61977CJ0148_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa 148/77,
jonka Finanzgericht Hamburg on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
H. Hansen jun. & O. C. Balle GmbH & Co., kotipaikka Flensburg,
vastaan
Hauptzollamt Flensburg
ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 9, 37, 92, 93, 95 ja 227 artiklan tulkinnasta väkijuomamonopolista 8.4.1922 annetun Saksan lain soveltamiseen nähden,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti H. Kutscher, jaostojen puheenjohtajat J. Mertens de Wilmars ja A. J. Mackenzie Stuart sekä tuomarit A. M. Donner, P. Pescatore, M. Sørensen, A. O'Keeffe, G. Bosco ja A. Touffait,
julkisasiamies: F. Capotorti,
kirjaaja: A. Van Houtte,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Finanzgericht Hamburg on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 24.10.1977 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.12.1977, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla viisi ennakkoratkaisukysymystä ETY:n perustamissopimuksen 9, 37, 92-94 ja 95 artiklan ja 227 artiklan 2 kohdan tulkinnasta tiettyihin maahantuotuihin väkijuomiin sovellettavan verojärjestelmän osalta.
2
Esitetyt asiakirjat osoittavat, että pääasian valittaja piti vuonna 1974 kaupan joko sellaisenaan tai sekoitettuina eri maista lähtöisin olevia väkijuomia, joihin sisältyi kotimaassa valmistettujen väkijuomien lisäksi Guadeloupesta, Surinamista, Jamaikasta ja Indonesiasta peräisin olevia tuotteita.
3
Pääasian valittajan ja verohallinnon välille syntyi riita näihin eri väkijuomiin sovellettavien verojen määrästä. Verohallinto määräsi niille tavanomaisen veron, kun taas valittaja vaati, että maahantuotuihin väkijuomiin sovelletaan veron vähimmäismäärää, joka Saksan lainsäädännössä varataan Branntweinmonopolgesetzin 79 §:n 2 momentin nojalla tietyille tuotelajeille, erityisesti hedelmistä valmistetuille väkijuomille, ja tietyille tislaamoryhmille, kuten Abfindungsbrennereien (tislaamot, joille määritellään tuotannon vakiomäärä verotusta varten), Verschlußkleinbrennereien (pienet "lukitut" tislaamot) ja Obstgemeinschaftsbrennereien (hedelmäosuuskuntien tislaamot).
4
Pääasian valittaja katsoo, että sen tuomille väkijuomille on myönnettävä samat verohelpotukset ja valitti sen vuoksi Finanzgericht Hamburgiin, joka on riidan ratkaisemiseksi esittänyt seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
1)
Onko ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan Ranskan merentakaisiin departementteihin sovelletaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia perustamissopimuksen yleis- ja erityismääräyksiä, tulkittava siten, että kyseisiin määräyksiin kuuluvat myös ETY:n perustamissopimuksen kolmannen osan I osaston 2 luvussa, erityisesti 95 artiklassa, olevat veroja ja maksuja koskevat määräykset, vai siten, että ainoastaan toisen osan I osaston määräykset kuuluvat 227 artiklan 2 kohdan mukaisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten soveltamisalaan?
2)
Onko ETY:n perustamissopimuksen 37 artiklaa ja mahdollisesti myös 95 artiklaa, jos sitä voidaan soveltaa tavaroiden kauppaan Ranskan merentakaisten departementtien kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltioista tai Ranskan merentakaisista departementeista tuoduille tuotteille ei voida tuonnin yhteydessä määrätä kulutusveron muodossa maksua, joka on korkeampi kuin samoihin taikka samankaltaisiin tai korvaaviin kotimaassa valmistettuihin tuotteisiin kohdistuva alin vero, vaikka alinta määrää sovelletaan ainoastaan pieneen osaan kotimaisesta tuotannosta erityisten yhteiskunnallisten syiden perusteella?
