Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
21 päivänä toukokuuta 2026(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Asetus (EY) N:o 883/2004 – Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen – Vanhuuseläkkeet – 51 artiklan 1 kohta – Vakuutuskaudet, jotka täyttyvät tietyssä palkkatyössä tai itsenäisessä ammatinharjoittamisessa tai tehtävässä, joka kuuluu erityisjärjestelmään – Erityisjärjestelmän käsite – Vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevat säännöt – Kansallinen säännöstö, jossa myönnetään edullisempi kohtelu tiettyihin ammattiluokkiin kuuluville työntekijöille – SEUT 45 ja SEUT 48 artikla – Työntekijöiden vapaa liikkuvuus
Asiassa C‑717/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Slovakian tasavallan ylin hallintotuomioistuin) on esittänyt 15.8.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 21.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BD
vastaan
Sociálna poisťovňa, ústredie,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen sekä tuomarit I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (esittelevä tuomari) ja M. Bošnjak,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan P. Garofoli, avvocato dello Stato,
–        Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja A. Tokár,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.12.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 883/2004) 51 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat BD ja Sociálna poisťovňa, ústredie (sosiaalivakuutuslaitos, keskushallinto, Slovakia) ja jossa on kyse siitä, että tämä viimeksi mainittu on hylännyt BD:n hakemuksen saada vanhuuseläkettä 55 vuoden iästä lähtien kaivostyöntekijänä maanalaisessa kaivoksessa työskentelyn perusteella.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1408/71
3        Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se oli muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 1408/71), 45 artiklan 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntäminen riippuu siitä, että vakuutuskaudet ovat täyttyneet vain palkattujen työntekijöiden erityisjärjestelmään kuuluvassa ammatissa tai tapauksesta riippuen tietyssä työssä, muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jos tällaista ei ole, samassa ammatissa tai tarvittaessa samassa työssä. Jos näin täyttyneet kaudet huomioon ottaen se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jollei tällaista ole, tapauksen mukaan ruumiillisen työntekijöihin tai toimihenkilöihin sovellettavasta järjestelmästä, edellyttäen että se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä.”
Asetus N:o 883/2004
4        Asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 1, 4 ja 13 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)      Kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamissäännöt koskevat henkilöiden vapaata liikkuvuutta, ja niillä pitäisi myötävaikuttaa heidän elintasonsa ja työntekonsa edellytysten parantumiseen.
– –
(4)      Kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön ominaispiirteitä olisi kunnioitettava ja laadittava ainoastaan yhteensovittamisjärjestelmä.
– –
(13)      Yhteensovittamissäännöillä on taattava yhteisön alueella liikkuville henkilöille sekä heidän huollettavanaan oleville ja jälkeensä eläville saavutettujen ja saavutettavien oikeuksien ja etujen säilyminen.”
5        Kyseisen asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Etuuksien, tulojen, tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastaminen”, säädetään seuraavaa:
”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, ja erityiset täytäntöönpanosäännökset huomioon ottaen sovelletaan seuraavaa:
a)      jos sosiaaliturvaetuuksien ja muiden tulojen saamisella on toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella tiettyjä oikeusvaikutuksia, tämän lainsäädännön asiaankuuluvia säännöksiä sovelletaan niin ikään, kun kyse on toisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella saaduista vastaavista etuuksista tai jossakin toisessa jäsenvaltiossa hankituista tuloista;
b)      jos tietyillä seikoilla tai tapahtumilla on toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla oikeusvaikutuksia, kyseisen jäsenvaltion on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden alueella tapahtuneet samankaltaiset seikat tai tapahtumat ikään kuin ne olisivat tapahtuneet sen alueella.”
6        Asetuksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Kausien yhteenlaskeminen”, säädetään seuraavaa:
”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan
etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi, keston määrittämiseksi tai takaisinsaamiseksi,
– –
edellytetään vakuutuskausien, työskentelykausien, itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien tai asumiskausien täyttymistä, on otettava tarpeellisessa määrin huomioon toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet, työskentelykaudet, itsenäisen ammatinharjoittamisen kaudet tai asumiskaudet, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet kyseisen laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan.”
7        Kyseisen asetuksen 51 artiklan, jonka otsikko on ”Kausien yhteenlaskemista koskevat erityissäännökset”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntämiseksi edellytetään, että vakuutuskaudet täyttyvät yksinomaan tietyssä palkkatyössä tai itsenäisessä ammatinharjoittamisessa tai tehtävässä, joka kuuluu palkattujen työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmään, kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa huomioon muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen perusteella täyttyneet kaudet vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jollei tällaista ole, samassa tehtävässä tai soveltuvassa tapauksessa samassa palkkatyössä tai samassa itsenäisessä ammatinharjoittamisessa.
