62015CC0661
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
esitatud 30. märtsil 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑661/15
X BV
versus
Staatssecretaris van Financiën
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Ühenduse tolliseadustik – Sõidukite import – Artikkel 29 – Tolliväärtuse määramine – Artikkel 78 – Deklaratsioonis muudatuste tegemine – Artikli 236 lõige 2 – Imporditollimaksu tagasimaksmine – Kolmeaastane tähtaeg – Määrus (EMÜ) nr 2454/93 – Artikli 145 lõiked 2 ja 3 – Asjaolu, et tolliväärtuse määramiseks võetakse arvesse makseid, mida müüja tegi ostjale lepingujärgse garantiikohustuse alusel – Defektsed kaubad – 12kuuline tähtaeg – Kehtivus
I. Sissejuhatus
1.
Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluses on äriühingu X BV ja Staatssecretaris van Financiëni (rahanduse riigisekretär, Madalmaad) vaheline kohtuvaidlus, mis käsitleb asjaolu, et viimati nimetatud pool jättis rahuldamata taotlused maksta tagasi tollimaks, mida nimetatud äriühing oli tasunud sõidukite importimisel Euroopa Liidu tolliterritooriumile.
2.
Neil asjaoludel esitab see kohus Euroopa Kohtule esiteks küsimuse nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
2
) (edaspidi „tolliseadustik“), artiklite 29 ja 78 tõlgendamise kohta ning komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92 (
3
) (edaspidi „rakendusmäärus“), artikli 145 lõike 2 tõlgendamise kohta. Teiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtu seisukohta rakendusmääruse artikli 145 lõike 3 kehtivuse kohta.
II. Õiguslik raamistik
3.
Tolliseadustiku artikkel 29 näeb ette:
„1.   Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus ehk ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud vastavalt artiklitele 32 ja 33 […].
a)
Tegelikult makstud või makstav hind on kogu tasu, mida ostja on maksnud või maksab imporditud kauba eest müüjale või tema kasuks ja mis hõlmab kõiki tegelikult makstud või makstavaid tasusid, mida ostja on maksnud või maksab müüjale imporditud kauba müügi eeldusena või mida ostja on maksnud või maksab kolmandale isikule müüja kohustuse täitmiseks. […]“.
4.
Selle seadustiku artikkel 78 sätestab:
„1.   Toll võib omal algatusel või deklarandi taotluse korral teha tollideklaratsioonis pärast kauba vabastamist muudatusi.
[…]
3.   Kui tollideklaratsiooni kontrollimine või tollivormistusjärgne läbivaatamine näitab, et asjaomaseid tolliprotseduure reguleerivaid sätteid on kohaldatud ebaõige või mittetäieliku teabe alusel, võtab toll kooskõlas ettenähtud sätetega olukorra lahendamiseks vajalikud meetmed, arvestades tema käsutuses olevat uut teavet.“
5.
Nimetatud seadustiku artikkel 236 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi, kui on kindlaks tehtud, et selle summa tasumise ajal ei tulenenud see summa seadusest […].
Impordi- või eksporditollimaksu vähendatakse, kui on kindlaks tehtud, et selle kohta arvestuskande tegemise ajal ei tulenenud see summa seadusest […].
2.   Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi või seda vähendatakse taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele kolme aasta jooksul arvestades kuupäevast, kui selle tollimaksu summa võlgnikule teatati.
[…]“.
6.
Rakendusmääruse artikli 145 lõiked 2 ja 3 näevad ette:
„2.   Kui müüja korrigeerib pärast kauba vabasse ringlusse lubamist kauba eest tegelikult makstud või makstavat hinda ostja kasuks, siis võib seda seadustiku artikli 29 kohase tolliväärtuse määramisel arvestada juhul, kui tollile tõendatakse, et:
a)
kaup oli defektne seadustiku artiklis 67 nimetatud hetkel;
b)
müüja korrigeeris hinda garantiikohustust täites müügilepingu kohaselt, mis oli sõlmitud enne kauba vabasse ringlusse lubamist;
c)
kauba defektset laadi ei ole asjaomases müügilepingus arvesse võetud.
3.   Lõike 2 kohaselt korrigeeritud tegelikult makstud või makstavat hinda võib arvesse võtta ainult juhul, kui see on korrigeeritud 12 kuu jooksul pärast kauba vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeva.“
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
7.
X ostis Jaapanis asuvalt tootjalt kolme eri tüüpi sõiduautosid, mida on eelotsusetaotluses ja edaspidi tähistatud tähtedega A, C ja D, ning lubas need liidu tolliterritooriumil vabasse ringlusse. Selleks tasus X Inspecteur van de Belastingdienst’i (Madalmaade maksuhaldur, edaspidi „maksuhaldur“) määratud imporditollimaksud. Tollimaksude summa arvutamiseks määrati nende autode tolliväärtus vastavalt tolliseadustiku artiklile 29 ostuhinna alusel, mille X oli müüja-tootjale maksnud. Seejärel müüs X kõnealused autod edasimüüjatele, kes omakorda müüsid need lõpptarbijatele.
8.
Müüja-tootja palus hiljem X‑il saata kõikidele A‑tüüpi auto omanikele tagasikutsumisteade ja lasta neil leppida edasimüüjaga kokku aeg roolivarda muhvi tasuta väljavahetamiseks. Tagasikutsumise põhjenduseks oli võimalus, et roolivarda muhvi poldid ei ole õigesti kinni keeratud. Neil asjaoludel leidis müüja-tootja, et oli olemas oht, et roolivarda muhvi ühendus tuleb roolisamba küljest lahti, ning selle tulemusena muutuks sõiduk juhitamatuks.
