62024TC0589
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
MAJI BRKAN
přednesené dne 26. listopadu 2025 (
1
)
Věc T‑589/24
A-GmbH
proti
Hauptzollamt C
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Bundesfinanzhof (Spolkový finanční soud, Německo)]
„Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Celní kodex – Nařízení (EHS) č. 2913/92 a (EU) č. 952/2013 – Režim pasivního zušlechťovacího styku – Částečné osvobození od dovozního cla – Propuštění k vývozu u celního úřadu, který není uveden v povolení a nachází se v jiném členském státě než v tom, který uvedené povolení vydal – Surový arašídový olej“
Úvod
1.
V rámci mezinárodního rozdělení práce z důvodů hospodářské nebo technické povahy využívá mnoho podniků Evropské unie pasivní zušlechťovací styk, a sice vývoz zboží mimo Unii za účelem jeho opětovného dovozu po zušlechtění, opracování nebo opravě (
2
).
2.
Ustanovení celního kodexu Společenství (
3
) (dále jen „CKS“) a celního kodexu Unie (
4
) (dále jen „CKU“) týkající se režimu pasivního zušlechťovacího styku mají za cíl zamezit, aby unijní zboží, které bylo vyvezeno za účelem zušlechtění (
5
), bylo při zpětném dovozu na území Unie zatíženo clem (
6
). V souladu s čl. 145 odst. 1 CKS a čl. 259 odst. 1 CKU jsou proto zušlechtěné výrobky (
7
) propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
3.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou předložil Bundesfinanzhof (Spolkový finanční soud, Německo), který je předkládajícím soudem, se týká výkladu ustanovení CKS a jeho prováděcího nařízení (
8
) (dále jen „PNCKS“ a společně s CKD „dřívější celní předpisy“), jakož i ustanovení CKU, nařízení v přenesené pravomoci, které jej doplňuje (
9
) (dále jen „NPPCKU“), a prováděcího nařízení, kterým se stanoví jeho prováděcí pravidla (
10
) (dále jen „PNCKU“ a společně s CKU a NPPCKU dále jen „nové celní předpisy“), týkající se uplatňování režimu pasivního zušlechťovacího styku.
4.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi německou společností A-GmbH (dále jen „žalobkyně v původním řízení“) a Hauptzollamt C (hlavní celní úřad C, dále jen „HCÚ“). Tento spor se týká využití povolení k pasivnímu zušlechťovacímu styku, které bylo vydáno dne 1. prosince 2014 ze strany HCÚ, žalobkyní v původním řízení pro zařazení zboží Unie do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu v Nizozemsku, který nebyl v uvedeném povolení uveden.
Právní rámec
5.
V projednávané věci jsou relevantní zejména články 84, 85, 87, 145 a čl. 150 odst. 2 CKS, články 500 a 501 PNCKS, článek 77, čl. 86 odst. 6, čl. 211 odst. 1 a článek 259 CKU, článek 254 NPPCKU, jakož i čl. 261 odst. 1 písm. c) PNCKU.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
6.
Dne 1. prosince 2014 udělil HCÚ žalobkyni v původním řízení povolení k pasivnímu zušlechťovacímu styku za účelem výroby, ve společnosti se sídlem ve Švýcarsku, arašídového oleje jako zušlechtěného výrobku v rámci zušlechťovacích operací. Dočasně vyvezeným zbožím byl surový arašídový olej.
7.
V povolení vydaném HCÚ byly určeny dva celní úřady v Německu (celní úřad ve W a celní úřad v Z) k propuštění dočasně vyvezeného zboží. Celní řízení bylo možné ukončit u kteréhokoliv německého celního úřadu. HCÚ měl postavení orgánu celního dohledu.
8.
Žalobkyně zakoupila v době od června 2015 do září 2017 v Nizozemsku surový arašídový olej ve volném oběhu. Toto zboží Unie bylo deklarováno u celního úřadu v Nizozemsku (NL000xxx) k přímému vývozu do Švýcarska s uvedením kódu celního režimu 1000 (konečný vývoz bez předchozího celního režimu). Po provedení zušlechťovacích operací ve Švýcarsku žalobkyně v původním řízení v období od 29. června 2015 do 11. září 2017 propustila výrobek zušlechtěný ve Švýcarsku do volného oběhu v Unii s kódem celního režimu 4000 (souběžné propuštění do volného oběhu bez předchozího celního režimu). Jako celní hodnotu uvedla žalobkyně v původním řízení náklady na zušlechťovací operace provedené ve Švýcarsku, a nikoli hodnotu dovezeného zušlechtěného arašídového oleje.
9.
HCÚ změnil povolení k pasivnímu zušlechťovacímu styku udělené dne 1. prosince 2014 tak, že s účinností od 16. března 2018 doplnil celní úřad Nizozemska (NL000xxx) jako celní úřad příslušný pro propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
10.
Dne 25. července 2018 doměřil HCÚ clo s odůvodněním, že žalobkyně v původním řízení nemohla využít režim pasivního zušlechťovacího styku, protože nenahlásila zboží Unie pod kódem režimu 2100 (dočasný vývoz v rámci pasivního zušlechťovacího styku bez předchozího celního režimu) u německých celních úřadů uvedených v povolení.
11.
Žalobkyně v původním řízení podala proti tomuto výběru cla ze strany HCÚ odpor. Kromě toho nechala u celního úřadu Nizozemska změnit celní prohlášení pro vývoz surového arašídového oleje tak, aby byl v uvedených prohlášeních uveden nejen kód celního režimu pasivního zušlechťovacího styku (kód 2100 v kolonce č. 37), ale rovněž odkaz na povolení zušlechťovacího styku (v kolonce č. 44). Rozhodnutím o vyměření cla ze dne 5. prosince 2018 HCÚ snížil částku cla, které mělo být dodatečně vybráno, a ve zbývající části byl odpor zamítnut.
12.
Finanzgericht (finanční soud, Německo), k němuž žalobkyně v původním řízení podala žalobu, rozhodl, že nemohla při dovozu arašídového oleje uplatnit částečné osvobození od dovozního cla podle článku 145 CKS, protože nevyužila povolení, které jí bylo uděleno ze strany HCÚ, a dočasně vyvezené zboží nepropustila do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
13.
V rámci opravného prostředku „Revision“ podaného k předkládajícímu soudu žalobkyně v původním řízení v podstatě tvrdí, že otázka, zda je prohlášení předloženo celnímu úřadu, který není příslušný v Německu nebo v Nizozemsku, je irelevantní, zejména proto, že HCÚ má k dispozici jiné prostředky, jak zajistit dodržování podmínek pro identifikaci zboží.
14.
Bundesfinanzhof (Spolkový finanční soud) má za to, že výsledek řízení o opravném prostředku, který mu byl předložen, závisí na výkladu ustanovení dřívějších a nových celních předpisů. Rozhodl se proto přerušit řízení a položit následující předběžné otázky:
„1)
Brání částečnému osvobození od dovozního cla po provedení pasivního zušlechťovacího styku podle čl. 145 odst. 1 [CKS] resp. čl. 259 odst. 1 [CKU], pokud bylo celní prohlášení pro dočasně vyvážené zboží přijato celním úřadem, který není jako celní úřad příslušný pro propuštění do celního režimu uveden v povolení pasivního zušlechťovacího styku podle článku 85 [CKS] ve spojení s jeho čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou [CKS] resp. čl. 211 odst. 1 písm. a) [CKU]?
2)
Musí být čl. 150 odst. 2 [CKS] vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení týká pouze povinností, které musí být splněny po propuštění dočasně vyváženého zboží do celního režimu pasivního zušlechťovacího styku, nebo platí čl. 150 odst. 2 [CKS] rovněž pro povinnosti související s podáním celního prohlášení k propuštění dočasně vyváženého zboží do pasivního zušlechťovacího styku?