Jos näin täyttyneet kaudet huomioon ottaen asianomainen henkilö ei täytä edellytyksiä erityisjärjestelmän etuuksien saamiselle, kyseiset kaudet otetaan huomioon myönnettäessä yleisen järjestelmän tai, jollei tällaista ole, tapauksesta riippuen ruumiillisen työn tai toimistotyön tekijöihin sovellettavan järjestelmän mukaisia etuuksia, edellyttäen että asianomainen henkilö on kuulunut johonkin kyseisistä järjestelmistä.”
8        Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikki vakuutuskaudet ja tapauksesta riippuen kaikki työskentelykaudet, itsenäisen ammatinharjoittamisen kaudet tai asumiskaudet, jotka jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ovat täyttyneet ennen päivää, jolloin tätä asetusta alettiin soveltaa kyseisessä jäsenvaltiossa, otetaan huomioon määritettäessä tämän asetuksen nojalla saavutettuja oikeuksia.”
Tšekkoslovakian oikeus
9        Sosiaaliturvasta 16.6.1988 annetun lain nro 100/1988 (zákon č. 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení; jäljempänä laki nro 100/1988) 1 §:ssä, jonka otsikko oli ”Perusperiaatteet”, säädettiin, sellaisena kuin sitä sovellettiin 1.10.1988-31.5.1992, seuraavaa:
”– –
2)      Tämän lain mukainen oikeus sosiaaliturvaan taataan jokaiselle kansalaiselle. Sosiaaliturvaetuuksista ja sosiaalipalveluista huolehtii valtio.
– –
4)      Eläke-etuuksien määrä riippuu pääosin – –
työskentelyn
kestosta ja ammattiluokasta.”
10      Lain nro 100/1988 14 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovellettiin 1.10.1988–31.5.1992, säädettiin seuraavaa:
”1)      Eläkettä myönnettäessä työskentely luokitellaan tehdyn työn luonteen mukaan kolmeen eri ammattiluokkaan.
2)      Ammattiluokkaan I kuuluva palkkatyö, jossa tehdään säännöllisesti ja yksittäisen kalenterikuukauden aikana pääasiallisesti riskialttiita töitä ja jossa työntekijät altistuvat usein pitkäkestoisille terveydelle haitallisille fysikaalisille ja kemiallisille vaikutuksille, nimittäin
a)      palkkatyö kaivosteollisuudessa, jossa työ tehdään pysyvästi maanalaisissa kaivoksissa,
b)      muu palkkatyö kaivosteollisuudessa, jossa työ tehdään maanalaisissa kaivoksissa, – –
– –
4)      Ammattiluokkaan III kuuluva palkkatyö, joka ei kuulu luokkaan I tai II.”
11      Lain nro 100/1988 21 §:n, sellaisena kuin sitä sovellettiin 1.10.1988–31.5.1992, jonka otsikko oli ”Vanhuuseläkkeen saamisen edellytykset”, 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Kansalaisella on oikeus vanhuuseläkkeeseen, jos hän on ollut työssä vähintään 25 vuotta ja täyttänyt vähintään
a)      55 vuotta, jos hän on ollut vähintään 15 vuotta 14 §:n 2 momentin a kohdassa tarkoitetussa työssä – –,
c)      55 vuotta, jos hän on ollut vähintään 20 vuotta 14 §:n 2 momentin b–h kohdassa tarkoitetussa työssä,
d)      58 vuotta, jos hän on ollut vähintään 20 vuotta 14 §:n 2 momentin i–l kohdassa tarkoitetussa työssä, tai
e)      60 vuotta.”
12      Laki nro 100/1988 muutettiin ammattiluokitusten lakkauttamisesta 28.4.1992 annetulla lailla nro 235/1992 (zákon č. 235/1992 Zb. o zrušení pracovných kategórii), joka tuli voimaan 1.6.1992.
13      Lain nro 100/1988 14 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin se oli muutettuna lailla nro 235/1992, säädettiin seuraavaa:
”Eläkettä myönnettäessä työskentely luokitellaan 31.12.1992 saakka tehdyn työn luonteen mukaan kolmeen eri ammattiluokkaan. Ammattiluokkiin I ja II kuuluva työskentely luokitellaan ennen 1.6.1992 julkaistujen ammattiluokkien I ja II alakohtaisissa luetteloissa; ammattiluokkaan III kuuluu työskentely, joka ei kuulu ammattiluokkaan I tai II.”
