Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 23.(1)
C‑237/24. P. sz. ügy
Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága
kontra
Európai Bizottság
„ Fellebbezés – EMGA és EMVA – 1307/2013/EU rendelet – A 9. cikk (2) bekezdése – Az uniós finanszírozásból kizárt kiadások – A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága által kifizetett kiadások – Az »aktív mezőgazdasági termelő« fogalma ”
I.      Bevezetés
1.        Fellebbezésében Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága (a továbbiakban: Egyesült Királyság) azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a Törvényszék ítéletét,(2), amelyben ez utóbbi elutasította az Egyesült Királyság által azon európai bizottsági határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetet,(3) amely az Egyesült Királyságnak az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA), illetve az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére bejelentett egyes kiadásait kizárja az európai uniós finanszírozásból.(4)
2.        Az EMGA és az EMVA az EUM‑Szerződés által létrehozott közös agrárpolitika (KAP) finanszírozási eszközei.(5) A KAP keretében azok a mezőgazdasági termelők, akik az uniós gazdaság többi részéhez képest alacsonyabb jövedelemmel rendelkeznek, és akiknek a jövedelme az időjáráshoz és az éghajlathoz hasonló bizonytalan tényezőknek van kitéve, a biztonsági hálóként szolgáló jövedelemtámogatás keretében közvetlen kifizetésekben részesülnek.(6) Ezen túlmenően az említett közvetlen kifizetések célja az élelmezésbiztonság Európai Unión belüli garantálása, valamint a mezőgazdasági termelők jutalmazása azért, hogy mezőgazdasági tevékenységük révén gondoskodnak a vidékről és a környezetről.(7)
3.        A KAP keretében a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen kifizetések jogalapja a 2014 és 2022 közötti időszakban az 1307/2013/EU rendelet(8) volt. A közvetlen kifizetések nyújtása a Bizottság és az egyes tagállamok nemzeti hatóságai között fennálló megosztott irányítás keretében történik.(9) E rendszer keretében a nemzeti hatóságok feladata a közvetlen kifizetések iránti kérelmek feldolgozása, a kifizetések teljesítése és bizonyos ellenőrzéseknek a Bizottság felügyelete alatt történő elvégzése.(10)
4.        Az ilyen közvetlen kifizetésekben részesülni kívánó mezőgazdasági termelőknek évente kérelmet kell benyújtaniuk, és számos szabálynak meg kell felelniük.(11) Az 1307/2013 rendelet értelmében többek között az említett rendelet 9. cikke szerinti „aktív mezőgazdasági termelő[nek]” kellett minősülniük.
5.        A jelen fellebbezés tárgya a Törvényszéknek az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére vonatkozó értelmezése. Az említett rendelkezés által felállított vélelem szerint a közvetlen kifizetést kérelmező (a továbbiakban: a támogatást kérelmező), aki repülőtereket, vasúttársaságokat, vízműveket, ingatlanvállalatokat, állandó sport‑ és rekreációs területeket üzemeltet (a továbbiakban: kizárási lista), a KAP keretében nem jogosult támogatásban részesülni. Ebből következik, hogy e vélelem alapján az ilyen támogatást kérelmezők nem tekinthetők az említett rendelet szerinti aktív mezőgazdasági termelőnek. Ugyanakkor megdönthetik ezt a vélelmet olyan bizonyítékok benyújtásával, amelyekből kitűnik, hogy tevékenységük nem csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység, annak ellenére, hogy a kizárási listán szereplő tevékenységet végeznek.(12) A megtámadott ítéletben a Törvényszék kimondta, hogy annak megállapításához, hogy egy támogatást kérelmező (akár természetes személy vagy jogi személy, akár természetes vagy jogi személyek csoportja) a kizárási listán szereplő, a vélelmet kiváltó tevékenységet gyakorol‑e, figyelembe kell venni a támogatást kérelmező bármely „kapcsolt vállalkozásának” tevékenységeit is, még akkor is, ha ezek a „kapcsolt vállalkozások” önállóan nem igényelnek közvetlen kifizetést. A Törvényszék értelmezését az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében szereplő „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai[ra]” történő utalásra alapozta, amely véleménye szerint a közvetlen kifizetés tényleges kérelmezőjén túl a „kapcsolt vállalkozásokat” is magában foglalja.
6.        Az Egyesült Királyság vitatja a Törvényszék értelmezését, és azzal érvel, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében csak a támogatást kérelmező által végzett tevékenységeket kell értékelni, a bármely más „kapcsolt vállalkozás” által végzett tevékenységeket viszont nem.
II.    Jogi háttér
7.        Az 1307/2013 rendelet (10) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„A mezőgazdasági termelők részére meghatározott különböző támogatási rendszerek alkalmazásával kapcsolatos tapasztalatok azt mutatják, hogy számos esetben olyan természetes vagy jogi személyek részesültek támogatásban, akiknek vagy amelyeknek az üzleti tevékenysége nem vagy csak kis mértékben volt mezőgazdasági tevékenység. A támogatás célirányosabbá tétele érdekében a tagállamoknak tartózkodniuk kell attól, hogy közvetlen támogatásban részesítsenek bizonyos természetes és jogi személyeket, kivéve, ha e személyek igazolni tudják, hogy tevékenységük nem csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység. A tagállamok részére lehetővé kell tenni, hogy ne nyújtsanak közvetlen támogatást olyan más természetes vagy jogi személyeknek, akiknek vagy amelyeknek a tevékenysége csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység. […]”
8.        Ugyanezen rendeletnek a „Fogalommeghatározások és kapcsolódó rendelkezések” című 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja a „mezőgazdasági termelő” fogalmát a következőképpen határozza meg: „olyan természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek olyan csoportja – tekintet nélkül az ilyen csoportnak vagy tagjainak a nemzeti jog szerinti jogállására – akinek, illetve amelynek a mezőgazdasági üzeme az EUSZ-nek az EUMSZ 349. és 355. cikkével együtt értelmezett 52. cikkében meghatározottak szerint a Szerződések területi hatálya alá tartozik, és aki, illetve amely mezőgazdasági tevékenységet folytat”.
9.        Az 1307/2013 rendelet „aktív mezőgazdasági termelő” című 9. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)      Nem részesülhet közvetlen kifizetésben az a természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek olyan csoportjai, akinek vagy amelynek a mezőgazdasági területe főként természetes módon legeltetésre vagy növénytermesztésre alkalmas állapotban tartott terület, és aki, illetve amely a szóban forgó területen nem végzi el a tagállamok által a 4. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően meghatározott minimumtevékenységeket.
(2)      Nem részesülhetnek közvetlen kifizetésben olyan természetes vagy jogi személyek, illetve természetes vagy jogi személyek olyan csoportjai, akik repülőtereket, vasúttársaságokat, vízműveket, ingatlanvállalatokat, állandó sport‑ és rekreációs területeket üzemeltetnek.
Adott esetben a tagállamok – objektív és hátrányos megkülönböztetéstől mentes kritériumok alapján – dönthetnek úgy, hogy az első albekezdésben szereplő felsorolást kiegészítik más hasonló, nem mezőgazdasági jellegű üzleti tevékenységekkel, és ezeket a későbbiekben el is távolíthatják a felsorolásból.
Az első vagy a második albekezdés hatálya alá tartozó személyt vagy csoportot azonban aktív mezőgazdasági termelőnek kell tekinteni, ha– a tagállam által előírt formában – ellenőrizhető bizonyítékkal szolgál az alábbiak közül bármelyikre nézve:
a)      a legutolsó olyan pénzügyi évben, amelyre vonatkozóan a kért bizonyíték rendelkezésre áll, a közvetlen kifizetések éves összege eléri a nem mezőgazdasági tevékenységekből származó teljes bevételének legalább 5%‑át,
b)      mezőgazdasági tevékenysége nem kismértékű;
c)      elsődleges üzleti tevékenysége mezőgazdasági tevékenység.”
III. Ténybeli háttér
10.      Az ügy tényállását a megtámadott ítélet 2–11. pontja tartalmazza, és a jelen indítvány szempontjából az a következőképpen foglalható össze.
11.      A Bizottság 2018‑ban vizsgálatot indított annak ellenőrzésére, hogy az Egyesült Királyság betartotta‑e az uniós jogot, amikor a 2017‑es igénylési év tekintetében közvetlen kifizetésekben részesítette a mezőgazdasági termelőket.
12.      A Bizottság 2018. június 14‑i levelében értesítette az Egyesült Királyságot a vonatkozó helyszíni ellenőrzések eredményeiről. E levélben a Bizottság megállapította, hogy az ellenőrzési rendszer, amelyet az Egyesült Királyság az EMGA és az EMVA terhére finanszírozott KAP‑támogatások nyújtásának vizsgálatára hozott létre, nem felel meg az uniós jogszabályoknak. Ezenkívül felkérte az Egyesült Királyság hatóságait, hogy nyújtsák be a bevezetett korrekciós intézkedések részletes leírását.
