62008CC0105_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetben az Európai Bizottság azt kifogásolja, hogy a Portugál Köztársaság nagyobb mértékben adóztatja a külföldi illetőségű pénzintézeteknek történő kamatfizetéseket, mint a belföldi illetőségű pénzintézeteknek történő kamatfizetéseket. A határon átnyúló kamatfizetéseket a bruttó jövedelem 20%‑áig terjedő mértékű forrásadó terheli. A hitelnyújtáshoz kapcsolódó újrafinanszírozási költségek beszámítása kizárt. Ezzel szemben a belföldi jogosultak kizárólag a nettó jövedelem 25%‑áig terjedő mértékű nyereségadó alá tartoznak.
2. A Bizottság szerint a Portugál Köztársaság ezzel megsérti az EK‑Szerződés és az Európai Gazdasági Térségről szóló 1992. május 2‑i megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás)(2) által biztosított, szolgáltatások szabad mozgását és a tőke szabad mozgását.
3. A Portugál Köztársaság elsősorban azzal érvel, hogy a Bizottság ténylegesen nem bizonyította a külföldi illetőségű pénzintézetek magasabb adóterhét. Másodlagosan arra hivatkozik, hogy a belföldi illetőségű és a külföldi illetőségű pénzintézetek nincsenek hasonló helyzetben. E tagállam szerint a külföldi illetőségű hitelezők csak korlátozott mértékben tartoznak a Portugáliában beszedett kamatok után adófizetési kötelezettség alá. A Portugál Köztársaság számára az ítélkezési gyakorlat(3) szerint a forrásállamnak csupán az adott államban gyakorolt gazdasági tevékenységhez közvetlenül kapcsolódó költségeket kell figyelembe vennie. A Portugál Köztársaság szerint az újrafinanszírozási költségek ugyanakkor nem rendelhetők az egyes konkrét kölcsönökhöz. Tehát a külföldi illetőségű bankok által Portugáliában beszedett kamatokkal kapcsolatban közvetlenül felmerülő költségek megállapítása nem lehetséges.
4. A Portugál Köztársaság szerint ezzel szemben a belföldi illetőségű adóalanyok nettó jövedelme nehézség nélkül megállapítható. Mivel ezek az adóalanyok Portugáliában a teljes világjövedelmük után fizetnek adót, e jövedelemből valamennyi üzleti ráfordításukat levonhatják, anélkül hogy ezeket a ráfordításokat meghatározott jövedelemhez kellene hozzárendelniük.
5. A Bizottság a jelen eljárást irányadó eljárásnak tekinti, és abból az elvből indul ki, hogy a külföldi illetőségű bankok által beszedett kamatokat más tagállamok szintén hasonló szabályok szerint adóztatják meg, amelyek a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet által kidolgozott, a jövedelem és a vagyon adóztatásáról szóló modellegyezményt (a továbbiakban: OECD‑modellegyezmény) követik.
6. A határon átnyúló osztalékfizetések adóztatásától eltérően a Bíróság közelebbről még nem foglalt állást a határon átnyúló kamatfizetések forrásállambeli adóztatását illetően. Legfeljebb a Truck Center‑ügyet(4) említhetjük, amely a társult vállalkozások közötti kamatfizetéseket érinti. Ezeket a kifizetéseket időközben a 2003/49/EK irányelv(5) mentesítette a forrásadó-fizetési kötelezettség alól. A külföldi illetőségű természetes személyek részére történő kamatfizetések adóztatását szintén szabályozza a közösségi jog.(6) Ugyanakkor, a másodlagos jogban egyetlen rendelkezés sincs a másik tagállamban székhellyel rendelkező pénzintézeteknek történő kamatfizetések adóztatását illetően.
II – Jogi háttér
7. A jelen eljárás közösségi jogi hátterét a szolgáltatások szabad mozgását és a tőke szabad mozgását biztosító EK 49. és EK 56. cikk képezi. Az EGT‑Megállapodás szintén hivatkozott 36. és 40. cikke lényegében megegyezik az EK‑Szerződés hivatkozott rendelkezéseivel.
