61997CJ0366_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-366/97,
jonka Tribunale civile e penale di Firenze (Italia) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosasiassa, jossa vastaajina ovat
Massimo Romanelli,
Paolo Romanelli,
ennakkoratkaisun luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annetun toisen neuvoston direktiivin 89/646/ETY (EYVL L 386, s. 1) 3 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. J. G. Kapteyn (esittelevä tuomari) sekä tuomarit G. Hirsch, J. L. Murray, H. Ragnemalm ja R. Schintgen,
julkisasiamies: N. Fennelly,
kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Massimo ja Paolo Romanelli, edustajanaan asianajaja Giovanni Flora, Firenze,
- Belgian hallitus, asiamiehenään ulkoasiain-, ulkomaankauppa- ja kehitysyhteistyöministeriön yleisneuvonantaja Jan Devadder,
- Itävallan hallitus, asiamiehenään liittovaltion ulkoasiainministeriön lähettiläs Christine Stix-Hackl,
- Suomen hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston osastopäällikkö, suurlähettiläs Holger Rotkirch ja saman ministeriön lainsäädäntöneuvos Tuula Pynnä,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja Christina Tufvesson ja oikeudellisen yksikön virkamies Laura Pignataro,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Massimo ja Paolo Romanellin sekä komission 24.9.1998 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 29.10.1998 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Tribunale civile e penale di Firenze on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 8.10.1997 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 24.10.1997, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annetun toisen neuvoston direktiivin 89/646/ETY (EYVL L 386, s. 1) 3 artiklan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty rikosoikeudenkäynnissä, jossa Massimo ja Paolo Romanellia syytetään Romanelli Finanzaria SpA:n laillisina edustajina lainvastaisesta talletusten keräämisestä yleisöltä.
3 Direktiivin 89/646/ETY 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltioiden on kiellettävä henkilöitä tai yrityksiä, jotka eivät ole luottolaitoksia, harjoittamasta liiketoimintaa, johon kuuluu talletusten tai muiden takaisinmaksettavien varojen vastaanottaminen yleisöltä."
4 Direktiivi 89/646/ETY pantiin Italiassa täytäntöön direktiivin 89/646/ETY täytäntöönpanoa koskevalla 1.9.1993 annetulla asetuksella (decreto legislativo) nro 385, jolla yhteensovitetaan pankki- ja luottoalalla annettuja lakeja. Kyseisen asetuksen 11 §:n 2 momentissa kielletään muita yrityksiä kuin pankkeja keräämästä talletuksia yleisöltä; tämä toiminta määritellään saman säännöksen 1 momentissa "varojen hankkimiseksi takaisinmaksua koskevin velvoittein talletuksina tai muussa muodossa". Asetuksen nro 385
130 §:ssä säädetään lisäksi lainvastainen talletusten kerääminen yleisöltä rangaistavaksi teoksi.
5 Massimo ja Paolo Romanelli ovat vuosina 1994 ja 1995 laskeneet liikkeelle vakuusarvopapereita myymällä kolmansille velkakirjoja ja ostamalla niitä välittömästi takaisin hinnalla, johon on lisätty sovittu korko, sekä optiotodistuksia Romanelli Finanzaria SpA:n liikkeelle laskemien joukkovelkakirjojen ostamista varten.
6 Tribunale civile e penale di Firenze täsmentää, että "kyseiset vakuusarvopaperit ja joukkovelkakirjoja koskevat optiotodistukset - - eivät [olleet] takaisinmaksettavia rahoitusvälineitä siksi, että tämä ominaisuus kuuluisi erottamattomasti niiden luonteeseen, vaan ainoastaan siksi, että näin oli sovittu".
7 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että asetuksessa nro 385 oleva käsite "talletusten kerääminen" voidaan tulkita kahdella tavalla: joko sillä tarkoitetaan ainoastaan sellaisia rahoitusvälineitä, joiden luonteeseen kuuluu erottamattomasti takaisinmaksua koskeva velvoite, tai sillä tarkoitetaan lisäksi niitä rahoitusvälineitä, joiden osalta takaisinmaksua koskeva velvoite seuraa nimenomaisesta sopimuksesta.
8 Koska Tribunale civile e penale di Firenze katsoi, että annettava tulkinta riippui direktiivin 89/646/ETY 3 artiklan tulkinnasta, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Tarkoitetaanko 15.12.1989 annetussa direktiivissä 89/646/ETY olevalla ilmaisulla 'takaisinmaksettavat varat' ainoastaan sellaisia rahoitusvälineitä, joiden luonteeseen kuuluu erottamattomasti se ominaisuus, että ne ovat takaisinmaksettavia, vai tarkoitetaanko kyseisellä käsitteellä myös sellaisia rahoitusvälineitä, joiden luonteeseen ei kuulu erottamattomasti se, että ne maksetaan takaisin, mutta joiden osalta sovitaan maksetun määrän takaisinmaksusta?"
