62021CJ0640
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
8. června 2023 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Nařízení (EU) č. 952/2013 – Celní kodex Unie – Nadbytečné množství zboží zjištěné po propuštění zboží – Článek 173 – Změna celního prohlášení – Jiné zboží než zboží, na které se původně vztahovalo celní prohlášení, jež má být změněno – Článek 174 – Zrušení platnosti celního prohlášení – Článek 42 – Sankce uložené příslušnými celními orgány – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446“
Ve věci C‑640/21,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Tribunalul Cluj (soud prvního stupně v Kluži, Rumunsko) ze dne 25. srpna 2021, došlým Soudnímu dvoru dne 19. října 2021, v řízení
SC Zes Zollner Electronic SRL
proti
Direcţia Regională Vamală Cluj – Biroul Vamal de Frontieră Aeroport Cluj-Napoca,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: E. Regan, předseda senátu, D. Gratsias (zpravodaj), M. Ilešič, I. Jarukaitis a Z. Csehi, soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za rumunskou vládu: E. Gane a A. Rotăreanu, jako zmocněnkyně,
–
za estonskou vládu: M. Kriisa, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: A. Armenia, F. Clotuche-Duvieusart a F. Moro, jako zmocněnkyně,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 26. ledna 2023,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 173 a 174 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. 2013, L 269, s. 1, dále jen „celní kodex Unie“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi rumunským podnikem SC Zes Zollner Electronic SRL (dále jen „ZZE“) a Direcția Regională Vamală Cluj – Biroul Vamal de Frontieră Aeroport Cluj-Napoca (regionální celní ředitelství v Kluži – hraniční celní orgán na letišti Kluž-Napoca, Rumunsko) ve věci rozhodnutí tohoto orgánu uložit podniku ZZE pokutu za to, že z celní kontroly vyloučil 5000 kusů elektronických integrovaných obvodů, a též zaplacení částky rovnající se celní hodnotě tohoto zboží, navýšené o dovozní a jiná splatná cla.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení (EHS) č. 2913/92
3
Článek 66 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), stanovil:
„1.   Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celní prohlášení, prokáže-li deklarant, že zboží bylo v celním prohlášení navrženo do daného režimu omylem nebo že vzhledem ke zvláštním okolnostem již zboží nemůže být propuštěno do celního režimu, do kterého bylo navrženo v celním prohlášení.
Pokud však celní orgány sdělily deklarantovi svůj úmysl provést kontrolu zboží, nebude žádost o zrušení platnosti celního prohlášení přijata, dokud kontrola nebude provedena.
2.   Po propuštění zboží již nelze platnost celního prohlášení zrušit, kromě případů vymezených postupem projednávání ve výboru.
3.   Zrušením platnosti celního prohlášení nejsou dotčeny platné předpisy trestního a přestupkového práva.“
Celní kodex Unie
4
Bod 15 odůvodnění celního kodexu Unie zní takto:
„Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy. Je proto vhodné v souladu se sdělením Komise ze dne 24. července 2003 nazvaným ‚Jednoduché a bezpapírové prostředí pro cla a obchod‘ [COM(2003) 452 final] zjednodušit celní předpisy, což umožní využívání moderních nástrojů a technologií a dále podpoří jednotné používání celních předpisů a modernizovaných přístupů k celní kontrole, a napomoci tak k zajištění základu pro účinné a jednoduché celní řízení. […]“
5
Článek 5 tohoto kodexu, nadepsaný „Definice“, v bodech 16, 26 a 33 stanoví:
„Pro účely [uvedeného] kodexu se rozumí:
[…]
16)
‚celním režimem‘ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s kodexem propuštěno:
a)
propuštění do volného oběhu;
b)
zvláštní režimy;
c)
vývoz;
[…]
26)
‚propuštěním zboží‘ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno;
[…]
33)
‚předložením zboží celnímu úřadu‘ oznámení celním orgánům o tom, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro účely celní kontroly“.
6
Článek 15 odst. 2 celního tohoto kodexu, nadepsaný „Poskytování informací celním orgánům“, stanoví:
„Podáním celního prohlášení […] se dotyčná osoba stává odpovědnou:
a)
za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení […];
b)
za pravost, správnost a platnost dokladu podporujícího prohlášení […];
c)
případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.
První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací v jakékoli podobě požadovaných celními orgány nebo jim předložených.
