62023CJ0417
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
18 päivänä joulukuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumaton yhdenvertainen kohtelu – Direktiivi 2000/43/EY – Käsitteet ”etninen alkuperä”, ”välitön syrjintä” ja ”välillinen syrjintä” – Kansallinen säännöstö, jossa edellytetään sellaisten kehittämissuunnitelmien laatimista, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta tietyillä asuinalueilla – Näiden alueiden määrittäminen ottamalla huomioon ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus – Oikeutus – Sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja kotoutuminen – Asuntopolitiikka – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla – Oman kodin kunnioittamista koskeva oikeus – Oikeasuhteisuus
Asiassa C‑417/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Østre Landsret (Itä-Tanskan hovioikeus, Tanska) on esittänyt 30.6.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 6.7.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge
vastaan
MV,
EH,
LI,
AQ ja
LO,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
BL – Danmarks Almene Boliger ja
Institut for Menneskerettigheder,
ja
XM,
ZQ,
FZ,
DL,
WS,
JI,
PB,
VT,
YB,
TJ ja
RK
vastaan
Social-, Bolig- og Ældreministeriet,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Institut for Menneskerettigheder,
FN’s særlige rapportør E. Tendayi Achiume ja
FN’s særlige rapportør Balakrishnan Rajagopal,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari), I. Ziemele, J. Passer ja O. Spineanu-Matei sekä tuomarit S. Rodin, E. Regan, A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias ja Z. Csehi,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 30.9.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, edustajanaan H. Qwist, advokat,
–
XM, ZQ, FZ, DL, WS, JI, PB, VT, YB, TJ ja RK, edustajinaan P. A. Fokdal ja E. O. R. Rosenberg Khawaja, advokater,
–
MV, EH, LI, AQ ja LO, edustajinaan N.-E. Hansen ja M. Tarp, advokater,
–
BL – Danmarks Almene Boliger, edustajinaan K. Paludan ja L. V. Thomsen, advokater,
–
Institut for Menneskerettigheder, edustajinaan M. Akhtar, P. Hjaltason, L. Teilgård, T. B. Thomsen ja M. Ventegodt,
–
FN’s særlige rapportør E. Tendayi Achiume ja FN’s særlige rapportør Balakrishnan Rajagopal, edustajinaan P. A. Fokdal ja E. O. R. Rosenberg Khawaja, advokater,
–
Tanskan hallitus, asiamiehenään C. A.-S. Maertens, avustajinaan R. Holdgaard ja J. Pinborg, advokater,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Pérez-Zurita Gutiérrez,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Carlin, F. Clotuche-Duvieusart ja C. Vang,
kuultuaan julkisasiamiehen 13.2.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY (EYVL 2000, L 180, s. 22) 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty viidessä asiassa, joissa asianosaisina ovat neljässä ensimmäisessä asiassa yhtäältä Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ‑niminen julkinen asuntotuotantojärjestö (jäljempänä SAB) ja toisaalta viisi julkisten perheasuntojen vuokralaista ja viidennessä asiassa yhtäältä yksitoista julkisten perheasuntojen vuokralaista ja toisaalta Social-, Bolig- og Ældreministeriet (sosiaali-, asunto- ja vanhusasiainministeriö, Tanska) ja joissa on kyse kansallisesta säännöstöstä, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on yli 50 prosenttia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2000/43
3
Direktiivin 2000/43 johdanto-osan 2–4, 9, 12, 13, 15, 16 ja 28 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
[SEU] 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti Euroopan unioni perustuu jäsenvaltioille yhteisiin vapauden, kansanvallan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteisiin ja unioni pitää arvossa yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina perusoikeuksia, sellaisina kuin ne taataan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä[, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetussa,] Euroopan yleissopimuksessa [(jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] ja sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden yhteisessä valtiosääntöperinteessä.
(3)
Kaikkien oikeus yhdenvertaisuuteen lain edessä ja oikeus suojeluun syrjintää vastaan ovat yleismaailmallisia oikeuksia, jotka on tunnustettu ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevassa YK:n yleissopimuksessa, kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa, taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa sekä [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa], jotka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet.
(4)
On tärkeää kunnioittaa näitä perusoikeuksia ja ‑vapauksia, yhdistymisvapaus mukaan lukien. Lisäksi on tärkeää tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan yhteydessä kunnioittaa myös yksityis- ja perhe-elämää sekä niihin liittyviä liiketoimia.
– –
(9)
Rotuun tai etniseen alkuperään perustuva syrjintä voi haitata [EUT-]sopimuksen tavoitteiden saavuttamista, etenkin korkean työllisyystason ja sosiaalisen suojelun tason saavuttamista, elintason ja elämänlaadun kohottamista sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja solidaarisuutta. Se voi myös haitata Euroopan unionin tavoitetta kehittyä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueena.
– –
(12)
Kehitettäessä demokraattisia ja suvaitsevaisia yhteiskuntia, joiden täysivaltaisia jäseniä kaikkien ihmisten rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumatta on voitava olla, rotuun tai etniseen alkuperään perustuvaan syrjintään kohdistuvien erityistoimien olisi ulotuttava palkkatyöhön tai itsenäisen ammatin harjoittajaksi pääsyä pitemmälle ja katettava myös esimerkiksi koulutus, sosiaalinen suojelu, sosiaaliturva ja terveydenhuolto mukaan lukien, sosiaalietuudet sekä tavaroiden ja palvelujen saatavuus ja tarjonta.
(13)
Koko yhteisössä olisi kiellettävä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluva kaikenlainen rotuun tai etniseen alkuperään perustuva välitön tai välillinen syrjintä. Syrjintäkieltoa olisi sovellettava myös kolmansien maiden kansalaisiin, mutta se ei koske kansalaisuuteen perustuvaa erilaista kohtelua eikä rajoita niiden säännösten noudattamista, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa, oleskelua ja työhön ja ammattiin pääsyä.
– –
(15)
Niiden tosiseikkojen arviointi, joiden perusteella voidaan päätellä välittömän tai välillisen syrjinnän olemassaolo, on kansallisen tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen elimen tehtävä kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä noudatettavien sääntöjen mukaisesti. Näissä säännöissä voidaan määrätä erityisesti välillisen syrjinnän toteamisesta mitä tahansa keinoa käyttäen tilastotiedot mukaan lukien.
(16)
On tärkeää suojella kaikkia luonnollisia henkilöitä rotuun tai etniseen alkuperään perustuvalta syrjinnältä. – –
– –
(28)
– – tämän direktiivin tavoitetta, eli kaikissa jäsenvaltioissa yhteisen syrjinnänvastaisen suojelun korkean tason takaamista, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden tasolla – –”
4
Direktiivin 2000/43 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda puitteet rotuun ja etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän torjumiselle yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa.”
5
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Syrjinnän käsite”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä yhdenvertaisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, ettei minkäänlaista rotuun tai etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.   Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)
välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan rodun tai etnisen alkuperän perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa;
b)
välillisenä syrjintänä pidetään sitä, jos näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa tiettyä rotua tai etnistä alkuperää olevat henkilöt erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, jollei kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä ole puolueettomasti perusteltavissa olevaa oikeutettua tavoitetta, ja jolleivät tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ole asianmukaisia ja tarpeellisia.
– –”
6
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Yhteisölle annetun toimivallan puitteissa tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on:
– –
h)
yleisesti saatavilla olevien tavaroiden ja palvelujen saatavuus ja tarjonta, mukaan lukien asuminen.
2.   Tämän direktiivin soveltamisalaan ei kuulu kansalaisuuteen perustuva erilainen kohtelu eikä sillä vaikuteta kolmannen maan kansalaisten ja valtiottomien henkilöiden jäsenvaltioiden alueelle tuloa ja siellä oleskelua koskeviin säännöksiin ja edellytyksiin eikä kyseisten kolmannen maan kansalaisten ja valtiottomien henkilöiden oikeusasemasta aiheutuvaan kohteluun.”
7
Direktiivin 2000/43 8 artiklan, jonka otsikko on ”Todistustaakka”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kansallisen oikeudenkäyttöjärjestelmänsä mukaisesti toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kun henkilö, joka katsoo kärsineensä vääryyttä sen vuoksi, että häneen ei ole sovellettu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, esittää tuomioistuimessa tai muussa toimivaltaisessa viranomaisessa tosiseikkoja, joiden perusteella voidaan olettaa tapahtuneen välitöntä tai välillistä syrjintää, vastaajan on näytettävä toteen, ett[ä] yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole rikottu.”
Direktiivi 2006/123/EY
8
Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY (EUVL 2006, L 376, s. 36) johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tätä direktiiviä ei tulisi soveltaa sosiaalipalveluihin, jotka liittyvät asumiseen, lastenhoitoon ja tukea tarvitsevien perheiden ja yksittäisten ihmisten tukemiseen ja joiden tarjoamisesta huolehtivat valtio valtakunnallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla, valtion erityisesti valtuuttamat palveluntarjoajat tai valtion tunnustamat hyväntekeväisyysjärjestöt ja joiden tavoitteena on huolehtia niiden tukemisesta, jotka ovat pysyvästi tai tilapäisesti erityisesti avun tarpeessa perheensä riittämättömien tulojen vuoksi tai siksi, että he ovat täysin tai osittain riippuvaisia muista tai jotka ovat vaarassa syrjäytyä. Nämä palvelut ovat olennaisia ihmisarvoon ja yksilön integriteettiin liittyvän perusoikeuden toteutumisen kannalta, ja lisäksi ne ilmentävät sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja solidaarisuuden periaatteita, eikä tämän direktiivin pitäisi vaikuttaa niihin.”
9
Kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan sellaisten palveluntarjoajien tuottamiin palveluihin, jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon.
2.   Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin toimiin:
– –
j)
sosiaalipalvelut, jotka liittyvät sosiaaliseen asumiseen – –
– –”
10
Direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’palvelulla’ itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa [SEUT 57] artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus”.
Tanskan oikeus
11
Julkisesta asuntotuotannosta ja muista seikoista 27.9.2021 annetun kodifiointiasetuksen nro 1877 (laki julkisesta asuntotuotannosta) (lovbekendtgørelse nr. 1877 om almene boliger m.v. (almenboligloven)) (jäljempänä julkisesta asuntotuotannosta annettu laki) 27 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä 61 a §:n 4 momentissa tarkoitetulla muutosalueella sijaitsevien asuntojen osalta ministeri hyväksyy luovutuksen sillä edellytyksellä, että vuokrasopimukset sellaisten vuokralaisten kanssa, jotka eivät täytä kunnanvaltuuston 27 c §:n 1 momentin nojalla vahvistamia kriteerejä, irtisanotaan – –”
12
Kyseisen lain 27 c §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Kunnanvaltuusto vahvistaa kriteerit 61 a §:n 1 momentissa tarkoitetulla haavoittuvalla asuinalueella sijaitsevien, yksityisille ostajille luovutettujen kiinteistöjen vuokraamiselle. Kunnanvaltuusto vahvistaa ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut kriteerit viimeistään luovutusta hyväksyttäessä, ja ne ovat voimassa kymmenen vuoden ajan yksittäisen kiinteistön haltuunottamispäivästä. Ensimmäisen virkkeen mukaisesti vahvistettuja kriteereitä sovelletaan myös kiinteistöille rakennettuihin uusiin vuokra-asuntoihin.
– –
3.   Jos vuokrakohde vuokrataan edellä mainittujen kriteerien vastaisesti, kunnanvaltuusto velvoittaa vuokranantajan irtisanomaan vuokrasopimuksen.”
13
Kyseisen lain 61 a §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Haavoittuvalla asuinalueella tarkoitetaan aluetta, joka täyttää vähintään kaksi seuraavista kriteereistä:
1)
Sellaisten 18–64-vuotiaiden asukkaiden osuus, joilla ei ole yhteyttä työmarkkinoihin tai koulutukseen, on yli 40 prosenttia kahden viime vuoden keskiarvona laskettuna.
2)
Sellaisten asukkaiden osuus, jotka on tuomittu rikoslain, aselain tai huumausainelain rikkomisesta, on vähintään kolme kertaa suurempi kuin kahden viime vuoden keskiarvona laskettu valtakunnallinen keskiarvo.
3)
Sellaisten 30–59-vuotiaiden asukkaiden osuus, joilla on vain perusasteen koulutus, on yli 60 prosenttia.
4)
Alueen 15–64-vuotiaiden verovelvollisten, lukuun ottamatta koulutuksessa olevia, keskimääräinen bruttotulo on alle 55 prosenttia saman ryhmän keskimääräisestä bruttotulosta asianomaisella hallinnollisella alueella.
2.   Rinnakkaisyhteisöllä tarkoitetaan asuinaluetta, jolla muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä osuus on yli 50 prosenttia ja joka täyttää vähintään kaksi 1 momentissa luetelluista kriteereistä.
