62023CJ0781
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a opta)
12 decembrie 2024 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Codul vamal al Uniunii – Regulamentul (UE) nr. 952/2013 – Articolul 250 – Regim de admitere temporară – Articolul 251 – Perioadă de păstrare a mărfurilor importate sub acest regim – Perioadă insuficientă pentru ca obiectivul utilizării autorizate să fie atins – Datorie vamală care ia naștere ca urmare a nerespectării acestei perioade – Condiții de prelungire a perioadei menționate – Importul unei mașini de curse”
În cauza C‑781/23,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Högsta förvaltningsdomstolen (Curtea Administrativă Supremă, Suedia), prin decizia din 12 decembrie 2023, primită de Curte la 18 decembrie 2023, în procedura
Malmö Motorrenovering AB
împotriva
Allmänna ombudet hos Tullverket,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din domnul S. Rodin, președinte de cameră, domnul N. Piçarra și doamna O. Spineanu‑Matei (raportoare), judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Malmö Motorrenovering AB, de D. Winhagen;
–
pentru guvernul belgian, de S. Baeyens și P. Cottin, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de M. Björkland și B. Eggers, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatei generale,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 251 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2019/474 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 martie 2019 (JO 2019, L 83, p. 38) (denumit în continuare „Codul vamal”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Malmö Motorrenovering AB, o societate pe acțiuni de drept suedez, pe de o parte, și Allmänna ombudet hos Tullverket (Reprezentantul interesului general pe lângă Autoritatea Vamală, Suedia) (denumit în continuare „Reprezentantul interesului general”), pe de altă parte, în legătură cu o datorie vamală născută ca urmare a nerespectării perioadei în care trebuia reexportată o mașină de curse, importată sub regimul admiterii temporare.
Cadrul juridic
Codul vamal
3
Potrivit articolului 79 din Codul vamal, intitulat „Datoria vamală care ia naștere prin nerespectare”:
„(1)   În cazul mărfurilor supuse unor taxe la import, o datorie vamală la import ia naștere în cazul nerespectării uneia dintre următoarele:
(a)
o obligație stabilită în legislația vamală cu privire la introducerea mărfurilor neunionale pe teritoriul vamal al Uniunii, la scoaterea lor de sub supravegherea vamală sau la circulația, perfecționarea, depozitarea, depozitarea temporară, admiterea temporară sau dispunerea de astfel de mărfuri pe teritoriul respectiv;
[…]”
4
Articolul 124 din acest cod, intitulat „Stingerea”, prevede:
„(1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor în vigoare cu privire la nerecuperarea cuantumului taxelor la import sau la export corespunzător unei datorii vamale în caz de insolvabilitate a debitorului constatată pe cale judiciară, datoria vamală la import sau la export se stinge în următoarele cazuri:
[…]
(h)
în cazul în care datoria vamală a luat naștere în temeiul articolului 79 sau al articolului 82 și sunt întrunite condițiile de mai jos:
(i)
nerespectarea care a dus la nașterea datoriei vamale nu a avut consecințe semnificative asupra funcționării corecte a depozitării temporare sau a regimului vamal în cauză și nu a constituit o tentativă de fraudă;
(ii)
toate formalitățile necesare pentru reglementarea situației mărfurilor sunt îndeplinite ulterior;
[…]”
5
Titlul VII din codul menționat este intitulat „Regimuri speciale”. Capitolul 4 din acest titlu VII, intitulat „Utilizări specifice”, cuprinde secțiunea 1, intitulată „Admiterea temporară”, din care face parte articolul 250 din același cod, intitulat „Domeniul de aplicare”. Acest articol prevede, la alineatul (1), următoarele:
„În cadrul regimului de admitere temporară, mărfurile neunionale destinate reexportului pot să facă obiectul unei destinații speciale pe teritoriul vamal al Uniunii, cu scutire totală sau parțială de taxe la import […]”
6
Articolul 251 din Codul vamal, intitulat „Perioada în care mărfurile pot rămâne sub regimul de admitere temporară”, prevede:
„(1)   Autoritățile vamale fixează perioada în care mărfurile plasate sub regimul de admitere temporară trebuie reexportate sau plasate sub un alt regim vamal. Această perioadă trebuie să fie suficientă pentru ca obiectivul utilizării autorizate să fie atins.