14      Lain nro 100/1988 15 §:ssä, sellaisena kuin se oli muutettuna lailla nro 235/1992, säädettiin seuraavaa:
”Ajankohdan 31.12.1992 jälkeen tehty työskentely katsotaan eläkejärjestelmän näkökulmasta ammattiluokkaan III kuuluvaksi työskentelyksi.”
15      Lain nro 100/1988, sellaisena kuin se oli muutettuna lailla nro 235/1992, 175 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Palkkatyön luokittelusta ammattiluokkiin I ja II tai palvelujen luokittelusta tehtäväluokkiin I ja II johtuvia oikeuksia myönnetään 31.12.2016 asti.”
Slovakian oikeus
16      Laki nro 100/1988 kumottiin sosiaalivakuutuksesta 30.10.2003 annetulla lailla nro 461/2003 (zákon č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení; jäljempänä laki nro 461/2003), jonka 1 §:ssä, jonka otsikko on ”Lain kohde ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1)      Tässä laissa määritellään sosiaaliturva [ja] siinä säännellään sen soveltamisalaa [– –].
– –
3)      Tätä lakia ei sovelleta poliisivoimien, Slovakian tiedustelupalvelun, kansallisen turvallisuusviraston,
vankeinhoidon ja tuomioistuinten yhteydessä toimivan poliisin, palo- ja pelastuslaitoksen ja vuoristoalueiden pelastusyksikön työntekijöihin, – – verohallinnon aseistettuihin työntekijöihin, asevoimien ammattimaiseen sotilashenkilöstöön, erikoisjoukkoihin – –, joiden sosiaaliturvaa säännellään erityissäännöksillä – –.”
17      Lain nro 461/2003 65 §:n, jonka otsikko on ”Vanhuuseläkkeen saamisen edellytykset”, sanamuoto on seuraava:
”1)      Vakuutetulla on oikeus vanhuuseläkkeeseen, jos hän on ollut eläkevakuutettuna vähintään 15 vuotta ja saavuttanut eläkeiän.
2)      Vakuutetun eläkeikä vahvistetaan liitteen 3a mukaisesti, jollei tämän lain 274 §:stä muuta johdu [– –]
18      Lain nro 461/2003 112 §:ssa, jonka otsikko on ”Muutokset etuuksien saamista koskevaan oikeuteen, etuuksien maksamista koskevaan oikeuteen ja etuuksien määrään”, säädetään seuraavaa:
”1)       Etuus myönnetään [– –] siitä päivästä alkaen, jona sitä [– –] koskeva maksuvelvollisuus syntyy, [– –] mutta enintään kolmelta sitä koskevan hakemuksen tekemistä edeltävältä vuodelta [– –], kun jälkikäteen ilmenee, että tämä etuus [– –]
d)      on myönnetty sen päivän jälkeen, jona sitä koskeva maksuvelvollisuus on syntynyt.”
19      Kyseisen lain 274 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)       Työpaikkojen luokitteluun ammattiluokkiin I ja II perustuvat oikeudet ovat saavutettuja oikeuksia.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
20      Pääasian valittaja työskenteli 1.7.1976-31.8.1995 kaivostyöntekijänä Karvinássa nykyisen Tšekin alueella sijaitsevassa maanalaisessa kaivoksessa. Tämän jälkeen hän työskenteli useissa muissa tehtävissä Tšekissä ja myöhemmin Slovakiassa.
21      Tšekkoslovakian liittotasavallan lainsäädännössä luokiteltiin työskentely kolmeen luokkaan niihin liittyvien riskien ja niiden raskauden tason mukaan. Tässä järjestelmässä kaivoksessa työskentely kuului ammattiluokkaan I, joka oikeutti vanhuuseläkkeeseen jo 55-vuotiaana, edellyttäen, että asianomainen oli ollut työssä 25 vuotta, joista 15 vuotta maanalaisessa kaivoksessa.
22      Tšekkoslovakian liittotasavalta hyväksyi vuonna 1992 uuden lainsäädännön, jossa säädettiin eri ammattiluokkien lakkauttamisesta 31.12.1992, ja kaiken työskentelyn oli tarkoitus kuulua ammattiluokkaan III sovellettavien sääntöjen soveltamisalaan kyseisestä päivästä alkaen. Oikeudet, jotka perustuivat ammattiluokkaan I tai II kuuluvan palkkatyön tekemisestä 31.12.1992 saakka, puolestaan pysytettiin 31.12.2016 saakka.
23      Tšekkoslovakian liittotasavalta lakkasi olemasta 31.12.1992, ja sen tilalle tuli kaksi itsenäistä valtiota. Eri ammattiluokat lakkautettiin Tšekin tasavallassa kyseisestä päivästä alkaen. Slovakiassa tätä lakkauttamista sitä vastoin lykättiin 31.12.1999 saakka.
