Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
26 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C‑234/25
Sky Österreich Fernsehen GmbH
vastaan
Verein für Konsumenteninformation
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Kuluttajien oikeudet – Poikkeukset peruuttamisoikeudesta – Peruuttamisoikeuden menettäminen – Digitaalinen palvelu – Digitaalinen sisältö – Suoratoistopalvelun tilaus – Tällaisen palvelun luonnehdinta
I       Johdanto
1.        Suoratoistoalustojen (jäljempänä suoratoisto) käyttö on viime vuosina yleistynyt, ja niiden tarjoaminen on lisääntynyt huomattavasti: kuluttajien saatavilla on nykyään lukuisia alustoja, ja niissä tarjottava sisältö on laajentunut. Kullakin alustalla on varmasti omat erityispiirteensä, mutta niillä on kuitenkin tiettyjä yhteisiä keskeisiä ominaisuuksia.
2.        Suoratoistopalvelua tarjottaessa videoiden tai musiikkiteosten kaltaisia sisältöjä siis asetetaan kuluttajan saataville katselua tai kuuntelua varten. Nämä sisällöt tallennetaan palvelimelle, jota kuluttajat voivat käyttää päätelaitteellaan hyperlinkin tai sovelluksen kautta. He voivat tällöin katsella tai kuunnella internetissä saataville asetettavasta sisällöstä valittua teosta suorana (”live”) tai tilauksesta (”on demand”) tilauksensa ehtojen ja tarjotun palvelun mukaisesti.
3.        Useimmiten kuluttaja voi suoratoistopalvelussa myös ladata valitun sisällön, jotta sitä voidaan katsella tai kuunnella myös ilman internetyhteyttä. Tällöin valittu teos tallennetaan omalle tallennusvälineelle ja voidaan toistaa myös ilman internetyhteyttä yleensä rajoitetun ajan, jonka jälkeen kyseistä sisältöä ei voida enää käyttää ladatussa muodossa, mutta se on edelleen saatavilla verkossa.
4.        Katseltavien tai kuunneltavien sisältöjen tarjontaan liittyy tavallisesti myös alustalla esitettävän sisällön personointi kunkin kuluttajan omien lukulistojen, esimerkiksi käynnissä olevista katseluista tai kuunteluista laadittujen listojen, tai aiemmin käytettyyn sisältöön perustuvien yksilöllisten ehdotusten avulla.
5.        Tällaisilla alustoilla on keskeinen merkitys käsiteltävässä asiassa, jossa unionin tuomioistuimen on ratkaistava, onko suoratoistopalvelun tarjoamista pidettävä direktiivin 2011/83/EU(2) säännöksissä tarkoitettuna digitaalisen sisällön tarjoamisena vai digitaalisen palvelun tarjoamisena.
6.        Tällainen luonnehdinta ei ole pelkästään semanttinen. Kyseisen direktiivin säännösten mukaan direktiivissä säädetty peruuttamisoikeus voi nimittäin lakata ennen direktiivissä lähtökohtaisesti säädetyn 14 päivän määräajan päättymistä, kun kyse on digitaalisen sisällön tarjoamisesta, mutta ei digitaalisen palvelun tarjoamisen tapauksessa.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Direktiivi 2019/770
7.        Direktiivin (EU) 2019/770(3) johdanto-osan 19 ja 57 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(19)      Tällä direktiivillä olisi voitava puuttua ongelmiin, jotka koskevat erilaista digitaalista sisältöä ja erilaisia digitaalisia palveluja ja niiden toimittamista. Jotta voitaisiin ottaa huomioon tekniikan nopea kehitys ja varmistaa digitaalisen sisällön tai digitaalisen palvelun käsitteen joustavuus tulevaisuudessa, tämän direktiivin olisi katettava muun muassa tietokoneohjelmat, sovellukset, videotiedostot, äänitiedostot, digitaaliset pelit, sähköiset kirjat tai muut sähköiset julkaisut sekä digitaaliset palvelut, joiden avulla voidaan luoda, käsitellä, käyttää tai tallentaa dataa digitaalisessa muodossa, mukaan lukien verkkosovelluspalvelut (SaaS), kuten videoiden ja äänitallenteiden jakaminen ja muu verkkoon tallentaminen, pilvipalveluympäristössä tarjolla olevat tekstinkäsittelymahdollisuudet tai pelit sekä sosiaalinen media. Koska digitaalista sisältöä tai digitaalisia palveluja voidaan toimittaa monin eri tavoin, esimerkiksi siirtämällä aineellisella välineellä, lataamalla kuluttajan omalle laitteelle, lähettämällä suoratoistona verkossa ja antamalla käyttöoikeus tallennettuun digitaaliseen sisältöön tai sosiaaliseen mediaan, tätä direktiiviä olisi sovellettava kaikkeen digitaaliseen sisältöön ja kaikkiin digitaalisiin palveluihin toimitus- tai käyttötavasta riippumatta. Tätä direktiiviä ei kuitenkaan olisi sovellettava internetyhteyspalveluihin.
