62019CO0841
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
3. märts 2021 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Direktiiv 2006/54/EÜ – Artikli 2 lõige 1 ja artikkel 4 – Meeste ja naiste võrdne tasustamine – Osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe – Klausel 4 – Osalise tööajaga töötajad, kes on valdavalt naised – Riiklik asutus, mis tagab töötajatele maksejõuetu tööandja poolt rahuldamata jäetud nõuete tasumise – Nende nõuete maksmise ülemmäär – Osalise tööajaga töötajate nõuete ülemmäära summa vähendamine vastavalt nende töötajate tööaja ja täiskohaga töötavate töötajate tööaja suhtarvule – Pro rata temporis põhimõte
Kohtuasjas C‑841/19,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de lo Social no 41 de Madridi (Madridi töökohus nr 41, Hispaania) 7. novembri 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. novembril 2019, menetluses
JL
versus
Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president N. Wahl, kohtunikud F. Biltgen (ettekandja) ja L. S. Rossi,
kohtujurist: M. Bobek,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
JL, esindaja: abogada I. J. Tello Limaco,
–
Hispaania valitsus, esindaja: S. Jiménez García,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Galindo Martín ja A. Szmytkowska,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (EÜT 1979, L 6, lk 24; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215) artikli 4 lõike 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23) artikli 2 lõike 1 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud JLi ja Fondo de Garantía Salariali (Fogasa) (palgatagatisfond (Fogasa), Hispaania) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab JLi nõude suurust oma endise tööandja vastu seoses tema osalise tööajaga töötamisega, mille tasumise eest vastutab pärast tööandja maksejõuetuks muutumist Fogasa.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 79/7
3
Direktiivi 79/7 artikli 3 lõike 1 punkti a kohaselt kohaldatakse seda direktiivi riiklike sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad kaitset haigus-, invaliidsus-, vanadus-, tööõnnetus-, kutsehaigus- ja töötusriskide eest.
4
Direktiivi artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud:
„Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga, ning eelkõige siis, kui kõne all on:
–
skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused,
–
sissemakse kohustus ja sissemaksete arvutamine,
–
hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa ja ülalpeetavate puhul suurendatava hüvitise arvutamine, ning hüvitise saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.“
Osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe
5
Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267), muudetud nõukogu 7. aprilli 1998. aasta direktiiviga 98/23/EÜ (EÜT 1998, L 131, lk 10; ELT eriväljaanne 05/03, lk 278), lisatud ja 6. juunil 1997 sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe (edaspidi „osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe“) klausli 4 punktides 1 ja 2 on märgitud:
„1. Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
2. Asjakohasel juhul kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet.“
Direktiiv 2006/54
6
Direktiivi 2006/54 artikli 1 esimeses ja teises lõigus on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine tööhõive ja elukutse küsimustes.
Selleks sisaldab käesolev direktiiv sätteid võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks järgmistes valdkondades:
[…]
b) töötingimused, sealhulgas töötasu;
[…]“.
7
Selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
kaudne diskrimineerimine – kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud;
[…]
e)
töötasu – harilik põhi- või miinimumpalk või mõni muu tasumoodus kas rahas või loonusena, mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab;
[…]“.
8
Direktiivi artikli 4 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Võrdse või võrdväärse töö puhul kõrvaldatakse otsene ja kaudne sooline diskrimineerimine töö tasustamise kõigis aspektides ja tingimustes.“
Direktiiv 2008/94/EÜ
9
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/94/EÜ töötajate kaitse kohta tööandja maksejõuetuse korral (ELT 2008, L 283, lk 36) põhjendustes 3 ja 7 on märgitud:
„(3)
On vaja kindlustada töötajate kaitse nende tööandja maksejõuetuse korral ja tagada neile minimaalne kaitse, eelkõige rahuldamata nõuete väljamaksmise tagamiseks, ning samas võtta arvesse ühenduse tasakaalustatud majandusliku ja sotsiaalse arengu vajadust. Sel eesmärgil peaksid liikmesriigid looma organi, mis tagab kõnealuste töötajate rahuldamata nõuete väljamaksmise.
