Ideiglenes változat
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (hetedik tanács)
2025. december 12.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – Az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen levezethető válasz – Az elsőfokú bíróságok bíráinak javadalmazása – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A bírói függetlenség elve – A tagállamok jogalkotó és végrehajtó hatalmának a bírák javadalmazása meghatározására vonatkozó részletes szabályok megállapítására vonatkozó hatásköre – Az ellátott feladatok jelentőségével összhangban álló díjazás követelménye – A nemzeti társadalmi‑gazdasági körülmények figyelembevételére vonatkozó kötelezettség ”
A C‑372/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Upravni sud u Rijeci (fiumei közigazgatási bíróság, Horvátország) a Bírósághoz 2024. május 24‑én érkezett, 2024. május 22‑i határozatával terjesztett elő a
B. B.
és
a Ministarstvo pravosua, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: F. Schalin tanácselnök, M. Gavalec (előadó) és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: D. Spielmann,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelem előterjesztésére a B. B. horvát bíró és a Ministarstvo pravosua, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske (a Horvát Köztársaság igazságügyi, közigazgatási és digitális átállásért felelős minisztériuma) közötti, e bíró javadalmazásának kiszámítása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében került sor.
Jogi háttér
3        A Zakon o plaći i drugim materijalnim pravima pravosudnih dužnosnika (az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról és egyéb alanyi jogairól szóló törvény) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény) 4. cikke az első három bekezdésében kimondja:
„Az igazságügyi tisztviselők illetményét úgy kell meghatározni, hogy az illetményalapot megszorozzák az érintett tisztviselőre vonatkozó szorzószámmal.
(2)      Az igazságügyi tisztviselők javadalmazásának számítási alapja bruttó 706,50 euró.
(3)      Az igazságügyi tisztviselők javadalmazásának szorzószáma:
[…]
(8)      a)      a rendes bíróságok bírái esetében 4,21,
b)      a közigazgatási bírósági bírák esetében 4,21,
c)      a kereskedelmi bírósági bírák esetében 4,21,
d)      a megyei ügyészhelyettesek esetében 4,21.”
Az alapeljárás, a Bíróság előtti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
4        B. B. az Upravni sud u Zagrebu (zágrábi közigazgatási bíróság, Horvátország) egyik bírája. 2023. november 22‑én keresetet indított az Upravni sud u Rijeci (fiumei közigazgatási bíróság, Horvátország), a kérdést előterjesztő bíróság előtt többek között a Horvát Köztársaság igazságügyi, közigazgatási és digitális átállásért felelős minisztériuma által 2023. október 9‑én hozott azon határozat megsemmisítése iránt, amely elutasította az Upravni sud u Zagrebu (zágrábi közigazgatási bíróság) elnökének a B. B. illetményét az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikkének első
bekezdése alapján megállapító, 2023. július 10‑i végzésével szemben benyújtott panaszát. B. B. azzal érvel, hogy e rendelkezés sérti a bírói függetlenség EUSZ 19. cikk (2) bekezdéséből és a Charta 47. cikkének második bekezdéséből eredő elvét.
5        A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy 2023. július 1. és 2025. március 1. között B. B. havi bruttó illetménye 2974,37 euró volt, amely összeg a bírák és más igazságügyi tisztviselők illetményének kiszámításához használt, 706,50
eurót kitevő alapilletmény és az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikkének harmadik bekezdésében előírt 4,21‑es szorzószám szorzatának felel meg.
