62024CJ0743_RES
Asia C-743/24 [Alchaster II] (
i
)
Minister for Justice and Equality
vastaan
MA
(Supreme Courtin (Irlanti) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.4.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välinen kauppa- ja yhteistyösopimus – Henkilön luovuttaminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan syytetoimenpiteitä varten – Perusoikeuden loukkaamisen vaara – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toinen virke – Nullum crimen, nulla poena sine lege -periaate – Tuomitulle henkilölle epäedullinen ehdonalaisjärjestelmän muutos
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Nullum crimen, nulla poena sine lege -periaate – Vahvistaminen sekä perusoikeuskirjassa että Euroopan ihmisoikeussopimuksessa – Sama tarkoitus ja ulottuvuus – Perusoikeuskirjassa taattu suojan taso, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattua suojan tasoa
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta)
(ks. 24 kohta)
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Kauppa- ja yhteistyösopimus Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa – Tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttaminen pidätysmääräyksen antaneille oikeusviranomaisille – Velvollisuus kunnioittaa perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita – Pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen, jos on olemassa vaara perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan rikkomisesta – Edellytykset – Määrätyn rangaistuksen ulottuvuuden muuttaminen taannehtivasti – Todellinen vaara siitä, että määrätään alun perin määrättyä rangaistusta ankarampi rangaistus – Ankaramman rangaistuksen määrääminen tapauksessa, jossa ehdonalaisjärjestelmää on muutettu – Edellytykset
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta; EU:n ja Euratomin sekä Yhdistyneen kuningaskunnan välinen kauppa- ja yhteistyösopimus)
(ks. 25-47 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuimen suuri jaosto, jolle Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää nopeutetussa menettelyssä ja sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon yhteydessä, joka on annettu Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välisen kauppa- ja yhteistyösopimuksen (
1
) perusteella, ankaramman rangaistuksen määräämisen käsitettä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
2
) 49 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä vahvistetun nullum crimen, nulla poena sine lege -periaatteen valossa.
Magistrates’ Courts of Northern Irelandin (Pohjois-Irlannin vähäisten asioiden piirituomioistuin, Yhdistynyt kuningaskunta) piirituomari (District Judge) antoi MA:sta neljä pidätysmääräystä, jotka koskevat terrorismirikoksia, jotka väitetään tehdyn vuonna 2020.
High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) määräsi vuonna 2022 MA:n luovuttamisesta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. MA valitti tästä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, joka esitti unionin tuomioistuimelle kauppa- ja yhteistyösopimuksen tulkintaa koskevan ennakkoratkaisukysymyksen, johon unionin tuomioistuin vastasi tuomiossa Alchaster. (
3
)
Unionin tuomioistuin katsoi kyseisessä tuomiossa, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on – silloin, kun kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö vetoaa siihen, että on olemassa vaara perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan rikkomisesta, jos hänet luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, koska ehdonalaisen vapauttamisen edellytyksiä on muutettu kyseisen henkilön kannalta epäedullisesti niiden rikosten oletetun tekemisen jälkeen, joista häntä syytetään – tarkasteltava itsenäisesti tämän vaaran olemassaoloa ennen kuin se lausuu kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta. Tämän vastauksen johdosta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi (
4
) lisätietoja Yhdistyneen kuningaskunnan ehdonalaisjärjestelmää koskevasta lainsäädännöstä, jota MA:han sovellettaisiin, jos hänet luovutettaisiin.
