62022CC0661
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 5. oktoobril 2023 (
1
)
Kohtuasi C‑661/22
ABC Projektai UAB, varem Bruc Bond UAB
versus
Lietuvos bankas
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus))
Eelotsusetaotlus – Makseasutuse tehing, mis seisneb kliendi rahaliste vahendite hoidmises ilma konkreetse maksekäsundita maksetehingu õigusaktides ettenähtud täitmistähtajast kauem – Tehingu liigitus – Direktiiv (EL) 2015/2366 – Makseteenused siseturul – Direktiiv 2009/110/EÜ – E‑raha väljastamine
1.
Makseteenuste direktiive (
2
) käsitlev Euroopa Kohtu praktika kujuneb järk-järgult, (
3
) kuid kui ma ei eksi, on siiani tehtud ainult üks kohtuotsus, (
4
) milles tõlgendatakse direktiivi 2009/110/EÜ, (
5
) mis käsitleb e-raha.
2.
Käesolev eelotsusetaotlus annab Euroopa Kohtule võimaluse selgitada e‑raha mõistet. Nimelt tuleb teha kindlaks, kas tegemist on e-raha väljastamisega (millele kohaldatakse seetõttu direktiivi 2009/110), kui makseteenuse pakkuja saab rahalised vahendid ilma konkreetse maksekäsundita ja hoiab neid enda käes kauem kui õigusaktides on ette nähtud.
I. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2015/2366
3.
Artiklis 4 („Mõisted“) on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
3.
„makseteenus“ – I lisas loetletud üks või mitu äritegevuse liiki;
4.
„makseasutus“ – juriidiline isik, kellele on antud tegevusluba kooskõlas artikliga 11 makseteenuste osutamiseks ja täitmiseks kõikjal liidus;
5.
„maksetehing“ – maksja, maksja nimel või makse saaja algatatud rahaliste vahendite sissemakse, ülekandmine või väljamaksmine, mis ei olene makse aluseks olevatest mis tahes kohustustest maksja ja makse saaja vahel;
[…]
13.
„maksekäsund“ – maksja või makse saaja antud juhis oma makseteenuse pakkujale maksetehingu täitmiseks;
[…]“.
4.
Artikkel 18 („Tegevused“) näeb ette:
„1.   Lisaks makseteenuste osutamisele on makseasutusel õigus tegeleda järgmisega:
a)
halduslike ja tihedalt seotud kõrvalteenuste osutamine, näiteks maksetehingute täitmise tagamine, valuutavahetusteenused, hoidmisteenused ning andmete säilitamine ja töötlemine;
b)
maksesüsteemide haldamine, ilma et see piiraks artikli 35 kohaldamist;
c)
makseteenuste osutamisest erinev äritegevus, võttes arvesse kohaldatavat liidu ja siseriiklikku õigust.
2.   Kui makseasutused tegelevad ühe või mitme makseteenuse osutamisega, võivad neil olla üksnes maksekontod, mida kasutatakse eranditult maksetehingute jaoks.
3.   Rahalisi vahendeid, mille makseasutused saavad makseteenuse kasutajatelt makseteenuste osutamiseks, ei käsitata hoiuse ega muude tagasimakstavate vahenditena direktiivi 2013/36/EL artikli 9 tähenduses ega e-rahana, nagu määratletud direktiivi 2009/110/EÜ artikli 2 lõike 2 punktis 2.
[…]
5.   Makseasutused ei tohi tegeleda hoiuste või muude tagasimakstavate vahendite kaasamisega direktiivi 2013/36/EL artikli 9 tähenduses.
[…]“.
5.
Artikli 78 („Maksekäsundi laekumine“) lõikes 1 nähakse ette:
„Liikmesriigid tagavad, et laekumise ajaks on aeg, mil maksekäsund laekub maksja makseteenuse pakkujale.
Maksja kontot ei debiteerita enne maksekäsundi laekumist. […]“.
6.
Artikli 83 („Maksetehingud maksekontole“) lõikes 1 on märgitud:
„Liikmesriigid nõuavad, et maksja makseteenuse pakkuja tagab, et pärast artikli 78 kohast maksekäsundi laekumise aega krediteeritakse maksetehingu summa makse saaja makseteenuse pakkuja kontole hiljemalt järgmise tööpäeva lõpuks. Seda tähtaega võib pikendada ühe tööpäeva võrra paberkandjal algatatud maksetehingute puhul.“
2. Direktiiv 2009/110
7.
Artiklis 2 („Mõisted“) on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„e-raha asutus“ – juriidiline isik, kellele on antud II jaotise kohaselt tegevusluba e-raha väljastamiseks;
2)
„e-raha“ – elektrooniliselt, sh magnetiliselt, hoitav väljastaja vastu esitatud nõude vormis rahaline väärtus, mis antakse välja rahaliste vahendite vastu direktiivi 2007/64/EÜ artikli 4 punktis 5 määratletud maksetehingute tegemiseks ja mille võtab vastu füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole e-raha väljastaja;
[…]“.
8.
Artiklis 10 („E-raha väljastamise keeld“) on sätestatud:
„Ilma et see piiraks artikli 18 kohaldamist, keelavad liikmesriigid e-raha väljastamise füüsilistel või juriidilistel isikutel, kes ei ole e-raha väljastajad.
9.
Määruse artikli 11 („Väljastamine ja tagastatavus“) kohaselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et e-raha väljastajad väljastavad e-raha saadud rahaliste vahendite nimiväärtuses.
2.   Liikmesriigid tagavad, et e-raha väljastajad tagastavad e-raha valdaja nõudmisel igal ajal ja vastavalt nimiväärtusele omatava e-raha rahalise väärtuse.
3.   E-raha väljastaja ja valdaja vahelises lepingus esitatakse selgelt ja nähtavalt tagastamise tingimused, kaasa arvatud kõik asjakohased tasud, ning e-raha valdajale teatatakse need tingimused enne, kui leping või pakkumine muutub tema jaoks siduvaks.
[…]“.
B.
Liikmesriigi õigus
1. Makseseadus (
6
)
10.
Selle artikli 2 lõigete 11 ja 40 alusel on vastavalt „makse saaja“ mis tahes füüsiline või juriidiline isik, üksus või allüksus, kes on märgitud maksekäsundile maksetehingu objektiks olevate rahaliste vahendite saajana, ning „maksja“ füüsiline või juriidiline isik, muu üksus või allüksus, kes on maksekonto omanik ja kinnitab maksekäsundi nimetatud kontolt makse tegemiseks või kui maksekontot ei ole, siis isik, kes annab maksekäsundi.
11.
Vastavalt artiklile 5 on makseteenused maksetehingud, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuse pakkuja või muu makseteenuse pakkuja juures asuvale maksekontole; otsekorraldused, sealhulgas sidumata otsekorraldused; maksetehingud maksekaardi või muu sarnase vahendi abil või krediitkorraldused, sealhulgas püsikorraldused (punkt 3) ja rahaülekanded (punkt 6).
12.
Vastavalt artikli 6 lõikele 3 on makseasutused makseteenuse pakkujad.
13.
Artikli 38 lõikes 1 on sätestatud, et maksja makseteenuse pakkuja maksab autoriseerimata maksetehingu summa maksjale viivitamata tagasi hiljemalt järgmise tööpäeva lõpuks pärast tehingust teadasaamist või pärast seda, kui teda on sellisest tehingust teavitatud ning vajaduse korral taastab debiteeritud maksekontol olukorra, mis oleks olnud, kui autoriseerimata maksetehingut ei oleks toimunud, välja arvatud juhul, kui maksja makseteenuse pakkujal on põhjendatud alus kahtlustada pettust ja ta teavitab järelevalveasutust nimetatud alusest kirjalikult. Maksja makseteenuse pakkuja peab samuti tagama, et maksja ei kannaks kahju makseteenuse pakkujale või makseteenuse pakkuja võlgnetavate intresside tõttu.
14.
Artikli 42 lõikes 2 on märgitud, et maksekäsundi algatanud makseteenuse kasutaja ja tema makseteenuse pakkuja võivad leppida kokku, et maksekäsundi täitmine algab konkreetsel kuupäeval, kindlaksmääratud ajavahemiku lõppemisel või kuupäeval, mil maksja annab rahalised vahendid makseteenuse pakkuja käsutusse. Sellisel juhul loetakse maksekäsundi vastuvõtmise päevaks niiviisi kokku lepitud päev. Kui kokkulepitud päev ei ole makseteenuse pakkuja jaoks tööpäev, käsitatakse saadud maksekäsundit kui järgmisel tööpäeval laekunut.
15.
Artikli 46 lõikes 1 on märgitud, et maksja makseteenuse pakkuja tagab, et kui maksekäsund on laekunud, kantakse Leedus eurodes teostatud maksetehingu summa, mille sihtkoht asub mõnes muus liikmesriigis, makse saaja makseteenuse pakkuja juures asuvale kontole üle hiljemalt järgmise tööpäeva lõpuks, välja arvatud nimetatud artikli lõikes 3 osutatud juhul. Kui maksekäsund on paberkandjal, võib neid tähtaegu pikendada ühe arvelduspäeva võrra.
16.
Artikli 46 lõikes 3 on täpsustatud, et Leedus eurodes täidetavate krediitkorralduste puhul peab maksja makseteenuse pakkuja tagama, et pärast maksekäsundi laekumist kantakse maksetehingu summa makse saaja makseteenuse pakkuja juures asuvale kontole üle samal päeval, kui maksekäsund laekus tööpäeval enne kella 12. Kui maksekäsund laekus pärast kella 12, peab maksja makseteenuse pakkuja tagama, et maksetehingu summa kantakse makse saaja makseteenuse pakkuja juures asuvale kontole üle hiljemalt järgmisel tööpäeval. Nimetatud seaduse artikli 42 lõikes 2 osutatud juhul tagab maksja makseteenuse pakkuja, et maksetehingu summa kantakse makse saaja makseteenuse pakkuja juures asuvale kontole üle maksekäsundi täitmise päeval, ja kui see päev ei ole makseteenuse pakkuja jaoks tööpäev, siis järgmisel tööpäeval.
2. Makseasutuste seadus (
7
)
17.
Artikli 4 lõikes 3 on märgitud, et makseasutus, kes osutab üht või mitut makseteenust, võib omada ainult makseteenuste osutamiseks mõeldud maksekontosid. Makseasutuse poolt makseteenuse kasutajatelt makseteenuse osutamiseks saadud rahalisi vahendeid ei käsitata hoiuse ega muude tagasimakstavate rahaliste vahenditena ega e-rahana.
18.
Artikli 4 lõikes 5 on ette nähtud, et makseasutus ei tohi võtta mittekutselistelt turuosalistelt vastu hoiuseid ega muid tagasimakstavaid vahendeid ega väljastada e-raha.
3. E-raha seadus (
8
)
19.
Vastavalt artikli 2 lõikele 1 on „e-raha“ väljastaja vastu esitatud nõude vormis rahaline väärtus, mis lastakse ringlusse, kui füüsilised või juriidilised isikud annavad rahalised vahendid väljastajale üle ning sellel on järgmised omadused: seda säilitatakse elektroonilisel kujul, sh magnetiliselt, maksete tegemiseks ja selle võtavad vastu isikud, kes ei ole e-raha väljastajad.
20.
Artikliga 5 keelatakse e-raha väljastamine kõigile füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes ei ole e-raha väljastajad.
21.
Artikli 6 lõikes 1 on märgitud, et e-raha väljastajad väljastavad e-raha selle nominaalväärtuses pärast füüsilistelt või juriidilistelt isikutelt rahaliste vahendite saamist.
II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
22.
Bruc Bond UAB (edaspidi „ABC Projektai UAB“) (
9
) oli asutus, millele Lietuvos bankas (Leedu Pank) oli andnud õiguse osutada makseteenuseid. (
10
)
23.
16. aprillil 2020 tunnistas Leedu Pank ABC Projektai tegevusloa kehtetuks, tuues selleks kümme põhjust, millest ainult üks mõjutab käesolevat eelotsusetaotlust, nimelt on see asutus väljastanud e-raha, ilma et tegemist oleks e‑raha asutusega.
24.
Leedu Panga sõnul oli ABC Projektai hoidnud klientide rahalisi vahendeid enda käes kauem, kui seda oli vaja teha maksetehingute täitmiseks või tehnilistel põhjustel. (
11
) Alates 20. veebruarist 2017 kanti kuue ABC Projektai kliendi kontole rahalisi vahendeid (sissetulevad maksed), millel ei olnud konkreetset makse-eesmärki ning rahaülekandeid (väljaminevad maksed) ei tehtud mitme päeva jooksul (või mõnel juhul kuude jooksul) (
12
), välja arvatud ABC Projektai komisjonitasud.
25.
Selline käitumine tähendas Leedu Panga meelest e-raha väljastamist, kuigi ABC Projektai väidab, et ta teavitas kliente vajadusest maksekäsundid esitada ja sellest, et kui ta maksekäsundeid ei saa, tagastab ta rahalised vahendid, ning kinnitab, et ta tegi seda.