6        A kérdést előterjesztő bíróság szerint a horvát állami statisztikai hivatal által szolgáltatott adatokból, valamint köztudomású tényekből az következik, hogy az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény hatálybalépéséig az elsőfokú bíróságok B. B.‑hez hasonló bíráinak illetménye 2295,75
euró volt, amely összeget a bírák és más igazságügyi tisztviselők illetményének kiszámításához használt, 652,20
eurót kitevő alapilletmény és a 3,52‑es szorzótényező szorzataként kapták meg. E bíróság hozzáteszi, hogy az utóbbi húsz év során egyrészt az elsőfokú bíróságok bíráinak bruttó illetménye 2187,72 euróról 3063,61 euróra emelkedett, másrészt pedig, hogy ezen illetmény hat év szolgálati idő után minden teljesített szolgálati évet követően 0,5–20%‑kal emelkedik. Ugyanezen elmúlt húsz év alatt a havi nettó átlagbér Horvátországban 125%‑kal, 522,93 euróról 1163,00 euróra emelkedett. Így, míg a Horvát Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozásakor az elsőfokú bíróságok bíráinak bruttó munkabére 2187,72
euró volt, amely valamely jogi személy által alkalmazott munkavállaló akkor 1053,69
eurós bruttó munkabére 2,08‑szorosának felelt meg, e munkabér, amely azóta valóban elérte a 2974,37 eurót, már csak 1,77‑szerese valamely jogi személy által alkalmazott munkavállaló 1679
euró összegű bérének. Ami az elsőfokú bíróságok bíráinak nettó fizetését illeti, az 2020,79
euró, amely így a jogi személy által alkalmazott munkavállaló nettó munkabére 1,67‑szeresének felel meg.
7        Ezenkívül, ami az egyéb igazságügyi szakmákat illeti, a kérdést előterjesztő bíróság rámutat egyrészt arra, hogy a bírák illetménye a közszolgálatban és a közszférában előírt tizenhat fizetési csoport közül a tizenkettedikbe tartozik, és egy Općinski sud (városi bíróság, Horvátország) megyei ügyészhelyettese fizetésének felel meg. Másrészt az ügyvédi munkadíjakra vonatkozó, Horvátországban alkalmazandó díjszabás előírja, hogy az ügyvéd a közigazgatási bírósági jogvitában a keresetlevél megszövegezéséért és a tárgyaláson való részvételért hozzáadottérték‑adóval együtt 2500 euró díjazásra jogosult.
8        A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikke sérti a bírói függetlenség EUSZ 19. cikk (1) és (2) bekezdéséből, valamint a Charta 47. cikkének második bekezdéséből eredő elvét. A horvát elsőfokú bíróságok bíráinak illetménye ugyanis túl alacsony a többi jogi szakma fizetéséhez, a horvátországi átlagbérekhez és életszínvonalhoz, valamint ahhoz képest, ahogy a bírák javadalmazása a jogi személyek által foglalkoztatott munkavállalóknak a Horvát Köztársaságnak az Unióhoz való csatlakozása időpontjában irányadó havi átlagbéréhez viszonyult. Az elsőfokú bíróságok bíráinak illetménye nem megfelelő, ami sérti függetlenségüket és a hatékony bírói jogvédelem elvét. Egyébiránt a bírák illetményét a horvát állami költségvetésből fizetik ki, ami közvetve sérti az igazságszolgáltatás függetlenségének és autonómiájának elvét, mivel az illetmények összege a végrehajtó és a jogalkotó hatalom döntéseitől függ.
9        B. B. szerint a független bíró díjazásának meg kell felelnie a feladatkörének, annak, hogy személyesen látja el az alkotmányban meghatározott bírói feladatot, valamint igazodnia kell az azon országban fennálló életszínvonalhoz és szociális helyzethez, amelyben feladatait ellátja. Máepedig az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikke nem felel meg e követelményeknek. B. B. azt állítja, hogy a megemelt illetménye kevesebb mint 30%‑kal haladja meg az elmúlt húsz évben kapott illetményét, miközben a Horvát Köztársaságban a havi nettó átlagbér közel 125%‑kal nőtt, és 1160 eurót tesz ki. B. B. hangsúlyozza, hogy keresetének megindítása óta az új rendelkezések célja az volt, hogy a bírák kivételével jelentősen növeljék a közszolgálatban és a közszférában dolgozó valamennyi munkavállaló munkabérét. Egyébiránt az ügyvédi munkadíjakra vonatkozó díjszabás 2023‑ban bekövetkezett jelentős emelkedését követően az az ügyvéd, aki csupán két ügyet vállal, a bíróval azonos díjazásban részesülhet.