[…]“
7
Článek 42 uvedeného kodexu, nadepsaný „Uplatnění sankcí“, stanoví:
„1.   Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2.   Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy:
a)
peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní sankce;
b)
zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.
[…]“
8
Článek 139 celního kodexu Unie, nadepsaný „Předložení zboží celnímu úřadu“, v odst. 1 a 7 stanoví:
„1.   Zboží, které vstoupilo na celní území Unie, [je] neprodleně po jeho vstupu předlož[eno] […]
[…]
7.   Zboží předložené celnímu úřadu nesmí být bez souhlasu celních orgánů přemístěno z místa, kde bylo celnímu úřadu předloženo.“
9
Článek 158 tohoto kodexu, nadepsaný „Uvedení zboží v celním prohlášení a dohled celních orgánů nad zbožím Unie“, v odstavci 1 stanoví:
„Veškeré zboží, které má být propuštěno do celního režimu, s výjimkou režimu svobodného pásma, musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.“
10
Článek 172 uvedeného kodexu, nadepsaný „Přijetí celního prohlášení“, zní takto:
„1.   Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v této kapitole přijmou celní orgány okamžitě, za podmínky, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo celnímu úřadu.
2.   Není-li stanoveno jinak, je dnem přijetí celního prohlášení celními orgány den, který se použije pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží v celním prohlášení navrženo, a pro veškeré další dovozní nebo vývozní formality.“
11
Článek 173 téhož kodexu, nadepsaný „Změna celního prohlášení“, stanoví:
„1.   Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení.
Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
2.   Změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:
a)
celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení;
c)
celní orgány zboží propustily.
3.   Na žádost deklaranta podanou do tří let ode dne přijetí celního prohlášení může být povolena změna celního prohlášení po propuštění zboží, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.“
12
Článek 174 uvedeného kodexu, nadepsaný „Zrušení platnosti celního prohlášení“, stanoví:
„1.   Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v každém z těchto případů:
a)
jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;
b)
jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.
Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.
2.   Není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.“
13
Článek 175 téhož kodexu, nadepsaný „Přenesení pravomoci“, stanoví:
„[Evropské] [k]omisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2.“
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446
14
Článek 148 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 ze dne 28. července 2015, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, pokud jde o podrobná pravidla k některým ustanovením celního kodexu Unie (Úř. věst. 2015, L 343, s. 1), přijaté mimo jiné na základě článku 175 celního kodexu Unie, stanoví:
„1.   Je-li zjištěno, že zboží bylo navrženo chybně do celního režimu, v němž vzniká celní dluh, namísto navržení do jiného celního režimu, platnost celního prohlášení se na odůvodněnou žádost deklaranta zruší i poté, co bylo zboží propuštěno, jsou-li splněny následující podmínky:
[…]
2.   Je-li zjištěno, že zboží bylo navrženo chybně namísto jiného zboží do celního režimu, v němž vzniká celní dluh, platnost celního prohlášení se na odůvodněnou žádost deklaranta zruší i poté, co bylo zboží propuštěno, jsou-li splněny následující podmínky:
[…]
3.   Pokud zboží, jež bylo prodáno v rámci smlouvy uzavřené na dálku definované v čl. 2 odst. 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU [ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64)], bylo propuštěno do volného oběhu a je vráceno, platnost celního prohlášení se na odůvodněnou žádost deklaranta zruší i poté, co bylo zboží propuštěno, jsou-li splněny následující podmínky:
[…]
4.   Vedle případů uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 se platnost celních prohlášení na odůvodněnou žádost deklaranta zruší i poté, co bylo zboží propuštěno, v následujících situacích:
a)
jestliže bylo zboží propuštěno pro vývoz, zpětný vývoz nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku a neopustilo celní území Unie;
b)
jestliže bylo zboží Unie chybně navrženo do celního režimu použitelného na zboží, které není zbožím Unie, a jeho status zboží Unie byl poté prokázán pomocí dokladu T2L, T2LF nebo celního manifestu;
c)
jestliže bylo zboží omylem navrženo ve více než jednom celním prohlášení;
d)
jestliže bylo vydáno povolení se zpětným účinkem v souladu s čl. 211 odst. 2 kodexu;
e)
jestliže bylo zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu v souladu s čl. 237 odst. 2 kodexu a nadále nemůže být v tomto režimu v souladu s čl. 237 odst. 2 umístěno.