9.
X hüvitas edasimüüjatele väljavahetamise kulud. Müüja-tootja hüvitas seejärel kõnealused kulud X‑ile temaga sõlmitud müügilepingu järgse garantiikohustuse alusel. Viimati mainitud hüvitamine toimus 12 kuu jooksul alates kõnealuste autode vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäevast.
10.
C tüüpi autodel omakorda ilmnesid defektid tihendil ja D tüüpi autodel ukseliigendil. Asjaomased edasimüüjad parandasid need defektid lõpptarbijatele pakutava garantii alusel. X hüvitas kõnealused paranduskulud edasimüüjatele. Lepingujärgse garantiikohustuse alusel hüvitas müüja-tootja taas kõnealused kulud X‑ile. Viimati mainitud hüvitamine toimus enam kui 12 kuud pärast kõnealuste autode vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeva.
11.
Neil asjaoludel palus X maksta talle tolliseadustiku artikli 236 alusel osaliselt tagasi tasutud imporditollimaks põhjendusel, et A, C ja D tüüpi autode tolliväärtus osutus tagantjärele väiksemaks, kui nende esialgu määratud tolliväärtus, langedes summa võrra, mille müüja-tootja talle hüvitas.
12.
Maksuhaldur asus seisukohale, et see taotlus puudutab nende autode eest tegelikult makstud hinna korrigeerimist, mida müüja-tootja tegi X‑i kasuks rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 tähenduses. Ta jättis siiski selle taotluse rahuldamata A tüüpi autode osas põhjendusel, et need ei olnud nimetatud sätte tähenduses defektsed, ning C ja D tüüpi autode osas põhjendusel, et müüja-tootja ei olnud X‑ile makset teinud nimetatud määruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud 12 kuu jooksul.
13.
X esitas maksuhalduri otsuse peale kaebuse Rechtbank Noord-Holland’ile (Põhja-Hollandi esimese astme kohus, Madalmaad). Pärast seda, kui tema kaebus jäeti rahuldamata, esitas kõnealune äriühing kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
14.
See kohus esitab esiteks selles osas, milles tagasimaksmise taotlus puudutas A tüüpi autosid, küsimuse nimetatud määruse artikli 145 lõike 2 ulatuse kohta. Ta märgib, et nende autode ostuhinna korrigeerimine, mis tulenes X‑i kantud paranduskulude hüvitamisest, on tingitud järeldusest, nende tootmisel ei olnud piisavalt tagatud, et sõiduki kasutamisel ei teki roolivarda muhvi riket. Müüja-tootja soovis seega selle ennetavalt välja vahetada.
15.
Neil asjaoludel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas see säte puudutab üksnes juhtumeid, kus on kindlaks tehtud, et vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeval oli imporditud kaup tegelikult rikkega, või ka juhtumeid, kus on kindlaks tehtud, et sellel kuupäeval oli tootmisest tulenevalt oht, et sellel kaubal võib kasutamise käigus rike ilmneda. See kohus mainib sellega seoses tolliseadustiku komitee kommentaari, (
4
) milles komitee leiab sisuliselt, et rakendusmääruse artikli 145 lõige 2 hõlmab ainult tollideklaratsiooni aktsepteerimise ajal tegelikult defektseid kaupu. Kõnealuse komitee sõnul ei ole see säte seega kohaldatav juhul, kui sõiduk kutsutakse müügipunkti tagasi ülevaatuseks ja võimalikuks ennetavaks kohandamiseks.
16.
Juhul kui see säte ei ole käesolevas asjas kohaldatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kohtuotsust Mitsui & Co. Deutschland (
5
) arvestades ei nõua tolliseadustiku artikli 29 lõiked 1 ja 3 juba ise A tüüpi autode tolliväärtuse vähenemise tuvastamist. Asjaolu, et nende autode importimise ajal esineb oht, et enne garantiiaja möödumist ilmneb rike ja muudab need kasutuskõlbmatuks, vähendab nimelt nende autode majanduslikku väärtust.
17.
Teiseks, selles osas, milles tagasimaksmise taotlus puudutas C ja D tüüpi autosid, väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtlusi selle kohta, kas rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud 12 kuu pikkune tähtaeg on kooskõlas tolliseadustiku teatud sätetega. Ta märgib eelkõige, et see tähtaeg erineb nimetatud seadustiku artikli 236 lõikes 2 tollimaksude tagasimaksmise taotluste esitamiseks kehtestatud kolmeaastasest tähtajast. See kohus rõhutab veel, et nimetatud seadustiku artikkel 29 koostoimes sama seadustiku artikliga 78 ei kehtesta mingit ajalist piirangut tolliväärtuse kohandamiseks.
18.
Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a)
Kas rakendusmääruse artikli 145 lõiget 2 koosmõjus tolliseadustiku artikli 29 lõigetega 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et selles sisalduv säte hõlmab ka olukorda, kus tuvastatakse, et teatud kauba kohta esitatud deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeval esines tootmisest tulenev oht, et kauba ühel osal ilmneb kasutamise ajal defekt, ja seda silmas pidades annab müüja ostja suhtes kehtiva lepingujärgse garantiikohustuse alusel ostjale hinnaalandust, hüvitades kulud, mis tekkisid ostjal seetõttu, et kaupa tuli ohu välistamiseks vastavalt kohandada?
b)
Kas juhul, kui rakendusmääruse artikli 145 lõikes 2 sisalduv säte ei ole eespool punktis a kirjeldatud olukorras kohaldatav, piisab ainuüksi tolliseadustiku artikli 29 lõigete 1 ja 3 sätetest koosmõjus [selle] seadustiku artikliga 78, et deklareeritud tolliväärtust pärast eespool punktis a nimetatud hinnaalanduse andmist vähendada?
