62022TJ0494
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO(laajennettu ensimmäinen jaosto)
11 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Varojen jäädyttäminen – Luettelo henkilöistä, yhteisöistä ja elimistä, joiden varat ja taloudelliset resurssit jäädytetään – Kantajan nimen merkitseminen luetteloon ja säilyttäminen siinä – Perusteluvelvollisuus – Arviointivirhe – Käsite ”aineellinen tai taloudellinen tuki Venäjän federaation hallitukselle” – Elinkeinovapaus – Omaisuudensuoja – Oikeasuhteisuus
Asiassa T‑494/22,
NKO AO National Settlement Depository (NSD), kotipaikka Moskova (Venäjä), edustajinaan asianajajat N. Tuominen, M. Krestiyanova, J.‑P. Fierens ja C. Gieskes,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehenään M. Bishop, avustajanaan asianajaja B. Maingain,
vastaajana,
jota tukee
Euroopan komissio, asiamiehinään J.-F. Brakeland, G. von Rintelen, L. Mantl ja M. Carpus Carcea,
väliintulijana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Spielmann sekä tuomarit M. Brkan (esittelevä tuomari), I. Gâlea, T. Tóth ja S. L. Kalėda,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Kurme,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn, erityisesti
–
unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 12.8.2022 toimitetun kannekirjelmän,
–
31.3.2023 annetun määräyksen NSD v. neuvosto (T‑494/22, ei julkaistu, EU:T:2023:196) ja 31.3.2023 annetun määräyksen NSD v. neuvosto (T‑494/22, ei julkaistu, EU:T:2023:197), joilla hylättiin A. Lipatovin ja Maritime Bank JSC:n väliintulohakemukset,
–
kantajan unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.4.2023 toimittaman kanteen tarkistamista koskevan kirjelmän,
–
kantajan unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 24.11.2023 toimittaman kanteen tarkistamista koskevan kirjelmän,
ottaen huomioon 23.1.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantaja NKO AO National Settlement Depository (NSD) vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan ensinnäkin rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 3.6.2022 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2022/883 (EUVL 2022, L 153, s. 92) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 3.6.2022 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2022/878 (EUVL 2022, L 153, s. 15) (jäljempänä yhdessä alkuperäiset säädökset), toiseksi rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 13.3.2023 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2023/572 (EUVL 2023, L 75 I, s. 134) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 13.3.2023 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2023/571 (EUVL 2023, L 75 I, s. 1) (jäljempänä yhdessä luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa annetut säädökset) ja kolmanneksi rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 13.9.2023 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2023/1767 (EUVL 2023, L 226, s. 104) ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 13.9.2023 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2023/1765 (EUVL 2023, L 226, s. 3) (jäljempänä luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 syyskuussa annetut säädökset) siltä osin kuin kaikissa näissä säädöksissä (jäljempänä riidanalaiset säädökset) kantajan nimi on merkitty mainittujen säädösten liitteenä oleviin luetteloihin ja säilytetty niissä.
I Asian tausta
2
Kantaja on Venäjän oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka on toimiluvan saanut säilytysyhteisö, joka tarjoaa arvopaperien rekisteröinti- ja säilytyspalveluja arvopaperikeskuksena ja joka tarjoaa myös rahoituspalveluja erityisesti pankkisektorin ulkopuolisena luottolaitoksena, jolla on toimilupa, joka antaa sille oikeuden tarjota pankkien selvityspalveluja.
3
Käsiteltävä asia liittyy Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta Euroopan unionissa käyttöön otettuihin rajoittaviin toimenpiteisiin.
4
Euroopan unionin neuvosto antoi 17.3.2014 SEU 29 artiklan nojalla päätöksen 2014/145/YUTP rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta (EUVL 2014, L 78, s. 16).
5
Neuvosto antoi samana päivänä SEUT 215 artiklan nojalla asetuksen (EU) N:o 269/2014 Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä (EUVL 2014, L 78, s. 6).