– –
(57)      Digitaalista sisältöä tai digitaalisia palveluja voidaan myös toimittaa kuluttajille jatkuvasti pidemmän ajan kuluessa. Jatkuviin toimituksiin voi kuulua tapauksia, joissa elinkeinonharjoittaja saattaa digitaalisen palvelun kuluttajien saataville määrätyksi tai määräämättömäksi ajaksi, kuten kaksivuotinen pilvitallennussopimus tai toistaiseksi voimassa oleva sosiaalisen median alustan jäsenyys. Tämän luokan ominaispiirre on, että digitaalinen sisältö tai digitaalinen palvelu on kuluttajan saatavilla tai hänen käytettävissään ainoastaan määräaikaisen sopimuksen voimassaoloaikana tai niin kauan, kuin toistaiseksi voimassa oleva sopimus on voimassa. Näin ollen on perusteltua, että elinkeinonharjoittajan olisi tällaisissa tapauksissa oltava vastuussa ainoastaan virheistä, jotka ilmenevät tämän ajanjakson aikana. Sen, että kyseessä on jatkuva toimitus, ei välttämättä tarvitse edellyttää toimituksia pitkällä aikavälillä. Joitakin tapauksia, kuten videon suoratoisto verkossa, olisi pidettävä pidemmän ajan kuluessa tapahtuvana jatkuvana toimituksena audiovisuaalisen tiedoston varsinaisesta kestosta riippumatta. Tapauksia, joissa digitaalisen sisällön tai digitaalisen palvelun tietyt osat ovat saatavilla ajoittain tai useaan otteeseen määräaikaisen sopimuksen voimassaoloaikana tai niin kauan, kuin toistaiseksi voimassa oleva sopimus on voimassa, olisi myös pidettävä pidemmän ajan kuluessa tapahtuvana jatkuvana toimituksena, esimerkiksi kun sopimuksen mukaan virustorjuntaohjelmistoa voidaan käyttää vuoden ajan ja sitä päivitetään automaattisesti tänä ajanjaksona kunkin kuukauden ensimmäisenä päivänä tai kun elinkeinonharjoittaja tekee päivityksiä aina, kun digitaaliseen peliin on saatavilla uusia ominaisuuksia ja digitaalinen sisältö tai digitaalinen palvelu on kuluttajien saatavilla tai käytettävissä vain määräaikaisen sopimuksen voimassaoloaikana tai niin kauan, kuin toistaiseksi voimassa oleva sopimus on voimassa.”
8.        Kyseisen direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1 ja 2 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)      ’digitaalisella sisällöllä’ digitaalisessa muodossa tuotettua ja toimitettua dataa;
2)      ’digitaalisella palvelulla’
a)      palvelua, jonka avulla kuluttaja voi luoda, käsitellä, tallentaa tai käyttää digitaalisessa muodossa olevaa dataa; tai
b)      palvelua, joka mahdollistaa kuluttajan tai palvelun muiden käyttäjien lataaman tai luoman digitaalisessa muodossa olevan datan jakamisen tai muun vuorovaikutuksen sen kanssa;”
9.        Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 5 kohdan g alakohdassa säädetään seuraavaa:
”5.      Tätä direktiiviä ei sovelleta sopimuksiin, jotka koskevat
– –
g)      digitaalisen sisällön toimittamista, kun digitaalinen sisältö välitetään yleisölle muuten kuin signaalinsiirron välityksellä osana esitystä tai tapahtumaa, kuten digitaalista elokuvaesitystä;”
10.      Kyseisen direktiivin 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Digitaalisen sisällön tai digitaalisen palvelun toimittaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Elinkeinonharjoittajan on toimitettava digitaalinen sisältö tai digitaalinen palvelu kuluttajalle. Elleivät osapuolet ole toisin sopineet, elinkeinonharjoittajan on toimitettava digitaalinen sisältö tai digitaalinen palvelu ilman aiheetonta viivytystä sopimuksen tekemisen jälkeen.
2.      Elinkeinonharjoittaja on täyttänyt toimitusvelvoitteensa, kun
a)      digitaalinen sisältö tai keino digitaalise[n] sisällön käyttöä tai lataamista varten on kuluttajan tai kuluttajan tähän tarkoitukseen valitseman fyysisen tai virtuaalisen järjestelmän saatavilla tai käytettävissä;
b)      digitaalinen palvelu on asetettu kuluttajan tai kuluttajan tätä tarkoitusta varten valitseman fyysisen tai virtuaalisen järjestelmän saataville.”
2.     Direktiivi (EU) 2019/2161
11.      Direktiivin (EU) 2019/2161(4) johdanto-osan 30 ja 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(30)      Digitaalisen sisällön ja digitaalisten palvelujen määritelmät [direktiivissä 2011/83] olisi muutettava vastaamaan [direktiivin 2019/770] määritelmiä. Direktiivin 2019/770 soveltamisalaan kuuluva digitaalinen sisältö kattaa kertatoimitukset, sarjan tällaisia yksittäisiä tapahtumia ja jatkuvat toimitukset pidemmän ajan kuluessa. Sen, että kyseessä on jatkuva toimitus, ei välttämättä tarvitsisi edellyttää toimituksia pitkällä aikavälillä. Joitakin tapauksia, kuten videon suoratoisto verkossa, olisi pidettävä pidemmän ajan kuluessa tapahtuvana jatkuvana toimituksena audiovisuaalisen tiedoston varsinaisesta kestosta riippumatta. Digitaalisen sisällön ja digitaalisten palvelujen tiettyjä tyyppejä saattaakin olla vaikea erottaa toisistaan, sillä molempiin voi liittyä jatkuva toimitus elinkeinonharjoittajalta sopimuksen koko keston ajan. Esimerkkejä digitaalisista palveluista ovat videoiden ja äänitallenteiden jakaminen ja muu verkkoon tallentaminen, pilvipalvelussa tarjolla olevat tekstinkäsittelymahdollisuudet tai pelit, pilvitallennus, selainsähköposti, sosiaalinen media ja pilvisovellukset. Palveluntarjoajan jatkuvan osallistumisen vuoksi on perusteltua soveltaa [direktiivissä 2011/83] säädettyjä peruuttamisoikeutta koskevia sääntöjä, joiden mukaan kuluttaja voi kokeilla palvelua ja päättää 14 päivän kuluessa sopimuksen tekemisestä, pitääkö hän sen vai ei. Useille sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista koskeville sopimuksille, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, on tyypillistä, että kuluttaja saa kertatoimituksena tietyn osan tai tiettyjä osia digitaalisesta sisällöstä, esimerkiksi tiettyjä musiikki- tai videotiedostoja. Sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista koskeviin sopimuksiin, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, sovelletaan edelleen [direktiivin 2011/83] 16 artiklan ensimmäisen kohdan m alakohdan poikkeusta peruuttamisoikeuteen, jonka mukaan kuluttaja menettää peruuttamisoikeuden, kun sopimuksen täyttäminen, esimerkiksi sisällön lataaminen tai suoratoisto, on alkanut, edellyttäen, että kuluttaja on antanut nimenomaisen ennakkosuostumuksensa siihen, että sopimuksen täyttäminen alkaa peruuttamisoikeuden voimassaoloaikana, ja ilmaissut hyväksyvänsä, että hän on näin ollen menettänyt peruuttamisoikeutensa. Jos ei ole selvää, onko sopimus palvelusopimus vai sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista koskeva sopimus, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, olisi sovellettava palvelujen peruuttamisoikeutta koskevia sääntöjä.