[…]“
B. Rumunské právo
15
V souladu s článkem 68 Legea nr. 86/2006 privind Codul vamal al României (zákon č. 86/2006 o rumunském celním kodexu) (Monitorul Oficial al României, část I, č. 350 ze dne 19. dubna 2006, dále jen „rumunský celní kodex“), ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení, mohla být se souhlasem celního orgánu na požádání provedena kontrola zboží nebo z něj mohly být odebrány vzorky za účelem stanovení celně schváleného určení.
16
Článek 100 celního kodexu stanoví:
„1.   Celní orgán je oprávněn z vlastního podnětu nebo na žádost deklaranta do pěti let od propuštění celní prohlášení změnit.
2.   Ve lhůtě stanovené v odstavci 1 provede celní orgán kontrolu všech dokladů, záznamů a písemností týkajících se celně odbaveného zboží a následných obchodních operací týkajících se tohoto zboží. Kontrolu lze provést u deklaranta, jakékoli jiné osoby, které se uvedené operace přímo nebo nepřímo profesně týkají, nebo jakékoli jiné osoby, jež má uvedené doklady v držení nebo disponuje s tím souvisejícími informacemi. Může být provedena též fyzická kontrola zboží, pokud stále existuje.
3.   Zjistí-li se po nové kontrole prohlášení nebo po následné kontrole, že ustanovení, jimiž se řídí dotčený celní režim, byla uplatněna na základě nesprávných nebo neúplných informací, přijme celní orgán opatření k nápravě situace, přičemž zohlední nové informace, které má k dispozici.
4.   Celní orgán vypracuje vzor dokladu vyžadovaného k nápravě situace a také pokyny k jeho vyplnění.
5.   Zjistí-li se, že vznikl celní dluh nebo že došlo k přeplatkům, přijme celní orgán opatření k vymožení chybějících částek nebo k vrácení přeplatků v souladu s právními předpisy.
6.   V rámci následné kontroly prohlášení stanoví celní orgán v souladu s odstavcem 3 přeplatky nebo nedoplatky jiných poplatků nebo daní, které jsou v rámci celních operací splatné státu, a přijme opatření k vymožení zjištěných nedoplatků. Přeplatky na těchto poplatcích nebo daních se vracejí v souladu s právními normami, které je upravují.
7.   Je-li porušení celní právní úpravy přestupkem nebo trestným činem, je celní orgán povinen uložit sankce za přestupek nebo postoupit věc orgánům činným v trestním řízení.
8.   Přijaté a zaregistrované celní prohlášení i doklad uvedený v odstavci 4 jsou titulem pohledávky.“
17
Článek 653 odst. 1 písm. a) Hotărârea Guvernului nr. 707/2006 pentru aprobarea Regulamentului de aplicare a Codului vamal al României (nařízení vlády č. 707/2006, kterým se schvaluje prováděcí nařízení k rumunskému celnímu kodexu) ze dne 7. června 2006 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 520 ze dne 15. června 2006) (dále jen „prováděcí nařízení k rumunskému celnímu kodexu“) stanoví, že vyloučení jakékoli věci nebo zboží, které mělo být propuštěno do celního režimu, z celní kontroly, je přestupkem, za který lze uložit pokutu ve výši 3000 až 8000 rumunských lei (RON). Kromě toho v tomto případě podléhají věci zabavení.
18
Článek 654 prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu stanoví, že v případě přestupku uvedeného v čl. 653 písm. a) nelze-li již zboží identifikovat, je osoba, která se dopustila přestupku, povinna k platbě částky odpovídající celní hodnotě zboží navýšené o dovozní clo a jiné poplatky splatné podle právních předpisů a představující poplatky a daně stanovené v okamžiku propuštění zboží do volného oběhu, přičemž, pokud jde o zánik celního dluhu, má toto opatření týž právní účinek jako zabavení zboží.
19
Podle článku 655 uvedeného prováděcího nařízení jsou činy uvedené v článcích 651 až 653 přestupky, nejsou-li spáchány za takových podmínek, že podle trestního zákoníku se jedná o trestní činy.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
20
Společnost ZZE zadala u jedné švýcarské společnosti dvě objednávky na celkové množství 10000 elektronických integrovaných obvodů. Tato společnost za tímto účelem vystavila dvě odlišné faktury, a to fakturu č. VFE19-03168 ze dne 2. července 2019 na množství 5000 kusů a částku 4950 eur a dále fakturu č. VFE19-03169 ze dne 2. července 2019 znějící rovněž na množství 5000 kusů a částku 4950 eur. Přeprava dotčeného zboží byla zajištěna společností poskytující kurýrní služby.
21
Dne 4. července 2019 obdržela ZZE oznámení o dovozu vztahující se k leteckému nákladnímu listu č. 1Z3022056899895681 k zásilce o váze 2,7 kg a o hodnotě 4950 eur. Na základě tohoto dokladu bylo u hraničního celního orgánu na letišti Kluž-Napoca podáno prohlášení uvádějící pouze zboží související s fakturou č. VFE19-03169 ze dne 2. července 2019, včetně nákladů na přepravu.
22
Při přijímání této zásilky v Satu Mare (Rumunsko) zaměstnanci ZZE zjistili, že zásilka obsahuje dvojnásobné množství oproti tomu, které bylo uvedeno na faktuře č. VFE19-03169 ze dne 2. července 2019, a že dodavatel téhož dne vystavil fakturu č. VFE19-03168, která nebyla v prohlášení podaném u celních orgánů zohledněna.
23
Dne 9. července 2019 podala tedy společnost ZZE u hraničního celního orgánu na letišti Kluž-Napoca žádost o nápravu zjištěné nesrovnalosti prostřednictvím přijetí rozhodnutí o nápravě situace a o výpočtu s tím souvisejících celních povinností ze strany celních orgánů.
24
Dne 2. září 2019 vyhotovily příslušné celní orgány protokol, v němž konstatovaly úmyslné odnětí zboží souvisejícího s fakturou č. VFE19-03168 ze dne 2. července 2019 celní kontrole přičitatelné společnosti ZZE. Celní orgán tedy uložil této společnosti pokutu ve výši 3000 RON za přestupek uvedený v čl. 653 odst. 1 písm. a) prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu, jakož i doplňkovou sankci ve výši 27839 RON podle článku 654 uvedeného nařízení.
25
Společnost ZZE tento protokol u rumunských soudů zpochybnila.
26
V prvním stupni Judecătoria Cluj-Napoca (soud prvního stupně v Kluži-Napoca, Rumunsko) žalobu společnosti ZZE zamítl. Podle tohoto soudu se lze přestupku uvedeného v čl. 653 odst. 1 písm. a) prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu dopustit jak úmyslně tak z nedbalosti. To, že se společnost ZZE několik dní po propuštění zboží, které převzala, obrátila na příslušné celní orgány s cílem napravit svou situaci, není podle tohoto soudu skutečností vylučující protiprávnost vytýkaných skutků.
27
Kromě toho měl tento soud za to, že v projednávané věci není použitelný článek 173 celního kodexu Unie vzhledem k tomu, že toto ustanovení neumožňuje změnu celního prohlášení, byla-li by touto změnou rozšířena působnost tohoto prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
28
Pokud jde o pokutu uloženou společnosti ZZE, měl soud prvního stupně za to, že šlo o minimální pokutu stanovenou zákonem a že byla přiměřená míře konkrétní společenské nebezpečnosti skutků. Tento soud měl mimoto za to, že dodatečná sankce uložená společnosti ZZE na základě článku 654 prováděcího nařízení k rumunskému celnímu kodexu byla na místě. Konkrétně tento soud prvního stupně zohlednil skutečnost, že s ohledem na dobu, která uplynula mezi dnem, k němuž bylo dotčené zboží odňato celní kontrole, a dnem, kdy bylo ohledně něj učiněno podání celním orgánům, jakož i na to, že společnost ZZE uskutečnila během roku 2019 osm dalších dovozů zboží téhož druhu pocházejícího od téhož dodavatele, nemohl si být žalovaný v původním řízení jist, že zboží odňaté celní kontrole může být ještě identifikováno. Společnost ZZE mohla navíc dotčené zboží předložit k proclení poté, co se obrátila na celní orgány v této souvislosti, což neučinila.
29
Společnost ZZE podala odvolání proti tomuto rozhodnutí k Tribunalul Cluj (soud prvního stupně v Kluži, Rumunsko), předkládajícímu soudu.
30
Tento soud konstatuje, že celní orgány a soudy zaujaly v záležitosti výkladu článku 173 celního kodexu Unie, a zejména jeho odstavce 3 různé přístupy, což je v rozporu se zásadou právní jistoty. Má za to, že i kdyby článek 173 tohoto kodexu v případě, jako je projednávaný případ, nebyl nepoužitelný, musí nicméně existovat jiný právní prostředek k nápravě takové chyby, jako je chyba, které se měla dopustit společnost ZZE, a to buď postup stanovený v článku 174 uvedeného kodexu, nebo jiný procesní prostředek, který s sebou nenese žádné závažné sankce, jež mohou odradit žalobkyni od dodržení platné právní úpravy.
31
Předkládající soud s odkazem na okolnosti případu v původním řízení popsané v bodech 20 až 23 tohoto rozsudku v tomto ohledu zdůrazňuje, že společnost jednala v dobré víře.
32
Za těchto podmínek se Tribunalul Cluj (soud prvního stupně v Kluži) rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Zjistí-li [příjemce zboží] větší množství [tohoto zboží], než je množství uvedené v původním celním prohlášení, použijí se články 173 nebo 174 [celního kodexu Unie]?
2)
Vztahuje se výraz ‚jiné zboží než […] zboží, na které se původně vztahovalo [celní prohlášení]‘ ve smyslu článku 173 [celního kodexu Unie] na zboží jiné z kvantitativního, z kvalitativního nebo z obou těchto hledisek?
3)
Má v případě zjištění většího množství zboží, než je množství uvedené v celním prohlášení, [příjemce zboží] k dispozici procesní prostředek ve smyslu [celního kodexu Unie] umožňující mu napravit chyby, aniž mu bude hrozit sankce za přestupek nebo trestný čin?“
K předběžným otázkám
K první a druhé otázce
33
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda články 173 a 174 celního kodexu Unie musí být vykládány v tom smyslu, že jsou použitelné v případě, kdy deklarant po předložení celního prohlášení a propuštění zboží zjistil, že předmětem uvedeného prohlášení mělo být větší množství zboží, než na které se původně vztahovalo toto prohlášení.
34
Pokud jde zaprvé o článek 173 celního kodexu Unie, jeho odstavec 1 stanoví možnost, aby deklarant požádal o změnu svého prohlášení poté, co bylo přijato celními orgány za podmínky, že změnou není rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
35
Podle odstavce 2 uvedeného článku se však změna nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení nebo celní orgány zboží propustily.
36
Článek 3 odst. 3 celního kodexu Unie stanoví možnost, aby celní orgány na žádost deklaranta a ve lhůtě tří let ode dne přijetí tohoto prohlášení povolily změnu celního prohlášení poté, co bylo zboží propuštěno, s cílem, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.
37
Z článku 173 odst. 1 a 3 celního kodexu Unie je tedy třeba vyvodit, že změna celního prohlášení nemůže být v žádném případě povolena, pokud je požadovanou změnou rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo. Za účelem určení, zda je tento článek použitelný na případ popsaný v bodě 33 tohoto rozsudku, je tudíž třeba vyložit výraz „jiné zboží než […] zboží, na které se [celní prohlášení] původně vztahovalo“ ve smyslu odstavce 1 uvedeného článku.
38
Je třeba připomenout, že pro výklad ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 16. července 2020, Pfeifer & Langen, C‑97/19, EU:C:2020:574, bod 34 a citovaná judikatura).
39
Pokud jde zaprvé o znění poslední věty čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, je třeba konstatovat, že použití přídavného jména „jiné“ způsobuje, že znění tohoto ustanovení je dostatečně široké k tomu, aby vyloučilo jakoukoli změnu týkající se zboží, na které se původně nevztahovalo prohlášení, včetně zboží, jehož množství překračuje množství deklarovaného zboží. I když je dotčené zboží kvalitativně stejné, jako zboží, na které se vztahovalo toto prohlášení, takové nadbytečné množství odpovídá zboží, na které se právě původně uvedené celní prohlášení nevztahovalo.
40
Zadruhé restriktivní výklad čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, který vylučuje možnost změny týkající se zboží, které představuje množství překračující množství, na které se původně vztahovalo prohlášení, je potvrzen kontextem tohoto ustanovení, jehož součástí je odstavec 3 tohoto článku 173. Tento odstavec 3 zajisté stanoví možnost změnit celní prohlášení po propuštění zboží, ale pouze k tomu, „aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu“. V tomto ohledu platí, že vzhledem k tomu, že zboží může být považováno za propuštěné do takového režimu až poté, co bylo deklarováno, článek 173 celního kodexu Unie se může vztahovat jen na zboží předložené celním orgánům prostřednictvím celního prohlášení, jehož změna je požadována. Avšak tak tomu není v případě množství zboží překračujícího množství, které bylo původně deklarováno.
41
Dále podle ustálené judikatury platí, že celní kodex Unie je založen na deklaratorním systému, aby byly v co největším možném rozsahu omezeny formality a celní kontroly a zároveň aby bylo bráněno podvodům či nesrovnalostem, které by mohly poškodit rozpočet Unie. Vzhledem k významu, který mají tato předchozí prohlášení pro řádné fungování celní unie, ukládá celní kodex Unie v článku 15 deklarantům povinnost poskytnout správné a úplné informace (rozsudek ze dne 9. července 2020, Unipack, C‑391/19, EU:C:2020:547, bod 22 a citovaná judikatura).
42
Tato povinnost plyne ze zásady nezrušitelnosti celního prohlášení poté, co je přijato, přičemž výjimky z této zásady přesně stanoví předpisy Unie v této oblasti (rozsudek ze dne 17. září 2014, Baltic Agro, C‑3/13, EU:C:2014:2227, bod 43 a citovaná judikatura).
43
Tato zásada nezrušitelnosti je sice zmírněna za působnosti celního kodexu Unie možností stanovenou v článku 173 tohoto kodexu, nic to však nemění na tom, že tato možnost je výjimkou z této zásady, kterou je třeba vykládat restriktivně.
44
Takový výklad je kromě toho projevem vůle unijního normotvůrce. Ze srovnání čl. 173 odst. 3 celního kodexu Unie přijatého tímto normotvůrcem a znění, které bylo v tomto ohledu navrženo Komisí v článku 149 návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví celní kodex Unie [COM(2012) 64 final] vyplývá, že uvedený normotvůrce doplnil do tohoto článku 173 podmínku, připomenutou v bodě 40 tohoto rozsudku, že o takovou změnu lze požádat po propuštění zboží jen za tím účelem, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu, čímž projevil svou vůli omezit možnosti změny celních prohlášení.
45
Pokud jde zatřetí o cíle uvedené v právní úpravě, o kterou se jedná v původním řízení, je třeba uvést, že tyto cíle podporují výklad čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie, který vylučuje možnost změny týkající se zboží, které představuje množství, jež překračuje množství, na které se původně vztahovalo celní prohlášení, konkrétně cíl boje proti podvodům uvedený v bodě 15 odůvodnění.
46
Jak totiž vyplývá z bodu 41 tohoto rozsudku, povinnost deklarantů poskytnout ve svém prohlášení správné a úplné informace hraje zásadní roli v řádném fungování celních kontrol, jakož i v boji proti podvodům a nesrovnalostem. Je tedy v souladu se sledováním tohoto cíle, že možnosti změny celních prohlášení jsou striktně omezeny. Dále z tohoto bodu odůvodnění rovněž vyplývá, že celní kontroly jsou vlastní naplňování tohoto cíle.
47
Soudní dvůr již měl v tomto ohledu příležitost zdůraznit ve věcech týkajících se kontroly celních prohlášení po propuštění zboží význam možnosti předložit dotčené zboží celním orgánům a obtíže, které mohou vzniknout z důvodu, že tomu tak již není, pokud skutečnosti, které je třeba ověřit vyžadují fyzickou kontrolu zboží, jakož i tehdy, když se jedná zejména o změnu informací týkajících se takových věcných znaků tohoto zboží, jako jsou jeho povaha a vlastnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. října 2005, Overland Footwear, C‑468/03, EU:C:2005:624, body 47 a 48, jakož i ze dne 16. července 2020, Pfeifer & Langen, C‑97/19, EU:C:2020:574, bod 42 a citovaná judikatura).
48
Tyto úvahy vysvětlují důvody, proč s cílem zajistit dosažení cíle boje proti podvodům unijní normotvůrce prostřednictvím čl. 173 odst. 1 celního kodexu Unie zamýšlel v každém případě vyloučit, aby změna věcných údajů celního prohlášení umožnila deklarantovi vyhnout se původní povinnosti deklarovat dotčené zboží u celních orgánů.
49
Vzhledem k výše uvedenému je třeba konstatovat, že výraz „jiné zboží než […] zboží, na které se [celní prohlášení] původně vztahovalo“ ve smyslu čl. 173 odst. 1 uvedeného kodexu, musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na množství zboží, které překračuje množství původně uvedené v celním prohlášení.