6
Neuvosto antoi Ukrainan tilanteen vakavuuden huomioon ottaen 25.2.2022 yhtäältä päätöksen 2014/145 muuttamisesta päätöksen (YUTP) 2022/329 (EUVL 2022, L 50, s. 1) ja toisaalta asetuksen N:o 269/2014 muuttamisesta asetuksen (EU) 2022/330 (EUVL 2022, L 51, s. 1) erityisesti niiden kriteerien muuttamiseksi, joiden nojalla luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin voidaan kohdistaa kyseisiä rajoittavia toimenpiteitä.
7
Päätöksen 2014/145, sellaisena kuin se on näin muutettuna (jäljempänä muutettu päätös 2014/145), 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäädytetään kaikki varat ja taloudelliset resurssit, jotka kuuluvat seuraaville – – tahoille – –:
– –
f)
luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet, jotka antavat aineellista tai taloudellista tukea Venäjän federaation hallitukselle, joka on vastuussa Krimin liittämisestä ja Ukrainan vakauden horjuttamisesta, tai hyötyvät siitä – –
2.   Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi.”
8
Kyseistä varojen jäädyttämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan seuraavissa kohdissa.
9
Asetuksessa N:o 269/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2022/330 (jäljempänä muutettu asetus N:o 269/2014), velvoitetaan toteuttamaan varojen jäädyttämistä koskevia toimenpiteitä ja määritellään kyseistä varojen jäädyttämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt pääosin samaa sanamuotoa käyttäen kuin muutetussa päätöksessä 2014/145. Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a–g alakohdassa toistetaan olennaisilta osin mainitun päätöksen 2 artiklan 1 kohdan a–g alakohta.
10
Koska Venäjän federaatio jatkoi hyökkäyssotaansa Ukrainaa vastaan, neuvosto antoi 3.6.2022 alkuperäiset säädökset, joilla se lisäsi kantajan nimen muutetun päätöksen 2014/145 liitteessä ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 liitteessä I oleviin rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luetteloihin (jäljempänä riidanalaiset luettelot).
11
Perusteet kantajan nimen merkitsemiselle riidanalaisiin luetteloihin ovat seuraavat:
”[Kantaja] on venäläinen pankkisektorin ulkopuolinen rahoituslaitos ja Venäjän arvopaperikeskus. Se on oman pääoman ja velkapaperien markkina-arvon perusteella Venäjän suurin arvopaperikeskus ja ainoa, jolla on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään.
Venäjän hallitus ja keskuspankki pitävät [kantajaa] järjestelmän kannalta merkittävänä venäläisenä rahoituslaitoksena. Sillä on keskeinen rooli Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa ja sen yhdistämisessä kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, joten se mahdollistaa suoraan ja välillisesti Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit.
[Kantajan] omistaa lähes kokonaan Moscow Exchange, jonka tehtävänä on tarjota kattava pääsy Venäjän rahoitusmarkkinoille. Moscow Exchange puolestaan on asemansa ja osakkeenomistajiensa kautta Venäjän hallituksen määräysvallassa. Näin ollen [kantaja] on yhteisö tai elin, joka antaa aineellista tai taloudellista tukea Venäjän federaation hallitukselle, joka on vastuussa Krimin liittämisestä ja Ukrainan vakauden horjuttamisesta.”
12
Neuvosto julkaisi 3.6.2022Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2022, C 219 I, s. 1) ilmoituksen henkilöille, yhteisöille ja elimille, joihin sovelletaan alkuperäisissä säädöksissä säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä. Kyseisessä ilmoituksessa mainittiin erityisesti, että asianomaiset henkilöt voivat esittää neuvostolle pyynnön, että neuvosto harkitsisi uudelleen päätöstään merkitä niiden nimet riidanalaisiin luetteloihin, ja että pyynnön tueksi on liitettävä asianmukaiset asiakirjat.
13
Kantaja pyysi 4.8.2022 päivätyllä kirjeellä neuvostoa toimittamaan perusteet ja todisteet, jotka oikeuttivat sen merkitsemisen riidanalaisiin luetteloihin.
