62023CJ0713
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
25. november 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Liidu kodakondsus – ELTL artiklid 20 ja 21 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 7 ja 21 – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Samasoolised liidu kodanikud, kes on seda õigust kasutades sõlminud abielu – Päritoluliikmesriigi kohustus tunnustada abielutõendit ja teha selle alusel kanne perekonnaseisuregistrisse – Riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda niisugust tunnustamist ega registrisse kandmist, kuna samasooliste isikute abielu ei ole lubatud
Kohtuasjas C‑713/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus) 8. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. novembril 2023, menetluses
Jakub Cupriak-Trojan,
Mateusz Trojan
versus
Wojewoda Mazowiecki,
menetluses osalesid:
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie,
Prokurator Regionalny w Warszawie,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident T. von Danwitz, kodade presidendid F. Biltgen, K. Jürimäe (ettekandja), C. Lycourgos, J. Passer ja O. Spineanu-Matei, kohtunikud S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi ja N. Fenger,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik M. Siekierzyńska,
arvestades kirjalikku menetlust ja 3. detsembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Jakub Cupriak-Trojan ja Mateusz Trojan, esindajad: adwokaci P. Knut, A. Kula ja A. Mazurczak,
–
Wojewoda Mazowiecki, esindaja: radca prawny K. Płowucha,
–
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie, esindajad: M. Gawarecka ja B. Nowak,
–
Prokurator Regionalny w Warszawie, esindajad: M. Adamajtys ja H. Więckowska,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, M. Malczewska ja A. Siwek-Ślusarek,
–
Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller ja R. Kanitz,
–
Hispaania valitsus, esindajad: A. Pérez-Zurita Gutiérrez ja A. Torró Molés,
–
Ungari valitsus, esindajad: Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja A. Hanje,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Hottiaux ja E. Montaguti,
olles 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõiget 1 – lähtudes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklist 7 ja artikli 21 lõikest 1 – ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46)) artikli 2 punkti 2.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt Jakub Cupriak-Trojani ja Mateusz Trojani (edaspidi koos „põhikohtuasjas kõne all olevad abikaasad“) ning teiselt poolt Wojewoda Mazowiecki (Masoovia vojevood, Poola) vahelises vaidluses taotluse üle tunnustada nende Saksamaal sõlmitud abielu kohta väljastatud tõendit ja teha selle alusel kanne Poola perekonnaseisuregistrisse.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Euroopa Liidu leping ja Euroopa Liidu toimimise leping
3
ELL artikli 4 lõikes 2 on ette nähtud:
„[Euroopa] Liit austab liikmesriikide võrdsust aluslepingute ees ning nende rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele, sealhulgas piirkondlikule ja kohalikule omavalitsusele. Liit austab riigi põhifunktsioone, sealhulgas riigi territoriaalse terviklikkuse tagamist, avaliku korra säilitamist ja riigi julgeoleku kaitsmist. Eelkõige riigi julgeolek jääb iga liikmesriigi ainuvastutusse.“
4
ELTL artiklis 20 on sätestatud:
„1.   Käesolevaga kehtestatakse liidu kodakondsus. Iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik. Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriigi kodakondsust.
2.   Liidu kodanikel on asutamislepingutes sätestatud õigused ja kohustused. Neil on muu hulgas:
a)
õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil;
[…]
Nimetatud õigusi kasutatakse vastavalt tingimustele ja piirangutele, mis on kindlaks määratud aluslepingutega ning nende rakendamiseks vastuvõetud meetmetega.“
5
ELTL artikli 21 lõikes 1 on ette nähtud:
„Igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.“
Harta
6
Harta artiklis 7 „Era- ja perekonnaelu austamine“ on sätestatud:
„Igaühel on õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust.“
7
Harta artiklis 9 „Õigus abielluda ja õigus luua perekond“ on ette nähtud:
„Õigus abielluda ja õigus luua perekond tagatakse nende õiguste kasutamist reguleerivate siseriiklike õigusaktide kohaselt.“
8
Harta artikli 21 „Diskrimineerimiskeeld“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Keelatud on igasugune diskrimineerimine, sealhulgas […] seksuaalse sättumuse tõttu.“
Direktiiv 2004/38
9
Direktiivi 2004/38 artikli 1 punktis a on ette nähtud, et selle direktiiviga sätestatakse muu hulgas tingimused, mis reguleerivad liikmesriikide territooriumil vaba liikumise ja elamise õiguse kasutamist liidu kodanike ja nende pereliikmete poolt.
10
Direktiivi artikli 2 punktis 2 on määratletud mõiste „pereliige“ selle direktiivi tähenduses. Selle artikli 2 punkti 2 alapunkti a kohaselt on „abikaasa“ niisuguseks pereliikmeks.
