62003CJ0386_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑386/03,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 12. září 2003,
Komise Evropských společenství,
zastoupená M. Huttunenem a M. Niejahrem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
proti
Spolkové republice Německo,
zastoupené W. D. Plessingem a A. Tiemann, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalované,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), C. Gulmann, R. Schintgen, J. Klučka, soudci,
generální advokát: P. Léger,
vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 17. února 2005,
s ohledem na vyjádření předložená účastníky řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 26. května 2005,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Spolková republika Německo tím, že přijala předpisy v rozporu s články 16 a 18 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství (Úř. věst. L 272, s. 36; Zvl.vyd. 07/02, s. 496), a to v rámci čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení týkajícího se odbavovacích služeb na letištích (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen) ze dne 10. prosince 1997 (BGBl. 1997 I, s. 2885, dále jen „BADV“), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
2. Směrnice 96/67 zakotvuje systém postupného otevírání trhu odbavovacích služeb na letištích Společenství.
3. Články 16 a 18 uvedené směrnice obsahují ustanovení týkající se přístupu k letištním zařízením, jakož i sociální ochrany a ochrany životního prostředí. Znění těchto článků je následující:
„ Článek 16
Přístup k zařízením
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby poskytovatelé služeb pozemního odbavování a uživatelé letiště přející si odbavovat vlastními silami měli přístup k letištním zařízením v nezbytné míře umožňující jim provádět své činnosti. Jestliže řídící orgán letiště nebo případně veřejný orgán nebo jakýkoliv jiný orgán spravující tato zařízení uloží podmínky tohoto přístupu, musí být tyto podmínky relevantní, objektivní, průhledné a nediskriminující.
2. Prostor, který je k dispozici k pozemnímu odbavování na letišti, musí být rozdělen mezi různé poskytovatele služeb pozemního odbavování a uživatele letiště provádějící odbavování vlastními silami, včetně nových uchazečů v této oblasti, v míře nezbytné pro vykonávání jejich práv a k umožnění účinné a korektní hospodářské soutěže na základě relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících pravidel a kritérií.
3. Jestliže přístup k letištním zařízením zahrnuje vybírání poplatků, musí být tyto poplatky určeny podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií.
[…]
Článek 18
Sociální ochrana a ochrana životního prostředí
Aniž je dotčeno uplatňování této směrnice, mohou členské státy v souladu s ostatními právními předpisy Společenství přijmout nezbytná opatření k zajištění ochrany práv pracujících a ochrany životního prostředí.“
4. Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98), kodifikuje směrnici Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 (Úř. věst. L 61, s. 26), ve znění směrnice Rady 98/50/ES ze dne 29. června 1998 (Úř. věst. L 201, s. 88).
Vnitrostátní právní předpisy
5. Směrnice 96/67 byla do německého právního řádu provedena především zákonem o odbavovacích službách na letištích (Gesetz über Bodenabfertigungsdienste auf Flughäfen) ze dne 11. listopadu 1997 (BGBl. 1997 I, s. 2694) a BADV. Články 8 a 9 posledně uvedeného nařízení zní následovně:
„Článek 8
(1) Poskytovatelé služeb a uživatelé letiště provádějící odbavování vlastními silami splňují ‚podmínky ohledně poskytování odbavovacích služeb‘ […]. V případech uvedených v čl. 3 odst. 2 až 5 jsou tyto podmínky zahrnuty do nabídkového řízení a výběrového řízení podle článku 7.
(2) Řídící orgán letiště je oprávněn požadovat, aby poskytovatel služeb nebo uživatel letiště provádějící odbavování vlastními silami převzal pracovníky pro odbavovací služby, které na něj byly převedeny. Tito pracovníci jsou vybráni na základě relevantních kritérií, zejména podle činnosti, kterou vykonávají. Článek 9 odst. 3 třetí věta se použijí, aniž je dotčeno ustanovení článku 613a občanského zákoníku.