[…]
(7)
Liikmesriigid võivad kehtestada garantiiasutuste vastutusele piiranguid, mis peavad kokku sobima käesoleva direktiivi ühiskondliku eesmärgiga ja võivad arvesse võtta nõuete erinevaid tasemeid.“
10
Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse töötajate nõuete suhtes, mis tekivad töölepingutest või töösuhetest ja esitatakse tööandjate vastu, kes on maksejõuetud artikli 2 lõike 1 tähenduses.“
11
Direktiivi artiklis 3 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et garantiiasutused tagavad vastavalt artiklile 4 töötajate töölepingutest või töösuhetest tulenevate rahuldamata nõuete väljamaksmise, sealhulgas lahkumistoetuse töösuhte lõpetamise korral, kui siseriiklikud õigusaktid seda ette näevad.
Garantiiasutuse ülevõetavad nõuded peavad olema rahuldamata töötasunõuded seoses ajavahemikuga vastavalt olukorrale enne ja/või pärast liikmesriikide määratud kuupäeva.“
12
Direktiivi artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Liikmesriikidel on võimalus piirata artiklis 3 nimetatud garantiiasutuste vastutust.
2.   Kui liikmesriigid kasutavad lõikes 1 nimetatud võimalust, täpsustavad nad ajavahemiku pikkuse, mille eest garantiiasutus peab maksma rahuldamata nõudeid. See ei tohi olla lühem kui ajavahemik, mis hõlmab töösuhte kolme viimase kuu tasu enne ja/või pärast artikli 3 teises lõigus nimetatud kuupäeva.
Liikmesriigid võivad selle minimaalse kolmekuulise ajavahemiku hõlmata võrdlusperioodiga, mille kestus on vähemalt kuus kuud.
Liikmesriigid, kus võrdlusperiood on vähemalt 18 kuud, võivad piirata ajavahemikku, mille eest garantiiasutus maksab rahuldamata nõudeid, kaheksa nädalani. Sel juhul kasutatakse minimaalse ajavahemiku arvutamiseks töötajale kõige soodsamaid ajavahemikke.
3.   Liikmesriigid võivad kehtestada garantiiasutuse maksete ülemmäärad. Need ei tohi olla väiksemad kui käesoleva direktiivi ühiskondliku eesmärgiga ühiskondlikult kokkusobiv tase.
Kui liikmesriigid seda võimalust kasutavad, teatavad nad komisjonile ülemmäära kehtestamisel kasutatud meetoditest.“
Hispaania õigus
13
Kuninga 23. oktoobri 2015. aasta seadusandliku dekreediga 2/2015 kiideti heaks töötajate üldseaduse konsolideeritud redaktsioon (Ley del Estatuto de los Trabajadores) (real decreto legislativo 2/2015; BOE nr 255, 24.10.2015, lk 100224) (edaspidi „töötajate üldseadus“). Töötajate üldseaduse artikli 33 lõiked 1, 2 ja 5 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   [Fogasa], mis on töö- ja sotsiaalkindlustusministeeriumi valitsemisalas asuv juriidilisest isikust iseseisev asutus, kellel on teovõime oma eesmärkide täitmiseks, maksab tööandja maksejõuetuse või pankrotimenetluse korral töötajatele väljamaksmisele kuuluva töötasu.
Eelmise lõigu tähenduses loetakse töötasuks sellisena lepituskokkuleppes või kohtuotsuses artikli 26 lõikes 1 märgitud alustel tunnustatud summat ning seaduses ette nähtud juhtudel töölepingu ülesütlemise vaidlustamise menetluse ajal saamata jäänud töötasu, kuid [Fogasa] ei saa koos või eraldi ühelgi märgitud alusel maksta suuremat summat sellest, mis tuleneb kutseülesest miinimumtöötasu kahekordsest päevamäärast, mille hulka arvatakse ka lisahüvitiste proportsionaalne osa, selle arvu päevade eest, mil töötasu on jäänud saamata, kuni 120 päeva piires.
2.   Eelmises lõikes märgitud juhtudel maksab [Fogasa] töötajatele käesoleva seaduse artiklitega 50, 51 ja 52 ning 9. juuli 2003. aasta pankrotiseaduse 22/2003 artikli 64 alusel kohtuotsuse või ‑määrusega, kohtuliku lepituskokkuleppe või haldusotsusega tunnustatud hüvitist töölepingu ülesütlemise või lõpetamise tõttu ning ajutise või tähtajalise töölepingu puhul hüvitist seadusega ette nähtud juhtudel. Igal juhul makstakse seda hüvitist kuni üheaastase ajavahemiku eest, kusjuures päevatöötasu, mis on summa väljaarvutamise alus, ei saa ületada kutseülese miinimumtöötasu kahekordset määra, mille hulka arvatakse ka lisahüvitiste proportsionaalne osa.