– –
4.   Muutosalueella tarkoitetaan asuinaluetta, joka on täyttänyt 2 momentissa mainitut edellytykset viiden viime vuoden ajan.
5.   Sisä- ja asuntoasiainministeri [(Indenrigs- og boligministeren, Tanska)] julkaisee kunkin vuoden joulukuun 1 päivänä [luettelon] alueista, jotka täyttävät 1, 2 ja 4 momentissa sekä 61 b §:ssä säädetyt edellytykset.”
14
Julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 a §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Julkinen asuntotuotantojärjestö ja kunnanvaltuusto laativat yhdessä kehittämissuunnitelman 61 a §:n 4 momentissa tarkoitetulle muutosalueelle. Yhteisen kehittämissuunnitelman tarkoituksena on oltava vähentää 1.1.2030 mennessä julkisten perheasuntojen osuus enintään 40 prosenttiin kaikista asianomaisella 61 a §:n 4 momentissa tarkoitetulla muutosalueella sijaitsevista asuinnoista. Vuoden 2010 jälkeen puretut asunnot, joita ei ole korvattu muilla julkisilla perheasunnoilla, voidaan ottaa huomioon laskettaessa asuntojen kokonaismäärää asianomaisella asuinalueella. Liiketilat otetaan mukaan laskettaessa asuntojen lukumäärää, joten jokainen 75 neliömetrin [(m2)] suuruinen liiketila lasketaan asunnoksi.
2.   Sisä- ja asuntoasiainministeri hyväksyy 1 momentissa tarkoitetut kehittämissuunnitelmat.”
15
Julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 b §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos 168 a §:n 1 momentissa tarkoitetusta yhteisestä kehittämissuunnitelmasta ei päästä sopimukseen, kunnanvaltuusto voi pyytää sisä- ja asuntoasiainministeriä hyväksymään kunnallisen kehittämissuunnitelman. Kunnallisen kehittämissuunnitelman tarkoituksena on oltava vähentää 1.1.2030 mennessä julkisten perheasuntojen osuus enintään 40 prosenttiin kaikista asianomaisella 61 a §:n 4 momentissa tarkoitetulla muutosalueella sijaitsevista asuinnoista. Vuoden 2010 jälkeen puretut asunnot, joita ei ole korvattu muilla julkisilla perheasunnoilla, voidaan ottaa huomioon laskettaessa asuntojen kokonaismäärää asianomaisella asuinalueella. Liiketilat otetaan mukaan laskettaessa asuntojen lukumäärää, joten jokainen 75 neliömetrin suuruinen liiketila lasketaan asunnoksi. Ministeri toimittaa kunnallisen kehittämissuunnitelman julkiselle asuntotuotantojärjestölle kuulemista varten ennen kuin tekee päätöksen ensimmäisen virkkeen nojalla.
2.   Kunnanvaltuusto voi määrätä julkiset asuntotuotantojärjestöt panemaan 1 momentin mukaisesti hyväksytyn kunnallisen suunnitelman täytäntöön ja toteuttamaan toimenpiteitä, joilla on huomattavaa merkitystä kunnallisen kehittämissuunnitelman toteuttamiselle ja yhteiskunnan yleisten etujen turvaamiselle, kunnanvaltuuston asettamassa määräajassa.”
16
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n, joka otettiin kyseiseen lakiin julkisesta asuntotuotannosta ja muista seikoista annetun lain muuttamisesta 22.12.2010 annetulla lailla nro 1610 (lov nr. 1610 om ændring af lov om almene boliger m.v.), alkuperäisen version 2 momentissa käytettiin ilmaisua ”getto” ja sen 4 momentissa ilmaisua ”haastava gettoalue” nykyisten ilmaisujen ”rinnakkaisyhteisö” ja ”muutosalue” sijaan.
17
Lain nro 1610, joka on annettu 22.12.2010, valmisteluasiakirjojen mukaan ”getoksi” tai ”gettoalueeksi” määrittelemisessä ”ehdotetaan painotettavan kolmea tekijää – –: muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä osuus, sellaisten henkilöiden osuus, joilla ei ole yhteyttä työmarkkinoihin, sekä rikoslain, aselain tai huumausainelain rikkomisesta tuomittujen henkilöiden osuus, koska jokainen näistä tekijöistä on osoitus sellaisesta sosiaalisesta ja yhteiskunnallisesta ongelmasta, joka poikkeaa niin paljon Tanskassa vallitsevasta yleisestä tilanteesta, että on tarpeen ryhtyä erityistoimiin”.
18
Käsitteen ”gettoalue” määritelmää muutettiin julkisesta asuntotuotannosta ja muista seikoista annetun lain muuttamisesta 26.12.2013 annetulla lailla nro 1609 (lov nr. 1609 om ændring af lov om almene boliger m.v.), jolla lisättiin kaksi uutta kriteeriä, jotka koskevat koulutusta ja tuloja. Lain nro 1609, joka on annettu 26.12.2013, valmisteluasiakirjoissa todetaan muun muassa seuraavaa:
”Muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä kotoutuminen haavoittuvilla asuinalueilla on keskeistä. On tärkeää, että asuinalueiden asukkaat tapaavat muitakin kuin samaa etnistä alkuperää olevia ihmisiä. Muussa tapauksessa voidaan joutua tilanteeseen, jossa ihmisten on yhä vaikeampaa ymmärtää toisiaan kulttuurillisesti ja kielellisesti, ja ennakkoluuloja, kielteisiä asenteita ja vaarallisia jakoja ’niiden’ ja ’meidän’ välillä voi syntyä helpommin. Tämä uhkaa yhteiskunnan yhteenkuuluvuutta. Muuta etnistä alkuperää olevien kansalaisten voimakas keskittyminen on siis osoitus siitä, että asianomaiseen alueeseen on kiinnitettävä huomiota.”
19
Pääasioissa kyseessä olevien kaltaisten kehittämissuunnitelmien laatimista koskeva velvollisuus otettiin käyttöön julkisesta asuntotuotannosta ja muista seikoista annetun lain, julkisten asuntojen vuokrauksesta annetun lain ja vuokralain muuttamisesta 27.11.2018 annetulla lailla nro 1322 (lov nr. 1322 om ændring af lov om almene boliger m.v., lov om leje af almene boliger og lov om leje). Lain nro 1322, joka on annettu 27.11.2018, nojalla kriteeristä, jonka mukaan ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus asianomaisella asuinalueella on yli 50 prosenttia, on tullut välttämätön edellytys sille, että tällainen asuinalue voidaan luokitella ”gettoalueeksi”. Kyseisen lain valmisteluasiakirjoista ilmenee, että tällä kriteerillä ”korostetaan sitä, että gettoalueilla suurin haaste on se, etteivät muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä ole kotoutuneet”.
20
Edellisessä kohdassa mainitun lain antamiseen johtanut lakiesitys perustui Tanskan hallituksen maaliskuussa 2018 valmistelemaan ehdotukseen, jonka otsikko on ”Tanska ilman rinnakkaisyhteisöjä – getoista irti vuoteen 2030 mennessä”. Tässä ehdotuksessa todettiin muun muassa seuraavaa:
”Hallitus haluaa Tanskan, jossa vallitsee yhteenkuuluvuus. – –
Viimeisten vajaan 40 vuoden aikana Tanskan etninen väestörakenne on muuttunut merkittävästi. Vuonna 1980 Tanskassa asui 5,1 miljoonaa ihmistä. Tällä hetkellä väkilukumme on lähes 5,8 miljoonaa. Väestön kasvu tulee ulkopuolelta. Sekä maahanmuuttajista että heidän jälkeläisistään. Suurin osa uusista tanskalaisista on muuta kuin länsimaista alkuperää.
– –
On liikaa maahanmuuttajia, jotka eivät osallistu aktiivisesti [tanskalaiseen yhteiskuntaan]. Muiden kuin länsimaista alkuperää olevien henkilöiden keskuudessa on syntynyt rinnakkaisyhteisöjä. Liian monet maahanmuuttajat ja maahanmuuttajien jälkeläiset ovat lopulta vailla yhteyttä heitä ympäröivään yhteiskuntaan. Ilman koulutusta, työtä ja riittävää tanskan kielen taitoa.
– –
Tanskaan on vuosikymmenten ajan otettu liikaa pakolaisia ja heidän luokseen muuttaneita perheenjäseniä, jotka eivät ole kotoutuneet tanskalaiseen yhteiskuntaan. Heidän on annettu keräytyä yhteen gettoihin ilman minkäänlaista yhteyttä heitä ympäröivään yhteiskuntaan, vaikka he ovat oleskelleet Tanskassa useiden vuosien ajan, koska emme ole selkeästi vaatineet, että heidän olisi oltava osa tanskalaista yhteiskuntaa.
– –
Tanskan alueelle on syntynyt saarekkeita. Monet ihmiset elävät erillisalueilla enemmän tai vähemmän eristyksissä. Aivan liian monet kansalaiset eivät huolehti riittävästi vastuistaan. He eivät ole aktiivisesti mukana tanskalaisessa yhteiskunnassa ja työmarkkinoilla. Meillä on ryhmä kansalaisia, jotka eivät omaksu täysin tanskalaisia normeja ja arvoja. [Ryhmä], jossa naisten katsotaan olevan miehiä alempiarvoisia ja jossa sosiaalinen kontrolli ja tasa-arvon puute asettavat tiukat rajat yksilön mahdollisuudelle ilmaista itseään.
– –”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
21
Kuten tämän tuomion 2 kohdassa on todettu, ennakkoratkaisupyyntö on esitetty viidessä asiassa, joista neljä koskee Schackenborgvængea, joka on Ringparkenin asuinalueella Slagelsessa (Tanska) sijaitseva asuntotuotantoyksikkö, ja yksi Mjølnerparkenia, joka on Kööpenhaminassa (Tanska) sijaitseva asuntotuotantoyksikkö.
Schackenborgvængen asuntotuotantoyksikköä koskevat riita-asiat
22
Ringparkenin asuinalue muodostuu viidestä asuntotuotantoyksiköstä, joista neljää hallinnoi julkinen asuntotuotantojärjestö Fællesorganisationens Boligforening ja viidettä eli Schackenborgvængea SAB.
23
Ringparkenin asuntotuotantoyksikköon 1.12.2018 alkaen nimetty julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 4 momentin alkuperäisessä versiossa tarkoitetuksi ”vaikeaksi gettoalueeksi”, mutta asuinalue luokitellaan nykyään kyseisen säännöksen pääasioihin sovellettavassa versiossa tarkoitetuksi ”muutosalueeksi”. Tämä nimeäminen perustui yhtäältä siihen, että asuinalue täytti kyseisen 61 a §:n 1 momentissa säädetyt neljä kriteeriä, joita ovat asukkaiden yhteys työmarkkinoihin tai koulutukseen, rikollisuustilanne, niiden asukkaiden osuus, joilla on vain perusasteen koulutus, ja keskimääräiset tulot (jäljempänä sosioekonomiset kriteerit), ja toisaalta siihen, että 55,6 prosenttia kyseisen asuinalueen asukkaista kuului kyseisen 61 a §:n 2 momentissa tarkoitettuun ryhmään ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä”.
24
Fællesorganisationens Boligforening, SAB ja Slagelse Kommune (Slagelsen kunta, Tanska) laativat Ringparkenin asuinaluetta koskevan kehittämissuunnitelman, jonka kunnanvaltuusto hyväksyi 27.5.2019, julkisten perheasuntojen osuuden vähentämiseksi 40 prosenttiin kaikista kyseisen asuinalueen asunnoista julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 a §:n 1 momentin mukaisesti.
25
SAB päätti vuoden 2019 kesäkuussa luovuttaa 136 Schackenborgvængessä sijaitsevaa julkista perheasuntoa yksityiselle ostajalle. Koska tästä luovutuksesta ei määrätty edellä olevassa kohdassa tarkoitetussa kehittämissuunnitelmassa, Slagelsen kunta päivitti tätä suunnitelmaa ja hyväksyi sen 26.8.2019 (jäljempänä Ringparkenin kehittämissuunnitelma).
26
Slagelsen kunta hyväksyi 26.8. ja 17.9.2019 julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 27 c §:n nojalla myös kriteerit yksityisille ostajille luovutettujen asuntojen vuokraamiseksi Slagelsen kunnan alueella sijaitsevilla haavoittuvilla asuinalueilla. Näissä kriteereissä määritetään edellytykset, joiden täyttyessä Schackenborgvængessä sijaitsevien asuntojen vuokralaiset voivat jäädä asuntoihinsa tällaisen luovutuksen jälkeen ja joita ovat tietynsuuruiset tulot ja se, että vuokralaiset tai heidän kumppaninsa eivät ole syyllistyneet rikokseen kuuden viime kuukauden aikana.