(2)   Cu excepția cazului în care se prevede altfel, perioada maximă de păstrare a mărfurilor sub regimul de admitere temporară pentru aceeași utilizare și sub responsabilitatea aceluiași titular de autorizație este de 24 de luni, chiar și în cazul în care regimul a fost încheiat prin plasarea mărfurilor sub un alt regim special, urmat la rândul său de o nouă plasare sub regimul de admitere temporară.
(3)   În cazul în care, în împrejurări excepționale, perioada pentru utilizare autorizată menționată la alineatele (1) și (2) nu este suficientă, autoritățile vamale pot acorda o prelungire a acesteia pentru o durată rezonabilă, în baza unei cereri justificate depuse de titularul autorizației.
(4)   Perioada totală pe durata căreia mărfurile pot rămâne sub regimul de admitere temporară nu depășește 10 ani, cu excepția cazului fortuit.”
Regulamentul delegat (UE) 2015/2446
7
Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei din 28 iulie 2015 de completare a Regulamentului (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii (JO 2015, L 343, p. 1) prevede la articolul 103, intitulat „Nerespectări fără efect semnificativ asupra funcționării corecte a unui regim vamal”:
„Următoarele situații sunt considerate o nerespectare fără efect semnificativ asupra funcționării corecte a unui regim vamal:
(a)
depășirea unui termen cu o perioadă de timp care nu este mai lungă decât prelungirea termenului care ar fi fost acordată în cazul în care ar fi fost solicitată;
[…]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
8
La 30 aprilie 2019, Malmö Motorrenovering a importat sub regimul de admitere temporară o mașină de curse din Statele Unite în Suedia pentru a o utiliza în competiții care se desfășurau în Uniune, dintre care ultima trebuia să aibă loc la 8 septembrie 2019, și pentru a o reexporta ulterior.
9
Potrivit termenilor autorizației obținute în acest scop de la Autoritatea Vamală, vehiculul respectiv trebuia reexportat la 30 iulie 2019, și anume înainte de data acestei din urmă competiții, fără să fie precizat motivul pentru care data acestui reexport a fost stabilită la 30 iulie 2019.
10
Vehiculul menționat a fost reexportat la 19 septembrie 2019, respectiv după data reexportului menționată la punctul precedent.
11
Nu s‑a stabilit nicio tentativă de fraudă imputabilă Malmö Motorrenovering în ceea ce privește nerespectarea acestui termen. Totuși, nerespectarea menționată a condus la o rectificare a taxelor vamale în cuantum de 101959 de coroane suedeze (SEK) (aproximativ 8973 de euro) și a taxei pe valoarea adăugată în cuantum de 280387 SEK (aproximativ 24676 de euro) (denumită în continuare „datoria vamală”).
12
Malmö Motorrenovering a introdus o acțiune împotriva deciziei Autorității Vamale prin care s‑a constatat existența datoriei vamale la Förvaltningsrätten i Linköping (Tribunalul Administrativ cu sediul în Linköping, Suedia). După ce a constatat, în primul rând, că, în declarația sa vamală, Malmö Motorrenovering nu indicase nicio dată pentru reexportul autovehiculului în cauză și că intenția sa era de a reexporta acest autovehicul după terminarea sezonului de competiție, în al doilea rând, că dosarul nu conținea niciun indiciu că această societate ar fi acționat cu o intenție frauduloasă și, în al treilea rând, că Autoritatea Vamală nu a considerat că ar fi existat motive pentru a nu acorda societății menționate un termen până la data reexportării efective a autovehiculului respectiv dacă această dată ar fi fost indicată în declarația menționată, instanța amintită a admis acțiunea și a statuat, în temeiul articolului 124 alineatul (1) litera (h) din Codul vamal, că această datorie vamală s‑a stins.