24      Saatuaan vuonna 2013 Tšekin sosiaaliturvaviranomaisilta oikeuden kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaiseen vanhuuseläkkeeseen pääasian valittaja, joka oli tuolloin 55-vuotias, teki Slovakiassa hakemuksen vanhuuseläkkeensä maksamisesta. Pääasian vastaaja kuitenkin hylkäsi tämän hakemuksen sillä perusteella, että pääasian valittaja ei ollut saavuttanut ikää, jota edellytettiin, jotta oikeus tällaiseen eläkkeeseen olisi voitu myöntää.
25      Pääasian valittajalle myönnettiin lopulta oikeus vanhuuseläkkeeseen 2.10.2020 alkaen, jolloin hän saavutti 62 vuoden ja 8 kuukauden iän. Pääasian vastaaja pysyi kuitenkin kannassaan, jonka mukaan pääasian valittajalla ei ollut oikeutta edullisemmin ehdoin myönnettävään vanhuuseläkkeeseen, jota 15 vuoden ajan kaivostyöntekijänä maanalaisessa kaivoksessa työskennelleillä henkilöillä oli mahdollisuus saada. Se katsoi tältä osin, että koska pääasian valittaja oli tehnyt kyseistä työtä nykyisen Tšekin alueella, hänellä oli oikeus vanhuuseläkkeeseen 55 vuoden iästä lähtien vain, jos hän osoitti olleensa 15 vuoden ajan palkkatyössä, joka kuuluu kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla ammattiluokkaan I. Pääasian vastaajan mukaan pääasian valittaja oli 31.12.1992, jolloin ammattiluokat lakkautettiin Tšekissä, työskennellyt kaivostyöntekijänä maanalaisessa kaivoksessa vain hieman yli 14 vuoden ajan.
26      Tästä seurasi oikeusriita, jossa pääasian valittaja väitti, että sen määrittämiseksi, täyttyikö 15 vuoden työskentelyä koskeva edellytys, pääasian vastaajan oli otettava huomioon ammattiluokkaan I kuuluvana palkkatyönä 1.1.1993 ja 31.8.1995 välinen ajanjakso, jonka aikana hän oli jatkanut työskentelyä kaivostyöntekijänä maanalaisessa kaivoksessa Tšekissä, vaikka ammattiluokat oli lakkautettu tässä jäsenvaltiossa 31.12.1992.
27      Pääasian valittaja valitti Najvyšší správny súd Slovenskej republikyyn (Slovakian tasavallan ylin hallintotuomioistuin), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka pohtii asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan, joka koskee kausien yhteenlaskemista vanhuuseläkkeen laskemista varten, tulkintaa tilanteessa, jossa eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltainen jäsenvaltio on ottanut käyttöön sosiaaliturvan erityisjärjestelmän tai jossa kyseinen jäsenvaltio tällaista erityisjärjestelmää käyttöön ottamatta soveltaa tiettyihin toimintoihin erityisiä sääntöjä.
28      Kyseinen tuomioistuin on asiasta epävarma muun muassa sen vuoksi, että kyseisen säännöksen eri kieliversioiden sanamuodot poikkeavat toisistaan. Mainitusta säännöksestä on mahdollista tehdä kaksi sanamuodon mukaista tulkintaa. Ensimmäisen tulkinnan mukaan, joka kyseisen tuomioistuimen mukaan ilmenee muun muassa säännöksen slovakin-, englannin-, ranskan- ja puolankielisistä versioista, tätä säännöstä sovelletaan paitsi siinä tapauksessa, että eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännössä on otettu käyttöön sosiaaliturvan erityisjärjestelmä, mutta myös laajemmin tapauksessa, joka vastaa oikeustilaa Slovakiassa ja jossa tässä lainsäädännössä liitetään tiettyjä erityisiä etuja tietyn toiminnan harjoittamiseen. Kyseisen säännöksen tšekin- ja saksankielisiä versioita vastaavan toisen tulkinnan mukaan katsotaan päinvastoin, että säännöstä sovelletaan vain silloin, kun eläke-etuuden myöntämiseen
toimivaltaisessa jäsenvaltiossa on yleisestä järjestelmästä erillinen erityisjärjestelmä.