27
Trafik-, Bygge- og Boligstyrelsen (liikenne-, rakennus- ja asuntovirasto, Tanska) hyväksyi 14.1.2020 Ringparkenin kehittämissuunnitelman ja Schackenborgvængen asuntotuotantoyksikön luovutuksen.
28
SAB irtisanoi 17.2.2020 17 vuokrasopimusta Schackenborgvængessa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että näiden vuokrasopimusten irtisanominen perustui tämän tuomion 26 kohdassa mainittuihin kriteereihin.
29
Koska viisi asianomaista vuokralaisista (jäljempänä Schackenborgvængen viisi vuokralaista) vastusti vuokrasopimuksensa irtisanomista heille tarjotuista uusista asunnoista huolimatta, SAB nosti 7.5.2020 jokaista vuokralaista vastaan kanteen, jossa se vaati toteamaan, että vuokrasopimusten irtisanominen on laillista ja että irtisanominen täyttää etenkin julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 1 momentissa säädetyt edellytykset. Nämä viisi vuokralaista vaativat kanteiden hylkäämistä ja vaativat lisäksi, että SAB tunnustaa, että kyseisen lain 61 a § on pätemätön.
30
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Schackenborgvængen viidestä vuokralaisesta kolme ovat tanskalaisia, jotka ovat kuitenkin syntyneet kyseisen lain 61 a §:n 2 momentissa tarkoitetuissa ”muissa kuin länsimaissa”, että yksi näistä vuokralaisista on tällaisen maan, jossa hän on syntynyt, kansalainen ja että näistä vuokralaisista viidennen syntymäpaikasta tai kansalaisuudesta ei ole tietoja. Yksi heistä on asunut Schackenborgvængessä vuodesta 2012, yksi vuodesta 2013 ja kolme muuta vuodesta 2017 lähtien.
31
BL – Danmarks Almene Boliger (Tanskan julkinen asuntotuotantojärjestö) osallistuu asian käsittelyyn väliintulijana tukeakseen SAB:n vaatimuksia, kun taas Institut for Menneskerettigheder (ihmisoikeusinstituutti, Tanska) osallistuu asian käsittelyyn väliintulijana tukeakseen Schackenborgvængen viiden vuokralaisen vaatimuksia.
32
Ringparkenin asuinalue ei 1.12.2021 lähtien ole enää ollut muutosalue, sillä se ei täytä enää kolmea sosioekonomista kriteeriä. SAB on kuitenkin edelleen velvollinen panemaan Ringparkenin kehittämissuunnitelman täytäntöön.
Mjølnerparkenin asuntotuotantoyksikköäkoskeva riita-asia
33
Viides pääasia koskee Mjølnerparkenin asuntotuotantoyksikköä, jota hallinnoi julkinen asuntotuotantojärjestö Bo-Vita ja joka muodostuu 528 julkisesta perheasunnosta ja 32 nuorisoasunnosta. Nämä asunnot jakautuvat neljään kortteliin.
34
Mjølnerparkenin asuinalue on 1.12.2018 alkaen nimetty julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 4 momentin alkuperäisessä versiossa tarkoitetuksi ”vaikeaksi gettoalueeksi”, mutta asuinalue luokitellaan nykyään kyseisen säännöksen pääasioihin sovellettavassa versiossa tarkoitetuksi ”muutosalueeksi”. Tämä nimeäminen perustui yhtäältä siihen, että asuinalue täytti kolme sosioekonomista kriteeriä, ja toisaalta siihen, että noin 80 prosenttia kyseisen asuinalueen asukkaista kuului kyseisen 61 a §:n 2 momentissa tarkoitettuun ryhmään ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä”. Tämän ennakkoratkaisupyynnön esittämisajankohtana Mjølnerparken oli edelleen muutosalue.
35
Bo-Vita laati julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 a §:n 1 momentin mukaisesti Mjølnerparkenin kehittämissuunnitelman, jonka Københavns Kommune (Kööpenhaminan kunta, Tanska) hyväksyi 20.6.2019 ja jonka Transport- og Boligministeriet (liikenne- ja asuntoasiainministeriö, Tanska), josta on tullut Innrigs- og Boligministeriet (sisä- ja asuntoasiainministeriö, Tanska), sittemmin sosiaali-, asunto- ja vanhusasiainministeriö, hyväksyi sen jälkeen 10.9.2019. Tässä kehittämissuunnitelmassa määrätään muun muassa, että julkisten perheasuntojen osuuden vähentäminen 40 prosenttiin kyseisen 168 a §:n 1 momentin mukaisesti on toteutettava myymällä korttelit 2 ja 3.
36
Bo-Vita teki näiden korttelien myyntiä koskevan sopimuksen, jonka Kööpenhaminan kunta hyväksyi 2.6.2022 ja jonka Social- og Boligstyrelsen (sosiaali- ja asuntovirasto, Tanska) hyväksyi tämän jälkeen 4.1.2023.
37
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että Bo-Vitan on lain mukaan irtisanottava kyseisten korttelien vuokralaisten vuokrasopimukset.
38
Yksitoista vuokralaista, jotka ovat tai ovat olleet Mjølnerparkenin korttelien 2 ja 3 asukkaita (jäljempänä Mjølnerparkenin 11 vuokralaista), nostivat 27.5.2020 sosiaali-, asunto- ja vanhusasiainministeriötä vastaan kanteen, jossa vaaditaan toteamaan, että se, että kyseinen ministeriö on hyväksynyt tämän tuomion 35 kohdassa tarkoitetun kehittämissuunnitelman, ei ole pätevää etenkään siltä osin kuin suunnitelma perustuu julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 4 momenttiin. Ministeriö vaati kanteen hylkäämistä.
39
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kaikki nämä 11 vuokralaista ovat tanskalaisia, mutta heistä kahdeksan on syntynyt kyseisen lain 61 a §:n 2 momentissa tarkoitetuissa ”muissa kuin länsimaissa” ja erään vuokralaisen vanhemmat ovat syntyneet Libanonissa. Näistä vuokralaisista yhdeksän on asunut Mjølnerparkenissa yli 20 vuoden ajan, yksi on asunut siellä vuodesta 2012 ja yksi vuodesta 2014.
40
Ihmisoikeusinstituutti osallistuu asian käsittelyyn väliintulijana tukeakseen Mjølnerparkenin 11 vuokralaisen vaatimuksia, kuten myös rasismin, rotusyrjinnän, muukalaisvihamielisyyden ja niihin liittyvän suvaitsemattomuuden nykyaikaisia muotoja käsittelevä YK:n erityisraportoija ja sopivaa asuntoa osana oikeutta riittävään elintasoon ja oikeutta syrjimättömyyteen tältä osin käsittelevä YK:n erityisraportoija.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pääasioista esittämät lausumat
41
Østre Landsret (Itä-Tanskan hovioikeus, Tanska), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, toteaa, että kaikissa viidessä pääasiassa keskeinen kysymys on se, merkitsevätkö julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 a §:n 1 momentissa vahvistetut kansalliset säännökset kehittämissuunnitelmista, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen osuutta muutosalueilla, etniseen alkuperään perustuvaa syrjintää, joka on vastoin etniseen alkuperään perustuvasta yhdenvertaisesta kohtelusta 28.5.2003 annettua lakia nro 374 (lov nr. 374 om etnisk ligebehandling), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioissa, ja direktiiviä 2000/43, joka viimeksi mainitulla lailla on saatettu osaksi Tanskan oikeutta.
42
Kyseinen tuomioistuin toteaa Schackenborgvængen viiden vuokralaisen ja Mjølnerparkenin 11 vuokralaisen väittäneen muun muassa, että heidän vuokrasopimustensa irtisanominen tai heitä koskevan kehittämissuunnitelman hyväksyminen merkitsee direktiivissä 2000/43 kiellettyä etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä syrjintää, koska julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 2 momentissa säädetty kriteeri ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” kuuluu kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun etnisen alkuperän käsitteen alaan.
43
Toissijaisesti nämä vuokralaiset väittävät, että heidän riitauttamansa vuokrasopimusten irtisanomiset merkitsevät välillistä syrjintää, sillä tällaisten vuokrasopimusten irtisanomista koskeva käytäntö vaikuttaa erityisesti kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin ”tiettyä – – etnistä alkuperää” oleviin henkilöihin.
44
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan SAB ja sosiaali-, asunto- ja vanhusasiainministeriö ovat esittäneet muun muassa, että julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 2 momentissa säädetty kriteeri ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” ei kuulu direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaan sisältyvän etnisen alkuperän tai tietyn etnisen alkuperän käsitteen alaan.
45
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että Statistics Denmarkin (Tanskan tilastokeskus) kehittämän käsitteen ”muut kuin länsimaat” piiriin kuuluvat kaikki muut maat kuin unionin jäsenvaltiot, Andorra, Islanti, Liechtenstein, Monaco, Norja, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, San Marino, Sveitsi, Vatikaani, Kanada, Yhdysvallat, Australia ja Uusi-Seelanti.
46
Danmarks Statistikin (Tanskan tilastokeskus) mukaan ”maahanmuuttajalla” tarkoitetaan ulkomailla syntynyttä henkilöä, jonka vanhemmista kumpikaan ei ole syntynyt Tanskassa eikä ole Tanskan kansalainen. Tilastokeskuksen mukaan ”jälkeläisellä” tarkoitetaan Tanskassa syntynyttä henkilöä, jonka vanhemmista kumpikaan ei ole syntynyt Tanskassa eikä ole Tanskan kansalainen tai jonka vanhemmat, jotka ovat tosin syntyneet Tanskassa ja saaneet Tanskan kansalaisuuden, ovat kumpikin edelleen myös ulkomaan kansalaisia.
47
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan sanamuodosta eikä 16.7.2015 annettuun tuomioon CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480; jäljempänä tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria), 6.4.2017 annettuun tuomioon Jyske Finans (C‑668/15, EU:C:2017:278) ja 10.6.2021 annettuun tuomioon Land Oberösterreich (Asumistuki) (C‑94/20, EU:C:2021:477) perustuvasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä voida johtaa, kuuluuko etnisen alkuperän käsitteeseen sellaisten henkilöiden ryhmä, jotka määritellään ”muista kuin länsimaista tulleiksi maahanmuuttajiksi ja heidän jälkeläisikseen”, ja jos näin on, merkitseekö pääasioissa kyseessä oleva kansallinen säännöstö kyseisessä säännöksessä tarkoitettua välitöntä tai välillistä syrjintää.
48
Tässä tilanteessa Østre Landsret päätti lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua käsitettä ’etninen alkuperä’ tai ’tietty – – etninen alkuperä’ tulkittava siten, että nämä käsitteet kattavat nyt käsiteltäv[ie]n asi[oide]n tilanteessa – jossa julkisesta asuntotuotannosta annetun lain mukaan julkisten perheasuntojen osuutta on vähennettävä niin kutsutuilla muutosalueilla ja jossa muutosalueeksi luokittelemisen edellytyksenä on, että asuinalueen asukkaista yli 50 prosenttia on ’muista kuin länsimaista tulleita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään’ – sellaisten henkilöiden ryhmän, jotka on määritelty ’muista kuin länsimaista tulleiksi maahanmuuttajiksi ja heidän jälkeläisikseen’?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kokonaan tai osittain myöntävästi, onko [direktiivin 2000/43] 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa tulkittava siten, että tässä asiassa kuvattu järjestelmä merkitsee välitöntä tai välillistä syrjintää?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
49
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, pääosin, onko direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana näillä alueilla asuvien ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on ollut yli 50 prosenttia, merkitsee kyseisessä säännöksessä tarkoitettua etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää.
Direktiivin 2000/43 aineellinen soveltamisala
50
Aluksi on selvitettävä, kuuluvatko pääasiat direktiivin 2000/43 aineelliseen soveltamisalaan siltä osin kuin ne koskevat julkisia perheasuntoja koskevaa Tanskan järjestelmää, sellaisena kuin siitä säädetään julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa.
51
Tältä osin ensinnäkin direktiivin 2000/43 johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenee unionin lainsäätäjän katsoneen, että kehitettäessä demokraattisia ja suvaitsevaisia yhteiskuntia, joiden täysivaltaisia jäseniä kaikkien ihmisten rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumatta on voitava olla, rotuun tai etniseen alkuperään perustuvaan syrjintään kohdistuvien erityistoimien olisi katettava myös kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa lueteltujen kaltaiset alat (tuomio Runevič-Vardyn ja Wardyn, C‑391/09, EU:C:2011:291, 41 kohta ja tuomio 15.11.2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, 35 kohta).