Käesoleva seaduse artikli 50 alusel vallandamise või töölepingu ülesütlemise korral arvutatakse [Fogasa] makstava hüvitise summa 30 päeva alusel iga töötatud aasta eest ning see ei või ületada eelmises lõigus märgitud ülemmäära.
[…]
5.   [Fogasat] rahastatakse kõikide […] nii avalik-õiguslike kui eraõiguslike tööandjate tehtud sissemaksetest.
Sissemakse määra sotsiaalkindlustussüsteemis näeb ette valitsus töötasu põhjal, mille alusel arvutatakse tööõnnetus-, kutsehaigus- ja töötusriskide katmiseks mõeldud sissemaksed.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
14
JL töötas alates 27. septembrist 2017 tähtajalise töölepingu alusel äriühingus Construcción y Obra Pública Toletum SL (edaspidi „kõnealune äriühing“) kelnerina osalise tööajaga 50 protsenti 20 tundi nädalas. Ta sai kohaldamisele kuulunud kollektiivlepingus kindlaks määratud töötasu.
15
Kõnealune äriühing sulges 26. detsembril 2017 ettevõtte, kus JL töötas. Samuti lahkus ta oma ruumidest ja teadaolevast asukohast.
16
JL esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule Juzgado de lo Social no 41 de Madridile (Madridi töökohus nr 41, Hispaania) hagi enda töölepingu ülesütlemise vaidlustamiseks. Nimetatud kohus rahuldas 11. juuni 2018. aasta kohtuotsusega selle hagi, sedastades, et JLi töölepingu ülesütlemine oli õigusvastane ja JLi tööleping on lõppenud. Samuti tunnistas ta hageja õigust saada hüvitist summas 433,13 eurot ja töötasu alates lepingu ülesütlemise kuupäevast kuni kohtuotsuse kuupäevani summas 6170,75 eurot.
17
Kuna kõnealune äriühing kuulutati 20. detsembril 2018 maksejõuetuks, pidi Fogasa vastutama solidaarselt äriühingu võlgade eest, mis on seotud kõnealuse hüvitise ja töötasuga töötajate üldseaduse artiklis 33 kindlaks määratud piirides.
18
JL esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule Fogasa vastu hagi, vaidlustades summa, mille Fogasa oli otsustanud talle maksta.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tõlgendavad Hispaania kohtud töötajate üldseaduse artikli 33 lõiget 1 nii, et Fogasa poolt osalise tööajaga töötajale äriühingu maksejõuetuse korral makstava töötasu ja hüvitiste maksmisel tuleb selles sättes ette nähtud seadusjärgset ülemmäära, mis vastab kahekordsele kutseülese töötasu alammäärale (edaspidi „töötasu alammäär“) päevas, vähendada proportsionaalselt selle töötaja töötatud ajaga, võrreldes sama tööd täistööajaga tegeva töötaja tavalise tööajaga.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et osalise tööajaga töötaja puhul toob selline tõlgendus kaasa kahekordse vähendamise. Esiteks on töötaja põhitöötasu tema osalise töö tõttu juba vähendatud. Teiseks tingib Fogasa vastutuse mehhanismi kohaldamine tema tasutava summa arvutamisel uue vähendamise.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kujutab see kahekordne vähendamine osalise tööajaga töötajate jaoks eriomast ebasoodsat olukorda. Kuna 8. mai 2019. aasta kohtuotsuses Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382) mainitud statistika põhjal moodustavad Hispaanias osalise tööajaga töötajatest meestega võrreldes oluliselt suurema osa naised, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas töötajate üldseaduse artikli 33 kohaldamine toob kaasa kaudse soolise diskrimineerimise, mis on vastuolus direktiiviga 79/7 ja direktiiviga 2006/54.