3)
Voidaanko kotimaisen tuotannon osalle määrätyn veron alentamista pitää valtiontukena, joka kuuluu ETY:n perustamissopimuksen 92-94 artiklan määräysten soveltamisalaan, tai tarvittaessa, millä perusteilla ETY:n perustamissopimuksen 92 artiklan mukainen valtiontuki on erotettava verohelpotuksista, joiden yhteensoveltuvuus perustamissopimuksen kanssa on arvioitava ottaen huomioon 95 artiklan veroja ja maksuja koskevat määräykset ja mahdollisesti myös kaupallisia valtion monopoleja koskevat 37 artiklan määräykset?
4)
Jos maksu, joka määrätään jäsenvaltioista ja mahdollisesti myös ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdassa mainituilta alueilta tuotaville tavaroille, ei voi tuonnin yhteydessä olla korkeampi kuin samoihin taikka samankaltaisiin tai korvaaviin kotimaassa valmistettuihin tuotteisiin kohdistuva vähimmäismaksu, onko ETY:n perustamissopimuksen 9 artiklassa käytettyä tullia vaikutukseltaan vastaavan maksun käsitettä tulkittava siten, että siihen sisältyvät myös kulutusverot silloin, kun kolmansista maista tuotujen tuotteiden tuonnissa kannetaan kulutusveroja, jotka ovat korkeammat kuin samoihin taikka samankaltaisiin tai korvaaviin jäsenvaltioista tai ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdassa mainituilta alueilta lähtöisin oleviin tuotteisiin tuonnissa kohdistuvat kulutusverot?
5)
Jos vastaus neljänteen kysymykseen on myöntävä, onko ETY:n perustamissopimuksen 9 artiklan, asetuksen (ETY) N:o 950/68 ja ETY:n perustamissopimuksen 189 artiklan määräyksiä ja säännöksiä yhdessä luettuina tulkittava siten, että 1.7.1968 jälkeen jäsenvaltioilla ei ole enää ollut oikeutta ottaa käyttöön vaikutukseltaan tulleja vastaavia maksuja, joiden vaikutuksesta kolmansista maista tuotuihin tavaroihin kohdistuu suurempi taloudellinen rasitus kuin jäsenvaltioista tai ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdassa mainituilta alueilta tuotuihin samankaltaisiin, luonteeltaan samanlaisiin tai korvaaviin tuotteisiin?
Ensimmäinen kysymys (perustamissopimuksen veroja ja maksuja koskevien määräysten soveltaminen Ranskan merentakaisiin departementteihin)
5
Koska kyseessä olevista väkijuomaeristä yksi oli tuotu Guadeloupesta, joka on Ranskan merentakainen departementti, Finanzgericht esittää kysymyksen, joka koskee perustamissopimuksen veroja ja maksuja koskevien määräysten ja erityisesti 95 artiklan syrjintää koskevan kiellon soveltamista näihin tuotteisiin.
Tähän liittyvä epätietoisuus perustuu siihen, että perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdassa määrätään, että Ranskan merentakaisiin departementteihin sovelletaan tiettyjä nimenomaisesti mainittuja määräysten ryhmiä, eivätkä veroja ja maksuja koskevat määräykset sisälly tähän luetteloon.
6
Esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että pääasian valittaja perusti vaatimuksensa ensisijaisesti 95 artiklan syrjintää koskevaan kieltoon, jota sen mielestä voidaan soveltaa Ranskan merentakaisiin departementteihin.
Komission ja Ranskan tasavallan hallituksen asian käsittelyssä esittämät tätä seikkaa koskevat kannat ovat ristiriitaiset.
Komission mukaan perustamissopimuksen veroja ja maksuja koskevat määräykset eivät koske Ranskan merentakaisia departementteja, koska niitä ei nimenomaisesti mainita 227 artiklan 2 kohdassa eikä myöskään myöhemmin ole annettu säädöstä, jonka mukaan kyseiset määräykset koskisivat niitä.