52
Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, kun otetaan huomioon direktiivin 2000/43 tavoite ja sillä suojattavien oikeuksien luonne sekä se, että tämä direktiivi on sen kattamilla aineellisilla aloilla konkreettinen ilmaus Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 21 artiklassa vahvistetusta rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteesta, kyseisen direktiivin soveltamisalaa ei siis voida määritellä suppeasti (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 42 ja 72 kohta sekä tuomio 15.11.2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, 36 kohta).
53
Toiseksi on todettava direktiivin 2000/43 3 artiklan 1 kohdan h alakohdassa säädettävän, että unionille annetun toimivallan puitteissa kyseistä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on yleisesti saatavilla olevien tavaroiden ja palvelujen saatavuus ja tarjonta, mukaan lukien asuminen.
54
Tältä osin direktiivin 2006/123 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kyseistä direktiiviä sovelletaan sellaisten palveluntarjoajien tuottamiin palveluihin, jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon, ja käsitteellä ”palvelu” tarkoitetaan kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 alakohdan mukaan ”itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa [SEUT 57] artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus”.
55
SEUT 57 artiklan mukaan perussopimuksissa palveluilla tarkoitetaan suorituksia, joista tavallisesti maksetaan korvaus, ja palveluihin kuuluu erityisesti kaupallinen toiminta. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan korvauksen olennainen piirre on se, että korvaus on kyseessä olevan suorituksen taloudellinen vastike (tuomio 23.2.2016, komissio v. Unkari, C‑179/14, EU:C:2016:108, 151 ja 153 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Unionin tuomioistuin on todennut tästä, että oikeushenkilön toteuttama kiinteistön vuokraustoiminta kuuluu direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun palvelun käsitteen soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 22.9.2020, Cali Apartments, C‑724/18 ja C‑727/18, EU:C:2020:743, 34 kohta).
57
Kuten julkisasiamies on pääosin todennut ratkaisuehdotuksensa 41 ja 42 kohdassa, nyt käsiteltävässä tapauksessa BL – Danmarks Almene boligerin, viiden Schackenborgvængen vuokralaisen ja 11 Mjølnerparkenin vuokralaisen istunnossa asianosaisten kuulemiseksi esittämistä selityksistä ilmenee, että Tanskan julkisia perheasuntoja koskevalle järjestelmälle on ominaista etenkin se, että sitä hallinnoivat julkiset asuntotuotantojärjestöt eli voittoa tavoittelemattomat järjestöt. Kaikki vähintään 15‑vuotiaat henkilöt voivat ilmoittautua jonotuslistalle näiden asuntojen jakamista varten eikä tuloja koskevaa edellytystä ole asetettu. Henkilöiden, joille osoitetaan julkinen perheasunto, on maksettava vuokraa, jonka suuruus on markkinahintaa pienempi, koska vuokralla on yksinomaan tarkoitus kattaa kyseisten asuntojen käyttö- ja ylläpitokustannukset.
58
Kun otetaan huomioon nämä toteamukset, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, on todettava, että asuntojen käyttöön antamista vuokraa vastaan Tanskan julkisia perheasuntoja koskevan järjestelmän kaltaisessa järjestelmässä on pidettävä SEUT 57 artiklassa tarkoitettujen ja näin ollen myös direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettujen palvelujen suorituksena, koska kyse on suorituksista, joista maksetaan korvaus.
59
Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että tätä järjestelmää hallinnoivat julkiset asuntotuotantojärjestöt ovat voittoa tavoittelemattomia järjestöjä ja että vuokralaisten maksaman vuokran suuruus on markkinahintaa pienempi.
60
Ratkaisevana tekijänä, jonka johdosta jokin toiminta kuuluu palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien EUT-sopimuksen määräysten soveltamisalaan, on näet sen taloudellinen luonne eli se, että toimintaa ei saa harjoittaa vastikkeetta. Tältä osin ei sitä vastoin ole tarpeen, että palveluntarjoaja pyrkii hankkimaan voittoa (tuomio 18.12.2007, Jundt, C‑281/06, EU:C:2007:816, 32 ja 33 kohta sekä tuomio 23.2.2016, komissio v. Unkari, C‑179/14, EU:C:2016:108, 154 kohta).
61
Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että taloudelliseksi toiminnaksi voidaan luokitella korvausta vastaan suoritetut julkisen vallan käyttöön liittymättömät palvelut, joilla edistetään yleistä etua ja joilla ei tavoitella voittoa mutta joilla kilpaillaan sellaisten toimijoiden tarjonnan kanssa, jotka tavoittelevat voittoa (ks. analogisesti tuomio 6.9.2011, Scattolon, C‑108/10, EU:C:2011:542, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.6.2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 45 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Se, että tällaiset palvelut eivät ole yhtä kilpailukykyisiä kuin vastaavat voittoa tavoittelevien toimijoiden tarjoamat palvelut, ei voi estää kyseessä olevan toiminnan katsomista taloudelliseksi toiminnaksi (tuomio 25.10.2001, Ambulanz Glöckner, C‑475/99, EU:C:2001:577, 21 kohta ja tuomio 11.11.2021, Manpower Lit, C‑948/19, EU:C:2021:906, 39 kohta).
62
Lisäksi se, että palvelut suoritetaan tavanomaisen markkinahinnan alittavaan hintaan, ei sinällään voi olla esteenä sille, että kyseinen suoritus katsotaan taloudelliseksi toiminnaksi, koska tällainen seikka ei sinänsä voi heikentää välitöntä yhteyttä kyseisen suorituksen ja sen taloudelliseen vastikkeen välillä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 15.4.2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA, C‑846/19, EU:C:2021:277, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63
Koska unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Tanskan julkisia perheasuntoja koskeva järjestelmä sisältää direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettujen palvelujen suorituksia, on näin ollen todettava, että siinä on kyse direktiivin 2000/43 3 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetusta yleisesti saatavilla olevien asumiseen liittyvien palvelujen saatavuudesta ja tarjonnasta.
64
Tätä toteamusta ei voitane kyseenalaistaa direktiivin 2006/123 2 artiklan 2 kohdan j alakohdalla, jonka mukaan kyseistä direktiiviä ei sovelleta sosiaalipalveluihin, jotka liittyvät sosiaaliseen asumiseen. Kun tätä säännöstä tulkitaan kyseisen direktiivin johdanto-osan 27 perustelukappaleen valossa, se tarkoittaa näet sitä, ettei direktiiviä sovelleta toimintoihin, jotka ovat olennaisia, jotta taataan perusoikeus ihmisarvoon, joilla pyritään välttämään näiden toimintojen piiriin kuuluvien henkilöiden syrjäytymisen vaara ja jotka ilmentävät tässä mielessä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja solidaarisuuden periaatteita (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2013, Femarbel, C‑57/12, EU:C:2013:517, 42 ja 43 kohta), koska tällaisia toimintoja ei voida todellisuudessa pitää taloudellisina.
65
Kun nyt käsiteltävässä tapauksessa otetaan huomioon tämän tuomion 57 kohdassa esitetyt Tanskan julkisia perheasuntoja koskevan järjestelmän ominaisuudet, asuntojen käyttöön antaminen korvausta vastaan tämän järjestelmän nojalla on luonteeltaan taloudellista toimintaa, eikä se kuulu siis direktiivin 2006/123 2 artiklan 2 kohdan j alakohdassa tarkoitettuihin ”sosiaalipalveluihin”, jotka liittyvät sosiaaliseen asumiseen.
66
Jollei niistä tämän tuomion 58 kohdassa tarkoitetuista tarkastuksista muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, on siis katsottava, että Tanskan julkisia perheasuntoja koskevassa järjestelmässä on kyse direktiivin 2006/123 soveltamisalaan kuuluvasta alasta, mikä riittää sen toteamiseen, että direktiiviä 2000/43 voidaan kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan nojalla soveltaa tämän järjestelmän yhteydessä.
67
Tästä seuraa, että pääasiat kuuluvat direktiivin 2000/43 aineelliseen soveltamisalaan.
Direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun etniseen alkuperään perustuvan välittömän syrjinnän olemassaolo
68
Direktiivin 2000/43 2 artiklan 1 kohdassa konkretisoidaan yhdenvertaisen kohtelun periaate siten, että sen mukaan minkäänlaista rotuun tai etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää ei saa esiintyä.
69
Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään pääosin, merkitseekö pääasioissa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, joka perustuu kriteeriin, joka koskee ”muista kuin länsimaista tulleita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään”, kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää, on aluksi tutkittava, voiko tämän kriteerin käyttäminen julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 61 a §:n 2 momentissa merkitä kyseisen direktiivin 2 artiklassa tarkoitettua välitöntä syrjintää.
70
Direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että kyseisen artiklan 1 kohtaa sovellettaessa välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan rodun tai etnisen alkuperän perusteella epäsuotuisammin kuin vertailukelpoisessa tilanteessa olevaa muuta henkilöä kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella.
Direktiivissä 2000/43 tarkoitettu etnisen alkuperän käsite
71
Direktiivissä 2000/43 ei määritellä etnisen alkuperän käsitettä.
72
Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo todennut, että kyseisessä direktiivissä tarkoitettu etnisen alkuperän käsite perustuu ajatukseen, jonka mukaan väestöryhmät erottuvat toisistaan muun muassa yhteisen kansalaisuuden, uskonnon, kielen, kulttuuri- ja perinnetaustan ja elinympäristön perusteella (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 46 kohta ja tuomio 6.4.2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, 17 kohta).
73
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös yhtäältä, että siltä osin kuin tämän tuomion edellisessä kohdassa esitettyjen kriteerien luetteloa edeltää ilmaisu ”erityisesti”, se ei ole tyhjentävä, ja toisaalta, että etnistä alkuperää ei voida määrittää yhden ainoan kriteerin perusteella vaan sen on päinvastoin perustuttava joukkoon seikkoja, joista jotkin ovat luonteeltaan objektiivisia ja toiset subjektiivisia (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, 18 ja 19 kohta).
74
Tästä seuraa, että koska direktiivissä 2000/43 ei ole määritelty etnisen alkuperän käsitettä, tämän käsitteen rajat on määritettävä soveltamalla tämän tuomion 72 kohdassa mainittujen kaltaisia kriteereitä yhdessä.
75
Tätä varten on otettava huomioon kyseisen direktiivin tavoite ja asiayhteys, johon tämä käsite kuuluu.
76
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 18.1.1984, Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, 11 kohta ja tuomio 8.4.2025, Euroopan syyttäjänvirasto (Prosessuaalisten toimien tuomioistuinvalvonta), C‑292/23, EU:C:2025:255, 51 kohta).
77
Ensimmäiseksi on todettava direktiivin 2000/43 tavoitteesta, että sen 1 artiklasta ilmenee, että direktiivin tarkoituksena on luoda puitteet rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän torjumiselle yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa. Kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 28 perustelukappaleessa todetaan, direktiivin tavoitteena on lisäksi näihin syihin perustuvan syrjinnän vastaisen suojelun yhteisen korkean tason takaaminen kaikissa jäsenvaltioissa.
78
Toiseksi on huomautettava siitä asiayhteydestä, johon direktiivissä 2000/43 ja etenkin sen 2 artiklassa tarkoitettu etnisen alkuperän käsite kuuluu, ensinnäkin, että – kuten tämän tuomion 52 kohdassa on jo todettu – kyseinen direktiivi on sen kattamilla aineellisilla aloilla konkreettinen ilmaus perusoikeuskirjan 21 artiklassa vahvistetusta rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteesta. Perusoikeuskirjan selitysten (EUVL 2007, C 303, s. 17) mukaan perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohta perustuu muun muassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 14 artiklaan, ja sitä sovelletaan kyseisen 14 artiklan mukaisesti niiltä osin kuin se on yhteneväinen sen kanssa.
79
Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 14 artiklaa, jossa kielletään kaikenlainen muun muassa rotuun perustuva syrjintä, ilmenee, että henkilön etniseen alkuperään perustuva syrjintä on yksi rotusyrjinnän muoto ja että tällainen syrjintä on erityisen tuomittavan syrjinnän muoto, joka seuraustensa vaarallisuuden vuoksi edellyttää viranomaisilta erityistä tarkkaavaisuutta ja voimakasta reagointia. Niiden on käytettävä kaikkia käytettävissään olevia keinoja rasismin torjumiseksi ja vahvistettava siten yhteiskunnan demokraattisuutta (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 13.11.2007, D.H. ym. v. Tšekin tasavalta, CE:ECHR:2007:1113JUD005732500, 176 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.2.2024, Wa Baile v. Sveitsi, CE:ECHR:2024:0220JUD004386818, 90 kohta).