9 Pääasian syytettyjen mukaan direktiivin 89/646/ETY 3 artiklalla tarkoitetaan ainoastaan luonteeltaan erottamattomasti takaisinmaksettavien varojen hankkimista, mutta ei toimintaa, jonka kohteena ovat sellaiset rahoitusvälineet, jotka eivät ole luonteeltaan erottamattomasti takaisinmaksettavia, vaikka viimeksi mainittujen osalta olisikin sovittu "palauttamisesta". Vaikka direktiivillä 89/646/ETY ja luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 12 päivänä joulukuuta 1977 annetulla neuvoston direktiivillä 77/780/ETY (EYVL L 322, s. 30) pyritäänkin suojaamaan luottopääomaa, kuten talletustodistuksia ja joukkovelkakirjoja, ne eivät syytettyjen mukaan koske riskipääomaa, kuten tietyn yhtiön osakkeita, johon ei sijoiteta takaisinmaksutakeen perusteella, vaan tarkoituksin saada keinottelemalla voittoa.
10 Belgian, Itävallan ja Suomen hallitukset sekä komissio väittävät sitä vastoin, että direktiivin 89/646/ETY yksi olennainen tavoite, nimittäin talletusten suojaaminen, voidaan saavuttaa ainoastaan, jos direktiivin 3 artiklaa tulkitaan siten, että käsite "takaisinmaksettavat varat" kattaa kaikki toimet, joihin liittyy menettelytavoista riippumatta takaisinmaksua koskeva velvoite. Koska rahoituslaitokset luovat jatkuvasti uusia välineitä, muu kyseiselle säännökselle annettava tulkinta saattaisi vaarantaa säännöksessä tarkoitetun sen kiellon tehokkaan vaikutuksen, jolla pyritään takaamaan se, että ainoastaan hyväksytyt oikeussubjektit voivat suorittaa kyseisiä toimintoja suhteessa yleisöön.
11 Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-222/95, Parodi, 9.7.1997 antamassaan tuomiossa (Kok. 1997, s. I-3899, 22 kohta), pankkiala on kuluttajansuojan takia erityisen herkkä ala. Kuluttajia on nimittäin tarpeen suojella niiltä vahingoilta, joita heille voi aiheutua sellaisten pankkien toimien johdosta, jotka eivät noudata vakavaraisuutta koskevia säännöksiä tai joiden johtajat eivät ole vaaditulla tavalla ammatillisesti päteviä tai ominaisuuksiltaan luotettavia.
12 Kuten direktiiveissä 77/780/ETY ja 89/646/ETY säädetään, talletusten suojaaminen on yksi luottolaitosten osalta toteutettavien yhteensovittamistoimien tavoitteista.
13 Direktiivin 77/780/ETY neljännen perustelukappaleen mukaan kyseisten toimien on koskettava kaikkia luottolaitoksia. Viidennessä perustelukappaleessa lisätään, että kyseisiä toimenpiteitä olisi sen vuoksi sovellettava mahdollisimman laajalla alalla, joka käsittää kaikki laitokset, joiden toimintaan kuuluu vastaanottaa yleisöltä takaisinmaksettavia varoja joko talletuksina tai muussa muodossa kuten laskemalla jatkuvasti liikkeeseen joukkovelkakirjoja tai muita vastaavia arvopapereita.
14 Edellä mainittu huomioon ottaen direktiivin 77/780/ETY 1 artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetään, että luottolaitoksella tarkoitetaan "yritystä, joka liiketoimintanaan vastaanottaa yleisöltä talletuksia tai muita takaisinmaksettavia varoja ja myöntää luottoja omaan lukuunsa". Direktiivissä 89/646/ETY, jota sen 2 artiklan 1 kohdan mukaan sovelletaan kaikkiin luottolaitoksiin, viitataan myös tähän määritelmään.
15 Tästä seuraa, että direktiivin 89/646/ETY 3 artiklassa säädettyä kieltoa, jolla kielletään henkilöitä tai yrityksiä, jotka eivät ole luottolaitoksia, harjoittamasta liiketoimintaa, johon kuuluu talletusten tai muiden takaisinmaksettavien varojen vastaanottaminen yleisöltä, on tulkittava siten, että sitä sovelletaan rahoitusvälineisiin, joiden takaisinmaksettavuuteen liittyvä ominaisuus johtuu sopimusehdosta.
16 Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 12 kohdassa todennut, suppeampi tulkinta, kuten se, jota pääasian syytetyt puolustavat, vaarantaisi tavoitteen, jonka mukaan kuluttajia on suojattava haitalta, joita rahoitustoiminnot saattavat aiheuttaa.
17 Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 3 artiklassa olevalla ilmaisulla "muut takaisinmaksettavat varat" tarkoitetaan niiden rahoitusvälineiden, joiden luonteeseen kuuluu erottamattomasti se ominaisuus, että ne ovat takaisinmaksettavia, lisäksi myös niitä rahoitusvälineitä, joiden luonteeseen ei kuulu erottamattomasti se, että ne maksetaan takaisin, mutta joiden osalta sovitaan maksettujen varojen takaisinmaksusta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
18 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Belgian, Itävallan ja Suomen hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Tribunale civile e penale di Firenzen 8.10.1997 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annetun toisen neuvoston direktiivin 89/646/ETY 3 artiklassa olevalla ilmaisulla "muut takaisinmaksettavat varat" tarkoitetaan niiden rahoitusvälineiden, joiden luonteeseen kuuluu erottamattomasti se ominaisuus, että ne ovat takaisinmaksettavia, lisäksi myös niitä rahoitusvälineitä, joiden luonteeseen ei kuulu erottamattomasti se, että ne maksetaan takaisin, mutta joiden osalta sovitaan maksettujen varojen takaisinmaksusta.