Poola õigus
Põhiseadus
11
Poola Vabariigi põhiseaduse (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej) (edaspidi „põhiseadus“) artiklis 18 on sätestatud:
„Abielu kui naise ja mehe liit, perekond, emadus ja lapsevanemaks olemine on Poola Vabariigi hoole ja kaitse all.“
12
Põhiseaduse artiklis 47 on sätestatud:
„Igaühel on õigus oma era- ja perekonnaelu, au ja hea maine õiguskaitsele ning õigus otsustada oma isikliku elu üle.“
Perekonna- ja eestkosteseadustik
13
25. veebruari 1964. aasta perekonna- ja eestkosteseadustiku (ustawa – Kodeks rodzinny i opiekuńczy) (Dz. U., nr 9, jrk nr 59) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 1 lõikes 1 ette nähtud:
„Abielu sõlmitakse, kui mees ja naine, kes viibivad samal ajal kohal, deklareerivad perekonnaseisuameti juhataja ees, et nad sõlmivad abielu.“
Perekonnaseisutoimingute seadus
14
28. novembri 2014. aasta perekonnaseisutoimingute seaduse (ustawa – Prawo o aktach stanu cywilnego) (Dz. U., jrk nr 1741) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „perekonnaseisutoimingute seadus“) on artikkel 3 sõnastatud järgmiselt:
„Perekonnaseisutoiming on ainus tõend selles tuvastatud faktiliste asjaolude kohta; selle tõele mittevastavust saab tõendada üksnes kohtumenetluses.“
15
Selle seaduse artiklis 104 on ette nähtud:
„1.   Välisriigi perekonnaseisudokumendi, mis tõendab sündmust ja selle registreerimist, võib kandega sisestada perekonnaseisuregistrisse.
2.   Välisriigi perekonnaseisudokumendi sisu kantakse registrisse täpselt ja sõna-sõnalt, nii keeleliselt kui vormiliselt, ilma välisriigi perekonnaseisudokumendis nimetatud isikute ees- ja perekonnanimede kirjapilti muutmata.
[…]
5.   Registrisse kandmine on kohustuslik, kui välisriigi perekonnaseisudokumendis nimetatud Poola kodanikul on varasemaid sündmusi tõendav ja Poola Vabariigi territooriumil koostatud perekonnaseisukanne ning kui nimetatud kodanik taotleb perekonnaseisukannet puudutava meetme rakendamist või Poola isikut tõendavat dokumenti või PESEL numbrit [Poola kodakondsusega füüsilise isiku identifitseerimisnumbrit].
[…]“.
16
Nimetatud seaduse artikli 105 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Välisriigi perekonnaseisudokumendi sisu kantakse perekonnaseisuregistrisse sisulise ja tehnilise toiminguga; perekonnaseisukandesse tehakse sellekohane märge.“
17
Sama seaduse artiklis 107 on ette nähtud:
„Perekonnaseisuasutuse juhataja keeldub kande tegemisest, kui:
[…]
3)
see on vastuolus Poola Vabariigi õiguskorra aluspõhimõtetega.“
Rahvusvahelise eraõiguse seadus
18
4. veebruari 2011. aasta rahvusvahelise eraõiguse seaduse (ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe) (Dz. U., nr 80, jrk nr 432) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 7 sätestatud:
„Välisriigi õigust ei kohaldata, kui selle rakendamise toime oleks Poola Vabariigi õiguskorra aluspõhimõtetega vastuolus.“
Tsiviilkohtumenetluse seadustik
19
17. novembri 1964. aasta tsiviilkohtumenetluse seadustiku (ustawa – Kodeks postępowania cywilnego) (Dz. U. nr 43, jrk nr 296) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 1138 ette nähtud:
„Välisriigi ametlikel dokumentidel on sama tõendusjõud mis Poola ametlikel dokumentidel. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
20
J. Cupriak-Trojan, kellel on Poola ja Saksamaa topeltkodakondsus, ja M. Trojan, kes on Poola kodanik, abiellusid Berliinis (Saksamaa) 6. juunil 2018. Eelotsusetaotlusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitamise ajal elasid nad Saksamaal, kuid soovisid kolida Poola ja elada seal abielupaarina.
21
Abielludes võttis J. Cupriak-Trojan oma teiseks perekonnanimeks M. Trojani perekonnanime. Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego m.st. Warszawy (Varssavi perekonnaseisuasutuse juhataja, Poola) võttis J. Cupriak-Trojani taotlusel vastu otsuse, millega muudeti tema perekonnanime samal viisil Poolas.
22
Lisaks esitas J. Cupriak-Trojan Varssavi perekonnaseisuasutuse juhatajale taotluse teha Saksamaal väljastatud abielutõendi alusel kanne Poola perekonnaseisuregistrisse. See taotlus jäeti 8. augusti 2019. aasta otsusega rahuldamata põhjendusel, et Poola õiguses ei ole samasooliste isikute abielu ette nähtud ja seetõttu rikuks niisuguse välisriigi abielutõendi sisu registrisse kandmine Poola Vabariigi õiguskorras tunnustatud aluspõhimõtteid.
23
Põhikohtuasjas kõne all olevad abikaasad vaidlustasid selle otsuse Masoovia vojevoodi juures. Viimane jättis selle otsuse muutmata ja tuvastas ka vastuolu Saksa abielutõendi vormi ja sellele vastava Poola vormi vahel. Ta leidis, et Saksamaal sõlmitud abielu kohta väljastatud tõendi sisu registrisse kandmisel peaks Varssavi perekonnaseisuasutuse juhataja sisestama mõlema mehe ees- ja perekonnanimed, millest üks tuleks märkida lahtrisse „naine“. Kuna aga Poolas saab abielu sõlmida ainult mehe ja naise vahel, oleks kahe mehe registreerimine abikaasadena õigusvastane, ja seda olenemata sellest, kuidas abielutõendi blanketil on erinevad lahtrid tähistatud.