13.      A Bizottság 2021. május 18‑i levelében – miután közölte vizsgálatának végleges következtetéseit – összefoglaló jelentést küldött az Egyesült Királyságnak. A Bizottság különösen azt állította, hogy az Egyesült Királyság megsértette az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdését azáltal, hogy a támogatást kérelmezők aktív mezőgazdasági termelői jogállásának ellenőrzése során nem vette figyelembe az érintett támogatást kérelmezőkhöz a csoport részeként kapcsolódó szervezeteket (a továbbiakban: kapcsolt vállalkozások(13)), ezért 2 686 358,72 euró összegű pénzügyi korrekció alkalmazását javasolta.
14.      A Bizottság 2021. november 17‑én elfogadta a vitatott határozatot. A Bizottság többek között megállapította, hogy az Egyesült Királyság megsértette a 2017. évi aktív mezőgazdasági termelői jogállásra vonatkozó rendelkezéseket, és vele szemben 2 686 358,72 euró összegű pénzügyi korrekció előírásáról határozott. Ezért úgy határozott, hogy az Európai Unió az említett okból nem téríti vissza az Egyesült Királyságnak a KAP keretében a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen kifizetések formájában teljesített – a fent említett összegű – kiadásokat.
IV.    A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
15.      A Törvényszék Hivatalához 2022. január 26‑án benyújtott keresetlevelével az Egyesült Királyság a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be, mivel e határozat kizár az uniós finanszírozásból az Egyesült Királyság által 2017‑ben kifizetett, 2 686 358,72 euró összegű egyes kiadásokat.
16.      A Törvényszék előtt felhozott egyetlen jogalapjában a Cseh Köztársaság által támogatott Egyesült Királyság lényegében azt állította, hogy a Bizottság tévesen értelmezte az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdését. Az Egyesült Királyság azzal érvelt, hogy az említett rendelkezés csak az olyan támogatást kérelmezők részére nyújtott közvetlen kifizetéseket tiltja, akik maguk is a kizárási listán szereplő tevékenységet végeznek. Az Egyesült Királyság szerint a Bizottság ezért tévesen zárta ki az uniós finanszírozásból az általa a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen kifizetéseket azzal az indokkal, hogy az Egyesült Királyság nem vette kellőképpen figyelembe a támogatást kérelmezőkhöz kapcsolódó azon szervezeteket, amelyek elméletileg végezhetnek a kizárási listán szereplő tevékenységet. Keresete alátámasztása érdekében az Egyesült Királyság számos érvet hozott fel a rendelet 9. cikke (2) bekezdésének megfogalmazásával, összefüggéseivel és céljával kapcsolatban.
17.      A megtámadott ítélettel a Törvényszék elutasította e keresetet. Egyszerűen fogalmazva megállapította, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében szereplő „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai” kifejezés általános értelmezése a „kapcsolt vállalkozásokat” is magában foglalja. Ebből pedig azt a következtetést vonta le, hogy a támogatást kérelmező a kizárási listán szereplő tevékenységek valamelyikét kapcsolt vállalkozásai egyikén keresztül is gyakorolhatja, amely vállalkozásokat ezért figyelembe kell venni a támogatást kérelmező személy aktív mezőgazdasági termelői jogállásának értékelése során. A Törvényszék szerint az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdését övező szövegkörnyezet nem zárja ki az ilyen érvelést. Sőt, az említett rendelkezés által kitűzött célok alátámasztják azt.
V.      A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
18.      Az Egyesült Királyság 2024. március 28‑án fellebbezést nyújtott be a Törvényszék ítéletével szemben. Azt kéri a Bíróságtól, hogy: i. helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet rendelkező részét; ii. semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az az Egyesült Királyság akkreditált kifizető ügynökségeinek az EMGA, illetve az EMVA terhére bejelentett, 2 686 358,72 euró összegű egyes kiadásait kizárja az európai uniós finanszírozásból; valamint iii. kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
19.      A Bizottság 2024. június 13‑án válaszbeadványt nyújtott be, amelyben azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és kötelezze az Egyesült Királyságot a költségek viselésére.
20.      A Cseh Köztársaság – amely az elsőfokú eljárásban beavatkozóként vett részt – 2024. június 18‑án válaszbeadványt nyújtott be, amelyben azt kéri a Bíróságtól, hogy adjon helyt a fellebbezésnek.
21.      A Bíróság elnöke 2024. június 13‑i határozatával megengedte Magyarország számára, hogy az Egyesült Királyság támogatása végett beavatkozzon az eljárásba, Magyarország pedig 2024. augusztus 30‑án benyújtotta beavatkozási beadványát.
VI.    Értékelés
22.      Fellebbezése alátámasztása érdekében az Egyesült Királyság egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely szerint a Törvényszék tévesen értelmezte az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdését. A fentieknek megfelelően e rendelkezés első albekezdése felállít egy vélelmet, miszerint az a támogatást kérelmező, aki a kizárási listán szereplő tevékenységet folytat, nem minősül aktív mezőgazdasági termelőnek, és ezért nem jogosult közvetlen kifizetésekre.
A.      A felek érvei
23.      Az Egyesült Királyság szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése tiltja az olyan mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetéseket, akik – bár ők maguk nem végeznek a kizárási listán szereplő tevékenységeket – a jogalanyok egy olyan tágabb összességének részét képezik, amelynek valamely tagja ilyen tevékenységet folytat.
24.      Az Egyesült Királyság úgy véli, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése csak az olyan mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetéseket zárja ki, akik közvetlenül, azaz saját maguk végzik a kizárási listán szereplő tevékenységek valamelyikét. A Törvényszék ezért tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az adott támogatást kérelmező kapcsolt vállalkozásait figyelembe kell venni a támogatást kérelmező aktív mezőgazdasági termelői jogállásának megállapítása során. Fellebbezési jogalapja alátámasztása érdekében az Egyesült Királyság öt érvet hoz fel. Ezek három kategóriába sorolhatók, amelyek az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének megfogalmazására, összefüggéseire és céljára vonatkoznak.
25.      Először is, az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének megfogalmazását illetően az Egyesült Királyság előadja, hogy e rendelkezés szokásos, szó szerinti értelmezéséből az következik, hogy az a közvetlen kifizetéseket csak a támogatást kérelmezők három különböző kategóriája részére tiltja: „természetes személyek” vagy „jogi személyek”, akik maguk is közvetlenül végeznek a kizárási listán szereplő tevékenységet, vagy „természetes vagy jogi személyek csoportja”, amelynek egésze közvetlenül ilyen tevékenységet végez. Következésképpen, amennyiben egy adott vállalkozás – függetlenül attól, hogy melyik csoporthoz tartozik – kifizetést kér, és ő maga nem végez egyetlen, a kizárási listán szereplő tevékenységet sem, az a puszta tény, hogy valamely, ugyanahhoz a csoporthoz tartozó másik vállalkozás végez ilyen tevékenységet, irreleváns.
26.      Másodszor, a fenti érv alátámasztása érdekében az Egyesült Királyság hivatkozik az említett rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjára, amely meghatározza a „mezőgazdasági termelő” fogalmát. Úgy véli, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében szereplő megfogalmazás tükröződik ugyanezen rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában, amely a „mezőgazdasági termelő” fogalmát ugyanazon három kategóriára („természetes személy”, „jogi személy” és „természetes vagy jogi személyek csoportja”) történő utalás alapján határozza meg. Az 1307/2013 rendelet értelmében a közvetlen kifizetéseket minden esetben a „mezőgazdasági termelő” részére nyújtják. Ebből következik, hogy mindig a kifizetést igénylő mezőgazdasági termelő az – függetlenül attól, hogy „természetes vagy jogi személy”, vagy „természetes vagy jogi személyek csoportja” –, aki nem végezhet egyetlen, a kizárási listán szereplő tevékenységet sem. Más szóval, az értékelést kizárólag a támogatás kérelmezőjeként megjelölt jogalany (akár „természetes személy”, „jogi személy”, akár „természetes vagy jogi személyek csoportja”) tekintetében kell elvégezni.
