62024CJ0654
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
29. ledna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 1999/70/ES – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 4 – Zásada zákazu diskriminace – Příspěvek poskytovaný ve formě elektronické karty na podporu průběžného vzdělávání učitelů a zlepšení jejich odborných dovedností – Poskytování této karty pouze učitelům v pracovním poměru na dobu neurčitou – Diskriminace vůči učitelům zaměstnaným na dobu určitou – Vnitrostátní judikatura vylučující dodatečné přiznání předmětné výhody dotčeným učitelům, pokud již nejsou součástí školského systému – Nahrazení, za určitých podmínek, práva na náhradu utrpěné škody“
Ve věci C‑654/24 [Bariello] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Tribunale ordinario di Ravenna (Soud prvního stupně v Ravenně, Itálie) ze dne 8. října 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 8. října 2024, v řízení
M. M.
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias a B. Smulders (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za M. M.: S. Solidoro, avvocato,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: L. Fiandaca, avvocata dello Stato,
–
za Evropskou komisi: S. Delaude a D. Recchia, jako zmocněnkyně,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999 (dále jen „rámcová dohoda“), jež je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368), jakož i výkladu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M. M., bývalou učitelkou zaměstnanou v pracovním poměru na dobu určitou, a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo školství a zásluh, Itálie) (dále jen „ministerstvo“), který se týká odmítnutí přiznat jí za školní roky 2020/2021 až 2023/2024 roční příspěvek ve formě elektronické karty, která učitelům umožňuje nákup různého zboží a služeb a je poskytována za účelem podpory jejich průběžného vzdělávání a zlepšení jejich odborných dovedností.
Právní rámec
Unijní právo
3
Podle článku 1 směrnice 1999/70 je jejím účelem „provedení [rámcové dohody]“.
4
Ustanovení 2 rámcové dohody, nadepsané „Oblast působnosti“, stanoví v bodě 1:
„Tato dohoda se vztahuje na zaměstnance s pracovní[m] poměrem na dobu určitou, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru vymezeném platnými právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi v každém členském státě.“
5
Ustanovení 3 rámcové dohody, nadepsané „Definice“, stanoví:
„Pro účely této dohody se rozumí:
1.
‚zaměstnancem v pracovním poměru na dobu určitou‘ osoba s pracovní smlouvou nebo poměrem uzavřeným přímo mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem, pokud skončení pracovní smlouvy nebo poměru je určeno objektivními podmínkami, jakými jsou dosažení určitého dne, dokončení určitého úkolu nebo vznik určité události.
2.
‚srovnatelným zaměstnancem v pracovním poměru na dobu neurčitou‘ zaměstnanec s pracovní smlouvou nebo poměrem na dobu neurčitou ve stejném zařízení, který vykonává stejnou nebo podobnou práci/povolání, s přihlédnutím ke způsobilosti/schopnostem. […]“
6
Ustanovení 4 rámcové dohody, nadepsané „Zásada zákazu diskriminace“, v bodě 1 stanoví:
„Pokud jde o pracovní podmínky, nesmí být se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou zacházeno méně příznivě než se srovnatelnými zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou pouze z toho důvodu, že mají pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu určitou, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody.“
Italské právo
7
Článek 1 legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (zákon č. 107 o reformě vnitrostátního systému vzdělávání a odborné přípravy a o delegaci ke změně platných právních předpisů) ze dne 13. července 2015 (GURI č. 162 ze dne 15. července 2015, dále jen „zákon č. 107/2015“) v odstavcích 121 až 122 stanoví:
„121.   Za účelem podpory průběžného vzdělávání učitelů a zvyšování jejich profesních dovedností se zřizuje, s výhradou limitu výdajů stanoveného v odstavci 123, elektronická karta na rozvoj a vzdělávání pedagogických pracovníků v pracovním poměru na dobu neurčitou ve vzdělávacích zařízeních všech typů a stupňů. Kartu s nominální částkou 500 eur ročně na každý školní rok lze použít na nákup knih a učebnic, a to i v digitální podobě, publikací a časopisů užitečných pro odborný rozvoj, k nákupu hardwaru a softwaru, k zápisu do kurzů pro rozvoj a zvyšování odborné kvalifikace, které pořádají subjekty akreditované [ministerstvem], do bakalářských, magisterských, specializovaných nebo jednooborových kurzů souvisejících s odborným profilem nebo do postgraduálních kurzů, či vysokoškolských magisterských kurzů souvisejících s odborným profilem, k návštěvě divadelních představení a filmových [projekcí], ke vstupu do muzeí, na výstavy, kulturní akce a živá vystoupení, jakož i na iniciativy v souladu s činnostmi uvedenými v rámci tříletého plánu vzdělávací nabídky škol a Národního plánu vzdělávání uvedeného v odstavci 124. Částka na kartě nepředstavuje dopňkovou odměnu ani zdanitelný příjem.