8. A társasági adóról szóló portugál törvénykönyv (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas colectivas, a továbbiakban: CIRC)(7) 4. §‑ának (2) bekezdése értelmében a más tagállamokban letelepedett jogi személyek és az egyéb jogalanyok kizárólag a belföldön szerzett jövedelmük után adóznak. A CIRC 4. §‑a (3) bekezdésének c) pontja szerint a nem adóalanyok adófizetési kötelezettség alá tartozó belföldi jövedelmébe tartoznak a belföldi illetőségű vagy belföldi székhellyel, központi ügyvezetési hellyel rendelkező adós által fizetett kamatok, illetve azok, amelyek kifizetésére az ebben a tagállamban található valamely állandó telephely köteles.
9. A CIRC 88. §‑a (1) bekezdése, (3) bekezdésének b) pontja és (5) bekezdése értelmében az adó forrásadó formájában kerül kivetésre. A CIRC 80. §‑a (2) bekezdése c) pontjának alkalmazásában az adó mértéke 20%. A Portugália által – Ciprus kivételével – valamennyi tagállammal, illetve – Liechtenstein kivételével – az EGT‑Megállapodásban részes államokkal, a kettős adóztatás elkerülése céljából kötött kétoldalú adójogi egyezmények (a továbbiakban: CFB) előírják a forrásadó mértékének 10, 12 illetve 15%‑ra való csökkentését. Az OECD‑modellegyezménynek megfelelően e CFB‑k előírják, hogy a külföldi illetőségű jogosult jövedelmének bruttó összege képezi a forrásadó adóalapját.
10. Ezzel szemben a belföldi illetőségű jogosultak jövedelme 25%‑os általános mértékű nyereségadó alá tartozik (a CIRC 80. §‑ának (1) bekezdése). Az ő esetükben azonban az adó csupán a kamatok nettó összegét sújtja, azaz az újrafinanszírozási költségeket is magában foglaló üzleti ráfordítások levonása utáni kamatokat.
III – A pert megelőző eljárás és a kereset
11. Az eljárási szabályoknak megfelelően lefolytatott pert megelőző eljárásban a Bizottság azt kifogásolta, hogy a Portugál Köztársaság nagyobb mértékben adóztatja a belföldi illetőségű adósok által a más tagállamokban vagy az EGT‑Megállapodás valamely részes államában letelepedett pénzintézetek számára törlesztett jelzálogkölcsönök és egyéb típusú hitelek kamatait, mint a belföldi illetőségű pénzintézeteknek által beszedett kamatokat. Ez ellentétes az EK 49. és az EK 56. cikkel. A Bizottságot nem győzték meg a Portugál Köztársaság által előterjesztett érvek, ezért 2008. május 6‑án benyújtotta a jelen keresetet, amelyben azt kéri, hogy a Bíróság:
– állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság – mivel a külföldi illetőségű pénzintézeteknek történő kamatfizetéseket nagyobb mértékben adóztatta meg, mint a belföldi illetőségű pénzintézeteknek történő kamatfizetéseket, korlátozza a jelzáloghitel és egyéb típusú hitelek szolgáltatásának a más tagállamokban és az EGT‑Megállapodás részes államaiban letelepedett pénzintézetek általi nyújtását – nem teljesíti az EK 49. és az EK 56. cikkből, valamint az EGT‑Megállapodás 36. és 40. cikkéből eredő kötelezettségeit;
– kötelezze a Portugál Köztársaságot a költségek viselésére.
12. A Portugál Köztársaság a kereset elutasítását kéri a Bíróságtól, valamint azt, hogy a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
13. 2008. augusztus 4‑i végzésében a Bíróság elnöke megengedte a Litván Köztársaság beavatkozását a Portugál Köztársaság kérelmeinek támogatása végett.
IV – Jogi elemzés
A – Az EK 49. és az EK 56. cikk megsértésére alapított kifogás
1. Az alkalmazandó alapszabadság
14. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azt illetően, hogy a nemzeti szabályozás egyik vagy másik szabadság körébe tartozik‑e, az érintett szabályozás célját kell figyelembe venni.(8)
15. A vitás rendelkezések értelmében a külföldi jogi személyek minden jövedelmére forrásadót vetnek ki. E rendelkezések – szövegezésük értelmében – tehát vonatkoznak mind a kölcsönök kamataira, mind pedig a vállalkozások közötti egyéb tőkeáramlásokra, amelyek fő célja nem pénzügyi szolgáltatás nyújtása.
