62018CO0292
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (nyolcadik tanács)
2018. december 6. (
*1
) (
1
)
„Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – Közlekedés – 261/2004/EK rendelet – Kártalanításhoz való jog a légi járat törlése esetén – A 3. cikk (5) bekezdése – Hatály – A 2. cikk a) pontja – A légifuvarozó fogalma – A légi járat tervezett megvalósításának időpontjában üzemeltetési engedéllyel még nem rendelkező vállalkozás – Semmilyen észszerű kétségnek teret nem engedő kérdés”
A C‑292/18. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Amtsgericht Karlsruhe (karlsruhei helyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2018. április 27‑én érkezett, 2018. március 23‑i határozatával terjesztett elő a
Petra Breyer,
Heiko Breyer
és
a Sundair GmbH
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök, J. Malenovský (előadó) és L. S. Rossi bírák,
főtanácsnok: Y. Bot,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 7. o.) 2. cikke a) pontjának, 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának és 7. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Petra Breyer és Heiko Breyer, valamint a Sundair GmbH között az utóbbit az előbbieknek a járatuk törlése miatti kártalanítására vonatkozóan terhelő kötelezettség tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A 261/2004 rendelet
3
A 261/2004 rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
a)
»légifuvarozó«: érvényes üzemeltetési engedéllyel rendelkező légiközlekedési vállalkozás;
b)
»üzemeltető légifuvarozó«: légifuvarozó, amely egy utassal vagy az utassal szerződéses jogviszonyban álló más jogi vagy természetes személlyel kötött szerződés szerint repülést végrehajt vagy végrehajtani szándékozik;
c)
»közösségi légifuvarozó«: egy tagállam által a légifuvarozók engedélyezéséről szóló, 1992. július 23‑i 2407/92/EGK tanácsi rendelet [(HL L 240., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 3. o.)] rendelkezéseivel összhangban megadott érvényes üzemeltetési engedéllyel rendelkező légifuvarozó;
[…]”
4
A 261/2004 rendelet 3. cikkének (5) és (6) bekezdése értelmében:
„(5)   E rendeletet bármely, az (1) és (2) bekezdésben meghatározott utasokat szállító üzemeltető légifuvarozóra alkalmazni kell. Amennyiben egy az utassal szerződési jogviszonyban nem álló üzemeltető légifuvarozó e rendelet szerinti kötelezettségeket teljesít, akkor úgy kell tekinteni, hogy ezt a szóban forgó utassal szerződéses jogviszonyban álló személy nevében teszi.
(6)   Ez a rendelet nem érintheti az utasoknak a szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13‑i 90/314/EGK tanácsi irányelvben [(HL 1990. L 158., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 10. kötet, 132. o.)] meghatározott jogait. […]”
5
E rendelet 5. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Egy járat törlése esetén az érintett utasoknak
[…]
c)
joguk van az üzemeltető légi fuvarozó általi kártalanításhoz a 7. cikkel összhangban, kivéve ha
[…]
iii)
az indulás menetrend szerinti időpontja előtti hét napon belül tájékoztatták őket a járat törléséről, és átfoglalást ajánlottak számukra, lehetővé téve, hogy legfeljebb egy órával a menetrend szerinti indulás időpontja előtt induljanak, és végső célállomásukat a menetrend szerinti érkezési időponthoz képest legfeljebb kétórás késéssel érjék el.”
6
Az említett rendelet 7. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„E cikkre való hivatkozáskor az utasok az alábbi összegű kártérítést kapják:
a)
250 EUR‑t minden 1500 kilométeres vagy rövidebb repülőútra [helyesen: légi járatra];
[…]
A távolság meghatározásánál azt az utolsó célállomást kell alapul venni, amelyen a beszállás visszautasítása vagy a járat törlése miatt az utas érkezése késik a menetrend szerinti időponthoz képest.”
A 90/314 irányelv
7
A 90/314 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok meghozzák a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a szervező és/vagy a közvetítő szerződő fél feleljen a fogyasztó felé a szerződéses kötelezettségek megfelelő teljesítéséért, tekintet nélkül arra, hogy ezeket a kötelezettségeket a szervező és/vagy a közvetítő, vagy más szolgáltatók teljesítik, a szervező és/vagy a közvetítő jogaira is figyelemmel [helyesen: a szervező és/vagy a közvetítő azon jogának sérelme nélkül, hogy e más szolgáltatókkal szemben igényt érvényesítsen].”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
8
P. és H. Breyer 2017. februárjában a TUI Deutschland GmbH utazásszervezőnél utazási csomagot foglalt.
9
A részükre átadott foglalási dokumentumok szerint az odaút során a légi járatnak 2017. július 9‑én 6 órakor kellett volna indulnia Kassel‑Caldenből (Németország) és 8 óra 30 perckor kellett volna leszállnia Palma de Mallorcán (Spanyolország). A visszaút esetén a légi járatnak 2017. július 16‑án 10 óra 20 perckor kellett volna indulnia. A kérdést előterjesztő bíróság nem adta meg, hogy e légi járatnak mikor kellett volna leszállnia. Az említett dokumentumok szerint a két légi járatot üzemeltetője a Sundair volt.