(3) Kromě odstavců 1 a 2 je orgán leteckého provozu oprávněn stanovit, aby poskytování odbavovacích služeb bylo v souladu se zadávací dokumentací nebo technickými specifikacemi. Tato zadávací dokumentace nebo tyto specifikace jsou stanoveny po předchozí konzultaci s výborem uživatelů.
(4) Podmínky, kritéria, zadávací dokumentace, jakož i technické specifikace uvedené v odstavcích 1 až 3 jsou stanoveny a uplatňovány relevantním, objektivním, průhledným a nediskriminujícím způsobem. Podléhají předchozímu oznámení řídícímu orgánu letiště.“
Článek 9
(1) Řídící orgán letiště a poskytovatel odbavovacích služeb nebo uživatel letiště provádějící odbavování vlastními silami mají povinnost uzavřít smlouvu o užívání nezbytné a použitelné části letiště a letištních zařízení, jakož i o poplatcích řídícímu orgánu podle tohoto nařízení, a o podmínkách, které musí splnit poskytovatelé služeb a uživatelé letiště provádějící odbavování vlastními silami podle článku 8.
(2) Řídící orgán letiště zajistí, aby poskytovatelé služeb a uživatelé uvedení v tomto nařízení neměli neoprávněně omezený přístup k letištním zařízením, v rozsahu, v němž takový přístup potřebují pro výkon svých činností. Pokud řídící orgán letiště uloží podmínky takového přístupu, musí tyto podmínky být relevantní, objektivní, průhledné a nediskriminující.
(3) Řídící orgán letiště má právo požadovat od poskytovatelů služeb nebo uživatelů letiště provádějících odbavování vlastními silami poplatek za přístup, poskytnutí a používání těchto zařízení. Tento poplatek je stanoven, po vyžádání stanoviska výboru uživatelů, podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií; podobně jako obchodní poplatek může sloužit zejména k zajištění samofinancování letiště. Za účelem stanovení výše tohoto poplatku je řídící orgán letiště oprávněn vzít v úvahu, do odpovídající výše, nezbytné náklady spojené s převzetím odbavovacích služeb poskytovateli služeb nebo uživateli letiště provádějícími odbavování vlastními silami, zejména výdaje spojené s nepřevzetím zaměstnanců.“
6. Článek 613a německého občanského zákoníku (Bürgerliches Gesetzbuch), zmíněný v čl. 8 odst. 2 BADV, stanoví:
„(1) Práva a povinnosti vyplývající z pracovněprávních vztahů existujících ke dni převodu podniku nebo části podniku na základě právního aktu, jsou v důsledku tohoto převodu převedeny na nabyvatele. Pokud jsou tato práva a tyto povinnosti upraveny v kolektivní nebo podnikové smlouvě, jsou neoddělitelnou součástí pracovněprávního vztahu mezi novým zaměstnavatelem a zaměstnancem, a nemohou být změněny v neprospěch posledně uvedeného v roce následujícím po převodu. Druhá věta se nepoužije, pokud jsou práva a povinnosti upraveny, co se týče nového zaměstnavatele, jinou kolektivní nebo podnikovou smlouvou. Práva a povinnosti lze před uplynutím lhůty v druhé větě změnit, pokud kolektivní nebo podniková smlouva pozbyla platnosti nebo pokud neexistuje vzájemná smluvní dohoda v rámci jiné kolektivní smlouvy, na jejímž použití se dohodli nový zaměstnavatel se zaměstnancem.
(2) Bývalý zaměstnavatel a nový zaměstnavatel mají solidární odpovědnost za závazky uvedené v odstavci 1, pokud tyto vznikly přede dnem převodu a jsou splatné do jednoho roku po tomto dni. Pokud se tyto závazky stanou splatnými až po dni převodu, bývalý zaměstnavatel je odpovědný pouze poměrně ve vztahu k části referenčního období, které uplynulo před dnem převodu.
