62002CC0286_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Tribunale di Treviso on esittänyt esillä olevassa asiassa kysymyksiä tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita(2) ja eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista yhteisön säännöistä.(3)
2. Esillä olevassa asiassa on erityisesti kyse kahden sellaisen yhteisön päätöksen tulkinnasta, joissa vahvistetaan sääntöjä karjan rehuna käytettyjen eläinperäisten proteiinien aiheuttaman ristikontaminaation estämiseksi, osana BSE:n torjuntaa.
3. Päätöksen 2000/766 johdanto-osan perustelukappaleista käy ilmi, että yhteisön politiikka tällä alalla perustuu BSE:n vakavaan luonteeseen sekä siihen, miten helposti mahdolliset taudinaiheuttajat leviävät. Kolmannessa perustelukappaleessa mainitaan vaara karjalle tarkoitetun rehun ja muille eläimille tarkoitetun rehun, joka sisältää eläinperäistä proteiinia, joka mahdollisesti on BSE-taudinaiheuttajan saastuttamaa, välisestä ristikontaminaatiosta. Koska vaaraa ei voida poissulkea, suositellaan eläinperäisen proteiinin väliaikaista käyttökieltoa.
4. Tämä kielto vahvistetaan päätöksen 2 artiklassa, jossa määrätään, että kieltoa ei sovelleta muun muassa kalajauhon käyttämiseen muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetussa rehussa. Päätöksen 3 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden on kiellettävä eläinperäisen proteiinin markkinoille saattaminen, kauppa, tuonti kolmansista maista ja vienti kolmansiin maihin, ja myös tässä yhteydessä kalajauhoon sovelletaan poikkeusta.
5. Edellisessä kohdassa mainittua poikkeusta kalajauhon osalta sovelletaan, mikäli päätöksen 2001/9 liitteessä 1 olevat edellytykset täyttyvät. Tuolla liitteellä täytäntöönpannaan yhteisön säännöt eläinlääkärintarkastusten alalla.(4) Nämä edellytykset ovat tiukkoja. Liitteessä 1 todetaan muun muassa, että ennen kuin maahantuotu kalajauho voidaan päästää vapaaseen liikkeeseen yhteisön alueella, jokainen lähetys on analysoitava komission direktiivin 98/88/EY mukaisesti, että kalajauho on valmistettava ainoastaan kalajauhon tuotantoon käytettävissä jalostuslaitoksissa, että kalajauho on kuljetettava suoraan jalostuslaitokselta eläinrehua valmistaviin laitoksiin, jotka toimivaltainen viranomainen on tähän tarkoitukseen hyväksynyt, ajoneuvolla, jolla ei samanaikaisesti kuljeteta muita rehuaineita, ja että ajoneuvo on puhdistettava ja tarkistettava perusteellisesti ennen kalajauhon kuljetusta ja sen jälkeen. Tiivistetysti voidaan todeta, että näillä säännöillä pyritään estämään se, että kalajauho sisältäisi nisäkkäiden luusiruja.
6. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin tiedustelee erityisesti, onko näitä säännöksiä tulkittava siten, että silloin, kun kalajauhosta on löytynyt hyvin pieni määrä nisäkkään luusiruja, ei voida soveltaa sietämisvelvollisuuden periaatetta, vai onko tällöin sovellettava tiettyä sietämisrajaa. Lisäksi kansallinen tuomioistuin tiedustelee, ovatko Italian viranomaisten toteuttamat sanktiot, joihin ne ryhtyivät löydettyään tahattomasti saastunutta kalajauhoa, oikeasuhteisia. Lopuksi se esittää vielä kaksi kysymystä, jotka koskevat kansallisten viranomaisten esillä olevassa asiassa toteuttamaan toimeen liittyviä liitännäisiä seikkoja, erityisesti kun otetaan huomioon, että pääasiassa on kyseessä Norjasta peräisin oleva kalajauho.
II Asian taustalla olevat tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
7. Pääasian kantaja, Società Bellio Fratelli -niminen yhtiö, toi tammikuussa 2000 Norjasta erän kalajauhoa. Tämän kalajauhon osti sen jälkeen San Miniatossa toimiva Società Mangimificio SAPAS. -niminen yhtiö käytettäväksi muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen.