– –
(38)      [Direktiivin 2011/83] 16 artiklan ensimmäisen kohdan m alakohdassa säädetään poikkeuksesta peruuttamisoikeuteen, kun kyse on digitaalisesta sisällöstä, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, jos kuluttaja on antanut nimenomaisen ennakkosuostumuksen siihen, että sopimuksen täyttäminen alkaa ennen peruuttamisoikeuden voimassaolon päättymistä, ja ilmaissut hyväksyvänsä, että hän näin ollen menettää peruuttamisoikeuden. Kyseisen direktiivin 14 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään sopimusperusteisesta seuraamuksesta, jos elinkeinonharjoittaja ei täytä tätä vaatimusta, eli siitä, että kuluttajan ei tarvitse maksaa käytetystä digitaalisesta sisällöstä. Vaatimus, joka koskee nimenomaisen ennakkosuostumuksen ja hyväksynnän ilmaisun saamista kuluttajalta, on siten merkityksellinen vain sellaisen digitaalisen sisällön kohdalla, joka toimitetaan kauppahintaa vastaan. Tämän vuoksi on tarpeen muuttaa 16 artiklan ensimmäisen kohdan m alakohtaa siten, että vaatimus, jonka mukaan elinkeinonharjoittajien on saatava kuluttajilta nimenomainen ennakkosuostumus ja hyväksynnän ilmaisu, koskee ainoastaan sellaisia sopimuksia, joissa kuluttajalle asetetaan maksuvelvollisuus.”
3.     Direktiivi 2011/83
12.      Direktiiviä 2011/83 on muutettu direktiivillä 2019/2161. Direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettu määräaika päättyi 28.11.2021, ja kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä oli sovellettava 28.5.2022 alkaen.
13.      Direktiivin 2011/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
6)      ’palvelusopimuksella’ muuta sopimusta kuin myyntisopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja suorittaa tai sitoutuu suorittamaan kuluttajalle palvelun, mukaan lukien digitaalinen palvelu;
– –
11)      ’digitaalisella sisällöllä’ [direktiivin 2019/770] 2 artiklan 1 alakohdassa määriteltyä digitaalista sisältöä;
– –
16)      digitaalisella palvelulla’ [direktiivin 2019/770] 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyä digitaalista palvelua;
– –”
14.      Kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Peruuttamiseen liittyvät kuluttajan velvoitteet”, säädetään seuraavaa:
”– –
2 a.      Jos sopimus peruutetaan, kuluttajan on pidättäydyttävä käyttämästä digitaalista sisältöä tai digitaalista palvelua ja saattamasta sitä kolmansien osapuolten saataville.
3.      Jos kuluttaja käyttää peruuttamisoikeutta tehtyään 7 artiklan 3 kohdan tai 8 artiklan 8 kohdan mukaisen pyynnön, hänen on maksettava elinkeinonharjoittajalle määrä, joka on suhteessa saatuun suoritukseen siihen ajankohtaan asti, jona kuluttaja ilmoittaa elinkeinonharjoittajalle peruuttamisoikeuden käytöstä, kun vertauskohtana on sopimukseen sisältyvät suoritukset kokonaisuudessaan. Suhteellinen osuus, joka kuluttajan on maksettava elinkeinonharjoittajalle, lasketaan sopimuksen mukaisen kokonaishinnan perusteella. Jos kokonaishinta on kohtuuton, suhteellinen osuus lasketaan saadun suorituksen markkina-arvon perusteella.
4.      Kuluttaja ei ole velvollinen maksamaan
– –
b)      sellaisen digitaalisen sisällön toimittamisesta kokonaisuudessaan tai osittain, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, jos
i)      kuluttaja ei ole antanut nimenomaista ennakkosuostumustaan siihen, että sopimuksen täyttäminen alkaa ennen 9 artiklassa tarkoitetun 14 tai 30 päivän määräajan päättymistä;
ii)      kuluttaja ei ole ilmaissut hyväksyvänsä, että antaessaan suostumuksensa hän menettää peruuttamisoikeutensa; tai
iii)      elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut vahvistusta 7 artiklan 2 kohdan tai 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti.
– –”
15.      Kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, 16 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät saa säätää 9–15 artiklan mukaista peruuttamisoikeutta etäsopimusten ja muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyjen sopimusten osalta, jos kyse on
a)      palvelusopimuksista, joiden osalta palvelu on kokonaan suoritettu, ja silloin kun sopimuksessa kuluttajalle asetetaan maksuvelvollisuus, ainoastaan jos sopimuksen täyttäminen on alkanut kuluttajan nimenomaisella ennakkosuostumuksella ja hyväksynnän ilmaisemisella siitä, että hän menettää peruuttamisoikeutensa, kun elinkeinonharjoittaja on täyttänyt sopimuksen kokonaisuudessaan;
– –
i)      sellaisen sinetöidyn ääni- tai kuvatallenteen tai sinetöidyn tietokoneohjelman toimittamisesta, jonka sinetti on avattu toimituksen jälkeen;
j)      yksittäisen sanoma- tai aikakauslehden tai aikakausjulkaisun toimittamisesta, lukuun ottamatta tällaisten julkaisujen toimittamista koskevia tilaussopimuksia;
– –
m)      sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista koskevista sopimuksista, jota ei toimiteta aineellisella välineellä, jos sopimuksen täyttäminen on alkanut ja, kun sopimuksessa kuluttajalle asetetaan maksuvelvollisuus, jos
i)      kuluttaja on antanut nimenomaisen ennakkosuostumuksensa siihen, että sopimuksen täyttäminen alkaa peruuttamisoikeuden voimassaolon aikana;
ii)      kuluttaja on ilmaissut hyväksyvänsä, että hän näin ollen menettää peruuttamisoikeutensa; ja
iii)      elinkeinonharjoittaja on toimittanut vahvistuksen 7 artiklan 2 kohdan tai 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti.