29      Se viittaa asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 1 ja 13 perustelukappaleeseen ja korostaa, että jos tämä jälkimmäinen tulkinta hyväksyttäisiin, siitä voisi seurata työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus, koska oikeuksia ja etuuksia, jotka nämä viimeksi mainitut ovat jo saavuttaneet tai joita he ovat saavuttamassa, ei taattaisi. Työntekijä, joka harjoittaa tiettyä toimintaa yhdessä jäsenvaltiossa ja jolla on kyseisen valtion lainsäädännön nojalla oikeus erityisiin etuihin, jotka liittyvät tähän toimintaan yleisen järjestelmän puitteissa kuulumatta kuitenkaan erilliseen järjestelmään, voitaisiin nimittäin saada luopumaan kyseisen toiminnan harjoittamisesta toisessa jäsenvaltiossa, jos tällaisen toiminnan harjoittamisen yhteydessä täyttyneitä vakuutuskausia ei otettaisi tässä toisessa jäsenvaltiossa huomioon yhtä suotuisasti.
30      Vaikka asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohtaa olisi tulkittava siten, että sitä sovelletaan vain silloin, kun on olemassa yleisestä järjestelmästä erillinen sosiaaliturvan erityisjärjestelmä, kyseisen asetuksen perusteella ei voida ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan määrittää selkeästi, minkä ominaispiirteiden perusteella tällainen järjestelmä voidaan yksilöidä. Tästä olisi seurauksena epävarmuutta siitä, voidaanko tiettyihin erityisiin toimintoihin, kuten Slovakian lainsäädännössä säädettyihin erityisiin toimintoihin, sovellettavia vanhuuseläkkeitä koskevia sääntöjä pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna ”erityisjärjestelmänä”.
31      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä ei ole otettu käyttöön erillistä järjestelmää, jota sovelletaan vain maanalaisessa kaivoksessa työskenteleviin kaivostyöntekijöihin, vaan sillä on päinvastoin otettu käyttöön kaikkiin työntekijöihin sovellettava sosiaaliturvajärjestelmä. Kyseinen tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että tästä yhteisestä järjestelmästä riippumatta alennettua eläkeikää sovelletaan maanalaisessa kaivoksessa työskentelyyn ja muihin ammattiluokkaan I kuuluviin palkkatöihin.
32      Näissä olosuhteissa Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakian tasavallan ylin hallintotuomioistuin) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [asetuksen N:o 883/2004] 51 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan vanhuuseläkkeeseen, jonka maksaa jäsenvaltion toimivaltainen laitos, ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetaan ’palkattujen työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmä’?
Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, mitkä ovat tällaisen ’erityisjärjestelmän’ tunnusmerkit (esimerkiksi se, että sitä hallinnoi erillinen laitos, että sillä on erillinen rahoitus ja että se on tarkoitettu ainoastaan tietylle palkattujen työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmälle)?
2)      Vai onko kyseisen asetuksen 51 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tällainen eläke kuuluu sen soveltamisalaan myös siinä tapauksessa, että kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä ei säädetä tällaisesta ’erityisjärjestelmästä’, vaan siinä säädetään ainoastaan, että tietty henkilöryhmä, jolle on kertynyt vakuutuskausia vain tietyn toiminnan (esimerkiksi maanalaisessa kaivoksessa tehtävä kaivostyö) perusteella, voi saada näiden kausien perusteella vanhuuseläkettä edullisemmin ehdoin kuin muut henkilöt, jotka ovat harjoittaneet muuta toimintaa palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
33      Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädettyä kausien yhteenlaskemisen erityistä mekanismia sovelletaan silloin, kun eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltainen jäsenvaltio on ottanut käyttöön yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillisen erityisen sosiaaliturvajärjestelmän, joka koskee tiettyjä tehtäviä tai toimintoja, mutta myös silloin, kun kyseinen jäsenvaltio tällaista erityistä järjestelmää käyttöön ottamatta varaa tiettyjä etuja tällaisen etuuden myöntämisen yhteydessä määrätylle henkilöryhmälle, jolle on kertynyt vakuutuskausia tietyn tehtävän tai toiminnan harjoittamisen yhteydessä. Jos vastaus tähän kysymykseen on myöntävä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitkä ovat ne seikat, joiden perusteella voidaan katsoa, että kyseessä on mainitussa säännöksessä tarkoitettu erityisjärjestelmä.