2.
Kas rakendusmääruse artikli 145 lõige 3 on osas, milles seal on tolliväärtuse korrigeerimise suhtes kehtestatud tingimus, et kauba eest tegelikult makstud või makstava hinna korrigeerimine peab olema toimunud 12 kuu jooksul pärast kauba vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeva, vastuolus tolliseadustiku artiklite 78 ja 236 sätetega koostoimes [selle] seadustiku artikliga 29?“
19.
X, Madalmaade valitsus ja komisjon esitasid kirjalikud seisukohad ning olid esindatud 30. novembri 2016. aasta kohtuistungil.
IV. Analüüs
A. Sissejuhatavad kaalutlused
20.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused käsitlevad imporditud sõidukite tolliväärtuse määramist, mis on baasiks nende sõidukite liidu tolliterritooriumil vabasse ringlusse viimisel kohaldatavate imporditollimaksude arvutamisel. (
6
)
21.
Tolliseadustiku artikli 29 lõike 1 kohaselt võrdub kauba tolliväärtus põhimõtteliselt selle tehinguväärtusega. (
7
) Tehinguväärtuse aluseks on kauba eest tegelikult makstud või makstava hinna arvutus, mis on määratletud kõnealuse artikli lõikes 3, kui see kaup on müüdud ekspordiks liidu tolliterritooriumile.
22.
Nagu on välja toodud kohtupraktikas, (
8
) on tehinguväärtus siiski vaid asendajaks kauba tegelikule majanduslikule väärtusele selle importimise ajal – selle jaoks aluseks võetav kuupäev on kauba tollideklaratsiooni aktsepteerimise kuupäev. (
9
) Tolliseadustiku artikli 29 eesmärk on nimelt õiglase, ühtse ja erapooletu süsteemi kehtestamine, mis välistab suvaliste või fiktiivsete tolliväärtuste kasutamise. Tolliväärtus peab seega hõlmama kauba kõiki osi, millel on majanduslik väärtus. (
10
) Seega kujutab kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mis on märgitud tollideklaratsioonis, endast suurust, mida peab vajaduse korral korrigeerima, kui see on vajalik suvalise või fiktiivse tolliväärtuse määramise vältimiseks. (
11
)
23.
Seda silmas pidades võimaldabki rakendusmääruse artikli 145 lõige 2, mida käsitleb esimene eelotsuse küsimus, tollil võtta arvesse hinna vähenemist juhul, kui kauba kaubanduslik väärtus osutub pärast kauba vabasse ringlusse viimist sellest hinnast madalamaks. (
12
) Niisugune vähendamine toimub üksnes tingimusel, et kauba kaubandusliku väärtuse vähenemine on tingitud defektist, mis oli olemas enne selle vabasse ringusse viimist, kuid mida ei võetud müügilepingus arvesse, ning müüja hüvitas selle hiljem ostjale lepingujärgse garantiikohustuse alusel. Tegelikult makstud või makstavat hinda vähendatakse sellisel juhul kauba tolliväärtuse määramiseks nende hüvitiste summa võrra, mida loetakse kauba kaubandusliku väärtuse vähenemise näitajaks.
24.
Nagu nähtub kohtuotsuse Mitsui & Co. Deutschland (
13
) punktist 28, kohaldatakse selle määruse artikli 145 lõiget 2 eelkõige juhul, kui – nagu põhikohtuasjas – müüja hüvitab ostjale lepingujärgse garantiikohustuse alusel selle ostja enda ostjate poolt esitatud arved parandustööde kohta. Selle kohtuotsuse punktis 27 leidis Euroopa Kohus, et see säte „täpsustas […] võimalust, mis on juba sätestatud tolliseadustiku enda artiklis 29“. (
14
)
25.
Rakendusmääruse artikli 145 lõige 3, mida käsitleb teine küsimus, kehtestab selle artikli lõike 2 kohaldamise suhtes lisatingimuse, mille kohaselt hind peab olema korrigeeritud 12 kuu jooksul pärast tollideklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeva.
B. Defektse kauba mõiste rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 tähenduses (esimene küsimus)
26.
Esimese küsimuse esimese osaga palub Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) Euroopa Kohtul selgitada, mida tähendab defektse kauba mõiste rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 tähenduses, koostoimes tolliseadustiku artikli 29 lõigetega 1 ja 3. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas see mõiste hõlmab kaupa, mille puhul on selle tootmisest tulenevalt oht, et selle kasutamise ajal tekib rike.
27.
Vaieldamatult on rakendusmääruse artikli 145 lõige 2 kohaldatav vaid tingimusel, et kaubal on defekt tollideklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeval. Kas defekti mõiste piirdub aga puudustega, mis ilmnevad tegeliku rikkena kohe alates sellest kuupäevast, nagu väidab Madalmaade valitsus? Või hõlmab see mõiste, nagu väidavad X ja komisjon, ka kauba tootmisest tulenevat ohtu (vastandina selle tavalisele kulumile), et sellel kaubal ilmneb rike kasutamise käigus, isegi kui see oht ei ole (veel) teoks saanud?
28.
Täpsustan kohe, et eelotsusetaotlusest nähtub, et A tüüpi autodel oli tootmisest tulenevalt roolivarda muhviga seotud rikke tekkimise oht. (
15
) Seega on selge, et ohu tekkimise põhjus ei ole mitte tavaline kulum, vaid nende autode tootmisprotsess ise.
29.