13
Apelul formulat de Autoritatea Vamală împotriva acestei hotărâri a fost admis de Kammarrätten i Jönköping (Curtea de Apel Administrativă din Jönköping, Suedia). Potrivit acestei instanțe, datoria vamală menționată nu putea fi declarată stinsă în temeiul articolului 124 alineatul (1) litera (h) din Codul vamal. Într‑adevăr, acordarea unei scutiri în temeiul acestei dispoziții și al articolului 103 litera (a) din Regulamentul delegat 2015/2446 ar fi impus examinarea aspectului dacă Malmö Motorrenovering ar fi putut beneficia de o prelungire a termenului pentru reexportarea autovehiculului în cauză în ipoteza în care ar fi formulat o cerere în acest sens la Autoritatea Vamală. Or, Malmö Motorrenovering nu ar fi demonstrat că aceasta ar fi situația, întrucât o astfel de prelungire ar fi necesitat ca împrejurări excepționale să fi fost invocate în susținerea cererii sale.
14
Malmö Motorrenovering a sesizat Högsta förvaltningsdomstolen (Curtea Administrativă Supremă, Suedia), care este instanța de trimitere, cu un recurs împotriva hotărârii Kammarrätten i Jönköping (Curtea de Apel Administrativă din Jönköping).
15
Instanța de trimitere arată că, deși părțile din litigiul principal sunt Malmö Motorrenovering și Reprezentantul interesului general, care reprezintă interesul public, Autoritatea Vamală a avut posibilitatea de a prezenta observații. Aceștia au ajuns la interpretări diferite ale articolului 251 din Codul vamal.
16
Malmö Motorrenovering și Reprezentantul interesului general susțin că articolul 251 alineatul (3) din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că existența unor împrejurări excepționale este necesară numai atunci când o cerere de prelungire a perioadei de păstrare a mărfurilor importate sub regimul de admitere temporară ar avea ca efect faptul că durata cumulată a acestei perioade și a prelungirii solicitate a acesteia depășește perioada maximă de 24 de luni prevăzută la acest articol 251 alineatul (2). Potrivit interpretării menționate, existența unor împrejurări excepționale nu este necesară atunci când, precum în situația în discuție în cauza principală, această perioadă nu depășește 24 de luni.
17
În schimb, potrivit Autorității Vamale, din trimiterea făcută de articolul 251 alineatul (3) menționat la alineatele (1) și (2) ale aceluiași articol rezultă că cerința unor împrejurări excepționale se aplică în toate cazurile în care utilizarea autorizată nu poate fi realizată în perioada acordată inițial, inclusiv în ipoteza în care durata cumulată menționată ar fi mai mică de 24 de luni.
18
Högsta förvaltningsdomstolen (Curtea Administrativă Supremă) consideră că modul de redactare a articolului 251 din Codul vamal nu permite excluderea niciuneia dintre aceste interpretări.
19
În aceste condiții, Högsta förvaltningsdomstolen (Curtea Administrativă Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 251 din [Codul vamal] trebuie interpretat în sensul că trimiterea din cuprinsul alineatului (3) la alineatele (1) și (2) [ale acestuia] înseamnă că cerința privind împrejurările excepționale prevăzută la alineatul (3) se aplică numai în cazul în care o perioadă deja acordată, împreună cu o prelungire solicitată, ar avea ca efect faptul că perioada totală pe durata căreia mărfurile pot rămâne sub regimul respectiv depășește 24 de luni? Sau articolul trebuie interpretat în sensul că cerința privind împrejurările excepționale de la alineatul (3) se aplică tuturor cererilor de prelungire, cu alte cuvinte, chiar dacă perioada deja acordată, împreună cu prelungirea solicitată, nu depășește perioada de 24 de luni prevăzută la alineatul (2)?”
Cu privire la întrebarea preliminară
20
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 251 din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că o prelungire a perioadei de păstrare a unei mărfi sub regimul de admitere temporară, stabilită în temeiul alineatului (1) al acestui articol, impune existența unor „împrejurări excepționale”, în sensul alineatului (3) al articolului menționat, atunci când această prelungire nu are ca efect faptul că perioada totală pe durata căreia marfa respectivă poate rămâne sub regimul menționat depășește perioada maximă de 24 de luni prevăzută la alineatul (2) al aceluiași articol.