26.
ABC Projektai esitas Leedu Panga otsuse peale kaebuse Vilniaus apygardos administracinis teismasele (Vilniuse regionaalne halduskohus, Leedu), kes jättis kaebuse 8. juunil 2021 rahuldamata.
27.
ABC Projektai esitas esimese astme otsuse peale apellatsioonkaebuse Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus). ABC Projektai leiab kokkuvõttes, et kui makseteenust ei osuta e-raha asutus ja e-raha väljastamine või tagastamine ei ole osutatud teenuse eesmärk, ei kujuta teenus endast e-raha väljastamisega seotud tegevust.
28.
Leedu Pank vaidleb apellatsioonikaebusele vastu väites, et ABC Projektai väljastas e-raha selleks luba omamata. Leedu Pank väidab, et see tuleneb Leedu Panga järelevalvenõukogu seisukohast maksekontodel hoitavate vahendite kohta. (
13
) Ta lisab, et nimetatud seisukoht on võetud vastu Euroopa Komisjoniga konsulteerides.
29.
Seda arvestades on Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) esitanud Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kui makseasutus aktsepteerib rahalised vahendid ilma konkreetse maksekäsundita, et kanda need üle samal või järgmisel tööpäeval, ja raha jääb maksetehingute tegemiseks ette nähtud makseasutuse kontole kauemaks kui õigusnormides sätestatud makseteenuse osutamise tähtaeg, tuleb makseasutuse tegevust pidada:
a)
nimetatud asutuse osutatava makseteenuse või maksetehingu osaks direktiivi 2015/2366 artikli 4 punktide 3 ja 5 tähenduses, või
b)
e-raha väljastamiseks direktiivi 2009/110 artikli 2 punkti 2 tähenduses?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
30.
Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtus 20. oktoobril 2022.
31.
Kirjalikud seisukohad on esitanud ABC Projektai, Saksamaa, Tšehhi, Poola ja Leedu valitsus ning Euroopa Komisjon.
32.
Kohtuistungi pidamist ei peetud tingimata vajalikuks.
IV. Õiguslik hinnang
A.
Esialgsed kaalutlused: kohaldatavad mõisted
1. E-raha
33.
Digitaalne areng on põhjustanud finantsteenuste osutamise põhjaliku ümberkujundamise ja jaemaksete sektor on selle suundumuse puhul esirinnas. (
14
) Liidu õigusaktid, eelkõige direktiiv 2015/2366, suudavad sellise kiirendatud tehnoloogilise muutusega vaevu toime tulla (
15
) ning seetõttu on komisjon teinud ettepaneku see direktiiv tühistada ja uue direktiiviga asendada. (
16
)
34.
Üks uuendus makseteenuste osutamises oli e-raha tekkimine, mida väljastavad e-raha asutused ja mis on nüüd laialdaselt levinud. (
17
) Selle korda reguleeriti direktiiviga 2000/46/EÜ, (
18
) kuni see tunnistati hetkel kehtiva direktiiviga 2009/110 kehtetuks.
35.
Direktiivis 2009/110 ajakohastati e-raha mõistet, et muuta see selgemaks ja tehnoloogiliselt neutraalseks. (
19
) Artikli 2 punktis 2 esitatud määratluse kohaselt eeldab see mõiste elektrooniliselt või magnetiliselt hoitavat rahalist väärtust, (
20
) mis:
–
on väljastaja vastu esitatud nõude vormis;
–
antakse välja rahaliste vahendite vastu maksetehingute tegemiseks ning
–
mille võtab vastu füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole e-raha väljastaja. (
21
)
36.
E-raha tooted võivad põhineda riistvaral või tarkvaral olenevalt sellest, millist tehnoloogiat rahalise väärtuse hoidmiseks kasutatakse. Samuti on olemas skeeme, kus omavahel kombineeritakse riistvaral ja tarkvaral põhinevaid omadusi.
37.
Kui tegemist on riistvarapõhiste toodetega, asub ostujõud isiklikul füüsilisel seadmel, näiteks kiipkaart, mille turvaelemendid põhinevad samuti riistvaral. Tavaliselt kantakse rahaline väärtus üle seadme lugeja abil, mis ei vaja kaugserveriga reaalajas võrguühendust.
38.
Tarkvaral põhinevate toodete puhul kasutatakse spetsiaalset tarkvara, mis toimib tavalistes isiklikes seadmetes, näiteks arvutites või tahvelarvutites. Rahalise väärtuse ülekandmiseks peab isiklik seade üldiselt looma võrguühenduse kaugserveriga, mis kontrollib ostujõu kasutamist.
39.
Kehtiv õiguslik regulatsioon, mida rakendatakse ühelt poolt e-rahale ja teiselt poolt makseteenustele, paikneb kahes erinevas, kuid omavahel seotud direktiivis (
22
), mille eraldatust hinnatakse parasjagu ümber. (
23
)
2. Makseteenused, maksetehing ja maksekontod
40.
Direktiivi 2015/2366 artiklis 4 on esitatud selle direktiivi artiklites kasutatud mõistete määratlused. Käesoleva kohtuasja seisukohast on asjakohane järgmine:
–
selle punkti 3 kohaselt on „makseteenus“ I lisas loetletud mis tahes äritegevus. Vähemalt kolm neist hõlmavad maksekontoga toimingute tegemist; (
24
)
–
selle punkti 5 kohaselt on „maksetehing“ maksja, maksja nimel või makse saaja algatatud rahaliste vahendite sissemakse, ülekandmine või väljamaksmine, mis ei olene makse aluseks olevatest mis tahes kohustustest maksja ja makse saaja vahel;
–
selle punkti 12 kohaselt on „maksekonto“ ühe või mitme makseteenuse kasutaja nimel olev konto, mida kasutatakse maksetehingute täitmiseks. (
25
)
B.
Eelotsuse küsimuse analüüs
41.
Asja arutav kohus kirjeldab selgelt tema menetluses olevat juhtumit. Kohus kirjeldab makseasutuse tegevust, kes:
–
võtab rahalisi vahendeid vastu ilma konkreetse maksekäsundita, et kanda need üle samal või järgmisel tööpäeval, ja
–
hoiab nimetatud rahalisi vahendeid makseasutusele kuuluval kontol kauem kui Leedu õigusnormides sätestatud makseteenuse osutamise tähtaeg.
42.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nimetatud asjaoludest lähtuvalt teada, kas sellise kirjeldusega tegevust tuleks vaadelda direktiivi 2015/2366 kontekstis või pidada seda e-raha väljastamiseks (
26
) direktiivi 2009/110 tähenduses. (
27
)
43.
Direktiiviga 2015/2366 sätestatakse eeskirjad, mis käsitlevad maksetehingute täitmist, kui rahalised vahendid on e-raha kujul. Siiski ei reguleeri see direktiiv e-raha väljastamist, millele kohaldatakse direktiivi 2009/110. Makseteenuse pakkujatel ei ole õigust e-raha väljastamiseks, milleks on vaja eriluba.
44.
Direktiivi 2015/2366 artiklis 18 on märgitud:
–
makseasutustel, kes tegelevad ühe või mitme makseteenuse osutamisega, (
28
) võivad olla üksnes maksekontod, (
29
) mida kasutatakse eranditult maksetehingute jaoks (lõige 2);
–
„[r]ahalisi vahendeid, mille makseasutused saavad makseteenuse kasutajatelt makseteenuste osutamiseks, ei käsitata hoiuse ega muude tagasimakstavate vahenditena […] ega e-rahana […]“ (lõige 3).
45.
Alljärgneva mõttekäigu jooksul toetan argumenti, et nende rahaliste vahendite hoidmine, mille makseasutus on saanud kasutajalt, on põhimõtteliselt toiming, mis hõlmab maksekonto haldamist. Ma olen seisukohal, et see omadus ei kao, kui nimetatud rahalisi vahendeid hoitakse õigusaktides maksekäsundite täitmiseks ettenähtud tähtajast kauem. (
30
)
46.
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud tegevuse puhul esmapilgul tegemist makseteenusega direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkti 3 ja I lisa tähenduses.
47.
Ent kas on olemas (teoreetiline) võimalus, et nimetatud tegevus hõlmab e-raha väljastamist, mida reguleerib direktiiv 2009/110?
48.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb esiteks kaaluda asjaolu, et olemas on konkreetne tähtaeg, mille jooksul makseteenuse pakkuja peab täitma kasutajalt saadud maksekäsundi, ja teiseks asjaolu, kas eelotsusetaotluses kirjeldatud tegevus võib kuuluda tegevuste hulka, millele kohaldatakse direktiivi 2009/110.
1. Maksekäsundite täitmise tähtaeg
49.
Direktiivi 2015/2366 artikli 83 lõikes 1 on märgitud lühike tähtaeg, mille jooksul makseteenuse pakkuja peab krediteerima maksetehingu summa makse saaja kontole (täpsemalt makse saaja makseteenuse pakkuja kontole). (
31
)
50.
Tähtaeg hakkab kulgema alates hetkest, kui maksekäsund laekub. Ent artikli 78 lõike 2 põhjal võivad makseteenuse pakkuja ja maksja leppida kokku mõne muu kuupäeva „mis loetakse [direktiivi 2015/2366 (
32
)] artikli 83 kohaldamisel laekumise ajahetkeks“.
51.
Tšehhi valitsus (
33
) on märkinud, et direktiivi 2015/2366 artikli 78 lõikes 2 sätestatu kaotaks oma eesmärgi, kui makseteenuse osutajal oleks kohustus pidada kinni artikli 83 lõikes 1 osutatud tähtajast alates rahaliste vahendite laekumise hetkest, mitte alates maksja maksekäsundi laekumise hetkest.
52.
Direktiivi 2015/2366 artikli 83 täitmise tähtaeg hakkab kulgema maksekäsundi laekumise hetkest, mitte sellest hetkest, kui maksekonto omanik vahendid nimetatud kontole üle kannab. Teisisõnu ei hakka tähtaeg kulgema rahaliste vahendite laekumise hetkel, kui maksja ei ole teinud nimetatud vahendite kohta maksekäsundit.
53.
Maksetehingu täitmise tähtaja ja maksekäsundi laekumise vaheline seos tagab, et makseteenuse pakkuja tegutseb vastavalt maksja algatatud toimingule (direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkt 5) või maksja antud juhisele (direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkt 13).
54.
Nimetatud seos õigustab seda, et omanik (nagu see tihti on) võib kanda rahalised vahendid üle oma maksekontole, ilma et selle ülekandega oleks veel kaasas maksekäsundit. Omanikul on võimalus hoida kontol rahalisi vahendeid, millega täidetakse tulevasi maksekäsundeid. On loogiline, et makseteenuse pakkuja ei saa laekunud maksekäsundit täita, kui maksja maksekontol puuduvad rahalised vahendid.
55.
Samamoodi osutatakse direktiivis 2015/2366 makseteenustega seotud juhtudele, mille korrektseks täitmiseks peab maksekontol olema rahalisi vahendeid pidevalt. Näiteks otsekorralduste (
34
) täitmine eeldab teatud mõttes seda, et maksekontol on pidevalt rahalisi vahendeid: kasutaja jaoks on väga ebamugav kanda iga otsekorralduse jaoks rahalised vahendid üle ajaliselt võimalikult selle täitmise lähedal ja sellele lisandub oht, et otsekorralduse summa võib muutuda.
56.
Rahaliste vahendite pidev olemasolu maksekontol on eelduseks ka direktiivi 2015/2366 artikli 78 lõikes 2 osutatud juhul, milles käsitletakse maksekäsundite tagantjärele ja kokkulepitud tähtajal täitmist.
57.
Tundub, et Leedu valitsus ja eelotsusetaotluse esitanud kohus viitavad vastupidisele, nimelt sellele, et kui makseteenuse pakkuja maksekontole laekuvad rahalised vahendid nii, et maksjalt ei laeku täitmiseks maksekäsundit, on tegemist e-raha väljastamisega, mille korral peab makseteenuse pakkuja kandma nimetatud vahendid tagasi, mitte neid maksekontol (ootel) hoidma. See oli Leedu Panga etteheide ABC Projektaile.
58.
Ma leian, et rahaliste vahendite konverteerimine e-rahaks ei toeta direktiivi 2015/2366 seda argumenti.
59.
Minu arvates rikuks makseteenuse pakkuja nimetatud direktiivi, (
35
) kuid jääks selle kohaldamisalasse, kui ta saab maksekäsundid ega ei täida neid vastavalt direktiivi artiklitele 78 ja 83. Maksekonto haldamisele kohaldatavate lepinguliste sätete rikkumisel võib makseteenuse pakkujal samuti tekkida vastutus, mis on ette nähtud direktiivi 2015/2366 artiklis 89, kuid rahalisi vahendeid ei konverteeritaks e-rahaks. Konverteerimist ei toimu lihtsalt seetõttu, et rahalised vahendid kantakse üle maksekontole ja neid hoitakse maksekontol tulevaste maksekäsundite täitmiseks.
60.
Direktiiv 2015/2366 kujutab endast täielikku ühtlustamist, välja arvatud sõnaselgelt ette nähtud juhtudel (artikli 107 lõige 1). Seetõttu tuleb jätta rakendamata direktiiviga vastuolus olevad riiklikud õigusnormid, mis juhtuks, kui liikmesriik sätestaks kohustusliku tähtaja, mille jooksul makseteenuse osutaja peab maksekäsundi täitma ja mis hakkab kulgema alates hetkest, kui rahalised vahendid laekuvad maksja kontole.
61.
Direktiivi 2015/2366 artikliga 10 kehtestatakse kohustus kaitsta makseteenuse kasutajalt saadud rahalisi vahendeid, mis on makseteenuse pakkuja valduses, tagades kas selle, et: a) neid ei segata mis tahes füüsilise või juriidilise isiku rahaliste vahenditega, v.a nende makseteenuse kasutajate rahaliste vahenditega, kelle nimel rahalisi vahendeid hoitakse või b) et need kaetakse sellise kindlustusandja või krediidiasutuse (mis ei kuulu makseasutusega samasse konsolideerimisgruppi) välja antud kindlustuslepingu või samaväärse garantiiga.
62.
Seetõttu ei sea kasutajat ohtu see, kui ta kannab rahalised vahendid maksekontole või hoiab neid seal mingi aja vältel ning esitab nimetatud vahendite kohta maksekäsundid hiljem. Makseteenuse pakkuja peab täitma maksekäsundi direktiivi 2015/2366 artiklis 83 nõutud kiirusega alates hetkest, kui nimetatud maksekäsund on talle laekunud.
63.
Rahalisi vahendeid, mille makseteenuse pakkuja on tema juures maksekontot omavalt kasutajalt saanud, tohib kasutada ainult maksetehinguteks (direktiivi 2015/2366 artikli 18 lõige 2). Seetõttu peavad vahendid olema alati konto omanikule kättesaadavad ja tema kontrolli all ning ta ei saa intressi selle eest, et hoiab rahalisi vahendeid tulevaste maksetehingute täitmiseks maksekontol. Nagu ma juba direktiivi 2015/2366 artikli 18 lõike 3 tsiteerimisel esile tõin, ei käsitata neid hoiuse ega muude tagasimakstavate vahenditena direktiivi 2013/36 artikli 9 tähenduses ega e-rahana.
2. Määrava tähtsusega asjaolud e-raha väljastamisel
64.
Direktiivis 2009/110 esitatud määratlusest ja selle muudest sätetest saab järeldada, et e-raha väljastamine hõlmab järgmisi elemente: (
36
)
–
kasutaja annab e-raha väljastaja valdusse rahalised vahendid ja e-raha väljastaja loob täiendava vara summas, mis ei ole sellest rahalisest väärtusest väiksem. E-raha väljastamise lähtepunktiks on ettemaks;
–
kasutaja ja e-raha väljastaja sõlmivad lepingu, mille alusel väljastab e-raha väljastaja e-raha, et teha maksetehinguid. E-raha eesmärk on just nimelt olla makseinstrument, millega kasutaja tasub isikule, kes sellist rahaliiki vastu võtab;
–
e-raha hoitakse elektrooniliselt või magnetiliselt;
–
rahaline väärtus on kasutaja õigus (krediit) väljastaja suhtes. Väljastaja on kohustatud e-raha tagastama (
37
)valdaja nõudmisel; (
38
)
–
e-raha tunnustab maksevahendina ainult füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole väljastaja.
65.
Minu arvamus, mis langeb sisuliselt kokku ABC Projektai ning Saksamaa, Tšehhi ja Poola valitsuse ning komisjoni arvamusega, on see, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud asjaolude korral ei esine mitut olulist elementi, mis on hädavajalikud, et ABC Projektai tegevust saaks pidada e-raha väljastamiseks.
66.
Nagu ma just selgitasin, siis esiteks on e-raha väljastamiseks vaja konkreetset kokkulepet, mis on lepingu kujul. Kasutaja peab leppima e-raha väljastajaga kokku, et ta annab nimetatud kokkuleppe alusel e-raha väljastajale maksetehingute tegemiseks üle asjaomased rahalised vahendid. E-raha väljastaja väljastab e-raha just nimelt selle tõttu, et kasutaja väljendab oma soovi seda meetodit kasutada ja annab talle üle rahalised vahendid, et neid tulevikus maksete täitmiseks kasutada.
67.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu lõpliku hinnangu kohaselt ei näita toimik midagi sellise lepingu olemasolu ega selle kohta, et kasutaja oleks väljendanud soovi, et ABC Projektai väljastaks talle üle antud rahaliste vahendite rahalises väärtuses e-raha. Rahaliste vahendite maksekontole kandmine ja nende seal hoidmine nii, et nimetatud rahaliste vahendite väärtuses ei tehta viivitamata maksekäsundit, ei väljenda kasutaja (vaikivat) tahteavaldust e-raha väljastamiseks.
68.
On tõsi, et subjektiivne komponent ehk kasutaja taotletav eesmärk (
39
) ei oleks iseenesest määrav, kui see ei kajastuks e-raha väljastajaga sõlmitud lepingus, mis on e-raha väljastamise struktuurielement (ja samamoodi ka selle eesmärk).
69.
Mõlema poole tahteavaldus peab sellises lepingus olema ilmne nii, et kasutaja ja e-raha väljastaja on sõnaselgelt nõus sellega, et e-raha väljastaja väljastab kasutajalt saadud rahaliste vahendite eest rahalises väärtuses e-raha. Vastasel juhul oleks tegemist rahaliste vahendite ülekandmisega maksekontole, et makseteenuse pakkuja või e-raha väljastaja (
40
) osutaks kasutaja nimel makseteenuseid.
70.
Teiseks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud olukorra puhul samuti täidetud ettemakse nõue, mis on teine e-raha eristav tunnus. E-raha väljastaja kontrollib alates ettemaksest rahalisi vahendeid, mille kasutaja on talle üle andnud, et pärast nende e-rahaks konverteerimist tulevikus maksetehinguid täita.
71.