24
Põhikohtuasjas kõne all olevad abikaasad esitasid Masoovia vojevoodi otsuse peale kaebuse Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawiele (Varssavi vojevoodkonna halduskohus, Poola), väites eelkõige, et kohustus kaitsta abielu kui naise ja mehe liitu, nagu on kehtestatud põhiseaduse artiklis 18, ei kujuta endast keeldu kanda registrisse välismaal sõlmitud abielu kahe samasoolise isiku vahel.
25
See kohus jättis 1. juuli 2020. aasta otsusega kaebuse rahuldamata eelkõige põhjendusel, et registrisse kande tegemine niisuguse abielutõendi alusel nagu põhikohtuasjas rikuks Poola õiguskorras tunnustatud aluspõhimõtteid perekonnaseisutoimingute seaduse artikli 107 punkti 3 tähenduses. Nimelt viiks põhikohtuasjas kõne all olevate abikaasade arutluskäiguga nõustumine selleni, et riigisiseses õiguskorras eksisteeriksid koos naise ja mehe vahel sõlmitud abielud ja samasooliste isikute vahel sõlmitud abielud, mida ei ole ette nähtud ei põhiseaduses ega riigisisestes seadustes, eelkõige perekonna- ja eestkosteseadustikus, selle põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis. Nimetatud kohus leidis samuti, et niisuguse abielutõendi sisu registrisse kandmisest keeldumine ei riku Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikleid 8 ja 14, koostoimes selle konventsiooni artikliga 12, ega ELTL artikli 21 lõiget 1. Põhikohtuasi puudutab nimelt perekonnaseisu küsimust, mis ei ole seotud õigusega liikuda ja elada liikmesriigis.
26
Põhikohtuasjas kõne all olevad abikaasad esitasid selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Naczelny Sąd Administracyjnyle (Poola kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Nad leiavad, et nende abielu tunnustamata jätmine kujutab endast ebaproportsionaalset piirangut nende liikumis- ja elamisvabadusele liikmesriikide territooriumil, kuna Poolas ja Saksamaal hinnatakse nende perekonnaseisu erinevalt. See pärsib või isegi takistab neil seda liikumisvabadust kasutamast. Eelkõige võib väljavaade elada kahes erinevas perekonnaseisus – nimelt abielus olevate isikutena Saksamaal ja vallaliste isikutena Poolas – ning mitte saada Poolas jätkata sama era- ja perekonnaelu, nagu neil oli Saksamaal, pärssida nende tahet elada Poola Vabariigi territooriumil.
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, kuidas tõlgendada ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõiget 1, arvestades harta artiklit 7 ja artikli 21 lõiget 1.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Poolas kantakse välisriigi perekonnaseisudokumendi sisu perekonnaseisuregistrisse täpselt ja sõna-sõnalt, nii keeleliselt kui vormiliselt, ilma selles dokumendis nimetatud isikute ees- ja perekonnanimede kirjapilti muutmata. Dokumendi sisu kantakse perekonnaseisuregistrisse sisulise ja tehnilise toiminguga ning perekonnaseisukandesse tehakse sellekohane märge. Registrisse kandmisega luuakse Poola perekonnaseisutõend, mis „eraldub“ sündmust kajastavast originaaltõendist ja mille hilisem saatus Poola õiguskorras ei sõltu välismaise tõendi saatusest. Perekonnaseisutoimingute seaduse artikli 3 kohaselt on välisriigi perekonnaseisutõendi sisu registrisse kandmise otsene õiguslik tagajärg see, et luuakse Poola perekonnaseisutõend, millel on Poolas koostatud perekonnaseisutõendiga samaväärne tõendusjõud.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et perekonnaseisuküsimused ja nendega seotud abielu reguleerivad eeskirjad on valdkond, mis kuulub liikmesriikide pädevusse. See kohus soovib siiski teada, ega Saksamaal ja Poolas kohaldatavate õigusnormide erinevus ei kahjusta kõigile liidu kodanikele tagatud vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.
30
Viidates 24. novembri 2016. aasta kohtuotsusele Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, punkt 59), rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus selles kontekstis, et liikmesriikidel on kaalutlusruum otsustada, kas näha oma õiguskorras ette samasooliste isikute abielu või mitte. Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad liikmesriigid oma pädevuse teostamisel siiski järgima liidu õigust ning eelkõige õigust vabalt liikuda ja elada.
31
Euroopa Kohtu praktika kohaselt, mis tuleneb 5. juuni 2018. aasta kohtuotsusest Coman jt (C‑673/16, EU:C:2018:385) ning 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsusest Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), hõlmavad liikmesriikide kodanikele liidu õigusega antud õigused ka õigust elada tavalist perekonnaelu koos oma pereliikmetega nii vastuvõtvas liikmesriigis kui ka oma kodakondsusliikmesriigis, kui nad sellesse liikmesriiki tagasi pöörduvad. Seetõttu on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud eelkõige küsimus, kas piiratakse põhikohtuasjas kõne all olevate abikaasade õigust elada abielupaarina perekonnaelu oma kodakondsusliikmesriigis – käesoleval juhul Poolas – ja sellega kaasnevate õiguste kasutamist.