3)
Musí být čl. 86 odst. 6 [CKU] použit obdobně, pokud celní dluh podle čl. 77 odst. 1 písm. a) [CKU] vznikl propuštěním zušlechtěných výrobků do volného oběhu?“
15.
V řízení před Soudním dvorem předložily vyjádření belgická vláda, Komise a žalobkyně v původním řízení. Komise a žalobkyně v původním řízení se zúčastnily jednání, které se konalo dne 8. září 2025, na němž odpověděly na písemné a ústní otázky položené Tribunálem.
Analýza
Úvodní poznámky
16.
Celní režim pasivního zušlechťovacího styku umožňuje hospodářským subjektům Unie dočasně vyvézt zboží Unie do třetí země za účelem jeho zušlechtění a následně je dovézt do Unie s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla. Tento celní režim probíhá v několika fázích. Na prvním místě je pro využití tohoto režimu nutné vydat povolení (
11
), v němž jsou uvedeny podmínky, za nichž jej lze použít (
12
). Na druhém místě musí být zboží Unie, které má být předmětem zušlechťovacích operací ve třetí zemi, propuštěno do režimu dočasného vývozu v rámci pasivního zušlechťovacího styku (
13
). Na třetím místě je zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku předmětem zušlechťovacích operací ve třetí zemi. Na čtvrtém místě musí být k tomu, aby bylo možné po provedení těchto operací ve třetí zemi uplatnit v souladu s čl. 150 odst. 1 CKS a čl. 259 odst. 1 CKU úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla, zboží dočasně vyvezené a dovezené zpět ve formě zušlechtěných výrobků propuštěno do režimu volného oběhu.
17.
Ve věci v původním řízení se ústřední problém týká skutečnosti, že zboží Unie dočasně vyvezené za účelem zušlechťovacích operací ve Švýcarsku bylo propuštěno k vývozu u celního úřadu nacházejícího se v Nizozemsku. Tento nizozemský celní úřad, který se nachází v jiném členském státě, než ve kterém bylo povolení uděleno, přitom nebyl uveden v povolení vydaném dne 1. prosince 2014 německým celním úřadem, a sice HCÚ. Kromě toho se v předkládacím rozhodnutí podpůrně uvádí rovněž chyby ve vývozních prohlášeních, jakož i v celních prohlášeních s návrhem na propuštění dovezených výrobků do volného oběhu, přičemž nizozemský celní úřad souhlasil s následnou změnou vývozních prohlášení za účelem opravy chyb v nich obsažených. Tato prohlášení zejména obsahovala nesprávné kódy celního režimu, které byly následně změněny (
14
).
18.
Je třeba zdůraznit, že povolení udělené HCÚ dne 1. prosince 2014 žalobkyně v původním řízení využila k operacím, které proběhly v období od června 2015 do září 2017. V souladu s čl. 288 odst. 2 CKU ve znění oprav (
15
), s výjimkou ustanovení týkajících se přijímání aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů, vstoupila ustanovení CKU v platnost dne 1. května 2016. Kromě toho podle čl. 251 odst. 1 písm. a) NPPCKU zůstávala povolení udělená na základě ustanovení CKS a PNCKS platná až do konce své platnosti, pokud tato platnost nepřesáhla 1. května 2019 (
16
). Zvláštností věci v původním řízení je tedy skutečnost, že použití povolení HCÚ se řídilo postupně ustanoveními dřívějších celních předpisů a poté nových celních předpisů. Vzhledem k tomu, že nové celní předpisy přinesly změny některých ustanovení použitelných na spor v původním řízení, budu posuzovat otázky položené předkládajícím soudem odděleně, a to jednak z hlediska dřívějších předpisů a jednak z hlediska nových celních předpisů.
K otázkám týkajícím se dřívějších celních předpisů
K první otázce v rozsahu, v němž se týká dřívějších předpisů
19.
Ve svém rozhodnutí předkládající soud uvádí, že žalobkyně v původním řízení neměla jednotné povolení, tj. povolení zahrnující celní orgány několika členských států za účelem uplatnění celního režimu s hospodářským účinkem (
17
). Tento typ povolení se uděluje na základě ustanovení článku 500 PNCKS. V projednávané věci byly v povolení vydaném HCÚ pro propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku za účelem vyřízení tohoto režimu a kontroly využívání tohoto celního režimu určeny pouze německé celní úřady.
20.
Vzhledem k tomu, že z odůvodnění předkládacího rozhodnutí vyplývá, že žalobkyně v původním řízení neměla jednotné povolení, a samotná neexistence jednotného povolení vyvolává otázku, zda bylo vyvezené zboží zařazeno do režimu pasivního zušlechťovacího styku, navrhuji přeformulovat první otázku (
18
). Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda v situaci vyznačující se propuštěním zboží Unie k vývozu do třetí země za účelem jeho zušlechtění, uskutečněným do 30. dubna 2016, u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu a nacházejícího se v členském státě, jehož celní orgán nedal předchozí souhlas za účelem přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku, brání článek 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož kodexu, jakož i čl. 500 odst. 1 PNCKS částečnému osvobození od dovozního cla v režimu pasivního zušlechťovacího styku, stanovenému v čl. 145 odst. 1 CKS.
21.
K zodpovězení této otázky je třeba na prvním místě uvést, že podle článku 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož kodexu je využití režimu pasivního zušlechťovacího styku podmíněno vydáním povolení celním orgánem. Vzhledem k tomu, že využití tohoto celního režimu může mít podle čl. 148 písm. c) CKS ve spojení s články 502 a 585 PNCKS nepříznivé dopady na zpracovatele v Unii, protože usnadňuje přesun některých činností mimo Unii (
19
), nemělo by být povolení k tomuto celnímu režimu uděleno, pokud má celní orgán příslušný k vydání povolení k dispozici důkazy, které nasvědčují tomu, že jsou vážně poškozeny zásadní zájmy zpracovatelů v Unii (
20
). Kromě toho z čl. 87 odst. 1 CKS vyplývá, že povolení k využití celního režimu musí obsahovat podmínky jeho použití. Pokud jde o pasivní zušlechťovací styk, podle čl. 148 písm. b) CKS je povolení k použití tohoto režimu v zásadě uděleno pouze tehdy, je-li možné zjistit, že zušlechtěné výrobky jsou výsledkem užití dočasně vyvezeného zboží. V důsledku toho čl. 586 odst. 1 PNCKS stanoví, že v povolení musí být uvedeny prostředky a způsoby nezbytné k provedení takového ověření. V povolení musí být rovněž uvedena lhůta pro vyřízení režimu (
21
) a případně výtěžnost nebo způsob jejího stanovení (
22
).
22.
Význam povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku je potvrzen čl. 505 písm. b) PNCKS, který vyžaduje, aby příslušné celní orgány udělily povolení i v určitých případech, kdy může být žádost o povolení k využití podána prostřednictvím celního prohlášení namísto žádosti o povolení vyhotovené písemně podle vzoru uvedeného v příloze 67 PNCKS (
23
). Stejně tak z čl. 505 písm. c) tohoto nařízení vyplývá, že příslušné celní orgány musí rovněž rozhodnout o žádosti o změnu povolení.
23.
Na druhém místě v souladu s čl. 500 odst. 1 PNCKS ve spojení s čl. 1 bodem 13 třetí odrážkou téhož nařízení, použitelnými v době přijetí rozhodnutí HCÚ, platí, že je-li zavedením celního režimu s hospodářským účinkem dotčeno více členských států, je udělení jednotného povolení podmíněno předchozí dohodou celních orgánů dotčených členských států.
