62021CJ0701_RES
Spojené věci C‑701/21 P a C‑739/21 P
Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon
v.
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)aEvropská komise
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. února 2024
„Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Článek 107 SFEU – Pojem ‚podpora‘ – Výhoda – Kritérium soukromého investora – Rozhodčí nález, kterým se stanoví snížená sazba za elektřinu – Přičitatelnost rozhodčího nálezu státu – Nařízení (EU) 2015/1589 – Článek 4 odst. 2 – Rozhodnutí, kterým se shledává, že opatření není státní podporou“
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Právní zájem na podání žaloby – Rozhodnutí Komise konstatující neexistenci podpory bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení – Žaloba na ochranu procesních práv zúčastněných stran – Žaloba podaná podnikem ovládaným členským státem – Přípustnost
[Článek 108 odst. 2 a 3 a čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU; nařízení Rady 2015/1589, čl. 1 písm. h)]
(viz body 56–64)
Podpory poskytované státy – Pojem – Poskytnutí výhod přičitatelné státu – Účast rozhodčího soudu na stanovení sazby za elektrickou energii – Rozhodnutí podniku ovládaného státem uzavřít rozhodčí doložku – Rozhodnutí, které může představovat státní podporu – Rozhodčí nález vydaný rozhodčím soudem ad hoc – Rozhodčí nález, který není opatřením přičitatelným státu
(Článek 107 odst. 1 SFEU)
(viz body 96–114)
Shrnutí
Soudní dvůr vyhověl kasačním opravným prostředkům podaným proti rozsudku Tribunálu (
1
), kterým bylo zrušeno několik aktů Komise, v nichž Komise dospěla k závěru, že rozhodčí nález, kterým se stanoví sazba za dodávky elektřiny platná pro řeckého výrobce hliníku, společnost Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon (dále jen „Mytilinaios“), neobsahuje poskytnutí státní podpory. Podle Soudního dvora se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když uvedený rozhodčí nález kvalifikoval jako státní opatření, které může představovat státní podporu.
Společnost Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), výrobce a dodavatel elektřiny ovládaný řeckým státem, a společnost Mytilinaios, která je jejím hlavním zákazníkem, vedou dlouholetý spor ohledně sazby za dodávky elektřiny, kterou DEI fakturuje společnosti Mytilinaios, přičemž se tyto strany nedokázaly dohodnout na výši této sazby. V rámci rozhodčí doložky podepsané dne 16. listopadu 2011 se obě strany dohodly, že svůj spor předloží k rozhodnutí Rythmistiki Archi Energeias (řecký regulační orgán pro energetiku, Řecko, dále jen „RAE“), u něhož je na základě řeckého práva ustaven stálý rozhodčí soud (dále jen „rozhodčí soud RAE“). Posledně uvedenému soudu byl svěřen úkol stanovit na základě jednání, která proběhla mezi společnostmi DEI a Mytilinaios, sazbu za dodávky elektřiny odpovídající specifickým vlastnostem společnosti Mytilinaios a pokrývající přinejmenším náklady vynaložené společností DEI.
Rozhodnutím ze dne 31. října 2013 (dále jen „rozhodčí nález“) stanovil rozhodčí soud RAE sazbu za elektřinu, kterou měla hradit Mytilinaios. Žalobu, kterou podala DEI proti tomuto rozhodčímu nálezu, zamítl Efeteio Athinon (odvolací soud v Aténách, Řecko).
Dne 23. prosince 2013 podala DEI stížnost k Evropské komisi, v níž tvrdila, že rozhodčí nález představuje protiprávní státní podporu, jelikož byla na základě dotčené sazby povinna dodávat společnosti Mytilinaios elektřinu za cenu, která je nižší než její náklady. Dopisem ze dne 12. června 2014 (dále jen „sporný dopis“) informovala Komise společnost DEI o odložení její stížnosti.
V návaznosti na tento dopis podala DEI žalobu k Tribunálu, která byla zapsaná do rejstříku pod číslem T‑639/14, jíž se domáhala zrušení sporného dopisu.