– –”
B       Itävallan oikeus
16.      Etäsopimuksista ja muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyistä sopimuksista annetun liittovaltion lain (Bundesgesetz über Fernabsatz- und außerhalb von Geschäftsräumen geschlossene Verträge (Fern- und Auswärtsgeschäfte-Gesetz – FAGG))(5) 3 §:ssä esitetään seuraavat määritelmät:
”– –
4.      ’digitaalisella suoritteella’ [tarkoitetaan] digitaalista sisältöä tai digitaalista palvelua;
5.      ’digitaalisella sisällöllä’ [tarkoitetaan] digitaalisessa muodossa tuotettua ja toimitettua dataa, mukaan lukien kuluttajan ohjeiden mukaisesti kehitetty data;
6.      ’digitaalisella palvelulla’ [tarkoitetaan]
a)      palvelua, jonka avulla kuluttaja voi luoda, käsitellä, tallentaa tai käyttää digitaalisessa muodossa olevaa dataa, tai
b)      palvelua, joka mahdollistaa kuluttajan tai palvelun muiden käyttäjien lataaman tai luoman digitaalisessa muodossa olevan datan jakamisen tai muun vuorovaikutuksen sen kanssa,
mukaan lukien kuluttajan ohjeiden mukaisesti kehitetyt palvelut.
– –”
17.      Kyseisen lain 18 §:ssä, jonka otsikko on ”Poikkeukset peruuttamisoikeudesta”, säädetään seuraavaa:
”(1)      Kuluttajalla ei ole oikeutta peruuttaa etäsopimuksia tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyjä sopimuksia, jotka koskevat
1.      palveluja, jos elinkeinonharjoittaja on suorittanut palvelun kokonaan, jolloin niissä tapauksissa, joissa kuluttajalle asetetaan sopimuksessa maksuvelvollisuus, peruuttamisoikeus lakkaa vain, jos elinkeinonharjoittaja on lisäksi aloittanut sopimuksen täyttämisen kuluttajan nimenomaisella ennakkosuostumuksella ja jos kuluttaja
a)      on joko ennen palvelun suorittamisen alkamista ilmaissut hyväksyvänsä, että hänellä ei enää ole peruuttamisoikeutta, kun sopimus on täytetty kokonaisuudessaan,
b)      tai on nimenomaisesti pyytänyt elinkeinonharjoittajaa käymään luonaan korjaustöiden tekemiseksi,
– –
11.      sellaisen digitaalisen sisällön asettamista saataville, jota ei ole tarkoitus toimittaa aineellisella välineellä, jos elinkeinonharjoittaja on aloittanut sopimuksen täyttämisen, jolloin niissä tapauksissa, joissa kuluttajalle asetetaan sopimuksessa maksuvelvollisuus, peruuttamisoikeus lakkaa vain, jos lisäksi
a)      kuluttaja on nimenomaisesti hyväksynyt sen, että sopimuksen täyttäminen alkaa ennen peruuttamisen määräajan päättymistä,
b)      kuluttaja on ilmaissut hyväksyvänsä, että hän menettää peruuttamisoikeutensa sopimuksen täyttämisen ennenaikaisen alkamisen vuoksi, ja
c)      elinkeinonharjoittaja on toimittanut kuluttajalle 5 §:n 2 momentissa tai 7 §:n 3 momentissa tarkoitetun jäljennöksen tai vahvistuksen.
– –”
III  Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja menettely unionin tuomioistuimessa
18.      Sky Österreich Fernsehen GmbH (jäljempänä Sky Österreich), joka on Itävaltaan sijoittautunut yksityinen televisioyhtiö, tarjoaa muun muassa suoratoistopalveluja Itävallan alueella. Katselemista varten saataville asetettu digitaalinen sisältö on palvelimella, jota asiakkaat voivat käyttää päätelaitteellaan linkin tai sovelluksen kautta katsellakseen tilaukseensa sisältyviä ohjelmia internetin välityksellä suorana tai tilauksesta. Kustakin lisenssinantajasta riippuen myös lataukset ovat mahdollisia. Tällöin digitaalinen sisältö voidaan ladata omalle tallennusvälineelle ja toistaa myös ilman verkkoyhteyttä. Ladattu sisältö voidaan katsella vain kerran, ja katselu on suoritettava loppuun 48 tunnin kuluessa sen alkamisesta.
19.      Suoratoistopalvelujen tilaus voidaan tehdä verkossa vain, jos asiakas hyväksyy seuraavan sopimusehdon napsauttamalla sitä:
”Tilausta tehtäessä: Olen tutustunut Sky X:n antamiin peruuttamisoikeutta koskeviin tietoihin. Hyväksyn sen, että Sky aloittaa sopimuksen täyttämisen jo ennen 14 päivän pituisen peruuttamisajan päättymistä, jolloin menetän tilausta koskevan peruuttamisoikeuteni.”
20.      Verein für Konsumenteninformation (jäljempänä VKI), joka on kuluttajansuojayhdistys, pitää näitä kuluttajille annettuja peruuttamisoikeutta koskevia tietoja riittämättöminä. Sen mukaan suoratoistotilaus on digitaalinen palvelu, jossa vasta palvelun suorittaminen kokonaisuudessaan johtaa peruuttamisoikeuden lakkaamiseen, kun kuluttaja on ilmaissut hyväksyvänsä, että hän menettää tämän oikeuden kyseisenä ajankohtana. Sky Österreich sitä vastoin katsoo, että suoratoistopalvelussa on kyse digitaalisesta sisällöstä, joten peruuttamisoikeus lakkaa jo sopimuksen täyttämisen alkaessa.
21.      VKI:n kanne, jossa vaaditaan, että Sky Österreichia kielletään käyttämästä edellä mainittua sopimuslauseketta kuluttajiin kohdistuvassa liiketoiminnassaan, hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa. Toisen asteen tuomioistuin kuitenkin hyväksyi VKI:n valituksen ja muutti ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomiota luokittelemalla Sky Österreichin tarjoaman suoratoistopalvelun digitaaliseksi palveluksi, jossa peruuttamisoikeus ei voi lakata jo sopimuksen täyttämisen alkaessa vaan vasta, kun palvelu on kokonaan suoritettu.
22.      Sky Österreichin Revision-valitusta käsittelevä Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta), joka on pyytänyt ennakkoratkaisua käsiteltävässä asiassa, pohtii arviointiperusteita, joiden avulla voidaan määrittää, onko Sky Österreichin palvelujen kaltaiset suoratoistopalvelut luokiteltava digitaalista sisältöä vai digitaalisia palveluja koskeviksi sopimuksiksi.
23.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Sky Österreichin tarjoama palvelu täyttää digitaalisessa muodossa tuotettua ja toimitettua dataa koskevan edellytyksen ja vastaa näin ollen digitaalisen sisällön määritelmää. Se huomauttaa, että suoratoisto tarkoittaa vain tiedonsiirtotapaa, jonka ansiosta dataa voidaan katsella tai kuunnella jo lähetyksen aikana. Näitä palveluja voitaisiin kuitenkin pitää myös digitaalisessa muodossa olevan datan tallentamisena tai käyttämisenä, joten ne voisivat olla digitaalisia palveluja varsinkin, kun niitä ei toimiteta kertaluonteisesti, kun niihin liittyvät yleensä tarjonnan vastaava päivittäminen ja yksilölliset suositukset, jotka perustuvat kunkin käyttäjän mieltymyksiin, ja kun sopimus on yleensä tarkoitettu jatkuvaksi.
24.      Tässä tilanteessa Oberster Gerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2011/83] 16 artiklan m alakohtaa, luettuna yhdessä 2 artiklan 11 alakohdan kanssa, tulkittava siten, että sellaisten suoratoistopalvelujen tarjoamista, joissa katselemista varten saataville asetettu digitaalinen sisältö on palvelimella, jota asiakkaat voivat käyttää päätelaitteillaan linkin tai sovelluksen kautta, jolloin he voivat katsella tilaukseensa sisältyviä ohjelmia internetin välityksellä sekä ’live-’ että ’on demand’ ‑toistona tai vaihtoehtoisesti ladata kyseisen digitaalisen sisällön ja tallentaa sen omalle tallennusvälineelle, jolloin se on verkkoyhteydestä riippumatta katseltavissa 48 tunnin ajan, pidetään näissä säännöksissä tarkoitetun ’digitaalisen sisällön’ toimittamisena?”
25.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet VKI, Sky Österreich, Italian ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio. Istuntoa asianosaisten kuulemiseksi ei pidetty.
IV     Asian tarkastelu
26.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 alakohtaa ja 16 artiklan m alakohtaa tulkittava siten, että suoratoistopalvelua, jossa kuluttajan saataville asetettu sisältö on palvelimella, johon asiakkaat voivat päästä hyperlinkin tai sovelluksen avulla katsellakseen sitä suorana, tilauksesta tai lataamisen jälkeen verkon ulkopuolella, pidetään digitaalisen sisällön tarjoamisena, johon kyseisessä direktiivissä säädettyä 14 päivän peruuttamisoikeutta ei tiettyjen edellytysten täyttyessä voida soveltaa.
27.      Sky Österreich väittää, että sen tarjoamaa palvelua on pidettävä digitaalisen sisällön tarjoamisena, jonka osalta voidaan säätää, että kuluttajan 14 päivän peruuttamisoikeutta ei sovelleta, jos kuluttajalle ilmoitetaan tästä ja hän on ilmaissut hyväksyvänsä, että hän menettää tämän oikeuden. Kaikki muut osapuolet väittävät sitä vastoin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen suoratoistopalvelun tarjoaminen on digitaalisen palvelun tarjoamista, johon ei voida soveltaa direktiivin 2011/83 16 artiklan m alakohdassa säädettyä peruuttamisoikeutta koskevaa poikkeusta, joten kuluttajilla on oltava 14 päivää aikaa peruuttaa tarvittaessa tilauksensa.
A       Digitaalisen sisällön ja digitaalisen palvelun käsitteet
28.      Digitaalisen sisällön ja digitaalisen palvelun käsitteet määritellään direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 ja 16 alakohdassa, joissa viitataan direktiivin 2019/770 2 artiklan 1 ja 2 alakohdassa oleviin määritelmiin.
29.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan näiden säännösten tulkinnassa on otettava huomioon paitsi niiden sanamuoto myös niiden asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännökset ovat.(6)
1.     Sanamuodon mukainen tulkinta
30.      Direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 ja 16 alakohdan mukaan digitaalisella sisällöllä tarkoitetaan ”digitaalisessa muodossa tuotettua ja toimitettua tietoa” ja digitaalisella palvelulla ”palvelua, jonka avulla kuluttaja voi luoda, käsitellä, tallentaa tai käyttää digitaalisessa muodossa olevaa dataa” tai ”joka mahdollistaa kuluttajan tai palvelun muiden käyttäjien lataaman tai luoman digitaalisessa muodossa olevan datan jakamisen tai muun vuorovaikutuksen sen kanssa”.
31.      On todettava, ettei direktiivin 2011/83 sanamuodon perusteella voida määrittää tarkasti, mikä kuuluu digitaalisen sisällön ja mikä digitaalisen palvelun tarjoamiseen. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa: suoratoiston tarjoamista voidaan pitää sekä digitaalisen sisällön toimittamisena, koska sen avulla voidaan asettaa saataville ja katsella digitaalisessa muodossa tuotettua dataa, että digitaalisen palvelun tarjoamisena, jonka avulla kuluttaja voi käyttää dataa ja tallentaa sitä tilapäisesti.
32.      Unionin lainsäätäjä myöntää lisäksi, että saattaa edelleen olla epäselvää, onko sopimus palvelusopimus vai sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista koskeva sopimus, jota ei toimiteta aineellisella välineellä.(7)
33.      Näitä säännöksiä on siis tulkittava systemaattisen ja teleologisen tulkinnan avulla, jotta voidaan tehdä ero direktiivin 2011/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, 2 artiklan 11 alakohdassa tarkoitetun digitaalisen sisällön toimittamisen ja kyseisen direktiivin 2 artiklan 16 alakohdassa tarkoitettujen digitaalisten palvelujen toimittamisen välillä.
2.     Systemaattinen tulkinta
34.      Ensinnäkin pelkästään direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 ja 16 alakohdan sanamuodon perusteella ei voida määrittää tarkasti, mitä digitaalisen sisällön tai digitaalisen palvelun käsitteeseen kuuluu, mutta direktiiveistä 2011/83 ja 2019/2161 – erityisesti niiden johdanto-osien perustelukappaleista – saadaan kuitenkin hyödyllisiä viitteitä.
35.      Yhtäältä digitaalisen sisällön osalta direktiivin 2011/83 johdanto-osan 19 perustelukappaleessa, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä muodossaan, mainitaan esimerkiksi ”tietokoneohjelmat, sovellukset, pelit, musiikki, videot tai tekstit, riippumatta siitä, ovatko ne saatavilla lataamalla tai suoratoistona, aineellisen välineen avulla tai muuta kautta”. Digitaalisten palvelujen osalta direktiivin 2019/2161 johdanto-osan 30 perustelukappaleessa viitataan lisäksi ”videoiden ja äänitallenteiden jakamiseen ja muuhun verkkoon tallentamiseen, pilvipalvelussa tarjolla oleviin tekstinkäsittelymahdollisuuksiin tai peleihin, pilvitallennukseen, selainsähköpostiin, sosiaaliseen mediaan ja pilvisovelluksiin”.
36.      Vaikka direktiivin 2019/2161 johdanto-osan 30 perustelukappaleessa myönnetään toistamiseen, että ”digitaalisen sisällön ja digitaalisten palvelujen tiettyjä tyyppejä [saattaa] olla vaikea erottaa toisistaan”, unionin lainsäätäjä antaa kuitenkin näiden eri esimerkkien kautta joitakin viitteitä digitaalisen sisällön tarjoamisen ominaispiirteistä verrattuna digitaalisen palvelun tarjoamiseen. Ensimmäisellä tarkoitetaan siis kertaluonteista, ajallisesti rajoitettua ja tarjottavaan sisältöön liittyvää tarjoamista, kun taas jälkimmäinen edellyttää tiettyä kestoa ja elinkeinonharjoittajan sitoumusta, joten palvelua ei suoriteta loppuun pelkällä tietyn sisällön tarjoamisella.
37.      Toisaalta tämä ilmenee myös unionin lainsäätäjän direktiivien 2011/83, 2019/770 ja 2019/2161 johdanto-osien perustelukappaleissa esittämistä täsmennyksistä. Niissä nimittäin todetaan, että digitaalinen sisältö ”kattaa kertatoimitukset, sarjan tällaisia yksittäisiä tapahtumia ja jatkuvat toimitukset pidemmän ajan kuluessa”,(8) kun taas digitaaliset palvelut edellyttävät ”palveluntarjoajan jatkuvaa osallistumista”.(9) Tämä on mielestäni ratkaiseva kriteeri määritettäessä, mikä kuuluu digitaalisen sisällön ja mikä digitaalisen palvelun käsitteeseen.
38.      Kuten komissio korostaa, palveluntarjoajan jatkuva osallistuminen osoittaa tiettyä dynamiikkaa sekä saataville asetettavan sisällön että saataville asettamisen yhteydessä tarjottavien palvelujen osalta. Toisin sanoen digitaalisen palvelun tarjoaminen ei – toisin kuin digitaalisen sisällön tarjoaminen – voi rajoittua kertaluonteiseen ja rajoitettuun saataville asettamiseen.
39.      Toiseksi tällainen tulkinta nähdäkseni vahvistuu, kun direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 ja 16 alakohtaa luetaan yhdessä sen 16 artiklan m alakohdan kanssa, sillä viimeksi mainitun alakohdan mukaan peruuttamisoikeutta ei tiettyjen edellytysten täyttyessä sovelleta digitaalisen sisällön toimittamista koskeviin sopimuksiin.
40.      Tällainen peruuttamisoikeutta koskeva poikkeus on nimittäin oikeutettu, jos kuluttaja tuntee digitaalisen sisällön tarjoamisen yhteydessä tarkasti sisällön, jota hän aikoo katsella tai kuunnella, koska kyseessä on kertaluonteinen ja erityinen sisällön tarjoaminen. Lisäksi on todettava, että kun tarjottu sisältö on katsottu tai kuunneltu, siitä ei ole kuluttajalle juurikaan enää hyötyä, koska se on käytetty kokonaan. Ei siis ole olemassa ajanjaksoa, jonka aikana kuluttaja voisi kokeilla saataville asetettua sisältöä.
41.      Digitaalista palvelua tarjottaessa tilanne on toinen. Tällöin peruuttamisoikeus on nimittäin täysin perusteltu, kun otetaan huomioon elinkeinonharjoittajan osallistuminen ja sisällön saataville saattamiseen liittyvät palvelut. Suoratoistoalustan tilauksen yhteydessä asiakas voi ”kokeilla” alustaa tutustuakseen sen teosvalikoimaan, sen käytettävyyteen ja tarjolla oleviin katselu- tai kuuntelumahdollisuuksiin sekä alustan mahdolliseen personointiin käytetyn sisällön mukaan. Tässä tilanteessa ei siis ole kyse ainoastaan tarjottavan sisällön käytöstä vaan sen selvittämisestä, soveltuuko elinkeinonharjoittajan tarjoama palvelu kokonaisuudessaan kuluttajalle. Jos näin ei ole, hän voi käyttää peruuttamisoikeuttaan.
42.      Unionin tuomioistuimen tuomiossa PE Digital(10) esittämästä ratkaisusta joka tapauksessa ilmenee, että direktiivin 2011/83 16 artiklan m alakohta on poikkeus peruuttamisoikeudesta ja että sitä on unionin oikeuden säännöksenä, jolla rajoitetaan kuluttajien suojaamiseksi myönnettyjä oikeuksia, tulkittava suppeasti.(11) Toisin sanoen digitaalisen sisällön käsitettä, joka johtaa peruuttamisoikeutta koskevan poikkeuksen soveltamiseen, ei voida tulkita laajasti, joten se olisi mielestäni rajoitettava kertaluonteiseen toimittamiseen. Kun palvelussa mennään tällaista kertaluonteista toimittamista pitemmälle, sitä on siis pidettävä kyseisen direktiivin 2 artiklan 16 alakohdassa tarkoitettuna digitaalisena palveluna.
43.      Direktiivin 2011/83 2 artiklan 11 ja 16 alakohdasta sekä 16 artiklan m alakohdasta nähdäkseni ilmenee, ettei käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaista suoratoistopalvelua pidetä digitaalisen sisällön tarjoamisena.
44.      Kyseisten säännösten teleologinen tulkinta tukee tätä päätelmää.
3.     Teleologinen tulkinta
45.      Direktiivillä 2011/83 pyritään luomaan ”asianmukainen tasapaino kuluttajansuojan korkean tason ja yritysten kilpailukyvyn välillä”.(12)
46.      Kuten unionin tuomioistuin on todennut, peruuttamisoikeudella pyritään suojaamaan kuluttajaa etämyynnin erityistilanteessa, jossa kuluttajalla ei ole konkreettisesti mahdollisuutta nähdä tuotetta tai tutustua palvelun ominaisuuksiin ennen sopimuksen tekoa. Peruuttamisoikeuden tarkoituksena on näin ollen korvata kuluttajalle etäsopimuksesta aiheutuva haitta myöntämällä tälle asianmukainen harkinta-aika, jonka kuluessa hänellä on mahdollisuus tutkia ja kokeilla ostettua tavaraa.(13)
47.      Direktiivin 2011/83 16 artiklan m alakohdassa säädetyllä peruuttamisoikeutta koskevalla poikkeuksella puolestaan pyritään suojaamaan elinkeinonharjoittajaa silloin, kun kuluttaja tuntee elinkeinonharjoittajan tarjoaman sisällön ja se voidaan käyttää välittömästi. Kuten Italian hallitus korostaa, tällaisessa tilanteessa kuluttaja saa täyden hyödyn palvelusta sen suorittamishetkellä. Kuten Sky Österreich väittää, digitaalisen sisällön osalta ei myöskään voida palauttaa aiemmin vallinnutta tilannetta, jossa elinkeinonharjoittajan edut otetaan huomioon, joten se, että kuluttaja voi peruuttaa sopimuksen myöhemmin, merkitsisi viime kädessä sitä, että elinkeinonharjoittaja toimittaa digitaalisen sisällön vastikkeetta.
48.      Näin ollen nimenomaan luonteeltaan laajempi elinkeinonharjoittajan jatkuvaa sitoumusta edellyttävä digitaalinen palvelu, toisin kuin pelkkä digitaalisen sisällön toimittaminen, oikeuttaa sen, että kuluttaja voi vedota peruuttamisoikeuteensa, jos hän ei palvelua kokeiltuaan ole siihen tyytyväinen. Digitaalisen sisällön kertaluonteisuuden ja erityisluonteen vuoksi on sitä vastoin perusteltua, ettei kuluttaja voi kokeilla sitä, koska hän tietää ennen kyseessä olevan sisällön saataville asettamista, millaisen palvelun hän tarkalleen saa.
49.      Direktiivin 2011/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, tavoitteista ilmenee siten lisäksi, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen suoratoistopalvelu ei ole digitaalisen sisällön tarjoamista, johon ei välttämättä sovelleta kyseisessä direktiivissä säädettyä 14 päivän peruuttamisoikeutta.
B       Väärinkäytön mahdollisuus
50.      Tällaista päätelmää ei mielestäni voida kyseenalaistaa Sky Österreichin väitteellä, jonka mukaan kuluttajan mahdollisuus käyttää peruuttamisoikeuttaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen suoratoistopalvelun tilauksen yhteydessä johtaa väistämättä tilausten väärinkäyttöön.
51.      Sky Österreich toteaa näin ollen, että suoratoistopalvelun tilausten on todettu lisääntyvän erityisesti suosittujen sarjojen ensimmäisen tai viimeisen kauden tullessa saataville tai jalkapallon mestaruuskilpailujen ratkaisevien ottelujen aikaan. Sky Österreich huomauttaa, että jos kuluttaja voisi irtisanoa tilauksensa heti sisällön katselun jälkeen, hän voisi katsella kyseisen sisällön lähes ilmaiseksi.
52.      Kuten komissio on korostanut, unionin lainsäätäjä on kuitenkin nimenomaisesti ottanut huomioon tämän väärinkäytön mahdollisuuden direktiivin 2011/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2019/2161, 14 artiklan 3 kohdassa, jossa säädetään, että ”jos kuluttaja käyttää peruuttamisoikeutta – –, hänen on maksettava elinkeinonharjoittajalle määrä, joka on suhteessa saatuun suoritukseen siihen ajankohtaan asti, jona kuluttaja ilmoittaa elinkeinonharjoittajalle peruuttamisoikeuden käytöstä, kun vertauskohtana on sopimukseen sisältyvät suoritukset kokonaisuudessaan”.