24.
Pro přijetí jednotného povolení vyžaduje čl. 500 odst. 3 první pododstavec PNCKS, aby byl návrh povolení vypracovaný celním orgánem, kterému byla podána žádost o použití režimu pasivního zušlechťovacího styku, zaslán celním orgánům druhého členského státu, aby mohly sdělit případné připomínky. Druhý pododstavec tohoto ustanovení stanoví, že v případě námitek, a pokud není dosaženo shody, je žádost v rozsahu vznesených námitek zamítnuta. Článek 500 odst. 4 první pododstavec PNCKS stanoví, že jednotné povolení může být uděleno, pokud nejsou sděleny žádné námitky k návrhu povolení. Jednotné povolení je tedy uděleno, pokud celní orgány druhého členského státu nevznesou žádné námitky (
24
). V takovém případě se podle druhého pododstavce tohoto ustanovení zasílá kopie jednotného povolení všem dotčeným celním orgánům.
25.
Z doslovného výkladu článku 500 PNCKS tedy vyplývá, že jednotné povolení k použití celního režimu nemůže být uděleno bez předchozí dohody celních orgánů členských států zapojených do uplatňování tohoto režimu.
26.
Tento doslovný výklad je podle mého názoru podpořen kontextem, do něhož zapadá požadavek, v rámci přijetí jednotného povolení, předchozí dohody celních orgánů členských států dotčených celním režimem. V souladu s článkem 501 PNCKS se mohou celní orgány různých členských států rovněž dohodnout, že předchozí dohodu podle čl. 500 odst. 1 a poskytnutí informací podle čl. 500 odst. 4 druhého pododstavce nahradí jednoduchým oznámením, pouze v případě, že se obecně dohodly na kritériích a podmínkách pro udělení jednotného povolení. Pokud takováto obecná dohoda existuje, čl. 501 odst. 3 písm. a) PNCKS stanoví, že zejména v rámci pasivního režimu není oznámení nutné, pokud jediným prvkem týkajícím se různých celních orgánů je trojúhelníkový obchod, tj. pokud není celní úřad vyřizující režim totožný s celním úřadem propouštějícím zboží do režimu (
25
). Takové povolení může být tedy uděleno bez předchozí dohody celních orgánů ostatních členských států pouze v případě, že mezi celními orgány různých členských států existuje obecná dohoda o kritériích a podmínkách pro udělení jednotného povolení. Předkládací rozhodnutí přitom nezmiňuje existenci takové obecné dohody o pasivním zušlechťovacím styku mezi německými a nizozemskými celními orgány.
27.
Pokud jde o účel ustanovení týkajících se jednotného povolení, cílem požadavku předchozí dohody celních orgánů členských států dotčených žádostí o využití celního režimu s hospodářským účinkem, stanoveného v čl. 500 odst. 1 PNCKS, je zajistit, aby se uvedené orgány shodly na zjištění, že podmínky pro udělení povolení jsou splněny, a souhlasily s tím, aby byl dotčený celní režim používán na jejich území. V rámci režimu pasivního zušlechťovacího styku má požadavek předchozí dohody zvláštní význam, jelikož mezi podmínky přiznání tohoto celního režimu uvedené v článku 148 CKS patří hospodářská podmínka, podle které nesmí existovat údaje prokazující vážné poškození zásadních zájmů zpracovatelů Unie.
28.
Stejně tak pro účely přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku je cílem postupu stanoveného v čl. 500 odst. 3 PNCKS umožnit celním orgánům, kterých se týká žádost o jednotné povolení, dohodnout se na podmínkách provádění režimu pasivního zušlechťovacího styku, zejména pokud jde o prostředky a metody k prokázání, že zušlechtěné výrobky jsou výsledkem užití dočasně vyvezeného zboží (
26
), na lhůtě k vyřízení režimu (
27
), jakož i případně na výtěžnosti nebo způsobu jejího výpočtu (
28
).
29.
Z doslovného, kontextuálního a teleologického výkladu ustanovení týkajících se jednotného povolení tedy vyplývá, že pokud celní orgán, jemuž byla předložena žádost o pasivní zušlechťovací styk, nesdělí celním orgánům jiného členského státu dotčeného zavedením tohoto režimu návrh povolení, nemohly tyto orgány, jelikož nebyly konzultovány v rámci postupu stanoveného v čl. 500 odst. 2 a 3 PNCKS, vyjádřit předchozí souhlas s tímto návrhem povolení. Proto se domnívám, že povolení udělené členským státem není ratione loci použitelné na území jiných členských států, které s tímto povolením předem nesouhlasily (
29
). Z toho vyplývá, že držitel takového povolení se nemůže dovolávat tohoto povolení za účelem propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu v členském státě, který s tímto povolením předem nesouhlasil. Zboží Unie propuštěné k vývozu u celního úřadu nacházejícího se v členském státě, ve kterém se povolení nepoužije ratione loci, tudíž nelze považovat za zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku a nemůže se na něj vztahovat částečné osvobození od dovozního cla stanovené v čl. 145 odst. 1 CKS. Propuštění dočasně vyvezeného zboží u celního úřadu v členském státě, který nevyjádřil předchozí souhlas, může být totiž postaveno na roveň propuštění bez povolení stanoveného v článku 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož kodexu.
30.
V projednávané věci nebyly nizozemské celní orgány konzultovány a neudělily předchozí souhlas s povolením k pasivnímu zušlechťovacímu styku, které HCÚ vydal dne 1. prosince 2014. Kromě toho předkládající soud nezmínil žádnou obecnou dohodu mezi německými a nizozemskými orgány ve smyslu článku 501 PNCKS. Povolení udělené HCÚ nebylo proto použitelné na území Nizozemska za účelem propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku. Domnívám se proto, že surový arašídový olej vyvezený do Švýcarska v období od června 2015 do 30. dubna 2016 u celního úřadu (NL000xxx) nebyl propuštěn do režimu pasivního zušlechťovacího styku. Na zušlechtěný arašídový olej dovezený ze Švýcarska nemohlo být proto při propuštění do volného oběhu v Německu použito částečné osvobození od dovozního cla stanovené tímto celním režimem.
31.
Je pravda, že celní úřad (NL000xxx) souhlasil se změnou vývozních prohlášení tak, aby do nich byl (v kolonce č. 44) vložen odkaz na povolení ze dne 1. prosince 2014 vydané HCÚ. Souhlas příslušných celních orgánů jiného dotčeného členského státu podle čl. 500 odst. 1 PNCKS je však předchozí dohodou. Souhlas příslušného nizozemského orgánu měl být udělen v rámci postupu stanoveného v tomto čl. 500 odst. 2 a 3 před vývozem zboží do Švýcarska. Chybějící předchozí souhlas, který měl být udělen v roce 2014, však nelze zhojit pouhou pozdější změnou vývozních prohlášení, k níž došlo v roce 2018.
32.