80
Direktiivin 2000/43 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa muistutetaan toiseksi, että kaikkien oikeus yhdenvertaisuuteen lain edessä ja oikeus suojeluun syrjintää vastaan ovat yleismaailmallisia oikeuksia, jotka on tunnustettu useissa kansainvälisissä sopimuksissa, joihin kuuluu 21.12.1965 tehty kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja joka on näin ollen otettava asianmukaisesti huomioon. Kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan mukaan käsitteellä ”’rotusyrjintä’ [tarkoitetaan] kaikkea rotuun, ihonväriin[,] syntyperään tahi kansalliseen tai etniseen alkuperään perustuvaa erottelua, poissulkemista tai etuoikeutta”, joten henkilön etniseen alkuperään perustuva syrjintä on yksi kyseisessä yleissopimuksessa tarkoitetun rotusyrjinnän muoto (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 73 kohta).
81
Kuten kolmanneksi sekä direktiivin 2000/43 johdanto-osan 13 perustelukappaleesta että sen 3 artiklan 2 kohdasta ilmenee, kyseinen direktiivi ei koske kansalaisuuteen perustuvaa erilaista kohtelua, koska henkilön kansalaisuus ei yksinään voi olla perusteena olettamalle kuulumisesta tiettyyn etniseen ryhmään.
82
Tämä säännös ei kuitenkaan voi olla esteenä sille, että kansalaisuus tai sen myöntämisperusteet otetaan muiden tekijöiden ohella huomioon etnisen alkuperän käsitteen rajojen määrittämiseksi. Tämän tuomion 72 kohdassa tarkoitettujen kyseistä käsitettä koskevien kriteerien luettelosta näet ilmenee, että ”yhteinen kansalaisuus” on yksi niistä seikoista, joiden perusteella voidaan yhdessä muiden seikkojen kanssa päätellä kuuluminen johonkin etniseen ryhmään.
83
Samoin henkilön syntymämaata koskeva kriteeri voi olla yksi niistä erityisistä tekijöistä, joiden perusteella henkilön voidaan katsoa kuuluvan johonkin etniseen ryhmään (ks. vastaavasti tuomio 6.4.2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, 18 kohta).
84
Henkilön syntymämaalla voi näet olla yhteys kyseisen henkilön kansalaisuuteen, uskontoon, kieleen, kulttuuri- ja perinnetaustaan tai elinympäristöön, ja se voi siten olla yksi niistä seikoista, jotka voidaan ottaa huomioon määritettäessä henkilön kuulumista johonkin etniseen ryhmään, kunhan se kuuluu joukkoon seikkoja, jotka liittyvät etnisen alkuperän käsitteeseen.
85
Henkilön syntymämaata koskeva kriteeri ei sitä vastoin voi yksinään olla perusteena olettamalle kuulumisesta tiettyyn etniseen ryhmään. Ei näet voida olettaa, että kutakin suvereenia valtiota kohti on olemassa yksi ja vain yksi etninen alkuperä (tuomio 6.4.2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, 21 kohta).
86
Vaikka pelkkä henkilön kansalaisuutta tai hänen syntymämaataan koskeva kriteeri ei yksinään voi olla perusteena tällaiselle olettamalle kuulumisesta johonkin etniseen ryhmään, kumpikin kriteeri voidaan yhdessä muiden seikkojen kanssa ottaa huomioon arvioitaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä 2000/43 tarkoitettu etniseen alkuperään perustuva välitön syrjintä.
Direktiivissä 2000/43 tarkoitettu välittömän syrjinnän käsite
87
Kuten tämän tuomion 70 kohdassa on korostettu, erilaista kohtelua on pidettävä direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna etniseen alkuperään perustuvana välittömänä syrjintänä, kun henkilöä kohdellaan etnisen alkuperän perusteella epäsuotuisammin kuin vertailukelpoisessa tilanteessa olevaa muuta henkilöä kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella. Nyt käsiteltävässä tapauksessa on näin ollen aluksi selvitettävä, otetaanko pääasioissa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä käyttöön etniseen alkuperään perustuva erilainen kohtelu, ja jos näin on, tämän jälkeen tutkittava, johtaako tämä erilainen kohtelu siihen, että tiettyjä henkilöitä kohdellaan epäsuotuisammin kuin muita vertailukelpoisessa tilanteessa olevia henkilöitä.
88
Ensinnäkin on huomautettava siitä edellytyksestä, että erilainen kohtelu on otettu käyttöön ”etnisen alkuperän perusteella”, että julkisesta asuntotuotannosta annetusta laista ja erityisesti sen 168 a ja 168 b §:stä ilmenee, että velvollisuus laatia kehittämissuunnitelma, jonka tarkoituksena on julkisten perheasuntojen prosenttiosuuden vähentäminen, koskee kyseisessä laissa tarkoitettuja ”muutosalueita”. Muutosalueilla tarkoitetaan lain 61 a §:n 4 momentin mukaan asuinalueita, jotka ovat viiden viime vuoden ajan täyttäneet kyseisen 61 a §:n 2 momentissa mainitut edellytykset. Viimeksi mainitun säännöksen mukaan ”rinnakkaisyhteisöillä” tarkoitetaan asuinalueita, jotka yhtäältä täyttävät vähintään kaksi sosioekonomista kriteeriä ja joilla toisaalta ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on yli 50 prosenttia.
89
Julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa otetaan siis käyttöön erilainen kohtelu näiden asuinalueiden ja sellaisten asuinalueiden välillä, jotka ovat myös täyttäneet viiden viime vuoden ajan vähintään kaksi näistä sosioekonomisista kriteereistä mutta joilla ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus ei ole yli 50 prosenttia. Viimeksi mainittujen alueiden, joista käytetään nimitystä ”haavoittuvat asuinalueet”, osalta kyseisessä laissa ei näet aseteta velvollisuutta laatia tällaista kehittämissuunnitelmaa eikä näin ollen vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta.
90
Nyt käsiteltävässä tapauksessa kyseisillä sosioekonomisilla kriteereillä ei näytä olevan mitään suoraa liittymäkohtaa muutosalueiden asukkaiden etniseen alkuperään. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten todettava, voidaanko viidennen kriteerin, joka liittyy ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuuteen, huomioon ottamisen perusteella katsoa, että julkisesta asuntotuotannosta annetulla lailla otetaan käyttöön etniseen alkuperään perustuva erilainen kohtelu.
91
Tässä yhteydessä on korostettava, että viimeksi mainitulla kriteerillä on tehtävä, joka näyttää olevan ratkaiseva muutosalueita määritettäessä. Vaikka kaikki sosioekonomiset kriteerit täyttyvät tietyllä asuinalueella viiden vuoden ajan, mikä on omiaan osoittamaan, että kyseisellä alueella vallitsee ongelmallinen sosioekonominen tilanne, julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa ei näet velvoiteta laatimaan kehittämissuunnitelmaa, jos ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus kyseisellä asuinalueella ei ole yli 50 prosenttia. Sitä vastoin silloin, kun ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on yli 50 prosenttia, kyseessä olevan alueen luokittelemiseksi ”muutosalueeksi” ja kehittämissuunnitelman laatimista sitä varten koskevan velvollisuuden soveltamiseksi on riittävää, että kaksi neljästä sosioekonomisesta kriteeristä täyttyy.
92
Pääasioissa kyseessä oleva erilainen kohtelu näyttää siis perustuvan pääasiallisesti julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa tarkoitettuun kriteeriin ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä”.
93
Tämän tuomion 87 kohdassa esitetyn mukaisesti on siis tutkittava, otetaanko tällä kriteerillä ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” käyttöön direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu etniseen alkuperään perustuva erilainen kohtelu.
94
Koska tästä kriteeristä säädetään Tanskan oikeudessa, on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana lausua siitä.
95
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan näet SEUT 267 artiklan nojalla vireille pannussa menettelyssä kansallisten säännösten tulkinta kuuluu jäsenvaltioiden tuomioistuimille eikä unionin tuomioistuimelle ja unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole lausua kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden säännösten ja määräysten kanssa. Unionin tuomioistuimella on kuitenkin toimivalta esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi arvioida tällaisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuutta unionin säännöstön kanssa (tuomio 17.12.1981, Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten, 272/80, EU:C:1981:312, 9 kohta; tuomio 30.11.1995, Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, 19 kohta ja tuomio 30.11.2023, Ministero dell’Istruzione ja INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 43 kohta).
96
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee tältä osin aluksi, että julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa maahanmuuttajan käsitteellä tarkoitetaan ulkomailla syntynyttä henkilöä, jonka vanhemmista kumpikaan ei ole syntynyt Tanskassa eikä ole Tanskan kansalainen.
97
Jälkeläisen käsitteellä tarkoitetaan ennakkoratkaisupyynnön mukaan Tanskassa syntynyttä henkilöä, jonka vanhemmista kumpikaan ei ole syntynyt Tanskassa eikä ole Tanskan kansalainen tai jonka vanhemmat, jotka ovat tosin syntyneet Tanskassa ja saaneet Tanskan kansalaisuuden, ovat kumpikin edelleen myös ulkomaan kansalaisia.
98
Länsimaiden käsitteen alaan kuuluvat unionin jäsenvaltiot, Andorra, Islanti, Liechtenstein, Monaco, Norja, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, San Marino, Sveitsi, Vatikaani, Kanada, Yhdysvallat, Australia ja Uusi-Seelanti. Kaikkia muita kuin edellä mainittuja maita pidetään näin ollen ”muina kuin länsimaina”.
99
Kuten tämän tuomion 81 ja 85 kohdassa on korostettu, pelkästään asianomaisen henkilön syntymämaata sekä hänen vanhempiensa syntymämaata ja kansalaisuutta koskevien kriteerien perusteella ei erikseen tarkasteltuina voida katsoa, että kyseinen henkilö kuuluu tiettyyn etniseen ryhmään. Kutakin näistä kriteereistä voidaan siis pitää tältä osin neutraalina.
100
Kuten Tanskan hallitus on kirjallisissa huomautuksissaan myöntänyt, yleinen kriteeri ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” ei kuitenkaan perustu pelkästään tietyn henkilön ja hänen vanhempiensa syntymämaata koskevaan kriteeriin eikä pelkästään vanhempien kansalaisuutta koskevaan kriteeriin vaan se perustuu näiden kriteerien monitahoiseen yhdistelmään. Yhtäältä näet huomioon otetaan asianomaisen henkilön syntymämaa sekä hänen vanhempiensa syntymämaa ja kansalaisuus. Toisaalta on määritettävä, pidetäänkö maita, joissa kaikki nämä henkilöt ovat syntyneet ja/tai joiden kansalaisia he ovat, ”muina kuin länsimaina”.
101
On vielä todettava ensinnäkin, ettei pelkästään sen perusteella, että kriteerin ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” kaltaisella yleisellä kriteerillä voidaan katsoa tarkoitettavan useita etnisiä alkuperiä, voida sellaisenaan sulkea pois sitä, että tällainen yleinen kriteeri perustuu asianomaisten henkilöiden etniseen alkuperään.
102
Olisi näet vastoin direktiivin 2000/43 tehokasta vaikutusta, jos sen 1 artiklassa säädettyä rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän torjumisen tavoitetta ei sovellettaisi, kun sama syrjintä kohdistuu useisiin etnisiin ryhmiin.
103
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin 10.7.2008 annetun tuomion Feryn (C‑54/07, EU:C:2008:397) – joka koski asiaa, jossa yrityksen johtaja oli julkisesti todennut, että yritys kieltäytyy palkkaamasta vierasta syntyperää olevia henkilöitä (”allochtones”) – joka on vastakohta ilmaisulle kotimaista syntyperää olevat henkilöt (”autochtones”) –, joilla tarkoitetaan pääosin ulkomaalaisia tai maahanmuuttajia – 28 kohdassa, että työnantajan julkinen ilmoitus siitä, ettei hän ota palvelukseensa tiettyä etnistä alkuperää tai rotua olevia työntekijöitä, on direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää. Unionin tuomioistuin ei näin ollen ole sulkenut pois sitä, etteikö käsitteen ”vierasta syntyperää olevat henkilöt” kaltainen laaja käsite, joka koskee pääosin kaikkia ulkomaalaisia, voisi liittyä kyseisessä direktiivissä tarkoitettuun rotuun tai etniseen alkuperään.
104
Direktiivin 2000/43 ulottuvuutta ei siis voida rajoittaa vain yhteen etniseen ryhmään kohdistuvan syrjinnän torjumiseen.
105
Toiseksi myös kriteerin ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” kaltaisen yleisen kriteeri vahvistamisen asiayhteys, sellaisena kuin sitä selvennetään sen lainsäädännön valmisteluasiakirjoissa, johon tämä kriteeri sisältyy, voi sisältää merkityksellisiä seikkoja selvitettäessä sitä, merkitseekö tämä lainsäädäntö etniseen alkuperään perustuvaa erilaista kohtelua. Ennakkoratkaisupyynnössä mainituilla ja tämän tuomion 18 ja 20 kohdassa siteeratuilla valmisteluasiakirjoilla voi siis olla tältä osin merkitystä nyt käsiteltävässä tapauksessa.
