Väliaikainen versio
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (seitsemäs jaosto)
25 päivänä maaliskuuta 2026(*)
Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne – Toimielimiä koskeva oikeus – Henkilötietojen suoja – Asetus (EU) 2018/1725 – Euroopan tietosuojavaltuutetulle osoitettu kantelu, joka koskee henkilötietojen käsittelyä EUIPO:ssa – Lausunnon antamisen osittainen raukeaminen – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä osittainen puuttuminen
Asiassa T‑144/25,
WS, edustajanaan asianajaja H. Tettenborn,
kantajana,
vastaan
Euroopan tietosuojavaltuutettu, asiamiehinään D. Nardi, F. Muller ja A. Zawiła-Niedźwiecka,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja
K. Kecsmár sekä tuomarit P. Nihoul (esittelevä tuomari) ja U. Öberg,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa
on antanut seuraavan
määräyksen
1        Kantaja WS vaatii kanteellaan yhtäältä SEUT 263 artiklan nojalla kumottavaksi Euroopan tietosuojavaltuutetun (jäljempänä tietosuojavaltuutettu) 26.2.2025 väitetysti tekemän implisiittisen päätöksen olla käsittelemättä hänen 25.11.2024 tekemäänsä kantelua, joka koski tapaa, jolla Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) oli käsitellyt hänen henkilötietojaan (jäljempänä riidanalainen päätös), ja toisaalta SEUT 268 ja SEUT 340 artiklan nojalla korvausta vahingosta, joka hänelle on väitetysti aiheutunut
tietosuojavaltuutetun toiminnasta häntä kohtaan.
Asian tausta
2        Kantaja pyysi 1.8.2024 Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43)
perusteella EUIPO:lta oikeutta tutustua tiettyihin asiakirjoihin.
3        Koska EUIPO ei ollut ilmoittanut vastaanottaneensa kyseistä pyyntöä eikä myöhempiä uudistettuja pyyntöjä, kantaja pyysi sitä 4.11.2024 päivätyllä kirjeellä käsittelemään tätä tietoturvaloukkauksena.
4        EUIPO:n pääjohtaja vahvisti 15.11.2024 tekemällään päätöksellä implisiittisen hylkäämispäätöksen asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 2 kohdan toisen luetelmakohdan ja 3 kohdan nojalla.
5        Kantaja teki 25.11.2024 tietosuojavaltuutetulle kantelun EUIPO:sta, jossa hän ilmoitti muun muassa haluavansa saada EUIPO:lta jäljennöksen henkilötiedoistaan ja lokitiedot kaikista tietojenkäsittelytoimista, poistetut tietonsa palautetuiksi, a tietojensa käsittelyn rajoitetuksi
sekä kyseiseen tietoturvaloukkaukseen liittyvät tiedot (jäljempänä 25.11.2024 tehty kantelu). Samana päivänä tietosuojavaltuutettu ilmoitti vastaanottaneensa tämän kantelun lähettämällä automaattisesti luodun sähköpostiviestin.
6        Kantaja pyysi 5.12.2024 tietosuojavaltuutettua toimittamaan hänelle hänen 25.11.2024 tekemänsä kantelun asianumeron ja kaikki lisätiedot.
7        Kantaja toisti 20.1.2025 asianumeroa koskevan pyyntönsä.
8        Tietosuojavaltuutettu ilmoitti 21.1.2025 vastaanottaneensa nämä kaksi kantajan sähköpostiviestiä. Lisäksi tietosuojavaltuutettu ilmoitti hänelle, ettei 25.11.2024 tehdystä kantelusta ollut löytynyt mitään mainintaa, ja kehotti kantajaa toimittamaan kantelun uudelleen.
9        Samana päivänä päivätyllä sähköpostiviestillä kantaja kieltäytyi noudattamasta tietosuojavaltuutetun kehotusta tehdä uudelleen 25.11.2024 päivätty kantelu sillä perusteella, että hänelle tuona päivänä annettu vastaanottoilmoitus osoitti, että kyseinen kantelu oli tehty asianmukaisesti. Kantaja toimitti kuitenkin jäljennöksen kantelustaan ja sen liitteistä sekä jäljennöksen automaattisesti luodusta vastaanottotodistuksesta.