Předkládající soud se rovněž táže, zda článek 26 CKU znamená, že HCÚ je vázán změnami vývozních prohlášení provedenými v roce 2018 nizozemským celním úřadem (NL000xxx). Podle tohoto ustanovení, které je ratione temporis použitelné na rozhodnutí celních orgánů přijatá od 1. května 2016, jsou rozhodnutí, která souvisejí s použitím celních předpisů, platná na celém celním území Unie, s výjimkou případů, kdy je účinek rozhodnutí omezen na jeden nebo několik členských států. Jak však vyplývá z bodu 30 výše, z důvodu neexistence předchozího souhlasu příslušných nizozemských orgánů stanoveného v čl. 500 odst. 1 PNCKS bylo povolení HCÚ až do 31. dubna 2016 použitelné pouze na německém území. Z tohoto důvodu nemůže dodatečné vložení pouhého odkazu na povolení do vývozních prohlášení pozměněných celním úřadem (NL000xxx) nahradit souhlas nizozemských orgánů, který je nezbytný ve fázi přijetí jednotného povolení. Možnost, aby celní úřad v jednom členském státě změnil celní prohlášení přidáním celního úřadu propouštějícího zboží do režimu, který není v povolení uveden, což by znamenalo změnu povolení uděleného celními orgány jiného členského státu, by byla v rozporu se zněním článku 26 CKU, protože toto ustanovení se neuplatní, pokud se účinky rozhodnutí omezují na území členského státu. Vzhledem k tomu, že účinky povolení HCÚ byly omezeny na území Německa, jsem toho názoru, že HCÚ není vázán změnami celních prohlášení týkajících se vývozů, které proběhly v období od června 2015 do 30. dubna 2016 a které provedl celní úřad (NL000xxx).
33.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Tribunálu, aby na první otázku v rozsahu, v němž se týká dřívějších předpisů, odpověděl v tom smyslu, že v situaci vyznačující se propuštěním zboží Unie k vývozu do třetí země za účelem jeho zušlechtění, uskutečněným do 30. dubna 2016, u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu a nacházejícího se v členském státě, jehož celní orgán nedal předchozí souhlas za účelem přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku, musí být článek 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) páté odrážky téhož kodexu, jakož i čl. 500 odst. 1 PNCKS vykládány v tom smyslu, že brání částečnému osvobození od dovozního cla v rámci pasivního zušlechťovacího styku, stanovenému v čl. 145 odst. 1 CKS.
Ke druhé otázce
34.
V rámci druhé otázky se předkládající soud táže, zda se čl. 150 odst. 2 CKS použije na pochybení, k němuž došlo při propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku, nebo pouze na pochybení, k němuž došlo po tomto propuštění. Stejně jako v případě první otázky se s ohledem na tvrzení uvedená v předkládacím rozhodnutí týkající se neexistence jednotného povolení domnívám, že druhá otázka by měla být přeformulována. Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda se čl. 150 odst. 2 CKS použije na situaci vyznačující se propuštěním zboží Unie k vývozu do třetí země za účelem jeho zušlechtění, uskutečněným do 30. dubna 2016, u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu a nacházejícího se v členském státě, jehož celní orgán nedal předchozí souhlas za účelem přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku.
35.
Článek 150 odst. 2 CKS stanoví, že částečné osvobození zušlechtěných výrobků propuštěných do volného oběhu od dovozního cla se nepřizná tehdy, není-li splněna některá z podmínek nebo povinností vztahujících se k režimu pasivního zušlechťovacího styku, pokud není zjištěno, že toto pochybení nemá skutečný vliv na správné provádění tohoto režimu.
36.
Znění čl. 150 odst. 2 CKS zejména v anglickém, německém, chorvatském, španělském, francouzském, italském, nizozemském, rumunském a slovinském jazyce se v podstatě týká podmínek a povinností vztahujících se k režimu pasivního zušlechťovacího styku. Domnívám se, že tato formulace znamená, že toto ustanovení je použitelné v rámci režimu pasivního zušlechťovacího styku. Jinými slovy, aby se hospodářský subjekt mohl dovolávat tohoto ustanovení, musí předtím propustit dočasně vyvezené zboží do tohoto režimu u celního úřadu. Jak přitom vyplývá z bodů 29 a 30 výše, v případě neexistence jednotného povolení nemůže být zboží propuštěné k vývozu za účelem jeho zušlechtění do třetí země u celního úřadu nacházejícího se v jiném členském státě, než je členský stát, který vydal povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku, považováno za skutečně propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku z důvodu, že se uvedené povolení nepoužije na území členských států, které nedaly předchozí souhlas v souladu s tím, co vyžaduje čl. 500 odst. 1 PNCKS.
37.
Doslovný výklad čl. 150 odst. 2 CKS je podle mého názoru potvrzen kontextem tohoto ustanovení, jakož i jeho účelem. Jak bylo uvedeno v bodě 21 výše, článek 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož kodexu podmiňuje využití režimu pasivního zušlechťovacího styku udělením povolení. S ohledem na tento požadavek je třeba mít za to, že čl. 150 odst. 2 CKS není použitelný v případě chybějícího povolení k využití tohoto režimu (
30
) nebo v případě chybějícího jednotného povolení vydaného celními orgány dotčených členských států. V rámci dřívějších celních předpisů totiž jedinou možností, jak napravit neexistenci povolení nebo neexistenci jednotného povolení za účelem získání úplného nebo částečného osvobození od dovozního cla podle čl. 145 odst. 1 CKS, bylo získat výjimečné povolení se zpětnou působností s výhradou dodržení podmínek stanovených v čl. 508 odst. 3 PNCKS.
38.
Jelikož čl. 150 odst. 2 CKS umožňuje přiznat částečné osvobození od dovozního cla pro zušlechtěné výrobky propuštěné do volného oběhu v případě pochybení, která nemají vliv na správné provádění režimu pasivního zušlechťovacího styku, je účelem čl. 150 odst. 2 CKS upřednostnit řádné provádění tohoto celního režimu z věcného hlediska před procesními nebo formálními hledisky. Je pravda, že Soudní dvůr v tomto smyslu rozhodl, že lze prokázat, že chyba nemá vliv na správné provádění režimu, pokud hospodářský subjekt může jednoznačně prokázat, že zušlechtěné výrobky pocházejí z dočasně vyvezeného zboží (
31
). Vzhledem k tomu, že se však toto ustanovení omezuje na podmínky a povinnosti vztahující se k režimu pasivního zušlechťovacího styku, nemůže být účelem tohoto čl. 150 odst. 2 zhojit neexistenci povolení požadovaného článkem 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož celního kodexu, které představuje nezbytnou podmínku pro použití režimu pasivního zušlechťovacího styku v souladu s podmínkami stanovenými v uvedeném povolení vydaném celním orgánem. Toto ustanovení navíc rovněž neumožňuje obejít povinnost stanovenou v čl. 500 odst. 1 PNCKS mít jednotné povolení předem schválené příslušnými celními orgány, aby bylo možné využít celní režim s hospodářským účinkem, pokud se na jeho provádění podílí více členských států.
39.
V projednávané věci mám s ohledem na vyjádření obsažená v předkládacím rozhodnutí týkající se neexistence jednotného povolení, jelikož dotčené pochybení spočívá v propuštění zboží k vývozu u celního úřadu nacházejícího se na území členského státu, na který se povolení HCÚ nevztahuje z důvodu chybějícího jednotného povolení, za to, že čl. 150 odst. 2 CKS se na takové pochybení, které lze postavit na roveň chybějícímu povolení, nepoužije.
40.
Předkládající soud uvádí, že kdyby dočasně vyvezené zboží bylo propuštěno u německého celního úřadu neuvedeného v povolení, čl. 150 odst. 2 by se použil v souladu se služebním pokynem německých orgánů týkajícím se pasivního zušlechťovacího styku ze dne 17. února 2012. Mám za to, že dřívější celní předpisy nebrání této správní praxi týkající se použitelnosti čl. 150 odst. 2 CKS. V takovém případě je totiž dočasně vyvezené zboží propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu nacházejícího se na území členského státu, na který se vztahuje povolení k využití tohoto režimu. Podobná situace by nastala, kdyby Německá spolková republika a Nizozemské království uzavřely obecnou dohodu ve smyslu čl. 501 odst. 1 PNCKS týkající se pasivního zušlechťovacího styku (
32
). Taková dohoda by totiž znamenala, že povolení HCÚ by bylo použitelné i na území Nizozemska. V obou těchto případech by tedy pochybení nepředstavovalo chybějící povolení podle článku 84 CKS, ale propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu neuvedeného v povolení. Jsem přitom toho názoru, že by se čl. 150 odst. 2 na takové pochybení použil.