10
Márpedig e két légi járat megvalósítására előírt időpontban a Sundair már kétségtelenül megigényelte az üzemeltetési engedélyt a Luftfahrtbundesamttól (szövetségi légiközlekedési hivatal, Németország), azonban az engedélyt még nem adták meg részére. Ezt csak 2017. szeptember 27‑én, azaz a visszafelé közlekedő légi járat tervezett megvalósítását követően adták meg.
11
P. és H. Breyert az utazás kezdete előtt öt nappal arról tájékoztatták, hogy utazásukat a Cobrex Trans légiközlekedési vállalkozás által üzemeltetett másik járatra foglalták át. Ez a légi járat 13 óra 30 perccel később érte el a rendeltetési helyet annál, mint amit az átfoglalást megelőzően előírtak. Arról is tájékoztatták őket, hogy a visszafelé közlekedő légi járat tekintetében az Air Europa légitársaság járatára foglalták át őket. Ez a légi járat 2017. július 16‑án 6 óra 40 perckor, azaz 3 óra 40 perccel az eredetileg tervezett indulási idő előtt indult.
12
Következésképpen P. és H. Breyer az Amtsgericht Kasselhez (kasseli helyi bíróság, Németország) fordult, hogy a 261/2004 rendelet 5. és 7. cikke alapján fejenként 500 euró összegű kártalanítást kérjen, amely összeg a részükre már kifizetett összesen 190,40 euró összeggel csökkentendő.
13
Mindazonáltal jóllehet a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontja a „légifuvarozó” fogalmát „érvényes üzemeltetési engedéllyel rendelkező légiközlekedési vállalkozásként” határozza meg, a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azt illetően, hogy e rendelet 5. és 7. cikke alkalmazandó‑e egy olyan vállalkozásra, amely a szóban forgó légi járat foglalásakor már kétségtelenül igényelt üzemeltetési engedélyt, ám azt csak e légi járat tervezett időpontja után kapta meg. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis arra keres választ, hogy az említett rendelet által követett – az utasok magas szintű védelmének megvalósítására irányuló – célkitűzés teljesítése érdekében az említett fogalom nem értelmezhető‑e úgy, hogy az olyan vállalkozásokra is alkalmazandó, amelyek légijárat‑üzemeltetési engedélyt igényeltek, és ezt követően légi járatokat kínálnak azelőtt, mielőtt ezt az engedélyt megadták volna nekik.
14
E körülmények között az Amtsgericht Kassel (kasseli helyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontját, 7. cikkének (1) bekezdését és 2. cikkének a) pontját, hogy azok alkalmazhatóak olyan légiközlekedési vállalkozásra is, amely a légi járat tervezett megvalósításának időpontjában még nem rendelkezik üzemeltetési engedéllyel a 261/2004 rendelet 2. cikke a) pontjának értelmében, az üzemeltetési engedély iránti kérelmet azonban már a légi járat tervezett megvalósítását megelőzően benyújtotta, és részére ezen engedélyt csak később (a légi járat megvalósítására előírt időpontot követően) adják meg?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
15
Az alapeljárásban az utasok, akiknek légi járatait törölték, a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján ugyanezen rendelet 7. cikkének megfelelően kiszámított összegű kártalanítást kértek attól a légiközlekedési vállalkozástól, amely e légi járatok megvalósítására előírt időpontban már igényelt üzemeltetési engedélyt, amelyet azonban még nem adtak meg neki.
16
E körülmények között a kártalanításhoz való jog esetleges fennállása azon előzetes kérdésre adandó választól függ, hogy az olyan vállalkozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, a 261/2004 rendeletnek és különösen az e rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikke (5) bekezdésének hatálya alá tartozónak tekinthető‑e.