Nagu komisjon märkis, ei ole rakendusmääruses defektse kauba mõistet määratletud. See määrus ei viita selle mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks ka liikmesriikide õigusele. Neil asjaoludel tuleb selleks, et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine ja liidu õiguse ühetaoline kohaldamine, anda sellele mõistele autonoomne ja ühetaoline tähendus kogu liidus. (
16
) See tähendus peab arvesse võtma mõiste tavapärast tähendust tavakeeles ning selle konteksti ja selle õigusakti eesmärke, mille osaks see mõiste on. (
17
)
30.
Nagu komisjon märkis, tähistab defektse kauba mõiste tavatähenduses iga kaupa, millel ei ole neid omadusi, mida võib õigustatult eeldada selle laadi ja kõiki asjakohaseid asjaolusid arvestades. Seega seostatakse omadussõna „defektne“ esemega, „millel puuduvad nõutud omadused“. (
18
)
31.
See tavakeelest lähtuv määratlus vastab puudusega toote määratlusele, mis on ette nähtud nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (
19
) artikli 6 lõikes 1. Selle sätte kohaselt on toode puudusega, „kui ta ei taga isikule õigustatult oodatud ohutust, võttes arvesse kõiki asjaolusid,“ kaasa arvatud „toote esitlemine“, „toote kasutamisviis, mida võib põhjendatult eeldada“ ja „toote käibelelaskmise aeg“.
32.
Käesolevas asjas on kaupade laadi (toimivad sõiduautod) ja asjaomaseid osi (roolivarda muhv) silmas pidades õigustatud ja mõistlik nõuda kõrgetasemelist ohutust, arvestades nende kasutamisega seotud suurt ohtu autojuhtide, kaassõitjate ja kolmandate isikute füüsilisele tervisele ja elule. See ohutusnõue ei ole ilmselgelt täidetud juhul, kui tootmisest tulenevalt on olemas roolivarda muhvi rikke oht. Sellise ohu olemasolu tähendab seega, et nendel kaupadel ei ole selliseid omadusi, mida võib õigustatult eeldada.
33.
Teisisõnu kujutab rikke esinemise oht sellises olukorras endast ise defekti. (
20
) Kuna see defekt tuleneb kaupade tootmisprotsessist, tuleb neid kaupu pidada defektseteks rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 tähenduses alates nende tootmisest ning seda enam nende importimise hetkel.
34.
Seda tõlgendust kinnitavad kõnealuse sättega seatud eesmärgid. Tuletan selle kohta meelde, et see säte täpsustab tolliseadustiku artikli 29 ulatuse (
21
), mille eesmärk on tagada, et kauba tolliväärtus vastaks selle tegelikule majanduslikule väärtusele. (
22
) Tootmisest tulenev oht, et tootel tekib kasutamise käigus rike, vähendab aga iseenesest ja selle ohu realiseerumisest olenemata selle kauba väärtust. Nimelt ei ole kahtlust, et autole, mis ei vasta õigustatult eeldatavatele ohutusnõuetele, on raske leida ostjat, vähemasti sama hinna eest kui autole, mis vastab nendele nõuetele.
35.
Tolliseadustiku komitee kommentaar, millele viitasid eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Madalmaade valitsus, ei sea seda tõlgendust kahtluse alla. (
23
) Selle kohta piisab nentimisest, et kuigi selle komitee kommentaarid võivad aidata liidu tolliõigust tõlgendada, (
24
) ei ole need õiguslikult siduvad. Nende kommentaaride eesmärk on üksnes aidata liikmesriikidel määratleda sarnastes olukordades ühine lähenemisviis, et tagada tolliväärtuse määramist käsitlevate eeskirjade õige ja ühetaoline rakendamine. (
25
)
36.
Eeltoodut arvestades leian, et rakendusmääruse artikli 145 lõige 2 on kohaldatav juhul, kui – nagu põhikohtuasjas – sõiduki müüja teeb ostjale müügilepingus ette nähtud lepingulise garantiikohustuse kohaselt hinnaalanduse ostja kantud kulude hüvitamise teel, et korvata tootmisest tulenevat ohtu, et sellel sõidukil tekib kasutamise käigus rike, mistõttu sellel puudub mõistlikult eeldatav ohutustase.
37.
Sellest tulenevalt ei ole vaja vastata selle küsimuse teisele osale, mis esitati Euroopa Kohtule teise võimalusena ja millega eesotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas juhul, kui see säte ei ole niisuguses olukorras kohaldatav, piisab ainuüksi tolliseadustiku artiklist 29 koosmõjus selle seadustiku artikliga 78, et sellise hinnaalanduse arvesse võtmiseks tolliväärtust korrigeerida. Lisan siiski ammendavuse huvides, et kohtuotsuse Mitsui & Co. Deutschland (
26
) punkti 27 arvestades tuleks esimese küsimuse teisele osale minu arvates vastata jaatavalt.
C. Rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud 12kuulise tähtaja kehtivus (teine küsimus)
38.
Teine eelotsuse küsimus käsitleb seda, kas rakendusmääruse artikli 145 lõige 3 on kooskõlas tolliseadustiku artikli 29, artikli 78 ja artikli 236 lõikega 2 selles osas, milles rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 on ette nähtud, et selleks, et põhjendada tolliväärtuse korrigeerimist selle artikli lõikes 2 ette nähtud olukorras, peab hind olema korrigeeritud 12 kuu jooksul alates tollideklaratsiooni aktsepteerimisest. Sellel küsimusel võib olla praktiline tähtsus kõikidel juhtudel, kui müügileping, mis käsitleb liidu tolliterritooriumile eksportimiseks ette nähtud kaupa, näeb ette pikema garantiiaja kui 12 kuud. (
27
)
39.