50
Článek 173 celního kodexu Unie musí být tudíž vykládán v tom smyslu, že žádost o změnu celního prohlášení není přípustná, pokud je jejím cílem změnit toto prohlášení tak, aby se vztahovalo na množství zboží překračující množství v něm uvedené.
51
Pokud jde zadruhé o článek 174 celního kodexu Unie, tento stanoví, že v některých případech uvedených v jeho odstavci 1 mohou celní orgány zrušit celní prohlášení, které již bylo přijato. Jak tedy bylo rozhodnuto za působnosti nařízení č. 2913/92, jehož článek 66 je převzat do ustanovení tohoto článku 174, v případě zrušení platnosti celního prohlášení celní dluh vyplývající ze zrušeného prohlášení zaniká a celní prohlášení se stává neplatným (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, Pfeifer & Langen, C‑97/19, EU:C:2020:574, body 39 a 40, jakož i citovaná judikatura).
52
Jak přitom upřesňuje čl. 174 odst. 2 tohoto kodexu, „není-li stanoveno jinak“, je takové zrušení možné jen před propuštěním zboží. Po takovém propuštění není článek 174 v zásadě použitelný.
53
Článek 175 uvedeného kodexu však opravňuje Komisi, aby přijímala akty v přenesené pravomoci, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží v souladu s čl. 174 odst. 2 téhož kodexu. Komise přijala zejména na základě tohoto ustanovení nařízení v přenesené pravomoci 2015/2446, jehož článek 148 stanoví podmínky, za nichž lze i po propuštění zboží povolit zrušení platnosti celního prohlášení. Jak však vyplývá ze samotného znění tohoto ustanovení, žádný z případů zamýšlených článkem 148 nařízení v přenesené pravomoci 2015/2446 se nevztahuje na okolnosti v původním řízení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
54
Vzhledem k výše uvedenému musí být článek 174 celního kodexu Unie vykládán v tom smyslu, že v takovém případě, jako je případ popsaný v bodě 33 tohoto rozsudku, není žádost o zrušení platnosti celního prohlášení přípustná, pokud tato žádost byla podána po propuštění zboží, aniž se na ni vztahují případy stanovené Komisí v souladu s článkem 175 tohoto kodexu.
55
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že články 173 a 174 celního kodexu Unie musí být vykládány v tom smyslu, že nejsou použitelné na případy, kdy deklarant po podání celního prohlášení a propuštění zboží zjistí, že množství zboží, jež překračuje množství, na které se původně vztahovalo toto prohlášení, mělo být také předmětem uvedeného prohlášení, jelikož
–
žádost o změnu celního prohlášení na základě prvního z těchto ustanovení není přípustná, pokud je jejím cílem změnit toto prohlášení tak, aby se vztahovalo na množství zboží překračující množství v něm uvedené, a
–
žádost o zrušení platnosti celního prohlášení na základě druhého z těchto ustanovení není přípustná, pokud tato žádost byla podána po propuštění zboží, aniž se na ni přitom vztahují případy stanovené Komisí podle článku 175 tohoto kodexu.
K třetí otázce
56
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda celní kodex Unie musí být vykládán v tom smyslu, že pokud deklarant po propuštění zboží zjistí, že množství dovezeného zboží překračuje množství uvedené v celním prohlášení, může napravit situaci podle jiných ustanovení tohoto kodexu než článků 173 a 174, aniž jsou mu případně uloženy sankce.
57
V tomto ohledu je třeba uvést, že v takovém případě je deklarant v každém případě povinen v souladu s čl. 139 odst. 1 a čl. 158 odst. 1 tohoto kodexu deklarovat veškeré množství zboží překračující množství uvedené v tomto prohlášení. Uvedený kodex však nevylučuje, aby celní orgány, přestože přijmou takové opožděné prohlášení, mohly uložit tomuto deklarantovi sankce za nedodržení celní právní úpravy.
58
Článek 42 odst. 1 tohoto kodexu totiž stanoví, že každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů, které jsou účinné, přiměřené a odrazující.
59
Podle judikatury Soudního dvora přitom platí, že cílem sankcí uvedených v tomto článku 42 není postihovat případné podvodné či protiprávní činnosti, ale jakékoli porušení celních předpisů (rozsudek ze dne 4. března 2020, Schenker, C‑655/18, EU:C:2020:157, bod 45 a citovaná judikatura).