[…]“
Postup před zahájením soudního řízení
7. Po přezkoumání německé právní úpravy Komise dospěla k závěru, že tato úprava neprovedla do vnitrostátního právního řádu správně články 16 a 18 směrnice 96/67. Dne 28. února 2000 proto zaslala Spolkové republice Německo dopisem výzvu, kterou tento členský stát vyzvala k předložení jeho vyjádření.
8. Ve své odpovědi ze dne 16. května 2000 Spolková republika Německo zpochybnila vytýkané nesplnění povinností.
9. Jelikož poskytnutá vysvětlení Komisi nepřesvědčila, dopisem ze dne 21. března 2002 zaslala tomuto členskému státu odůvodněné stanovisko, ve kterém jej vyzvala k přijetí opatření nezbytných k dosažení souladu s povinnostmi vyplývajícími z uvedené směrnice ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení tohoto stanoviska.
10. Vzhledem k tomu, že Komise považovala odpověď na toto odůvodněné stanovisko za nedostatečnou, podala tuto žalobu.
K žalobě
Argumentace účastníků řízení
11. Komise uvádí, že opatření přijatá v rámci pravomoci přiznané členským státům článkem 18 směrnice 96/67 nemohou odporovat postupné realizaci volného přístupu na trh odbavovacích služeb uvedené v článcích 6 a 7 této směrnice. V důsledku toho vnitrostátní právní předpisy přijaté za účelem upravení podmínek zaměstnávání v této oblasti nemohou ani působit diskriminačně mezi poskytovateli služeb a uživateli letiště provádějícími odbavování vlastními silami, ani narušit hospodářskou soutěž mezi nimi.
12. Komise má za to, že německá právní úprava nesplňuje tyto požadavky v tom, že vytváří rozdíl mezi jednak řídícím orgánem letiště a jednak ostatními poskytovateli služeb a uživateli letiště provádějícími odbavování vlastními silami, čímž posledně uvedeným ztěžuje přístup na trh a narušuje hospodářskou soutěž mezi těmito jednotlivými kategoriemi subjektů. Řídící orgán letiště může totiž buď plně nebo alespoň částečně přesouvat na nové subjekty na trhu náklady týkající se zaměstnanců, které již nemůže dále zaměstnávat z důvodu ztráty podílu na trhu inherentně spojené s procesem liberalizace.
13. Komise tvrdí, že všeobecná ochranná opatření přijatá členskými státy za účelem provedení směrnice 2001/23 se použijí rovněž v odvětví odbavovacích služeb. V důsledku toho pokud takové otevření trhu odbavovacích služeb, jaké je cílem směrnice 96/67, vede k převodu podniku ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23, práva a povinnosti vyplývající pro převodce z pracovní smlouvy nebo z pracovněprávního vztahu existujícího v den dotyčného převodu jsou z tohoto důvodu převedeny na nabyvatele.
14. Komise zdůrazňuje, že opatření uvedená v čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 BADV způsobují, v případech, na které se nevztahuje směrnice 2001/23, diskriminaci mezi jednak řídícím orgánem letiště a jednak ostatními poskytovateli služeb a uživateli letiště provádějícími odbavování vlastními silami, pokud jde o sociální náklady při převodu odbavovacích služeb.
15. Komise rovněž podotýká, že možnost zatížit určitými sociálními náklady podle čl. 9 odst. 3 BADV nelze odůvodnit na základě čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67. Toto posledně uvedené ustanovení zajisté opravňuje řídící orgán letiště k vybírání poplatků od ostatních poskytovatelů služeb a uživatelů letiště provádějících odbavování vlastními silami za přístup k letištním zařízením. Nicméně částka takového poplatku musí být stanovena podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií.