21
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că regimul de admitere temporară este un regim derogatoriu care permite utilizarea specifică pe teritoriul vamal al Uniunii a mărfurilor neunionale cu scutire totală sau parțială de taxe la import, astfel cum prevede articolul 250 alineatul (1) din Codul vamal. Dispoziții care prevăd o scutire de taxe vamale constituie o excepție de la principiul potrivit căruia produsele importate în Uniune sunt, de regulă, supuse taxelor vamale și, în consecință, fiind dispoziții derogatorii, trebuie să primească o interpretare strictă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 februarie 2011, Marishipping and Transport, C‑11/10, EU:C:2011:91, punctul 16, și Hotărârea din 5 septembrie 2024, BIOR, C‑344/23, EU:C:2024:696, punctul 44).
22
Conform articolului 251 alineatul (1) din Codul vamal, autoritățile vamale fixează perioada în care mărfurile plasate sub acest regim trebuie reexportate sau plasate sub un alt regim vamal. Această perioadă trebuie să fie suficientă pentru ca obiectivul utilizării autorizate să fie atins.
23
Potrivit acestui articol 251 alineatul (2), „[c]u excepția cazului în care se prevede altfel, perioada maximă de păstrare a mărfurilor sub regimul de admitere temporară pentru aceeași utilizare și sub responsabilitatea aceluiași titular de autorizație este de 24 de luni”.
24
În temeiul articolului 251 alineatul (3) menționat, în împrejurări excepționale, în cazul în care perioada pentru utilizare autorizată menționată la alineatele (1) și (2) ale aceluiași articol nu este suficientă, autoritățile vamale pot acorda o prelungire a acesteia pentru o durată rezonabilă, în baza unei cereri justificate depuse de titularul autorizației. În sfârșit, potrivit articolului 251 alineatul (4) din Codul vamal, perioada totală pe durata căreia mărfurile pot rămâne sub regimul de admitere temporară nu depășește 10 ani, cu excepția cazului fortuit.
25
Din coroborarea alineatelor (1)-(3) ale articolului 251 din Codul vamal reiese că, deși alineatul (1) al acestui articol prevede obligația de a stabili o perioadă de păstrare suficientă pentru mărfurile importate sub regimul de admitere temporară, alineatul (2) al articolului menționat se limitează la a prevedea, „cu excepția cazului în care se prevede altfel”, o perioadă maximă de 24 de luni de păstrare a mărfurilor. Alineatul (3) al aceluiași articol constituie o astfel de dispoziție derogatorie, întrucât permite prelungirea perioadei menționate dincolo de această perioadă maximă. Prin urmare, alineatul (3) menționat face trimitere, utilizând singularul, la o singură perioadă, a cărei durată rezultă din aplicarea coroborată a acestor alineate (1) și (2).
26
Prin urmare, existența unor împrejurări excepționale nu este necesară decât în situația în care perioada maximă menționată de 24 de luni se dovedește insuficientă pentru realizarea obiectivului utilizării autorizate. Într‑o astfel de situație, prelungirea perioadei de păstrare ar putea fi acordată dacă justificările prezentate de titularul autorizației vamale în susținerea cererii sale pot fi calificate drept „împrejurări excepționale”, în urma unei examinări conforme cu cerințele de interpretare strictă a regimului de admitere temporară, amintite la punctul 21 din prezenta hotărâre. Conform articolului 251 alineatul (4) din Codul vamal, o astfel de prelungire nu ar trebui să aibă ca efect ca această perioadă să depășească 10 ani, cu excepția cazului fortuit.
27
Rezultă astfel din modul de redactare a articolului 251 din Codul vamal că existența unor „împrejurări excepționale”, în sensul acestui articol 251 alineatul (3), este necesară atunci când durata cumulată a perioadei de păstrare stabilite inițial în temeiul alineatului (1) al articolului menționat și a prelungirii solicitate a acestei perioade depășește perioada maximă de 24 de luni prevăzută la alineatul (2) al aceluiași articol.