Rõhutan sissejuhatuseks, et rakendusmääruse õiguslik alus on tolliseadustiku artikli 249 vana redaktsioon (
28
), millega komisjonile anti volitused võtta vastu kõik selle seadustiku rakendamiseks vajalikud sätted. (
29
) Kohtupraktikast tuleneb samuti, et komisjon võib vastu võtta kõik selle seadustiku rakendamiseks vajalikud või kasulikud rakendusmeetmed tingimusel, et need ei ole sellega vastuolus. (
30
)
40.
Peale selle tuleneb kohtupraktikast, et rakendamise mõistet tuleb tõlgendada laialt. (
31
) Euroopa Kohtul on lisaks juba olnud võimalus rõhutada komisjoni kaalutlusruumi tolliseadustiku sätete rakendamisel. (
32
)
41.
Neid põhimõtteid arvestades tuleb kontrollida esiteks, kas rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg on selle seadustiku rakendamiseks vajalik või mõttekas, ja teiseks, kas see tähtaeg on nimetatud seadustiku sätetega kooskõlas. Järgnevalt esitatud põhjustel leian, et need tingimused ei ole täidetud.
1.
Rakendusmääruse artikli 145 lõike 3 vajalikkus või mõttekus
42.
Komisjoni väitel on rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg mõttekas või lausa vajalik tolliseadustiku artikli 29 rakendamiseks, kuna see võimaldab vähendada vigade või pettuste ohtu selle määruse artikli 145 lõike 2 kohaldamise raames. Nimelt määrataks nende vigade või pettuste tulemusena selle seadustiku artiklit 29 rikkudes suvalised või fiktiivsed tolliväärtused. Komisjon rõhutab selle kohta, et praktikas on raske kindlaks teha, kas kauba defekt oli juba olemas selle importimise ajal või tekkis see hiljem, tavalise kulumi tõttu. Kuivõrd see raskus ja seega vigade või pettuste oht suurenevad aja möödudes, tuleb piiritleda pärast vabasse ringlusse lubamist selle määruse artikli 145 lõike 2 alusel tehtud hindade korrigeerimise arvesse võtmist mõistliku tähtajaga. (
33
)
43.
Madalmaade valitsus ja komisjon väidavad peale selle, et selline tähtaeg on vajalik õiguskindluse ja antud sätte ühetaolise kohaldamise kindlustamiseks. Nad rõhutavad lisaks rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud 12 kuu pikkuse tähtaja kooskõla tolliseadustiku artikli 238 lõikes 4 kehtestatud sarnase tähtajaga.
44.
Kahtlen, et selle määruse artikli 145 lõige 3 on mõttekas või vajalik nende eesmärkide saavutamiseks ning seega selle seadustiku artikli 29 rakendamiseks.
45.
Esiteks, mis puudutab eesmärki vältida suvaliste või fiktiivsete tolliväärtuste määramist, mis tuleneksid vigadest ja pettustest selle määruse artikli 145 lõike 2 kohaldamise raames, arvestades defekti tekkimise hetke kindlaks tegemise raskust, siis märgin, et selles sättes kehtestatud sisulised tingimused näevad juba ette, et tollile tuleb tõendada, et defekt oli olemas asjaomaste kaupade importimise hetkel. (
34
) Selles osas lasub tõendamiskohustus importijal. (
35
) Neil asjaoludel ei ole selle eesmärgi saavutamiseks enam vajalik ega isegi mitte mõttekas kehtestada tolliväärtuse korrigeerimise suhtes lisanõuet, et hinna korrigeerimine peab toimuma 12 kuu jooksul alates tollideklaratsiooni aktsepteerimisest.
46.
Käesolevas asjas on eelotsusetaotluses täpsustatud, et A tüüpi autode defekt oli seotud nende tootmisega ja oli seega olemas juba nende importimise hetkel. Nagu X kohtuistungil väitis, ilmneb, et see nõue on niisuguses olukorras seega tarbetu.
47.
Madalmaade valitsus väidab lisaks sellele, et rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg rajaneb ettekujutusel, et kui garantiikohustusega hõlmatud defekt ilmneb 12 kuu jooksul alates tollideklaratsiooni aktsepteerimise kuupäevast, võib toll lähtuda põhimõttest, et see defekt oli juba sellel kuupäeval olemas. Selliste argumentide tulemusena väidetaks sisuliselt seda, et see tähtaeg vastab ajavahemikule, mille jooksul võib eeldada, et defekt oli sellel kuupäeval olemas.
48.
Siiski ei tulene kõnealune tähtaeg mitte kuidagi sellisest eeldusest. See eeldus tähendaks, et tolliväärtust on võimalik kohandada mis tahes hinna korrigeerimise puhul, mida tehti enne sama tähtaja möödumist lepingujärgse garantiikohustuse alusel, ilma et peaks olema tõendatud, et defekt oli importimise hetkel juba olemas. Selle määruse artikli 145 lõige 3 aga välistab vastupidi niisuguse kohandamise kõikide pärast selles määratud tähtaja möödumist tehtud hinna korrigeerimiste osas – isegi kui võlgnik tõendab lisaks, et defekt oli sel hetkel juba olemas.
49.
Teiseks, mis puudutab vajadust tagada õiguskindlus ja kõnealuse määruse artikli 145 lõike 2 ühetaoline kohaldamine, siis leian niisamuti nagu X, et tolliseadustiku artikli 236 lõikes 2 ette nähtud tähtaeg kaitseb neid huve juba piisavalt.
50.
