.
39      Drugič, v skladu s predlogom za sprejetje predhodne odločbe naj bi zavrnitev vračila pri viru odtegnjenega davka, ki bi ga bilo mogoče uveljavljati v zvezi z družbo Franklin, izhajala iz tega, da se zanjo uporabi člen 188 InvFG 2011, zaradi katerega naj bi bilo davčno obravnavanje dividend, ki jih je ta družba prejela, izenačeno z obravnavanjem dividend, ki jih prejme avstrijski KNPVP.
40      Predložitveno sodišče pa s tem, da izraža dvome o tem, ali je treba v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, izenačitev iz člena 188 InvFG 2011 šteti za omejitev prostega pretoka kapitala v smislu člena 63 PDEU in ali je zato treba uporabo tega člena 188 zavrniti, v zadostni meri navaja povezavo, ki jo je ugotovilo med določbo prava Unije, katere razlago predlaga, in nacionalno ureditvijo, ki se uporablja v sporu o glavni stvari.
41      Tretjič, trditve Komisije, ki se nanašajo na razdelitev davčnih pristojnosti med Združenimi državami Amerike in Republiko Avstrijo, na neupravičeno obogatitev družbe Franklin, če bi ji bilo vračilo odobreno, in na morebitno nepoštenost takega zahtevka za vračilo, ne morejo omajati dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe, temveč spadajo v okvir vsebinske preučitve zadeve.
42      Iz tega sledi, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
43      Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 63 PDEU razlagati tako, da nacionalna ureditev – katere učinek je, da je iz vračila davka od dohodkov iz kapitala izključen subjekt nerezident, ki ima po eni strani enake značilnosti kot KNPVP v smislu Direktive 2009/65, po drugi strani pa ima pravno osebnost in je v zvezi s tem primerljiv s pravno osebo rezidentko, čeprav se v skladu s to nacionalno ureditvijo KNPVP rezident šteje za davčno transparentnega in ne more delovati kot pravna oseba – pomeni omejitev prostega pretoka kapitala.
44      V skladu z ustaljeno sodno prakso člen 63(1) PDEU na splošno prepoveduje vse omejitve pretoka kapitala med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami (sodba z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točka 26 in navedena sodna praksa).
45      Pojem „omejitve“ v smislu te določbe zajema državne ukrepe, ki so diskriminatorni, ker neposredno ali posredno uvajajo različno obravnavanje nacionalnega pretoka kapitala in čezmejnega pretoka kapitala, ki ne ustreza objektivni razliki v položajih in ki lahko zato fizične ali pravne osebe iz drugih držav članic ali tretjih držav odvrnejo od čezmejnega pretoka kapitala (glej v tem smislu sodbo z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točki 48 in 49 in navedena sodna praksa).
46      Tako lahko manj ugodno obravnavanje – v državi članici – dohodkov, izplačanih kolektivnim naložbenim podjemom nerezidentom, v primerjavi z obravnavanjem dohodkov, izplačanih kolektivnim naložbenim podjemom rezidentom, družbe s sedežem v državi, ki ni ta država članica, odvrne od vlaganja v tej državi in zato pomeni omejitev prostega pretoka kapitala, ki je s členom 63 PDEU načeloma prepovedana (sodba z dne 27. februarja 2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Način upravljanja KNP), C‑18/23, EU:C:2025:119, točka 58 in navedena sodna praksa).
47      Poleg tega lahko nacionalna zakonodaja, ki se brez razlikovanja uporablja za gospodarske subjekte rezidente in gospodarske subjekte nerezidente, pomeni omejitev prostega pretoka kapitala. Iz sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da lahko celo razlikovanje, ki temelji na objektivnih merilih, de facto v slabši položaj postavlja čezmejne primere (sodba z dne 27. februarja 2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Način upravljanja KNP), C‑18/23, EU:C:2025:119, točka 65 in navedena sodna praksa).
48      V obravnavanem primeru je iz spisa, ki je na voljo Sodišču, razvidno, prvič, da želi družba Franklin v sporu o glavni stvari doseči vračilo pri viru odtegnjenega davka na podlagi člena 21(1), točka 1a, KStG 1988 in, drugič, da po mnenju predložitvenega sodišča morebitna uporaba člena 188 InvFG 2011 temu vračilu nasprotuje.
49      Člen 188 InvFG 2011 naj bi v bistvu določal, da se davčna preglednost, določena v členu 186 InvFG 2011 v zvezi z investicijskimi skladi rezidenti, uporablja tudi za investicijske sklade nerezidente, ne glede na njihovo pravno obliko, če je njihovo premoženje na podlagi zakona, statutov ali dejanske uporabe naloženo v skladu z načeli razpršitve tveganj.
50      Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da bi uporaba člena 188 InvFG 2011 povzročila, da bi se za subjekt nerezident, kot je družba Franklin, uporabljala davčna ureditev, ki se uporablja za investicijske sklade rezidente.