10      Tietosuojavaltuutettu ilmoitti 24.1.2025 kantajalle, että hänen 25.11.2024 tekemänsä kantelu oli kirjattu asianumerolle 2025–0100. Tietosuojavaltuutettu täsmensi samassa sähköpostiviestissä seuraavaa: ”Tutkimme kantelunne ja ilmoitamme teille asian etenemisestä.”
11      Kantaja pyysi 29.1.2025 tietosuojavaltuutettua ilmoittamaan hänelle toteutetuista jatkotoimista.
12      Tietosuojavaltuutettu vahvisti 31.1.2025 muun muassa 25.11.2024 tehdyn kantelun vastaanottamisen ja sille annetun asianumeron ja ilmoitti kantajalle, että hänen 21.1.2025 lähettämässään sähköpostiviestissään toimittamat tiedot otettaisiin huomioon hänen kantelunsa tutkimisessa.
13      Tietosuojavaltuutettu ilmoitti kantajalle 7.2.2025 päivätyllä sähköpostiviestillä muun muassa, että hänen 25.11.2024 tekemänsä kantelu, sellaisena kuin se oli toimitettu sähköisesti, oli löydetty
5.2.2025 ja että se tultaisiin käsittelemään.
14      Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen 2.3.2025.
Kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat
15      Tietosuojavaltuutettu ilmoitti 16.4.2025 kantajalle päätöksestään lopettaa 25.11.2024 tehdyn kantelun käsittely. Tietosuojavaltuutettu katsoi tältä osin, että kyseinen kantelu ei koskenut henkilötietojen käsittelyä vaan asetuksen N:o 1049/2001 nojalla esitettyjen asiakirjoihin tutustumista koskevien pyyntöjen hallinnointia. Näin ollen tietosuojavaltuutettu katsoi, että kantelu ei kuulunut sen toimivaltaan ja ettei tutkinnan aloittamiselle ollut riittäviä perusteita.
Asianosaisten vaatimukset
16      Kantaja vaatii kanteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen;
–        velvoittaa
tietosuojavaltuutetun korvaamaan hänelle summan, joka on vähintään 1 500 euroa ja jonka unionin yleinen tuomioistuin määrittelee, henkisestä kärsimyksestä ja aineettomasta vahingosta, joita hänelle on väitetysti aiheutunut riidanalaisesta päätöksestä;
–        velvoittaa tietosuojavaltuutetun korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
17      Tietosuojavaltuutettu vaatii oikeudenkäyntiväitteessään, että unionin yleinen tuomioistuin
–        jättää kumoamisvaatimuksen tutkimatta;
–        hylkää vahingonkorvausvaatimuksen perusteettomana;
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18      Kantaja vaatii oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää oikeudenkäyntiväitteen.
Oikeudellinen arviointi
Kumoamisvaatimus
19      Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 131 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kanne on menettänyt tarkoituksensa eikä lausunnon antamiseen ole enää aihetta, se voi omasta aloitteestaan esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja asianosaisia kuultuaan milloin tahansa päättää ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
20      Unionin yleinen tuomioistuin katsoo käsiteltävässä asiassa, että sillä on asiakirjojen perusteella riittävästi tietoa asiasta, ja päättää mainitun artiklan mukaisesti ja asianosaisia kuultuaan antaa ratkaisun asian käsittelyä jatkamatta.
Kysymys siitä, onko implisiittinen päätös syntynyt 26.2.2025
21      Sen määrittämiseksi, onko kumoamisvaatimus menettänyt tarkoituksensa, unionin yleinen tuomioistuin katsoo aiheelliseksi tutkia, oliko vaatimuksella kohdetta kanteen nostamishetkellä. Näin ollen on tarkistettava, tehtiinkö 26.2.2025 implisiittinen päätös.
22      Luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39) 63 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jos – – tietosuojavaltuutettu ei ole käsitellyt kantelua tai ilmoittanut rekisteröidylle kolmen kuukauden kuluessa kantelun etenemisestä tai ratkaisusta, – – tietosuojavaltuutetun katsotaan antaneen kielteisen päätöksen”.
23      Tästä seuraa, että implisiittinen hylkäyspäätös syntyy, kun kaksi kumulatiivista edellytystä täyttyvät. Yhtäältä edellytetään, että tietosuojavaltuutettu ei ole ilmoittanut kantelun tekijälle kantelun ratkaisusta kolmen kuukauden määräajassa. Toisaalta edellytetään, että tietosuojavaltuutettu ei ole ilmoittanut kantelun tekijälle kantelun etenemisestä samassa määräajassa.