8. Toimivaltaiset viranomaiset (Polizia Giudiziaria del Servizio di Vigilanza Igienico Sanitaria) toimittivat tarkastuksen SAPAS:n toimitiloissa ja ottivat tuolloin näytteitä kyseisestä kalajauhosta. Näissä näytteissä ilmeni sellaisten eläinten luusiruja, joiden alkuperää ei voitu tarkemmin selvittää. Tästä syystä kantajan toimittamat kalajauhomäärät takavarikoitiin.
9. Società Bellion toimituttamassa vasta-analyysissa paljastui, että kalajauho sisälsi vähemmän kuin 0,1 prosenttia nisäkkään luusiruja. Istituto Superiore della Sanità tarkasti 27.9.2001 analyysin tulokset ja vahvisti jauheessa olevan luusiruja.
10. Nisäkkään luusirujen löytymisen perusteella Società Belliolle langetettiin hallinnollinen seuraamus, koska ”se oli myynyt yksinkertaista rehua, tässä tapauksessa kalajauhoa, jota tarjottiin ja markkinoitiin siten, että ostajalle syntyi virheellinen käsitys tavaran koostumuksesta, lajista ja luonteesta, ja joka ei toimittujen tutkimusten mukaan vastaa pakkausmerkinnöissä eikä tuotteen mukana olevassa kaupallisessa asiakirjassa olevia ilmoituksia, merkintöjä eikä nimityksiä”.
Hallinnollisena seuraamuksena takavarikoitaviksi ja hävitettäviksi määrättiin takavarikkopöytäkirjassa yksilöidyt kalajauhosäkit ja hallinnollisen seuraamusmaksun suuruudeksi määrättiin 18 597,27 euroa, sekä kiellettiin kaikki muut tähän kalajauhoon liittyvät ja/tai siitä seuraavat tilapäiset ja/tai lopulliset toimenpiteet.
11. Società Bellio on nostanut kanteen näistä hallinnollisista seuraamuksista. Asiaa käsittelevä kansallinen tuomioistuin (Tribunale di Treviso) pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta vastausta seuraaviin kysymyksiin:
”1) Onko neuvoston päätöksen 2000/766 2 artiklan 2 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa ja komission päätöksen 2001/9 1 artiklan 1 kohtaa yhdessä niiden perustana olevien muiden yhteisön oikeussääntöjen kanssa tulkittava siten, että muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen tarkoitetun kalajauhon voidaan oikeudellisesti tai aineellisesti sallia sisältävän siihen tahattomasti joutuneita määräysten vastaisia tai kiellettyjä aineita, ja täten katsoa, että toimijalla on oikeus vedota kohtuullisen sietämisvelvollisuuden periaatteeseen.
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko suhteellisuusperiaatteen ja varovaisuusperiaatteen sekä niiden yhteisön säännösten mukaan, joita sovelletaan maatalouselintarviketuotteiden tahatonta kontaminaatiota koskevilla aloilla, joilla vastaavat sietämisrajat on annettu, katsottava, että muiden eläinten kuin märehtijöiden rehun valmistukseen tarkoitetussa kalajauhossa todetun tahattoman kontaminaation, joka sisältää 0,1 prosenttia ja joka tapauksessa enintään 0,5 prosenttia nisäkkäiden luusiruja, nojalla on perusteltua määrätä niinkin ankara seuraamus kuin kaiken kyseisen kalajauhon hävittäminen?
3) Jos minkäänlainen sietäminen ei ole mahdollista silloin kun kyse on edellisissä kysymyksissä tarkoitettujen aineiden esiintymisestä, onko tällöin kyse sellaisesta direktiivissä 83/189/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna)(5) tarkoitetusta teknisestä määräyksestä, josta olisi pitänyt ennen sen antamista ilmoittaa Euroopan komissiolle?
4) Onko EY 28 ja EY 30 artiklan tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä, joita Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA-sopimus) 8–16 artiklan nojalla sovelletaan Norjaan, tulkittava päätöksessä 2000/766 ja päätöksessä 2001/9 olevien ja jo ensimmäisessä kysymyksessä mainittujen säännösten osalta siten, että niiden vastaista on menettely, jossa jäsenvaltio määrää, että edellä ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä kuvatussa tilanteessa sietämisvelvollisuuden periaatteen soveltaminen ei ole ollenkaan mahdollista?”
12. Kansallinen tuomioistuin on todennut ennakkoratkaisupyynnössään vielä seuraavaa: on mahdollista, että takavarikoidussa kalajauhossa oleva alle 0,1 prosentin suuruinen määrä – tätä määrää ei ole oikeudenkäynnissä kiistetty – nisäkkään luusiruja on voinut joutua siihen täysin tahattomasti. Yhteisön lainsäädännön eri aloilla omaksuttua kohtuullisen sietämisvelvollisuuden yleistä periaatetta voitaisiin siis soveltaa.