16. A Bizottság keresete azonban csupán a pénzintézetek által nyújtott kölcsönök után beszedett kamatok adóztatását célozza. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a hitelintézetek hitelnyújtási tevékenysége az EK 49. cikk szerinti szolgáltatásnak minősül.(9)
17. Kétségtelen, hogy pénzügyi szolgáltatások keretében a kölcsön összegét és a kamatokat átutalják egyik tagállamból a másikba. Ezek a határon átnyúló pénzügyi áramlatok főszabály szerint szintén pénz- és tőkeforgalmi ügyleteket képeznek. Ugyanakkor ezek csak a hitelügylet lebonyolítására szolgálnak, amely pedig lényegét tekintve szolgáltatás.
18. Az EK 56. cikk alkalmazhatóságát illetően megállapítható, hogy a vitatott nemzeti szabályozásnak a tőkemozgás és a fizetési műveletek mozgásának szabadságára gyakorolt esetleges korlátozó hatásai csak a szolgáltatásnyújtás szabadságával kapcsolatos esetleges korlátozások elkerülhetetlen következményei lennének. Amennyiben valamely nemzeti intézkedés egyidejűleg több alapvető szabadsághoz is kapcsolódik, a Bíróság a szóban forgó intézkedést főszabály szerint a kettő közül csupán az egyik szabadságra tekintettel vizsgálja meg, ha kiderül, hogy az adott ügy körülményei között az egyik a másikhoz képest teljesen másodlagos, és ahhoz kapcsolódhat.(10)
19. Következésképpen a megtámadott rendelkezéseket kizárólag a szolgáltatások szabad mozgásának mércéjével kell vizsgálni.
20. A Fidum Finanz ügyben hozott ítéletben a Bíróság a hivatásszerűen folytatott hitelnyújtási tevékenységet szintén a szolgáltatások szabad mozgásának alkalmazási köréhez kapcsolta. Ehhez az alapszabadsághoz viszonyítva a Bíróság a csupán közvetetten érintett tőke szabad mozgását csak második helyre állította, jóllehet a Fidium Finanz mint harmadik állambeli társaság ez utóbbira nem hivatkozhatott.(11)
21. A Bizottság úgy véli, hogy ezek, a szolgáltatások szabad mozgása és a tőke szabad mozgása közötti kapcsolatra vonatkozó megállapítások csak harmadik államban székhellyel rendelkező vállalkozás esetében alkalmazandóak, jelen esetben azonban nem ez a helyzet. A Bizottság álláspontja szerint a Bíróság ki akarta zárni annak lehetőségét, hogy a tőke szabad mozgásának analóg alkalmazásával megkerüljék a szolgáltatások szabad mozgása alkalmazási körének közösségi állampolgárokra való korlátozását.
22. A Bizottság ezen álláspontjának ugyanakkor ellentmond a Bíróság számos, kizárólag Közösségen belüli tényállást érintő ítélete, amelyekben a Bíróság a különböző szabadságok közötti versengő viszonyt a Fidium Finanz ügyben hozott ítélethez hasonlóan értékelte.(12)
2. A szolgáltatások szabad mozgásának korlátozása
23. Az állandó ítélkezési gyakorlat alapján az EK 49. cikkel ellentétes minden olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely a tagállamok közötti szolgáltatásnyújtást a tisztán egy tagállamon belüli szolgáltatásnyújtásnál nehezebbé teszi.(13)
24. Különösen akkor beszélhetün k az EK 49. cikkben tiltott korlátozások meglétéről, amikor valamely tagállamnak a határon átnyúló gazdasági tevékenységekre vonatkozó adórendelkezései kevésbé kedvezőek, mint az adott tagállam határain belül folytatott gazdasági tevékenységre vonatkozó adórendelkezései.(14)
25. Továbbá a szolgáltatásnyújtás szabadsága magában foglalja többek között minden olyan hátrányos megkülönböztetés megszüntetését, amely a szolgáltatót állampolgárságánál/honosságánál vagy annál a ténynél fogva érinti, hogy más tagállamban nyújtja szolgáltatását, mint amelyben letelepedett.(15)
26. A felek egyetértenek abban, hogy a portugál eredetű kamatjövedelmek eltérő bánásmódban részesülnek aszerint, hogy az adózó Portugáliában, valamely más tagállamban vagy az EGT‑Megállapodás egyik részes államában letelepedett‑e.