24      Koska kantaja teki nyt käsiteltävässä asiassa kantelunsa 25.11.2024, kolmen kuukauden määräaika päättyi 25.2.2025. Asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että tietosuojavaltuutettu ei ole ilmoittanut kantajalle kantelun ratkaisusta kolmen kuukauden kuluessa kantelun vastaanottamisesta. Näin ollen on tarkistettava, onko tietosuojavaltuutettu kuitenkin ilmoittanut kantajalle kantelun etenemisestä ennen mainitun määräajan päättymistä 26.2.2025, mikä on siten esteenä implisiittisen hylkäämispäätöksen syntymiselle.
25      Kuten edellä 8 kohdassa todettiin, tietosuojavaltuutettu ilmoitti kantajalle aluksi 21.1.2025, ettei 25.11.2024 tehdystä kantelusta ollut löytynyt mitään mainintaa.
26      Tämän jälkeen kantajan toimitettua jäljennöksen kantelustaan tietosuojavaltuutettu ilmoitti hänelle 24.1.2025, että se oli vastaanotettu ja kirjattu asianumerolle 2025–0100. Tietosuojavaltuutettu ilmoitti kantajalle myös aikovansa tutkia kantelun ja ilmoittaa hänelle asian etenemisestä.
27      Tämän jälkeen tietosuojavaltuutettu vastasi 31.1.2025 kantajan muihin tietojensaantipyyntöihin ja ilmoitti hänelle, että hänen 21.1.2025 toimittamat tiedot otettaisiin huomioon kantelun tutkinnassa. Tietosuojavaltuutettu täsmensi myös, että kantelua käsitellään 25.11.2024 vastaanotettuna.
28      Tietosuojavaltuutetun 7.2.2025 lähettämässä sähköpostiviestissä muun muassa
–        ilmoitettiin kantajalle, että hänen 25.11.2024 tekemänsä kantelu, sellaisena kuin se oli lähetetty sähköisesti, oli löydetty
5.2.2025 ja että se käsiteltäisiin;
–        täsmennettiin, että tietosuojavaltuutettu oli 31.1.2025 lähettämässään sähköpostiviestissä ainoastaan halunnut ilmoittaa kantajalle, että hänen kantelunsa tutkittaisiin 21.1.2025 vastaanotetun jäljennöksen perusteella, mutta että huomioon otettava jättämispäivä oli 25.11.2024;
–        selitettiin, että koska tietosuojavaltuutetulla oli nyt käytettävissään alkuperäinen 25.11.2024 päivätty kantelu, sitä tarkasteltaisiin kyseisen alkuperäiskappaleen perusteella, ja
–        vastattiin kantajan pyyntöön saada tutustua kanteluunsa ja toimitettiin se hänelle PDF-tiedostona.
29      Tältä osin on todettava, että nämä tietosuojavaltuutetun kantajalle toimittamat tiedot eivät ole tietoja asetuksen 2018/1725 63 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta kantelun etenemisestä.
30      Ensinnäkään kaikkia tietoja, jotka liittyvät 25.11.2024 tehdyn kantelun katoamiseen ja sen löytymiseen sittemmin, ei voida pitää kantelun etenemistä koskevina tietoina. Käsiteltävässä asiassa tällaisen luonnehdinnan hyväksyminen merkitsisi sitä, että jätettäisiin huomiotta asian etenemisen käsitteen ensisijainen merkitys, joka edellyttää tiettyä todellista edistymistä kantelun käsittelyssä.
31      Toiseksi, kuten kantaja perustellusti toteaa, pelkkä asianumeron ilmoittaminen ja maininta siitä, että kantelu tullaan käsittelemään, eivät osoita todellista etenemistä kantelun käsittelyssä.
32      Tästä seuraa, että koska ennen 26.2.2025 toimitetut tiedot eivät kuvastaneet 25.11.2024 tehdyn kantelun käsittelyn todellista edistymistä, ne eivät estäneet implisiittisen päätöksen syntymistä. Koska kantelun ratkaisusta tai sen etenemisestä ei ole ilmoitettu asetuksen 2018/1725 63 artiklan 3 kohdassa säädetyssä määräajassa, implisiittinen hylkäämispäätös on näin ollen syntynyt kyseisen määräajan päättyessä eli 26.2.2025.