14
Neuvosto toimitti 10.8.2022 kantajalle asiakirja-aineiston WK 7236/2022/EXT 1 (jäljempänä ensimmäinen todistusaineisto), johon se oli perustanut päätöksensä.
II Kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat
15
Neuvosto antoi 14.9.2022 päätöksen 2014/145 muuttamisesta päätöksen (YUTP) 2022/1530 (EUVL 2022, L 239, s. 149) ja asetuksen N:o 269/2014 täytäntöönpanosta täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2022/1529 (EUVL 2022, L 239, s. 1). Päätöksestä 2022/1530 seurasi, että päätöstä 2014/145 sovellettiin 15.3.2023 saakka ja että kantajaa erikseen koskevia rajoittavia toimenpiteitä näin ollen jatkettiin, sillä sen nimi säilytettiin riidanalaisissa luetteloissa samoin perustein kuin edellä 11 kohdassa on esitetty.
16
Kirjeellä, joka oli päivätty 22.12.2022, neuvosto ilmoitti kantajalle aikovansa pitää voimassa siihen kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet, toimitti sille asiakirja-aineiston WK 17708/2022 INIT (jäljempänä toinen todistusaineisto) ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa viimeistään 12.1.2023.
17
Neuvosto hyväksyi 13.3.2023 luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa annetut säädökset. Päätöksestä 2023/572 seurasi, että päätöstä 2014/145 sovellettiin 15.9.2023 saakka ja että kantajaa erikseen koskevia rajoittavia toimenpiteitä näin ollen jatkettiin, sillä sen nimi säilytettiin riidanalaisissa luetteloissa samoin perustein kuin edellä 11 kohdassa on esitetty.
18
Neuvosto ilmoitti 14.3.2023 päivätyllä kirjeellä kantajalle päätöksestään säilyttää sen nimi riidanalaisissa luetteloissa ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa viimeistään 1.6.2023.
19
Kirjeellä, joka oli päivätty 10.7.2023, neuvosto ilmoitti kantajalle aikovansa pitää voimassa siihen kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet, toimitti sille asiakirja-aineiston WK 7807/2023 REV2 (jäljempänä kolmas todistusaineisto) ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa viimeistään 25.7.2023.
20
Neuvosto hyväksyi 13.9.2023 luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 syyskuussa annetut säädökset. Päätöksestä 2023/1767 seurasi, että päätöstä 2014/145 sovellettiin 15.3.2024 saakka ja että kantajaa erikseen koskevia rajoittavia toimenpiteitä näin ollen jatkettiin, sillä sen nimi säilytettiin riidanalaisissa luetteloissa samoin perustein kuin edellä 11 kohdassa on esitetty.
III Asianosaisten vaatimukset
21
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaiset säädökset
–
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22
Neuvosto, jota Euroopan komissio tukee, vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kumoamiskanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
IV Oikeudellinen arviointi
23
Ennen kantajan esittämien kanneperusteiden perusteltavuuden tutkimista on aiheellista tarkastella kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä siltä osin kuin se koskee täytäntöönpanoasetusta 2023/1765.
A
Kanteen tutkittavaksi ottaminen siltä osin kuin se koskee täytäntöönpanoasetusta 2023/1765
24
Toisesta kanteen tarkistamista koskevasta kirjelmästä esittämissään huomautuksissa komissio katsoo, että siltä puuttuvat selvästi tutkittavaksi ottamisen edellytykset siltä osin kuin siinä vaaditaan täytäntöönpanoasetuksen 2023/1765 kumoamista, koska se ei täytä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 1 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Komission mukaan mainitulla täytäntöönpanoasetuksella ei korvata eikä muuteta riidanalaisia säädöksiä kantajan osalta.
25
Kantaja väittää, että toinen vaatimusten tarkistamista koskeva kirjelmä voidaan ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siinä vaaditaan täytäntöönpanoasetuksen 2023/1765 kumoamista kantajaa koskevilta osin.
26
Tältä osin on palautettava mieleen, että työjärjestyksen 86 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta.