106
Tältä osin on muistutettava unionin tuomioistuimen katsoneen, että on riittävää, että etniseen alkuperään liittyvä näkökohta on vaikuttanut ratkaisevasti päätökseen erilaisen kohtelun käyttöön ottamisesta, jotta kyseessä on direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu välitön syrjintä (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 76 kohta).
107
Kolmanneksi pelkästään sen seikan perusteella, että muutosalueiden asukkaisiin kuuluu myös henkilöitä, jotka eivät ole ”muista kuin länsimaista tulleita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään”, ei voida sulkea pois sitä, että pääasioissa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännöstön voidaan katsoa olevan annettu etnisen alkuperän perusteella (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 75 kohta).
108
Neljänneksi on lopuksi todettava, että käsitteen ”muut kuin länsimaat” käyttäminen ei näytä olevan esteenä – jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkastuksesta muuta johdu – sille, että yleinen kriteeri ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” voi koskea henkilöitä, joiden syntymäpaikka ja/tai vanhempien syntymäpaikka on ”länsimaassa”, tai henkilöitä, joiden kansalaisuus ja/tai vanhempien kansalaisuus on tällaisen ”länsimaan” kansalaisuus.
109
Pelkästään tällaisen seikan perusteella ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä, että tämän tuomion 100 kohdassa mainittu kriteerien monitahoinen yhdistelmä voi johtaa etniseen alkuperään perustuvaan erilaiseen kohteluun.
110
Kuten tämän tuomion 87 kohdassa on huomautettu, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy kaikkien niiden selvitysten jälkeen, jotka sen on tehtävä, siihen johtopäätökseen, että julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa tarkoitetulla yleisellä kriteerillä ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” otetaan käyttöön etniseen alkuperään perustuva erilainen kohtelu, sen on tämän jälkeen tarkastettava, johtaako tämä laki siihen, että tiettyjä henkilöitä kohdellaan epäsuotuisammin kuin muita vertailukelpoisessa tilanteessa olevia henkilöitä.
111
Direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa näet säädetään paitsi edellytyksestä, joka liittyy siihen, että erilainen kohtelu on otettu käyttöön ”etnisen alkuperän perusteella”, myös kahdesta muusta edellytyksestä, jotka koskevat epäsuotuisampaa kohtelua ja tutkittujen tilanteiden vertailukelpoisuutta.
112
On muistutettava, että vaatimusta, joka koskee tilanteiden vertailukelpoisuutta määritettäessä, onko yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattu, on arvioitava kaikkien näille tilanteille ominaisten seikkojen perusteella (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
113
Nyt käsiteltävässä tapauksessa vaikuttaa siltä, että muutosalueilla asuvat julkisten perheasuntojen vuokralaiset ovat vuokrasopimuksensa osalta tilanteessa, jota voidaan verrata sellaisten vuokralaisten tilanteeseen, joilla on samankaltainen vuokrasopimus haavoittuvilla asuinalueilla, jotka ovat viiden viime vuoden ajan täyttäneet vähintään kaksi sosioekonomista kriteeriä mutta joilla ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus ei ole yli 50 prosenttia.
114
Epäsuotuisamman kohtelun olemassaolon osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava seuraukset, joita kaikille jonkun asuinalueen asukkaille aiheutuu siitä, että kyseinen asuinalue nimetään muutosalueeksi.
115
Tältä osin on huomautettava, että julkisesta asuntotuotannosta annetun lain 168 a ja 168 b §:ssä asetetaan velvollisuus laatia kehittämissuunnitelma, jonka tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen osuutta 1.1.2030 mennessä enintään 40 prosenttiin kaikista asianomaisella muutosalueella sijaitsevista asuinnoista.
116
Kun kyseisessä laissa säädetään tällaisesta velvollisuudesta, se näyttää altistavan kaikki muutosalueiden asukkaat suuremmalle riskille, että heidän vuokrasopimuksensa irtisanotaan ennenaikaisesti ja että he siis menettävät asuntonsa.
117
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksestä muuta johdu, on näet niin, että julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa itsessään säädetään, että vuokrasopimusten ennenaikainen irtisanominen on yksi niistä seurauksista, joita kehittämissuunnitelman hyväksymisestä muutosaluetta varten voi aiheutua.
118
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee siis, että kun tällainen suunnitelma toteutetaan luovuttamalla asuntoja yksityiselle ostajalle, kyseisen lain 27 §:n 4 momentissa säädetään, että se, että toimivaltainen ministeri hyväksyy tällaisen luovutuksen, edellyttää sellaisten vuokralaisten vuokrasopimusten irtisanomista, jotka eivät täytä kriteereitä, jotka kunnanvaltuuston on hyväksyttävä mainitun lain 27 c §:n 1 momentin mukaisesti.
119
Kyseisen lain 27 c §:n 3 momentissa säädetään vastaavasti, että jos vuokra-asunto annetaan vuokralle näiden kriteerien vastaisesti, kunnanvaltuusto asettaa vuokranantajalle velvollisuuden irtisanoa vuokrasopimus.
120
Näissä olosuhteissa vaikuttaa siltä, että muutosalueiden asukkailla on suurempi riski, että heidän vuokrasopimuksensa irtisanotaan ennenaikaisesti, kun taas sellaisten haavoittuvien asuinalueiden asukkaisiin, joille on ominaista ongelmallinen sosioekonominen tilanne, joka vastaa vähintäänkin muutosalueilla vallitsevaa tilannetta, ei kohdistu tällaista riskiä.
121
On korostettava, että oikeus oman kodin kunnioittamiseen on perusoikeus, joka taataan perusoikeuskirjan 7 artiklassa, joka sisältää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 1 kappaleessa taattuja oikeuksia vastaavat oikeudet ja jolle on näin ollen perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti annettava sama merkitys ja ulottuvuus kuin 8 artiklan 1 kappaleessa mainituille oikeuksille (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
122
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että asunnon menettäminen on oman kodin kunnioittamista koskevan oikeuden vakavimpia loukkauksia. Asunnon menettäminen tekee näet asianomaisen henkilön ja hänen perheensä tilanteesta erityisen haavoittuvan (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 13.5.2008, McCann v. Yhdistynyt kuningaskunta, CE:ECHR:2008:0513JUD001900904, 50 kohta ja tuomio 10.9.2014, Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, 63 ja 64 kohta).
123
Tästä seuraa, että tämän tuomion 120 kohdassa määritetty suurempi riski voi merkitä direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua epäsuotuisampaa kohtelua.
124
On vielä täsmennettävä, että arvioitaessa sitä, onko kyse tällaisesta epäsuotuisammasta kohtelusta, merkitystä ei ole sillä, kuuluuko niihin kriteereihin, joiden mukaisesti irtisanottavat vuokrasopimukset valitaan tapauskohtaisesti, kriteeri ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä”. Tällaisella seikalla ei näet voida kyseenalaistaa sitä, että on olemassa suurempi riski, että kyseiset vuokrasopimukset irtisanotaan ennenaikaisesti.
125
Tässä tarkoituksessa ei myöskään ole merkitystä sillä kysymyksellä, ovatko vuokralaiset, joiden vuokrasopimukset on irtisanottu, ”muista kuin länsimaista tulleita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään”. Unionin tuomioistuin on näet jo todennut, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jota direktiivillä 2000/43 on tarkoitus toteuttaa, ei sovelleta määrättyyn henkilöluokkaan vaan sitä sovelletaan kyseisen direktiivin 1 artiklassa tarkoitettujen perusteiden perusteella, joten sitä sovelletaan myös henkilöihin, jotka eivät tosin itse kuulu kyseiseen rotuun tai etniseen ryhmään mutta kärsivät kuitenkin epäsuotuisammasta kohtelusta tai erityisen epäedulliseen asemaan saattamisesta jonkin tällaisen perusteen perusteella (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
126
Lopuksi on todettava, että sen arvioimiseksi, onko kyse direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta ”epäsuotuisammasta kohtelusta”, joka johtuu asuinalueen luokittelemisesta ”muutosalueeksi”, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi myös tutkia, onko – kuten eräät kirjallisia huomautuksia esittäneet asianosaiset ja muut osapuolet ovat väittäneet – nimitys ”muutosalue”, josta tällaisten alueiden asukkaille aiheutuu suurempi riski heidän vuokrasopimuksensa ennenaikaisesta irtisanomisesta ja jolla on korvattu nimitys ”vaikea gettoalue”, itsessään kansallisella tasolla luonteeltaan loukkaava tai leimaava (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 87 kohta).
127
Kyseinen tuomioistuin voisi tässä yhteydessä myös arvioida, voivatko tietyt ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt ja tämän tuomion 17–20 kohdassa siteeratut eri valmisteluasiakirjoihin sisältyvät väitteet viitata siihen, että kyseessä oleva kansallinen säännöstö perustuu stereotypioihin tai ennakkoluuloihin, jotka koskevat ”muista kuin länsimaista tulleita maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiään”, tai – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 152 kohdassa pääosin todennut – että sillä edistetään tällaisten stereotypioiden ja ennakkoluulojen ylläpitämistä.
128
On vielä huomautettava, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy katsomaan, että on olemassa etniseen alkuperään perustuvaa välitöntä syrjintää koskeva olettama, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tehokas toteuttaminen edellyttää, että todistustaakka on tällöin erityisesti sosiaali-, asunto- ja vanhusasiainministeriöllä, jonka on direktiivin 2000/43 8 artiklan 1 kohtaan sisältyvän säännön mukaan näytettävä toteen, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu ja että julkisesta asuntotuotannosta annettu laki ei, siltä osin kuin siinä määritellään muutosalueet ja säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmat näitä alueita varten, perustu mitenkään kyseisten alueiden väestön enemmistön etniseen alkuperään, vaan se perustuu yksinomaan objektiivisiin tekijöihin, jotka eivät millään tavoin liity etniseen alkuperään perustuvaan syrjintään (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
129
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana näillä alueilla asuvien ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on ollut yli 50 prosenttia, merkitsee kyseisessä säännöksessä tarkoitettua välitöntä syrjintää, jos osoittautuu, että kyseisen kansallisen säännöstön antaminen perustuu näiden asuinalueiden asukkaiden enemmistön etniseen alkuperään ja että tästä kansallisesta säännöstöstä seuraa, että kaikkia kyseisten alueiden asukkaita kohdellaan epäsuotuisammin kuin henkilöitä, jotka asuvat vertailukelpoisilla asuinalueilla, joilla näiden ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus ei kuitenkaan ole yli 50 prosenttia.
Direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun välillisen syrjinnän olemassaolo
130
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tulisi siihen johtopäätökseen, että pääasioissa kyseessä oleva kansallinen säännöstö ei merkitse direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää, sen on vielä tutkittava, voiko kyseinen säännöstö merkitä kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua välillistä syrjintää.
131
Kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan välillisenä syrjintänä pidetään sitä, jos näennäisesti neutraali säännös, peruste tai käytäntö saattaa tiettyä rotua tai etnistä alkuperää olevat henkilöt erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, jollei kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä ole objektiivisesti perusteltavissa olevaa oikeutettua tavoitetta ja jolleivät tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ole asianmukaisia ja tarpeellisia.
132
Ensinnäkin näennäisesti neutraalin säännöksen, perusteen tai käytännön olemassaolosta on todettava unionin tuomioistuimen katsoneen, että tämän edellytyksen mukaan säännös, peruste tai käytäntö on pitänyt muotoilla tai sitä on pitänyt soveltaa neutraalilta vaikuttavalla tavalla eli ottamalla huomioon tekijöitä, jotka poikkeavat suojatusta ominaisuudesta ja joita ei voida siihen rinnastaa (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 93 ja 109 kohta).
133
Toiseksi on muistutettava, että jos ilmenee, että toimenpide, josta aiheutuu erilaista kohtelua, joka johtaa epäsuotuisampaan kohteluun, on otettu käyttöön rotuun tai etniseen alkuperään liittyvistä syistä, tällaista toimenpidettä on pidettävä direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna välittömänä syrjintänä. Rotuun tai etniseen alkuperään perustuva välillinen syrjintä ei sitä vastoin edellytä, että kyseessä oleva toimenpide perustuu tämäntyyppisiin perusteisiin. Jotta toimenpide voi kuulua kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan piiriin, on näet riittävää, että vaikka kyseisessä toimenpiteessä on nojauduttu neutraaleihin perusteisiin, jotka eivät perustu suojeltuun ominaisuuteen, tämä toimenpide voi saattaa henkilöt, joilla on tämä ominaisuus, erityisen epäedulliseen asemaan (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 95 ja 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
134
Kolmanneksi on todettava kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan asianomainen toimenpide saattaa tiettyä rotua tai etnistä alkuperää olevat henkilöt erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, että unionin tuomioistuin on katsonut, että kyseisen edellytyksen on ymmärrettävä merkitsevän sitä, että erityisesti tiettyä etnistä alkuperää olevat henkilöt joutuvat epäedulliseen asemaan kyseessä olevan säännöksen, perusteen tai käytännön takia (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 100 kohta ja tuomio 15.11.2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, 47 kohta).