60
V tomto ohledu platí, že při neexistenci harmonizace právních předpisů Unie v oblasti sankcí použitelných v případě nedodržení podmínek stanovených režimem zavedeným těmito právními předpisy mají členské státy pravomoc zvolit si sankce, které se jim jeví vhodnými. Při výkonu své pravomoci však musí dodržovat unijní právo a jeho základní zásady, a tedy i zásadu proporcionality (rozsudek ze dne 4. března 2020, Schenker, C‑655/18, EU:C:2020:157, bod 42 a citovaná judikatura).
61
Konkrétně správní nebo represivní opatření povolená vnitrostátními právními předpisy nesmějí překračovat meze toho, co je nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných těmito právními předpisy, a mimoto nesmějí být nepřiměřená vzhledem k těmto cílům (rozsudek ze dne 4. března 2020, Schenker, C‑655/18, EU:C:2020:157, bod 43 a citovaná judikatura).
62
Pokud celní orgány tudíž uplatňují v takovém případě, jako je případ, o který se jedná ve věci v původním řízení, vnitrostátní právní předpisy, které musí být v souladu se zásadami připomenutými v bodech 59 a 60 tohoto rozsudku, musí zohlednit jak za účelem provedení právní kvalifikace případného porušení práva, tak případně za účelem určení sankcí za nedodržení celních právních předpisů, které mají být uloženy, veškeré relevantní skutečnosti, včetně dobré víry deklaranta, pokud ji deklarant měl, aby bylo zajištěno, že tyto sankce budou účinné, přiměřené a odrazující.
63
Vzhledem k výše uvedenému musí být celní kodex Unie, konkrétně jeho článek 42, čl. 139 odst. 1 a čl. 158 odst. 1, vykládán v tom smyslu, že pokud deklarant po propuštění zboží zjistí, že množství dovezeného zboží překračuje množství, které je uvedeno v jeho celním prohlášení, je povinen podat nové prohlášení týkající se tohoto nadbytečného množství. Pokud celní orgány v případě takového opožděného prohlášení musí uplatnit vnitrostátní právní předpisy, které v souladu s článkem 42 tohoto kodexu stanoví sankce, musí za účelem provedení právní kvalifikace případného porušení práva, a případně za účelem určení sankcí za nedodržení celních právních předpisů, které mají být uloženy, zohlednit veškeré relevantní skutečnosti, včetně dobré víry deklaranta, pokud ji deklarant měl, aby bylo zajištěno, že tyto sankce budou účinné, přiměřené a odrazující.
K nákladům řízení
64
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Články 173 a 174 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie,
musí být vykládány v tom smyslu, že
nejsou použitelné na případy, kdy deklarant po podání celního prohlášení a propuštění zboží zjistí, že množství zboží, jež překračuje množství, na které se původně vztahovalo toto prohlášení, mělo být také předmětem uvedeného prohlášení, jelikož
–
žádost o změnu celního prohlášení na základě prvního z těchto ustanovení není přípustná, pokud je jejím cílem změnit toto prohlášení tak, aby se vztahovalo na množství zboží překračující množství v něm uvedené, a
–
žádost o zrušení platnosti celního prohlášení na základě druhého z těchto ustanovení není přípustná, pokud tato žádost byla podána po propuštění zboží, aniž se na ni přitom vztahují případy stanovené Komisí podle článku 175 tohoto kodexu.
2)
Nařízení č. 952/2013, konkrétně jeho článek 42, čl. 139 odst. 1 a čl. 158 odst. 1
musí být vykládáno v tom smyslu, že
pokud deklarant po propuštění zboží zjistí, že množství dovezeného zboží překračuje množství, které je uvedeno v jeho celním prohlášení, je povinen podat nové prohlášení týkající se tohoto nadbytečného množství. Pokud celní orgány v případě takového opožděného prohlášení musí uplatnit vnitrostátní právní předpisy, které v souladu s článkem 42 tohoto nařízení stanoví sankce, musí za účelem provedení právní kvalifikace případného porušení práva a případně za účelem určení sankcí za nedodržení celních právních předpisů, které mají být uloženy, zohlednit veškeré relevantní skutečnosti, včetně dobré víry deklaranta, pokud ji deklarant měl, aby bylo zajištěno, že tyto sankce budou účinné, přiměřené a odrazující.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.