122.   Nařízením předsedy Rady ministrů po dohodě s [ministerstvem] a ministerstvem hospodářství a financí, které je třeba přijmout do šedesáti dnů ode dne vstupu tohoto zákona v platnost, se stanoví kritéria a postupy pro přidělování a používání karty uvedené v odstavci 121, částka, která má být přidělena v rámci dostupných zdrojů uvedených v odstavci 123, s přihlédnutím k veřejnému systému správy digitální identity, jakož i postupy pro vyplácení prostředků a výhod souvisejících s touto kartou.“
8
Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado (nařízení předsedy Rady ministrů upravující postupy pro přidělování a používání elektronické karty pro zdokonalování a vzdělávání učitelů v pracovním poměru na dobu neurčitou ve vzdělávacích zařízeních všech stupňů), ze dne 28. listopadu 2016 (GURI č. 281 ze dne 1. prosince 2016), přijaté na základě čl. 1 odst. 122 zákona č. 107/2015, v čl. 3 odst. 2 stanoví:
„Po skončení pracovního poměru již není karta [uvedená v čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015] použitelná.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
9
M. M. byla během čtyř školních let 2020/2021 až 2023/2024 zaměstnána u ministerstva jako učitelka na dobu určitou.
10
Vzhledem k tomu, že jí za tyto školní roky nebyl přiznán nárok na elektronickou kartu podle čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015 (dále jen „předmětná elektronická karta“), podala M. M. dne 5. dubna 2024 žalobu k Tribunale ordinario di Ravenna (Soud prvního stupně v Ravenně, Itálie), který je předkládajícím soudem, jíž se předně domáhá toho, aby jí ministerstvo v souladu s podmínkami, jimiž se řídí vydávání a používání předmětné elektronické karty, poskytlo roční příspěvek ve výši 500 eur, což je částka, kterou představuje tato karta za každý z těchto školních roků, a podpůrně, aby jí zaplatilo celkovou částku 2000 eur.
11
Předkládající soud nejprve poukazuje na to, že předmětná elektronická karta, jejímž účelem je podpora průběžného vzdělávání učitelů, má podobu internetové aplikace, která ve prospěch vyučujícího generuje nákupní kód či poukaz na zboží nebo služby, které si předtím vybral, a dotyčný obchodník může tuto kartu akceptovat pouze za zboží, jehož zakoupení umožňuje právní rámec. Po zakoupení zboží nebo služby vzniká obchodníkovi vůči ministerstvu pohledávka v odpovídající výši.
12
Uvedený soud dále podotýká, že na předmětnou elektronickou kartu měli původně nárok na základě čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015 pouze učitelé zaměstnaní na dobu neurčitou. Z usnesení ze dne 18. května 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411), však vyplývá, že tento zákon je v rozporu s bodem 1 ustanovení 4 rámcové dohody, jelikož z nároku na tuto kartu vylučuje takové učitele, jako je M. M., kteří jsou zaměstnáni na dobu určitou.
13
Podle názoru předkládajícího soudu vyplývá z tohoto usnesení nárok učitelů zaměstnaných na dobu určitou na předmětnou elektronickou kartu. Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud, Itálie) však svým rozhodnutím č. 29961/2023 ze dne 4. října 2023 omezil v několika ohledech podmínky pro podání žaloby za účelem uplatnění tohoto nároku, když zejména rozhodl, že z osob, kterým byla tato karta neprávem odepřena, mají nárok na její dodatečné vydání pouze ty, které ke dni rozhodnutí soudu o jejich nároku byly stále součástí školského systému, a to proto, že byly pověřeny zastupováním, byly zapsány na seznamech náhradníků nebo se stali učiteli na dobu neurčitou.
14
Pokud podle uvedeného rozsudku dotyčná osoba naopak mezitím opustila školský systém, jako je tomu v případě M. M., jejíž poslední pracovní smlouva skončila dne 30. června 2024 a která již nevykonává žádnou pedagogickou činnost ani není zapsána na uvedených rezervních seznamech, musí peněžitá povinnost spojená s předmětnou elektronickou kartou zpětně zaniknout a žádost o vydání této karty musí být zamítnuta.
15
Je pravda, že v uvedeném rozsudku Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud) rozhodl, že v takové situaci může bývalý učitel namísto žádosti o vydání předmětné elektronické karty požadovat náhradu škody vzniklé z důvodu nevydání této karty.