III Arviointi asiasta
A Kaksi ensimmäistä kysymystä
13. Esillä olevan asian ydin on esitetty kahdessa ensimmäisessä kysymyksessä. Ensimmäinen kysymys koskee päätösten 2000/766 ja 2001/9 tulkintaa – ja tietyssä määrin myös niiden pätevyyttä. Kansalliset viranomaiset ovat soveltaneet näitä päätöksiä. Toinen kysymys koskee sitä, onko tämä tulkinta yhteensopiva suhteellisuusperiaatteen kanssa.
14. Tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden aiheuttaman ristikontaminaation estämistä koskeville yhteisön säännöille on tunnusomaista niiden ehdottomuus. Eläinperäisten proteiinien käyttö karjan rehuna on pääsääntöisesti täysin kielletty. Ainoastaan kalajauhon – joka ei sellaisenaan voi sisältää tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita – osalta on tehty poikkeus, edellyttäen, että voidaan taata, että kyseinen kalajauho ei ole saastunutta.
15. Sääntöjen tarkoituksena on estää se, että kalajauho joutuu jossakin tuotanto-, jalostus- tai kuljetusvaiheessa kosketuksiin muiden sellaisten eläinproteiinien kanssa, jotka voivat olla tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden saastuttamia. Näissä säännöissä mennään vielä astetta pidemmälle: tämän sairauden leviämisen mahdollisimman tehokasta estämistä silmällä pitäen on täysin kiellettyä antaa kalajauhoa märehtijöille.
16. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ihmisten terveyden ja elämän suojelu ovat etusijalla niiden syiden joukossa, joita EY 30 artiklassa suojataan.(6) Lisäksi EY 152 artiklan 1 kohdassa määrätään, että yhteisön politiikan toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu, varovaisuusperiaate huomioon ottaen.
17. Yhteisöjen tuomioistuin on monta kertaa korostanut BSE:hen liittyvien riskien todellisuutta ja vakavuutta sekä niiden toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuutta, jotka ovat perusteltuja ihmisten terveyden suojelemiseksi tältä taudilta, olivatpa kyseessä sitten komission tai jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet.(7) Vaarat ovat kahdentyyppisiä: yhtäältä BSE:n ja ihmisiin tarttuvan Creutzfeld-Jacobin taudin mahdollinen yhteys ja toisaalta todellinen vaara, että BSE-prioni leviää eläinjauhojen välityksellä,(8) kun otetaan huomioon BSE-prionin kestävyys.
18. BSE:n torjuntaa koskevassa yhteisön politiikassa märehtijöille tarkoitetussa rehussa olevasta eläinperäisestä proteiinista aiheutuvan ristikontaminaation estämistä koskevilla säännöillä on yhä tärkeämpi osa. Päätöstä 2000/766 on niin ikään tarkasteltava tuossa valossa. Kuten komissio on todennut asian suullisessa käsittelyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen itsenäisesti aiemmin toteuttamat tuonkaltaiset säännöt ovat osoittautuneet hyvin tehokkaiksi. Ne ovat voineet vaikuttaa kyseisiin yhteisön sääntöihin. Muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitettua kalajauhoa koskeva poikkeus on näin ollen myös sisällöltään rajoitettu. Sitä sovelletaan vain – näin on nimenomaisesti todettu asetuksen N:o 1234/2003(9) toisessa perustelukappaleessa – kalajauhoon, jonka käyttö ei aiheuta TSE-riskiä eikä estä mahdollisesti TSE-riskin aiheuttavien proteiinien valvontaa.