E-raha väljastamisel kontrollib asjaomaseid rahalisi vahendeid e-raha väljastaja, (
41
) mitte kasutaja, kes kasutab rahalist väärtust maksevahendina. E-raha väljastaja kontrollib kuni lepingu lõpuni kasutajalt saadud rahalisi vahendeid (
42
) elektrooniliselt hoitava raha väärtuse kujul. E-raha on täiendav vara, mille e-raha väljastaja loob nimetatud rahaliste vahendite põhjal.
72.
Seevastu kontrollib maksekontol põhinevate makseteenuste puhul nimetatud kontole kantud rahalisi vahendeid alati kasutaja, mitte makseteenuse pakkuja.
73.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei tundu käesolevas asjas, et kontroll maksekontodel olevate rahaliste vahendite üle oleks ABC Projektai käes, vaid see on nimetatud kontode omanike käes, kes võivad teha mis tahes hetkel täitmiseks maksekäsundeid.
74.
Kolmandaks, kuna e-raha on täiendav vara, mida kontrollib e-raha väljastaja, peab sellisel asutusel olema eraldi raamatupidamisarvestus, mis võimaldab kasutada direktiivi 2009/110 artikli 5 lõikes 3 ette nähtud omavahendite arvutusmeetodit.
75.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima, kas ABC Projektail oli e-raha ja omavahendite nõuete arvutamiseks eraldi raamatupidamisarvestus, sest seda ei ole võimalik Euroopa Kohtule esitatud andmete põhjal kindlaks teha.
76.
Neljandaks, nagu ma just märkisin, on kontroll rahaliste vahendite üle maksekonto omaniku käes ja ta saab vahendid soovi korral välja võtta. E-raha puhul on olemas ka võimalus, et maksja taotleb e-raha väljastajalt, et ta „tagastaks“ vahendid, mida pole kasutatud kolmandatele isikutele maksete tegemiseks. Siiski sõltub e-raha tagasi nominaalväärtusesse konverteerimine ja seejärel rahaliste vahendite väljamaksmine e-raha valdaja korraldusel tingimustest, mis on sätestatud kasutaja ja e-raha väljastaja vahel sõlmitud lepingus, milles võidakse näiteks näha ette, et ennetähtaegse tagastamise korral tasub selle kulud klient. (
43
)
77.
Nii osutatakse direktiivi 2009/110 artikli 11 lõigetes 3 ja 4, mille kohaselt:
–
e-raha väljastaja ja valdaja vahelises lepingus esitatakse selgelt ja nähtavalt tagastamise tingimused, kaasa arvatud kõik asjakohased tasud, ning e-raha valdajat teavitatakse nendest tingimustest enne, kui leping või pakkumine muutub tema jaoks siduvaks, ning
–
e-raha tagastamise eest võib nõuda tasu ainult siis, kui see on vastavalt lõikele 3 lepingus sätestatud ja ainult järgmistel juhtudel: a) tagastamist taotletakse enne lepingu lõppemist; b) lepingus on sätestatud lepingu lõppemise kuupäev ja e-raha valdaja lõpetas lepingu enne seda kuupäeva või c) tagastamist nõutakse rohkem kui aasta pärast lepingu lõppemise kuupäeva. (
44
) Tasu on proportsionaalne ja vastavuses e-raha väljastaja kantud tegelike kuludega.
78.
Taaskord on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne tuvastada, kas kasutaja ja e-raha väljastaja vahel oli olemas leping, milles olid e-raha väljastamise eeltingimusena sätestatud sellised selged ja arusaadavad tagastamise tingimused.
79.
Viiendaks hoitakse e-raha elektrooniliselt või magnetiliselt ja seda on võimalik kasutada ainult nendel kasutajatel, kes võtavad e-raha vabatahtlikult vastu (
45
) ja kellel on olemas vahendid e-raha kasutamiseks. Maksekontolt täidetud maksekäsundid tuleb seevastu võtta vastu kõigi ettevõtjate makseteenuse pakkujatel.
80.
Toimikus esitatud teabest ei nähtu, et ABC Projektail oleks elektrooniliselt või magnetiliselt hoiustatud raha, mida saab kasutada klientide võrgustikus, kes seda vabatahtlikult vastu võtavad. Kõik näib hoopis viitavat, et tegemist oli maksekontole hoiustatud rahaliste vahenditega, mida sai kasutada ainult kasutajate maksekäsundite täitmiseks.
81.
Lõppkokkuvõttes – tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on viinud läbi kontrolli – on vaidlusalune tegevus direktiivi 2015/2366 kohaldamisalasse jääv tegevus ja seda ei saa pidada e-raha väljastamiseks direktiivi 2009/110 tähenduses.
V. Ettepanek
82.
Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/110/EÜ (mis käsitleb e-raha asutuste asutamist ja tegevust ning usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvet ning millega muudetakse direktiive 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2000/46/EÜ) artikli 2 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2366 (makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta) artikli 4 punkte 3 ja 5
tuleb tõlgendada nii, et
makseasutuse tegevust, mis seisneb kasutajalt rahaliste vahendite vastuvõtmises ilma e-raha väljastamise kohta lepingut sõlmimata, ei reguleerita mitte direktiiviga 2009/110, vaid direktiiviga 2015/2366.
Sama kehtib juhul, kui nimetatud lepingu puudumisel võtab makseasutus kasutaja rahalised vahendid vastu ilma konkreetse maksekäsundita, et kanda need üle samal või järgmisel tööpäeval, ja rahalised vahendid jäävad maksetehingute tegemiseks ette nähtud makseasutuse kontole kauemaks kui õigusnormides sätestatud makseteenuse osutamise tähtaeg.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Hetkel kehtib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiiv (EL) 2015/2366 makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2015, L 337, lk 35).
(
3
)	Muu hulgas 9. aprilli 2014. aasta kohtuotsus T-Mobile Austria (C‑616/11, EU:C:2014:242), 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809), 11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320), 11. novembri 2020. aasta kohtuotsus DenizBank (C‑287/19, EU:C:2020:897), 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671) ja 23. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215).
(
4
)	16. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Paysera LT (C‑389/17, EU:C:2019:25). Edaspidi „kohtuotsus Paysera LT“.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiiv, mis käsitleb e-raha asutuste asutamist ja tegevust ning usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvet ning millega muudetakse direktiive 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2000/46/EÜ (ELT 2009, L 267, lk 7).
(
6
)	Leedu Vabariigi makseseaduse (Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas) põhikohtuasjas kohaldatav redaktsioon, mis kehtib alates 20. oktoobrist 2019. Nimetatud seadusega võetakse Leedu õigusse üle direktiiv 2015/2366.
(
7
)	Leedu Vabariigi makseasutuste seadus (Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis, mis kehtib alates 1. augustist 2018.
(
8
)	Leedu Vabariigi e-raha ja e-raha asutuste seadus (Lietuvos Respublikos elektroninių pinigų ir elektroninių pinigų įstaigų įstatymas) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis, mis kehtib alates 1. augustist 2018. Nimetatud seadusega võetakse Leedu õigusse üle direktiiv 2009/110.
(
9
)	Edaspidi kasutan sellele asutusele viitamiseks uut nime.
(
10
)	13. oktoobri 2016. aasta tegevusluba lubas pakkuda järgmisi makseteenuseid: maksetehingu täitmine, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuse pakkuja või mõne muu makseteenuse pakkuja juures asuvale maksekontole; otsekorralduste, sealhulgas ühekordsete otsekorralduste täitmine, maksetehingu täitmine maksekaardi või muu samasuguse vahendi abil ning krediitkorralduste, sealhulgas püsikorralduste ja rahaülekannete täitmine.
(
11
)	Põhikohtuasja poolte vahel ei ole vaidlust selle üle, et ABC Projektai hoidis rahalisi vahendeid kauem kui vaja, kuigi tõendati, et mõnel juhul ei saanud maksekäsundeid täita, kuna kliendid ei olnud täpsustanud makse eesmärki. Lisaks on tõendatud, et ABC Projektai tagastas kõik talle üle kantud vahendid ilma maksekäsundita.
(
12
)	ABC Projektai äriplaanis on märgitud, et see asutus ei kontrolli rahalisi vahendeid kauem kui tehingute tegemiseks vajalik, rahalisi vahendeid ei hoita kontol kauem kui 48 tundi ning need tagastatakse maksjale, kui selle aja jooksul maksekäsundit ei anta. Leedu Pank väidab, et ABC Projektai neid tingimusi ei täitnud.
(
13
)	Tegemist on Leedu Panga järelevalvenõukogu seisukohaga maksekontodel hoitavate rahaliste vahendite kohta (Lietuvos Banko Priežiūros tarnybos pozicija dėl mokėjimo sąskaitose laikomų lėšų), mis võeti vastu Leedu Panga järelevalvenõukogu esimehe 29. veebruari 2016. aasta otsusega nr 241‑53 (Lietuvos banko Priežiūros tarnybos direktoriaus 2016 m. vasario 29 d. sprendimas Nr. 241‑53). Eelotsusetaotluse kohaselt on seisukohas sätestatud, et makseteenuse pakkuja „võib võtta seal avatud maksekontole raha vastu ainult koos maksekäsundiga, mis tuleb täita makseseaduses ette nähtud tähtaja jooksul […] ning ta peab võtma piisavad meetmed tagamaks, et kolmandatelt isikutelt kliendi maksekontole laekunud raha ei hoita kauem, kui on vajalik makse tegemiseks. Kui nimetatud tingimused ei ole täidetud, loetakse makseteenuse pakkuja maksekontol hoitavad vahendid hoiusteks või muudeks tagasimakstavateks vahenditeks või e-rahaks.“
(
14
)	Vt EKP, Study on the payment attitudes of consumers in the euro area (SPACE 2022), Frankfurt am Main, 2023, https://www.ecb.europa.eu/stats/ecb_surveys/space/html/ecb.spacereport202212~783ffdf46e.en.html; samuti 27. septembri 2020. aasta dokument COM(2020) 592 (final), „Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele“.
(
15
)	Seda märkis komisjon dokumendis „A Study on the application and impact of the Directive (EU) 2015/2366 on Payment Services (PSD2)“, FISMA/2021/OP/0002, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/f6f80336-a3aa-11ed-b508-01aa75ed71a1/language-en.
(
16
)	28. juuni 2023. aasta dokument COM(2023) 366 (final) „Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, milles käsitletakse makseteenuseid ja e-raha teenuseid siseturul ning millega muudetakse direktiivi 98/26/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2015/2366/EL ja 2009/110/EÜ.“
(
17
)	Praegu osutab e-raha teenuseid palju ettevõtteid. Muu hulgas Paypal, Apple Pay, Google Pay ja Amazon Pay.
(
18
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. septembri 2000. aasta direktiiv elektronrahaasutuste asutamise ja tegevuse kohta ning usaldatavusnormatiivide täitmise üle peetava järelevalve kohta (ELT 2000, L 275, lk 39; ELT eriväljaanne 06/03, lk 343).
(
19
)	Direktiivi 2009/110 põhjendus 7: „Asjakohane on kehtestada e-raha selge määratlus, et muuta see tehniliselt neutraalseks. Selline määratlus peaks hõlmama kõiki olukordi, kus makseteenuse pakkuja väljastab raha eest salvestatud ettemaksega väärtust, mida saab kasutada maksmiseks, sest kolmandad isikud aktsepteerivad seda maksena.“
(
20
)	Direktiivi 2009/110 põhjendus 8: „E-raha määratlus peaks hõlmama e-raha, mida hoitakse kas e-raha valdaja valduses oleval makseseadmel või salvestatuna eraldi serveris ja mida e-raha valdaja kasutab e-raha erikonto kaudu. Sellise määratluse ulatus peaks olema piisavalt lai, et vältida tehnoloogilise innovatsiooni pidurdamist ning hõlmata kõiki turul praegu kasutatavaid ja tulevikus välja töötatavaid e-raha tooteid.“
(
21
)	Üldiselt peetakse e-rahaks rahalise väärtuse elektroonilist säilitamist tehnilisel seadmel, mida on võimalik kasutada maksete tegemiseks üksustele, kes ei ole väljastajad. Tehniline seade toimib ettemakstud esitajainstrumendina, mis ei kaasa tehingutesse tingimata pangakontosid. Vt EKP „Electronic money“ aadressil https://www.ecb.europa.eu/stats/money_credit_banking/electronic_money/html/index.es.html.
(
22
)	Vt nimetatud koostoime kohta Riefa C., „Directive 2009/110 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions and Directive 2015/2366/EU on the control of electronic payments in the EU“, mis on avaldatud Lodder, R., ja Murray, A. (toimetajad), EU Regulation of E-Commerce. A Commentary, Elgar Commentaries series, Edward Elgar, London, 2017, lk 157–160.
(
23
)	Komisjon on otsustanud ühendada mõlemad direktiivid uue direktiivi ettepanekuks, mida sisaldab dokument COM/2023/366 (final), millele on viidatud eespool joonealuses märkuses 16.