27. Az eltérő bánásmód tehát közvetlenül az adózó székhelyéhez kapcsolódik, amely az EK 48. cikk értelmében a társaságok esetében valamely tagállam jogrendjéhez való – a természetes személyek állampolgárságához hasonló – kapcsolódásuk meghatározását szolgálja.(16) Meg kell tehát vizsgálni az alábbiakban, hogy a vitás portugál rendelkezések tiltott hátrányos megkülönböztetést eredményeznek‑e. Ez lenne a helyzet, ha a külföldi illetőségű pénzintézetek kamatjövedelmének adóztatása kevésbé kedvező lenne, mint a belföldi illetőségűek ugyanazon jövedelmének adóztatása.
28. E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy a Portugál Köztársaság végeredményben nagyobb mértékben adóztatja a külföldi illetőségű pénzintézetek kamatjövedelmét, mivel az ő esetükben az adó a bruttó jövedelmet sújtja, míg a belföldi illetőségűek esetében az adóalapot a nettó jövedelmek képezik. A Bizottság álláspontja szerint a bankok az európai piacon csupán csekély nyereséget érnek el, amely a közös valutának és a bankokra vonatkozó szabályok harmonizációjának köszönhetően átlátható. A különböző adóalapok tehát a Bizottság szerint a külföldi illetőségű jogosultak számottevően nagyobb mértékű adóztatásához vezet.
29. A Bizottság ezt az összefüggést egy számszerű példa segítségével magyarázza, amelyben a pénzintézet nyereségét a bruttó jövedelem 10%‑ára becsüli, így tehát amint a forrásadó mértéke eléri a 10%‑ot, az adózás után nem marad nyereség.
30. A portugál kormány vitatja, hogy a külföldi illetőségű pénzintézetek a belföldi illetőségűekhez képest kevésbé kedvező adózás alá tartoznak, és álláspontját szintén számszerű példa segítségével támasztja alá, amelyben kevésbé magas üzleti ráfordításokból – és így magasabb nyereségrátából – kiindulva érvel. A portugál kormány – a litván kormány támogatásával – ezenkívül kifogásolja, hogy a Bizottság nem bizonyította a korlátozás tényleges létezését, és hogy csupán feltételezésekre támaszkodik.
31. A következő táblázat segítségével magyarázhatjuk az adóalap és az adómérték közötti összefüggést, amely tartalmazza a Bizottság és a portugál kormány számszerű példáit is.
>lt>1
* A portugál kormány példája, ** A Bizottság példája
32. A táblázat mutatja, hogy a külföldi illetőségűek esetében az ülzeti ráfordítások összegének változása ellenére az adó változatlan marad, míg a belföldi illetőségűek által fizetendő adó az üzleti ráfordításokkal arányosan csökken. 10%‑os adó CFB alapján való alkalmazása esetén a külföldi illetőségűek adóztatásának mértéke nagyobb, amint az üzleti ráfordítások meghaladják a bruttó jövedelem 60%‑át vagy amint a nettó jövedelem nem haladja meg a bruttó jövedelem 40%‑át. 15, illetve 20%‑os forrásadó esetében a külföldi illetőségűek adózása kedvezőtlenebbé válik, ha az üzleti ráfordítások megegyeznek a bruttó jövedelem 40, illetve 20%‑ával.
33. Amint az eljárásban félként részt vevő kormányok helyesen hangsúlyozzák, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt indított eljárás keretében a Bizottság feladata az állítólagos kötelezettségszegés fennállásának bizonyítása. A Bizottságnak kell a Bíróság elé tárnia a kötelezettségszegés fennállásának Bíróság általi ellenőrzéséhez szükséges adatokat, anélkül hogy bármiféle vélelemre támaszkodna.(17)
34. A tárgyalás során a Bizottság kiemelte, hogy bizonyította a külföldi illetőségűekkel való kedvezőtlenebb bánásmódot a belföldi illetőségűekhez képest, hiszen ők nem vonhatják le adóalapjukból az üzleti ráfordításokat. A Bizottság álláspontja szerint az alperes állam feladata annak megindokolása, hogy – az alacsonyabb adómértéket figyelembe véve – e különbség végeredményben nem vezet a külföldi illetőségűek magasabb adóztatásához.