135
Kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä ei kuitenkaan välttämättä tarvitse olla sellaista vaikutusta, että yksi ainoa etninen alkuperä saatetaan erityisen epäedulliseen asemaan.
136
Kuten ihmisoikeusinstituutti ja Euroopan komissio ovat kirjallisissa huomautuksissaan esittäneet, on näet niin, että vaikka useisiin direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan kieliversioihin sisältyy tanskankielistä ilmaisua ”bestemt” (”tietty”) vastaava ilmaisu, tällaista ilmaisua ei ole kyseisen säännöksen joissakin kieliversioissa, vaan niissä viitataan pelkästään ”etniseen alkuperään” tai ”etnisyyteen” ilman muita täsmennyksiä.
137
Useiden kyseisen säännöksen kieliversioiden sanamuodot eivät siis tue tämän säännöksen sellaista tulkintaa, jonka mukaan välillinen syrjintä voidaan todeta vain silloin, kun näennäisesti neutraali säännös, peruste tai käytäntö saattaa yhden ainoan etnisen ryhmän erityisen epäedulliseen asemaan, muttei silloin, kun säännökset, perusteet tai käytännöt saattavat useat etniset ryhmät epäedulliseen asemaan.
138
Tässä yhteydessä on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan niin, että jossakin kieliversiossa käytettyä unionin oikeuden säännöksen sanamuotoa ei voida käyttää tämän säännöksen ainoana tulkintaperusteena eikä sille voida antaa tältä osin etusijaa muihin kieliversioihin nähden. Unionin toimen yhtenäisen soveltamisen ja näin ollen yhtenäisen tulkinnan vaatimus näet edellyttää, että toimea ei tarkastella irrallaan ainoastaan yhden kieliversion perusteella vaan että sitä tulkitaan sen säännöstön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on (tuomio 25.3.2010, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, 38 kohta ja tuomio 8.5.2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, 58 kohta).
139
Tämän tuomion 137 kohdassa tarkoitetun kaltainen tulkinta olisi kuitenkin vaikeasti sovitettavissa yhteen direktiivin 2000/43 tavoitteiden kanssa, sellaisina kuin ne mainitaan tämän tuomion 77 kohdassa.
140
Tältä osin on muistutettava, että tämän tuomion 102 ja 103 kohdassa esitetyistä syistä kyseisen direktiivin ulottuvuutta ei saa rajata vain yhteen etniseen ryhmään kohdistuvan syrjinnän torjumiseen.
141
Lopuksi on huomautettava, että – kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 15 perustelukappaleessa todetaan – jäsenvaltioiden lainsäädännössä tai käytännöissä voidaan säätää välillisen syrjinnän toteamisesta mitä tahansa keinoa käyttäen tilastotiedot mukaan lukien.
142
Tältä osin kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, missä määrin sille esitetyt tilastotiedot ovat luotettavia ja voidaanko ne ottaa huomioon eli onko niin, ettei niillä ilmaista vain täysin satunnaisia tai suhdanteita kuvaavia ilmiöitä, ja ovatko ne riittävän merkityksellisiä (ks. vastaavasti tuomio 24.9.2020, YS (Ylemmän henkilöstön ammatilliset lisäeläkkeet), C‑223/19, EU:C:2020:753, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
143
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättelee sen tehtävänä olevan tutkinnan jälkeen, että pääasioissa kyseessä olevat säännös ja yleinen kriteeri saattavat tiettyihin etnisiin ryhmiin kuuluvat henkilöt erityisen epäedulliseen asemaan direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, sen on tutkittava, ovatko kyseinen säännös ja kyseinen yleinen kriteeri objektiivisesti perusteltavissa oikeutetulla tavoitteella ja ovatko tämän tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot asianmukaisia ja tarpeellisia.
144
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suhteellisuusperiaate edellyttää tältä osin sen selvittämistä, että kansalliset toimenpiteet ensinnäkin soveltuvat tavoitellun yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen, toiseksi, että ne rajoittuvat täysin välttämättömään siinä mielessä, että tätä tavoitetta ei voitaisi kohtuudella saavuttaa yhtä tehokkaasti muilla, asianomaisille henkilöille taattuja oikeuksia ja vapauksia vähemmän rajoittavilla keinoilla, ja kolmanneksi, että ne eivät ole suhteettomia kyseiseen tavoitteeseen nähden, mikä edellyttää erityisesti tämän tavoitteen merkityksen ja näihin oikeuksiin ja vapauksiin puuttumisen vakavuuden punnintaa (tuomio 5.12.2023, Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
145
Jotta voidaan selvittää, onko rajoitus tämän suhteellisuusperiaatteen mukainen, nimenomaan jäsenvaltion, joka aikoo vedota tavoitteeseen, jolla voidaan oikeuttaa perusvapauden tai ‑oikeuden rajoittaminen, on toimitettava kansalliselle tuomioistuimelle kaikki tiedot, joiden perusteella kyseinen tuomioistuin voi varmistaa, että toimenpide täyttää suhteellisuusperiaatteesta johtuvat edellytykset, ja niiden oikeuttamisperusteiden tueksi, joihin kyseinen jäsenvaltio voi vedota, on esitettävä analyysi kyseessä olevan toimenpiteen soveltuvuudesta ja tarpeellisuudesta tämän tavoitteen saavuttamiseksi sekä täsmällisiä tietoja, joilla kyseisen jäsenvaltion argumentaatiota voidaan tukea (tuomio 10.7.2025, INTERZERO ym., C‑254/23, EU:C:2025:569, 101 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
146
Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua objektiivisen perusteltavuuden käsitettä on tulkittava suppeasti (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 112 kohta).
147
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on aluksi todettava julkisesta asuntotuotannosta annetun lain tavoitteista, että Tanskan hallituksen mukaan kyseisen lain 61 a ja 168 a §:llä pyritään ratkaisemaan Tanskan julkisessa asuntojärjestelmässä ilmenneet ”rinnakkaisyhteisöjen” muodostumiseen liittyvät ongelmat sekä varmistamaan onnistunut kotouttaminen.
148
Kyseinen hallitus vetoaa siis syihin, jotka liittyvät sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja kolmansien maiden kansalaisten kotoutumiseen tämän järjestelmän yhteydessä, sekä sosiaaliseen asuntopolitiikkaan ja sen rahoitukseen liittyviin syihin.
149
Sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja kotoutumista koskevasta tavoitteesta on ensinnäkin huomautettava unionin tuomioistuimen jo todenneen, että kolmansien maiden kansalaisten onnistuneen kotoutumisen takaamista koskeva tavoite voi olla, kun otetaan huomioon se merkitys, joka unionin oikeuden yhteydessä annetaan kotouttamistoimenpiteille, kuten ilmenee SEUT 79 artiklan 4 kohdasta, yleistä etua koskeva pakottava syy, koska kolmansien maiden kansalaisten kotouttamisella edistetään olennaisella tavalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, joka on unionin perustavoite, kuten EUT-sopimuksessa todetaan (ks. analogisesti tuomio 12.4.2016, Genc, C‑561/14, EU:C:2016:247, 55 ja 56 kohta sekä tuomio 22.12.2022, Udlændingenævnet (Kielikoe ulkomaalaisille), C‑279/21, EU:C:2022:1019, 37 ja 38 kohta).
150
Kun otetaan huomioon tämän unionin perustavoitteen merkitys, jäsenvaltioilla on lähtökohtaisesti laaja harkintavalta toteuttaa toimenpiteitä, joilla taataan sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja kotoutuminen ja joihin kuuluvat myös yhdyskuntasuunnittelutoimenpiteet.
151
On kuitenkin korostettava, että – kuten tämän tuomion 108 kohdasta ilmenee – käsitteen ”muista kuin länsimaista tulleet maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä” piiriin kuuluu myös henkilöitä, joilla on jäsenvaltion, mukaan lukien Tanskan kuningaskunnan, kansalaisuus. Siltä osin kuin pääasioissa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä sovelletaan jäsenvaltioiden kansalaisiin, sitä ei siis voida oikeuttaa tällä tavoitteella.
152
Tavoitteesta, joka koskee julkista asuntotuotantoa koskevan järjestelmän taustalla olevia asuntopolitiikan vaatimuksia, on toiseksi huomautettava unionin tuomioistuimen myös todenneen, että jäsenvaltion sosiaalista asuntotuotantoa koskevaan politiikkaan ja sen rahoitukseen liittyvät vaatimukset voivat olla yleistä etua koskevia pakottavia syitä (tuomio 1.10.2009, Woningstichting Sint Servatius, C‑567/07, EU:C:2009:593, 30 kohta). Tämä koskee myös vaatimuksia, joilla edistetään haavoittuvassa asemassa olevien tai pienituloisten henkilöiden asunnon saantia (tuomio 27.2.2025, AEON NEPREMIČNINE ym., C‑674/23, EU:C:2025:113, 55 kohta).
153
Jäsenvaltioilla on tosin myös asuntopolitiikkansa yhteydessä lähtökohtaisesti laaja harkintavalta.
154
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on kuitenkin niin, että kun pääasioissa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä asetetaan velvollisuus laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta muutosalueilla, sillä ei näytetä pyrittävän ratkaisemaan julkisen asuntotuotannon rahoitukseen liittyviä ongelmia vaan pikemminkin näillä alueilla esiintyviä sosioekonomisia ongelmia, jotka liittyvät sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja kotoutumiseen. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 147 kohdassa mainitut Tanskan hallituksen esiin tuomat yleistä etua koskevat pakottavat syyt, asuntopolitiikkaa koskevan tavoitteen on katsottava olevan osa laajempaa, sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja kotoutumista koskevaa tavoitetta.
155
Koska nämä kehittämissuunnitelmat voivat johtaa asunnon menettämiseen, näyttää lisäksi siltä, ettei niitä voida perustella tavoitteella edistää tiettyjen henkilöryhmien asunnon saantia.
156
Kolmanneksi on niin, että vaikka pääasioissa kyseessä olevan säännöstön voidaan lähtökohtaisesti katsoa kuuluvan alaan, jolla jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta, jäsenvaltioiden on kuitenkin noudatettava kaikenlaisen rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän kieltoa, joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 21 artiklassa ja konkretisoitu direktiivillä 2000/43.
157
Kyseisen direktiivin johdanto-osan 9, 12 ja 13 perustelukappaleesta ilmenee tältä osin yhtäältä, että rotuun tai etniseen alkuperään perustuva syrjintä voi haitata EUT-sopimuksen tavoitteiden saavuttamista, etenkin korkean työllisyystason ja sosiaalisen suojelun tason saavuttamista, elintason ja elämänlaadun kohottamista sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja solidaarisuutta, ja unionin tavoitetta kehittyä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueena, ja toisaalta, että kaikenlaisen tämäntyyppisen syrjinnän kiellolla, joka kyseisellä direktiivillä otetaan käyttöön kyseisen direktiivin kattamilla aloilla, pyritään erityisesti takaamaan demokraattisten ja suvaitsevaisten yhteiskuntien, joiden täysivaltaisia jäseniä kaikkien ihmisten rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumatta on voitava olla, kehittäminen (tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 74 kohta).
158
Tämän jälkeen sen kysymyksen osalta, onko pääasioissa kyseessä oleva säännöstö suhteellisuusperiaatteen mukainen, on tutkittava ensinnäkin, voidaanko kyseisessä säännöstössä säädetyillä toimenpiteillä saavuttaa sillä tavoiteltu yleisen edun mukainen pakottava tavoite.
159
Sellaisten kehittämissuunnitelmien laatimista, joiden tarkoituksena on ratkaista erityisesti tiettyihin asuinalueisiin kohdistuvia sosioekonomisia ongelmia, voidaan tältä osin lähtökohtaisesti pitää toimenpiteenä, jolla voidaan saavuttaa sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja kotoutumisen tavoite.
160
Kuten julkisasiamies on todennut pääosin ratkaisuehdotuksensa 167 ja 168 kohdassa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin selvitettävä, onko Tanskan hallitus toimittanut sille tietoja, joilla voidaan osoittaa, että konkreettisella toimenpiteellä, jonka tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta muutosalueilla, voidaan todellakin saavuttaa tämä tavoite.