(
24
)	Tegemist on teenustega, mis võimaldavad teha sularaha sissemakset maksekontole ning kõiki maksekonto toimimiseks vajalikke toiminguid; teenustega, mis võimaldavad sularaha väljavõtmist maksekontolt ning kõiki maksekonto toimimiseks vajalikke toiminguid; maksetehingu täitmist, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuse pakkuja või mõne muu makseteenuse pakkuja juures asuvale maksekontole: a) otsekorralduste, sealhulgas ühekordsete otsekorralduste täitmine, b) maksetehingu täitmine maksekaardi või muu samasuguse vahendi abil, c) krediitkorralduste, sealhulgas püsikorralduste täitmine.
(
25
)	Direktiivis 2015/2366 pole konkreetselt määratletud, kuidas tuleb mõista „maksekonto haldamist“.
(
26
)	Nagu meenutatakse kohtuotsuse Paysera LT punktis 24, ei määratleta direktiivis 2009/110 mõistet „e-raha väljastamine“.
(
27
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused on mõistetavad, kuna erinevus makseteenuste ja e‑raha väljastamise vahel ei ole kõikide makseteenuse osutajate puhul ilmne. Sellele juhiti tähelepanu 23. juuni 2022. aasta dokumendis „Opinion of the European Banking Authority on its technical advice on the review of Directive (EU) 2015/2036 on payment services in the internal market (PSD2)“, EBA/Op/2022/06, lk 25.
(
28
)	Makseteenuste ja makseteenuste kasutaja mõistete kohta vt 11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320), punktid 37–48 ja 54.
(
29
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 2014. aasta direktiiv 2014/92/EL maksekontoga seotud tasude võrreldavuse, maksekonto vahetamise ja põhimaksekontole juurdepääsu kohta (ELT 2014, L 257, lk 214). 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsuses ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809) on öeldud, et „võimalus teha kontolt kolmandatele isikutele maksetehinguid või võtta vastu kolmandate isikute maksetehinguid on mõiste „maksekonto“ koostiselement“ (punkti 31) ja „kontot, millelt ei saa niisuguseid maksetehinguid otse teha, vaid selleks tuleb kasutada vahekontot, ei saa seega käsitleda „maksekontona“ maksekontode direktiivi tähenduses ning sellest tulenevalt ka makseteenuste direktiivi tähenduses“ (punkt 32).
(
30
)	Komisjon toetas seda seisukohta oma 12. märtsi 2012. aasta vastuses küsimusele ID 2018/4221 (Ability of a payment account operated by a payment institution to hold a credit balance in readiness for future payment transactions), kättesaadav EBA dokumendis „Single Rulebook Q&A, Question ID 2018,4221“, https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/-/qna/view/publicId/2018,4221. Komisjoni seisukoht oli, et „[…] A payment institution may hold clients’ funds on payment accounts for the purpose of providing payment services, including the execution of not yet specified future payment transactions, in accordance with the framework contract for setting up the referred payment account […]“.
(
31
)
(
32
)	Direktiivi 2015/2366 artikli 78 lõikes 1 nõutakse, et liikmesriigid tagaks, et laekumise ajaks on aeg, mil maksekäsund laekub maksja makseteenuse pakkujale ja maksja kontot ei debiteerita enne maksekäsundi laekumist. Selle lõike 2 kohaselt „kui maksekäsundi algatanud makseteenuse kasutaja ja makseteenuse pakkuja lepivad kokku, et maksekäsundi täitmine algab konkreetsel kuupäeval või kindlaksmääratud ajavahemiku lõppemisel või kuupäeval, mil maksja annab rahalised vahendid makseteenuse pakkuja käsutusse, loetakse artikli 83 kohaldamisel laekumise ajahetkeks nimetatud kokkulepitud päev.“
(
33
)	Tema kirjalike seisukohtade punkt 8.
(
34
)	„Otsekorraldus“ on „makseteenus, mille eesmärgiks on debiteerida maksja maksekontot, kui maksetehingu on algatanud makse saaja volituse alusel, mille maksja on andnud makse saajale, makse saaja makseteenuse pakkujale või maksja enda makseteenuse pakkujale“ (direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkt 23).
(
35
)	Sellisel juhul kohaldatakse talle direktiivi 2015/2366 artiklis 89 sätestatud vastutust.
(
36
)	Vt üksikasjalik analüüs teoses Storrer, P., Droit de la monnaie électronique, RB Édition, París, 2014, lk 41 jj.
(
37
)	Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuse Paysera LT punktis 27, et mõiste „tagastamine“ hõlmab e‑raha nimiväärtuses tagastamist ja sellele järgnevat e-raha valdaja korraldusel rahaliste vahendite ülekandmist. Ei ole nõutud, et „[…] need vahendid tuleb üle kanda e-raha valdaja või kolmanda isiku kontole.“
(
38
)	Direktiivi 2009/110 artikli 11 lõige 2 seab e-raha väljastajale kohustuse tagastada e-raha valdaja nõudmisel igal ajal ja vastavalt nimiväärtusele omatava e-raha rahaline väärtus. Nagu komisjon täpsustab, võidakse väljastaja ja kasutaja vahel sõlmitud lepingus näha tagastamise kohta ette teatavaid tingimusi, sealhulgas kulude hüvitamine, kui seda taotletakse teatud aja jooksul.
(
39
)	E-raha väljastamise eesmärgi asjakohasus tuleneb a sensu contrario direktiivi 2015/2366 artikli 18 lõikest 3. Rahaliste vahendite ülekandmise eesmärgile viidatakse ka kohtuotsuse Paysera LT punktides 29, 32 ja 33 seoses e-raha väljastamisega seotud tegevustega.
(
40
)	E-raha väljastajad võivad lisaks e-raha väljastamisele ja sellise varaliigi haldamisele pakkuda samuti kasutajatele maksekontode kaudu makseteenuseid.
(
41
)	E-raha väljastajate kontroll e-raha väljastamiseks mõeldud summade üle põhjendab seda, et nende puhul on nõuded omavahenditele suuremad (direktiivi 2009/110 artikkel 5) kui makseteenuse pakkujate puhul. Vt selle kohta kohtuotsus Paysera LT, punktid 18–22.
(
42
)	Loogiliselt võttes on kasutajal õigus teha makseid e-rahaga.
(
43
)	Vt selle kohta 26. oktoobri 2015. aasta kiri, mille saatis komisjon Leedu Pangale (komisjoni seisukohtade I lisa).
(
44
)	Märkus ei puuduta eestikeelset versiooni.
(
45
)	Näiteks ei saa PayPali kaudu maksta ettevõttele, kes ei võta oma tehingutes sellist liiki e-raha vastu.