35. Azonban a Bizottság félreérti a bizonyítási kötelezettség és a bizonyítási teher megoszlását. Felperesi minőségében az ő feladata felsorakoztatni valamennyi tényt, amely meggyőző módon alátámasztja a keresetben megfogalmazott kötelezettségszegésre vonatkozó kifogást. A Bizottság nem annak megállapítását kérte a Bíróságtól, hogy a Portugál Köztársaság az eltérő adóalap meghatározásával követett el kötelezettségszegést. Ezzel szemben azt kifogásolja, hogy a Portugál Köztársaság nagyobb mértékben adóztatja a külföldi illetőségűeknek történő kamatfizetéseket, mint a belföldi illetőségűeknek történő kamatfizetéseket. Fel kell tehát sorakoztatnia, és bizonyítania kell azokat a tényeket, amelyek megalapozzák ezt a kifogást.
36. Amint a 31. pontban szereplő táblázat mutatja, az adóteher összege két tényezőtől függ, azaz az adómértéktől és az adóalaptól. A külföldi illetőségű pénzintézeteknek fizetett kamatok adójának mértéke kétségtelenül alacsonyabb, mint a társasági adó általános mértéke, amely alá a belföldi illetőségűek által beszedett kamatok vannak vetve. A határon átnyúló kamatfizetésekre kivetett forrásadó adóalapja ezzel szemben sokkal szélesebb, mivel az nem csökkenthető az üzleti ráfordítások levonásával.
37. Annak eldöntése, hogy ez a körülmény kisebb adómérték alkalmazása ellenére a más tagállamban székhellyel rendelkező pénzintézetek jelentősebb adóztatásához vezet‑e, a belföldi illetőségű pénzintézetek – mint összehasonlítási csoport – adóalapjának tényleges terjedelmétől függ. A külföldi illetőségű kamatjogosultak adóalapjától eltérően ez az érték a bruttó jövedelemhez viszonyított üzleti ráfordítások összegének függvényében változik. A kötelezettségszegés csak akkor állapítható meg, ha a belföldi illetőségűek adóalapját olyan mértékben csökkenti az üzleti ráfordítások levonása, hogy magasabb adómérték ellenére az erre az adóalapra kivetett adó alacsonyabb, mint a bruttó kamatjövedelemre kivetett forrásadó.
38. Az adóalap terjedelmét illetően a Bizottság azt állította, hogy a belső piacon lévő versenyhelyzet miatt a bankok nyereségrátája a legjobb esetben eléri azt a nagyságrendet, amelyen számszerű példája alapul (a bruttó jövedelem 10%‑a). Ha ez igaz volna, a kamatfizetésekre alkalmazandó alacsonyabb adómérték nem bizonyulna elegendőnek, hogy a külföldi illetőségű pénzintézetek számára kompenzálja az üzleti ráfordítások levonása lehetőségének kizárásából fakadó hátrányt. A forrásadó így felemésztené a nyereség egészét, és eleve megfosztaná értelmétől a határon átnyúló hitelügyleteket.(18)
39. A portugál kormány vitatja ezt az állítást. Az igaz, hogy az ő számszerű példája nem eléggé konkrét, mivel az az újrafinanszírozási költségeken alapszik, amely csupán CFB szerinti kedvezőbb adómérték alkalmazása esetén zárja ki a külföldi illetőségű bankokkal való kedvezőtlenebb bánásmódot.(19) Mindamellett ebben a példában a portugál kormány nem fogadja el, hogy a várható újrafinanszírozási költségek ténylegesen abban a nagyságrendben helyezkednek el, amelyre ő maga alapozott. A példa inkább csak annak illusztrálására szolgál, hogy a fiktív paraméterek megváltoztatásával különböző eredményeket kapunk.