33      Edellä esitetystä seuraa, että kumoamisvaatimuksella oli kohde kanteen nostamishetkellä.
Kumoamisvaatimuksen kohteen häviäminen menettelyn aikana
34      On kuitenkin tutkittava, onko kumoamisvaatimuksen kohde säilynyt myös edellä mainitun ajankohdan jälkeen.
35      On muistutettava, että käsiteltävässä asiassa nyt käsiteltävä vaatimus koskee 26.2.2025 tehdyn implisiittisen hylkäyspäätöksen kumoamista.
36      Oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäynnin kohteen on oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa (ks. vastaavasti tuomio C‑761/18 P, Leino-Sandberg v. parlamentti, EU:C:2021:52, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Tältä osin nimenomaisen päätöksen tekeminen merkitsee implisiittisen päätöksen peruuttamista (ks. vastaavasti tuomio 2.10.2014, Strack v. komissio, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 88 ja 89 kohta ja tuomio 26.3.2020, ViaSat v. komissio, T‑734/17, ei julkaistu, EU:T:2020:123, 17 kohta).
38      Kyseinen riitautetun toimen peruuttaminen johtaa peruuttamisen taannehtivan luonteen vuoksi siihen, että riita-asia menettää kohteensa (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2007, Wunenburger v. komissio, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 48 ja 49 kohta; tuomio 4.9.2018, ClientEarth v. komissio, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45 kohta ja tuomio 21.1.2021, Leino-Sandberg v. parlamentti, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, 33 kohta).
39      Tällaisessa tapauksessa implisiittistä päätöstä koskevan kanteen tutkimista ei voida perustella sillä, että tavoitteena on välttää väitetyn lainvastaisuuden toistuminen, eikä sillä, että tavoitteena on tehdä mahdollisten vahingonkorvauskanteiden nostaminen helpommaksi, koska nämä tavoitteet voidaan saavuttaa nimenomaisesta päätöksestä nostetun kanteen tutkimisella (ks. määräys 11.2.2025, Reverbel v. komissio, T‑178/24, EU:T:2025:173, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40      Käsiteltävässä asiassa 16.4.2025 tehdyn nimenomaisen päätöksen tekemisen seurauksena oli 26.2.2025 tehdyn implisiittisen päätöksen peruuttaminen. Viimeksi mainittu on poistunut Euroopan unionin oikeusjärjestyksestä, eikä siitä voida enää nostaa kumoamiskannetta. Kantaja ei myöskään ole nimenomaisen päätöksen tekemisen jälkeen mukauttanut vaatimuksiaan työjärjestyksen 86 artiklan perusteella. Näin ollen on todettava, että kumoamisvaatimus kohdistuu ainoastaan implisiittiseen hylkäyspäätökseen, joka on kuitenkin lakannut olemasta. Näissä olosuhteissa riidanalaisen päätöksen olemassaolon lakkaaminen johtaa kumoamisvaatimuksen kohteen menettämiseen.
41      Kuten kantaja väittää, 16.4.2025 tehdyssä nimenomaisessa päätöksessä tosin vahvistettiin sisällöllisesti kantelun hylkääminen, sellaisena kuin se on ilmaistu riidanalaisessa päätöksessä. Tällä seikalla ei kuitenkaan estetä sitä, että riidanalaisen päätöksen olemassaolo on lakannut ja että kumoamisvaatimus on täten menettänyt kohteensa (ks. vastaavasti määräys 19.2.2013, Beninca v. komissio, T‑418/12, ei julkaistu, EU:T:2013:75 ja määräys 18.3.2022, Saure v. komissio, T‑232/21, ei julkaistu, EU:T:2022:165).
42      Näin ollen lausunnon antaminen riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksesta raukeaa.
Vahingonkorvausvaatimus
43      Kantaja väittää, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä tietosuojavaltuutetun laiminlyönneistä, joihin on vedottu kumoamisvaatimuksen tueksi. Nämä väitetyt laiminlyönnit ovat asettaneet kantajan pysyvään epävarmuuteen ja heikentäneet hänen asemaansa kaikissa EUIPO:a vastaan nostetuissa kanteissa.
44      Tietosuojavaltuutettu kiistää kantajan väitteet.
45      Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 126 artiklassa määrätään, että jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, unionin yleinen tuomioistuin voi päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
46      Käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin katsoo saaneensa asiakirjoista riittävät tiedot ja päättää ratkaista asian jatkamatta sen käsittelyä.