Magistrates’ Courts of Northern Irelandin piirituomarin vastauksesta ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevien rikosten oletettuna tekopäivänä Pohjois-Irlannissa sovelletun lainsäädännön mukaan tuomioistuimen, joka määrää määräaikaisen vankeusrangaistuksen, oli vahvistettava ”vankeusaika”, joka voi olla enintään puolet määrätystä rangaistuksesta ja jonka päätyttyä tuomittu henkilö oli päästettävä ehdonalaiseen vapauteen. Sitä vastoin uuden 30.4.2021 alkaen myös ennen kyseistä päivämäärää tehtyihin rikoksiin sovellettavan lainsäädännön mukaan ”tietystä terrorismirikoksesta” määrättävä määräaikainen vankeusrangaistus muodostuu tuomioistuimen määräämästä ”asianmukaisesta vankeusajasta” ja yhden vuoden ajanjaksosta, jonka ajan tuomittu henkilö on ehdonalaisessa vapaudessa, ja näiden ajanjaksojen kokonaispituus ei saa ylittää määrätyn vankeusrangaistuksen enimmäispituutta. Henkilö voi lisäksi päästä ehdonalaiseen vapauteen suoritettuaan kaksi kolmasosaa ”asianmukaisesta vankeusajasta” sillä edellytyksellä, että ehdonalaislautakunta (Parole Commissioners, Yhdistynyt kuningaskunta) katsoo, ettei hänen vankeutensa jatkaminen ole tarpeen yhteiskunnan suojelemiseksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka oli epävarma siitä, voidaanko kyseisten muutosten katsoa koskevan ainoastaan rangaistusten täytäntöönpanoa vai onko niillä sitä vastoin katsottava muutettavan taannehtivasti itse rangaistuksen ulottuvuutta, ja siitä, onko näin ollen katsottava, että asianomaiselle henkilölle määrätään väitettyjen rikosten tekohetkellä sovellettavissa ollutta rangaistusta ankarampi rangaistus niin, että perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohtaa rikotaan, esitti unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi unionin tuomioistuin muistutti, että perusoikeuskirjan 49 artikla sisältää ainakin samat takeet kuin ne, joista määrätään ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen (
5
) 7 artiklassa, joka on perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan nojalla otettava huomioon vähimmäissuojana.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklaa sovellettaessa on erotettava toisistaan toimenpide, joka on pääasiallisesti rangaistus, ja rangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista koskeva toimenpide.
Rangaistuksen täytäntöönpanoon liittyvä toimenpide on ristiriidassa perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen kanssa vain, jos sillä muutetaan taannehtivasti kyseessä olevan rikoksen oletettuna tekopäivänä voimassa olleen rangaistuksen ulottuvuutta, mikä merkitsee siten alun perin määrättyä rangaistusta ankaramman rangaistuksen määräämistä. Vaikka näin ei ole silloin, kun toimenpiteellä vain pidennetään vankeusaikaa, joka on suoritettava ennen ehdollisen vapautuksen mahdollisuutta, tilanne voi olla toinen muun muassa, jos mainitulla toimenpiteellä tosiasiallisesti kumotaan mahdollisuus ehdonalaiseen vapauteen tai jos se on osa sellaisten toimenpiteiden kokonaisuutta, joilla ankaroitetaan alun perin määrätyn rangaistuksen olennaista luonnetta.
Se, että kansallisessa lainsäädännössä säädetään ennen sen voimaantuloa tehtyjen rikosten osalta sen vankeusrangaistuksen osan pidentämisestä, joka on välttämättä suoritettava vankeudessa ennen kuin voidaan määrätä ehdonalaiseen vapauteen päästämisestä, ei yksinään voi johtaa perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen rikkomiseen.
Esitetty kysymys koskee kuitenkin ehdonalaista vapauttamista koskevan järjestelmän muutosta, jolla kyseenalaistetaan sääntö, jonka mukaan ehdonalaiseen vapauteen on päästävä automaattisesti, kun puolet rangaistuksesta on suoritettu. Sen, että ehdonalaista vapauttamista koskevan järjestelmän muutos ankaroittaa nyt käsiteltävässä asiassa tilannetta vankeuden kannalta, ei ole välttämättä katsottava merkitsevän perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua ankaramman rangaistuksen määräämistä.
Tämä johtuu siitä, että toisistaan on erotettava rangaistuksen käsite, jolla tarkoitetaan määrättyä tai mahdollisesti määrättävää langettavaa tuomiota, ja rangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista koskevien toimenpiteiden käsite. Tämä pätee paitsi siihen, että vankeusaika, joka on suoritettava ennen ehdonalaisen vapauttamisen mahdollisuutta, pitenee, myös siihen, että muita ehdonalaiseen vapauteen pääsemiselle asetettuja edellytyksiä on muutettu.