32
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et riigisisese kohtupraktika kohaselt ei ole liidu õigus tänaseni näinud ette absoluutset kohustust kanda riiklikku perekonnaseisuregistrisse teistes liikmesriikides koostatudperekonnaseisutõendeid, sealhulgas abielu, ning et välisriigi perekonnaseisudokumendi registreerimisest keeldumist võib põhjendada perekonnaseisutoimingute seaduse artikli 107 punkti 3 kohaldamisega. Riigisisesed kohtud on samuti otsustanud, et samasooliste isikute abielu lisamine Poola õiguskorda kande tegemisega perekonnaseisuregistrisse võib tõstatada küsimusi sellest, kas niisugust liitu saab samastada Poola tsiviilõiguses ette nähtud abieluga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski ka, et liikmesriigi kohtud ei ole selles valdkonnas veel põhjalikult analüüsinud neid küsimusi liikumis- ja elamisvabaduse kontekstis, võttes arvesse harta artiklis 7 ja artikli 21 lõikes 1 sätestatud põhiõigusi.
33
Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale, mis käsitleb samasooliste isikute liitude õiguslikku tunnustamist eelkõige seoses EIÕK artiklis 8 sätestatud õigusega era- ja perekonnaelu austamisele.
34
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab põhikohtuasja lahendamisel silmas kahte võimalust, millest ta eelistab esimest. Ühelt poolt leiab ta, et ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõiget 1 võiks põhjendatult tõlgendada nii, et sellise registrisse kandmisest keeldumisega, nagu on kõne all põhikohtuasjas, rikub asjaomane liikmesriik liidu kodanike õigust elada perekonnaelu abikaasadena, kelle abielutõendi alusel on tehtud kanne teise liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse, ning see on ka märk diskrimineerimisest soo ja seksuaalse sättumuse tõttu. Sellest järeldub, et kande tegemisest keeldumine takistab, et need isikud saaksid täiel määral kasutada oma õigust selles liikmesriigis vabalt liikuda ja elada.
35
Teiselt poolt võib neid kahte sätet tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugune kande tegemisest keeldumine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuna see keeldumine ei jäta liidu kodanikke ilma nende õigusest vabalt liikuda ja elada liikmesriigis, kes niisuguse kande tegemisest keeldus. Käesoleval juhul on välisriigi ametlikul perekonnaseisudokumendil, mis on välja antud teises liikmesriigis, sealhulgas abielutõendil, sama tõendusjõud kui Poola ametiasutuste välja antud ametlikel dokumentidel. Niisuguse teises liikmesriigis koostatud ametliku dokumendi kasutamisele ei saa kehtida ükski muu piirang peale selle, et see tuleb tõlkida riigikeelde.
36
Neil asjaoludel otsustas Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõiget 1 tuleb koostoimes [harta] artikliga 7 ja artikli 21 lõikega 1 ning direktiivi [2004/38] artikli 2 punktiga 2 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui pädevad asutused selles liikmesriigis, mille kodakondsus on liidu kodanikul, kes on teise liidu kodanikuga (samast soost isikuga) sõlminud abielu mõnes teises liidu liikmesriigis selle liikmesriigi õiguse kohaselt, keelduvad seda abielutõendit tunnustamast ja registreerimise teel riiklikku perekonnaseisuregistrisse kandmast, muutes kõnealuste isikute jaoks võimatuks nimetatud liikmesriigis nende abielust tulenevas perekonnaseisus ja ühte perekonnanime kandes elamise, sest vastuvõtva liikmesriigi õiguses ei ole samasooliste isikute abielu ette nähtud?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
37
Kõigepealt tuleb tõdeda, et eelotsuse küsimus puudutab ELTL artikleid 20 ja 21, tõlgendatuna arvestades hartat ja direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2. Põhikohtuasi puudutab aga põhikohtuasjas kõne all olevate abikaasade taotlust teha nende Saksamaal väljastatud abielutõendi alusel kanne Poola perekonnaseisuregistrisse, et neid tunnustataks abielus isikutena Poolas, mis on nende kodakondsusliikmesriik. Niisiis ei kuulu selle vaidluse ese kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse, mis reguleerib ainult liidu kodaniku sellistesse liikmesriikidesse sisenemise ja seal elamise tingimusi, mille kodanik ta ei ole (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 tuleb harta artiklit 7 ja artikli 21 lõiget 1 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – põhjusel, et selle liikmesriigi õiguses ei ole samasooliste isikute abielu lubatud – ei võimalda tunnustada kahe selle liikmesriigi samast soost kodaniku abielu, mis on liikumis- ja elamisvabadust kasutades sõlmitud seaduslikult teises liikmesriigis, kus nad on alustanud või tugevdanud perekonnaelu, ega teha sel eesmärgil abielutõendi alusel kannet esimese liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse.
39
Tuleb märkida, et J. Cupriak-Trojanil, kellel on Poola ja Saksamaa topeltkodakondsus, ja M. Trojanil, kes on Poola kodanik, on mõlemal liidu kodaniku staatus ELTL artikli 20 lõike 1 alusel.
40
Liidu kodaniku staatus on liikmesriikide kodanike põhistaatus (20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, punkt 31, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta (investoritele kodakondsuse andmine), C‑181/23, EU:C:2025:283, punkt 92).
41
ELTL artikli 20 lõike 2 ning artiklite 21 ja 22 kohaselt kaasneb nimetatud staatusega rida õigusi. ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõike 1 kohaselt annab liidu kodakondsus igale liidu kodanikule eelkõige individuaalse põhiõiguse liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada, arvestades EL toimimise lepinguga ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piiranguid ja tingimusi (7. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Lassal, C‑162/09, EU:C:2010:592, punkt 29; 13. septembri 2016. aasta kohtuotsus Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, punkt 70, ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 52).