47      Tältä osin on niin, että työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdan mukaan kannekirjelmässä on mainittava riittävän selkeästi ja täsmällisesti perusteet, joihin asiassa vedotaan, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista kanteen. Tarkemmin ottaen on todettava, että näiden vaatimusten täyttämiseksi vahingonkorvausvaatimuksen on sisällettävä seikat, joiden perusteella voidaan osoittaa asianomaisen toimielimen moititun toiminnan lainvastaisuus, vahingon todellisuus ja tämän toiminnan ja väitetyn vahingon välinen syy-yhteys (ks. tuomio 11.7.1996, Procurement Services v. komissio, T‑175/94, EU:T:1996:102, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Käsiteltävässä asiassa kantaja viittaa vahingonkorvausvaatimuksensa yhteydessä kumoamisvaatimuksensa tueksi esittämäänsä kanneperusteeseen. Hän väittää lisäksi, että tietosuojavaltuutettu on toiminut lainvastaisesti kaikista kumoamisvaatimuksen yhteydessä esitetyissä perusteluissa mainituista syistä.
49      On syytä muistuttaa tämän vahingonkorvausvaatimuksen asiayhteydestä. 26.2.2025 tehty implisiittinen päätös merkitsi 25.11.2024 tehdyn kantelun hylkäämistä. Koska kantaja katsoi, että hylkääminen oli lainvastainen, hän nosti tästä implisiittisestä päätöksestä kanteen 2.3.2025. Tämän jälkeen riidanalaisen päätöksen olemassaolo lakkasi 16.4.2025 tehdyn nimenomaisen päätöksen johdosta. Kantelun hylkääminen kieltämättä vahvistettiin sittemmin 16.4.2025 tehdyllä nimenomaisella päätöksellä. Viimeksi mainittu päätös ei kuitenkaan kuulu kanteen kohteeseen, koska kantajan vaatimuksia ei ole mukautettu tältä osin.
50      Tästä seuraa, että kantaja, jonka on näytettävä väittämänsä lainvastaisuus toteen, tyytyy viittaamaan väitteisiin, jotka kohdistuvat riidanalaiseen päätökseen, jonka olemassaolo on lakannut. Koska kantaja ei ole esittänyt muita seikkoja tai selityksiä, unionin yleinen tuomioistuin ei voi ymmärtää, miten se voisi arvioida 25.11.2024 tehdyn kantelun hylkäämisen laillisuutta pelkästään sellaisen riidanalaisen päätöksen perusteella, joka on hävinnyt unionin oikeusjärjestyksestä.
51      Tässä yhteydessä tällaisella yleisellä viittauksella ei nimittäin yksilöidä täsmällisesti sen toiminnan lainvastaisuutta, josta tietosuojavaltuutettua moititaan. Tältä osin on muistutettava, että kun vahingonkorvausvaatimus esitetään kumoamisvaatimuksen yhteydessä, unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tutkia ja yksilöidä kumoamisvaatimuksen tueksi esitetyistä eri väitteistä sitä tai niitä väitteitä, joihin kantaja aikoo perustaa vahingonkorvausvaatimuksen (ks. määräys Ben Ali v. neuvosto, T‑301/11, ei julkaistu, EU:T:2012:4, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52      Tämän johdosta vahingonkorvausvaatimus ei täytä työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdan selkeyden ja täsmällisyyden vaatimuksia. Näin ollen vahingonkorvausvaatimus on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Oikeudenkäyntikulut
53      Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Jos lausunnon antaminen asiassa raukeaa,
unionin yleinen tuomioistuin määrää työjärjestyksen 137 artiklan mukaan
oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.
54      Käsiteltävässä asiassa on todettava, että juuri se, ettei tietosuojavaltuutettu ilmoittanut kantelun etenemisestä asetetussa määräajassa, johti siihen, että kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen kantelunsa implisiittisestä hylkäämisestä tehdystä päätöksestä.
55      Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että tietosuojavaltuutettu on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)      Lausunnon antaminen kumoamisvaatimuksesta raukeaa.
2)      Vahingonkorvausvaatimus jätetään tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
3)      Euroopan tietosuojavaltuutettu vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan WS:n oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 25 päivänä maaliskuuta 2026.
Kirjaaja
Presidentti
V. Di Bucci
K. Kecsmár
*      Oikeudenkäyntikieli: englanti.