10      E körülmények között az Upravni sud u Rijeci (fiumei közigazgatási bíróság) 2024. május 22‑i határozatában úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából öt kérdést terjeszt a Bíróság elé.
11      A Bíróság elnöke 2024. augusztus 27‑i határozatával a jelen ügyben az eljárást a 2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet (C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109) kihirdetéséig felfüggesztette.
12      2025. március 13‑i levelében a Bíróság Hivatala közölte ezt az ítéletet a kérdést előterjesztő bírósággal, és felhívta annak közlésére, hogy ezen ítélet fényében fenn kívánja‑e tartani az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét.
13      2025. április 24‑i válaszában e bíróság arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy fenn kívánja tartani az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét, mivel a jelen ügy jelentős eltéréseket mutat az említett ítélet alapjául szolgáló ügyektől. Így a kérdést előterjesztő bíróság szerint az ugyanezen ítélet alapjául szolgáló ügyekben szóban forgó nemzeti szabályozásoktól eltérően az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény nem írja elő a bírák javadalmazásának objektív kritériumok alapján történő meghatározását. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság utal a Horvátországban fennálló helyzet sajátosságaira. E tekintetben jelzi, hogy az a gazdasági válság, amely a bírák javadalmazásának csökkentését indokolta, 2016‑ban véget ért, így már semmilyen jogszerű indok nem igazolja az illetményük kiigazításának elhalasztását. Az említett bíróság továbbá lényegében és a 2021. április 20‑i Repubblika ítélettel (C‑896/19, EU:C:2021:311, 64. és 65. pont) való analógia útján úgy véli, hogy az elsőfokú bíróságok bíráinak bruttó munkabére és valamely jogi személy által alkalmazott munkavállaló átlagos munkabére közötti aránynak a Horvát Köztársaság Unióhoz való csatlakozása és B. B. keresete megindításának időpontja közötti időszakban történő gyengülése a bírói függetlenség védelmének csökkenését jelenti.
14      A kérdést előterjesztő bíróság végül jelzi, hogy kétségtelen, hogy az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvényt ismét módosították, a módosítás 2025. március 1‑jétől alkalmazandó, és célja az volt, hogy a bírák illetményének számítási alapját hozzáigazítsa az állami és közigazgatási alkalmazottak illetményére vonatkozó számítási alaphoz. Mindazonáltal e reform ellenére az elsőfokú bíróságok bíráinak bruttó illetménye egyenértékű az állami tisztségviselők és a közalkalmazottak számára előírt harmadik illetményfokozatnak megfelelő díjazással, mégpedig anélkül, hogy figyelembe vennék azon illetménypótlékok összességét, amelyekben a köztisztviselők bizonyos kategóriái részesülnek. Ezenkívül az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény ezen új módosítása ellenére a bírák továbbra sem végezhetnek semmilyen más tevékenységet, nem fogadhatnak el ajándékot, és nem részesülhetnek egyéb jövedelemben. Egyébiránt még mindig nem részesülnek ugyanolyan táppénzben, mint a közszolgálati tisztviselők és alkalmazottak. Végső soron egy horvát bíró továbbra is alacsonyabb díjazásban részesül, mint számos, felsőfokú végzettséggel rendelkező kollégája, azok szakmájától függetlenül.
15      Az Upravni sud u Rijeci (fiumei közigazgatási bíróság) a 2025. április 24‑i válaszában említett új körülményekre tekintettel kiigazította előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseit, amelyek szövege a következő:
„(1)      Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a Charta 47. cikkének második bekezdésében foglalt bírói függetlenség elvét, hogy azzal ellentétesek [az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény] 4. cikkének azon rendelkezései, amelyek meghatározzák a (pótlékok nélküli) alapilletményt, ami azt jelenti, hogy meghatározzák a [Horvátországban] az elsőfokú bíróság bírája illetményének alapját és szorzószámát?