16
Taková žaloba na náhradu škody však podle předkládajícího soudu podléhá řadě dalších hmotněprávních i procesních podmínek. Dotyčná osoba musí především tvrdit a prokázat, že jí vznikla zvláštní škoda, která se liší od škody, která spočívá pouze ve ztrátě částky 500 eur ročně. Škoda není navíc presumována, takže soud sice může vyčíslit škodu na základě ekvity, avšak takové vyčíslení v zásadě znamená přiznání nižší náhrady, než činí tato částka.
17
Předkládající soud podotýká, že v projednávané věci musí být žaloba M. M. s ohledem na tyto podmínky zamítnuta, jelikož zejména netvrdila ani neprokázala, že jí vznikla zvláštní škoda, která je odlišná od pouhé ztráty hospodářského prospěchu ve výši 500 eur ročně.
18
Podle názoru uvedeného soudu jsou popsané podmínky v rozporu se zákazem diskriminace uvedeným v ustanovení 4 rámcové dohody, jelikož se nevztahují na učitele zaměstnané na dobu neurčitou.
19
Podle jeho názoru představuje škodu v projednávané věci samotná skutečnost, že M. M. byla v rozporu s tímto ustanovením 4 odepřena částka související s předmětnou elektronickou kartou, přičemž nevyplacení takové částky zpravidla postačuje k tomu, aby soud automaticky přiznal dotčené osobě částku z titulu náhrady této škody spolu s úroky.
20
Požadavek, aby bývalý učitel zaměstnaný na dobu určitou splnil zvláštní podmínky pro získání náhrady škody vyplývající z neposkytnutí předmětné elektronické karty, by tedy narušil užitečný účinek unijního práva a zmařil právo tohoto učitele na účinnou právní ochranu ve smyslu článku 47 Listiny.
21
Předkládající soud zaprvé dodává, že takové podmínky nemůže odůvodnit cíl zavedení předmětné elektronické karty, který spočívá v podpoře průběžného vzdělávání učitelů, jelikož tato karta umožňuje nakupovat běžné spotřební zboží, které není výhradně určeno jako vzdělávací materiál v úzkém slova smyslu, ale lze je k tomuto účelu případně použít.
22
Zadruhé neexistují podle předkládajícího soudu praktické nebo právní překážky pro přiznání příspěvku ve výši 500 eur spojeného s předmětnou elektronickou kartou učiteli, který již není součástí školského systému, nebo pro zaplacení automatické náhrady ve výši tohoto příspěvku, jelikož podle italského práva je plnění peněžité povinnosti možné vždy a tato povinnost nemůže zaniknout se zpětným účinkem.
23
Skutečnost, že M. M. byla se zpětnou účinností zbavena nároku, ve formě předmětné elektronické karty, v celkové výši 2000 eur za školní roky 2020/2021 až 2023/2024 pouze z toho důvodu, že již není součástí školského systému, je tedy podle názoru předkládajícího soudu v rozporu s ustanovením 4 rámcové dohody, jak bylo Soudním dvorem vyloženo v jeho usnesení uvedeném v bodě 12 tohoto rozsudku.
24
Za těchto podmínek se Tribunale ordinario di Ravenna (Soud prvního stupně v Ravenně) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„Musí být ustanovení 4 [rámcové dohody] vykládáno (i z hlediska užitečného účinku unijního práva a záruky účinné právní ochrany ve smyslu článku 47 Listiny) v tom smyslu, že brání omezením uvedeným v odůvodnění [žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce] (v případě, že žalobce již není součástí školského systému), která zavedla vnitrostátní judikatura při přiznávání [předmětné elektronické] karty učitele, a je tedy nezbytné a dostačující, aby i bývalí učitelé (osoby mimo školský systém), pro účely získání částek, na které by měli nárok v průběhu svého pracovního poměru z titulu [předmětné elektronické] karty (500 eur ročně), podali žalobu znějící na zaplacení těchto částek, a to buď způsobem stanoveným pro [předmětnou elektronickou] kartu, nebo přímo penězi, které jsou zákonným platidlem, bez jakéhokoli dalšího zatížení souvisejícího se žalobou, tvrzeními nebo důkazy?“
K předběžné otázce
K přípustnosti
25
Italská vláda tvrdí, že položená otázka je z několika důvodů nepřípustná. Podle jejího názoru tato otázka zaprvé nerozlišuje mezi různými kategoriemi učitelů zaměstnaných na dobu určitou, jelikož v žádném případě nemá na vydání předmětné elektronické karty nárok především kategorie učitelů vykonávajících krátkodobá zastupování. Zadruhé není uvedená otázka srozumitelná, jelikož, pokud jde o její rozsah, odkazuje na celé odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Zatřetí italská vláda uvádí, že se tato otázka týká rozdílného zacházení, které není založeno na době určité pracovního poměru, ale pouze na skutečnosti, že dotyčný učitel opustil z jakéhokoli důvodu školský systém. A konečně začtvrté se na žalobkyni v původním řízení již nevztahuje rámcová dohoda, jelikož již není v pracovním poměru.