51      Če dividende, izplačane subjektu nerezidentu, kot je družba Franklin, v Avstriji ne nosijo večjega davčnega bremena kot dividende, izplačane investicijskemu skladu rezidentu, kar bo moralo preveriti predložitveno sodišče, uporaba enakega obravnavanja za družbo Franklin v primerjavi z investicijskimi skladi rezidenti ne more pomeniti omejitve v smislu člena 63 PDEU, če družba Franklin ne bi bila primerljiva s takimi skladi, ampak bi jo bilo treba šteti za primerljivo s pravno osebo rezidentko, ki ni davčno transparentna in je upravičena do vračila davka od dohodka iz kapitala, če poleg tega izpolnjuje pogoje, določene v predpisih, ki se uporabljajo.
52      Za presojo, ali je mogoče šteti, da je subjekt nerezident, kot je družba Franklin, glede na člena 186 in 188 InvFG 2011 v objektivno primerljivem položaju z investicijskim skladom rezidentom, je treba opozoriti, da iz sodne prakse Sodišča po eni strani izhaja, da je treba primerljivost čezmejnega položaja z notranjim položajem preučiti ob upoštevanju cilja, ki mu sledijo določbe zadevne nacionalne ureditve, ter njihovega predmeta in vsebine, in drugič, da je treba za presojo, ali različno obravnavanje, ki izhaja iz navedene ureditve, odraža objektivno razliko v okoliščinah, upoštevati le ustrezna razlikovalna merila, določena s to zakonodajo (glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 2023, L Fund, C‑537/20, EU:C:2023:339, točka 54 in navedena sodna praksa).
53      V obravnavanem primeru je treba poudariti, da je v skladu s pojasnili predložitvenega sodišča namen člena 186 InvFG 2011 določiti pregledno obdavčitev investicijskih skladov, kar pomeni, da se dohodki pripišejo imetnikom enot premoženja in da so le ti neposredno zavezani za plačilo davka.
54      Iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, je razvidno, da naj bi se člen 186 InvFG 2011 nanašal na davčno obravnavanje dohodkov subjektov, ki med drugim spadajo na področje uporabe člena 2(2) InvFG 2011 v povezavi s členom 46 tega zakona, in sicer subjektov brez pravne osebnosti, ki opravljajo investicijske dejavnosti ter ki izpolnjujejo nekatere pogoje v zvezi z zbiranjem in vlaganjem kapitala, dovoljenjem in nadzorom. Cilj tega člena 186 naj ne bi bil davčno obravnavanje dohodkov družb, ki opravljajo poslovne dejavnosti, za katere ne veljajo tovrstni pogoji.
55      Člen 188 InvFG 2011 naj bi se nanašal na tuje investicijske sklade, pri čemer je pojasnjeno, da investicijski sklad ne glede na svojo pravno obliko zajema vsako premoženje tujega prava, ki je v skladu z zakonom, statutom ali dejansko uporabo naloženo v skladu z načeli razpršitve tveganj. Cilj tega člena 188 naj bi bil torej, da se ureditev, ki se uporablja za investicijske sklade rezidente, uporabi za subjekte nerezidente, ki izpolnjujejo pogoj v zvezi z naložbami skladov v skladu z načeli razpršitve tveganj.
56      Po mnenju predložitvenega sodišča je cilj člena 186 InvFG 2011 med drugim zagotoviti, da investicijski sklad nima zastiralnega učinka in da so obdavčeni le imetniki enot premoženja, medtem ko je cilj člena 188 InvFG 2011 zagotoviti enako davčno obravnavanje investicijskih skladov rezidentov in nerezidentov, da tudi investicijski skladi nerezidenti ne bi imeli zastiralnega učinka in da bi se obdavčitev izvedla na ravni imetnikov enot premoženja.
57      V zvezi s tem ima glede na ugotovitve Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) med nacionalnim sodnim postopkom, na katere je bilo opozorjeno v točki 17 te sodbe, in ugotovitve predložitvenega sodišča investicijski sklad, kakršen je družba Franklin, enake značilnosti kot avstrijski investicijski sklad in KNPVP v smislu Direktive 2009/65. Zato je glede na svojo dejavnost in s pridržkom preverjanj, ki jih bo moralo opraviti predložitveno sodišče, primerljiv s subjekti rezidenti iz člena 186 InvFG 2011.
58      Vendar je v nasprotju z investicijskimi skladi rezidenti družba Franklin pravna oseba in v zvezi s tem v skladu z ugotovitvami Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) v nacionalnem sodnem postopku ustreza družbi rezidentki, ki ji je bilo treba v skladu s splošnimi pravili prav tako pripisati dohodke.