(2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetében, amennyiben […] [e] törvény 4. cikke alkalmazásának mellőzésével még hátrányosabb helyzet alakul ki az elsőfokú bíróságok bíráinak függetlenségét illetően, és a tagállam következetesen elkerüli a független igazságszolgáltatás kéréseinek megfelelő javadalmazási rendszer elfogadását, úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdését és a Charta 47. cikkének második bekezdését, hogy a nemzeti bíróság köteles jogi szempontból minden megengedhetőt megtenni a bírósági függetlenség biztosítása és továbbá különösen annak érdekében, hogy a felperes mint az elsőfokú bíróság bírájának pótlékok nélküli bruttó alapilletményét a 2023. július 1. és 2025. március 1. közötti időszakra vonatkozóan havi illetményként olyan bruttó összegben határozzák meg, amelynek eléréséhez a Horvát Köztársaságban a jogi személyek által foglalkoztatott munkavállalóknak az előző évre vonatkozó havi bruttó átlagbérét annak megfelelő szorzószámmal (2,08) kell megszorozni, ahogy az elsőfokú szakosított bíróság bírájának bruttó illetménye a [Horvátországban] a jogi személyek által foglalkoztatott munkavállalóknak a Horvát Köztársaság [Unióhoz] való csatlakozásának időpontjában irányadó bruttó átlagbéréhez viszonyul?
(3)      Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a Charta 47. cikkének második bekezdésében foglalt bírói függetlenség elvét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás (ideértve az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló, […] 2025. március 1‑jétől hatályos törvény legutóbbi módosítását is), amely nem tartalmazza a bírák illetményfokozatára vonatkozó uniós kritérium semmilyen végrehajtását, sem pedig a köztisztviselők és közalkalmazottak számára előírt illetményfokozatok (az összesen [tizenhat] illetményfokozat közül) olyan meghatározását, amely alkalmas volna az elsőfokú bíróságok bírái javadalmazásának megállapítására?
(4)      Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetében úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a Charta 47. cikkének második bekezdésében foglalt bírói függetlenség elvét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi, hogy a bírák javadalmazását az állami költségvetésből fizessék, amelyet a Horvát Köztársaság kormánya és a Horvát Köztársaság parlamentje mint végrehajtó és törvényhozó hatalom képviselője fogad el és amelyről a kormány és a parlament rendelkezik, ezáltal közvetve érintve az igazságszolgáltatás függetlenségét[?]
(5)      Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a Charta 47. cikkének második bekezdésében foglalt bírói függetlenség elvét, hogy a Horvát Köztársaság jogalkotója a bírák javadalmazását szabályozó jogszabály elfogadásakor köteles a bírák javadalmazását úgy meghatározni, hogy a javadalmazásuk emelkedése összhangban legyen a [Horvátországban] ugyanezen időszak alatt az átlagbérben bekövetkezett növekedéssel?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
16      Eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében, ha az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek, a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
17      Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az EUMSZ 267. cikkben szabályozott igazságszolgáltatási együttműködés a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul. Egyrészt a Bíróság csak arra jogosult, hogy a Szerződések és az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok által hozott aktusok értelmezéséről döntsön, arra viszont nem, hogy az uniós jog szabályait egy meghatározott ügyre alkalmazza (lásd ebben az értelemben: 2021. május 18‑i Asociaľia „Forumul Judecătorilor din România” és társai ítélet, C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 és C‑397/19, EU:C:2021:393, 201. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Másrészt az Európai Unió Bírósága által megfogalmazott, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozó, a nemzeti bíróságoknak szóló ajánlások (HL 2019. C 380., 1. o.) 11. pontjának megfelelően a nemzeti bíróságok feladata, hogy az előttük folyamatban lévő jogvitában a Bíróság által nyújtott értelmezési szempontokból konkrét következtetéseket vonjanak le (lásd ebben az értelemben: 2018. október 25‑i Roche Lietuva ítélet, C‑413/17, EU:C:2018:865, 43. pont).
18      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által kifejezett kétségek ellenére a Bíróság úgy véli, hogy az uniós jognak a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése egyértelműen levezethető a 2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítéletből (C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109). Így tehát a jelen ügyben az eljárási szabályzat 99. cikkét kell alkalmazni.