26
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se k otázkám týkajícím se unijního práva váže domněnka relevance. Odmítnutí rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem ze strany Soudního dvora je možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 4. září 2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, bod 30 a citovaná judikatura).
27
V projednávané věci předkládající soud uvádí, že M. M. se v podstatě domáhá zaplacení příspěvku spojeného s předmětnou elektronickou kartou za školní roky 2020/2021 až 2023/2024, během nichž pracovala jako učitelka zaměstnaná na dobu určitou. Uvedený soud má za to, že je nutno tomuto požadavku v zásadě vyhovět, ale uvádí, že mu v tom brání podmínky zavedené judikaturou Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud) pro dodatečné vydání takové karty.
28
Je tedy předně zjevné, že uvedený soud vychází, na rozdíl od toho, co podle všeho naznačuje italská vláda, z předpokladu, že M. M. nespadá do kategorie učitelů, která je v každém případě vyloučena z nároku na předmětnou elektronickou kartu.
29
Dále je třeba podotknout, že předkládající soud popisuje v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce přesně dosah podmínek stanovených judikaturou Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud), které jsou uvedeny v bodech 13 až 16 tohoto rozsudku. Je sice pravda, že znění této otázky odkazuje na „odůvodnění“ této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, avšak to nemění nic na tom, že i nad rámec upřesnění uvedených v tomto odůvodnění je uvedená otázka jako taková srozumitelná.
30
Je také nutno konstatovat, že posouzení tvrzení italské vlády, podle něhož platí podmínky vyplývající z judikatury Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud) nezávisle na době trvání pracovního poměru dotyčných osob, takže nejsou diskriminační z hlediska bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody, spadá do obsahové stránky položené otázky.
31
A konečně tato vláda pro účely tvrzení, že se rámcová dohoda nepoužije na spor v původním řízení, nesprávně poukazuje na okolnost, že v okamžiku podání své žádosti již M. M. nebyla v pracovním poměru. Z informací poskytnutých předkládajícím soudem totiž vyplývá, že žádost o vydání předmětné elektronické karty spadá do období, v nichž byla M. M. zaměstnána jako učitelka na dobu určitou, a byla tedy „zaměstnancem v pracovním poměru na dobu určitou“ ve smyslu bodu 1 ustanovení 2 rámcové dohody ve spojení s jejím bodem 1 ustanovení 3.
32
Vzhledem k tomu, že se diskriminace odporující ustanovení 4 rámcové dohody, o níž M. M. tvrdí, že byla její obětí, týká období, kdy byla zaměstnankyní na dobu určitou, je skutečnost, že posledně uvedená mezitím pozbyla tohoto postavení, irelevantní (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. října 2012, Valenza a další, C‑302/11 až C‑305/11, EU:C:2012:646, bod 35).
33
Z toho vyplývá, že položená otázka je přípustná.
K věci samé
34
Podstatou jediné otázky předkládajícího soudu je, zda musí být ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody ve světle zásady účinné právní ochrany zakotvené v článku 47 Listiny vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, podle které je, v případě žaloby podané učitelem zaměstnaným na dobu určitou za účelem nápravy neoprávněného odepření, z důvodu použití vnitrostátní právní úpravy, která je v rozporu s prvním z těchto ustanovení, finanční výhody ve výši 500 eur ročně poskytované prostřednictvím elektronické karty umožňující nákup zboží a služeb určených na podporu průběžného vzdělávání učitelů, zaprvé dodatečné vydání této karty podmíněno tím, aby byl tento učitel stále součástí školského systému, a zadruhé, není-li uvedená karta poskytnuta dodatečně, může uvedený učitel uplatnit nárok na náhradu škody vzniklé z důvodu tohoto neposkytnutí pouze při dodržení určitých zvláštních podmínek.
35
Úvodem je třeba připomenout, že Soudní dvůr již v usnesení ze dne 18. května 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411, bod 48), v podstatě rozhodl, že ustanovení 4 rámcové dohody musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává nárok na předmětnou elektronickou kartu pouze stálým pedagogickým pracovníkům ministerstva, a nikoli pedagogickým pracovníkům tohoto ministerstva zaměstnaným na dobu určitou.
36
Věc v původním řízení se týká stejné vnitrostátní právní úpravy, jako je právní úprava dotčená ve věci, v níž bylo vydáno uvedené usnesení, a sice čl. 1 odst. 121 a 122 zákona č. 107/2015, který stanoví, že se zřizuje „elektronická karta na rozvoj a vzdělávání pedagogických pracovníků v pracovním poměru na dobu neurčitou […] ve vzdělávacích zařízeních všech […] stupňů, s nominální částkou 500 eur ročně na každý školní rok“.