See säte nõuab põhimõtteliselt, et kõik imporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise taotlused, olenemata nende põhjusest, tuleb esitada kolme aasta jooksul alates kuupäevast, mil selle tollimaksu summa võlgnikule teatavaks tehti. Seega, kui sellel isikul on õigus maksu tagasimaksele tulenevalt kauba tolliväärtuse korrigeerimisest rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 alusel, toimub tagasimaksmine üksnes juhul, kui ta esitab vastava taotluse kolmeaastase tähtaja jooksul, mis on ette nähtud tolliseadustiku artikli 236 lõikes 2.
51.
Ma ei näe mingit põhjust, miks see tähtaeg ei tagaks selles konkreetses olukorras tollile ja liidu eelarvele piisavat õiguskindluse ja ühetaolise kohaldamise taset, erinevalt teistest olukordadest, kus võlgnikul on õigus tollimaksude tagasimaksmisele. (
36
)
52.
Kolmandaks ei saa lugeda õigeks argmenti, et rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 kehtestatud tähtaeg juhindub sama pikast tähtajast, mis on ette nähtud tolliseadustiku artikli 238 lõikes 4.
53.
Seda sellepärast, et nimetatud säte hõlmab erinevat olukorda kui see, mida käsitleb rakendusmääruse artikli 145 lõige 3. Tolliseadustiku artikli 238 lõige 4 käsitleb olukorda, kus ostja keeldub kaubast või nõuab hinnaalandust mitte varjatud vea, vaid importimise hetkel tuvastatud defekti tõttu. Erinevalt aga sellisest ostjast ei tea selle määruse artikli 145 lõikega 3 hõlmatud ostja importimise hetkel eeldatavalt defekti olemasolust. Seega ei ole tal erinevalt selle seadustiku artikli 238 lõikes 4 käsitletud ostjast alati võimalik taotleda imporditollimaksu tagasimaksmist või vähendamist 12 kuu jooksul alates tollideklaratsiooni aktsepteerimisest või imporditollimaksu summa teatamisest. (
37
)
54.
Sellest tulenevalt leian, et rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg ei ole tolliseadustiku rakendamiseks vajalik ega isegi mitte mõttekas. Ehkki sellest kaalutlusest piisab selle sätte kehtetuks tunnistamiseks, selgitan järgnevalt ammendavuse huvides põhjusi, miks see säte on lisaks veel vastuolus selle seadustiku artikliga 29 koostoimes seadustiku artikli 78 ja artikli 236 lõikega 2.
2.
Rakendusmääruse artikli 145 lõike 3 kooskõla tolliseadustiku sätetega
55.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus väljendab kahtlust seoses sellega, kas rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg on kooskõlas tolliseadustiku artikliga 29 koostoimes selle seadustiku artikliga 78, kuivõrd need kaks viimati nimetatud sätet ei kehtesta tolliväärtuse korrigeerimiseks mingit ajalist piirangut. See kohus seab samuti kahtluse alla selle tähtaja kooskõla nimetatud seadustiku artikli 236 lõikega 2, millega on kehtestatud erinev tähtaeg tollimaksu tagasimaksmise taotluste esitamiseks.
56.
Kohtuotsuses Mitsui & Co. Deutschland (
38
) leiduvad minu arvates juba teatud suunised nendele küsimustele vastamiseks.
57.
Nimetatud kohtuotsus käsitles olukorda, milles tollideklaratsioon aktsepteeriti enne selle määruse jõustumist, mis lisas rakendusmääruse artiklisse 145 võimaluse, et toll võib defektse kauba tolliväärtust korrigeerida, kui hinda korrigeeritakse pärast kauba vabasse ringlusesse viimist. (
39
)
58.
Euroopa Kohus leidis, et kuigi rakendusmääruse artikli 145 lõiked 2 ja 3 ei kuulu sellise olukorra suhtes kohaldamisele, (
40
) võib toll sellise korrigeerimise teha otseselt tolliseadustiku artikli 29 alusel, kui täidetud on kolm selle määruse artikli 145 lõikes 2 sätestatud tingimust. Euroopa Kohtu sõnul „täpsustas [see säte] võimalust, mis on juba sätestatud tolliseadustiku enda artiklis 29“. (
41
)
59.
Seevastu ei leidnud Euroopa Kohus, et seda korrigeerimise võimalust piiras ka niisugune ajaline tingimus, nagu on ette nähtud rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3. (
42
) Erinevalt selle artikli lõikes 2 loetletud tingimustest, ei tulene see tingimus minu arvates otseselt tolliseadustiku artiklist 29.
60.
Rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 kehtestatud tähtaja puudumisel võiks liikmesriigi toll seega tolliseadustiku enda artikli 29 alusel korrigeerida kauba tolliväärtust, kui selle määruse artikli 145 lõikes 2 loetletud tingimused on täidetud, isegi kui tollideklaratsiooni aktsepteerimisest on möödunud üle 12 kuu. Selle tähtaja möödumisel välistab kõnealuse artikli lõike 3 kohaldamine seevastu niisuguse korrigeerimise. Niisiis on selle kohaldamise tagajärg seadustiku artiklit 29 rikkudes niisuguse tolliväärtuse määramine, mis ei vasta pärast kauba importimist korrigeeritud tehinguväärtusele.
61.
Lisan, et rakendusmääruse artikli 145 lõikes 2 ette nähtud tingimustel teostatud tolliväärtuse vähendamise võib fikseerida tolliseadustiku artikli 78 lõike 1 alusel tollideklaratsioonis muudatuste tegemise teel. (
43
) Kuna tasutud imporditollimaksud ületavad seega proportsionaalselt tolliväärtuse vähendamisega neid makse, mis kuulusid õigusnormide kohaselt tasumisele, peab toll selle artikli lõike 3 kohaselt maksma enammakstud maksusumma võlgnikule tagasi. Tagasimaksmine tehakse kõnealuse seadustiku artikli 236 kohaselt, juhul kui selles sätestatud tingimused on täidetud. Nende tingimuste hulka kuulub kohustus pidada kinni tagasimaksmise taotluse esitamiseks ette nähtud kolmeaastasest tähtajast, mis hakkab kulgema alates imporditollimaksu summa teatamisest võlgnikule. (
44
)
62.