19      Amint az a jelen végzés 17. pontjából kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az alapügyben a Bíróság ezen ítélkezési gyakorlatából következő értelmezési szempontokból levonja a konkrét következtetéseket.
Az első, a harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésről
20      Első, harmadik, negyedik és ötödik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a bírói függetlenség elvével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a bírák illetményét e tagállam jogalkotó és végrehajtó hatalma határozza meg úgy, hogy a bírák és más igazságügyi tisztviselők illetményalapját megszorozzák az érintett bíró kategóriájának megfelelő szorzótényezővel.
21      Elsősorban, noha a hatalmi ágak szétválasztásának elvével összhangban – amely meghatározó a jogállamiság működése szempontjából – a bírói függetlenséget a tagállam jogalkotó és végrehajtó hatalmával szemben is biztosítani kell, önmagában az a tény, hogy e hatalmi ágak részt vesznek a bírák javadalmazásának meghatározásában, nem eredményezheti a bírák e hatalmi ágaktól való függőségét, és nem kelthet kétségeket függetlenségüket vagy pártatlanságukat illetően. A költségvetés kialakítása és a különböző közkiadások közötti döntés meghozatala során ugyanis a tagállamok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, amely magában foglalja e kiadások számítási módjának, és különösen a bírák javadalmazásának meghatározását. A nemzeti jogalkotó és végrehajtó hatalom van ugyanis a legjobb helyzetben ahhoz, hogy figyelembe vegye a költségvetést kialakítani, valamint a bírák függetlenségét garantálni hivatott tagállam sajátos társadalmi‑gazdasági körülményeit (2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 51. pont; 2025. június 5‑i Curtea de Apel Bucureľti [A bírák számára nyugdíjazásuk esetén járó juttatás megszüntetése] ítélet, C‑762/23, EU:C:2025:400, 22. pont).
22      A bírák javadalmazására vonatkozó nemzeti szabályok azonban nem kelthetnek jogos kétségeket a jogalanyokban az érintett bírák külső tényezők általi befolyásolhatatlanságát, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában fennálló semlegességüket illetően. Ehhez az Európa Tanács szervei által vagy az Egyesült Nemzetek rendszeréhez tartozó szervek által kidolgozott charták, jelentések és egyéb dokumentumok az e tárgyban elfogadott nemzeti rendelkezések mellett releváns iránymutatással szolgálhatnak az uniós jog értelmezéséhez (2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 52. és 53. pont; 2025. június 5‑i Curtea de Apel Bucureľti [A bírák számára nyugdíjazásuk esetén járó juttatás megszüntetése] ítélet, C‑762/23, EU:C:2025:400, 23. pont).
23      Másodsorban a jogbiztonság elvével összefüggésben értelmezett bírói függetlenség elve megköveteli, hogy a bírák javadalmazásának meghatározására vonatkozó részletszabályok objektívek, kiszámíthatóak, stabilak és átláthatóak legyenek, kizárva az érintett tagállam jogalkotó és végrehajtó hatalmi ágának bármilyen önkényes beavatkozását (2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 56. pont).
24      Márpedig úgy tűnik, hogy annak előírásával, hogy a bírák illetményének összegét úgy kell meghatározni, hogy az alapösszeget meg kell szorozni egy olyan szorzótényezővel, amely tükrözni hivatott a bíró által ellátott feladatok jelentőségét, az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikkének első bekezdése megfelel az előző pontban említett feltételeknek, aminek vizsgálata mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
25      Egyébiránt a 2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet (C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 10. és 25. pont) alapjául szolgáló ügyekben a Bíróság nem kérdőjelezte meg a lengyel és a litván bírák díjazásának ilyen számítási módjait. Mindenesetre az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyetlen eleme sem teszi lehetővé annak megértését, hogy a horvát bírák díjazásának az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvényben előírt számítási módjai miért ne lennének objektívek.