16. Komise uplatňuje, že pojem „letištní zařízení“ obsažený v tomto ustanovení je třeba chápat v kontextu letištní infrastruktury a že částka vybraného poplatku může být relevantní a objektivní, pouze pokud je založena na nákladech nesených řídícím orgánem letiště za účelem zajištění ostatním poskytovatelům služeb a uživatelům letiště provádějícím odbavování vlastními silami přístup k dotčené infrastruktuře. V důsledku toho náklady, které musí nést řídící orgán letiště v důsledku nepřevzetí zaměstnanců, nepatří mezi náklady, jež mohou být vzaty v úvahu pro účely stanovení poplatku uvedeného v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.
17. Německá vláda poukazuje na to, že čl. 8 odst. 2 BADV tím, že zavádí systém založený na jednání mezi řídícím orgánem letiště a novým subjektem, vytváří mechanismus nejvyšší možné ochrany pracovních smluv při převodu činnosti. Podle tohoto režimu musí nový subjekt, který chce poskytovat odbavovací služby na vlastní účet nebo na účet třetí osoby, jednat v součinnosti s řídícím orgánem letiště ohledně zajištění ochrany práv zaměstnanců. Pouze za podmínky, že tento orgán vyžadoval, aby jeho zaměstnanci, kteří se stali nadbytečnými, byli převzati, a nový subjekt odmítl takové převzetí, má uvedený orgán právo rozdělit sociální náklady z toho vyplývající mezi všechny poskytovatele služeb na dotčeném trhu.
18. Uvedená vláda má za to, že ustanovení čl. 8 odst. 2 ve spojení s čl. 9 odst. 3 BADV, jakož i možnost z nich vyplývající rozdělit spravedlivě mezi poskytovatele odbavovacích služeb sociální náklady způsobené výpověďmi zaměstnanců, tvoří prostředky sociální ochrany, které nepřekračují rámec stanovený článkem 18 směrnice 96/67.
19. Tato vláda upřesňuje, že v rozsahu, v němž v rámci liberalizace odbavovacích služeb je převod činností, zaměstnanců a jiných složek řídícího orgánu letiště na nový subjekt spojen s převodem podniku, mají v každém případě přednost ustanovení směrnice 2001/23. Mimoto v situacích, které nepatří do působnosti této posledně uvedené směrnice, jsou čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 BADV v souladu se zásadou proporcionality, protože směřují k zavedení spravedlivé rovnováhy mezi ochranou zaměstnanců a cílem liberalizace dotčených služeb.
20. Německá vláda uvádí, že čl. 8 odst. 2 BADV zahrnuje ve vztahu k novému subjektu a řídícímu orgánu letiště pouze povinnost jednat ve vzájemné součinnosti ohledně převzetí zaměstnanců. Vnitrostátní právní úprava stanoví pouze podpůrně, že řídící orgán letiště může poměrným způsobem rozdělit mezi hospodářské subjekty sociální výdaje vyplývající z liberalizace a z odmítnutí převzetí zaměstnanců, a to na základě relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií.
21. Podle názoru uvedené vlády konečně čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67 nebrání vnitrostátní právní úpravě, neboť se jedná o ustanovení, které upravuje právo řídícího orgánu letiště požadovat poplatky jako protihodnotu za přístup k jeho zařízením. Článek 9 odst. 3 BADV se neomezuje na přístup k letištním zařízením, ale má podněcovat nové subjekty na trhu k jednání s řídícím orgánem letiště o podmínkách pro převzetí předmětné činnosti v zájmu zaměstnanců.
22. V tomto ohledu tato vláda tvrdí, že německá právní úprava nepředstavuje provedení čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67, ale je založena na článku 18 téže směrnice.
Závěry Soudního dvora
K předmětu sporu
23. Úvodem je třeba poznamenat, že předmětem této žaloby je slučitelnost německé právní úpravy s články 16 a 18 směrnice 96/67 pouze v situacích neuvedených ve směrnici 2001/23. Jak totiž vyplývá z argumentů předložených Soudnímu dvoru, účastníci řízení se shodují na skutečnosti, že se jednak směrnice 2001/23 použije na převody uskute čněné v odvětví odbavovacích služeb, a jednak že práva a povinnosti vyplývající z posledně uvedené směrnice jsou plně uplatněny pokaždé, když otevření trhu v této oblasti vede k převodu ve smyslu čl. 1 odst. 1 téže směrnice.