37
V této souvislosti vychází předkládající soud z předpokladu, že takoví učitelé v pracovním poměru na dobu určitou, jako je M. M., jimž byl v rozporu s bodem 1 ustanovení 4 rámcové dohody prokazatelně odepřen nárok na předmětnou elektronickou kartu, mají nárok na dodatečné poskytnutí této karty nebo alespoň na vyplacení částky odpovídající její nominální hodnotě.
38
Z judikatury Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud) vydané po uvedeném usnesení však vyplývá, že žaloba na uplatnění tohoto nároku podléhá určitým podmínkám. Podle předkládajícího soudu musí být zaprvé tito učitelé ke dni rozhodnutí o jejich žádosti o dodatečné vydání takové karty ještě v pracovním poměru, takže na tuto kartu již nemají nárok, jestliže mezitím „opustili školský systém“, což je případ, kdy již nejsou pověřeni zastupováním, nejsou již zapsáni na rezervních seznamech pro zastupování nebo se nestali učiteli na dobu neurčitou. Zadruhé mají uvedení učitelé v této situaci pouze možnost podat žalobu na náhradu škody vzniklé z důvodu nevydání uvedené karty, které lze však vyhovět pouze v případě, že jsou splněny určité dodatečné hmotněprávní a procesní podmínky, které jsou uvedeny v bodě 16 tohoto rozsudku.
39
Pro zodpovězení položené otázky je tedy třeba v první řadě zkoumat, zda jsou takové podmínky v rozporu s bodem 1 ustanovení 4 rámcové dohody, jelikož vedou, jak se domnívá předkládající soud, k méně příznivému zacházení, z hlediska pracovních podmínek, se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou ve srovnání se srovnatelnými zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou, které není ospravedlněno objektivními důvody.
40
V tomto rámci je třeba zaprvé připomenout, jak vyplývá z bodu 31 tohoto rozsudku, že položená otázka vychází z předpokladu, že takový učitel, jako je M. M., spadá do působnosti rámcové dohody ve smyslu jejího bodu 1 ustanovení 2 ve spojení s jejím bodem 1 ustanovení 3, a sice za období, během nichž vykonával zaměstnání jako zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou. Jak je navíc uvedeno v bodě 32 tohoto rozsudku, tento předpoklad nemůže být zpochybněn okolností, že dotyčná osoba mezitím toto postavení pozbyla.
41
Zadruhé je třeba mít za to, že předmětná elektronická karta spadá pod „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody (rozsudek ze dne 3. července 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, bod 43 a citovaná judikatura).
42
Zatřetí, pokud jde konkrétně o rozdílné zacházení ve smyslu bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody, je třeba připomenout, že k tomu, aby se dotčení zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou mohli dovolávat uvedeného ustanovení, stačí, že s nimi je zacházeno méně příznivě než se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou, kteří se nacházejí ve srovnatelné situaci (rozsudek ze dne 3. července 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, bod 49 a citovaná judikatura).
43
Na rozdílné zacházení, které je založeno na jiném kritériu, než je doba trvání pracovního poměru na dobu určitou nebo neurčitou, se však zákaz stanovený v ustanovení 4 rámcové dohody nevztahuje (rozsudek ze dne 4. září 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, bod 43 a citovaná judikatura).
44
V projednávané věci má předkládající soud podle všeho za to, že podmínky uvedené v jeho otázce vedou k rozdílnému zacházení ve smyslu bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody v neprospěch učitelů zaměstnaných na dobu určitou, jelikož tyto podmínky, za nichž mohou tito učitelé podávat žaloby, „se nevztahují na učitele zaměstnané na dobu neurčitou“.
45
V této souvislosti italská vláda tvrdí, jak bylo uvedeno v bodech 25 a 30 tohoto rozsudku, že tyto podmínky se naopak vztahují na všechny učitele, včetně učitelů zaměstnaných na dobu neurčitou, pokud z jakéhokoli důvodu opustili školský systém.
46
Z informací poskytnutých předkládajícím soudem však nelze zjistit, zda se podmínky stanovené judikaturou Corte suprema di Cassazione (Nejvyšší kasační soud) vztahují rovněž na učitele zaměstnané na dobu neurčitou, pokud jim byl, tak jako učiteli zaměstnanému na dobu určitou, jakým je M. M., neoprávněně odepřen nárok na předmětnou elektronickou kartu z jiných důvodů, než těch, které souvisejí s dobou trvání jejich pracovního poměru, a pokud v rámci žaloby podané za účelem nápravy tohoto neoprávněného odepření nároku žádají o její poskytnutí dodatečně až poté, co opustili školský systém. Nezbytná ověření však musí v tomto ohledu provést předkládající soud.