19. Esillä olevassa asiassa on pohdittu paljon mahdollisen sietorajan olemassaoloa. Kantajan näkemys perustuu lyhyesti todettuna siihen, että muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetussa kalajauhossa saa olla häviävän pieni määrä tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita. Se toteaa tämän osalta, että yhteisön oikeudessa sallitaan yleensä satunnainen tartunta. Se viittaa esimerkkinä geneettisesti muunnettuja organismeja koskevaan yhteisön säännöstöön. Asetuksessa N:o 49/2000 on vahvistettu yhden prosentin vähimmäisraja-arvo, joka on sietoraja, jota sovelletaan ravinnossa olevaan, tietyistä geneettisesti muunnetuista organismeista peräisin olevaan, satunnaisesti esiintyvään ainekseen.(10)
20. En voi hyväksyä tätä kantajan näkemystä. Kuten myös useat esillä olevan asian väliintulijat ovat huomauttaneet, asetuksessa N:o 49/2000 säädetään juuri päinvastaista. Koska yhteisön oikeuteen ei sisälly mitään yleistä periaatetta, jonka mukaan satunnainen tartunta olisi sallittua, oli tarpeen säätää tästä nimenomaisesti kyseisessä asetuksessa. Katson, että vielä tätäkin merkityksellisempää on se, että on täysin mahdollista, että tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden esiintyminen myös hyvin pieninä määrinä aiheuttaa BSE-taudin leviämisvaaraa. Yhteisöjen tuomioistuin viittasi asiassa Eurostock antamassaan tuomiossa(11) tieteellisiin suosituksiin tällä alalla. BSE-prioni on sitkeä ja voi säilyä myös pieninä määrinä. Irlannin hallitus on todennut esillä olevassa asiassa, että pienet määrät saattavat olla taudin leviämisen kannalta jopa vaarallisempia, koska pieniä määriä on vaikea jäljittää.
21. Tässä valossa on tarkasteltava myös päätösten 2000/766 ja 2001/9 sisältöä. Kalajauholle asetetuilla edellytyksillä on voitava estää se, että rehuksi tarkoitettu kalajauho voi saastua. Kalajauho ei näin ollen saa joutua kosketuksiin muiden rehujen kanssa. Yleinen kielto antaa kalajauhoa märehtijöille kuuluu myös tähän yhteyteen. Niin kauan kuin ei ole täyttä varmuutta siitä, että kalajauho ei voi saastua, vaikka noudatettaisiinkin päätöksen 2001/9 liitteessä 1 olevia edellytyksiä, ei sitä voida antaa märehtijöille.
22. Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen seuraavasti: BSE:n torjuntaa koskevassa yhteisön säännöstössä, erityisesti päätöksissä 2000/766 ja 2001/9, todetaan, että muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen tarkoitettu kalajauho ei saa sisältää yhtään nisäkkäiden luusiruja. Yhteisön oikeuteen ei sisälly mitään sietämisrajaa.
23. Tämän jälkeen käsittelen toteutettuja toimia, joita kansallisen tuomioistuimen esittämä toinen kysymys koskee. Varsinainen ongelma koskee sitä, että pääasian kantajan kaltainen maahantuoja on mahdollisesti toteuttanut yhteisön oikeudessa säädetyt tarvittavat toimet, mutta toimivaltaiset viranomaiset ovat tästä huolimatta havainneet kalajauhon saastuneen. Kuten kansallinen tuomioistuin on todennut, on myös mahdollista, että kalajauho on saastunut tahattomasti. Onko jäsenvaltiolla yhteisön oikeuden nojalla tällaisessa tapauksessa toimivalta tai jopa velvollisuus määrätä seuraamus?
24. Tähän kysymykseen on vastattava suhteellisuusperiaatteen valossa, ja on suoritettava intressivertailu yhtäältä mahdollisen tartuntavaaran ja ihmisten terveydelle aiheutuvan vaaran, sekä toisaalta vapaata liikkuvuutta koskevan rajoituksen välillä, ottaen huomioon myös maahantuojalle taattu oikeusvarmuus.
25. Kuten yhteisöjen tuomioistuin o n jo todennut asiassa Eurostock antamassaan tuomiossa,(12) valtiot eivät saisi sallia BSE:n taudinaiheuttajaa todennäköisesti sisältävien kudosten pääsyä mihinkään ravintoketjuihin. Jäsenvaltioiden on toteutettava sellaisia toimia, joilla varmistetaan, ettei saastuneita aineita varmasti pääse ravintoketjuihin. Hävittäminen on usein paras ja ehkä ainoakin soveltuva toimi.
26. Näin ollen on selvää, että jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet väestön suojaamiseksi parhaalla mahdollisella tavalla BSE:n aiheuttamilta vaaroilta. Tähän kuuluu myös se, että mikäli jäsenvaltion viranomaiset havaitsevat saastuneita aineita, niiden on määrättävä seuraamuksia vastuussa oleville tahoille, vaikkei tiettyjä seuraamuksia olisikaan nimenomaisesti mainittu yhteisön oikeudessa. Nämä molemmat ovat seurausta oikeuskäytännössä vahvistetuista, yhteisön oikeuden noudattamista koskevista kriteereistä. Yhteisön oikeuden noudattamiseksi toteutettujen toimenpiteiden on oltava muun muassa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.(13)
27. Kun otetaan huomioon BSE:n aiheuttama suuri tartuntavaara, katson, ettei ole epäilystä siitä, että toteutetut toimenpiteet ovat oikeasuhteisia.