Sellest tulenevalt võiks võlgnik tolliseadustiku artikli 29 alusel koostoimes selle seadustiku artikli 78 ja artikli 236 lõikega 2 kolme aasta jooksul alates maksusumma teatamisest taotleda, et talle tagastataks imporditollimaksu summa, mis on proportsionaalne rakendusmääruse artikli 145 lõikes 2 sätestatud tingimustel teostatud tolliväärtuse korrigeerimisega. (
45
) Selle määruse artikli 145 lõige 3 piirab praktikas seda võimalust 12 kuu pikkuse tähtajaga alates tollideklaratsiooni aktsepteerimisest. See säte muudab seega võlgniku kahjuks õiguskorda, mis on tolliseadustiku alusel tema suhtes kohaldatav.
63.
Sellest tuleneb, et rakendusmääruse artikli 145 lõige 3 on vastuolus tolliseadustiku artikliga 29 koostoimes selle seadustiku artikli 78 ja artikli 236 lõikega 2.
64.
Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes ei olnud komisjonil, vaatamata kaalutlusruumile, mis tal on tolliseadustiku rakendamiseks, (
46
) õigust võtta vastu rakendusmääruse artikli 145 lõiget 3, mistõttu tuleb see säte tunnistada kehtetuks.
V. Ettepanek
65.
Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) esitatud küsimustele järgmiselt.
1.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 145 lõiget 2 koostoimes nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikliga 29 tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav muu hulgas juhul, kui sõiduki müüja teeb ostjale müügilepingus ette nähtud lepingulise garantiikohustuse kohaselt hinnaalanduse ostja kantud kulude hüvitamise teel, et korvata tootmisest tulenevat ohtu, et sellel sõidukil tekib kasutamise käigus rike, mistõttu sellel puudub mõistlikult eeldatav ohutustase.
2.
Määruse nr 2454/93 artikli 145 lõige 3 on kehtetu.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307. See määrus tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (uuesti sõnastatud) (ELT 2013, L 269, lk 1, edaspidi „uus tolliseadustik“) alates 1. juunist 2016. Põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatakse siiski määrust nr 2913/92.
(
3
)	EÜT 1993, L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3.
(
4
)	Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), 2008. aasta septembris ajakohastatud redaktsioon, lk 18).
(
5
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib tõenäoliselt viidata selle kohtuotsuse punktile 27.
(
6
)	Tolliseadustiku artikli 79 teine lõik.
(
7
)	Tolliseadustiku artiklid 30 ja 31 sätestavad täiendavad kriteeriumid, mida kohaldatakse juhul, kui kauba tolliväärtust ei saa kindlaks teha selle tehinguväärtuse põhjal.
(
8
)	Vt käesolev ettepanek, 10. ja 11. joonealune märkus.
(
9
)	Tolliseadustiku artikkel 67.
(
10
)	Kohtuotsused, 16.11.2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30) ja 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 20).
(
11
)	Kohtuotsused, 12.6.1986, Repenning (183/85, EU:C:1986:247, punkt 16), 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 24) ja 12.12.2013, Christodoulou jt (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 39). Eelkõige täpsustab tolliseadustiku artikli 29 lõige 1, et kauba eest makstud või makstavat hinda tuleb vajaduse korral korrigeerida vastavalt selle seadustiku artiklitele 32 ja 33, milles on loetletud erinevad elemendid, mis tuleb sellele hinnale lisada või sellest maha arvata.
(
12
)	Vt kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 26).
(
13
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
14
)	See kohtupraktika võimaldab kohe kõrvale lükata X‑i argumendid, et selle määruse artikli 145 lõige 2 rikub kõnealuse seadustiku artiklit 29.
(
15
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 14.
(
16
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 28.7.2016, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, punkt 35).
(
17
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 25.1.2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
18
)	Vt määratlus sõnaraamatus Larousse (www.larousse.fr).
(
19
)	EÜT 1985 L 210, lk 29; ELT eriväljaanne 15/01, lk 257.
(
20
)	Defekti mõiste (hollandi keeles „gebrek“) rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 tähenduses on seega ulatuslikum kui tõrke või rikke mõiste („hollandi keeles „defect“). Kui esimene mõiste hõlmab kõiki puudusi, mis esinevad asjaomase kauba mõistlikult eeldatud omadustes, siis teine mõiste tähistab üksnes kauba tegelikke rikkeid.
(
21
)	Vt kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 27).
(
22
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 22.
(
23
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 15.
(
24
)	Vt selle kohta kohtujuristi ettepanek, Mazák, kohtuasi Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2008:580, punkt 38).
(
25
)	Tolliväärtuse määramist käsitlevate otsuste siduvuse puudumise tagajärgede hindamise kohta vt kontrollikoja eriaruanne nr 23/2000 imporditud kaupade väärtuse määramise kohta tolli jaoks (tolliväärtuse määramine) koos komisjoni vastustega (EÜT 2001, C 84, lk 8).
(
26
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Vt käesolev ettepanek, punkt 24.
(
27
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab selle kohta, et ei ole ebaharilik, et uue sõiduki müüja peab garantiikohustusi täitma (vahel tunduvalt) pikema tähtaja jooksul kui 12 kuud.