41.
Z článku 87 odst. 2 CKS ve spojení s článkem 510 (
33
) a s čl. 496 písm. f) PNCKS (
34
) totiž vyplývá, že propuštění dočasně vyvezeného zboží u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu, který je uveden v povolení, představuje povinnost související s režimem pasivního zušlechťovacího styku. V tomto ohledu mám za to, že okolnost, že k pochybení došlo v okamžiku propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku, nemá za následek nepoužitelnost čl. 150 odst. 2 CKS. Pokud je totiž dočasně vyvezené zboží považováno za propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku, musí být toto ustanovení použitelné. Kromě toho první část věty tvořící čl. 150 odst. 2 stanoví, že celní orgány v zásadě nepřiznají osvobození od dovozního cla, není-li splněna některá z podmínek nebo povinností vztahujících se k tomuto režimu. Pokud by tedy nesplnění podmínky nebo povinnosti vztahující se k propuštění zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku nebylo považováno za situaci podřaditelnou pod čl. 150 odst. 2, celní orgány by nemohly odmítnout osvobození od dovozního cla, pokud by nebyla splněna jedna z uvedených podmínek nebo povinností (
35
). Jak vyplývá z bodu 38 výše, účelem druhé části věty tvořící čl. 150 odst. 2 je umožnit hospodářskému subjektu upřednostnit řádné provádění režimu pasivního zušlechťovacího styku před procesními nebo formálními hledisky. Pokud tedy hospodářský subjekt propustí dočasně vyvezené zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku na území členského státu, ve kterém se použije povolení k využití tohoto režimu, musí mít možnost dovolávat se čl. 150 odst. 2 CKS. V případě takových pochybení, jako je propuštění dočasně vyvezeného zboží u celního úřadu neuvedeného v povolení nebo z důvodu chyb v prohlášeních o dočasném vývozu, musí mít tento hospodářský subjekt možnost prokázat, že takováto pochybení nemají vliv na správné provádění režimu. Za tímto účelem musí předložit důkazy, které mohou jednoznačně prokázat, že zušlechtěné výrobky vyplývají z užití dočasně vyvezeného zboží.
42.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Tribunál odpověděl na druhou otázku v tom smyslu, že čl. 150 odst. 2 CKS musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije v situaci vyznačující se propuštěním zboží Unie k vývozu do třetí země za účelem jeho zušlechtění, uskutečněným do 30. dubna 2016, u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu a nacházejícího se v členském státě, jehož celní orgán nedal předchozí souhlas za účelem přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku.
K otázkám týkajícím se nových celních předpisů
43.
V první otázce týkající se nových celních předpisů se předkládající soud táže, zda pochybení spočívající v propuštění dočasně vyvezeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu neuvedeného v povolení podle čl. 211 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) CKU představuje překážku pro částečné osvobození od dovozního cla podle čl. 259 odst. 1 téhož kodexu. Tato otázka souvisí se třetí otázkou, kterou se předkládající soud táže, zda lze toto pochybení napravit analogickým použitím čl. 86 odst. 6 CKU v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož kodexu. Mám tedy za to, že obě tyto otázky by měly být posouzeny společně.
44.
Předkládající soud poukazuje na to, že podle nových předpisů již není vyžadováno jednotné povolení s předchozím souhlasem celních orgánů jiného dotčeného členského státu. Článek 261 odst. 1 písm. c) PNCKU totiž stanoví, že použití postupu konzultací pro účely získání předchozího souhlasu od členských států, jichž se týká žádost o povolení, podle článku 260 téhož nařízení, se nevyžaduje, pokud je žádost o povolení, která se týká jiných členských států, operace, kdy celní úřad propuštění není celním úřadem vyřizujícím režim. Avšak vzhledem k tomu, že povolení v projednávané věci bylo vydáno podle dřívějších pravidel, a sice dne 1. prosince 2014, vyvstává otázka, zda se na propuštění zboží Unie k vývozu na základě tohoto povolení, k němuž došlo od 1. května 2016, použijí nová nebo dřívější pravidla.
45.
V důsledku toho je třeba nejprve zkoumat pravidla použitelná ratione temporis na využití povolení HCÚ od 1. května 2016.
K použitelnosti ratione temporis nových ustanovení týkajících se povolení zahrnujících více členských států
46.
Jak vyplývá z bodu 18 výše, v souladu s čl. 251 odst. 1 písm. a) NPPCKU zůstalo povolení vydané dne 1. prosince 2014 ze strany HCÚ v platnosti i po 1. květnu 2016. Je tedy třeba určit, jaká pravidla se od tohoto data vztahují na využívání povolení HCÚ.
47.
Pokud jde v tomto ohledu o časovou působnost nové unijní právní úpravy, je podle ustálené judikatury (
36
) třeba rozlišovat podle toho, zda se jedná o procesní pravidla, nebo hmotněprávní pravidla. Prvně uvedená jsou obecně považována za použitelná na všechny spory probíhající v okamžiku jejich vstupu v platnost, na rozdíl od druhých, která jsou obvykle vykládána tak, že se použijí na budoucí účinky situací, které vznikly za platnosti dřívějšího zákona, jakož i na nové právní situace, ale nikoli na situace vzniklé před vstupem v platnost těchto pravidel, ledaže ze znění, účelu nebo struktury uvedených pravidel jasně vyplývá, že jim musí být takový účinek přiznán.
48.
Pokud jde o pravidla týkající se požadavku předchozí dohody všech členských států dotčených prováděním celního režimu, vzhledem k tomu, že tato pravidla podmiňují možnost uplatnit osvobození stanovené celním režimem zavedeným na území uvedených států, měla by být tato pravidla považována za pravidla hmotněprávní (
37
). Ačkoli je pravda, že lze vznést otázku, zda předmětné povolení HCÚ udělené dne 1. prosince 2014 představovalo dříve dovršenou právní situaci (
38
), je třeba konstatovat, že nové celní předpisy obsahují přechodná ustanovení týkající se zejména nových ustanovení o povoleních, která zahrnují více členských států.
49.
Článek 254 NPPCKU totiž stanoví, že podmínky, za kterých se povolení vydaná na základě dřívějších předpisů musí od 1. května 2016 uplatňovat, jsou podmínky stanovené v odpovídajících ustanoveních CKU, NPPCKU a PNCKU. Je pravda, že v rozsahu, v němž se toto přechodné ustanovení týká podmínek, za kterých se použije povolení platné již k 1. květnu 2016, není zjevné, že by se na uvedená povolení měla použít ustanovení nových předpisů týkající se podmínek pro udělení povolení. Příloha 90 NPPCKU však obsahuje srovnávací tabulku, v níž jsou uvedena ustanovení nových celních předpisů použitelná na povolení udělená podle dřívějších předpisů (
39
). Mezi ustanoveními uvedenými v této příloze je zaprvé zejména článek 260 PNCKU, jehož třetí odstavec stanoví, že bez předchozího souhlasu dotčených celních orgánů s návrhem povolení se nevydá žádné povolení týkající se více než jednoho členského státu. Zadruhé tato příloha 90 odkazuje také na článek 261 PNCKU, jehož první odstavec písm. c) stanoví výjimku z požadavku předchozího souhlasu, pokud jediným prvkem, který se týká jiných členských států, je operace, kdy celní úřad propuštění není celním úřadem vyřizujícím režim.
50.
Domnívám se tedy, že při přijímání přechodných opatření stanovených v NPPCKU bylo záměrem Komise zajistit, aby od 1. května 2016 byla nová ustanovení týkající se povolení zahrnujících více členských států použitelná na povolení, která byla udělena na základě dřívějších předpisů.
51.
Z přechodného ustanovení stanoveného v článku 254 NPPCKU ve spojení s přílohou 90 téhož nařízení tudíž vyplývá, že od 1. května 2016 se čl. 261 odst. 3 PNCKU použije na využití povolení uděleného HCÚ. Považuji za důležité upřesnit, že takové řešení by nevedlo ke zpětnému účinku tohoto ustanovení, protože neumožňuje použití povolení HCÚ na území Nizozemska před 1. květnem 2016.
– K věci samé
52.
Je třeba uvést, že čl. 211 odst. 1 první pododstavec písm. a) CKU (
40
) je podobný článku 85 CKS ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož kodexu, jelikož vyžaduje rovněž povolení celních orgánů k použití režimu pasivního zušlechťovacího styku. V důsledku toho od 1. května 2016, podobně jak bylo stanoveno v dřívějších celních předpisech, nemůže hospodářský subjekt propustit dočasně vyvezené zboží do tohoto celního režimu a využít osvobození od dovozního cla v rámci tohoto režimu podle čl. 259 odst. 1 CKU, pokud nemá povolení vydané celními orgány.
53.
Vzhledem k tomu, že se v projednávané věci použije čl. 261 odst. 1 písm. c) PNCKU na dotčené povolení udělené HCÚ od 1. května 2016, bylo uvedené povolení od tohoto data použitelné na území Nizozemska, i když celní orgány tohoto členského státu neudělily předchozí souhlas. Vzhledem k tomu, že se na vývoz surového arašídového oleje do Švýcarska od 1. května 2016 vztahuje povolení udělené HCÚ, měl by být tento vývoz považován za dočasně vyvezené zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu (NL000xxx).
54.
Nic to však nemění na tom, že propuštění uvedeného zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku bylo provedeno u celního úřadu neuvedeného v povolení stanoveném v čl. 211 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) CKU. Je tedy třeba určit, zda propuštění dočasně vyvezeného zboží u celních úřadů uvedených v povolení zůstává povinností, která vyplývá z nových celních předpisů. V tomto ohledu je třeba uvést, že čl. 211 odst. 1 druhý pododstavec CKU stanoví, že povolení k použití celního režimu obsahuje podmínky, za kterých má být tento režim použit. Z přílohy A NPPCKU vyplývá, že povolení musí obsahovat označení úřadu nebo celních úřadů propuštění, u nichž má být dočasně vyvezené zboží propuštěno (
41
). Kromě toho článek 1 bod 17) NPPCKU definuje „celní úřad propuštění“ jako úřad uvedený v povolení pro zvláštní režim podle čl. 211 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) CKU, který je zmocněn propustit zboží do zvláštního režimu. Článek 263 PNCKU navíc stanoví, že příslušný celní orgán může ve výjimečných případech povolit, aby se celní prohlášení podalo na celním úřadě, který není uvedený v povolení. V rámci nových předpisů tak propuštění dočasně vyvezeného zboží u celního úřadu, který je uveden v povolení podle čl. 211 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) CKU, představuje povinnost, kterou je třeba dodržet při provádění režimu pasivního zušlechťovacího styku.
55.
Z toho vyplývá, že propuštění dočasně vyvezeného zboží u celního úřadu neuvedeného v povolení představuje nesplnění této povinnosti. Je sice pravda, že pro účely udělení osvobození od dovozního cla článek 259 odst. 1 CKU výslovně nevyžaduje splnění podmínek a povinností vztahujících se k režimu pasivního zušlechťovacího styku, takový požadavek však v podstatě vyplývá z tohoto ustanovení, a to i přes jeho nejednoznačné znění (
42
), jakož i z čl. 211 odst. 1 druhého pododstavce téhož kodexu. V opačném případě by totiž bylo možné využít takové osvobození i přes nesplnění uvedených podmínek a povinností, což by vedlo k tomu, že by byly zbaveny užitečného účinku.
56.
Vyvstává tedy otázka, zda pochybení může být zhojeno za účelem zachování částečného osvobození od dovozního cla při propuštění zušlechtěných výrobků do volného oběhu. Vzhledem k tomu, že nové předpisy neobsahují ustanovení obdobné čl. 150 odst. 2 CKS, předkládající soud se v tomto ohledu táže, zda se čl. 86 odst. 6 CKU použije obdobně v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) z důvodu propuštění zušlechtěných výrobků do volného oběhu.
57.
Článek 86 odst. 6 CKU zejména stanoví, že stanoví-li celní předpisy úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla podle ustanovení tohoto kodexu týkajících se pasivního zušlechťovacího styku, použije se toto osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 79 nebo 82 CKU, pokud nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, nebyly pokusem o klamavé jednání. Z doslovného výkladu tohoto ustanovení vyplývá, že se nepoužije v případě vzniku celního dluhu z důvodu propuštění do volného oběhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož kodexu.
58.
Tento doslovný výklad je potvrzen kontextem, do něhož toto ustanovení zapadá. Články 79 a 82 CKU se totiž týkají pouze celních dluhů vzniklých z důvodu nesplnění povinností stanovených celními předpisy nebo určitých podmínek. Propuštění zboží, které není zbožím Unie, do volného oběhu přitom nepředstavuje jeden z případů uvedených v článcích 79 a 82 CKU.
59.
Kromě toho, pokud jde o účel čl. 86 odst. 6 CKU, je třeba poznamenat, že toto ustanovení nahrazuje článek 212a CKS, který byl zaveden nařízením č. 82/97 (ES) (
43
) a jehož působnost byla rozšířena na preferenční zdanění pasivního zušlechťovacího styku přijetím nařízení (ES) č. 2700/2000 (
44
). Z bodu 9 odůvodnění tohoto nařízení však vyplývá, že toto rozšíření bylo požadováno normotvůrcem „v případě, že celní dluh vznikne z jiného důvodu než propuštění zboží do volného oběhu“. Z tohoto důvodu se článek 212a CKS ve znění nařízení č. 2700/2000 omezoval na případy, kdy celní dluh vznikl z důvodu porušení určitých celních předpisů na základě článků 202 až 205, 210 nebo 211 CKS, a nikoli z důvodu propuštění do volného oběhu na základě čl. 201 odst. 1 písm. a) téhož kodexu. To je rovněž důvod, proč se čl. 86 odst. 6 CKU omezuje na případy, kdy celní dluh vzniká nesplněním povinností vyplývajících z článků 79 nebo 82, a nikoli z důvodu propuštění do volného oběhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož kodexu.
60.
Žalobkyně v původním řízení tvrdí, že čl. 86 odst. 6 by měl být použit obdobně na případ, kdy celní dluh vzniká propuštěním do volného oběhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) CKU z důvodu mezery v celních předpisech. Podle judikatury je obdobné použití ustanovení vůči hospodářskému subjektu možné, pokud právní režim, který se na něho vztahuje, je jednak úzce srovnatelný s režimem, jehož obdobné použití se zamýšlí, a jednak obsahuje mezeru neslučitelnou s obecnou právní zásadou Unie, kterou toto obdobné použití umožňuje napravit (
45
).
61.
Zaprvé předpisy podle všeho neobsahují žádnou mezeru, která by odůvodňovala analogické použití čl. 86 odst. 6 CKU v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož kodexu. Kdyby totiž normotvůrce chtěl rozšířit působnost čl. 86 odst. 6 CKU na celní dluhy vzniklé v důsledku propuštění zboží do volného oběhu, neomezil by toto ustanovení výslovně na jiné celní dluhy než ty, které vznikly v důsledku propuštění zboží do volného oběhu. V tomto smyslu z bodu 32 odůvodnění CKU vyplývá, že normotvůrce chtěl rozlišovat případy, kdy celní dluh při dovozu vzniká předložením celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití (tedy případy uvedené v čl. 77 odst. 1 CKU), a všechny ostatní případy vzniku celního dluhu při dovozu (tj. případy uvedené v čl. 79 odst. 1 CKU). Jelikož se navíc čl. 86 odst. 6 omezuje na celní dluhy při dovozu vzniklé na základě čl. 79 CKU v rámci využívání režimu pasivního zušlechťovacího styku, vztahuje se toto ustanovení pouze na pochybení, k nimž dochází mezi zpětným dovozem zušlechtěných výrobků do Unie a jejich propuštěním do volného oběhu. Článek 86 odst. 6 CKU se tedy použije zejména v případě zušlechtěných výrobků, které jsou po zpětném dovozu do Unie propuštěny do tranzitního režimu a tento režim není správně uplatňován (
46
).
62.
Zadruhé má žalobkyně za to, že obdobné použití čl. 86 odst. 6 CKU je odůvodněno existencí rozdílného zacházení s hospodářskými subjekty využívajícími režim aktivního zušlechťovacího styku, u nichž lze pochybení, k nimž došlo v rámci provádění tohoto režimu napravit použitím čl. 124 odst. 1 písm. h) CKU. Posledně uvedené ustanovení týkající se zániku celních dluhů vzniklých z důvodu pochybení je podle mého názoru použitelné i v případě použití režimu pasivního zušlechťovacího styku. Pochybení, k němuž došlo v okamžiku propuštění zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku, by totiž teoreticky (
47
) mohlo vést ke vzniku celního dluhu při vývozu na základě čl. 82 odst. 1 písm. a) CKU z důvodu nesplnění některé z povinností stanovených v celních předpisech použitelných na výstup zboží. Pro účely zániku takového celního dluhu se tedy hospodářský subjekt využívající režim pasivního zušlechťovacího styku může v případech, kdy je stanoveno vývozní clo, dovolávat čl. 124 odst. 1 písm. h) CKU.
63.
Je pravda, jak uvádí žalobkyně v původním řízení, že bod 38 odůvodnění CKU vyžaduje, aby byla zohledněna dobrá víra dotyčné osoby, pokud celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů. Z ustálené judikatury však vyplývá, že i když preambule unijního aktu může upřesňovat obsah ustanovení tohoto aktu a poskytovat výkladová vodítka, která mohou objasnit vůli autora uvedeného aktu, není právně závazná a nemůže být uplatňována jako důvod pro odchýlení se od vlastních ustanovení dotčeného aktu ani pro výklad těchto ustanovení ve smyslu zjevně odporujícím jejich znění (
48
).
64.
Domnívám se proto, že není namístě použít obdobně čl. 86 odst. 6 CKU v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož kodexu.
65.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Tribunál odpověděl na otázky týkající se nových celních předpisů tak, že čl. 211 odst. 1 první pododstavec písm. a) CKU ve spojení s druhým pododstavcem tohoto ustanovení musí být vykládán v tom smyslu, že brání částečnému osvobození od dovozního cla stanovenému v čl. 259 odst. 1 téhož nařízení, pokud je dočasně vyvezené zboží propuštěno, od 1. května 2016, do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu, který nebyl uveden v povolení k využití tohoto zvláštního celního režimu. Kromě toho musí být článek 86 CKU vykládán v tom smyslu, že se nepoužije obdobně v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož nařízení.
Závěry
66.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Tribunál odpověděl na předběžné otázky, které položil Bundesfinanzhof (Spolkový finanční soud, Německo), následovně:
„1)
V situaci vyznačující se propuštěním unijního zboží k vývozu do třetí země za účelem jeho zušlechtění, uskutečněným do 30. dubna 2016, u celního úřadu propouštějícího zboží do režimu a nacházejícího se v členském státě, jehož celní orgán nedal předchozí souhlas za účelem přijetí jednotného povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku
–
musí být článek 85 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve spojení s čl. 84 odst. 1 písm. b) pátou odrážkou téhož nařízení, jakož i čl. 500 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001, vykládány v tom smyslu, že brání částečnému osvobození od dovozního cla v rámci pasivního zušlechťovacího styku, které je stanoveno v čl. 145 odst. 1 nařízení č. 2913/92;
–
článek 150 odst. 2 nařízení č. 2913/92 musí být vykládán v tom smyslu, že není použitelný.
2)
Článek 211 odst. 1 první pododstavec písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie, ve spojení s druhým pododstavcem tohoto ustanovení
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání částečnému osvobození od dovozního cla stanovenému v čl. 259 odst. 1 téhož nařízení, pokud je dočasně vyvezené zboží propuštěno, od 1. května 2016, do režimu pasivního zušlechťovacího styku u celního úřadu propouštějícího zboží, který nebyl uveden v povolení k využití tohoto zvláštního celního režimu.
Článek 86 odst. 6 nařízení č. 952/2013
musí být vykládán v tom smyslu, že
se nepoužije obdobně v případě vzniku celního dluhu na základě čl. 77 odst. 1 písm. a) téhož nařízení.“
Maja Brkan
Takto předneseno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 26. listopadu 2025.
Podpisy
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Viz zejména první bod odůvodnění nařízení Rady (EHS) č. 2473/86 ze dne 24. července 1986 o režimu pasivního zušlechťovacího styku a systému prosté výměny (Úř. věst. 1986, L 212, s. 1). Viz rovněž, Fabio, M., Customs law of the European Union, Wolters Kluwer, 2012, zejména bod 14–5; Lyons, T., EU Customs Law, 3. vydání, Oxford University Press, 2018, zejména s. 436 a 453.
(
3
) – Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).
(
4
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. 2013, L 269, s. 1).
(
5
) – V CKS se operace prováděné se zbožím vyvezeným do třetí země označují výrazem „zušlechťovací“ [viz čl. 145 odst. 3 písm. b)], přičemž v CKU se rovněž označují výrazem „zušlechťovací“ [viz čl. 5 bod 37)].
(
6
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. července 2016, Argos Supply Trading (C‑4/15, EU:C:2016:580, bod 39 a citovaná judikatura).
(
7
) – V CKS se výrobky, které prošly zušlechťovacími operacemi, označují jako „zušlechtěné výrobky“ [viz čl. 145 odst. 3 písm. c)], přičemž v CKU se rovněž označují jako „zušlechtěné výrobky“ [viz čl. 5 bod 30)].
(
8
) – Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001 (Úř. věst. 2001, L 141, s.1).
(
9
) – Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 ze dne 28. července 2015, kterým se doplňuje nařízení č. 952/2013 (Úř. věst. 2015, L 343, s. 1).
(
10
) – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. 2015, L 343, s. 558).
(
11
) – Článek 85 CKS a poté čl. 211 odst. 1 první pododstavec písm. a) CKU.
(
12
) – Článek 87 odst. 1 CKS a poté čl. 211 odst. 1 druhý pododstavec CKU.
(
13
) – Článek 277 a čl. 589 odst. 1 PNCKS a čl. 269 odst. 3 CKU.
(
14
) – Nizozemský celní úřad souhlasil se změnami vývozních prohlášení, zejména pokud jde o kódy celního režimu.
(
15
) – Oprava nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. 2013, L 287, s. 90).
(
16
) – I když předkládací rozhodnutí neupřesňuje dobu platnosti povolení vydaného HCÚ dne 1. prosince 2014, toto povolení mělo nutně omezenou dobu platnosti. Článek 507 odst. 3 PNCKS totiž stanovil, že v případě použití pasivního zušlechťovacího styku nesmí doba platnosti povolení v zásadě překročit tři roky.
(
17
) – Článek 1 bod 13 třetí odrážka PNCKS ve znění nařízení Komise (ES) č. 1192/2008 ze dne 17. listopadu 2008 (Úř. věst. 2008, L 329, s. 1; Zvl. vyd. 02/15, s. 118).
(
18
) – Podle ustálené judikatury platí, že okolnost, že vnitrostátní soud formuloval předběžnou otázku po formální stránce tak, že odkázal na určitá ustanovení unijního práva, nebrání tomu, aby Tribunál tomuto soudu poskytl všechny prvky výkladu, které mohou být pro rozsouzení věci, jež mu byla předložena, užitečné, ať již na ně posledně uvedený ve svých otázkách odkázal, či nikoli. V tomto ohledu přísluší Tribunálu, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěžil ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001, C‑234/18, EU:C:2020:221, bod 46 a citovaná judikatura).
(
19
) – V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta H. Saugmandsgaarda Øe ve věci Argos Supply Trading (C‑4/15, EU:C:2016:223, bod 70). Viz rovněž Giffoni, M., La réglementation douanière de l’Union européenne, L. G. D. J. 2012, zejména s. 247.
(
20
) – Je třeba poznamenat, že Soudní dvůr rozhodl, že pojem „zpracovatelé“ ve smyslu čl. 148 písm. c) CKS musí být vykládán široce a musí zahrnovat nejen unijní výrobce výrobků podobných zušlechtěným výrobkům, ale rovněž různé unijní výrobce výrobku podobného surovinám nebo výrobkům, které nejsou výrobky Unie a jsou určeny k zapracování do zušlechťovacích operací s dočasně vyvezeným zbožím Unie (rozsudek ze dne 21. července 2016, Argos Supply Trading, C‑4/15, EU:C:2016:580, bod 45).
(
21
) – Článek 588 odst. 1 PNCKS.
(
22
) – Článek 517 odst. 1 PNCKS.
(
23
) – Jedná se o čtyři případy uvedené v čl. 497 odst. 3 písm. d) PNCKS.
(
24
) – Pro podrobný popis postupu přijetí jednotného povolení viz Henke, R., „Artikel 85“, Zollkodex, C. H. Beck, 6. vydání, 2013, body 21 až 24.
(
25
) – Článek 496 písm. h) PNCKS.
(
26
) – Článek 586 odst. 1 PNCKS.
(
27
) – Článek 588 odst. 1 PNCKS.
(
28
) – Článek 517 odst. 1 PNCKS.
(
29
) – Omezená použitelnost povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku na území členských států, které s ním vyjádřily souhlas, byla výslovně uvedena v původním znění čl. 751 odst. 2 druhé pododstavce PNCKS. I když bylo toto ustanovení zrušeno dne 1. července 2001 v rámci racionalizace ustanovení PNCKS podle nařízení č. 993/2001, mám za to, že zachování požadavku předchozí dohody v čl. 500 odst. 1 PNCKS znamená, že územní působnost povolení je omezena na území členských států, které svůj souhlas vyjádřily.
(
30
) – V tomto smyslu viz například Diemel, K., „Heilung von Verfehlungen im Zusammenhang mit der passiven Veredelung nach Art. 150 Abs. 2 ZK“, Zeitschrift für Zölle und Verbrauchsteuern, 2011, č. 4, zejm. s. 93.
(
31
) – Rozsudek ze dne 2. října 2003, GEFCO (C‑411/01, EU:C:2003:536, body 52 a 55).
(
32
) – Existence takové dohody by umožnila nahradit jednotné povolení jednoduchým oznámením podle odstavce 1 tohoto ustanovení, nebo dokonce se obejít bez tohoto oznámení, pokud by jediným prvkem zahrnujícím jiný členský stát byl případ trojúhelníkového obchodu v rámci pasivního zušlechťovacího styku.
(
33
) – Podle tohoto ustanovení může povolit předložení celního prohlášení jinému úřadu, než který je uveden v povolení, pouze celní úřad vykonávající dohled, a sice ten, který je v povolení uveden jako oprávněný kontrolovat celní režim.
(
34
) – Toto ustanovení definuje „celní úřad propouštějící zboží do režimu“ jako celní úřad nebo celní úřady uvedené v povolení jako úřady zmocněné přijímat celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu.
(
35
) – Ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 2. října 2003, GEFCO (C‑411/01, EU:C:2003:536), měl Soudní dvůr za to, že čl. 150 odst. 2 CKS je použitelný na chybu v prohlášeních o dočasném vývozu, a sice na chybu při propuštění zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
(
36
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. října 2021, Beeren-, Wild-, Feinfrucht (C‑825/19, EU:C:2021:869, bod 31 a citovaná judikatura).
(
37
) – V celní oblasti jsou pravidla, která jsou rozhodující pro existenci celního dluhu, hmotněprávními pravidly. V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. října 2021, Beeren-, Wild-, Feinfrucht (C‑825/19, EU:C:2021:869, bod 33). Viz rovněž shrnutí judikatury provedené ve stanovisku generálního advokáta E. Tančeva ve věci Beeren-, Wild-, Feinfrucht(C‑825/19, EU:C:2021:453, body 22 až 27).
(
38
) – Soudní dvůr nedávno rozhodl, že udělení individuálních práv na užívání rádiových frekvencí na dobu patnácti let na základě povolení představuje právní situaci vzniklou a s konečnou platností dovršenou. V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. února 2025, T – 2 (C‑562/23, EU:C:2025:126, bod 45).
(
39
) – Ustanovení nových předpisů použitelných na režim pasivního zušlechťovacího styku jsou uvedena na řádku č. 27 přílohy 90 NPPCKU.
(
40
) – Článek 211 CKU je uveden na seznamu ustanovení uvedených v příloze 90 NPPCKU, která se použijí na pasivní zušlechťovací styk od 1. května 2016.
(
41
) – Podle přílohy A NPPCKU je uvedení úřadu nebo celních úřadů propuštění (tj. identifikační prvek 4/10) společným požadavkem na údaje pro žádosti a rozhodnutí, které musí být uvedeny zejména v povoleních k pasivnímu zušlechťovacímu styku (sloupec 8 b).
(
42
) – Podle své formulace by druhá věta čl. 259 odst. 1 CKU mohla vést k domněnce, že dodržování podmínek povolení je vyžadováno pouze v případě, že by o osvobození při propuštění zušlechtěných výrobků do volného oběhu požádala jiná osoba než držitel povolení.
(
43
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. prosince 1996, kterým se mění nařízení Rady č. 2913/92 (Úř. věst. 1997, L 17, s. 1).
(
44
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. listopadu 2000, kterým se mění nařízení Rady č. 2913/92 (Úř. věst. 2000, L 311, s. 17).
(
45
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. listopadu 2010, Grootes (C‑152/09, EU:C:2010:671, bod 41 a citovaná judikatura).
(
46
) – V tomto smyslu viz Traub, T., „Artikel 86“, UZK, Zollkodex der Union, 9. vydání, C. H. Beck, 2025, bod 73.
(
47
) – V praxi je zboží, na které se vztahuje vývozní clo, vzácné. V tomto smyslu viz Böhne, M., „Art. 267“, UZK, Zollkodex der Union, 9. vydání, C. H. Beck, 2025, bod 10.
(
48
) – Rozsudek ze dne 21. března 2024, LEA (C‑10/22, EU:C:2024:254, bod 51 a citovaná judikatura).