26      Harmadsorban, a bíráknak olyan díjazásban kell részesülniük, amely megfelel az általuk ellátott feladatok jelentőségének, ami szükségessé teszi az érintett tagállam társadalmi‑gazdasági hátterének, azaz gazdasági, társadalmi és pénzügyi helyzetének figyelembevételét. Ebből a szempontból helyénvaló összehasonlítani a bírák átlagilletményét az adott állambeli átlagbérrel. Ezenkívül, noha figyelembe kell venni más jogi szakmák képviselőinek fizetését, ebből nem vonható le az a következtetés, hogy a bírák díjazása nem lehet alacsonyabb, mint más jogi szakemberek, különösen a szabadfoglalkozásúak, mint például az ügyvédek átlagos díjazása, mivel nyilvánvalóan eltérő helyzetben vannak, mint a bírák. Egyébiránt figyelembe kell venni azokat a különböző pótlékokat és juttatásokat, amelyeket a bírák a rendes alapilletményükön felül kapnak (2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 58., 61–64. pont; 2025. június 5‑i Curtea de Apel Bucureľti [A bírák számára nyugdíjazásuk esetén járó juttatás megszüntetése] ítélet, C‑762/23, EU:C:2025:400, 35. és 36. pont).
27      Jóllehet az EUMSZ 267. cikkben előírt eljárás keretében a Bíróságnak nem feladata, hogy az uniós jog szabályait egy meghatározott ügyre alkalmazza, ahhoz hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ adjon, az alapeljárás iratai, valamint az elé terjesztett írásbeli észrevételek alapján olyan iránymutatásokat adhat, amelyek lehetővé teszik e bíróság számára a határozathozatalt (lásd ebben az értelemben: 1991. június 20‑i Newton ítélet, C‑356/89, EU:C:1991:265, 10. pont; 2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 77. pont).
28      A jelen ügyben meg kell állapítani különösen, hogy az elsőfokú bíróságok bíráinak bruttó alapilletménye 1,77‑szerese egy jogi személy alkalmazásában álló munkavállaló bruttó fizetésének, amelyről egyébként nem tudni, hogy az adott tagállamban az átlagos bruttó fizetésnek felel‑e meg, és hogy ez az arány továbbra is jelentős.
29      Ezenkívül úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem vette figyelembe a horvát elsőfokú bíróságok bíráit megillető juttatásokat, különösen a szolgálati idő alapján járó pótlékot, amely hat év szolgálati idő után minden további szolgálati év után 0,5–20%‑kal növeli a bírák díjazását, és amely jelentősen megemeli javadalmazásukat.
30      Ezenkívül annak ellenőrzése érdekében, hogy a bírák díjazása milyen mértékben felel meg az általuk ellátott feladatok jelentőségének, a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe veheti a Bizottság által az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Központi Banknak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának készített, „2025. évi uniós igazságügyi eredménytábla [az Európai Unióban]” címet viselő közleményében [COM (2025) 375 végleges] szereplő adatokat. (lásd analógia útján: 2025. június 5‑i Curtea de Apel Bucureşti [A bírák számára nyugdíjazásuk esetén járó juttatás megszüntetése] ítélet, C‑762/23, EU:C:2025:400, 43. pont). Márpedig az e közleményben szereplő 35. ábrából kitűnik, hogy a horvát elsőfokú bíróságok pályakezdő bíráinak bruttó díjazása és az e tagállamban mért átlagbér 1,77‑es aránya hasonló a más tagállamokban, például a Belga Királyságban, az Olasz Köztársaságban, a Litván Köztársaságban, Magyarországon, az Osztrák Köztársaságban, a Lengyel Köztársaságban, a Finn Köztársaságban vagy a Svéd Királyságban megfigyelhető arányszámhoz. Ez az arány még magasabb is, mint Németországban, Franciaországban, Luxemburgban, Hollandiában vagy Szlovéniában.
31      Ráadásul az a tény, hogy valamely tagállam jogalkotója költségvetési okokból nem növelte a nemzeti bíróságok díjazását, így a szóban forgó arány csökkent, nem feltétlenül tekinthető a jogállamiság értéke e tagállamban való védelme leértékelődésének. Kizárólag az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének és a Charta 47. cikkének megsértését alátámasztó különleges körülmények, különösen az igazságszolgáltatás szervezetére vonatkozó és a bírói függetlenség garanciáit sértő nemzeti rendelkezések elfogadása bizonyíthatja e jogalkotó azon szándékát, hogy megsértse a bírói függetlenség elvét (lásd ebben az értelemben: 2021. április 20‑i Repubblika ítélet, C‑896/19, EU:C:2021:311, 64. és 65. pont).