27
Täytäntöönpanoasetuksesta 2023/1765 nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen arvioinnissa on otettava huomioon, että neuvostolla on asetuksen N:o 269/2014 14 artiklan 4 kohdan mukaisesti velvollisuus tarkastella kyseisen asetuksen liitteessä I olevaa luetteloa uudelleen säännöllisin väliajoin. Tältä osin on aiheellista huomauttaa, että uudelleentarkastelujen johdosta annetuissa täytäntöönpanoasetuksissa, myös täytäntöönpanoasetuksessa 2023/1765, viitataan ainoastaan riidanalaisiin luetteloihin asianomaisen uudelleentarkastelun päätteeksi tehtyihin muutoksiin ja poistoihin, jolloin näiden täytäntöönpanoasetusten nojalla niiden merkintöjen, joita ei ole muutettu tai poistettu, voimassaoloa jatketaan (ks. analogisesti tuomio 28.4.2021, Sharif v. neuvosto, T‑540/19, ei julkaistu, EU:T:2021:220, 48 kohta).
28
Oikeuskäytännön mukaan siinäkin tapauksessa, ettei asianomaista henkilöä mainita myöhemmin annetussa toimessa, jolla muutetaan luetteloa, johon tämän nimi on merkitty, ja vaikka kyseisessä myöhemmin annetussa toimessa ei muutettaisi niitä perusteita, joilla kyseisen henkilön nimi oli alun perin merkitty luetteloon, tällainen toimi on ymmärrettävä – kun otetaan huomioon neuvoston velvollisuus tarkastella kyseistä luetteloa uudelleen säännöllisin väliajoin – siten, että neuvosto ilmaisee haluavansa säilyttää asianomaisen henkilön nimen mainitussa luettelossa sillä seurauksella, että tämän varat pysyvät jäädytettyinä (ks. tuomio 8.7.2020, Neda Industrial Group v. neuvosto, T‑490/18, ei julkaistu, EU:T:2020:318, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Lisäksi asetuksen N:o 269/2014 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvoston on tarkasteltava uudelleen päätöstään merkitä henkilö riidanalaisiin luetteloihin, jos tehdään huomautuksia tai jos esitetään olennaista uutta näyttöä. Nyt käsiteltävässä asiassa neuvosto ilmoitti kantajalle 15.9.2023 päivätyllä kirjeellä sen jälkeen, kun kantaja oli 25.7.2023 pyytänyt, että sen merkitsemistä riidanalaisiin luetteloihin harkittaisiin uudelleen, päättäneensä pitää voimassa siihen kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet antamalla päätöksen 2023/1767 ja asetuksen N:o 269/2014, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella 2023/1765. Näin ollen on katsottava, että sekä päätös 2023/1767 että täytäntöönpanoasetus 2023/1765 ovat seurausta kantajan tilanteen uudelleentarkastelusta.
30
Niin ikään, vaikka onkin totta, ettei kantajan riidanalaisiin luetteloihin merkitsemisen perusteita muutettu luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 syyskuussa annetuissa säädöksissä, on kuitenkin todettava, että ne pohjautuvat neuvoston kolmannessa todistusaineistossa esittämiin lisätodisteisiin.
31
Edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että nyt käsiteltävä kanne voidaan ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siinä vaaditaan täytäntöönpanoasetuksen 2023/1765 kumoamista kantajaa koskevilta osin.
B
Asiakysymys
32
Kanteensa tueksi kantaja esittää neljä kanneperustetta, joista ensimmäinen perustuu perusteluvelvollisuuden laiminlyömiseen, toinen ilmeiseen arviointivirheeseen, kolmas perusoikeuksien suhteettomaan loukkaamiseen ja neljäs todisteiden riittämättömyyteen.