28. Totean tämän osalta vielä seuraavaa. On kalajauhoa myyvän tahon vastuulla toteuttaa kaikki toimenpiteet kalajauhon saastumisen estämiseksi. Lisäksi myyjä tietää, tai tämän pitäisi tietää, että vaikka kaikki kohtuulliset toimet olisi toteutettu, ei ole varmaa, ettei kalajauho ole saastunutta. Ja myyjä tietää, tai ainakin tämän pitäisi tietää, että terveydensuojelun kannalta saastuneiden aineiden hävittäminen – kuten esillä olevassa asiassa on tapahtunut – on usein ainoa soveltuva toimi. Kalajauhon myynti on näin ollen toimintaa, johon sisältyy kyseiselle yrittäjälle tuleva tietty riski. Tämän kärsimä vahinko tapauksessa, jossa tavara on saastunut myyjän tuottamuksesta riippumatta, kuuluu mielestäni kalajauhon myyjän normaaliin liiketoimintariskiin, jota vastaan tämä voi ottaa vakuutuksen.
29. Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen esittämään toiseen kysymykseen seuraavasti: tapauksessa, jossa muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen käytettävä kalajauho on luusirujen saastuttamaa, saastuneen kalajauhoerän hävittäminen on toimi, joka on yhteensopiva suhteellisuusperiaatteen kanssa, myös silloin kun saastuminen on hyvin vähäistä ja tahatonta.
B Kolmas ja neljäs kysymys
30. Edellä esitetyn perusteella katson, ettei kansallisen tuomioistuimen esittämiin kolmanteen ja neljänteen kysymykseen ole tarpeen vastata.
31. Kolmannen kysymyksen osalta totean seuraavaa: direktiivin 98/34 10 artiklan mukaan ilmoitusvelvollisuutta ei sovelleta jäsenvaltioiden lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin tai vapaaehtoisiin sopimuksiin, joilla jäsenvaltiot noudattavat sitovia yhteisön säädöksiä, joiden seurauksena vahvistetaan tekniset eritelmät. Koska esillä olevalla kansallisella toimella täytäntöönpannaan yhteisön päätökset 2000/766 ja 2001/9 ja se kuuluu näin ollen näiden päätösten soveltamisalaan, kolmannella kysymyksellä ei ole merkitystä.
32. Neljännen kysymyksen osalta totean seuraavaa: esillä olevaan asiaan liittyy sellainen erityispiirre, että siinä on kyse kalajauhosta, joka on tuotu Norjasta Italiaan. Tästä syystä kansallisen tuomioistuimen esittämä kysymys koskee Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 13 ja 20 artiklan, samoin kuin kalojen ja muiden meren tuotteiden kaupasta tehdyssä pöytäkirjassa 9 olevan 2 artiklan 5 kohdan tulkintaa.
33. Koska yhteisön sisäisessä kaupankäynnissä ei voida soveltaa sietämisvelvollisuuden periaatetta ja erityisesti koska esillä olevan asian kohteena oleva kauppaa rajoittava toimi – mukaan luettuna pääasian kantajalle määrätty seuraamus – on yhteisön oikeuden mukaan sallittu, ei ole tarpeen tutkia, missä määrin kalajauhon myynti muodostaa Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen osan. Tämän sopimuksen seurauksena ei voi milloinkaan olla, että yhteisön sisäisessä kaupankäynnissä sovellettu kauppaa rajoittava toimi, josta on säädetty johdetun oikeuden säännöksellä – ja joka on sen nojalla sallittu – ei olisi sallittu tuotaessa tuote sellaisesta maasta, joka ei ole jäsenvaltio mutta joka on kyseisen sopimuksen sopimuspuoli. Mikäli kyseinen yhteisön säännös ei ole sitova tuollaisesta maasta tapahtuvan tuonnin yhteydessä, kaupan rajoitus voitaisiin perustella Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 13 artiklalla, joka vastaa EY 30 artiklaa.