Siltä osin kuin näillä muutoksilla ei olennaisin osin kumota mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauttamiseen eikä ankaroiteta kyseessä olevien rikosten oletettuna tekopäivänä voimassa olleen rangaistuksen luonnetta, niiden soveltaminen ennen niiden voimaantuloa tehtyihin rikoksiin ei siis ole ristiriidassa perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen kanssa.
Näistä kahdesta edellytyksestä ensimmäisen osalta on todettava, ettei tehty muutos johda tässä asiassa sen paremmin lain mukaan kuin käytännössäkään siihen, että mahdollisuus ehdonalaiseen vapauttamiseen olennaisin osin kumottaisiin.
Toisen edellytyksen osalta ei ole ilmeistä, että kyseessä olevalla ehdonalaista vapauttamista koskevan järjestelmän muutoksella, jolla ei pidennetä määrättävän määräaikaisen vankeusrangaistuksen enimmäispituutta, ankaroitettaisiin alun perin määrätyn rangaistuksen olennaista luonnetta. Sekä uuden järjestelmän että sen järjestelmän perusteella, jota sovellettiin kyseessä olevien rikosten oletettuna tekopäivänä, tuomittua henkilöä voidaan pitää vankeudessa enintään rikostuomioistuimen määräämän vankeusrangaistuksen keston ajan. Molemmat ehdonalaista vapauttamista koskevat järjestelmät sisältävät näet sen mahdollisuuden, että ehdonalaiseen vapauteen päästetty henkilö voidaan sijoittaa uudelleen vankilaan, jos hänen käyttäytymisensä vuoksi ehdonalainen vapauttaminen on perusteltua peruuttaa. Kummassakaan näistä järjestelmistä ei siis taata sitä, että kyseinen henkilö saa olla vapaudessa ennalta määrätyn osan rikostuomioistuimen määräämästä vankeusrangaistuksesta.
Lisäksi tuomitun henkilön vaarallisuutta, sellaisena kuin sitä on arvioitava mahdollisen ehdonalaisen vapauttamisen ajankohtana, koskeva kriteeri on vankeinhoitopolitiikassa tavanomainen kriteeri, ja siinä on kyse erilaisesta arvioinnista kuin se, joka tehtiin alun perin hänen langettavan tuomionsa julistamisen yhteydessä, ja se näin ollen liittyy rangaistuksen täytäntöönpanoon.
Unionin tuomioistuin katsoo, että perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan ankaramman rangaistuksen määräämisenä ei ole pidettävä sellaisen järjestelmän soveltamista määräaikaiseen vankeusrangaistukseen tuomittuun henkilöön, jonka mukaan henkilön on suoritettava vähintään kaksi kolmasosaa vahvistetusta vankeusajasta ennen kuin hänet voidaan päästää ehdonalaiseen vapauteen, jonka mukaan tällaisen vapauttamisen edellytyksenä on, että asiantuntijaviranomainen katsoo, ettei henkilön vankeuden jatkaminen ole enää tarpeen yhteiskunnan suojelemiseksi, ja jonka mukaan henkilön on päästävä ehdonalaiseen vapauteen vuotta ennen tuomitun rangaistuksen päättymistä, kun taas kyseisten rikosten oletettuna tekopäivänä sovellettavissa olleiden sääntöjen mukaan hänen olisi pitänyt päästä automaattisesti ehdonalaiseen vapauteen suoritettuaan puolet rangaistuksesta.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
1
)	Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välinen kauppa- ja yhteistyösopimus (EUVL 2021, L 149, s. 10; jäljempänä kauppa- ja yhteistyösopimus).
(
2
)	Jäljempänä perusoikeuskirja.
(
3
)	Tuomio 29.7.2024, Alchaster (C-202/24, EU:C:2024:649).
(
4
)	Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 613 artiklan 2 kappaleen perusteella.
(
5
)	Roomassa 4.11.1950 allekirjoitettu yleissopimus (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus).