62023TJ1180_RES
Věc T‑1180/23
BW
v.
Agentura Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování právaaAgentura Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech
Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 25. února 2026
„Spolupráce policejních orgánů a dalších donucovacích orgánů členských států – Služba pro šifrovanou komunikaci Sky ECC – Údajné protiprávní zpracování osobních údajů – Žaloba na neplatnost – Akt, který nemůže být napaden žalobou – Přípravný akt – Přípustnost – Zpracování osobních údajů členskými státy a jejich předání Europolu – Předání osobních údajů Europolem členskému státu – Předání osobních údajů Eurojustem třetí zemi – Mimosmluvní odpovědnost – Článek 50 nařízení (EU) 2016/794 – Společná a nerozdílná odpovědnost Europolu a členských států za protiprávní zpracování údajů – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům – Skutečná existence újmy – Nařízení (EU) 2018/1727 – Nedostatečná koordinace trestních stíhání mezi členským státem a třetí zemí ze strany Eurojustu – Články 71, 72, 89, 91 a 92 nařízení (EU) 2018/1725“
Žaloba na neplatnost – Pravomoc unijního soudu – Návrh na prohlášení neplatnosti úkonů spočívajících ve zpracování osobních údajů, které provedly vnitrostátní orgány v rámci trestních řízení, a úkonů spočívajících v předání dokumentů a informací těmito orgány Europolu nebo Eurojustu – Vyloučení
(Článek 263 SFEU)
(viz body 23–25)
Žaloba na neplatnost – Pravomoc unijního soudu – Návrh na zrušení dohody o zřízení společného vyšetřovacího týmu (SVT) – Vyloučení
(Článek 34 SEU; článek 263 SFEU)
(viz body 26–31)
Žaloba na náhradu újmy – Předmět – Náhrada újmy vzniklé v důsledku protiprávního zpracování osobních údajů – Žaloba namířená proti Eurojustu v důsledku jednání členských států nebo Europolu – Nedostatek pravomoci unijního soudu
(Články 268 a 340 SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2018/1727)
(viz body 33–35, 41)
Žaloba na náhradu újmy – Předmět – Náhrada újmy vzniklé v důsledku protiprávního zpracování osobních údajů – Žaloba namířená proti Europolu v důsledku jednání členských států – Pravomoc unijního soudu – Mez – Nedostatek pravomoci v případě újmy vzniklé v důsledku operací prováděných policií nebo jinými donucovacími orgány členských států
(Články 268, 276 a 340 SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/794, bod 57 odůvodnění a čl. 49 odst. 3 a 4 a článek 50)
(viz body 37, 38, 42–46)
Mimosmluvní odpovědnost – Společná a nerozdílná odpovědnost Unie a členských států – Nařízení 2016/794 – Odpovědnost za protiprávní zpracování osobních údajů – Společná a nerozdílná odpovědnost Europolu a dotčeného členského státu – Kritéria – Důkaz přičitatelnosti protiprávního zpracování Europolu nebo dotčenému členskému státu
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/794, čl. 50 odst. 1)
(viz body 93, 136)
Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty vyvolávající právně závazné účinky – Přípravné akty – Vyloučení – Účast Europolu nebo Eurojustu na schůzkách nebo zasedáních pracovních skupin – Vyloučení
(Článek 263 SFEU)
(viz body 108–110)
Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty vyvolávající právně závazné účinky – Předání osobních údajů získaných ze služby pro šifrovanou komunikaci Sky ECC unijní agenturou – Předání členskému státu – Vyloučení – Předání třetí zemi – Zahrnutí – Podmínka
(Článek 263 SFEU)
(viz body 111–123)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Nařízení 2016/794 – Odpovědnost za protiprávní zpracování osobních údajů – Povaha uvedené odpovědnosti – Společná a nerozdílná odpovědnost Europolu a dotčeného členského státu – Dosah – Posouzení legality úkonů nebo jednání členských států, které nespočívají ve shromažďování údajů při operacích prováděných policií nebo jinými donucovacími orgány členských států – Posouzení na základě unijního práva nebo dotčeného vnitrostátního práva
(Články 268, 276 a čl. 340 druhý pododstavec SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/794, čl. 50 odst. 1)
(viz body 141, 142, 162–164)
Shrnutí
Tribunál zamítl žalobu na neplatnost a na náhradu újmy, kterou podal BW proti Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a Agentuře Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech (Eurojust) v souvislosti s policejní a justiční spoluprací mezi několika členskými státy, a poprvé od vydání rozsudku Kočner v. Europol (
1
) upřesnil, jakou působnost má režim společné a nerozdílné odpovědnosti, zejména s ohledem na meze vyplývající z článku 276 SFEU. Kromě toho rozhodl, že úkony spočívající v předávání osobních údajů Eurojustem členskému státu nepředstavují napadnutelné akty ve smyslu článku 263 SFEU, avšak uznal, že úkony spočívající v předání takových údajů do třetí země při neexistenci jiného prostředku pro účinný soudní přezkum napadnutelné jsou.