24. Pokud jde o dotčenou vnitrostátní právní úpravu, je rovněž nesporné, že její působnost je širší než rozsah působnosti směrnice 2001/23 a že se vztahuje na všechny situace, ve kterých řídící orgán letiště opustil odvětví činnosti ve prospěch nového hospodářského subjektu. V důsledku toho je třeba určit, zda čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 BADV jsou v souladu s články 16 a 18 směrnice 96/67.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z povinnosti převzetí zaměstnanců
25. Žalobní důvod Komise se týká čl. 8 odst. 2 BADV, podle kterého může řídící orgán letiště vyžadovat, aby poskytovatel služeb nebo uživatel letiště provádějící odbavování vlastními silami převzali zaměstnance v odbavovacích službách, které na ně byly převedeny.
26. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že i kdyby bylo potvrzeno tvrzení německé vlády, podle kterého toto ustanovení nezavádí absolutní povinnost převzetí zaměstnanců v případě každého otevření trhu odbavovacích služeb pro nové poskytovatele služeb nebo uživatele letiště, nic to nemění na skutečnosti, že toto ustanovení již svou samotnou existencí umožňuje řídícím orgánům letišť v Německu vykonávat určitý tlak na podniky nebo uživatele, kteří zamýšlejí vstoupit na uvedený trh tím, že je budou podněcovat k převzetí existujících zaměstnanců v odbavovacích službách.
27. Takové ustanovení proto může ztížit vstup novým poskytovatelům služeb do dotčeného odvětví a znevýhodnit je ve vztahu k již zavedeným podnikům.
28. Pokud jde o otázku, zda taková právní úprava může být odůvodněna na základě článku 18 směrnice 96/67, je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že jestliže si členské státy zachovávají pravomoc k zajištění dostatečné úrovně sociální ochrany zaměstnanců podniků, které poskytují služby pozemního odbavování, je rovněž pravdou, že tato pravomoc nezahrnuje neomezenou legislativní pravomoc a musí být vykonávána způsobem, který nezasahuje do užitečného účinku uvedené směrnice a do cílů, které sleduje (viz rozsudek ze dne 9. prosince 2004, Komise v. Itálie, C‑460/02, Sb. rozh. s. I‑11547, body 31 a 32).
29. Pokud jde o dotčenou vnitrostátní právní úpravu, je namístě poznamenat, že vzhledem ke svým finančním důsledkům může zpochybnit racionální využívání letištních infrastruktur a snížení nákladů služeb účtovaných uživatelům, a ohrožovat tak otevření trhů pozemního odbavování a užitečný účinek směrnice 96/67 (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie, body 33 a 34).
30. V důsledku toho nelze mít za to, že čl. 8 odst. 2 BADV je v souladu s pravomocemi udělenými členským státům na základě článku 18 směrnice 96/67.
31. Z těchto úvah vyplývá, že žalobní důvod vycházející z povinnosti převzetí zaměstnanců je opodstatněný.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu ze způsobu zpoplatnění přístupu, poskytnutí a používání letištních zařízení
32. Žalobní důvod Komise se týká čl. 9 odst. 3 BADV, jehož předmětem je stanovení pravidel týkajících se poplatků, které může řídící orgán letiště požadovat od poskytovatelů služeb a uživatelů letiště provádějících odbavování vlastními silami za přístup, poskytnutí a používání jeho zařízení.
33. Je namístě poznamenat, že toto ustanovení tvoří právní základ, který řídícímu orgánu letiště umožňuje uložit výše uvedeným hospodářským subjektům určité finanční dávky.