42
Nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, võib liikmesriigi kodanik, kes on liidu kodanikuna kasutanud õigust vabalt liikuda ja elada muu kui oma päritoluliikmesriigi territooriumil, tugineda selle staatusega kaasnevatele õigustele, sealhulgas ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud õigustele, vajaduse korral ka oma päritoluliikmesriigi vastu (23. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Morgan ja Bucher, C‑11/06 ja C‑12/06, EU:C:2007:626, punkt 22, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 31).
43
Õigused, mis tulenevad liikmesriikide kodanikele sellest sättest, hõlmavad õigust elada tavalist perekonnaelu koos oma pereliikmetega – sealhulgas abikaasaga – nii vastuvõtvas liikmesriigis kui ka oma kodakondsusliikmesriigis, kui nad sellesse liikmesriiki tagasi pöörduvad (vt selle kohta 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 52, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punktid 32 ja 34).
44
Mis selles osas puudutab liidu kodaniku pereliikmeid, kes on kolmanda riigi kodanikud, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et kui liidu kodanik on ajal, mil ta direktiivis 2004/38 ette nähtud tingimuste kohaselt ja neid tingimusi järgides elab reaalselt liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, alustanud või tugevdanud perekonnaelu selles liikmesriigis, on asjaomasele liidu kodanikule ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevate õiguste soovitava toime huvides nõutav, et perekonnaelu, mis sellel kodanikul oli nimetatud liikmesriigis, saaks jätkuda tema tagasipöördumisel liikmesriiki, mille kodanik ta on, mis tähendab eelkõige tema kodakondsusliikmesriigi kohustust anda asjaomasele kolmanda riigi kodanikust pereliikmele tuletatud elamisõigus. Nimelt, kui niisugust tuletatud elamisõigust ei oleks, võib liidu kodanikku heidutada oma kodakondsusliikmesriigist lahkumast, et kasutada ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevat õigust elada teises liikmesriigis, või pärast selle õiguse kasutamist oma päritoluliikmesriiki tagasi pöördumast asjaolu, et tal ei pruugi olla oma päritoluliikmesriigis võimalik jätkata perekonnaelu, mida ta vastuvõtvas liikmesriigis on alustanud või tugevdanud (vt selle kohta 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Eind, C‑291/05, EU:C:2007:771, punktid 35 ja 36, ning 12. märtsi 2014. aasta kohtuotsus O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, punkt 54).
45
Euroopa Kohtul on muu hulgas juba olnud võimalus tuvastada kohustus anda liidu kodaniku abikaasale tuletatud elamisõigus olukorras, kus see abikaasa oli liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanik ja abielu liidu kodanikuga oli vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult sõlmitud (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punktid 53 ja 56).
46
Mis puudutab kahe liidu kodaniku olukorda, kes – nagu põhikohtuasjas – elavad koos vastuvõtvas liikmesriigis ja on seal sõlminud abielu vastavalt viimati nimetatud liikmesriigi õigusele, siis nõuab nendele kodanikele ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevate õiguste soovitav toime seda enam, et need kodanikud võivad olla kindlad, et nad saavad päritoluliikmesriigis jätkata perekonnaelu, mida nad on vastuvõtvas liikmesriigis alustanud või tugevdanud, eelkõige oma abielu kaudu.
47
Liidu õiguse praeguses seisus on abielu reguleerivad eeskirjad tõepoolest liikmesriikide pädevusse kuuluv valdkond ja liidu õigus ei saa seda pädevust kahandada. Liikmesriigid on seega vabad otsustama, kas näha riigisiseses õiguses ette samasooliste isikute abielu või mitte (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 37, ning 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayonPancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 52).
48
Siiski peab iga liikmesriik selle pädevuse teostamisel järgima liidu õigust ja konkreetsemalt EL toimimise lepingu sätteid, mis käsitlevad iga liidu kodaniku vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, tunnustades selleks isikute perekonnaseisu, nagu see on kinnitatud teises liikmesriigis vastavalt selle riigi õigusele (14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayonPancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 52, ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 53).
49
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest, et põhikohtuasjades kõne all olevad abikaasad paluvad Poola ametiasutustel teha liikumis- ja elamisvabaduse kasutamise käigus Saksamaal väljastatud abielutõendi alusel kande Poola perekonnaseisuregistrisse, et seda abielu Poolas tunnustataks. Taotlus jäeti rahuldamata põhjendusel, et Poola õigus ei luba samasooliste isikute abielu ega luba seega niisugust kannet registrisse teha.
50
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, millised tagajärjed on niisugusel keeldumisel nende abikaasade võimalusele jätkata Poolas perekonnaelu, mida nende abiellumise tõttu on Saksamaal alustatud või tugevdatud. Sellega seoses, ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, täpsustasid nimetatud abikaasad Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades, et teatud ajavahemikul, mil M. Trojan elas ja töötas Poolas, oli J. Cupriak-Trojan töötu ja ilma riikliku ravikindlustuseta, samas oleks tal olnud ravikindlustus, kui nende abielu oleks Poolas tunnustatud. Samuti andis üks Poola kohus loa J. Cupriak-Trojani perekonnanime ajakohastamiseks kinnistusraamatus seoses ühe talle kuuluva kinnisasjaga, kuid üks teine Poola kohus jättis selle teise kinnisvara osas rahuldamata põhjendusel, et samasooliste isikute abielutõendit ei tunnistata niisuguse nõude alusena.