59      Preučiti je torej treba, ali okoliščina, da ima družba Franklin pravno osebnost, tak subjekt glede na člena 186 in 188 InvFG 2011 postavlja v drugačen položaj kot investicijske sklade rezidente in tako privede do tega, da njegov položaj glede na ta člena ni objektivno primerljiv s položajem investicijskega sklada rezidenta, za katerega se uporablja člen 186 InvFG 2011.
60      V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da glede na cilja, ki se v bistvu nanašata na preprečevanje dvojnega obdavčevanja dohodkov iz naložb in zagotovitev enakovrednega davčnega obravnavanja naložb, ki se posredno izvajajo prek investicijskega sklada, in neposrednih naložb, dejstvo, da je kolektivni naložbeni podjem ustanovljen na podlagi statuta, tega podjema ne postavlja nujno v položaj, ki bi bil drugačen od položaja kolektivnega naložbena podjema, ustanovljenega na podlagi pogodbenega prava (glej v tem smislu sodbo z dne 7. aprila 2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Davčna oprostitev investicijskih skladov, ustanovljenih na podlagi pogodbe), C‑342/20, EU:C:2022:276, točka 73).
61      Taka cilja je namreč mogoče doseči tudi, če je kolektivni naložbeni podjem ustanovljen na podlagi statuta, vendar je v državi članici, v kateri ima sedež, upravičen do oprostitve davka od dohodkov ali zanj velja sistem davčne transparentnosti (sodba z dne 7. aprila 2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Davčna oprostitev investicijskih skladov, ustanovljenih na podlagi pogodbe), C‑342/20, EU:C:2022:276, točka 74)
62      Prav tako glede na take cilje dejstvo, da ima subjekt nerezident, ki ima enake značilnosti kot investicijski sklad rezident, pravno osebnost, tega subjekta ne postavlja nujno v položaj, ki bi bil drugačen od položaja investicijskega sklada rezidenta, ki nima pravne osebnosti, če se dividende, ki jih prejme ta prvi subjekt, pripišejo njegovim imetnikom enot premoženja in v državi, v kateri je ta subjekt rezident, niso obdavčene na ravni navedenega subjekta, ampak na ravni njegovih imetnikov enot premoženja.
63      Predložitveno sodišče bo moralo preučiti, ali gre v obravnavanem primeru za tak primer, zlasti ob upoštevanju okoliščine, da je, na eni strani, Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) med nacionalnim sodnim postopkom ugotovilo, da je družba Franklin razdelila vse svoje dohodke za leto 2013, tako da ji za to leto ni bilo treba plačati nobenega ameriškega zveznega davka na dohodek, in na drugi strani, da je družba Franklin za svoje imetnike enot premoženja, ki so rezidenti Združenih držav in za katere velja avstrijsko-ameriška konvencija, prejela znižanje stopnje davka od dohodka iz kapitala na 15 % in vračilo razlike v primerjavi s 25 % davka na dohodek iz kapitala, odtegnjenega pri viru, pri čemer je davčna uprava tako priznala, da so bili ti imetniki deležev dejanski lastniki teh dohodkov v smislu člena 10 te konvencije.
64      Iz tega sledi, da je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 63 PDEU razlagati tako, da nacionalna ureditev – katere učinek je, da je iz vračila davka od dohodkov iz kapitala izključen subjekt nerezident, ki ima po eni strani enake značilnosti kot KNPVP v smislu Direktive 2009/65, po drugi strani pa ima pravno osebnost in je v zvezi s tem primerljiv s pravno osebo rezidentko, čeprav se v skladu s to nacionalno ureditvijo KNPVP rezident šteje za davčno transparentnega in ne more delovati kot pravna oseba – ne pomeni omejitve prostega pretoka kapitala, pod pogojem, da se dohodek, ki ga prejme subjekt nerezident, pripiše njegovim imetnikom enot premoženja in se v državi rezidentstva ne obdavči na ravni tega subjekta, temveč na ravni njegovih imetnikov enot premoženja.
Tretje vprašanje
65      Glede na odgovor na prvo in drugo vprašanje na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
66      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 63 PDEU je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev – katere učinek je, da je iz vračila davka od dohodkov iz kapitala izključen subjekt nerezident, ki ima po eni strani enake značilnosti kot kolektivni naložbeni podjem za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) v smislu Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), po drugi strani pa ima pravno osebnost in je v zvezi s tem primerljiv s pravno osebo rezidentko, čeprav se v skladu s to nacionalno ureditvijo KNPVP rezident šteje za davčno transparentnega in ne more delovati kot pravna oseba – ne pomeni omejitve prostega pretoka kapitala, pod pogojem, da se dohodek, ki ga prejme subjekt nerezident, pripiše njegovim imetnikom enot premoženja in se v državi rezidentstva ne obdavči na ravni tega subjekta, temveč na ravni njegovih imetnikov enot premoženja.
Podpisi
*      Jezik postopka: nemščina.