Ratkaisuehdotus
34. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Tribunale di Trevison esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
– Ensimmäinen kysymys: BSE:n torjuntaa koskevassa yhteisön säännöstössä, erityisesti tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita ja eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista tietyistä suojatoimenpiteistä 4 päivänä joulukuuta 2000 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2000/766/EY ja tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita ja tiettyjen prosessoitujen eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista tietyistä suojatoimenpiteistä tehdyn neuvoston päätöksen 2000/766/EY täytäntöönpanemiseksi tarvittavista valvontatoimenpiteistä 29 päivänä joulukuuta 2000 tehdyssä komission päätöksessä 2001/9/EY todetaan, että muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen tarkoitettu kalajauho ei saa sisältää yhtään nisäkkäiden luusiruja. Yhteisön oikeuteen ei sisälly mitään sietämisrajaa.
– Toinen kysymys: tapauksessa, jossa muille eläimille kuin märehtijöille tarkoitetun rehun valmistukseen käytettävä kalajauho on luusirujen saastuttamaa, saastuneen kalajauhoerän hävittäminen on toimi, joka on yhteensopiva suhteellisuusperiaatteen kanssa, myös silloin kun saastuminen on hyvin vähäistä ja tahatonta.
(1) .
(2)
–	Nämä tunnetaan, mm. tässä ratkaisuehdotuksessa, nimellä TSE.
(3)
–	Näitä ovat erityisesti tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita ja eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista tietyistä suojatoimenpiteistä 4 päivänä joulukuuta 2000 tehty neuvoston päätös 2000/766/EY (EYVL L 306, s. 32; jäljempänä päätös 2000/766) ja tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita ja tiettyjen prosessoitujen eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista tietyistä suojatoimenpiteistä tehdyn neuvoston päätöksen 2000/766/EY täytäntöönpanemiseksi tarvittavista valvontatoimenpiteistä 29 päivänä joulukuuta 2000 tehty komission päätös 2001/9 (EYVL 2001, L 2, s. 32; jäljempänä päätös 2001/9).
(4)
–	Eläinlääkärintarkastuksista yhteisön sisäisessä kaupassa sisämarkkinoiden toteuttamista varten 11 päivänä joulukuuta 1989 annettu neuvoston direktiivi 89/662/ETY (EYVL L 395, s. 13), erityisesti 9 artiklan 4 kohta; eläinlääkärin- ja kotieläinjalostustarkastuksista yhteisön sisäisessä tiettyjen elävien eläinten ja tuotteiden kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/425/ETY (EYVL L 224, s. 29), erityisesti 10 artiklan 4 kohta; ja kolmansista maista yhteisöön tuotavien tuotteiden eläinlääkinnällisten tarkastusten järjestämistä koskevista periaatteista 18 päivänä joulukuuta 1997 annettu neuvoston direktiivi 97/78/EY (EYVL L 24, s. 9), erityisesti 22 artikla.
(5)
– Direktiiviä 83/189/ETY muutettiin elokuussa 1998 teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/34/EY (EYVL L 204, s. 37). Esillä olevassa asiassa tarkoitetaan suppeassa mielessä viimeksi mainittua direktiiviä.
(6)
–	Ks. esim. asia C-121/00, Hahn, tuomio 24.10.2002 (Kok. 2002, s. I-9193, 38 kohta).
(7)
–	Ks. mm. asia C-393/01, Ranska v. komissio, tuomio 22.5.2003 (Kok. 2003, s. I-5456, 42 kohta).
(8)
–	Ks. tämän osalta myös asia C-220/01, Lennox, tuomio 3.7.2003 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(9)
–	Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 999/2001 liitteiden I, IV ja XI ja asetuksen (EY) N:o 1326/2001 muuttamisesta tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ja eläinten ruokkimisen osalta 10 päivänä heinäkuuta 2003 annettu komission asetus (EY) N:o 1234/2003 (EUVL L 173, s. 6).
(10)
–	Muiden kuin neuvoston direktiivissä 79/112/ETY säädettyjen pakollisten mainintojen liittämisestä tiettyjen geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen elintarvikkeiden pakkausmerkintöihin annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1139/98 muuttamisesta 10 päivänä tammikuuta 2000 annettu komission asetus (EY) N:o 49/2000 (EYVL L 6, s. 13).
(11)
–	Asia C-477/98, tuomio 5.12.2000 (Kok. 2000, s. I-10695, 63–66 kohta).
(12)
–	Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu asia, tuomion 63 kohta.
(13)
–	Ks. mm. asia 68/88, komissio v. Kreikka, tuomio 21.9.1989 (Kok. 1989, s. 2965, Kok. Ep. X, s. 167).