51
Sellega seoses tuleb tõdeda, et kui liikmesriigi ametiasutused, mille kodanikud kaks samast soost liidu kodanikku on, keelduvad tunnustamast abielu, mille need isikud on selleks ette nähtud menetlustes seaduslikult sõlminud teises liikmesriigis, kus nad on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada, võib see takistada ELTL artiklis 21 sätestatud õiguse kasutamist, kuna niisugune keeldumine võib põhjustada neile tõsiseid ebamugavusi haldus-, töö- ja erasfääris (vt analoogia alusel 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Eelkõige takistab niisugune keeldumine neil liidu kodanikel, kes vastuvõtvas liikmesriigis abielus olevate isikutena elades on seal perekonnaelu alustanud või tugevdanud, jätkata perekonnaelu, omades õiguslikku seisundit, mis on kindel ja millele saab tugineda kolmandate isikute suhtes, ning sunnib neid elama vallaliste isikutena pärast tagasipöördumist päritoluliikmesriiki.
53
Seega, kui niisugust abielu päritoluliikmesriigis ei tunnustata, esineb konkreetne oht, et samu kodanikke takistatakse tõsiselt nende perekonnaelu korraldamisel päritoluliikmesriiki tagasipöördumisel, kuna neil ei ole paljudes igapäevaelu tegevustes – nii avalikus kui ka eraelus – võimalik tugineda oma abielustaatusele, mis on vastuvõtvas liikmesriigis siiski seaduslikult omandatud.
54
Sellest järeldub, et kui liikmesriigi asutused keelduvad tunnustamast abielu, mille kaks samast soost liidu kodanikku on sõlminud mõnes teises liikmesriigis elamise ajal, takistab see neil liidu kodanikel teostada oma ELTL artikli 21 lõikega 1 kehtestatud õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil. Niisugune keeldumine toob nimelt kaasa selle, et nimetatud liidu kodanikud jäävad ilma võimalusest pöörduda tagasi oma kodakondsusliikmesriiki ja jätkata seal perekonnaelu, mida nad vastuvõtvas liikmesriigis on alustanud või tugevdanud.
55
Samas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et isikute vaba liikumise piirang, mis – nagu põhikohtuasjas – ei sõltu asjaomaste isikute kodakondsusest, võib olla põhjendatud, kui see rajaneb objektiivsetel üldise huvi kaalutlustel ja on riigisiseses õiguses õiguspäraselt taotletava eesmärgiga proportsionaalne (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks, kui liikmesriigi võetud meede, mis piirab EL toimimise lepinguga tagatud põhivabadust, on liidu õiguses tunnustatud ülekaaluka üldise huviga põhjendatud, siis tuleb niisugust meedet pidada liidu õigust kohaldavaks harta artikli 51 lõike 1 tähenduses, mistõttu peab meede olema kooskõlas hartaga tunnustatud põhiõigustega (vt selle kohta 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Pfleger jt, C‑390/12, EU:C:2014:281, punkt 36, ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 105).
56
Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et meede on proportsionaalne, kui see on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks ei saa üldist huvi teenivat eesmärki taotleda, võtmata arvesse asjaolu, et seda tuleb ühitada põhiõigustega, mida meede puudutab, ning seejuures tuleb tasakaalustatult kaaluda ühelt poolt seda eesmärki ning teiselt poolt asjaomaseid õigusi, et tagada, et meetmega tekitatud ebamugavused ei oleks taotletavate eesmärkidega võrreldes ebaproportsionaalsed (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 64; 23. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (erand ne bis in idem-põhimõttest), C‑365/21, EU:C:2023:236, punkt 59, ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 109).
57
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et põhikohtuasjas kõne all olevate abikaasade taotlus teha Saksamaal väljastatud abielutõendi alusel kanne Poola perekonnaseisuregistrisse selle abielu tunnustamiseks Poolas, jäeti rahuldamata põhjusel, et Poola õiguses ei ole samasooliste isikute abielu lubatud ning järelikult rikuks niisugune kanne Poola õiguskorras tunnustatud aluspõhimõtteid.
58
Sellega seoses olgu märgitud, et vastavalt ELL artikli 4 lõikele 2 austab liit oma liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
59
Lisaks on harta artikli 9 kohaselt õigus abielluda ja õigus luua perekond tagatud nende õiguste kasutamist reguleerivate riigisiseste õigusaktide kohaselt.
60
Ühtlasi on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et mõistet „avalik kord“ kui põhivabadusest tehtava erandi põhjendust tuleb tõlgendada kitsalt, mistõttu ei saaks iga liikmesriik selle ulatust kindlaks määrata ühepoolselt, ilma liidu institutsioonide tehtava kontrollita. Sellest tulenevalt võib avalikule korrale tugineda üksnes siis, kui esineb mõnda ühiskonna põhihuvi ähvardav tõeline ja piisavalt tõsine oht (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 44 ning seal viidatud kohtupraktika).