27.      Harmadik – szintén a rendelkezés megfogalmazásához kapcsolódó – érvével az Egyesült Királyság rámutat arra, hogy a Bizottság értelmezése feleslegessé teszi az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében szereplő „természetes […] személyek csoportj[ára]” való hivatkozást, mivel egy természetes személy soha nem lehet egy másik természetes vagy jogi személy tulajdona, és nem is állhat velük olyan kapcsolatban, mint amilyen a vállalkozásokat egymással összeköti. Ha az uniós jogalkotó szándéka az volt, hogy azáltal, hogy az említett rendelkezésben „csoportokra” hivatkozik, a támogatást kérelmező kapcsolt vállalkozásaira is kiterjeszti az „aktív mezőgazdasági termelői” jogállás értékelését, elegendő lett volna csupán „jogi személyek csoportjaira” hivatkozni.
28.      Negyedik és ötödik érvében az Egyesült Királyság az 1307/2013 rendelet célkitűzéseire hivatkozik. Az említett fél szerint a Törvényszék a megtámadott ítéletben tévesen állapította meg, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének alapvető célja „az uniós költségvetéssel szembeni csalás kockázatának elkerülése”. Az Egyesült Királyság szerint e rendelkezés célja ezzel szemben annak biztosítása, hogy ne teljesítsenek kifizetéseket olyan személyeknek, akiknek a tevékenysége csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység, amint az az 1307/2013 rendelet (10) preambulumbekezdéséből és 9. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdéséből is kitűnik (negyedik érv). Ezenkívül az uniós költségvetéssel szembeni csalás kockázatának megelőzésére vonatkozó cél – szemben a Törvényszék megállapításával – nem követeli meg az olyan vállalkozás részére történő kifizetések elutasítását, amely valóban nem kismértékű mezőgazdasági tevékenységet folytat, azon az alapon, hogy ez a vállalkozás vállalkozások olyan szélesebb csoportjába tartozik, amelynek egyes tagjai a kizárási listán szereplő tevékenységeket végeznek (ötödik érv).
29.      A Bizottság először is megjegyzi, hogy a fellebbezés tárgya nehezen meghatározható, mivel az Egyesült Királyság – az egyetlen fellebbezési jogalapja alátámasztása érdekében előterjesztett – érveiben nem a megtámadott ítéletet, hanem a vitatott határozatot kifogásolja. A Bizottság ezen felül úgy véli, hogy egyes érvek nem kifejezetten a Törvényszék téves jogalkalmazására utalnak, és ezért elfogadhatatlanok.
30.      Az érdemi kérdések tekintetében a Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék nem tévedett az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének értelmezését illetően. Ezt az értelmezést alátámasztja az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének megfogalmazása: először is, az e rendelkezésben szereplő „csoport” kifejezés szokásos jelentése több jogalanyt foglal magában; másodszor, semmi nem utal arra, hogy az ugyanazon rendelkezésben szereplő, „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai[ra]” való utalás a közvetlen támogatást kérelmezőre korlátozódna, és ne terjedne ki a kérelmező kapcsolt vállalkozásaira.
31.      Tekintettel az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének összefüggéseire, valamint arra, hogy az Egyesült Királyság ezzel kapcsolatban a rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjára hivatkozik, a Bizottság elismeri, hogy mindkét rendelkezés ugyanazt a megfogalmazást használja, nevezetesen a „természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek csoportja[i]” kifejezést. A Bizottság véleménye szerint ez azonban nem jelenti azt, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése kizárólag az ugyanazon rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott „mezőgazdasági termelőre” utalna. Még ha a két rendelkezésben szereplő „természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek csoportja” kifejezést ugyanúgy is kell értelmezni (azaz „mezőgazdasági termelő[re]” utalásként), a Bíróságnak a közelmúltban hozott Agrarmarkt Austria ítélete(14) (amelyre később visszatérek) azt sugallja, hogy a kizárási listán szereplő tevékenységek folytatásának vizsgálata során a kérelmező kapcsolt vállalkozásai által végzett tevékenységeket is figyelembe kell venni.
32.      A Bizottság az 1307/2013 rendelet történeti összefüggéseire, és különösen a 9. cikk (2) bekezdésének elfogadására vonatkozó indokokra hivatkozik, amikor azt állítja, hogy az említett rendelet (10) preambulumbekezdésében szereplő célkitűzés – miszerint a mezőgazdasági termelők célirányosabb támogatása érdekében közvetlen kifizetéseket kell teljesíteni – szükségszerűen megköveteli a 9. cikk (2) bekezdésének tágabb értelmezését. A kérelmező kapcsolt vállalkozásainak figyelmen kívül hagyása azzal a kockázattal járna, hogy a nyújtott támogatás valójában nem a kérelmezőt, hanem a kizárási listán szereplő tevékenységeket folytató kapcsolt vállalkozásokat részesíti előnyben.
33.      Ezenkívül, ha nem vennék figyelembe a kérelmezőhöz valamely csoport tagjaiként kapcsolódó, nem mezőgazdasági tevékenységet végző jogalanyokat, az a szabályok kijátszásának veszélyével és a támogatást kérelmezők közötti egyenlőtlen bánásmód kockázatával járna. Ennek oka, hogy a mezőgazdasági és nem mezőgazdasági tevékenységeket fel lehetne osztani az ugyanazon csoporton belüli különböző jogalanyok között annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a támogatást kérelmezőknek a közvetlen kifizetésből való, a 9. cikk (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt kizárására vonatkozó vélelem alkalmazása.
34.      A Cseh Köztársaság teljes mértékben támogatja az Egyesült Királyság által előterjesztett érveket. Rámutat továbbá arra, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének a Törvényszék által elfogadott értelmezése „abszurd gyakorlati következményekhez” vezetne, mivel irrelevánssá válna, hogy a kérelmező aktív mezőgazdasági termelő‑e. Ehelyett a döntő tényező az lenne, hogy a kérelmező egy túlnyomórészt mezőgazdasági tevékenységet folytató csoport tagja‑e. A Cseh Köztársaság továbbá azzal érvelt, hogy a megtámadott ítéletből nem derül ki egyértelműen, hogy milyen szintű kapcsolatnak kell fennállnia a támogatást kérelmező és kapcsolt vállalkozásai között. A Törvényszék által elfogadott értelmezés így olyan kötelezettség előírásához vezet – amely abból áll, hogy az „aktív mezőgazdasági termelői” jogállás értékelése során nemcsak a támogatást kérelmezőt, hanem a kapcsolt vállalkozásait is figyelembe kell venni –, amely nem egyértelmű, pontos és előre látható, ami ellentétes a jogbiztonság elvével.
35.      Magyarország támogatja az Egyesült Királyság és a Cseh Köztársaság által előterjesztett érveket. Továbbá rámutat arra, hogy az 1307/2013 rendelet szerinti támogatást kérelmezőnek olyan személynek kell lennie, aki jogokat gyakorol a szóban forgó mezőgazdasági üzem(15) – vagyis a mezőgazdasági termelő által kezelt és mezőgazdasági tevékenységekre használt egységek – felett. Ez nem vonatkozik a mezőgazdasági termelő kapcsolt vállalkozásaira, amelyeket ezért nem kell figyelembe venni az említett rendelet 9. cikke (2) bekezdésének értelmezése során.
36.      Végül, a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejezett aggodalom kapcsán – miszerint a kapcsolt vállalkozások figyelmen kívül hagyása az alkalmazandó szabályok kijátszására irányuló, visszaélésszerű gyakorlathoz vezethet – Magyarország megjegyzi, hogy amennyiben a kizárási listán szereplő, kapcsolt vállalkozás által végzett tevékenység nem szándékos visszaélés eredménye, akkor a vállalkozások közötti kapcsolat nem veszélyezteti a rendelet célkitűzését.
B.      Elemzés
37.      Véleményem szerint az Egyesült Királyság fellebbezése elfogadható és megalapozott. Elemzésemben először röviden áttekintem a fellebbezés tárgyát és egyes érvek elfogadhatóságát (vagy elfogadhatatlanságát) (1), majd rátérek az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében szereplő „csoport” kifejezés jelentésére (2). E kifejezés vizsgálatán keresztül bemutatom, hogy az – az Egyesült Királyság érvelésének megfelelően – a támogatást kérelmező egyik kategóriájára utal, és nem foglalja magában a támogatást kérelmezőnek a közvetlen kifizetést nem igénylő kapcsolt vállalkozásait. Végül rátérek arra a kérdésre, hogy a közvetlen kifizetést kérelmező egyetlen természetes vagy jogi személy „aktív mezőgazdasági termelői” jogállásának értékelése során indokolt‑e mégis figyelembe venni az adott kérelmező kapcsolt vállalkozásait (3).