22
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Social no 41 de Madrid (Madridi töökohus nr 41) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 ja [direktiivi 2006/54] artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja mille kohaselt vähendatakse summat, mille Fogasa peab maksma osalise tööajaga töötajale, seetõttu, et selle töötaja põhitöötasu, mis on osalise tööaja tõttu vähendatud, vähendatakse töötajate üldseaduse artikli 33 alusel Fogasa poolt tasumisele kuuluva summa väljaarvutamisel osalist tööaega arvestades veel kord, kui kõrvutada seda võrreldava täistööajaga töötaja omaga, kuna see õigusnorm kahjustab meestega võrreldes eeskätt naisi?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Vastuvõetavus
23
Hispaania valitsus leiab, et esitatud küsimus on hüpoteetiline, mistõttu see on vastuvõetamatu. Esiteks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus tõendanud, et põhikohtuasja lahendamisel on asjakohane kõnealustes liikmesriigi õigusnormides ette nähtud võimalik kaudne diskrimineerimine naiste suhtes, kuna põhikohtuasja hageja on mees. Teiseks ei ole 8. mai 2019. aasta kohtuotsuses Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382) mainitud statistika, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab, asjakohane käesoleva kohtuasja seisukohast, mis erineb mitmel viisil selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjast.
24
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida liikmesriigi kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele või mõista põhjusi, miks liikmesriigi kohus leiab, et tal on vaja vastuseid neile küsimustele, et lahendada tema menetluses olev kohtuasi (2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob, C‑481/19, EU:C:2021:84, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Käesoleval juhul nähtub esiteks eelotsusetaotluse põhjendustest selgesti, et JL leiab, et ta on osalise tööajaga töötajana ebasoodsamas olukorras töötajate üldseaduse artikli 33 alusel, nagu seda on tõlgendanud liikmesriigi kohtud. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et põhikohtuasja lahendust mõjutab liikmesriigi kohtute võimalik otsus jätta see säte kohaldamata juhul, kui see toob kaasa kaudse soolise diskrimineerimise, mis on eelotsuse küsimuse ese.
26
Teiseks ei mõjuta küsimus, milline statistika on sellise kaudse diskrimineerimise olemasolu analüüsimisel asjakohane, esitatud küsimuse vastuvõetavust, vaid see kuulub põhikohtuasja sisuliste küsimuste alla.
27
Sellest tulenevalt on eelotsuse küsimus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
28
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 99 kohaselt võib Euroopa Kohus juhul, kui eelotsuse küsimusele võib vastuse selgelt tuletada kohtupraktikast või kui esitatud küsimusele antav vastus ei tekita põhjendatud kahtlust, igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega.
29
Käesolevas kohtuasjas tuleb seda sätet kohaldada.
30
Kõigepealt olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei takista isegi see asjaolu, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on formaalselt piirdunud ainult liidu õiguse teatavate aspektide tõlgenduse küsimisega, Euroopa Kohtul esitada talle kõiki liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mis võivad olla eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasja lahendamisel tarvilikud, olenemata sellest, kas see kohus on neile oma küsimustes viidanud või mitte (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Santen, C‑673/18, EU:C:2020:531, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Kuigi käesoleval juhul on esitatud küsimuses mainitud direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1, tuleb tõdeda, et põhikohtuasjas kõne all olev hüvitis, mis seisneb selles, et Fogasa tasub asjaomasele töötajale võlad, mis tulenevad tööandja maksejõuetuse tõttu tasumata jäänud töötasust, ei puuduta seadusjärgseid skeeme, mis kaitsevad direktiivi artikli 3 lõikes 1 loetletud riskide vastu, milleks on haigus, invaliidsus, vanadus, tööõnnetus, tööhaigus ja töötus. Järelikult ei ole direktiiv 79/7 kohaldatav sellisele olukorrale, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
32
Seevastu on selles küsimuses samuti mainitud direktiiv 2006/54 kõnealuses olukorras kohaldatav. Nimelt kuulub töötasu, mille tasumise Fogasa tagab, mõiste „töötasu“ alla selle direktiivi artikli 1 teise lõigu punkti b ja artikli 2 lõike 1 punkti e tähenduses. Samuti tuleb JLile ette nähtud töölepingu ülesütlemise hüvitist, mille tasumise eest vastutab ka Fogasa, pidada selle mõiste alla kuuluvaks, kuna töötajate üldseaduse artikli 33 lõikest 2 tuleneb, et sellise hüvitise summa määratakse kindlaks endisele tööandjale tehtud töö põhjal (vt selle kohta 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Praxair MRC, C‑486/18, EU:C:2019:379, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Kuigi direktiivi 2006/54 artikli 2 lõige 1, mida on mainitud esitatud küsimuses, määratleb selle direktiivi kohaldamisel muu hulgas mõisteid „kaudne diskrimineerimine“ ja „töötasu“, on direktiivi artikkel 4 see, mis näeb ette otsese või kaudse soolise diskrimineerimise kõrvaldamise töö tasustamise kõigis aspektides ja tingimustes.