Žalobce BW je srbský státní příslušník, který je od května 2023 trestně stíhán a uvězněn v Nizozemsku za dovoz kokainu a zároveň je od podzimu 2023 trestně stíhán i v Srbsku mimo jiné za obchod s drogami.
Trestní stíhání vedená nizozemskými a srbskými orgány navazují na vyšetřování, která ke konci druhého desetiletí 21. století zahájily belgické, nizozemské a francouzské orgány vůči „organizaci Sky ECC“ – přičemž „ECC“ znamená „Elliptic Curve Cryptography“ (kryptografie založená na eliptických křivkách) – která byla podezřelá z prodeje produktů a služeb šifrované komunikace, jež měly usnadňovat páchání trestné činnosti.
V návaznosti na tato vyšetřování vydaly Belgie a Nizozemsko na konci roku 2018 rozhodnutí o společném vyšetřování, v nichž požádaly Francii o pořízení kopie (image) serverů používaných službou Sky ECC a umístěných v posledně uvedeném státě. Francie této žádosti vyhověla a provedla zachycení, záznam a přepis šifrované komunikace příchozí na tyto servery a odchozí z těchto serverů, a to včetně údajů týkajících se BW.
V roce 2019 zřídily belgické, francouzské a nizozemské orgány na základě dohody o společném vyšetřovacím týmu (dále jen „dohoda o SVT“) (
2
), kterou mezi sebou uzavřely, společný vyšetřovací tým (dále jen „SVT“). Na základě činnosti tohoto týmu byly mezi Europolem a třemi dotčenými členskými státy sdíleny zachycené nezpracované údaje, které měly být následně analyzovány, a výsledky této analýzy.
V rámci této spolupráce ukládal Europol údaje do svého informačního systému, prováděl křížové kontroly, vypracovával zprávy, vytvářel grafy pro vizualizaci údajů a interpretoval vícejazyčné soubory údajů. Co se týče Eurojustu, ten poskytoval podporu a poradenství ohledně možností justiční spolupráce, uspořádal mezi dotčenými vnitrostátními orgány a Europolem několik koordinačních schůzek a usnadňoval justiční spolupráci mezi Srbskem na jedné straně a Nizozemskem a Francií na straně druhé.
V těchto souvislostech se BW domáhal, aby Tribunál zrušil dohodu o SVT a prohlásil za neplatné úkony Europolu a Eurojustu učiněné na jejím základě a úkony, jež spočívaly ve zpracování, analýze a sdílení údajů ze serveru Sky ECC týkajících se BW a jež byly provedeny těmito agenturami a dotčenými členskými státy. Dále se domáhal toho, aby byla Europolu a Eurojustu uložena povinnost zaplatit mu náhradu nemajetkové a majetkové újmy, která mu údajně vznikla.