1.      A fellebbezés tárgya és egyes érvek elfogadhatósága (vagy elfogadhatatlansága)
38.      Az EUMSZ 256. cikknek az Európai Unió Bírósága alapokmányának 58. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése értelmében a Bírósághoz benyújtott fellebbezés csak jogkérdésekre vonatkozhat. A Bíróság eljárási szabályzatának 168. és 169. cikke e tekintetben kimondja, hogy a fellebbezésnek többek között tartalmaznia kell a felhozott jogalapokat és jogi érveket, valamint pontosan meg kell jelölnie a Törvényszék határozatában szereplő indokolás vitatott részeit. Ezen felül a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a nehezen érthető és zavaros érveket mint nyilvánvalóan elfogadhatatlanokat el kell utasítani, mivel azok nem teszik lehetővé a Bíróság számára, hogy ellássa a feladatát, és felülvizsgálja az első fokon hozott határozat jogszerűségét.(16)
39.      Jelen eljárásban az Egyesült Királyság egyetlen fellebbezési jogalapot hoz fel, amely szerint a Törvényszék az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének értelmezésével kapcsolatban tévesen alkalmazta a jogot. A fellebbezés tárgya – az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének a Törvényszék általi állítólagos téves értelmezése – ezért könnyen azonosítható.
40.      Egyes érvek elfogadhatóságát illetően egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az Egyesült Királyság által felhozott harmadik és ötödik érv nem jelzi egyértelműen, azok hogyan kapcsolódnak a megtámadott ítélethez, mivel nem tartalmaznak a megtámadott ítélet pontjaira történő hivatkozásokat. Véleményem szerint azonban a megtámadott ítélet konkrét pontjaira való hivatkozás hiánya nem befolyásolja az ötödik érv megértését és annak a megtámadott ítélettel fennálló kapcsolatát. Ez az érv alátámasztja a negyedik érv utolsó részének indokolását, amely ugyan nem hivatkozik kifejezetten a megtámadott ítélet 105. pontjára, de tartalmaz egy szó szerinti idézetet abból.(17) Értelmezésem szerint az Egyesült Királyság annak további hangsúlyozása érdekében hivatkozik az ötödik érvre, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikk (2) bekezdése első albekezdésének egyetlen célja annak biztosítása, hogy a támogatást kérelmező tevékenysége nem csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység, amint arra a negyedik érv is rámutat. Ugyanez azonban nem vonatkozik a harmadik érvre, amely nemcsak, hogy nem hivatkozik a megtámadott ítélet konkrét pontjaira, hanem nem is kapcsolható a fellebbezésnek az említett követelményre vonatkozó egyéb érveihez, és ezért érthetetlen. Ezért egyetértek a Bizottsággal abban, hogy ez az érv nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
41.      Összegzésképpen a fellebbezést elfogadhatónak tartom, de a fentiekben ismertetett okok miatt a harmadik érvet kizárom az elemzésemből.
2.      A „természetes vagy jogi személyek csoportj[ára]” mint a támogatást kérelmező külön kategóriájára való utalás
42.      A Törvényszék a megtámadott ítélet 69. pontjában helyesen mutatott rá arra, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében nincs utalás a „kapcsolt vállalkozások” kifejezésre. Ez a cikk kizárólag „természetes vagy jogi személyek[re]” és „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai[ra]” utal.
43.      E fogalom terjedelmének pontosítása érdekében a Törvényszék ezt követően megállapította, hogy „a »csoport« lényegében ugyanazon szervezeten belül egymással kapcsolatban álló szervezetek összességét jelöli meg. Így a »csoport« kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az a »csoportosulás« kifejezéshez közelít, és olyan természetes vagy jogi személyek összességére vonatkozik, akik, illetve amelyek ugyanazon, többé–kevésbé strukturált tagszervezeten belül egymáshoz kapcsolódnak. Ebből következik, hogy a természetes vagy jogi személyek csoportja magában foglalja a kapcsolt vállalkozásokat.”
44.      Ezzel összefüggésben tisztázni kívánom, hogy a jelen ügyben a fő kérdés – ellentétben azzal, ami a megtámadott ítéletből következtetésként esetlegesen levonható, és amit a Bizottság a jelek szerint állít – nem a „természetes vagy jogi személyek csoportja” kifejezés értelmezésére vonatkozik. A kérdés inkább az, hogy mit jelent az említett kifejezésre való hivatkozás, és ennek megfelelően ki minősülhet az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerinti „aktív mezőgazdasági termelő[nek]”. A következő szakaszban röviden bemutatom, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében szereplő „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai” kifejezés
– amint az a szövegkörnyezetből is kitűnik – a kérelmezőknek a „természetes személyek” és a „jogi személyek” kategóriáitól elkülönülő kategóriáját tükrözi.
45.      A Bizottság azzal érvel, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében semmi nem utal arra, hogy a „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai[ra]” való hivatkozás a közvetlen kifizetést kérelmezőre korlátozódna, és ne terjedne ki az adott kérelmező kapcsolt vállalkozásaira is. A Bizottság álláspontja szerint ezért a „csoport” fogalma nem csupán magára a kérelmezőre mint „csoport[ra]” vonatkozik, hanem több kapcsolt vállalkozásra is kiterjed. Ez az érv azonban úgy tűnik, figyelmen kívül hagyja az említett rendelkezés és az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott „mezőgazdasági termelő” fogalma közötti egyértelmű kapcsolatot.
46.      Az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja a mezőgazdasági termelőnek három különböző kategóriáját határozza meg, nevezetesen a természetes személyeket, a jogi személyeket, valamint a természetes vagy jogi személyek csoportjait. Amint azt az eljárásban részt vevő valamennyi fél megjegyezte, ugyanezen kategóriákra utal az említett rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése. Az 1307/2013 rendelet értelmében közvetlen kifizetések csak mezőgazdasági termelők részére teljesíthetők.(18) Ebből természetesen következik, hogy az említett rendelkezés a mezőgazdasági termelőknek – és így az 1307/2013 rendelet szerinti támogatást kérelmezőknek – ugyanarra a három kategóriájára vonatkozik. Ennek fényében a „természetes vagy jogi személyek csoportja” fogalmának a nem kérelmezőket is magában foglaló külön értelmezése összeegyeztethetetlen lenne a 9. cikk (2) bekezdésének szövegkörnyezetével.
47.      Ezért egyetértek az Egyesült Királyság által előterjesztett azon érveléssel, miszerint a „természetes vagy jogi személyek csoportja” kifejezést az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban kell értelmezni, és hogy az a mezőgazdasági termelőknek – és következésképpen a támogatást kérelmezőknek – a természetes vagy jogi személyeken kívüli, harmadik lehetséges kategóriájának minősül.
48.      A Bizottság álláspontja szerint az, hogy az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és ugyanazon rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében ugyanaz a megfogalmazás szerepel, lényegtelen. Azonban – amint azt a Bíróság az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével(19) kapcsolatban korábban már megállapította – a „mezőgazdasági termelő[i]” minősítés előfeltétele annak, hogy valaki „aktív mezőgazdasági termelő[nek]” legyen tekinthető.(20) Ugyanez az érvelés érvényes a jelen ügyben vitatott 9. cikk (2) bekezdése első albekezdésének értelmezésére is. Mindkét rendelkezés az „aktív mezőgazdasági termelő[i]” minősítéssel foglalkozik, és e tekintetben „természetes vagy jogi személy[re], illetve természetes vagy jogi személyek […] csoportjai[ra]” utal. A Bizottság ezzel kapcsolatos érvelése ezért számomra nem meggyőző.
49.      Nem értek egyet a Bizottság azon érvelésével sem, miszerint
– mivel az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 9. cikkének (2) bekezdése különböző kérdésekre vonatkozik (az egyik a „mezőgazdasági termelő” fogalmára, a másik pedig az „aktív mezőgazdasági termelő[i]” minősítésre) – a két cikkben használt azonos megfogalmazásnak eltérő jelentést kell tulajdonítani. Nyilvánvaló, hogy a 9. cikk (2) bekezdése konkrétan az aktív mezőgazdasági termelőnek minősülő személyek azonosítására vonatkozik. A mezőgazdasági termelő „aktív” mivoltának erre a kiegészítő aspektusára irányul a kizárási lista, annak tisztázása érdekében, hogy a mezőgazdasági termelők mely kategóriái nem jogosultak közvetlen támogatásra.
50.      Ebből az következik, hogy a 9. cikk (2) bekezdésének első albekezdésében szereplő „természetes vagy jogi személyek […] csoportjai” kifejezés a támogatást kérelmezők harmadik kategóriájára utal. Következésképpen ez a kifejezés nem volt hivatott magában foglalni a támogatást kérelmezőnek a közvetlen kifizetést nem igénylő, egyéb kapcsolt vállalkozásait. Továbbá – amint azt a következőkben kifejtem – az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében semmi sem utal arra, hogy a támogatást kérelmező kapcsolt vállalkozásait figyelembe lehet (sőt akár figyelembe kell) venni a támogatást kérelmező „aktív mezőgazdasági termelő[i]” jogállásának értékelése során.