53.      Tätä ratkaisua sovelletaan myös silloin, kun kuluttaja irtisanoo suoratoistoalustalle tekemänsä tilauksen: elinkeinonharjoittaja saa korvauksen, joka vastaa sisällön saataville asettamista sen ajanjakson aikana, jona kuluttajalla on ollut oikeus käyttää sitä.
54.      Sky Österreichin mielestä tällainen korvaus ei kuitenkaan ole riittävä, kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan sen suhteellisen osuuden määrittämiseksi, joka kuluttajan on maksettava elinkeinonharjoittajalle, kun kyseinen kuluttaja on nimenomaisesti vaatinut, että sopimuksen täyttäminen alkaa sopimuksen peruuttamista koskevan määräajan kuluessa, ja kuluttaja peruuttaa kyseisen sopimuksen, on lähtökohtaisesti otettava huomioon kyseisessä sopimuksessa sovittu hinta kaikkien sopimuksen kohteena olevien suoritusten osalta ja kyseinen osuus on laskettava aikaan suhteutettuna.(14) Tällaisessa laskelmassa ei kuitenkaan oteta huomioon tarjottavien sisältöjen eri arvoja, koska urheilukilpailun loppuvaiheella on erilainen taloudellinen arvo kuin päivittäin jatkuvilla televisiosarjoilla.
55.      Ei nimittäin voida jättää huomiotta sitä, että kuluttajat saattaisivat käyttää peruuttamisoikeuttaan vain saadakseen yksittäisen houkuttelevan sisällön käyttöoikeuden ja että oikeuskäytännössä tarkoitettu aikaan suhteutettu laskentatapa ei välttämättä johtaisi elinkeinonharjoittajalle suoritettavaan kohtuulliseen korvaukseen.
56.      Huomautan kuitenkin yhtäältä, että direktiivin 2011/83 14 artiklan 3 kohdassa säädetään sellaisen määrän maksamisesta, joka on suhteessa saatuun suoritukseen, eikä mainita mitään kyseisen palvelun suorittamisen kestosta. Toisaalta unionin tuomioistuimen tuomiossa PE Digital(15) esittämää ratkaisua voidaan mielestäni perustella sillä, että kyseisessä asiassa tarkastellulla palvelulla eli internetsivuston kumppaninvälityspalvelulla oli vakaa ja pysyvä taloudellinen arvo. Toisin sanoen kuluttajalle ei ollut houkuttelevampaa tilata palvelua tiettynä ajankohtana tietyn sisällön saamiseksi.
57.      Edellä esitetyn perusteella tätä ratkaisua ei nähdäkseni voida täysin soveltaa tilanteeseen, jossa kuluttajan, joka on käyttänyt peruuttamisoikeuttaan tilattuaan suoratoistoalustan palvelun, on maksettava rahallinen korvaus, koska tässä korvauksessa voidaan mielestäni ottaa huomioon sekä ajanjakso, jona kuluttaja on ollut alustan tilaaja, että saataville asetettujen ja katsottujen eri sisältöjen taloudellinen arvo.(16)
58.      Näin ollen pitäydyn tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohdassa esitetyssä päätelmässä.
V       Ratkaisuehdotus
59.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU, sellaisena kuin se on muutettuna 27.11.2019 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2019/2161, 2 artiklan 11 ja 16 alakohtaa sekä 16 artiklan m alakohtaa
on tulkittava siten, että
suoratoistopalvelua, jossa kuluttajan saataville asetettu sisältö on palvelimella, johon asiakkaat voivat päästä hyperlinkin tai sovelluksen avulla katsellakseen sitä suorana, tilauksesta tai lataamisen jälkeen verkon ulkopuolella, ei pidetä digitaalisen sisällön tarjoamisena.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2011, L 304, s. 64).
3      Tietyistä digitaalisen sisällön ja digitaalisten palvelujen toimittamista koskeviin sopimuksiin liittyvistä seikoista 20.5.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2019, L 136, s. 1).
4      Neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 98/6/EY, 2005/29/EY sekä 2011/83/EU muuttamisesta unionin kuluttajansuojasääntöjen täytäntöönpanon valvonnan parantamisen ja nykyaikaistamisen osalta 27.11.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2019, L 328, s. 7).
5      BGBl. I, 109/2022.
6      Tuomio 17.11.1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta); tuomio 22.12.2022, Sambre & Biesme ja Commune de Farciennes (C‑383/21 ja C‑384/21, EU:C:2022:1022, 54 kohta); tuomio 15.1.2026, AVR-Afvalverwerking (C‑692/23, EU:C:2026:4, 37 kohta) ja tuomio 15.1.2026, Ambito territoriale di caccia Ancona 2 (C‑615/24, EU:C:2026:10, 23 kohta).
7      Direktiivin 2019/2161 johdanto-osan 30 perustelukappale.
8      Direktiivin 2019/2161 johdanto-osan 30 perustelukappale.
9      Direktiivin 2019/2161 johdanto-osan 30 perustelukappale.
10      Tuomio 8.10.2020 (C‑641/19, EU:C:2020:808).
11      Tuomio 8.10.2020, PE Digital (C‑641/19, EU:C:2020:808, 43 kohta).
12      Direktiivin 2011/83 johdanto-osan neljäs perustelukappale ja direktiivin 2019/770 johdanto-osan toinen perustelukappale.
13      Tuomio 23.1.2019, Walbusch Walter Busch (C‑430/17, EU:C:2019:47, 45 kohta).
14      Tuomio 8.10.2020, PE Digital (C‑641/19, EU:C:2020:808).
15      Tuomio 8.10.2020 (C‑641/19, EU:C:2020:808).
16      Tietyn sisällön taloudellista arvoa on mielestäni helpompi arvioida, jos sisältö voidaan ostaa tai vuokrata myös ilman tilausta. Tällaisen mahdollisuuden tarjoaminen tarkoittaa, ettei elinkeinonharjoittaja enää tee pelkästään pitkäaikaisia tilaussopimuksia kuluttajien kanssa, mutta mahdollistaa lähetettyjen sisältöjen täsmällisen arvon määrittämisen.