34      Asetuksen N:o 883/2004 sovellettavuudesta pääasiaan on aluksi muistutettava, että tämän asetuksen 87 artiklan 2 kohdassa säädetään, että määritettäessä oikeuksia etuuksiin on otettava huomioon kaikki vakuutuskaudet ja kaikki työskentelykaudet, itsenäisen ammatinharjoittamisen kaudet tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet ennen päivää, jolloin kyseistä asetusta alettiin soveltaa tämän jäsenvaltion alueella. Näin ollen se seikka, että pääasiassa kyseessä olevat maksukaudet edelsivät asetuksen N:o 883/2004 voimaantuloa ja asianomaisten jäsenvaltioiden, tässä tapauksessa Slovakian tasavallan ja Tšekin tasavallan liittymistä Euroopan unioniin, ei ole esteenä kyseisen asetuksen soveltamiselle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 18.4.2002, Duchon, C‑290/00, EU:C:2002:234, 32–34 kohta ja tuomio 22.1.2015, Balazs, C‑401/13, EU:C:2015:26, 31 ja 32 kohta).
35      Esitettyihin kysymyksiin annettavasta vastauksesta on todettava, että asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ranskankielisen version sanamuoto, jonka mukaan ” la condition que les périodes d’assurance aient été accomplies uniquement dans une activité salariée ou non salariée spécifique ou dans une occupation soumise à un régime spécial” (”edellytetään, että vakuutuskaudet täyttyvät yksinomaan tietyssä palkkatyössä tai itsenäisessä ammatinharjoittamisessa tai tehtävässä, joka kuuluu erityisjärjestelmään”), antaa ymmärtää, että koska ilmaisussa ”soumise à un régime spécifique”
(”kuuluu erityisjärjestelmään”) käytetään yksikköä, siinä vahvistettua yhteenlaskemissääntöä sovelletaan joko silloin, kun on kyse tehtävästä, joka kuuluu toimivaltaisessa jäsenvaltiossa sosiaaliturvan erityisjärjestelmään, tai silloin, kun tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien saamisen edellytys on vakuutuskausien kertyminen tietyssä palkkatyössä tai itsenäisessä ammatinharjoittamisessa ilman, että tämä toiminta välttämättä kuuluu erityisjärjestelmään. Tämä sanamuoto vastaa muun muassa kyseisen säännöksen slovakin-, englannin-, italian-, latvian-, puolan- ja sloveeninkielisiä versioita.
36      Sitä vastoin kyseisen säännöksen muiden kieliversioiden, muun muassa espanjan- (”sujetas a un régimen especial”), saksan- (”für die ein Sondersystem – –
gilt”) ja kreikankielisten (”για τα οποία ισχύει ειδικό σύστημα που εφαρμόζεται”) versioiden sanamuodot vaikuttavat monikkomuodon käytön vuoksi viittaavan siihen, että saman säännöksen soveltaminen edellyttää joka tapauksessa, että kyseessä olevat toiminnat ja tehtävät kuuluvat toimivaltaisessa jäsenvaltiossa erityisjärjestelmään.
37      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdessä kieliversiossa käytettyä unionin oikeuden säännöksen sanamuotoa ei voida käyttää kyseisen säännöksen ainoana tulkintaperusteena eikä sille voida antaa etusijaa muihin kieliversioihin nähden. Tällainen lähestymistapa olisi ristiriidassa unionin oikeuden yhtenäistä soveltamista koskevan vaatimuksen kanssa. Jos eri kieliversioiden sisältö osoittautuu erilaiseksi, asianomaista oikeussääntöä on tulkittava siten, että otetaan huomioon sen säännöstön yleinen rakenne ja tarkoitus, johon se sisältyy (ks. vastaavasti tuomio 27.3.1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, EU:C:1990:140, 18 ja 19 kohta ja tuomio 20.11.2025, Lolach, C‑327/24, EU:C:2025:901, 29 kohta).
38      Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan eri kieliversioiden väliset erot, sellaisina kuin ne mainitaan tämän tuomion 35 ja 36 kohdassa, tämän säännöksen tulkitsemista varten on unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti arvioitava asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 25.2.2025, BSH Hausgeräte, C‑339/22, EU:C:2025:108, 27 kohta).
39      Sen säännöstön yleisestä rakenteesta, johon tämä säännös kuuluu, on todettava, että kyseisen asetuksen I osastoon, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, kuuluvassa 6 artiklassa vahvistetaan kausien yhteenlaskemista koskeva yleinen sääntö. Tämän säännön mukaan ja jollei toisin ole säädetty, sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan etuuksia koskevien oikeuksien saavuttaminen edellyttää vakuutuskausien, työskentelykausien, itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien tai asumiskausien täyttymistä, on otettava huomioon toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vastaavat kaudet, ikään kuin ne olisivat täyttyneet sen soveltaman lainsäädännön mukaan.