3.      A „kapcsolt vállalkozások” figyelembevétele az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerinti „aktív mezőgazdasági termelő[i]” jogállás értékelése során
51.      A „csoport” fogalmának értelmezését követően a Törvényszék érvelésének második lépésében arra a következtetésre jutott, hogy „az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy [a közvetlen kifizetésből való kizárás megállapításához] a támogatást kérelmező – amely lehet természetes vagy jogi személyek csoportja – a kizárási listán szereplő tevékenységeket közvetlenül vagy ugyanabba a támogatást igénylő csoportba tartozó kapcsolt vállalkozáson keresztül is végezheti”.(21) A Törvényszék megállapította, hogy amennyiben a támogatást kérelmező valamely csoport részét képező természetes vagy jogi személy, „a kizárási listán szereplő tevékenységeket közvetlenül vagy ugyanabba a csoportba tartozó kapcsolt vállalkozáson keresztül is végezheti”(22), és következésképpen kizárható a közvetlen kifizetésből.
52.      Az érvelésnek az első részét – amely arra az esetre vonatkozik, amikor maga a kérelmező természetes vagy jogi személyek olyan csoportja, amelybe kapcsolt vállalkozások is tartoznak – az Egyesült Királyság nem vitatja. A fenti magyarázatból ugyanis az következik, hogy ha a támogatást kérelmező „természetes vagy jogi személyek csoportja”, akkor a csoport egésze nem végezhet a kizárási listán szereplő egyetlen tevékenységet sem.
53.      Az Egyesült Királyság azonban úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot következtetése második részében, amelyben ugyanezt az érvelést kiterjesztette azokra az esetekre is, amikor a támogatást kérelmező egyetlen természetes vagy jogi személy, és egy csoport részét képezi, azáltal, hogy megköveteli: figyelembe kell venni a csoporton belüli – közvetlen kifizetéseket nem igénylő – más szervezetek által végzett tevékenységeket is.
54.      Véleményem szerint sem az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének szövege és kontextusa (a), sem pedig céljai (b) nem tesznek lehetővé egy ilyen következtetést.
a)      Szó szerinti és rendszertani elemzés
55.      Az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdéséből („[n]em részesülhetnek közvetlen kifizetésben olyan természetes vagy jogi személyek, illetve természetes vagy jogi személyek olyan csoportjai, akik repülőtereket, vasúttársaságokat, vízműveket, ingatlanvállalatokat, állandó sport‑ és rekreációs területeket üzemeltetnek”(23)) egyértelműen kitűnik, hogy a kizárási listán szereplő tevékenységek gyakorlását az adott támogatást kérelmező tekintetében kell értékelni.(24)
56.      Az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése megköveteli, hogy közvetlen kapcsolat álljon fenn a támogatást kérelmező (természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek csoportja) és a kizárási listán szereplő tevékenységek valamelyikének gyakorlása között. Ezzel szemben ez a megfogalmazás nem támasztja alá azt a következtetést, miszerint az ilyen tevékenységek közvetve, kapcsolt vállalkozásokon keresztül is gyakorolhatóak annak érdekében, hogy azok relevánssá váljanak az „aktív mezőgazdasági termelő[i]” jogállás vizsgálata szempontjából. Amint arra az Egyesült Királyság is rámutatott, egy ilyen értelmezés de facto
az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének átírását jelentené. Ha az uniós jogalkotó azt akarta volna, hogy a kérelmezőnek a közvetlen kifizetéseket nem igénylő kapcsolt vállalkozásait szintén figyelembe vegyék az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerinti értékelés során, akkor az említett rendelkezés valószínűleg kifejezetten rendelkezett volna erről.
57.      Az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének kontextusát illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 96. pontjában elismerte az e rendelkezésben meghatározott „aktív mezőgazdasági termelő” fogalma és az e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott „mezőgazdasági termelő” fogalma közötti kapcsolatot. Ennek kapcsán a Törvényszék a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára hivatkozott, amely szerint – amint azt fentebb kifejtettem – ahhoz, hogy valakit „aktív mezőgazdasági termelő[nek]” lehessen tekinteni, először „mezőgazdasági termelő[nek]” kell minősülnie.(25) A Törvényszék azonban megállapította, hogy az említett két rendelkezés közötti kapcsolatból nem következik, hogy a közvetlen kifizetésekből való kizárást csak az váltja ki, ha a támogatást kérelmező a kizárási listán szereplő tevékenységeket közvetlenül végzi. Az ilyen kizárást a kérelmező kapcsolt vállalkozásai által végzett tevékenységek is kiválthatják.(26)
58.      Véleményem szerint a Törvényszék ezen érvelése azért problematikus, mert nem azt a következtetést vonja le, hogy a kizárási listán szereplő valamely tevékenységet a kérelmezőnek (függetlenül attól, hogy jogi személyről, természetes személyről vagy természetes vagy jogi személyek csoportjáról van‑e szó) közvetlenül kell gyakorolnia, és – amint azt a Cseh Köztársaság is állítja – olyan eredményekhez vezethet, amelyek negatívan befolyásolják a szóban forgó szabályok működését. Ez azt jelentené, hogy egy mezőgazdasági tevékenységet folytató támogatást kérelmezőt azon az alapon zárnának ki a kifizetésből, hogy olyan csoporthoz tartozik, amelynek tagjai túlnyomórészt a kizárási listán szereplő tevékenységeket végeznek.(27) Így a meghatározó tényező kizárólag a csoport egésze – nem pedig maga a támogatást kérelmező – által folytatott üzleti tevékenységek fókusza lenne. Ez egyértelműen ellentmond az 1307/2013 rendelet (10) preambulumbekezdésének, amely kifejezetten kimondja, hogy a rendelet egyik célja annak biztosítása, hogy célirányosabban teljesítsék a kifizetéseket a kismértékű mezőgazdasági tevékenységet meghaladó tevékenységet folytató mezőgazdasági termelők részére. Ezért egyetértek az Egyesült Királyság fellebbezésében felhozott érvvel, miszerint a Törvényszék ilyen értelmezését el kell utasítani.
59.      A Bizottság továbbá a Bíróság
Agrarmarkt Austria ítéletére(28) hivatkozik azon érv alátámasztására, hogy a közvetlen kifizetéseket nem igénylő kapcsolt vállalkozásokat is figyelembe kell venni a kizárási listán szereplő egyik tevékenység gyakorlásának értékelése során, valamint ezzel összefüggésben annak megállapításakor, hogy egy adott kérelmező kizárható‑e az „aktív mezőgazdasági termelő[i]” jogállásból.
60.      Az említett ítéletben a Bíróságnak a közvetlen kifizetéseknek az 1307/2013 rendelet alapján történő odaítélése céljából értékelnie kellett az említett rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti mezőgazdasági termelő által „kezelt mezőgazdasági üzem”, valamint az e rendelet 33. cikke (1) bekezdése szerinti, a mezőgazdasági termelő rendelkezésére [álló]” földterület fogalmát. Az ítéletben ezeket a fogalmakat olyan helyzet kapcsán kellett vizsgálni, amelyben a mezőgazdasági termelő tulajdonában lévő földterületet alkotó parcellák a mezőgazdasági termelő által kiválasztott olyan felhasználók részére kerülnek átadásra, akik meghatározott díjazás ellenében vállalják e parcellák gondozását és a betakarítást, és amelyben ugyanazon mezőgazdasági termelő végzi a talaj kezdeti megművelését, a növénytermesztést és az említett parcellák folyamatos öntözését, sőt, e felhasználók mulasztása esetén a parcellák gondozását is.
61.      A Bíróság megállapította, hogy ezek a körülmények nem zárják ki, hogy a szóban forgó mezőgazdasági terület a mezőgazdasági termelő által „kezelt mezőgazdasági üzemnek” és az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja, valamint 33. cikkének (1) bekezdése szerinti, „rendelkezésére [álló]” területnek minősüljön, így e tekintetben a Bíróság a mezőgazdasági termelőnek az érintett parcellákra vonatkozóan továbbra is fennálló, átfogó felelősségére támaszkodott.(29)
62.      A Bizottság az Agrarmarkt Austria ítéletből azt a következtetést vonja le, hogy a támogatást kérelmező másokon (a szóban forgó konkrét esetben a parcellák felhasználóin) keresztül is folytathat mezőgazdasági tevékenységet, és „mezőgazdasági termelő[nek]” minősülhet. Következésképpen ugyanez vonatkozik az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében meghatározott kizárási listán szereplő tevékenységek egyikének gyakorlására is, amely szintén végezhető másokon keresztül (a támogatást kérelmező olyan kapcsolt vállalkozásai útján, amelyek közvetlen kifizetéseket ugyan nem igényelnek, de a támogatást kérelmezővel azonos csoportba tartoznak).