Ranskan hallituksen kanta sitä vastoin on, että Ranskan merentakaiset departementit kuuluvat yhteisöön Ranskan tasavallan olennaisena osana ja että perustamissopimuksen kaikki määräykset näin ollen koskevat niitä ilman eri toimenpiteitä, lukuun ottamatta erityisiä määräyksiä, jotka neuvosto antaa tarvittaessa ottaakseen huomioon departementeille perustamissopimuksessa tunnustetun erityisaseman.
Saksan liittotasavallan hallitus ei ota kantaa tähän periaatteelliseen kysymykseen, mutta katsoo, että 95 artiklaa voidaan joka tapauksessa soveltaa tullien ja vaikutukseltaan vastaavien maksujen poistamista koskevien määräysten tarpeellisena täydennyksenä.
7
Perustamissopimusta sovelletaan 227 artiklan 1 kohdan mukaan Ranskan tasavaltaan kokonaisuudessaan.
Ranskan merentakaisten departementtien erityisasema määritellään 227 artiklan 2 kohdassa seuraavasti:
"Tämän sopimuksen voimaantulosta - - Ranskan merentakaisiin departementteihin sovelletaan niitä tämän sopimuksen yleis- ja erityismääräyksiä, jotka koskevat:
-
tavaroiden vapaata liikkuvuutta;
-
maataloutta, 40 artiklan 4 kohtaa lukuun ottamatta;
-
palvelujen vapauttamista;
-
kilpailusääntöjä;
-
edellä 108, 109 ja 226 artiklassa tarkoitettuja suojatoimenpiteitä;
-
toimielimiä.
Ne edellytykset, joilla muita tämän sopimuksen määräyksiä sovelletaan, vahvistetaan kahden vuoden kuluessa tämän sopimuksen voimaantulosta neuvoston yksimielisesti komission ehdotuksesta tekemin päätöksin.
Yhteisön toimielimet huolehtivat tässä sopimuksessa määrättyjen menettelyjen ja erityisesti 226 artiklan mukaisesti siitä, että näiden alueiden taloudellinen ja sosiaalinen kehitys tehdään mahdolliseksi."
8
Yhteisön lainsäädäntökäytäntö osoittaa, että muutamia yksittäisiä määräyksiä lukuun ottamatta neuvosto ei ole käyttänyt 227 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan tarjoamaa mahdollisuutta.
Sitä vastoin eri aloja koskevassa lainsäädännössä on säädetty myöhemmin Ranskan merentakaisten departementtien hyväksi useita erityissäännöksiä, joista mitkään eivät kuitenkaan ole luonteeltaan veroja ja maksuja koskevia määräyksiä.
Kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on vastattava ottaen huomioon nämä oikeudelliset seikat ja tosiseikat.
9
Perustamissopimuksen 227 artiklan 1 kohta osoittaa, että Ranskan merentakaisten departementtien asema yhteisössä määritellään ensisijaisesti suhteessa Ranskan perustuslakiin, jonka mukaan merentakaiset departementit ovat tasavallan osa, kuten Ranskan hallitus on esittänyt.
Merentakaisten departementtien maantieteellisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen erityisaseman huomioon ottamiseksi määrätään 227 artiklan 2 kohdassa kuitenkin, että perustamissopimusta sovelletaan asteittain, ja siinä tarjotaan lisäksi mahdollisimman hyvät mahdollisuudet antaa erityismääräyksiä, jotka on mukautettu Ranskan alueen näiden osien erityistarpeisiin.
10
Tätä varten 227 artiklassa mainitaan nimenomaisesti tietyt luvut ja artiklat, joita voidaan soveltaa perustamissopimuksen voimaantulosta alkaen, ja varataan samalla kahden vuoden määräaika, jonka kuluessa neuvosto voi vahvistaa erityiset edellytykset, joilla muita määräysten ryhmiä sovelletaan.
Tämän määräajan päätyttyä perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden määräykset ja säännökset koskevat ilman eri toimenpiteitä Ranskan merentakaisia departementteja Ranskan tasavallan osana. Kuitenkin on edelleen mahdollista toteuttaa jälkeenpäin erityisiä toimenpiteitä kyseisten alueiden tarpeiden täyttämiseksi.
Edellä esitetyistä perusteluista seuraa, että 95 artiklaa sovelletaan Ranskan merentakaisista departementeista peräisin olevien tuotteiden verokohteluun.
11
Ensimmäiseen kysymykseen on siten vastattava, että ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdan, tulkittuna saman artiklan 1 kohdan perusteella, on katsottava tarkoittavan, että perustamissopimuksen veroja ja maksuja koskevia määräyksiä ja erityisesti 95 artiklan syrjintää koskevaa kieltoa sovelletaan Ranskan merentakaisista departementeista peräisin oleviin tuotteisiin.
Toinen ja kolmas kysymys (yhteisöstä peräisin olevien väkijuomien kohtelu perustamissopimuksen 37, 92-94 ja 95 artikla huomioon ottaen)
12
Toisessa ja kolmannessa kysymyksessä Finanzgericht pyytää tulkintaohjeita samanaikaisesti kaupallisia valtion monopoleja koskevan 37 artiklan osalta, tukijärjestelmiä koskevien 92-94 artiklan osalta ja 95 artiklan osalta, joka koskee sisäisten maksujen soveltamista siten, ettei niistä aiheudu syrjintää, voidakseen arvioida kansallisen lain tiettyjä väkijuomalajeja tai tiettyjä tuottajaryhmiä suosivien säännösten yhteensoveltuvuuden perustamissopimuksen kanssa ja voidakseen tämän arvion perusteella tehdä johtopäätökset yhteisöstä peräisin olevien maahan tuotujen väkijuomien verokohtelun osalta.
13
Vertaileva tutkimus, jonka komissio suoritti yhteisöjen tuomioistuimen pyynnöstä, osoittaa, että Branntweinmonopolgesetzin 79 §:ään verrattavissa olevia suosivia järjestelyjä on useissa jäsenvaltioissa, tosin varsin erilaisissa muodoissa.
Sama tutkimus osoittaa, että pelkän verolainsäädännön osana saattaa olla tällaisia järjestelmiä, ilman että ne liittyisivät kaupallisiin monopoleihin.
Näin ollen on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen esittämää kysymystä on tarkasteltava ensisijaisesti 95 artiklan veroja koskevan yleisluonteisen säännön eikä valtionmonopolien järjestelmää erityisesti koskevan 37 artiklan näkökulmasta.
Tämä on sitä enemmän perusteltua, koska 37 artikla perustuu samalle periaatteelle kuin 95 artikla, eli syrjinnän poistamisen periaatteelle jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
14
On myös ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen esittämää kysymystä olisi suotavampaa tarkastella 95 artiklan näkökulmasta kuin 92-94 artiklan tukia koskevien määräysten suhteen, koska jälkimmäiset määräykset perustuvat samaan perusajatukseen kuin 95 artikla, eli sellaisten julkisten toimenpiteiden poistamiseen, verovähennykset mukaan lukien, jotka saattavat vääristää jäsenvaltioiden välisen kaupan tavanomaisia edellytyksiä.
15
Perustamissopimuksen 95 artiklan näkökulmasta Finanzgerichtin esittämissä kysymyksissä pyydetään pääasiallisesti ratkaisemaan, voidaanko, ja mahdollisesti millä edellytyksillä, maahantuotujen väkijuomien osalta saada sellaisia etuja, jotka kansallisessa verolainsäädännössä varataan tietyille tuotelajeille tai tietyille tuottajaryhmille.