61
Päritoluliikmesriigi kohustus tunnustada samasooliste liidu kodanike abielu, mis on nende liikumis- ja elamisvabaduse kasutamise ajal sõlmitud vastuvõtvas liikmesriigis, et võimaldada neil pöörduda tagasi oma kodakondsusliikmesriiki ja jätkata seal perekonnaelu vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult omandatud abielustaatuses, ei kahjusta aga päritoluliikmesriigis abielu instituuti, mis on määratletud riigisiseses õiguses ja kuulub – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 47 – liikmesriikide pädevusse. Nimelt ei kaasne sellega päritoluliikmesriigi jaoks kohustust näha oma riigisiseses õiguses ette samasooliste isikute abielu instituut. See piirdub kohustusega tagada niisuguste abielude tunnustamine, mis on sõlmitud vastuvõtvas liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, ning seda selleks, et kõnealused kodanikud saaksid teostada oma õigusi, mis tulenevad liidu õigusest (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 45, ning 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punktid 56 ja 57).
62
Niisugune tunnustamiskohustus ei väära seega päritoluliikmesriigi rahvuslikku identiteeti ega ohusta tema avalikku korda.
63
Käesoleva kohtuotsuse punktis 55 mainitud kohtupraktikat arvestades tuleb lisada, et riigisisene meede, mis võib takistada isikute vaba liikumist, võib olla põhjendatud üksnes juhul, kui see meede on kooskõlas hartaga tagatud põhiõigustega, mille järgimise tagab Euroopa Kohus, ja täpsemalt harta artiklis 7 sätestatud õigusega era- ja perekonnaelu austamisele ning harta artikli 21 lõikes 1 sätestatud keeluga diskrimineerida seksuaalse sättumuse tõttu (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt (C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 47; 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 58, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 62).
64
Mis sellega seoses puudutab harta artikliga 7 tagatud era- ja perekonnaelu õiguste austamist, siis nähtub selgitustest põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17), et vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 on harta artikliga 7 tagatud õigustel sama tähendus ja ulatus kui EIÕK artikliga 8 tagatud õigustel, kusjuures viimati nimetatud säte kujutab endast minimaalset kaitsetaset (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast aga ilmneb, et samasoolise paari suhe võib olla hõlmatud nii mõistega „eraelu“ kui ka mõistega „perekonnaelu“ samadel alustel nagu vastassugupooltega paari puhul, kes on samas olukorras (5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Sellega seoses on Euroopa Inimõiguste Kohus otsustanud, et EIÕK artikkel 8 paneb liikmesriikidele positiivse kohustuse luua õiguslik raamistik, mis võimaldab samasooliste paaride õiguslikku tunnustamist ja kaitset, ning et Poola Vabariik on seda kohustust rikkunud, mistõttu ei ole asjaomastel isikutel võimalik korraldada oma era- ja perekonnaelu põhiaspekte. Samasooliste isikute kohta, kes on seaduslikult sõlminud abielu välisriigis, tõdes see kohus eelkõige, et keeldudes seda abielu mis tahes vormis registreerimast, jätsid Poola ametiasutused need isikud õiguslikku vaakumisse ega täitnud püsivas suhtes samasooliste paaride tunnustamise ja kaitsmise põhivajadusi. Nimetatud kohus leidis seega, et ükski Poola valitsuse esitatud üldise huvi kaalutlus ei kaalu üles nende isikute huvi, et nende vastavaid suhteid nõuetekohaselt tunnustataks ja seadusega kaitstaks (EIK 12. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Przybyszewska jt vs. Poola, CE:ECHR:2023:1212JUD001145417, punktid 113, 123 ja 124; EIK 19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Formela jt vs. Poola, CE:ECHR:2024:0919JUD005882812, punktid 20, 25, 26 ja 29, ning EIK 24. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Andersen vs. Poola, CE:ECHR:2025:0424JUD005366220, punktid 11 ja 14–19).
67
Seega on harta artikliga 7 samasoolistele paaridele tagatud põhiõigustega vastuolus see, kui abielu, mille kaks samasoolist liidu kodanikku on sõlminud vastavalt selle liikmesriigi õigusele, kus need liidu kodanikud on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja elada, ei tunnustata põhjusel, et selle liikmesriigi õiguses, mille kodanikud nad on ja kus nad soovivad jätkata oma era- ja perekonnaelu, ei ole samasooliste isikute abielu lubatud.
68
Järelikult, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 36 sisuliselt märkis, peab liikmesriik, kus samasooliste isikute abielu ei ole lubatud, kehtestama sobiva menetluse niisuguse abielu tunnustamiseks, kui abielu on sõlminud kaks liidu kodanikku ajal, mil nad kasutasid oma liikumis- ja elamisvabadust kooskõlas vastuvõtva liikmesriigi õigusega.
69
Siinkohal olgu märgitud, et liidu kodanike poolt teises liikmesriigis liikumis- ja elamisvabaduse kasutamisel sõlmitud abielude tunnustamise korra valik kuulub liikmesriikide kaalutlusruumi abielu reguleerivate eeskirjade valdkonnas, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 47. Seega on abielukande tegemine nende liikmesriikide perekonnaseisuregistrisse vaid üks viis niisugust tunnustamist võimaldada. Siiski on vaja, et see kord ei muudaks ELTL artikliga 21 antud õiguste rakendamist võimatuks või ülemäära raskeks.
70
Lisaks, kui liikmesriigid kasutavad neile kuuluvat kaalutlusruumi, et kehtestada sobivad menetlused niisuguse abielu tunnustamiseks, mille kaks liidu kodanikku on liikumis- ja elamisvabadust kasutades sõlminud teises liikmesriigis, on nad kohustatud järgima harta artikli 21 lõiget 1. Siinkohal tuleb täpsustada, et selles sättes kehtestatud seksuaalse sättumuse tõttu diskrimineerimise keeld on liidu õiguse üldpõhimõttena imperatiivne (vt analoogia alusel 15. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 47; 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, punkt 76, ja 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, punkt 76).