63.      Ez a következtetés véleményem szerint téves, és az Agrarmarkt Austria ítélet félreértelmezése. Amint arra a Cseh Köztársaság helyesen rámutat, az említett ítélet jogi kérdései eltérnek a jelen eljárásban felmerülőktől. Abban az ügyben a mezőgazdasági termelő által „kezelt mezőgazdasági üzem” és a – maga is közvetlen kifizetést igénylő – mezőgazdasági termelő „rendelkezésére [álló]” kifejezések álltak a vita középpontjában, nem pedig a kizárási listán szereplő tevékenységek egyikének gyakorlása.(30)
64.      Ezen túlmenően az említett ügy tényállása jelentősen eltért a jelen ügyétől. Ott a körülményekből kitűnt, hogy az érintett mezőgazdasági termelő továbbra is átfogó felelősséget visel a földterület megműveléséért, és továbbra is jelentős jogokkal rendelkezik a mezőgazdasági üzeme felett.(31) Ez a helyzet nem hasonlítható össze a kérelmező kapcsolt vállalkozásainak esetével, amelyek közül az egyik kapcsolt vállalkozás a kizárási listán szereplő tevékenységet folytat.
65.      Végül egyetértek a Cseh Köztársaság érvelésével, miszerint az Agrarmarkt Austria ítélet úgy tűnik, hogy inkább az Egyesült Királyságnak az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésére vonatkozó értelmezését erősíti meg. Az említett ítéletben a Bíróság a támogatást kérelmező mezőgazdasági termelőt figyelembe vette annak értékelése során, hogy aktív mezőgazdasági termelőnek minősíthető‑e, és mint ilyen, részesülhet‑e közvetlen kifizetésekben. Az ügy konkrét körülményei alapján a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az adott mezőgazdasági termelő továbbra is kezelte a földet, illetve az a rendelkezésére állt, annak ellenére, hogy azt egy bizonyos időre felhasználók részére átadta. Ebből az ítéletből tehát az következik, hogy annak vizsgálata során, hogy egy mezőgazdasági termelő „aktív mezőgazdasági termelőnek” minősíthető‑e, kizárólag a támogatást kérelmezőt kell figyelembe venni, és semmilyen más kapcsolódó jogalanyt.
b)      Teleologikus elemzés
66.      Az Egyesült Királyság továbbá kifejti, hogy szélesebb körű teleológiai megfontolások is alátámasztják az álláspontját.
67.      Az Egyesült Királyság szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 104. pontjában tévesen állapította meg, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének alapvető célja „az uniós költségvetéssel szembeni csalás kockázatának elkerülése”. Véleménye szerint a rendelet célja inkább – amint azt e rendelet (10) preambulumbekezdése is kimondja – annak biztosítása, hogy ne teljesítsenek kifizetéseket olyan személyek részére, akiknek a tevékenysége csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység. Továbbá azt állítja, hogy a Törvényszék nem magyarázta meg, miért jelent problémát, ha az Egyesült Királyság által elfogadott értelmezés szerint „a kérelmező megoszthatná tevékenységeit több kapcsolt jogalany között annak érdekében, hogy megkerülje az aktív mezőgazdasági termelői jogállása elismerésére vonatkozóan az e rendelkezés által felállított korlátokat”,(32) tekintettel arra, hogy a kérelmező valójában maga is nem kismértékű mezőgazdasági tevékenységet folytatna ezután is.
68.      Először is hangsúlyozni kívánom, hogy az Egyesült Királyság a jelek szerint részben tévesen értelmezi a megtámadott ítéletet. A megtámadott ítéletnek – az Egyesült Királyság által is hivatkozott – 104. pontjában a Törvényszék pontosan kifejtette, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének célja az is, hogy „a [KAP] alapján történő kifizetéseket kizárólag azon mezőgazdasági termelők részére korlátozza, akik ténylegesen nem kismértékű mezőgazdasági tevékenységet folytatnak”.(33)
69.      Mindenesetre egyetértek az Egyesült Királysággal abban, hogy még ez a két cél – a csalás megelőzésének és a nyújtott közvetlen kifizetések célirányosságának biztosítása – sem indokolja azt, hogy a támogatást kérelmező kapcsolt vállalkozásainak tevékenységét figyelembe vegyék. E két cél nem elegendő ahhoz, hogy figyelmen kívül hagyjuk az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének szövegét és összefüggéseit, mivel a célok védelmét más módon is biztosítani lehet, amint azt az alábbiakban kifejtem.
70.      Ez egyrészt következik abból, hogy az uniós jogalkotó az 1306/2013 rendelet 60. cikkében külön szabályt állapított meg a közvetlen kifizetésekben való részesüléshez szükséges feltételek kijátszására – és így a csalárd kérelmekre – vonatkozóan. Másodszor, az 1307/2013 rendelet önmagában nem tiltja, hogy a támogatást kérelmező a kizárási listán szereplő tevékenységeket végezzen, és ilyen esetben nem zárja ki őt a közvetlen kifizetésből, amennyiben a kérelmező továbbra is nem kismértékű mezőgazdasági tevékenységet folytat. Ennek fényében a támogatás célirányosabbá tételére vonatkozó célkitűzéshez nem szükséges a kapcsolt vállalkozások által végzett tevékenységeket is figyelembe venni.
71.      A fenti két szempont közül az elsőt – nevezetesen a csalás megelőzését – illetően az 1306/2013 rendelet 60. cikke előírja, hogy „nem részesíthetők az ágazati mezőgazdasági jogszabályok által biztosított előnyökben olyan természetes vagy jogi személyek, akikről vagy amelyekről megállapítást nyer, hogy – az említett jogszabályok célkitűzéseivel ellentétesen – mesterségesen teremtették meg a szóban forgó előnyök megszerzéséhez szükséges feltételeket”.
72.      Ez a rendelkezés két dologra világít rá: először is, az uniós jogalkotó az ágazati mezőgazdasági jogszabályok szerinti kifizetések megszerzéséhez szükséges feltételek mesterséges megteremtését tartotta szem előtt, és ezt kifejezetten szabályozta az 1306/2013 rendelet 60. cikkében; másodszor pedig ezt olyan esetekre vonatkozóan tette, amikor a feltételek ilyen mesterséges megteremtése – és így az alkalmazandó rendelkezések által előírt korlátozások kijátszása – megállapítást nyer. Az ilyen kijátszás puszta veszélye tehát az uniós jogalkotó szándéka szerint nem elegendő.
73.      A Bizottságnak az uniós költségvetéssel szembeni csalás kockázatára vonatkozó érvelése azonban két, pusztán hipotetikus forgatókönyvre épül. A Bizottság először is attól tart, hogy a kérelmező részesülhet az olyan kapcsolt vállalkozásai által termelt bevételekből, amelyek a kizárási listán szereplő tevékenységeket folytatnak. A nem mezőgazdasági tevékenységekből származó saját bevételeinek (közvetett) eredete miatt a kérelmező tevékenységei ezért csupán kismértékű mezőgazdasági tevékenységnek minősülnének.(34) Másodszor, a vonatkozó tevékenységek megoszthatók több kapcsolt jogalany között annak érdekében, hogy kijátsszák az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdését. Ezek a potenciális kockázatok azonban nem feltétlenül valósulnak meg minden adott esetben. Ezért véleményem szerint ezek léte nem indokolja, hogy a támogatást kérelmezőnek az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerinti „aktív mezőgazdasági termelő[i]” jogállására vonatkozó értékelés során a támogatást kérelmező valamennyi kapcsolt vállalkozását figyelembe vegyék.
74.      Egyetértek a Cseh Köztársasággal és Magyarországgal abban, hogy nem meggyőző a Törvényszék azon érvelése, miszerint az 1306/2013 rendelet 60. cikke nem elegendő az uniós költségvetéssel szembeni csalás kockázatának elkerüléséhez,(35) és hogy ezért a kapcsolt vállalkozásokat figyelembe kell venni az 1307/2013 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése szerinti értékelés során. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára tekintettel(36) a tevékenységeknek a különböző vállalkozások közötti megosztása önmagában nem feltétlenül teremt az 1306/2013 rendelet 60. cikke hatálya alá tartozó helyzetet. Ez a rendelkezés – az arra utaló objektív körülmények kombinációján túl, hogy a vonatkozó szabályokban meghatározott feltételek formális betartása ellenére azok célja nem valósult meg(37) – megkövetel egy szubjektív elemet, amely abból áll, hogy az előny megszerzéséhez szükséges feltételek mesterséges megteremtésével kívánnak az uniós szabályokból származó előnyre szert tenni.(38) Véleményem szerint azonban az 1306/2013 rendelet 60. cikkének hatálya – pontosabban a szubjektív elem követelménye – inkább azt az uniós jogalkotói szándékot fejezi ki, hogy nem minden, különböző vállalkozások közötti tevékenységmegosztást kell szankcionálni, és emiatt nem kell kizárni a kérelmezőt a közvetlen kifizetésből. A közvetlen kifizetések megszerzéséhez szükséges feltételek kijátszására vonatkozó, az 1306/2013 rendelet 60. cikkében foglalt szabályozás ezért nem hagy teret az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének tág értelmezésére.