(
28
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 2700/2000, millega muudetakse määrust nr 2913/92 (EÜT 2000, L 311, lk 17; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239), artikli 1 punkt 19 asendas tolliseadustiku artikli 249 sisuliselt samaväärse sättega, mis pärast seda muudatust sisaldub selle seadustiku artiklis 247. Uue tolliseadustiku artikkel 76 annab nüüd konkreetselt komisjonile volitused määrata rakendusaktidega kindlaks menetluseeskirjad tolliväärtuse määramiseks.
(
29
)	Vt selle kohta kohtuotsused, 11.11.1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, punkt 35) ja 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 33).
(
30
)	Kohtuotsused, 11.11.1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, punkt 36), 8.3.2007, Thomson ja Vestel France (C‑447/05 ja C‑448/05, EU:C:2007:151, punkt 24) ning 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 34).
(
31
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 30.10.1975, Rey Soda jt (23/75, EU:C:1975:142, punkt 10) ning 30.6.2005, Alessandrini jt vs. komisjon (C‑295/03 P, EU:C:2005:413, punkt 74).
(
32
)	Kohtuotsused, 23.3.1983, Cousin jt (162/82, EU:C:1983:93, punkt 17); 8.3.2007, Thomson ja Vestel France (C‑447/05 ja C‑448/05, EU:C:2007:151, punktid 25 ja 36) ning 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 35).
(
33
)	Vt komisjoni 11. märtsi 2002. aasta määruse (EÜ) nr 444/2002, millega muudetakse määrust nr 2454/93 ning määrusi (EÜ) nr 2787/2000 ja (EÜ) nr 993/2001 (EÜT 2002, L 68, lk 11; ELT eriväljaanne 02/12, lk 209), põhjendused 5 ja 6.
(
34
)	Rakendusmääruse artikli 145 lõike 2 punkt a.
(
35
)	Vt selle kohta commentary no2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), 2008. aasta septembris ajakohastatud redaktsioon, lk 13).
(
36
)	10. detsembri 2015. aasta kohtuotsusest Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punktid 25, 32 ja 33) tuleneb, et kuigi tolliseadustiku artikkel 78 ei kehtesta mingit ajalist piirangut tolli võimalusele teostada tollivormistusjärgset uuesti läbivaatamist või kontrolli ja võtta olukorra lahendamiseks vajalikke meetmeid, on liikmesriikidel õiguskindluse põhimõtet arvestades õigus piirata seda võimalust mõistliku aegumistähtaja kehtestamisega. Seda sellepärast, et niisugune tähtaeg, tulenegu see siis liikmesriigi õigusest või liidu õigusest, kaitseb ühtaegu nii isikuid kui ka asjaomast ametiasutust. See kohtupraktika puudutab minu arvates ainuüksi tähtaegu, mis piiravad tollivormistusjärgse uuesti läbivaatamise või kontrolli võimalust. Seda ei saa laiendada rakendusmääruse artikli 145 lõikes 3 kehtestatud tähtajale, mis piirab selle artikli lõikes 2 ette nähtud tolliväärtuse korrigeerimise võimalust ennast. Kuivõrd see võimalus on isikute jaoks soodne, ei saa see tähtaeg neid kaitsta.
(
37
)	Peale selle on nendes sätetes ette nähtud tähtajad erinevad nii nende eseme kui ka lähtepunkti poolest. Tolliseadustiku artikli 238 lõikega 4 määratud tähtaeg käsitleb imporditollimaksu tagasimaksmise taotluse esitamist ja hakkab kulgema alates tollivõla summa teatamisest – samamoodi, nagu selle seadustiku artikli 236 lõikes 2 ette nähtud tähtaeg, millest see erandi teeb. Rakendusmääruse artikli 145 lõikega 3 kehtestatud tähtaeg aga puudutab tagasimakse õiguse tekkimist ennast – see tähendab sellise põhjuse olemasolu, mille tõttu tolliväärtust korrigeeritakse ja mille tagajärjel imporditollimaks tagasi makstakse. See tähtaeg hakkab kulgema alates tollideklaratsiooni aktsepteerimisest.
(
38
)	Kohtuotsus, 19.3.2009 (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
39
)	Tegemist on määrusega nr 444/2002.
(
40
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 37). Nagu nähtub kõnealuse kohtuotsuse punktist 39, otsustas Euroopa Kohus seda kaalutlust arvestades, et kuigi talle esitati küsimus rakendusmääruse artikli 145 lõigete 2 ja 3 kehtivuse kohta, jätab ta sellele vastamata.
(
41
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 27).
(
42
)	Kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 36). Euroopa Kohus leidis selles kohtuotsuses, et rakendusmääruse artikli 145 lõige 3, mis lisati sellesse määrusesse määrusega nr 444/2002, ei kuulu kohaldamisele enne viimati nimetatud määruse jõustumist tekkinud olukordade suhtes, kuna selle kohaldamine kahjustaks asjaomaste ettevõtjate õiguspärast ootust. Seda sellepärast, et pädevad tolliasutused kohaldasid enne rakendusmääruse jõustumist, juhul kui tehinguväärtust oli pärast importimist kauba defektsuse tõttu korrigeeritud, tolliseadustiku artikli 236 lõikes 2 ette nähtud üldist kolmeaastast tähtaega.
(
43
)	Nagu nähtub 20. oktoobri 2005. aasta kohtuotsusest Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, punkt 64), võimaldab tolliseadustiku artikli 78 lõige 1 võtta arvesse kõiki „korrigeerimisi, mida võib teha tolliväärtuse ning seega ka imporditollimaksu määramisel arvestatavates andmetes“.
(
44
)	Vt kohtuotsus, 20.10.2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, punktid 52–54).
(
45
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 36) ja käesolev ettepanek, 41. joonealune märkus.
(
46
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 40.