17
Ennek megfelelően a feltett kérdést úgy kell érteni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikkének (5) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan vállalkozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, már igényelt üzemeltetési engedélyt, amelyet azonban a tervezett légi járatok megvalósítására előírt időpontig még nem adtak meg neki, az említett rendelet hatálya alá tartozhat, továbbá, igenlő válasz esetén, az érintett utasok ugyanezen rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) pontja alapján jogosultak kártalanításra.
18
A bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat, ha az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek.
19
Mivel a jelen ügyben ez a helyzet áll fenn, e rendelkezést kell alkalmazni.
20
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 261/2004 rendelet hatályát meghatározó 3. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e rendeletet bármely, az (1) és (2) bekezdésben meghatározott utasokat szállító üzemeltető légifuvarozóra alkalmazni kell.
21
E tekintetben ki kell emelni, hogy a „légifuvarozó” fogalmát a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontja érvényes üzemeltetési engedéllyel rendelkező légiközlekedési vállalkozásként határozza meg.
22
Egyébiránt, tágabb vonatkozásban a Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24‑i 1008/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 293., 3. o.) 3. cikkének (1) bekezdése, amely felváltotta a 2407/92 rendeletet, amelyre a 261/2004 rendelet 2. cikkének c) pontja utal, többek között azt írja elő, hogy az Unióban letelepedett vállalkozás csak akkor kaphat engedélyt utas díj és/vagy más térítés ellenében történő légi fuvarozására, ha megkapta a megfelelő működési engedélyt.
23
Ebből minden kétséget kizáróan az következik, hogy az olyan vállalkozás, amelynek még nem adtak ki üzemeltetési engedélyt, egyáltalán nem jogosult légi járat üzemeltetésére.
24
Következésképpen az a vállalkozás, amely a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikkének (5) bekezdésében előírt követelmények ellenére, tudatában annak is, hogy az üzemeltetési engedélyhez nem lehet automatikusan hozzájutni, a légi járatok megvalósítására előírt időpontban még nem rendelkezett ilyen engedéllyel, nem tekinthető e rendelkezések, és következésképpen az egész említett rendelet hatálya alá tartozónak.
25
Az, hogy az említett vállalkozás nem valósította meg a tervezett légi járatokat, olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapügyben szó van, nem eredményezheti a 261/2004 rendelet 7. cikke (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt megsemmisítést.
26
Az alapügy sajátosságaira figyelemmel hozzá kell tenni, hogy az a körülmény, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikkének (5) bekezdése akadályát képezi annak, hogy az érintett utasokat az említett rendelet alapján kártalanítsák, nem akadályozza meg őket abban, hogy egyéb jogcímen, köztük – amint azt ugyanezen rendelet 3. cikkének (6) bekezdése előírja – a 90/314 irányelv alapján igényeljenek kártalanítást, amely irányelv 5. cikkének (1) bekezdése többek között akként rendelkezik, hogy a tagállamok meghozzák a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a szervező és/vagy a közvetítő szerződő fél feleljen a fogyasztó felé a szerződéses kötelezettségek megfelelő teljesítéséért, tekintet nélkül arra, hogy ezeket a kötelezettségeket a szervező és/vagy a közvetítő, vagy más szolgáltatók teljesítik, a szervező és/vagy a közvetítő azon jogának sérelme nélkül, hogy e más szolgáltatókkal szemben igényt érvényesítsen.
27
Ezenkívül hozzá kell tenni, hogy a fogyasztók védelmének az uniós politikákban biztosítandó magas szintjére tekintettel a jelen végzés 24. és 25. pontjában elfogadott megoldás nem jár azon jogok sérelmével, amelyeket az olyan fogyasztók, mint akikről az alapügyben szó van, az eladókkal vagy szolgáltatókkal szemben olyan uniós jogszabályokra alapíthatnak, mint a belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) (HL 2006. L 149., 22. o.).
28
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan vállalkozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, amely már igényelt üzemeltetési engedélyt, amelyet azonban a tervezett légi járatok megvalósítására előírt időpontig még nem adtak meg neki, nem tartozhat az említett rendelet hatálya alá, és így az érintett utasok nem jogosultak az ugyanezen rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) pontja szerinti kártalanításra.
A költségekről
29
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének a) pontjával együttesen értelmezett 3. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan vállalkozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, amely már igényelt üzemeltetési engedélyt, amelyet azonban a tervezett légi járatok megvalósítására előírt időpontig még nem adtak meg neki, nem tartozhat az említett rendelet hatálya alá, és így az érintett utasok nem jogosultak az ugyanezen rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) pontja szerinti kártalanításra.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
1
)	A jelen szöveg rendelkező részében az első elektronikus közzétételt követően nyelvi módosítás történt.