32      Végül, ami az arra alapított érvet illeti, hogy Horvátországban az ügyvéd a közigazgatási bírósági jogvitában a keresetlevél megszövegezéséért és a tárgyaláson való részvételért hozzáadottérték‑adóval együtt 2500 euró díjazásra jogosult, amint az az igazságszolgáltatás hatékonyságáért felelős európai bizottság (CEPEJ) által 2020‑ban készített, az európai igazságszolgáltatási rendszerek értékeléséről szóló jelentésből (67. o.) kitűnik, a bírói függetlenség és tágabb értelemben egy jogállamban az igazságszolgáltatás minőségének biztosítása érdekében „[a]z igazságügyi politikáknak figyelembe kell venniük más jogi szakmák képviselőinek fizetését is annak érdekében, hogy a bírói hivatást a magasan képzett jogászok számára vonzóvá tegyék”. Mindazonáltal, ahogyan az a jelen ítélet 26. pontjában szerepel, a bírói függetlenség elvével nem ellentétes az, ha a bírák javadalmazását más jogászi hivatások képviselői átlagos díjazásánál alacsonyabb szinten állapítják meg, mivel e jogászok a bírákhoz képest nyilvánvalóan eltérő helyzetben vannak.
33      Így – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok függvényében – nem tűnik úgy, hogy az igazságügyi tisztviselők javadalmazásáról szóló törvény 4. cikkének első bekezdése sértette volna a bírói függetlenségnek az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében megfogalmazott elvéből eredő követelményeket (lásd analógia útján: 2025. február 25‑i Sąd Rejonowy w Białymstoku és Adoreikė ítélet, C‑146/23 és C‑374/23, EU:C:2025:109, 83. pont).
34      A fenti megfontolásokra tekintettel az első, a harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a bírói függetlenség elvével nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében a bírák illetményét e tagállam jogalkotó és végrehajtó hatalma határozza meg úgy, hogy a bírák és más igazságügyi tisztviselők illetményalapját megszorozzák az érintett bíró kategóriájának megfelelő szorzótényezővel, amennyiben e meghatározás nem minősül önkényes jogkör gyakorlásának, hanem objektív, kiszámítható, stabil és átlátható részletszabályokon alapul, és a bírák számára olyan szintű javadalmazást biztosít, amely összhangban van az általuk ellátott feladatok jelentőségével, figyelembe véve az érintett tagállam gazdasági, társadalmi és pénzügyi helyzetét, valamint az ottani átlagbért.
A második kérdésről
35      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja meghatározni, hogy miként tudná helyreállítani a bírák olyan díjazáshoz való jogát, amely megfelel az általuk ellátott feladatok jelentőségének abban az esetben, ha a bírák illetményéről szóló törvény 4. cikke sértené a bírói függetlenségnek az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő elvét.
36      Az első, a harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésre adott válaszra tekintettel, valamint olyan bizonyítékok hiányában, amelyek alátámasztanák, hogy e törvény 4. cikke sérti a bírói függetlenség elvét, a második kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
37      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikkel összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
a bírói függetlenség elvével nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében a bírák illetményét e tagállam jogalkotó és végrehajtó hatalma határozza meg úgy, hogy a bírák és más igazságügyi tisztviselők illetményalapját megszorozzák az érintett bíró kategóriájának megfelelő szorzótényezővel, amennyiben e meghatározás nem minősül önkényes jogkör gyakorlásának, hanem objektív, kiszámítható, stabil és átlátható részletszabályokon alapul, és a bírák számára olyan szintű javadalmazást biztosít, amely összhangban van az általuk ellátott feladatok jelentőségével, figyelembe véve az érintett tagállam gazdasági, társadalmi és pénzügyi helyzetét, valamint az ottani átlagbért.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: horvát.