161
Siitä, voidaanko toimenpiteellä taata yleisen edun mukaisen pakottavan tavoitteen saavuttaminen, on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lainsäädäntö on omiaan takaamaan tavoitteen, johon vedotaan, toteutumisen vain, jos siinä säädetyillä toimenpiteillä tosiaan voidaan saavuttaa kyseinen tavoite ja jos ne pannaan täytäntöön johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2023, Commune d’Ans, C‑148/22, EU:C:2023:924, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, 94 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
162
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on todettava, että julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa ei velvoiteta laatimaan pääasioissa kyseessä olevan kaltaisia kehittämissuunnitelmia haavoittuvilla asuinalueilla, joille on ominaista se, että niillä esiintyy vähintäänkin vastaavanlaisia sosioekonomisia ongelmia kuin muutosalueilla. Tästä seuraa, että haavoittuvilla asuinalueilla tällaisia ongelmia pyritään ratkaisemaan tarvittaessa muilla keinoin, joilla taataan sosiaalinen yhteenkuuluvuus.
163
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen selvitettävä, pyritäänkö kyseisellä lailla, kun siinä säädetään velvollisuudesta laatia tällaisia suunnitelmia, johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämisen tavoitteeseen, vaikka tätä velvollisuutta sovelletaan ainoastaan muutosalueisiin, joilla ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on yli 50 prosenttia, muttei haavoittuviin asuinalueisiin, joilla tämä osuus on alle 50 prosenttia.
164
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin tulee siihen johtopäätökseen, että pääasioissa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä voidaan taata sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja kotoutumista koskevan tavoitteen toteutuminen, sen olisi toiseksi selvitettävä sen määrittämiseksi, onko tällainen toimenpide tarpeellinen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, voidaanko kyseinen tavoite saavuttaa – kuten useat kirjallisia huomautuksia esittäneet asianosaiset ja muut osapuolet ovat väittäneet – yhtä tehokkaasti muilla, asianomaisille henkilöille taattuja oikeuksia ja vapauksia vähemmän rajoittavilla keinoilla.
165
Olettaen, ettei mitään muuta yhtä tehokasta toimenpidettä voida määrittää, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi vielä kolmanneksi tutkittava kyseisen säännöstön oikeasuhteisuus suppeassa merkityksessä. Kyseisen tuomioistuimen olisi siis tarkastettava, etteivät kyseisestä säännöstöstä aiheutuvat haitat ole suhteettomia esitettyihin tavoitteisiin nähden ja ettei kyseisellä säännöstöllä heikennetä kohtuuttomasti muutosalueiden asukkaiden oikeutettuja etuja (ks. vastaavasti tuomio CHEZ Razpredelenie Bulgaria, 123 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
166
Tässä yhteydessä on huomautettava, että – kuten tämän tuomion 121 kohdassa todetaan – oikeus oman kodin kunnioittamiseen on perusoikeus, joka taataan perusoikeuskirjan 7 artiklassa.
167
Direktiivin 2000/43 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa esitetään lisäksi, että tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan yhteydessä eli – kuten tämän tuomion 63 ja 66 kohdasta ilmenee – alalla, josta nyt käsiteltävässä asiassa on kyse, on tärkeää kunnioittaa yksityis- ja perhe-elämän suojaa eli perusoikeutta, jonka piiriin henkilön ja hänen perheensä kodin suoja kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 24.6.2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 93 kohta).
168
On kuitenkin täsmennettävä, että sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja kotoutumisen kaltaisiin yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin ei voida pyrkiä kansallisella toimenpiteellä ottamatta huomioon sitä, että ne on sovitettava yhteen niiden perusoikeuksien ja periaatteiden kanssa, joita kyseinen toimenpide koskee, sellaisina kuin ne on ilmaistu perussopimuksissa ja perusoikeuskirjassa, saattamalla yhtäältä nämä yleisen edun mukaiset tavoitteet ja toisaalta kyseessä olevat oikeudet ja periaatteet harmoniseen tasapainoon sen varmistamiseksi, että kyseisestä toimenpiteestä aiheutuvat haitat eivät ole liian suuria näihin tavoitteisiin nähden. Mahdollisuutta oikeuttaa perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattujen oikeuksien rajoittaminen on siis arvioitava tutkimalla tällaiseen rajoittamiseen sisältyvän puuttumisen vakavuutta ja tarkastamalla, että kyseisen rajoituksen yleisen edun mukaisten tavoitteiden tärkeys on oikeassa suhteessa tähän vakavuuteen (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2025, INTERZERO ym., C‑254/23, EU:C:2025:569, 109 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
169
Tältä osin on muistutettava, että kun julkisesta asuntotuotannosta annetussa laissa säädetään velvollisuudesta laatia muutosalueita varten kehittämissuunnitelmia, vaikuttaa siltä, että näiden alueiden asukkaille aiheutuu suurempi riski, että heidän vuokrasopimuksensa irtisanotaan ennenaikaisesti ja he näin ollen menettävät asuntonsa.
170
Kuten tämän tuomion 121 ja 122 kohdasta ilmenee, asunnon menettäminen on kuitenkin perusoikeuskirjan 7 artiklassa tarkoitetun oman kodin kunnioittamista koskevan oikeuden vakavimpia loukkauksia, ja sen johdosta asianomainen henkilö ja hänen perheensä joutuvat erityisen haavoittuvaan tilanteeseen.
171
Myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaa, jonka 1 kappaleessa määrätään oikeuksista, jotka vastaavat perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattuja oikeuksia, koskevasta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee ensinnäkin, että vaikka kansallisilla viranomaisilla on sosiaali- tai talouspolitiikan ja myös asuntotuotannon alalla huomattavaa liikkumavaraa, näille viranomaisille näin annettu harkintavalta on sitä rajoitetumpi, mitä tärkeämpi kyseessä oleva oikeus on sen takaamiseksi, että asianomainen henkilö voi tehokkaasti käyttää hänelle annettuja perusoikeuksia tai henkilökohtaisia oikeuksia. Tämä koskee etenkin kyseisessä 8 artiklassa taattuja oikeuksia, jotka ovat henkilön identiteetin, itsemääräämisoikeuden, fyysisen ja henkisen koskemattomuuden, sosiaalisten suhteiden ylläpitämisen sekä hänen yhteiskunnallisen asemansa vakauden ja turvallisuuden kannalta ratkaisevan tärkeitä oikeuksia (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.10.2013, Winterstein ym. v. Ranska, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, 148 kohta).
172
Jokaisen henkilön, joka saattaa joutua asunnon menetyksestä muodostuvan oman kodin kunnioittamista koskevan oikeuden vakavan loukkauksen kohteeksi, on myös lähtökohtaisesti voitava saattaa tällaisen toimenpiteen oikeasuhteisuus riippumattoman tuomioistuimen tutkittavaksi kyseisestä 8 artiklasta johtuvien merkityksellisten periaatteiden valossa. Häätötoimenpiteen oikeasuhteisuutta arvioitaessa on otettava huomioon erityisesti se, että jos koti on perustettu laillisesti, tämä heikentää minkä tahansa häätötoimenpiteen oikeutettavuutta, ja käänteisesti, jos koti on perustettu lainvastaisesti, asianomainen henkilö on heikommassa asemassa. Lisäksi on niin, että jos vaihtoehtoista majoitusta ei ole saatavilla, puuttuminen on vakavampaa kuin silloin, kun tällaista majoitusta on saatavilla, ja sitä, onko tämä majoitus soveltuva, on arvioitava etenkin asianomaisen henkilön erityistarpeiden kannalta (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.10.2013, Winterstein ym. v. Ranska, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, 148 kohta).
173
Lopuksi siinä oikeasuhteisuuden tutkinnassa, joka kansallisten viranomaisten on suoritettava, on otettava huomioon asianomaisten henkilöiden kuuluminen yhteiskunnan huonompiosaisten ryhmään ja heidän tästä johtuvat erityistarpeensa (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.10.2013, Winterstein ym. v. Ranska, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, 160 kohta).
174
Nyt käsiteltävässä tapauksessa se, että Tanskan julkisessa asuntojärjestelmässä kansalliset viranomaiset huolehtivat uuden asunnon hankkimisesta henkilöille, joiden vuokrasopimus irtisanotaan ennenaikaisesti, voi olla yksi niistä monista seikoista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on otettava huomioon tutkiessaan pääasioissa kyseessä olevan kansallisen säännöstön oikeasuhteisuutta. Tämä seikka voi näet johtaa siihen, että tällaisesta ennenaikaisesta irtisanomisesta johtuva oman kodin kunnioittamista koskevan oikeuden loukkaaminen ei ole niin vakavaa, kunhan tästä uuden asunnon hankkimisesta huolehditaan tehokkaasti ja korvaava asunto soveltuu näiden henkilöiden ja heidän perheidensä erityistarpeisiin. On kuitenkin otettava huomioon se, että jotkut näistä henkilöistä ja näistä perheistä ovat asuneet laillisesti useiden vuosien ajan siinä perheasunnossa, jonka he menettävät.
175
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana näillä alueilla asuvien ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on ollut yli 50 prosenttia, merkitsee kyseisessä säännöksessä tarkoitettua välillistä syrjintää, jos osoittautuu, että yhtäältä kyseinen kansallinen säännöstö, joka vaikuttaa tosin neutraalisti muotoillulta tai sovelletulta eli muiden seikkojen kuin etnisen alkuperän perusteella muotoillulta tai sovelletulta mutta joka johtaa siihen, että tiettyihin etnisiin ryhmiin kuuluvat henkilöt saatetaan erityisen epäedulliseen asemaan, ja toisaalta kyseisessä kansallisessa säännöstössä ei noudateta suhteellisuusperiaatetta sillä olevan yleisen edun mukaisen pakottavan tavoitteen saavuttamiseksi.
176
Esitettyihin kysymyksiin on siis vastattava, että direktiivin 2000/43 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana näillä alueilla asuvien ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on ollut yli 50 prosenttia,
–
merkitsee kyseisen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää, jos osoittautuu, että kyseisen kansallisen säännöstön antaminen perustuu näiden asuinalueiden asukkaiden enemmistön etniseen alkuperään ja että tästä kansallisesta säännöstöstä seuraa, että kaikkia kyseisten alueiden asukkaita kohdellaan epäsuotuisammin kuin henkilöitä, jotka asuvat vertailukelpoisilla asuinalueilla, joilla näiden ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus ei kuitenkaan ole yli 50 prosenttia
–
merkitsee kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua välillistä syrjintää, jos osoittautuu, että yhtäältä kyseinen kansallinen säännöstö, joka vaikuttaa tosin neutraalisti muotoillulta tai sovelletulta eli muiden seikkojen kuin etnisen alkuperän perusteella muotoillulta tai sovelletulta mutta joka johtaa siihen, että tiettyihin etnisiin ryhmiin kuuluvat henkilöt saatetaan erityisen epäedulliseen asemaan, ja toisaalta kyseisessä kansallisessa säännöstössä ei noudateta suhteellisuusperiaatetta sillä olevan yleisen edun mukaisen pakottavan tavoitteen saavuttamiseksi.
Oikeudenkäyntikulut
177
Pääasioiden asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa
on tulkittava siten, että
kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta laatia kehittämissuunnitelmia, joiden tarkoituksena on vähentää julkisten perheasuntojen prosenttiosuutta asuinalueilla, joille on ominaista muun muassa se, että viiden viime vuoden aikana näillä alueilla asuvien ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus on ollut yli 50 prosenttia,
–
merkitsee kyseisen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää, jos osoittautuu, että kyseisen kansallisen säännöstön antaminen perustuu näiden asuinalueiden asukkaiden enemmistön etniseen alkuperään ja että tästä kansallisesta säännöstöstä seuraa, että kaikkia kyseisten alueiden asukkaita kohdellaan epäsuotuisammin kuin henkilöitä, jotka asuvat vertailukelpoisilla asuinalueilla, joilla näiden ”muista kuin länsimaista tulleiden maahanmuuttajien ja heidän jälkeläistensä” osuus ei kuitenkaan ole yli 50 prosenttia
–
merkitsee kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua välillistä syrjintää, jos osoittautuu, että yhtäältä kyseinen kansallinen säännöstö, joka vaikuttaa tosin neutraalisti muotoillulta tai sovelletulta eli muiden seikkojen kuin etnisen alkuperän perusteella muotoillulta tai sovelletulta mutta joka johtaa siihen, että tiettyihin etnisiin ryhmiin kuuluvat henkilöt saatetaan erityisen epäedulliseen asemaan, ja toisaalta kyseisessä kansallisessa säännöstössä ei noudateta suhteellisuusperiaatetta sillä olevan yleisen edun mukaisen pakottavan tavoitteen saavuttamiseksi.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tanska.