Závěry Tribunálu
Co se zaprvé týče otázky pravomoci Tribunálu, tento soud v prvé řadě konstatoval, že nemá pravomoc na základě článku 263 SFEU rozhodnout o povolení k operacím zachycování prováděným francouzskými soudy, které vydal francouzský soud, o průběhu těchto operací, o úkonu spočívajícím v tom, že francouzské orgány předaly Europolu dokumenty a informace získané při těchto operacích, o úkonu spočívajícím v tom, že francouzské orgány předaly Eurojustu a srbským orgánům dokumenty a informace požadované srbskými orgány v žádostech o vzájemnou právní pomoc, o tom, zda byla zachována pravidla trestního řízení vedeného před srbskými soudy, ani o dohodě o SVT.
Pokud jde konkrétně o tuto dohodu, Tribunál uvedl, že unijní soud nemá přímo na základě článku 263 SFEU pravomoc rozhodovat o její legalitě, jelikož tato dohoda není unijním aktem. Dohoda o SVT byla totiž podepsána, a tedy uzavřena pouze třemi členskými státy. Uvedený závěr nemůže být zpochybněn tím, že tato dohoda vychází z úmluvy uzavřené těmito členskými státy na základě článku 34 SEU a z rámcového rozhodnutí Rady Evropské unie, ani tím, že dotčený SVT byl zřízen na popud Europolu nebo Eurojustu, a ani tím, že se Belgie, Francie a Nizozemsko na základě dohody o SVT rozhodly, že Europol a Eurojust zapojí do SVT jakožto „účastníky“. Tribunál v tomto rámci uvedl, že na základě možnosti, která je přiznána Europolu nebo Eurojustu a díky níž tyto agentury mohou zřízení SVT navrhnout nebo jeho zřízení napomoct, ani na základě možnosti, která je přiznána zaměstnancům těchto agentur a díky níž se tito zaměstnanci mohou účastnit činnosti SVT (
3
), tyto agentury nezískávají postavení „strany“ dohody, kterou tyto tři členské státy dotyčný SVT zřídily.
Ve druhé řadě Tribunál konstatoval, že nemá pravomoc rozhodnout o návrhu žalobce znějícím na určení odpovědnosti Eurojustu za jednání Belgie, Francie a Nizozemska nebo Srbska, či dokonce za jednání Europolu. Tento závěr vyvodil zejména ze skutečnosti, že odpovědnost Unie na základě článků 268 a 340 SFEU nelze uplatnit vůči orgánu, instituci nebo jinému subjektu Unie, který není tím orgánem, institucí nebo jiným subjektem Unie, jemuž je vytýkána skutečnost vedoucí ke vzniku odpovědnosti, ledaže unijní normotvůrce výslovně stanovil odchylný režim společné a nerozdílné odpovědnosti buď jednoho z těchto orgánů nebo jiných subjektů Unie či jedné z těchto institucí a jednoho nebo několika členských států, či dokonce jedné nebo několika třetích zemí, anebo několika orgánů, institucí nebo jiných subjektů Unie. Konstatoval, že v projednávané věci žádný akt nepočítá s odchylným režimem společné a nerozdílné odpovědnosti Eurojustu a členských států nebo Eurojustu a Srbska.
Tribunál nicméně uznal, že má pravomoc rozhodnout o návrhu znějícím na určení odpovědnosti Eurojustu za jeho vlastní jednání a odpovědnosti Europolu za jednání, která lze přičíst jak jemu samotnému, tak členským státům, které se podílely na spolupráci týkající se služby Sky ECC.
Tribunál však navzdory své pravomoci rozhodnout o návrhu na určení společné a nerozdílné odpovědnosti Europolu za jednání přičitatelná zejména francouzským orgánům uvedl, že nemá pravomoc rozhodnout o tvrzeních žalobce vycházejících z újmy, která mu údajně byla způsobena v důsledku operací spočívajících v zachycování jeho osobních údajů v rámci policejních operací prováděných těmito orgány. V tomto směru Tribunál podotkl, že bez ohledu na režim společné a nerozdílné odpovědnosti stanovený v nařízení o Europolu nemůže tato agentura nést společnou a nerozdílnou odpovědnost za případnou újmu vyplývající z protiprávního zpracování osobních údajů fyzické osoby v souvislosti s operacemi prováděnými policií nebo jinými donucovacími orgány členského státu, a to ani v případě, že k tomuto zpracování došlo v rámci spolupráce na základě tohoto nařízení. Z článku 276 SFEU totiž vyplývá, že unijní soud nemá při výkonu svých pravomocí týkajících se justiční spolupráce v trestních věcech pravomoc přezkoumávat platnost nebo přiměřenost operací prováděných policií nebo jinými donucovacími orgány členského státu.