40      Tämä kausien yhteenlaskemista koskeva yleinen sääntö konkretisoituu ja sitä on täydennetty vanhuuseläkkeitä koskevissa asioissa asetuksen N:o 883/2004 51 artiklassa, jonka 1 kohdassa varmistetaan erityisesti, että henkilöt, jotka ovat harjoittaneet toimintaa, joka antaa heille oikeuden erityisiin vanhuuseläke-etuihin, eivät menetä näitä etuja pelkästään siksi, että he ovat käyttäneet liikkumisvapauttaan ja siirtyneet harjoittamaan tätä toimintaa toiseen jäsenvaltioon.
41      Tämä säännös vastaa asetuksen N:o 1408/71, joka asetuksella N:o 883/2004 on kumottu ja korvattu, jotta se uudistettaisiin ja yksinkertaistettaisiin säilyttäen sama tavoite, 45 artiklan 2 kohtaa (ks. tuomio 21.3.2018, Klein Schiphorst, C‑551/16, EU:C:2018:200, 31 kohta).
42      Asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan 2 kohdassa ei kuitenkaan asetettu siinä säädetyn kausien yhteenlaskemista koskevan mekanismin edellytykseksi sitä, että toimivaltaisessa jäsenvaltiossa on yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillinen sosiaaliturvan erityisjärjestelmä. Tässä säännöksessä nimittäin säädettiin, että kun kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntämisen edellytyksenä oli, että vakuutuskaudet olivat täyttyneet vain erityisjärjestelmään kuuluvassa ammatissa tai, tapauksesta riippuen, tietyssä työssä, muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet kaudet otettiin huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne olivat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jos tällaista ei ole, samassa ammatissa tai tarvittaessa samassa työssä.
43      Koska unionin lainsäätäjän tarkoituksena ei ole ollut, kun se antoi asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan, käyttää suppeampaa yhteenlaskemismenetelmää, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 54 kohdassa, on katsottava, että kyseinen säännös tulee sovellettavaksi aina, kun eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltaisessa jäsenvaltiossa on säädetty tietyille tehtäville tai tietyille toiminnoille erityisiä
vanhuuseläkkeen maksamista koskevia sääntöjä, myös silloin, kun yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillistä sosiaaliturvan erityisjärjestelmää ei ole.
44      Tällaista tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä, että kyseisen asetuksen 51 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa viitataan tilanteeseen, jonka mukaan sen jälkeen, kun toisessa jäsenvaltiossa näin täyttyneet kaudet on otettu huomioon, asianomainen henkilö ei täytä edellytyksiä ”erityisjärjestelmän” kyseisen etuuden saamiselle, koska kyseisessä säännöksessä säädetään myös, että nämä kaudet voidaan, jos erityisjärjestelmää ei ole, ottaa huomioon myönnettäessä muihin järjestelmiin kuuluvia etuuksia.
45      Lisäksi on muistutettava kyseisen asetuksen tavoitteesta, että – kuten sen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee – asetuksella ei pyritä ottamaan käyttöön yhteistä sosiaaliturvajärjestelmää vaan ainoastaan varmistamaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen jättäen samalla jäsenvaltioille toimivalta omien järjestelmiensä
järjestämisen osalta edellyttäen, että ne tätä toimivaltaa käyttäessään noudattavat unionin oikeutta ja muun muassa jokaiselle unionin kansalaiselle tunnustettua vapautta liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 21.2.2013, Salgado Gonzalez, C‑282/11, EU:C:2013:86, 35–37 kohta ja tuomio 7.12.2017, Zaniewicz-Dybeck, C‑189/16, EU:C:2017:946, 38–40 kohta).
46      Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka unionin oikeudessa ei edellytetä, että se, että työntekijä käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, olisi neutraalia sosiaaliturvan kannalta, SEUT 45 ja SEUT 48 artiklan noudattaminen edellyttää kuitenkin sitä, että muiden jäsenvaltioiden työntekijöitä ei aseteta epäedullisempaan asemaan verrattuna työntekijöihin, jotka harjoittavat tai ovat harjoittaneet kaikkea toimintaansa kyseisessä jäsenvaltiossa (ks. tuomio 14.3.2019, Vester, C‑134/18, EU:C:2019:212, 32 ja 33 kohta).
47      Tältä kannalta on merkityksetöntä, onko eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltainen jäsenvaltio ottanut käyttöön yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillisen sosiaaliturvan erityisjärjestelmän vai onko se päättänyt antaa yleisessä järjestelmässä tiettyjä toimintoja tai tiettyjä tehtäviä koskevien sääntöjen kokonaisuuden. Tällaiset erot nimittäin vain heijastavat sosiaaliturvajärjestelmien organisointia ja rahoitusta koskevia valintoja, jotka voivat vaihdella huomattavasti jäsenvaltioiden välillä.