40. Tekintve, hogy állításait vitatják, a Bizottságnak kézzelfogható bizonyítékokat kellett volna bemutatnia a portugál hitelintézetek bruttó kamatjövedelemei és üzleti ráfordításai közötti tényleges kapcsolatot illetően. A Bizottság azonban az eljárás teljes időtartama alatt, beleértve a tárgyalást is, csupán számszerű hipotézisekre alapozott. Még ha a Bizottságnak nem is kell bizonyítania, hogy a külföldi illetőségűek által fizetett adó minden esetben magasabb, mint a belföldi illetőségűek által fizetett,(20) azt azonban bizonyítania kell, hogy a kötelezettségszegés ténylegesen fennállhat. Feltételezései elfogadhatóságának alátámasztására bemutathatott volna például statisztikai adatokat vagy a banki hitelek kamatszintjére, illetve az újrafinanszírozási feltételekre vonatkozó adatokat.
41. Mivel a Bizottság e tekintetben nem mutatott be semmilyen adatot, a külföldi illetőségű jogosultaknak történő kamatfizetések magasabb adóztatása tényekkel alá nem támasztott puszta feltételezés marad. A Bizottság tehát nem bizonyította az állítólagos kötelezettségszegést.
42. Szintén elképzelhető a kötelezettségszegés más érvre való alapozása.
43. Az újrafinanszírozási költségek konkrét összegétől függetlenül a portugál szabályok ténylegesen nehezebbé teszik a más tagállamban székhellyel rendelkező hitelintézetek számára a belföldi intézetekkel való versengést és a portugál piacra való belépést.
44. Ha változatlan újrafinanszírozási költség ellenére egy másik tagállambeli bank azért, hogy ügyfeleket szerezzen Portugáliában, csökkenti a kamatlábat, és elfogadja a kisebb mértékű nyereséget, a Portugáliában fizetendő adó nem a nyereségráta csökkenésével arányosan mérséklődik, hanem kizárólag a kamatok csökkentett bruttó összegével arányosan. A nyereségre vonatkozó adóteher növekszik.
45. A belföldi illetőségű vállalkozások ezzel szemben csak a nettó jövedelmük alapján fizetnek adót. Ha a nyereségük csökken, az adó arányosan mérséklődik. A nyereség utáni adózás tehát változatlan marad. Végső soron a külföldi bankoknak rendkívül nehéz a nemzeti bankokkal versenyezni az árak szintjén, mivel egy bizonyos nyereségráta alatt a határon átnyúló kamatfizetések után jelentősebb adóteher terheli őket, mint amely a belföldi illetőségűeket terheli azonos jövedelmük után.(21)
46. Másképpen megfogalmazva: a veszteségek elkerülése érdekében a külföldi bankoknak legalább a forrásadóval egyező nyereséget kell elérniük. A portugál bankok azonban még alacsonyabb ár felszámítása esetén is számolhatnak adózás utáni nyereséggel.
47. Ugyanakkor a Bizottság ezt a jelenséget nem kifogásolta. Következésképpen, a Portugál Köztársaság nem tudott megfelelően védekezni a külföldi pénzintézetek piacra lépésének akadályozása tárgyában felhozott kifogás ellen. A jelen ügyben tehát a kötelezettségszegés megállapítása nem alapulhat ezen a szemponton.
48. El kell tehát utasítani a keresetet abban a részében, amely az EK 49. cikk megsértésére vonatkozik, mivel a Bizottság nem bizonyította kellőképpen, hogy a Portugál Köztársaság végeredményben nagyobb mértékben adóztatja a más tagállamban székhellyel rendelkező pénzintézeteknek történő kamatfizetést, mint az azoknak a pénzintézeteknek történő kamatfizetést, amelyeknek a székhelye Portugáliában található.
B – Az EGT‑Megállapodás 36. és 40. cikkének megsértésére alapított kifogás
49. A Bíróság már megállapította, hogy az EGT‑Megállapodás 36. cikke, illetve az EK 49. cikk által nyújtott garanciák megegyeznek, és azokat egységesen kell értelmezni.(22) A Bíróság ugyanezt a megállapítást tette az EGT‑Megállapodás 40. cikke és az EK 56. cikk vonatkozásában.(23) Az EK‑Szerződés rendelkezéseinek megsértésére vonatkozóan elfogadott gondolatmenet tehát, analógia útján, alkalmazandó a 36. és 40. cikkre is.(24)
50. A jövedelmek és az üzleti ráfordítások összegére vonatkozó ténybeli elemek hiányában a Bizottság szintén nem tudta bizonyítani az EGT‑Megállapodás valamely részes államában székhellyel rendelkező pénzintézeteknek történő kamatfizetések nagyobb mértékű adóztatását.
C – Közbenső következtetés
51. Végül meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította az EK 49. cikk és az EGT‑Megállapodás 36. cikkében biztosított szolgáltatások szabad mozgásának megsértését, amely az egyedüli kritérium, amelynek szempontjából a vitás tények értékelendőek. A keresetet tehát teljes egészében el kell utasítani.
52. E tekintetben ugyanakkor kétségtelen, hogy a külföldi illetőségű pénzintézetek által beszedett kamatok adóztatásának működése jelentősen akadályozhatja a szolgáltatások szabad mozgását, amennyiben a Bizottság újrafinanszírozási költségek összegére vonatkozó feltételezései helyesek.
53. A jelen körülmények között nem lehet állást foglalni azon központi kérdést illetően, hogy a külföldi illetőségű pénzintézetek potenciálisan jelentős mértékben magasabb, sőt, korlátozó adóterhe igazolható‑e azzal a ténnyel, hogy ezek az intézetek az újrafinanszírozási költségeket illetően nincsenek a belföldi illetőségű pénzintézetekkel hasonló helyzetben.
54. Annak kérdése, hogy a külföldi illetőségűek költségei csak abban az esetben állnak közvetlen gazdasági kapcsolatban(25) a fogadó tagállamban keletkező jövedelmeikkel, ha ezek a költségek egyéniesíthető módon
e jövedelmeiknek tudhatóak be, többek között szintén nyitva marad. Ez utóbbi esetben emellett az az összetett kérdés is felmerül, hogy a banki tevékenység sajátosságaira tekintettel a gyakorlatban hogyan kellene meghatározni ezeket az arányos költségeket.
V – Költségek
55. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bizottságot – mivel pervesztes lett – a Portugál Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 4. §‑a alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
VI – Végkövetkeztetések
56. Azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1. A Bíróság a keresetet elutasítja.
2. Az Európai Bizottság viseli az eljárás költségeit, a Litván Köztársaság költségeinek kivételével.
3. A Litván Köztársaság maga viseli saját költségeit.
(1) .
(2)  –	HL 1994. L 1., 3. o.
(3)  –	Lásd a C‑234/01. sz. Gerritse‑ügyben 2003. június 12‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑5933. o.) 27. pontját; a C‑346/04. sz. Conijn‑ügyben 2006. július 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑6137. o.) 20. pontját; a C‑290/04. sz. FKP Scorpio Konzertproduktionen ügyben 2006. október 3‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑9461. o.) 52. pontját; a C‑345/04. sz. Centro Equestre da Lezíria Grande ügyben 2007. február 15‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑1425. o.) 23–25. pontját és a C‑11/07. sz., Eckelkamp és társai ügyben 2008. szeptember 11‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑6845. o.) 50. pontját.
(4)  –	A C‑282/07. sz. Truck Center‑ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑10767. o.).
(5)  –	A különböző tagállambeli társult vállalkozások közötti kamat- és jogdíjfizetések közös adózási rendszeréről szóló, 2003. június 3‑i 2003/49/EK tanácsi irányelv (HL L 157., 49. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 380. o.).
(6)  –	A megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló, 2003. június 3‑i 2003/48/EK tanácsi irányelv (HL L 157., 38. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 369. o.).
(7)
–	A 2005. december 7‑i 211/2005. sz. törvényrendelettel módosított (Diário da República I., A. sorozat 234. sz., 2005. december 7.), 1988. november 3‑i 442/B/88 sz. törvényrendelet.