34. Pokud jde o soulad možnosti požadovat poplatek se směrnicí 96/67, je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že odkaz na zařízení se zjevně týká infrastruktury a vybavení poskytnutého letištěm (viz rozsudek ze dne 16. října 2003, Flughafen Hannover‑Langenhagen, C‑363/01, Recueil, s. I‑11893, bod 40).
35. Soudní dvůr kromě toho upřesnil, že možnost řídícího orgánu letiště vybírat přístupové poplatky nad rámec poplatků za použití letištních zařízení by nejenže neusnadňovala přístup na dotčený trh, ale mířila by přímo proti cíli snížení provozních nákladů leteckých společností a v některých případech by měla dokonce za následek zvýšení nákladů (viz výše uvedený rozsudek Flughafen Hannover‑Langenhagen, bod 44).
36. Z těchto úvah vyplývá, že částka dotčeného poplatku musí představovat přesnou protihodnotu odpovídající používání letištních zařízení, vypočtenou v souladu s kritérii uvedenými v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67 a s ohledem na zájem dotčeného orgánu dosahovat zisku (viz výše uvedený rozsudek Flughafen Hannover‑Langenhagen, bod 62).
37. Nicméně v projednávané věci dotčená vnitrostátní právní úprava stanoví, že část poplatku může být určena na vyrovnání nákladů vynaložených v souvislosti s nepřevzetím zaměstnanců během otevření trhu odbavovacích služeb.
38. Přitom, jak to správně uvádí generální advokát v bodu 69 svého stanoviska, existence tohoto prvku prokazuje, že uvedený poplatek takto upravený německým právem překračuje rámec, v jakém jej chápal zákonodárce Společenství, tedy výlučně jako protihodnotu za používání letištních zařízení poskytovateli služeb nebo uživateli letiště provádějícími odbavování vlastními silami.
39. Výdaje vynaložené v souvislosti s nepřevzetím zaměstnanců totiž nejsou nijak spojeny s náklady vázanými na to, že řídící orgán letiště poskytuje svá zařízení, a není je proto možné řadit mezi kritéria uvedená v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.
40. Mimoto pokud jde o argument německé vlády, podle kterého čl. 9 odst. 3 BADV neprovádí čl. 16 odst. 3 směrnice, ale je jako celek v souladu s článkem 18 posledně uvedené směrnice, postačuje konstatovat, že výše uvedený článek BADV stanoví poplatek za přístup, poskytnutí a používání letištních zařízení, zatímco čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67 se vztahuje specificky na případ výběru poplatku za přístup k uvedeným zařízením. Za těchto podmínek je třeba argument německé vlády odmítnout.
41. Pokud jde o tentýž argument německé vlády, je třeba pro doplnění dodat, že jak to správně uvádí generální advokát v bodech 50 a 51 svého stanoviska, finanční dávka, kterou může řídící orgán letiště uložit novým hospodářským subjektům z důvodu nepřevzetí zaměstnanců při přenechání trhu odbavovacích služeb, je finanční výhodou ve prospěch uvedeného orgánu a směřuje k ochraně zájmů, které nejsou uvedeny v článku 18 směrnice 96/67.
42. Žalobní důvod vycházející z porušení článku 16 směrnice 96/67 je proto rovněž opodstatněný.
43. Z výše uvedeného vyplývá, že žalobu Komise je třeba považovat za opodstatněnou v plném rozsahu.
44. V důsledku toho je třeba určit, že Spolková republika Německo tím, že přijala předpisy v rozporu s články 16 a 18 směrnice 96/67, a to v rámci čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení týkajícího se odbavovacích služeb na letištích, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice.
K nákladům řízení
45. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení ve svém návrhu a Spolková republika Německo byla ve sporu neúspěšná, je namístě jí uložit náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1) Spolková republika Německo tím, že přijala předpisy v rozporu s články 16 a 18 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství, a to v rámci čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení týkajícího se odbavovacích služeb na letištích (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen) ze dne 10. prosince 1997, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice.
2) Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.