Co se zadruhé týče návrhových žádání znějících na zrušení nebo prohlášení neplatnosti, Tribunál při rozhodování o jejich přípustnosti konstatoval, že úkony nebo jednání zpochybněné žalobcem nejsou napadnutelné, a to s výjimkou úkonu spočívajícího v tom, že Eurojust předal dne 24. června 2022 srbským orgánům e-mail od francouzských orgánů obsahující odkaz na zabezpečenou stránku pro stahování dat, na které byly mimo jiné i některé konverzace žalobce ze služby Sky ECC.
Pokud jde o toto předání, Tribunál zdůraznil, že i když z judikatury týkající se postupů, kdy Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) předává členským státům závěrečné zprávy a informace, jež se na projednávanou věc uplatní per analogiam, vyplývá, že takové předání není napadnutelný akt, Soudní dvůr i Tribunál mohly v rámci rozhodování o tom, že úkony OLAF spočívající v předání nejsou napadnutelné, vzít do úvahy skutečnost, že žalobce měl k dispozici jiné prostředky k zajištění přezkumu legality těchto rozhodnutí o předání, a to včetně řízení o předběžné otázce. Tribunál však poznamenal, že předání, k němuž došlo dne 24. června 2022, se odehrálo mezi unijní agenturou a orgány třetí země, v projednávaném případě Srbska. Pokud legalitu tohoto předání není možné v rámci posuzované žaloby napadnout, už nebude moci být z hlediska unijního práva zpochybněna a bude možné mít za to, že osobní údaje, jichž se týkalo, byly srbským orgánům předány v souladu s právními předpisy, ačkoliv se žalobce u soudů této třetí země nemůže domáhat posouzení platnosti uvedeného předání z hlediska unijního práva nebo předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru za účelem posouzení jeho platnosti. Uvedeným předáním byl v tomto smyslu ukončen zvláštní postup, kterým Eurojust předal orgánům třetí země na jejich žádost osobní údaje identifikované osoby.
Tribunál dodal, že již samotné uznání napadnutelnosti předání, k němuž došlo dne 24. června 2022, může zaručit účinný dohled – prováděný soudním orgánem nebo jiným nezávislým subjektem – nad předáváním zachycených osobních údajů a jejich používáním k jiným účelům než k trestnímu řízení, pro které byly původně shromážděny. Skutečnost, že by žalobce mohl v návaznosti na případné odsouzení ze strany srbských trestních soudů podat žalobu u francouzských soudů nebo by se mohl obrátit na Evropský soud pro lidská práva, je irelevantní. U francouzských soudů totiž nelze podat žalobu na neplatnost aktu unijní agentury. A vzhledem k tomu, že Unie nepřistoupila k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, Evropský soud pro lidská práva nemůže konstatovat, že by Unie tuto úmluvu porušila, a to zvláště na základě stížnosti podané proti třetí zemi.
Tribunál nicméně návrhová žádání znějící na prohlášení neplatnosti předání, k němuž došlo dne 24. června 2022, zamítl jako neopodstatněná, jelikož žalobce neprokázal, proč by toto předání mělo mít za následek protiprávní zpracování jeho osobních údajů.