48      Lisäksi asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tulkinta, jonka mukaan tätä säännöstä sovelletaan vain tehtäviin ja toimintoihin, jotka kuuluvat sosiaaliturvan erityisjärjestelmään, joka väistämättä eroaa eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltaisen jäsenvaltion yleisestä järjestelmästä, olisi ristiriidassa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden tavoitteen kanssa, koska sillä asetettaisiin epäedullisempaan asemaan työntekijät, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen sellaista tehtävää tai toimintaa harjoittaessaan, joka antaa kyseisessä jäsenvaltiossa oikeuden saada vanhuuseläkettä ehdoin, jotka ovat edullisemmat kuin muihin työntekijöihin sovellettavat ehdot, verrattuna työntekijöihin, jotka ovat harjoittaneet samaa toimintaa yksinomaan viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.
49      Tästä seuraa, että asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännössä on säädetty tietyille tehtäville tai toiminnoille erityisiä vanhuuseläkettä koskevia sääntöjä, myös silloin, kun nämä säännöt eivät muodosta yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillistä sosiaaliturvan erityisjärjestelmää tai ole osa sitä.
50      On vielä täsmennettävä, että toisin kuin Euroopan komissio väittää, maksukausien täyttymistä toisessa jäsenvaltiossa tietyn tehtävän tai toiminnan harjoittamisen yhteydessä ei voida ottaa huomioon kyseisen asetuksen 5 artiklan b alakohdan perusteella, jossa säädetään, että kun tietyillä seikoilla tai tapahtumilla on toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla oikeusvaikutuksia, kyseisen jäsenvaltion on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden alueella tapahtuneet samankaltaiset seikat tai tapahtumat ikään kuin ne olisivat tapahtuneet sen alueella. Kyseisen säännöksen sanamuodosta nimittäin ilmenee, että se koskee toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneiden yksittäisten seikkojen tai tapahtumien, kuten syntymän, kuoleman tai tapaturman huomioon ottamista toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, eikä sillä säännellä toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden maksukausien yhteenlaskemista.
51      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, onko pääasian valittajan maksukaudet, jotka täyttyivät hänen työskennellessään kaivostyöntekijänä maanalaisessa kaivoksessa Tšekissä 1.1.1993 ja 31.8.1995 välisenä aikana, otettava huomioon Slovakian tasavallassa asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla sen arvioimiseksi, täyttyykö edellytys, joka koskee vakuutusmaksujen suorittamista 15 vuoden ajan kaivostyöntekijänä
maanalaisessa kaivoksessa ja joka antaa oikeuden tiettyihin vanhuuseläke-etuuksiin kyseisessä jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt seikat, tältä osin on todettava yhtäältä, että Slovakian lainsäädännössä säädettiin kyseessä olevalle ajanjaksolle maanalaisessa kaivoksessa kaivostyöntekijänä työskentelylle erityisiä vanhuuseläkettä koskevia sääntöjä, ja toisaalta, että pääasian valittajan maksukaudet, jotka täyttyivät hänen työskennellessään Tšekissä, täyttyivät kyseiseen toiminnan harjoittamisessa, joten on ilmeistä, että nämä kaudet on otettava huomioon, jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu.
52      Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä kausien yhteenlaskemisen erityistä mekanismia sovelletaan silloin, kun eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltainen jäsenvaltio on ottanut käyttöön yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillisen sosiaaliturvan erityisjärjestelmän, joka koskee tiettyjä tehtäviä tai toimintoja, mutta myös silloin, kun kyseinen jäsenvaltio tällaista erityistä järjestelmää käyttöön ottamatta varaa tiettyjä etuja tällaisen etuuden myöntämisen yhteydessä määrätylle henkilöryhmälle, jolle on kertynyt vakuutuskausia tietyn tehtävän tai toiminnan harjoittamisen yhteydessä.
Oikeudenkäyntikulut
53      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 51 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa
on tulkittava siten,
siinä säädettyä kausien yhteenlaskemisen erityistä mekanismia sovelletaan silloin, kun eläke-etuuden myöntämiseen toimivaltainen jäsenvaltio on ottanut käyttöön yleisestä järjestelmästä muodollisesti erillisen sosiaaliturvan erityisjärjestelmän, joka koskee tiettyjä tehtäviä tai tiettyjä toimintoja, mutta myös silloin, kun kyseinen jäsenvaltio tällaista erityistä järjestelmää käyttöön ottamatta varaa tiettyjä etuja tällaisen etuuden myöntämisen yhteydessä määrätylle henkilöryhmälle, jolle on kertynyt vakuutuskausia tietyn tehtävän tai toiminnan harjoittamisen yhteydessä.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: slovakki.