71
Kuigi käesoleval juhul võib välisriigis väljastatud abielutõendil põhimõtteliselt olla Poola abielutõendiga samaväärne tõenduslik mõju, on praktikas ülemäära raske või isegi võimatu niisugusest tõendist tulenevaid õigusi saada, kuna juhul, kui nimetatud abielutõendi alusel ei tehta kannet Poola perekonnaseisuregistrisse, on haldusasutustel kaalutlusõigus selle abielutõendi tunnustamisel ning järelikult võivad nimetatud ametiasutused teha selle kohta lahknevaid otsuseid, nagu näitavad põhikohtuasja asjaolud, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50.
72
Nimelt nähtub nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest kui ka Poola valitsuse poolt Euroopa Kohtule esitatud seisukohtadest, et abielutõendi alusel kande tegemine Poola perekonnaseisuregistrisse on ainus Poola õiguses ette nähtud vahend, mis võimaldab Poola haldusasutustel tegelikult tunnustada abielu, mis on sõlmitud muus liikmesriigis kui Poola Vabariik.
73
Järelikult võib teises liikmesriigis sõlmitud abielu tunnustamise õiguse kasutamise kahtluse alla seada kaalutlusõigus, mis on pädevatel ametiasutustel abielutõendi tunnustamise menetluses, kuna see kaalutlusõigus võib selle tunnustamise osas viia lahknevusteni, mis võivad kaasa tuua käesoleva kohtuotsuse punktis 51 nimetatud tõsised ebamugavused haldus-, töö- ja erasfääris (vt analoogia alusel 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punkt 69).
74
Lisaks nähtub Euroopa Kohtule esitatud teabest, et Poola õiguse kohaselt on vastassoost isikute paaridel õigus oma abielutõendi kandmiseks Poola perekonnaseisuregistrisse, kui abielu on sõlmitud teises liikmesriigis. Seevastu samasoolised paarid, nagu põhikohtuasjas kõne all olev paar, ei saa oma seksuaalse sättumuse tõttu vastata tingimustele, mis Poola õiguses niisuguse kande tegemiseks on ette nähtud.
75
Kuigi liikmesriikidel – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 69 – on liidu kodanike poolt liikumis- ja elamisvabadust kasutades teises liikmesriigis sõlmitud abielude tunnustamise korra osas kaalutlusruum, kujutab vastassoost paaridega samaväärse tunnustamise korra puudumine endast diskrimineerimist seksuaalse sättumuse tõttu ja see on harta artikli 21 lõike 1 alusel keelatud. Sellest järeldub, et kui selle kaalutlusruumi raames otsustab liikmesriik näha oma riigisiseses õiguses ette ühtse korra niisuguste abielude tunnustamiseks, mille liidu kodanikud on liikumis- ja elamisvabadust kasutades sõlminud teises liikmesriigis, nagu käesoleval juhul abielutõendi alusel kande tegemine perekonnaseisuregistrisse, on see liikmesriik kohustatud kohaldama seda korda vahet tegemata abieludel, mis on sõlmitud samasooliste isikute vahel ja nendel, mis on sõlmitud vastassoost isikute vahel.
76
Lõpuks tuleb täpsustada, et nii ELTL artikkel 20 ja artikli 21 lõige 1 kui ka harta artikkel 7 ja artikli 21 lõige 1 on iseenesest piisavad ega vaja täpsustamist liidu või riigisisestes õigusnormides, et anda isikutele õigusi, millele nad saavad vahetult tugineda. Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks tuvastama, et riigisisest õigust ei ole võimalik tõlgendada kooskõlas liidu õigusega, on ta oma pädevuse piires kohustatud tagama neist sätetest õigussubjektidele tuleneva õiguskaitse ja nende täieliku õigusmõju, jättes vajaduse korral kohaldamata asjaomased riigisisesed õigusnormid (vt selle kohta 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, punktid 78 ja 79, ning 3. juuni 2025. aasta kohtuotsus Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, punkt 72).
77
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 tuleb harta artiklit 7 ja artikli 21 lõiget 1 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – põhjusel, et selle liikmesriigi õiguses ei ole samasooliste isikute abielu lubatud – ei võimalda tunnustada kahe selle liikmesriigi samast soost kodaniku abielu, mis on liikumis- ja elamisvabadust kasutades sõlmitud seaduslikult teises liikmesriigis, kus nad on alustanud või tugevdanud perekonnaelu, ega teha sel eesmärgil abielutõendi alusel kannet esimese liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse, kui see kanne on ainus vahend, mille see liikmesriik on niisuguse tunnustamise võimaldamiseks ette näinud.
Kohtukulud
78
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 7 ja artikli 21 lõiget 1 arvestades
tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – põhjusel, et selle liikmesriigi õiguses ei ole samasooliste isikute abielu lubatud – ei võimalda tunnustada kahe selle liikmesriigi samast soost kodaniku abielu, mis on liikumis- ja elamisvabadust kasutades sõlmitud seaduslikult teises liikmesriigis, kus nad on alustanud või tugevdanud perekonnaelu, ega teha sel eesmärgil abielutõendi alusel kannet esimese liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse, kui see kanne on ainus vahend, mille see liikmesriik on niisuguse tunnustamise võimaldamiseks ette näinud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.