16
Voimassa olevassa yhteisön oikeudessa ei asiaa koskevien määräysten ja säännösten yhdenmukaistamisen ja yhtenäistämisen puuttuessa kielletä jäsenvaltioita myöntämästä verotuksellisia etuja verovapautusten tai alemman verokannan muodossa tietyille väkijuomalajeille tai tietyille tuottajaryhmille.
Tällaiset verohelpotukset voivat hyödyttää perusteltuja taloudellisia ja yhteiskunnallisia tavoitteita, kuten tiettyjen raaka-aineiden käyttöä tislaamoissa, erityisten korkealaatuisten tyypillisten väkijuomien tuotannon säilyttämistä taikka tiettyjen yritysryhmien, kuten maatalouden tislaamojen, säilyttämistä.
17
Perustamissopimuksen 95 artiklan mukaan tällaiset suosivat järjestelmät on kuitenkin ulotettava muista jäsenvaltioista peräisin oleviin väkijuomiin, jottei niitä syrjitä.
Tältä osin 95 artiklan mukaan ei sallita eriarvoisuutta, joka perustuisi joko kyseisten järjestelmien perusteena oleviin yhteiskunnallisiin tai muihin syihin tai tällaisten järjestelmien suhteelliseen laajuuteen verrattuna tavanomaiseen verojärjestelmään.
18
Tässä yhteydessä saattaa yhtenäisessä kohtelussa syntyä vaikeita ongelmia ottaen huomioon tekijät, joihin erilaisissa kansallisissa säädöksissä kyseisten verohelpotusten myöntäminen liitetään, kuten raaka-aineiden luonne, laitteistojen tekniset ominaisuudet, tislausmenetelmät, verotusjärjestelyt ja verovalvonnan menetelmät.
Vaikeudet ovat erityisen ilmeiset esillä olevan asian kaltaisissa tapauksissa, kun kyseessä on rommin kaltainen tuote, joka on peräisin Euroopan ilmastovyöhykkeen ulkopuolelta.
19
Vertailun vaikeus huomioon ottaen on korostettava, että 95 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetaan sekä välitöntä että välillistä syrjintää ja että kyseisen määräyksen soveltaminen ei perustu sellaiseen ehdottomaan vaatimukseen, että tuotteet olisivat identtiset, vaan niiden samanlaisuuteen.
Lisäksi 95 artiklan toisessa kohdassa kielletään sisäisten maksujen järjestelmät, "joilla välillisesti suojellaan muuta tuotantoa".
Edellä esitetystä seuraa, että kansallisessa lainsäädännössä tietyille väkijuomalajeille tai tietyille tuottajaryhmille myönnettyjä erityisetuja voidaan vaatia yhteisöstä tuotujen väkijuomien osalta kaikissa niissä tapauksissa, joissa 95 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa olevat edellytykset täyttyvät.
20
Toiseen ja kolmanteen kysymykseen on siten vastattava, että kun kansallisessa verolainsäädännössä suositaan verovapautusten tai alemman verokannan muodossa tiettyjen väkijuomalajien tuotantoa tai tiettyjä tuottajaryhmiä, nämä edut on siitä huolimatta, että ne hyödyttävät ainoastaan pientä osaa kotimaisesta tuotannosta tai ne myönnetään erityisten yhteiskunnallisten syiden perusteella, ulotettava yhteisöstä tuotuihin väkijuomiin, jotka täyttävät samat vaatimukset, ottaen huomioon 95 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa olevat edellytykset.
Neljäs ja viides
kysymys (kolmansista
maista peräisin olevien väkijuomien verotusjärjestelmä)
21
Neljäs ja viides kysymys koskevat kolmansista maista peräisin olevien väkijuomien verotusjärjestelmää.