47
Zjistí-li uvedený soud na základě těchto ověření, že z učitelů, kteří opustili školský systém a požádali o dodatečné vydání předmětné elektronické karty, se tyto podmínky vztahují pouze na bývalé učitele zaměstnané na dobu určitou, a nikoli také na bývalé učitele zaměstnané na dobu neurčitou, bude nutné konstatovat, že použitím uvedených podmínek dochází k rozdílnému zacházení ve smyslu bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody v neprospěch prvně uvedených učitelů ve srovnání s bývalými učiteli zaměstnanými na dobu neurčitou.
48
V takovém případě bude muset uvedený soud zkoumat, zda se tyto dvě kategorie bývalých učitelů nacházejí ve srovnatelných situacích, a pokud ano, zda případně existují „objektivní důvody“ ve smyslu bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody, které by mohly toto rozdílné zacházení ospravedlnit, přičemž je nutno podotknout, že spis, který má Soudní dvůr k dispozici, neobsahuje indicie, které by naznačovaly, že posouzení, které je třeba v tomto ohledu provést, by se mělo zakládat na skutečnostech značně odlišných od těch, které Soudní dvůr ve věci, ve které bylo vydáno usnesení ze dne 18. května 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411), a ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 3. července 2025, Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526), zohlednil při konstatování, že toto ustanovení 4 bod 1 brání právní úpravě, která přiznává nárok na tuto elektronickou kartu pouze učitelům v trvalém pracovním poměru, a nikoli učitelům zaměstnaným na dobu určitou, a to i v případě, že posledně uvedení vykonávají krátkodobá zastupování.
49
Pokud předkládající soud naopak zjistí, že se tytéž podmínky použijí bez rozdílu na všechny učitele uvedené v bodě 47 tohoto rozsudku, nebude možné je považovat za podmínky, které vedou k rozdílnému zacházení ve smyslu bodu 1 ustanovení 4 rámcové dohody, a to i když je vnitrostátní právní úprava, na jejímž základě byl učitelům zaměstnaným na dobu určitou původně odepřen nárok na předmětnou elektronickou kartu, v rozporu s tímto ustanovením.
50
Vzhledem k pochybnostem vyjádřeným předkládajícím soudem je však nutné ve druhé řadě ověřit, zda by podmínky formulované judikaturou Corte suprema di Cassazione (Nejvyšší kasační soud), které jsou uvedeny v položené otázce, mohly být přesto v rozporu s bodem 1 ustanovení 4 rámcové dohody, když sice nemají diskriminační povahu, avšak narušují užitečný účinek tohoto ustanovení nebo právo na účinnou právní ochranu zakotvenou v článku 47 Listiny, jelikož bývalým učitelům zaměstnaným na dobu určitou byl odepřen nárok na předmětnou elektronickou kartu na základě vnitrostátní právní úpravy, která je podle usnesení uvedeného v bodě 35 tohoto rozsudku v rozporu s bodem 1 ustanovení 4 rámcové dohody.
51
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že pokud byla konstatována diskriminace v rozporu s unijním právem a dokud nebyla přijata opatření znovu nastolující rovné zacházení, lze dodržení zásady rovnosti zaručit pouze tím, že osobám patřícím do znevýhodněné kategorie jsou přiznány stejné výhody, jako jsou ty, jichž požívají osoby patřící do zvýhodněné kategorie. Znevýhodněným osobám tedy musí být poskytnuto stejné postavení, v jakém se nacházejí osoby, jimž daná výhoda svědčí (rozsudek ze dne 9. března 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 66 a citovaná judikatura).
52
V takovém případě je vnitrostátní soud povinen nepoužít jakékoli diskriminační vnitrostátní ustanovení, aniž je předtím povinen žádat o jeho zrušení zákonodárcem či na něj musí čekat, a na kategorii osob, které jsou znevýhodněny, uplatnit stejný režim, jaký využívají osoby druhé kategorie. Tuto povinnost má nezávisle na tom, zda vnitrostátní právo obsahuje ustanovení, která mu takovou pravomoc přiznávají (rozsudek ze dne 9. března 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 67 a citovaná judikatura).
53
Soudní dvůr však upřesnil, že toto řešení lze použít pouze tehdy, pokud existuje platný referenční systém (rozsudek ze dne 9. března 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 68 a citovaná judikatura).
54
Tak je tomu ve věci v původním řízení, jelikož vnitrostátní režim použitelný na učitele zaměstnané na dobu neurčitou, zůstává, pokud jde o poskytování předmětné elektronické karty, jediným platným referenčním systémem, dokud vnitrostátní zákonodárce nepřijme opatření, která znovu nastolí rovné zacházení.