Co se zatřetí týče návrhových žádání žalobce znějících na náhradu újmy, Tribunál konstatoval, že první část těchto návrhových žádání se vztahuje k tvrzením o nesprávném zpracování údajů jak ze strany Europolu, tak ze strany tří dotčených členských států, na které se uplatní odchylný režim společné a nerozdílné odpovědnosti stanovený v nařízení o Europolu (
4
), a zohlednil tedy nejen úkony nebo jednání Europolu v rámci režimu obecné odpovědnosti, kterou má podle tohoto nařízení (
5
), ale i úkony a jednání tří dotčených členských států v rámci zmíněného odchylného režimu společné a nerozdílné odpovědnosti.
Tribunál dodal, že Europol nesprávně tvrdí, že nemůže být činěn odpovědným za úkony nebo jednání členských států a Tribunál nemůže posuzovat jejich legalitu. Ačkoli je pravda, že podle článku 276 SFEU nemá unijní soud pravomoc přezkoumávat platnost nebo přiměřenost operací prováděných policií nebo jinými donucovacími orgány členského státu, a to ani v rámci žalob založených na článcích 268 a 340 SFEU, nic to nemění na tom, že odchylný režim společné a nerozdílné odpovědnosti stanovený v nařízení o Europolu – mimo tyto konkrétní operace – implicitně, ale nutně znamená, že Europol může být činěn odpovědným za úkony nebo jednání členských států. Z výše uvedeného nutně plyne i to, že v rámci žalob na náhradu újmy opírajících se o tento odchylný režim je Tribunál oprávněn posuzovat legalitu úkonů nebo jednání členských států, které nesouvisí se shromažďováním příslušných údajů jejich policejními nebo jinými donucovacími orgány, ať už na základě unijního práva nebo na základě vnitrostátního práva dotčeného státu.
Pokud jde o druhou část návrhových žádání znějících na náhradu újmu, která se v podstatě týkala pouze porušení práva na spravedlivý proces, a to kvůli nemožnosti ověřit „použitelnost“ údajů získaných ze služby Sky ECC ve vnitrostátních trestních řízeních, která následovala po vyšetřováních, jichž se účastnil Europol, Tribunál konstatoval, že žalobce nezpochybňuje zákonnost zpracování svých osobních údajů ve smyslu článku 28 nařízení o Europolu, což je ale jediný argument, na jehož základě by předmětná výtka mohla spadat do působnosti odchylného režimu společné a nerozdílné odpovědnosti stanoveného v tomto nařízení. Při posuzování této části návrhových žádání znějících na náhradu újmy tedy zohlednil pouze úkony nebo jednání Europolu v rámci režimu obecné odpovědnosti vyplývajícího z uvedeného nařízení.
Pokud jde o třetí část návrhových žádání znějících na náhradu újmy, která se týkala toho, že žalobce je údajně za tytéž skutky stíhán dvakrát, a to nizozemskými a srbskými orgány činnými v trestním řízení, Tribunál uvedl, že touto částí žalobce vytýká Europolu pouze to, že porušil své povinnosti vyplývající z dohody o SVT. Zohlednil tedy pouze úkony nebo jednání Europolu v rámci režimu obecné odpovědnosti vyplývajícího z nařízení o Europolu.
Tribunál přitom všechny tři části návrhových žádání znějících na náhradu újmy zamítl jako neopodstatněné.
(
1
) – Rozsudek ze dne 5. března 2024, Kočner v. Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202).
(
2
) – Tato dohoda byla uzavřena na základě článku 13 Úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, vypracované Radou na základě článku 34 SEU (Úř. věst. 2000, C 197, s. 3; Zvl. vyd. 19/08, s. 205) a rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o společných vyšetřovacích týmech (Úř. věst. 2002, L 162, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 15).
(
3
) – Europolu je přiznána na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Europolu a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Úř. věst. 2016, L 135, s. 53; dále jen „nařízení o Europolu“), a Eurojustu na základě čl. 8 odst. 1 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1727 ze dne 14. listopadu 2018 o Eurojustu a o nahrazení a zrušení rozhodnutí Rady 2002/187/SVV (Úř. věst. 2018, L 295, s. 138).
(
4
) – Článek 50 odst. 1 nařízení o Europolu.
(
5
) – Obecná odpovědnost Europolu podle článku 49 nařízení o Europolu.