1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä
33
Kantaja väittää, etteivät riidanalaisten säädösten perustelut ole SEUT 296 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössä vahvistettujen vaatimusten mukaisia. Sen mukaan neuvosto on ainoastaan muotoillut uudelleen merkitsemiskriteerin, jonka nojalla sen nimi oli merkitty riidanalaisiin luetteloihin. Lisäksi se katsoo, etteivät riidanalaiset säädökset sisällä täsmällisiä ja konkreettisia tietoja, ettei niistä käy ilmi, milloin ja missä olosuhteissa Venäjän hallitukselle on annettu apua, jolla mahdollistettaisiin sen toiminta, politiikka ja resurssit, ja ettei niissä mainita mitään tiettyä liiketointa. Kantajan mukaan myös peruste, jonka mukaan se on välillisesti Venäjän hallituksen määräysvallassa, on virheellinen.
34
Kantaja moittii neuvostoa niin ikään siitä, ettei se ole selostanut syitä siihen, että kantajaan kohdistuviin rajoittaviin toimenpiteisiin kuului sen asiakkaiden varojen jäädyttäminen.
35
Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää nämä väitteet.
36
On muistutettava, että asianomaiselle vastaisen toimen perusteluvelvollisuuden, joka liittyy läheisesti puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteeseen, tarkoituksena on yhtäältä antaa asianomaiselle riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko toimi asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa unionin tuomioistuimissa, ja toisaalta antaa unionin tuomioistuimille mahdollisuus valvoa toimen laillisuutta (tuomio 15.11.2012, neuvosto v. Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 49 kohta).
37
SEUT 296 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen toimen luonteen ja sen asiayhteyden mukaan, jossa se on annettu. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa kyseisen toimen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille mainittu toimi on osoitettu, tai muilla henkilöillä, joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluilta ei etenkään edellytetä sitä, että niissä esitetään kaikki asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, eikä sitä, että niissä vastataan yksityiskohtaisesti huomautuksiin, jotka asianomainen on esittänyt, kun sitä on kuultu ennen kyseisen toimen antamista, koska tutkittaessa, ovatko perustelut riittäviä, on otettava huomioon niiden sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Asianomaiselle vastainen toimi on näin ollen riittävästi perusteltu silloin, kun se on tehty asianomaiselle tutussa asiayhteydessä, minkä vuoksi hän pystyy ymmärtämään itseensä kohdistuvan toimenpiteen ulottuvuuden (tuomio 15.11.2012, neuvosto v. Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 53 ja 54 kohta; ks. myös tuomio 22.4.2021, neuvosto v. PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Toimen perustelujen täsmällisyyden on näin ollen oltava oikeassa suhteessa niihin aineellisiin mahdollisuuksiin ja teknisiin tai määräaikoja koskeviin edellytyksiin, joiden rajoissa se on tehtävä (ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto, T‑125/22, EU:T:2022:483, 104 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Lisäksi oikeuskäytännössä on täsmennetty, että rajoittavan toimenpiteen määräävän neuvoston toimen perusteluissa on mainittava paitsi tämän toimenpiteen oikeudellinen perusta myös erityiset ja konkreettiset syyt, joiden perusteella neuvosto katsoo harkintavaltaansa käyttäessään, että asianomaiseen on kohdistettava tällainen toimenpide (ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto, T‑125/22, EU:T:2022:483, 105 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Nyt käsiteltävässä asiassa sekä alkuperäisten säädösten että luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa ja vuoden 2023 syyskuussa annettujen säädösten johdanto-osien perustelukappaleissa täsmennetään asiayhteys ja oikeudelliset perustat, joiden perusteella ne on annettu. Erityisesti riidanalaisten säädösten johdanto-osista ilmenee, että Ukrainan tilanteen vakavuus sekä asianomaisen maan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien jatkuminen oikeuttavat nimettyjen henkilöiden merkitsemisen riidanalaisiin luetteloihin sekä niiden säilyttämisen mainituissa luetteloissa.