55
Učitelům zaměstnaným na dobu určitou musí být proto zajištěno stejné zacházení, jaké vnitrostátní právní předpisy v projednávané věci přiznávají učitelům zaměstnaným na dobu neurčitou (obdobně viz rozsudek ze dne 22. ledna 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, bod 83).
56
Zadruhé je třeba k zajištění takového rovného zacházení komplexně a koherentně zohlednit všechny nedílné součásti této vnitrostátní právní úpravy bez její diskriminační složky, které stanoví podmínky pro přiznání výhod v ní obsažených, včetně případných podmínek, které mohou přiznání těchto výhod omezit.
57
V této souvislosti nelze mít totiž za to, že zohlednění takových podmínek by zbavilo užitečného účinku konstatování diskriminační povahy uvedené vnitrostátní právní úpravy, a to ani v případě, že by tyto podmínky vedly k vyloučení přiznání takové výhody, jako je předmětná elektronická karta, jelikož takové vyloučení by pak bylo pouze důsledkem toho, že se na osoby ze znevýhodněné skupiny použije stejný režim, jako je režim použitelný na osoby zvýhodněné skupiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. května 2025, Melbán a Sergamo, C‑623/23 a C‑626/23, EU:C:2025:358, body 88 a 89).
58
V projednávané věci italská vláda tvrdí, že podmínky stanovené judikaturou Corte suprema di Cassazione (Nejvyšší kasační soud) jsou neodmyslitelně spjaty s účelem, jenž sleduje zavedení předmětné elektronické karty a který spočívá v podpoře průběžného vzdělávání učitelů, neboť tohoto účelu již není možné dosáhnout po odchodu dotyčných osob ze školského systému, což potvrzuje čl. 3 odst. 2 nařízení předsedy Rady ministrů uvedený v bodě 8 tohoto rozsudku, podle kterého platí, že „po skončení pracovního poměru již není [předmětná elektronická] karta použitelná“. Tyto podmínky jsou podle italské vlády odůvodněny i povahou dotyčné výhody, jelikož čl. 1 odst. 121 zákona č. 107/2015 v tomto ohledu stanoví, že „částka na [této] kartě nepředstavuje doplňkovou odměnu ani zdanitelný příjem“. Vydání uvedené karty učitelům, kteří opustili školský systém, by proto bylo podle tvrzení uvedené vlády v rozporu s jejím účelem a povahou, aniž je tím dotčeno právo dotyčných osob domáhat se náhrady škody vzniklé z důvodu nevydání předmětné elektronické karty.
59
Za těchto okolností se jeví, že podmínky týkající se žalob podaných za účelem nápravy neoprávněného odepření předmětné elektronické karty stanovené judikaturou Corte suprema di Cassazione (Nejvyšší kasační soud), pokud je v souladu s předpokladem uvedeným v bodě 50 tohoto rozsudku konstatováno, že nejsou diskriminační, jsou nedílnou součástí vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení, a tudíž i referenčního systému, takže nelze mít za to, že jejich použití narušuje užitečný účinek zásady rovného zacházení zakotvené v bodě 1 ustanovení 4 rámcové dohody, což však musí případně ověřit předkládající soud.
60
V takovém případě je třeba na základě tohoto systému, a zejména těchto podmínek, dodatečně vydat předmětnou elektronickou kartu učitelům, jimž byla tato výhoda neoprávněně odepřena, avšak pouze za předpokladu, že jsou stále součástí školského systému, přičemž učitelé, kteří školský systém opustili, mohou uplatnit nárok na náhradu vzniklé škody, který je v tomto případě rovněž součástí uvedeného referenčního systému.
61
Pokud jde zatřetí o toto právo na náhradu škody, je nutno zdůraznit, že každé opatření, jež má za cíl odstranit diskriminaci odporující unijnímu právu, včetně individuálních opatření týkajících se poskytování stejných výhod osobám patřícím do znevýhodněné kategorie, jako jsou výhody, které jsou přiznané osobám zvýhodněné kategorie, je provedením unijního práva a musí respektovat jeho požadavky (rozsudek ze dne 20. dubna 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich a Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, bod 80, jakož i citovaná judikatura).
62
Tak je tomu v případě práva na náhradu škody, které je nedílnou součástí dotyčného referenčního systému, a musí být proto v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 51 tohoto rozsudku rozšířeno na osoby ze znevýhodněné kategorie, aby bylo zajištěno dodržení zásady rovného zacházení zakotvené v bodě 1 ustanovení 4 rámcové dohody.