28
În speță, din cererea de decizie preliminară reiese că, la 30 aprilie 2019, Malmö Motorrenovering a importat o mașină de curse în Uniune sub regimul de admitere temporară în scopul utilizării acesteia pentru competiții sportive, dintre care ultima trebuia să aibă loc la 8 septembrie 2019. Cu toate acestea, termenul în care trebuia reexportat vehiculul a fost stabilit de Autoritatea Vamală la 30 iulie 2019, și anume înainte ca obiectivul pentru care vehiculul menționat fusese importat să fi fost realizat integral, fără ca motivul alegerii acestei din urmă date să fie determinat. Întrucât vehiculul în cauză a fost reexportat după expirarea acestei perioade, și anume la 19 septembrie 2019, administrația a constatat nașterea unei datorii vamale, în conformitate cu articolul 79 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal.
29
Astfel cum reiese de asemenea din această cerere, părțile din litigiul principal nu contestă că perioada reexportului stabilită de Autoritatea Vamală nu era suficientă pentru ca obiectivul utilizării autorizate să fie atins, că o perioadă mai mică de 24 de luni ar fi fost suficientă pentru a‑l atinge și că nerespectarea normelor aplicabile regimului de admitere temporară nu se datora unei intenții frauduloase. În aceste condiții, Malmö Motorrenovering a solicitat ca această datorie vamală să fie considerată stinsă.
30
În această privință, este necesar să se observe că, potrivit articolului 124 alineatul (1) litera (h) din Codul vamal, o datorie vamală care ia naștere în temeiul articolului 79 din acest cod se stinge atunci când sunt îndeplinite două condiții, și anume, pe de o parte, faptul că nerespectarea care a dus la nașterea datoriei vamale nu a avut consecințe semnificative asupra funcționării corecte a regimului vamal în cauză și nu a constituit o tentativă de fraudă și, pe de altă parte, faptul că toate formalitățile necesare pentru reglementarea situației mărfurilor sunt îndeplinite ulterior.
31
Conform articolului 103 litera (a) din Regulamentul delegat 2015/2446, se consideră că o nerespectare nu a avut un efect semnificativ asupra funcționării corecte a regimului vamal aplicabil atunci când depășirea unui termen cu o perioadă de timp nu este mai lungă decât prelungirea termenului care ar fi fost acordată în cazul în care ar fi fost solicitată.
32
Or, astfel cum reiese din interpretarea articolului 251 din Codul vamal reținută la punctul 27 din prezenta hotărâre, o prelungire a perioadei stabilite inițial în temeiul alineatului (1) al acestui articol ar fi putut fi acordată de autoritățile vamale până la data la care vehiculul în cauză a fost reexportat, și anume 19 septembrie 2019, fără a fi necesară existența unor împrejurări excepționale, în măsura în care perioada inițială și această prelungire nu ar fi depășit perioada maximă de 24 de luni prevăzută la alineatul (2) al articolului menționat. În consecință, dacă celelalte condiții prevăzute la articolul 124 alineatul (1) litera (h) din Codul vamal sunt îndeplinite, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere, ar trebui ca datoria vamală să poată fi considerată stinsă.
33
Având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată de instanța de trimitere că articolul 251 din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că o prelungire a perioadei de păstrare a unei mărfi sub regimul de admitere temporară, stabilită în temeiul alineatului (1) al acestui articol, nu impune existența unor „împrejurări excepționale”, în sensul alineatului (3) al articolului menționat, atunci când această prelungire nu are ca efect faptul că perioada totală pe durata căreia marfa respectivă poate rămâne sub regimul menționat depășește perioada maximă de 24 de luni prevăzută la alineatul (2) al aceluiași articol.
Cu privire la cheltuielile de judecată
34
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Articolul 251 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2019/474 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 martie 2019,
trebuie interpretat în sensul că
o prelungire a perioadei de păstrare a unei mărfi sub regimul de admitere temporară, stabilită în temeiul alineatului (1) al acestui articol, nu impune existența unor „împrejurări excepționale”, în sensul alineatului (3) al articolului menționat, atunci când această prelungire nu are ca efect faptul că perioada totală pe durata căreia marfa respectivă poate rămâne sub regimul menționat depășește perioada maximă de 24 de luni prevăzută la alineatul (2) al aceluiași articol.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: suedeza.