41
Myös tosiseikkojen kuvauksessa, sellaisena kuin se palautettiin mieleen edellä 11 kohdassa, on riittävän selkeät ja täsmälliset perustelut, jotta kantaja voi ymmärtää syyt, joiden vuoksi sen nimi on merkitty riidanalaisiin luetteloihin ja myöhemmin säilytetty niissä, ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Toisin kuin kantaja väittää, riidanalaisista säädöksistä ilmenee, ettei niissä ole kyse ainoastaan muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn merkitsemiskriteerin uudelleenmuotoilusta. Aivan erityisesti merkitsemisperusteissa täsmennetään, että kantaja on Venäjän suurin arvopaperikeskus, että sillä on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään ja että sitä pidetään järjestelmän kannalta merkittävänä rahoituslaitoksena, jolla on keskeinen rooli Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa, joten se mahdollistaa suoraan tai välillisesti Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit. Lisäksi merkitsemisperusteissa mainitaan myös, että kantaja on Venäjän hallituksen määräysvallassa.
42
Koska perusteluilta ei myöskään edellytetä sitä, että niissä esitetään kaikki asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, eikä sitä, että niissä vastataan yksityiskohtaisesti huomautuksiin, jotka asianomainen on esittänyt, kun sitä on kuultu ennen kyseisen toimen antamista, väite, jonka mukaan riidanalaisista säädöksistä ei käy ilmi, milloin ja missä olosuhteissa hallitukselle on annettu apua, eikä niissä mainita mitään tiettyä liiketointa, ei voi menestyä.
43
Väitteen, jonka mukaan merkitsemisperusteiden kuvaus on virheellinen, koska siinä todetaan, että kantaja on välillisesti Venäjän hallituksen määräysvallassa, osalta on syytä muistuttaa, että toimen perusteluvelvollisuus on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, joka koskee riidanalaisen toimen aineellista lainmukaisuutta. Toimen perusteluissa toistetaan näet virallisesti toimen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat kyseisen toimen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä (tuomio 5.11.2014, Mayaleh v. neuvosto, T‑307/12 ja T‑408/13, EU:T:2014:926, 96 kohta ja tuomio 22.6.2022, Haswani v. neuvosto, T‑479/21, ei julkaistu, EU:T:2022:383, 57 kohta). Kantajan väite on näin ollen hylättävä.
44
Kantajan esittämästä väitteestä, jonka mukaan neuvosto ei ole selostanut syitä siihen, että kyseisiin rajoittaviin toimenpiteisiin kuului myös kantajan asiakkaiden varojen jäädyttäminen, ja jonka mukaan neuvoston olisi pitänyt yksilöidä kaikki ne kantajan asiakkaat, joihin mainitut toimenpiteet vaikuttivat, ja tarkastaa, täyttikö niistä kukin erikseen merkitsemiskriteereissä asetetut edellytykset, on huomautettava, että kuten neuvosto toteaa, perusteluvelvollisuus ei merkitse velvollisuutta selostaa kaikkia seurauksia, joita riidanalaisen toimen antamisella on muille henkilöille, ja ettei sillä myöskään velvoiteta neuvostoa yksilöimään kaikkia niitä henkilöitä, joihin kantajaan kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet voivat välillisesti vaikuttaa.
45
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
2. Toinen ja neljäs kanneperuste, jotka koskevat ilmeistä arviointivirhettä ja todisteiden riittämättömyyttä
46
On huomattava, että neljännen kanneperusteen tueksi esitetyissä väitteissä tyydytään lähinnä toteamaan, etteivät luetteloihin merkitsemisen perusteet perustu riittäviin todisteisiin. Koska arviointivirheen tutkiminen edellyttää neuvoston tosiseikaston riittävyyden tarkistamista, neljättä kanneperustetta on syytä tarkastella yhdessä toisen, ilmeistä arviointivirhettä koskevan kanneperusteen kanssa.
47
Toinen kanneperuste jakautuu kolmeen eri osaan: ensimmäinen osa koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin todetaan, että kantaja on Venäjän rahoitusjärjestelmän kannalta tärkeä laitos, joka mahdollistaa Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit, toinen osa koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin todetaan, että kantaja on mainitun hallituksen määräysvallassa, ja kolmas osa koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin neuvosto ei ole osoittanut riittävää yhteyttä kantajan ja Venäjän hallituksen välillä.