34
Seega tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2006/54 artikli 2 lõiget 1 ja artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis seoses sellega, et vastutav liikmesriigi asutus maksab töötajatele töötasu ja hüvitisi, mida nende tööandja ei ole maksejõuetuse tõttu neile maksnud, näevad täistööajaga töötajate suhtes ette selle makse ülemmäära, mida on osalise tööajaga töötajate puhul vähendatud proportsionaalselt nende töötatud ajaga võrreldes täistööajaga töötavate töötajate töötatud ajaga.
35
Olgu märgitud, et põhikohtuasjas käsitletavad liikmesriigi õigusnormid kuuluvad direktiivi 2008/94 kohaldamisalasse. Kõnealuse direktiivi artikli 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi töötajate nõuete suhtes, mis tekivad töölepingutest või töösuhetest ja esitatakse tööandjate vastu, kes on maksejõuetud. Lisaks tuleneb nimetatud direktiivi põhjenduse 3 ja artikli 3 koostoimest, et liikmesriigid on kohustatud looma garantiiasutuse, mis tagab rahuldamata nõuete väljamaksmise, sealhulgas töösuhte lõpetamise hüvitise, kui liikmesriigi õigusaktid seda ette näevad. Käesoleval juhul asutas Hispaania Kuningriik selle direktiivi kohaselt Fogasa kui garantiiasutuse.
36
Direktiivi 2008/94 põhjenduse 7 ja artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohaselt võivad liikmesriigid kehtestada garantiiasutuse maksete ülemmäärad tingimusel, et need ei tohi olla väiksemad kui selle direktiivi eesmärgiga ühiskondlikult kokkusobiv tase. Seega näib, et tingimusel, et järgitakse seda tingimust – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, on niisugused töötajate nõuete rahuldamise ülemmäärad, nagu on ette nähtud töötajate üldseaduse artiklis 33, selle direktiiviga kooskõlas.
37
Nagu nähtub käesoleva kohtumääruse punktidest 32 ja 33, tuleb siiski kontrollida, kas põhikohtuasjas on direktiiviga 2006/54 kooskõlas selliste ülemmäärade kohaldamine, eeskätt osalise tööajaga töötajate puhul (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus INSS, C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Sellega seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnang kaudse soolise diskrimineerimise olemasolule põhineb kahel eeldusel, et töötajate üldseaduse artikkel 33, nii nagu seda on tõlgendanud liikmesriigi kohtud, seab ebasoodsamasse olukorda osalise tööajaga töötajate rühma, mis koosneb peamiselt naissoost töötajatest.
39
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, vähendatakse JLi-suguse osalise tööajaga töötaja tasumata töötasu väljamaksetele kehtestatud ülemmäära, mis on ette nähtud töötajate üldseaduse artikli 33 lõikes 1. Kui täistööajaga töötajate puhul on see ülemmäär kahekordne töötasu alammäär päevas, siis osalise tööajaga töötajate puhul vähendatakse seda proportsionaalselt nende tööajaga võrreldes sama tööd tegevate täistööajaga töötajate tööajaga.
40
Tuleb aga märkida, et vaatamata eelotsusetaotluse põhjendustes sisalduvatele sellekohastele andmetele ei ilmne, et osalise tööajaga töötaja suhtes kohaldataks nimetatud õigusnormide alusel „kahekordset vähendamist“, mis seisneb lisaks osalise tööajaga töötamise tõttu vähendatud töötasule Fogasa tagatud maksete ülemmäära „uues“ vähendamises. Nimelt ei toimu viimati nimetatud vähendamine töötajate üldseaduse artikli 33 lõike 1 kohaselt mitte osalise tööajaga töötaja vähendatud põhitöötasu alusel, vaid töötasu päevase alammäära summa alusel, mis korrutatakse kahega. Seetõttu ei vähendata seda täiendavalt, vaid määratakse kindlaks samamoodi nagu osalise tööajaga töötaja töötasu, nimelt võttes arvesse tema tööaega.
41
Selleks et teha kindlaks, kas osalise tööajaga töötajate puhul ette nähtud väljamakse ülemmäära vähendamist tuleb pidada nende kohtlemiseks täistööajaga töötajatega võrreldes ebasoodsamalt ja kas – võttes arvesse käesoleva kohtumääruse punktis 38 nimetatud kaalutlusi – see võib olla direktiiviga 2006/54 vastuolus, tuleb meelde tuletada, et osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 punktis 1 on nähtud ette, et osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
42
Siiski on see täistööajaga ja osalise tööajaga töötajate võrdväärsuse nõue töötingimuste osas kehtestatud, ilma et see vastavalt asjaomase klausli 4 punktile 2 piiraks pro rata temporis põhimõtte kohaldamist (vt selle kohta 10. juuni 2010. aasta kohtuotsus Bruno jt, C‑395/08 ja C‑396/08, EU:C:2010:329, punkt 64).