75.      Ami a második szempontot – nevezetesen a támogatások célirányosabbá tételét – illeti, az 1307/2013 rendelet (10) preambulumbekezdése alapján egyértelmű,(39) hogy az uniós jogalkotó nem kívánta megtiltani a közvetlen kifizetéseket a kizárási listán szereplő tevékenységeket is folytató mezőgazdasági termelők részére. Csupán azt kívánta biztosítani, hogy ezek a tevékenységek ne képezzék a támogatást kérelmező tevékenységének fő részét.
76.      Ugyanez következik az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdéséből is, amint arra az Egyesült Királyság helyesen rámutatott. Ez az albekezdés az a)–c) pontokban lehetőséget biztosít arra, hogy a kizárási listán szereplő tevékenységek valamelyikét végző támogatást kérelmező megdöntse a vélelmet, és bizonyítsa, hogy nem csupán kismértékű mezőgazdasági tevékenységet folytat. A b) és c) pontok különösen érdekesek ebben az összefüggésben, mivel lehetőséget biztosítanak a támogatást kérelmezőnek arra, hogy bizonyítsa: „mezőgazdasági tevékenysége nem kismértékű”, illetve „elsődleges üzleti tevékenysége mezőgazdasági tevékenység”. Ez a rendelkezés tehát ismét azt mutatja, hogy önmagában a kizárási listán szereplő tevékenység folytatása nem feltétlenül zárja ki a támogatást kérelmezőt abból, hogy közvetlen kifizetésekben részesüljön. E tekintetben az egyetlen szempont az, hogy a saját mezőgazdasági tevékenysége ne legyen csupán kismértékű.
77.      Ennek fényében ellentmondásosnak tűnik, hogy önmagában a kizárási listán szereplő tevékenységek egyikének valamely kapcsolt vállalkozás általi gyakorlása magát a támogatást kérelmezőt is kizárja a kifizetésből. Az, hogy kapcsolt vállalkozások potenciálisan a kizárási listán szereplő tevékenységet gyakorolnak, nincs hatással a támogatást kérelmező mezőgazdasági tevékenységének – jelentős vagy kismértékű – értékelésére.
78.      Ezen túlmenően rá kívánok mutatni arra, hogy nem a Törvényszék által hivatkozott célok jelentik az egyetlen releváns tényezőt az 1307/2013 rendelet rendelkezéseinek megfelelő értelmezése során. E rendelet (2) preambulumbekezdése szerint „[a] KAP reformjának [amelynek a szóban forgó rendelet részét képezi] egyik fő célkitűzése és a vele szemben támasztott egyik kulcsfontosságú követelmény az adminisztratív terhek csökkentése”, amit „határozottan figyelembe kell venni a közvetlen támogatási rendszer vonatkozó rendelkezéseinek kidolgozásakor”. Véleményem szerint a támogatást kérelmező valamennyi kapcsolt vállalkozásának figyelembevétele ellentétes lenne ezzel a céllal.
79.      Végül egyetértek a Cseh Köztársasággal és Magyarországgal abban, hogy az ezzel ellentétes következtetés felvetne bizonyos, a jogbiztonság elvével kapcsolatos kérdéseket.
80.      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a jogbiztonság elve megköveteli, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre láthatók legyenek annak érdekében, hogy az érintettek egyértelműen megismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket, és azoknak megfelelően járhassanak el.(40) Ez különösen fontos, ha negatív pénzügyi következmények kockázata áll fenn.(41)
81.      Amint arra a Cseh Köztársaság rámutatott, a Törvényszék a megtámadott ítéletében nem határozta meg, hogy milyen szintű kapcsolatnak kell fennállnia a vonatkozó vállalkozások között, milyen vállalati szervezeti felépítés szükséges a csoport létrehozásához, valamint, hogy szabályozni kell‑e az egyes tagok közötti kapcsolatokat és ha igen, hogyan.
82.      Ennek fényében véleményem szerint a tagállamok nemzeti hatóságai által teljesített kifizetéseknek az uniós finanszírozásból valamely uniós jogi rendelkezés nem egyértelmű és meglehetősen homályos értelmezése alapján történő kizárása nehezen összeegyeztethető az uniós jog ezen elvével.
83.      Összegzésképpen úgy vélem, hogy az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének megfogalmazása, e rendelkezés összefüggései és az általa kitűzött célok kizárják a támogatást kérelmező kapcsolt vállalkozásainak figyelembevételét az aktív mezőgazdasági termelői minősítés értékelése során. A fellebbezésnek ezért helyt kell adni, mivel a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdését úgy értelmezte, hogy az tiltja az olyan mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetéseket, akik maguk nem végeznek a kizárási listán szereplő tevékenységet, de kapcsolt vállalkozásaik igen, és ezzel támogatta a Bizottságnak a vitatott határozatban szereplő, ugyanezen rendelkezésre vonatkozó értelmezését. A megtámadott ítéletet ezért hatályon kívül kell helyezni.
VII. Az ügy Törvényszékhez történő visszautalásának elutasítása
84.      Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikke első bekezdésének megfelelően, ha a fellebbezés megalapozott, a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi. Ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
85.      Amint azt fentebb kifejtettem, a fellebbezés sikere azon alapul, hogy a Törvényszék az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdése első albekezdésének értelmezése során tévesen alkalmazta a jogot. Az Egyesült Királyság első fokon pontosan az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére vonatkozó, a Bizottság által elfogadott ezen értelmezés miatt kérte a vitatott határozat megsemmisítését, és azzal érvelt, hogy az akkreditált kifizető ügynökségeinek az EMGA, illetve az EMVA terhére bejelentett egyes kiadásait a Bizottság ezért tévesen zárta ki az európai uniós finanszírozásból. A vitatott határozat ezért szintén érvénytelen, mivel az ugyanazon, az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére vonatkozó téves értelmezésen alapul, ezért azt meg kell semmisíteni. Ennélfogva nem szükséges az ügynek a Törvényszék elé történő visszautalása.
VIII. Költségek
86.      Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
87.      E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése szerint – amelyet az említett szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
88.      Jelen ügyben az Egyesült Királyság a költségek viselése iránti kérelmet nyújtott be. Mivel a fellebbezésnek helyt kell adni, és a keresetet el kell utasítani, a Bizottságot kötelezni kell az elsőfokú és a fellebbezési eljárásban felmerült költségek viselésére.
IX.    Végkövetkeztetés
89.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a 2024. január 31‑i Egyesült Királyság kontra Bizottság ítéletet (T‑56/22, EU:T:2024:51);
–        semmisítse meg az (EU) 2021/2019 bizottsági végrehajtási határozatot, amely az „aktív mezőgazdasági termelő” meghatározásának hiányossága miatt az Egyesült Királyságnak az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA), illetve az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére bejelentett egyes kiadásait kizárja az európai uniós finanszírozásból;
–        kötelezze az Európai Bizottságot mind az elsőfokú, mind a fellebbezési eljárásban felmerült költségek viselésére.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      2024. január 31‑i Egyesült Királyság kontra Bizottság  ítélet (T‑56/22, a továbbiakban: a megtámadott ítélet, EU:T:2024:51).
3      A Törvényszék a megtámadott ítéletében megállapította, hogy a Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia‑közösségből történő kilépéséről szóló megállapodást (HL 2020. L 29., 7. o.; a továbbiakban: a kilépésről szóló megállapodás) 90. cikke második bekezdésének c) pontja alapján az Egyesült Királyság rendelkezett keresetindítási joggal.
4      A 2021. november 17‑i (EU) 2021/2019 bizottsági végrehajtási határozat (HL 2021. L 413., 3. o.; a továbbiakban: a vitatott határozat). E tekintetben megjegyzem, hogy a Törvényszék tévesen helytelen határozatszámot (2021/2020) használt a megtámadott ítéletben.