V průběhu tohoto řízení Komise rozhodnutím ze dne 25. března 2015 (dále jen „první sporné rozhodnutí“) (
2
) vzala sporný dopis zpět a nahradila jej. V tomto rozhodnutí konstatovala, že rozhodčí nález nepředstavuje podporu ve prospěch společnosti Mytilinaios, jelikož dobrovolné předložení sporu společností DEI arbitráži odpovídá jednání obezřetného investora v tržním hospodářství, a tudíž nepřináší výhodu poskytnutou společnosti Mytilinaios.
Společnost DEI následně podala žalobu k Tribunálu, zapsanou do rejstříku pod číslem T‑352/15, kterou se domáhala zrušení prvního sporného rozhodnutí.
Usnesením ze dne 9. února 2016 Tribunál konstatoval, že již není důvodné rozhodnout o žalobě ve věci T‑639/14. Soudní dvůr (
3
), k němuž byl podán kasační opravný prostředek, však toto usnesení zrušil a vrátil věc Tribunálu, u něhož byla věc zapsána pod číslem T‑639/14 RENV.
Dne 14. srpna 2017 přijala Komise druhé rozhodnutí (dále jen „druhé sporné rozhodnutí“) (
4
), jímž zrušila a nahradila jak sporný dopis, tak první sporné rozhodnutí. Toto druhé rozhodnutí, které se opíralo o stejné důvody, jako jsou důvody popsané v prvním sporném rozhodnutí, potvrzuje, že rozhodčí nález neobsahuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Společnost DEI se znovu obrátila na Tribunál se žalobou na neplatnost tohoto druhého sporného rozhodnutí, která byla zapsána do rejstříku pod číslem T‑740/17.
Poté, co třetí rozšířený senát Tribunálu spojil všechny tři projednávané věci, vyhověl všem třem žalobám podaným DEI a zrušil jak sporný dopis, tak první a druhé sporné rozhodnutí.
Tribunál ve svém rozsudku rozhodl, že Komise měla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU za účelem ověření obsahu rozhodčího nálezu z hlediska případného poskytnutí státní podpory, jelikož rozhodčí soud RAE lze postavit na roveň obecnému soudu a z judikatury vyplývá, že výhodu poskytnutou straně sporu takovým soudem lze považovat za poskytnutí státní podpory.
Společnost Mytilinaios a Komise podaly proti tomuto rozsudku kasační opravné prostředky k Soudnímu dvoru.
Závěry Soudního dvora
Na podporu svých kasačních opravných prostředků uvedly společnost Mytilinaios a Komise zejména, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že rozhodčí soud RAE lze postavit na roveň obecnému soudu, což má za následek, že rozhodčí nález lze považovat za státní opatření, které může představovat státní podporu.
V tomto ohledu Soudní dvůr zaprvé poukázal na to, že kritéria použitá Tribunálem na podporu postavení rozhodčího soudu RAE na roveň obecnému soudu neumožňují odlišit rozhodčí soud RAE od jakéhokoli jiného rozhodčího soudu ad hoc. V této souvislosti Soudní dvůr zdůraznil, že jediným kritériem uvedeným Tribunálem, které může charakterizovat rozhodčí soud RAE ve srovnání s jinými rozhodčími soudy ad hoc, je okolnost, že jeho rozhodci, vybraní ze seznamu vypracovaného rozhodnutím předsedy RAE, musí před svým jmenováním prokázat svou nezávislost a nestrannost. Tato okolnost však sama o sobě neumožňuje učinit závěr, že se tento rozhodčí soud liší od jakéhokoli jiného rozhodčího soudu ad hoc, jelikož představuje pouze čistě procesní prvek, který nemá vliv na funkci nebo povahu tohoto soudu.
Soudní dvůr zadruhé rozhodl, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že neověřil, zda rozhodčí soud RAE měl, jak je tomu v zásadě v případě soudů, které jsou součástí státního soudního systému, obligatorní jurisdikci, která tedy nezávisela pouze na vůli účastnic řízení.
S ohledem na výše uvedené Soudní dvůr konstatoval, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že rozhodčí soud RAE lze postavit na roveň obecnému soudu a rozhodčí nález je státním opatřením, které může představovat státní podporu.
Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, že v rozsudku Komise v. European Food a další (
5
) Soudní dvůr potvrdil, že Komise má pravomoc zkoumat, zda náhrada škody, kterou Rumunsko vyplatilo švédským investorům na základě rozhodčího nálezu, představuje státní podporu, či nikoli.
V tomto ohledu Soudní dvůr zdůraznil, že rozhodčí soud, který vydal rozhodčí nález dotčený ve věci Komise v. European Food a další, byl zřízen na základě dvoustranné dohody o investicích uzavřené mezi Švédským královstvím a Rumunskem. Jak přitom vyplývá z ustálené judikatury, souhlas členského státu s možností, aby proti němu byl předložen spor v rámci rozhodčího řízení stanoveného dvoustrannou investiční smlouvou, netkví na rozdíl od souhlasu, který je dán v rámci rozhodčího řízení ad hoc, ve zvláštní dohodě odrážející autonomii vůle dotčených stran, nýbrž vyplývá ze smlouvy uzavřené mezi dvěma státy, v jejímž rámci tyto státy obecně a předem souhlasily s tím, že z pravomoci vlastních soudů vyloučí spory, které se mohou týkat výkladu nebo uplatňování unijního práva, ve prospěch rozhodčího řízení. Kromě toho v rozsudku Komise v. European Food a další Soudní dvůr nerozhodl o otázce, zda rozhodčí nález dotčený v uvedené věci představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Navíc okolnost, že v projednávaném případě byla žaloba DEI na neplatnost rozhodčího nálezu zamítnuta odvolacím soudem v Aténách, neznamená, že by tento nález mohl být z tohoto jediného důvodu přičítán řeckému státu. Soudní přezkum vykonávaný tímto soudem se totiž týká pouze legality rozhodčího nálezu, který zůstává aktem přičitatelným výhradně rozhodčímu kolegiu, které jej přijalo. Kromě toho zavedení státní podpory jako takové nemůže vycházet ze soudního rozhodnutí, jelikož takové zavedení spadá pod posouzení vhodnosti, které nesouvisí s úlohou soudu.
S ohledem na výše uvedené Soudní dvůr dospěl k závěru, že s ohledem zejména na zvláštnosti sporu mezi DEI a Mytilinaios a zvláštnosti úkolu svěřenému rozhodčímu soudu RAE mohla Komise právem konstatovat, že jediným státním opatřením, které může představovat státní podporu, bylo rozhodnutí DEI uzavřít rozhodčí doložku se společností Mytilinaios, a dále, že za účelem zjištění, zda toto rozhodnutí poskytlo společnosti Mytilinaios výhodu, bylo třeba ověřit, zda by soukromý subjekt za obvyklých tržních podmínek přijal uvedené rozhodnutí za stejných podmínek.
Za těchto podmínek Soudní dvůr rozsudek Tribunálu zrušil a vrátil Tribunálu všechny tři věci, aby rozhodl o žalobních důvodech, o kterých Soudní dvůr nerozhodl.
(
1
) – Rozsudek ze dne 22. září 2021, DEI v. Komise (T‑639/14 RENV, T‑352/15 a T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
2
) – Rozhodnutí Komise C(2015) 1942 final ze dne 25. března 2015 [SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) Řecko – Údajná státní podpora ve prospěch společnosti Alouminion SA na základě rozhodčího nálezu ve formě sazeb za elektřinu, které byly nižší než náklady] (Úř. věst. 2015, C 219, s. 2).
(
3
) – Rozsudek ze dne 31. května 2017, DEI v. Komise (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
) – Rozhodnutí C(2017) 5622 final, ze dne 14. srpna 2017 [věc SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Řecko – Údajná státní podpora ve prospěch společnosti Alouminion SA na základě rozhodčího nálezu ve formě sazeb za elektřinu, které byly nižší než náklady] (Úř. věst. 2017, C 291, s. 2).
(
5
) – Rozsudek ze dne 25. ledna 2022, Komise v. European Food a další (C‑638/19 P, EU:C:2022:50).