43
Osalise tööajaga töötaja tegelikult tehtud töö mahu arvessevõtmine võrreldes täistööajaga töötaja omaga kujutab endast objektiivset kriteeriumi osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, millega on põhjendatud osalise tööajaga töötaja õiguste ja töötingimuste proportsionaalne vähendamine (vt selle kohta 10. juuni 2010. aasta kohtuotsused Bruno jt, C‑395/08 ja C‑396/08, EU:C:2010:329, punkt 65, ning 5. novembri 2014. aasta kohtuotsus Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑476/12, EU:C:2014:2332, punkt 20).
44
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba kohaldanud pro rata temporis põhimõtet osalise tööajaga töötamisega seotud hüvitistele. Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et liidu õigusega ei ole vastuolus see, kui nimetatud põhimõtet kohaldades arvutatakse välja vanaduspension (vt selle kohta 23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker, C‑4/02 ja C‑5/02, EU:C:2003:583, punktid 90 ja 91), tasuline põhipuhkus (vt selle kohta 22. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, C‑486/08, EU:C:2010:215, punkt 33) või ka tööandja makstav ülalpeetava lapse toetus (vt selle kohta 5. novembri 2014. aasta kohtuotsus Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑476/12, EU:C:2014:2332, punkt 25).
45
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et see, kui osalise tööajaga töötajate puhul kohandatakse Fogasa tagatud makse ülemmäära, mis on ette nähtud töötajate üldseaduse artikli 33 lõikes 1 ja mis vastab osalise tööajaga töötajate tööaja suhtarvule sama tööd tegevate täistööajaga töötajate tööajast, on raamkokkuleppe klausli 4 punkti 2 tähenduses pro rata temporis põhimõtte asjakohane kohaldamine.
46
Nagu Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades märkisid, tagab see kohandamine, et Fogasa maksab töötajate rahuldamata nõuete eest töötatud tunni kohta sama maksimumsumma, soodustades seeläbi võrdset kohtlemist (vt analoogia alusel 17. novembri 2015. aasta kohtumäärus Plaza Bravo, C‑137/15, EU:C:2015:771, punkt 28).
47
Seda järeldust kinnitab asjaolu, et töötajate üldseaduse artikli 33 lõike 5 kohaselt rahastatakse Fogasat tööandjate tehtud sissemaksetest, mille määra kohaldatakse töötasule, mille alusel arvutatakse sissemakse, mis on mõeldud riikliku sotsiaalkindlustussüsteemiga kaetud riskide rahastamiseks.
48
Neid kaalutlusi arvestades ei saa põhikohtuasjas kõne all olevaid õigusnorme pidada sellisteks, mis seavad ebasoodsamasse olukorda teatava töötajate kategooria, käesoleval juhul töötajad, kes töötavad osalise tööajaga, kelleks kõige sagedamini on naised. Neid norme ei saa niisiis pidada „kaudselt diskrimineerivaks meetmeks“ direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 ja artikli 4 tähenduses.
49
Seega tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2006/54 artikli 2 lõiget 1 ja artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis seoses sellega, et vastutav liikmesriigi asutus maksab töötajatele töötasu ja hüvitisi, mida nende tööandja ei ole maksejõuetuse tõttu neile maksnud, näevad täistööajaga töötajate suhtes ette selle makse ülemmäära, mida on osalise tööajaga töötajate puhul vähendatud proportsionaalselt nende töötatud ajaga võrreldes täistööajaga töötavate töötajate töötatud ajaga.
Kohtukulud
50
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artikli 2 lõiget 1 ja artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis seoses sellega, et vastutav liikmesriigi asutus maksab töötajatele töötasu ja hüvitisi, mida nende tööandja ei ole maksejõuetuse tõttu neile maksnud, näevad täistööajaga töötajate suhtes ette selle makse ülemmäära, mida on osalise tööajaga töötajate puhul vähendatud proportsionaalselt nende töötatud ajaga võrreldes täistööajaga töötavate töötajate töötatud ajaga.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.