63
Mezi požadavky unijního práva, které musí být v souvislosti s tímto právem na náhradu škody dodrženy, patří požadavky vyplývající z práva na účinnou právní ochranu zakotveného v článku 47 Listiny [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. února 2024, X (Neuvedení důvodů ukončení pracovní smlouvy), C‑715/20, EU:C:2024:139, bod 77], které je potvrzením zásady účinné soudní ochrany (rozsudek ze dne 12. ledna 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, bod 50 a citovaná judikatura).
64
Z informací poskytnutých předkládajícím soudem však nevyplývá, v čem by procesní prostředky nápravy, které má M. M. možnost podat k uplatnění svého práva na náhradu škody, nesplňovaly požadavky unijního práva, zejména článku 47 Listiny, pokud jsou dodrženy zásady rovnocennosti a efektivity.
65
Co se týče těchto zásad, je třeba připomenout, že při neexistenci unijní právní úpravy v dané oblasti je na vnitrostátním právním řádu každého členského státu, aby v souladu se zásadou procesní autonomie těchto států určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva (rozsudek ze dne 8. září 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 87 a citovaná judikatura).
66
Jak však vyplývá v této souvislosti z ustálené judikatury, procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z práva Unie, nesmějí být méně příznivé než ty, které se týkají obdobných řízení na základě vnitrostátního práva (zásada rovnocennosti), a nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných právním řádem Unie (zásada efektivity) (rozsudek ze dne 8. září 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 89 a citovaná judikatura).
67
Z toho vyplývá, že v případě uvedeném v bodě 62 tohoto rozsudku se bude muset předkládající soud ujistit, že M. M. má před ním nebo případně před jiným soudem skutečnou možnost uplatnit právo na náhradu utrpěné škody za procesních, důkazních nebo jiných podmínek, jež nejsou méně příznivé než ty, které jsou stanoveny pro podobné žaloby podle vnitrostátního práva, a především pro všechny žaloby, které mají k dispozici bývalí učitelé zaměstnaní na dobu neurčitou za účelem dodatečného získání předmětné elektronické karty, a jež neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon tohoto práva na náhradu škody.
68
Vzhledem k tomu však, že se uvedené právo týká právě náhrady škody vzniklé v důsledku nevydání předmětné elektronické karty, není samo o sobě v rozporu se zásadou efektivity požadovat od dotyčného, aby pro účely uplatnění tohoto práva tvrdil a prokázal, že skutečně vznikla zvláštní škoda, která se liší od škody související pouze se ztrátou částky 500 eur ročně, nebo přiznat náhradu, jejíž výše neodpovídá peněžní hodnotě předmětné elektronické karty, zejména pokud se ukáže, že vzniklá škoda je menší.
69
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, podle které je, v případě žaloby podané učitelem zaměstnaným na dobu určitou za účelem nápravy neoprávněného odepření, z důvodu použití vnitrostátní právní úpravy, která je v rozporu s tímto ustanovením, finanční výhody ve výši 500 eur ročně poskytované prostřednictvím elektronické karty umožňující nákup zboží a služeb určených na podporu průběžného vzdělávání učitelů, zaprvé dodatečné vydání této karty podmíněno tím, aby byl tento učitel stále součástí školského systému, a zadruhé, není-li uvedená karta poskytnuta dodatečně, může uvedený učitel uplatnit nárok na náhradu škody vzniklé z důvodu tohoto neposkytnutí pouze při dodržení určitých zvláštních podmínek, s výhradou, že se všechny tyto podmínky musí vztahovat rovněž na učitele zaměstnané na dobu neurčitou, kteří žádají o dodatečné vydání této karty, a procesní pravidla upravující uplatnění tohoto práva na náhradu škody musí být kromě toho v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity.
K nákladům řízení
70
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, jež je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS
musí být vykládáno v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní judikatuře, podle které je, v případě žaloby podané učitelem zaměstnaným na dobu určitou za účelem nápravy neoprávněného odepření, z důvodu použití vnitrostátní právní úpravy, která je v rozporu s tímto ustanovením, finanční výhody ve výši 500 eur ročně poskytované prostřednictvím elektronické karty umožňující nákup zboží a služeb určených na podporu průběžného vzdělávání učitelů, zaprvé dodatečné vydání této karty podmíněno tím, aby byl tento učitel stále součástí školského systému, a zadruhé, není-li uvedená karta poskytnuta dodatečně, může uvedený učitel uplatnit nárok na náhradu škody vzniklé z důvodu tohoto neposkytnutí pouze při dodržení určitých zvláštních podmínek, s výhradou, že se všechny tyto podmínky musí vztahovat rovněž na učitele zaměstnané na dobu neurčitou, kteří žádají o dodatečné vydání této karty, a procesní pravidla upravující uplatnění tohoto práva na náhradu škody musí být kromě toho v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.