(8)  –	A C‑196/04. sz., Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑7995. o.) 31–33. pontja; a C‑452/04. sz. Fidium Finanz ügyben 2006. október 3‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑9521. o.) 34. és 44–49. pontja és a C‑311/08. sz. SGI‑ügyben 2010. január 21‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 25. pontja.
(9)  –	A C‑484/93. sz., Svensson és Gustavsson ügyben 1995. november 14‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3955. o.) 11. pontja, a C‑222/95. sz. Parodi‑ügyben 1997. július 9‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑3899. o.) 17. pontja és a 8. lábjegyzetben hivatkozott Fidium Finanz ügyben hozott ítélet 39. pontja.
(10)  –	A 8. lábjegyzetben hivatkozott Fidium Finanz ügyben hozott ítélet 34. pontja és a C‑42/07. sz., Liga Portugesa de Futebol Profissional és Baw International ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 47. pontja.
(11)  –	A 8. lábjegyzetben hivatkozott Fidium Finanz ügyben hozott ítélet 47‑49. pontja.
(12)  –	Lásd a 8. lábjegyzetben hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet 33. pontját; a C‑231/05. sz. Oy AA‑ügyben 2007. július 18‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑6373. o.) 24. pontját; a C‑182/02. sz. Glaxo Wellcome ügyben 2009. szeptember 17‑én hozott ítélet (az EBHT-ban még nem tették közzé) 37. és 50. pontját és a 8. lábjegyzetben hivatkozott SGI‑ügyben hozott ítélet 23. és azt követő pontjait.
(13)  –	A C‑381/93. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1994. október 5‑én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑5145. o.) 17. pontja; a C‑157/99. sz., Smits és Peerbooms ügyben 2001. július 12‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑5473. o.) 61. pontja; a C‑281/06. sz. Jundt‑ügyben 2007. december 18‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑12231. o.) 52. pontja és a C‑314/08. sz. Filipiak‑ügyben 2009. november 19‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 61. pontja.
(14)  –	A 13. lábjegyzetben hivatkozott Filipiak‑ügyben hozott ítélet 62. pontja
(15)  –	Lásd különösen a C‑490/04. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. július 18‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑6095. o.) 83. pontját és a C‑546/07. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2010. január 21‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 39. pontját.
(16) –	Lásd különösen a 4. lábjegyzetben hivatkozott Truck Center ügyben hozott ítélet 32. pontját.
(17)  –	A C‑62/89. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1990. március 20‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑925. o.) 37. pontja; a C‑341/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2733. o.) 35. pontja és a C‑401/06. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. december 6‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑10609. o.) 27. pontja.
(18)  –	Lásd a jelen indítvány 31. pontjában szereplő táblázatot.
(19)  –	Lásd a jelen indítvány 31. pontjában szereplő táblázat 6. sorát.
(20)  –	Lásd ebben az értelemben a C‑406/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. április 23‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 27. pontját.
(21)  –	Lásd e tekintetben a C‑442/02. sz. CaixaBank France ügyben 2004. október 5‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑8961. o.) 12. és 13. pontját, ahol a Bíróság szintén piacralépési korlátnak tekintette a látra szóló betétszámlák utáni kamatfizetés tilalmát.
(22)  –	A C‑522/04. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2007. július 5‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑5701. o.) 44. és 45. pontja.
(23) –	A C‑540/07. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. november 19‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 56. és azt követő pontjai.
(24)  –	Ugyanakkor különbség adódhat akkor, ha az adóhatóságok közötti információcsere meghatározó, mivel az 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.) módosított, a közvetlen adóztatás területén a tagállamok illetékes hatóságainak kölcsönös segítségnyújtásáról szóló, 1977. december 19‑i 77/799/EGK tanácsi irányelv (HL L 336., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 63. o.) nem alkalmazandó az EGT‑Megállapodás részes államaiban (lásd a 23. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 70. és azt követő pontjait, valamint a hivatkozott ügyben 2009. július 16‑án ismertetett indítványom 74. és azt követő pontjait).
(25)  –	Lásd e tekintetben a 3. lábjegyzetben hivatkozott Gerritse‑ügyben hozott ítélet 27. pontját és a 3. lábjegyzetben hivatkozott Centro Equestre da Lezíria Grande ügyben hozott ítélet 23. és 25. pontját.