5      Lásd e tekintetben az EUMSZ 38–44. cikket.
6      Lásd e tekintetben az Európai Parlamenthez, a Tanácshoz, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához intézett, „A KAP jövője 2020‑ig: az élelmezési, a természetes erőforrásokat érintő és a területi kihívások kezelése” című bizottsági közleményt (COM(2010) 672 végleges), 7. o.; Ismertetők az Európai Unióról – 2026, Közvetlen kifizetések, 1. o., amely megtekinthető a következő internetcímen: https://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/en/FTU_3.2.7.pdf; és Európai Bizottság, A jövedelemtámogatás magyarázata – Áttekintés a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen kifizetésekről, amely megtekinthető a következő internetcímen: https://agriculture.ec.europa.eu/common‑agricultural‑policy/income‑support/income‑support‑explained_en.
7      Uo.
8      A közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a 637/2008/EK és a 73/2009/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 608. o.; helyesbítés: HL 2016. L 130., 8. o.). Ezt a rendeletet a közös agrárpolitika keretében a tagállamok által elkészítendő stratégiai tervhez (KAP stratégiai terv) nyújtott, az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) által finanszírozott támogatásra vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint az 1305/2013/EU és az 1307/2013/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2021. december 2‑i (EU) 2021/2115 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2021. L 435., 1. o.; helyesbítések: HL 2022. L 181., 35. o.; HL 2022. L 227., 136. o.) hatályon kívül helyezte. Az 1307/2013 rendelet azonban időbeli hatálya alapján továbbra is alkalmazandó a jelen ügyre.
9      Lásd e tekintetben a közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 549. o.) 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját.
10      Lásd e tekintetben az 1306/2013 rendelet 58. cikkének (2) bekezdését, az 1306/2013 rendelet 59. cikkének (1) bekezdését, valamint az 1306/2013 rendelet 67. cikkének (1) és (2) bekezdését.
11      Lásd e tekintetben az 1306/2013 rendelet 72. cikkének (1) bekezdését.
12      Lásd e tekintetben az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdését.
13      A Bizottság a „kapcsolódó szervezetek” kifejezést használja. Az összetévesztés elkerülése érdekében azonban én a Törvényszék által a megtámadott ítéletben használt „kapcsolt vállalkozások” kifejezést fogom alkalmazni, amellyel ugyanarra a helyzetre utalok.
14      Lásd: 2024. június 13‑i Agrarmarkt Austria ítélet (C‑731/22, EU:C:2024:503).
15      A „mezőgazdasági üzem” fogalmának meghatározását lásd az 1307/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában.
16      Lásd e tekintetben: 2020. szeptember 10‑i Hamász kontra Tanács  ítélet (C‑122/19 P, EU:C:2020:690, 27. pont).
17      A negyedik érv utolsó részében az Egyesült Királyság a Törvényszékre hivatkozik azon megállapításával kapcsolatban, miszerint „a kérelmező megoszthatná tevékenységeit több kapcsolt jogalany között annak érdekében, hogy megkerülje az aktív mezőgazdasági termelői jogállása elismerésére vonatkozóan az e rendelkezés által felállított korlátokat”.
18      Lásd e tekintetben az 1307/2013 rendelet 1. cikkének a) pontját.
19      Emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés szerint „[n]em részesülhet közvetlen kifizetésben az a természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek olyan csoportjai, akinek vagy amelynek a mezőgazdasági területe főként természetes módon legeltetésre vagy növénytermesztésre alkalmas állapotban tartott terület, és aki, illetve amely a szóban forgó területen nem végzi el a tagállamok által a 4. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően meghatározott minimumtevékenységeket.”
20      Lásd e tekintetben: 2022. április 7‑i Avio Lucos ítélet (C‑176/20, EU:C:2022:274, 54. pont).
21      Lásd a megtámadott ítélet 71. pontját.
22      Uo.
23      Kiemelés tőlem.
24      A többi nyelvi változat szintén az „akik” kifejezéssel egyenértékű kifejezéseket használ, így közvetlen ok‑okozati összefüggést követel meg a támogatást kérelmező és a kizárási listán szereplő tevékenységek gyakorlása között (lásd különösen „přímé platby se neposkytnou fyzickým či právnickým osobám ani skupinám fyzických či právnických osob, které provozují […]” a cseh nyelvű változatban, „[n]atürlichen oder juristischen Personen oder Vereinigungen natürlicher oder juristischer Personen, die […] betreiben sowie […] erbringen, werden keine Direktzahlungen gewährt” a német nyelvű változatban, „aucun paiement direct n’est octroyé à des personnes physiques ou morales ni à des groupements de personnes physiques ou morales qui exploitent […]” a francia nyelvű változatban, valamint „Δεν χορηγούνται άμεσες ενισχύσεις σε φυσικά ή νομικά πρόσωπα, ή σε ομάδες φυσικών ή νομικών προσώπων, που διευθύνουν …” a görög nyelvű változatban. Kiemelés tőlem.
25      Ennek kapcsán hivatkozott a 2022. április 7‑i Avio Lucos ítéletre (C‑176/20, EU:C:2022:274, 54. pont).
26      Lásd a megtámadott ítélet 97. és 98. pontját.
27      Hangsúlyozni kívánom, hogy a Cseh Köztársaság állításával ellentétben én azonban nem látok problémát abban, hogy egy támogatást kérelmezőt – annak ellenére, hogy ő maga nem folytat mezőgazdasági tevékenységet – pusztán azon az alapon „aktív mezőgazdasági termelő[nek]” lehessen minősíteni, hogy a kapcsolt vállalkozásainak valamelyike ilyen tevékenységet végez. Értelmezésem szerint ez a helyzet könnyedén az 1307/2013 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt vélelem alá vonható, mivel az ilyen támogatást kérelmező ilyenkor közvetlenül a kizárási listán szereplő tevékenységet végez.
28      2024. június 13‑i ítélet (C‑731/22, a továbbiakban: Agrarmarkt Austria ítélet, EU:C:2024:503).
29      Agrarmarkt Austria ítélet, 34. és 36. pont.
30      Agrarmarkt Austria ítélet, 23. pont.
31      Agrarmarkt Austria ítélet, 34–36. pont.
32      Lásd a megtámadott ítélet 105. pontját.
33      Lásd a megtámadott ítélet 104. pontját.
34      Úgy tűnik, hogy ez az érvelés analógia útján a közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet kiegészítéséről és X. mellékletének módosításáról szóló, 2014. március 11‑i 639/2014/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2014. L 181., 1. o.; helyesbítés: HL 2015. L 216., 9. o.) 13. cikkében szereplő magyarázaton alapul, amely annak bizonyítására vonatkozó kritériumokat határoz meg, hogy a mezőgazdasági tevékenység nem jelentéktelen, és e tekintetben „a mezőgazdasági tevékenységből származó összes bevétel[re]” hivatkozik.
35      Lásd e tekintetben a megtámadott ítélet 107–111. pontját. A Törvényszék a megtámadott ítélet 109. pontjában továbbá azzal érvelt, hogy az 1306/2013 rendelet 60. cikkének szövegéből („természetes vagy jogi személy”) egyértelműen kitűnik, hogy az említett cikk nem vonatkozik arra az esetre, amikor egy csoport igényel közvetlen kifizetést. E rendelet 2. cikke azonban az 1307/2013 rendelet 4. cikke szerinti „mezőgazdasági termelő” fogalmára utal. Ezért arra a következtetésre jutottam, hogy az 1306/2013 rendelet 60. cikke azt az általános elvet fejezi ki, hogy az említett rendelkezésben leírtakhoz hasonló körülmények között nem kerülhet sor előnyben részesítésre, és hogy ez a rendelkezés ezért a „csoportokra” is kiterjed.
36      Lásd e tekintetben: 2022. április 7‑i Avio Lucos ítélet (C‑176/20, EU:C:2022:274, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37      Lásd e tekintetben a megtámadott ítélet 109. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
38      Uo.
39      Emlékeztetek arra, hogy az 1307/2013 rendelet (10) preambulumbekezdése szerint „[a] mezőgazdasági termelők részére meghatározott különböző támogatási rendszerek alkalmazásával kapcsolatos tapasztalatok azt mutatják, hogy számos esetben olyan természetes vagy jogi személyek részesültek támogatásban, akiknek vagy amelyeknek az üzleti tevékenysége nem vagy csak kis mértékben volt mezőgazdasági tevékenység. A támogatás célirányosabbá tétele érdekében a tagállamoknak tartózkodniuk kell attól, hogy közvetlen támogatásban részesítsenek bizonyos természetes és jogi személyeket, kivéve, ha e személyek igazolni tudják, hogy tevékenységük nem csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység. […]”
40      Lásd e tekintetben: 2015. május 5‑i Spanyolország kontra Tanács ítélet (C‑147/13, EU:C:2015:299, 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2022. november 17‑i Avicarvil Farms ítélet (C‑443/21, EU:C:2022:899, 46. pont).
41      Lásd e tekintetben: 2018. szeptember 6‑i Cseh Köztársaság kontra Bizottság  ítélet (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, 58. pont).