Viittaamalla ETY:n perustamissopimuksen 9 artiklaan ja yhteisestä tullitariffista 26 päivänä kesäkuuta 1968 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 950/68 (EYVL N:o L 172) Finanzgericht haluaa tietää, kuuluuko erilainen kohtelu, olettaen että verotusjärjestelmän todetaan syrjivän tuontitavaroita, mahdollisesti vaikutukseltaan tulleja vastaavien maksujen kiellon soveltamisalaan vai onko sitä pidettävä yhteisen tullitariffin mukaisten tullien korotuksena, mikä olisi ristiriidassa tullitariffin yhdenmukaisuuden kanssa.
22
Tältä osin on huomattava toisaalta, että perustamissopimuksen 9 artiklan tavoite on ainoastaan vaikutukseltaan tulleja vastaavien maksujen kieltäminen kaupassa "jäsenvaltioiden välillä", joten kyseinen määräys ei koske kolmansista maista lähtöisin olevien tuotteiden tuontia, ja toisaalta, että yhden ja saman veron kantamista ei voida, poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta, pitää samanaikaisesti sisäisenä maksuna ja vaikutukseltaan tullia vastaavana maksuna (asia 94/74, IGAV, tuomio 18.6.1975, Kok. 1975, s. 699, ja asia 78/76, Steinike, tuomio 22.3.1977, Kok. 1977, s. 595).
Näiden huomioiden valossa kansallisen tuomioistuimen esittämien kysymysten on katsottava itse asiassa koskevan sitä, onko kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan osalta olemassa perustamissopimuksen 95 artiklaa vastaavaa verosyrjintää koskevaa kieltoa.
23
Itse perustamissopimukseen ei sisälly kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan osalta sisäisiä maksuja koskevaa sääntöä, joka olisi samanlainen kuin 95 artiklan sääntö, jota sovelletaan ainoastaan jäsenvaltioista peräisin oleviin tuotteisiin.
Kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen annettava vastaus riippuu siten yhteisön ja kulloinkin kyseessä olevien kolmansien maiden monenvälisistä ja kahdenvälisistä sopimussuhteista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjä säännöksiä, joiden soveltamisesta esillä olevassa asiassa ei ole kyse.
24
Neljänteen ja viidenteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että perustamissopimuksessa ei ole määräyksiä, joissa kiellettäisiin mahdollinen syrjintä, kun sisäisiä maksuja sovelletaan kolmansista maista tuotuihin tuotteisiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön ja tietyn tavaran alkuperämaan välillä mahdollisesti voimassa olevien sopimusten määräysten soveltamista.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
25
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan liittotasavallan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe Finanzgericht Hamburgissa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi Finanzgericht Hamburgin asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Finanzgericht Hamburgin 24.10.1977 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
ETY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 2 kohdan, tulkittuna yhdessä saman artiklan 1 kohdan kanssa, on katsottava tarkoittavan, että perustamissopimuksen veroja ja maksuja koskevia määräyksiä ja erityisesti 95 artiklan syrjintää koskevaa kieltoa sovelletaan Ranskan merentakaisista departementeista peräisin oleviin tuotteisiin.
2)
Kun kansallisessa verolainsäädännössä suositaan verovapautusten tai alemman verokannan muodossa tiettyjen väkijuomalajien tuotantoa tai tiettyjä tuottajaryhmiä siitä huolimatta, että kyseiset edut hyödyttävät ainoastaan pientä osaa kotimaisesta tuotannosta tai ne myönnetään erityisten yhteiskunnallisten syiden perusteella, nämä edut on ulotettava yhteisöstä tuotuihin väkijuomiin, jotka täyttävät samat vaatimukset, ottaen huomioon ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa olevat edellytykset.
3)
ETY:n perustamissopimuksessa ei ole määräyksiä, joissa kiellettäisiin mahdollinen syrjintä, kun sisäisiä maksuja sovelletaan kolmansista maista tuotuihin tuotteisiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön ja tietyn tavaran alkuperämaan välillä mahdollisesti voimassa olevien sopimusten määräysten soveltamista.