a) Alustavat huomautukset
48
Ensinnäkin on huomautettava, että kantajan esittämän toisen kanneperusteen on katsottava koskevan arviointivirhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä. Vaikka nimittäin pitää paikkansa, että neuvostolla on tiettyä harkintavaltaa sen määrittelemiseksi tapauskohtaisesti, täyttyvätkö ne oikeudelliset kriteerit, joihin kyseiset rajoittavat toimenpiteet perustuvat, unionin tuomioistuinten on kuitenkin valvottava, pääsääntöisesti täysimääräisesti, kaikkien unionin toimien laillisuutta (ks. tuomio 15.11.2023, OT v. neuvosto, T‑193/22, EU:T:2023:716, 121 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää muun muassa, että unionin tuomioistuimet varmistuvat siitä, että rajoittavien toimenpiteiden käyttöönotosta tai pysyttämisestä tehty päätös, joka koskee kyseistä henkilöä tai yhteisöä erikseen, perustuu riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tämä edellyttää niiden tosiseikkojen tarkistamista, joihin viitataan kyseisen päätöksen taustalla olevassa perusteiden tiivistelmässä, jottei tuomioistuinvalvonta rajoittuisi esitettyjen perusteiden abstraktin todennäköisyyden arviointiin vaan kohdistuisi siihen, onko näille perusteille tai ainakin niistä yhdelle, jonka katsotaan sellaisenaan riittävän saman päätöksen tueksi, näyttöä (ks. vastaavasti tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 kohta ja tuomio 26.10.2022, Ovsyannikov v. neuvosto, T‑714/20, ei julkaistu, EU:T:2022:674, 62 kohta).
50
Tällainen arviointi on tehtävä siten, ettei näyttöä ja tietoja tutkita irrallisesti vaan siinä asiayhteydessä, johon ne kuuluvat. Neuvosto nimittäin täyttää sille kuuluvan todistustaakan, jos se esittää unionin tuomioistuimille riittävän konkreettisten, täsmällisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden, jonka perusteella voidaan osoittaa rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevan henkilön ja vastustettavan hallinnon tai yleensäkin vastustettavan tilanteen välinen riittävä yhteys (ks. tuomio 20.7.2017, Badica ja Kardiam v. neuvosto, T‑619/15, EU:T:2017:532, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 26.10.2022, Ovsyannikov v. neuvosto, T‑714/20, ei julkaistu, EU:T:2022:674, 63 ja 66 kohta).
51
Juuri unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että asianomaista henkilöä tai yhteisöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja, eikä viimeksi mainitun asiana ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät kyseiset perusteet ole perusteltuja. Tällöin ei ole tarpeen, että neuvosto esittää unionin tuomioistuimissa kaikki tiedot ja todisteet, jotka liittyvät kumoamisvaatimuksen kohteena olevassa toimessa esitettyihin perusteisiin. Esitettyjen tietojen tai todisteiden on kuitenkin tuettava asianomaista henkilöä tai yhteisöä vastaan esitettyjä perusteita (tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 121 ja 122 kohta ja tuomio 28.11.2013, neuvosto v. Fulmen ja Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, 66 ja 67 kohta; ks. myös tuomio 1.6.2022, Prigozhin v. neuvosto, T‑723/20, ei julkaistu, EU:T:2022:317, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Tällöin unionin tuomioistuimen tehtävänä on tutkia väitettyjen tosiseikkojen aineellinen paikkansapitävyys kyseisten tietojen tai todisteiden kannalta ja arvioida viimeksi mainittujen todistusarvoa käsiteltävän asian olosuhteiden mukaan ja muun muassa asianomaisen henkilön niistä mahdollisesti esittämien huomautusten valossa (ks. vastaavasti tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 124 kohta).
53
Erityisesti asianomaisen henkilön nimen säilyttämisestä riidanalaisissa luetteloissa annettujen säädösten laillisuusvalvonnasta on muistettava, että rajoittavat toimenpiteet ovat ennalta ehkäiseviä ja jo määritelmällisesti luonteeltaan väliaikaisia toimenpiteitä, joiden pätevyys riippuu aina niiden antamiseen johtaneiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen vallitsemisesta edelleen sekä niiden pysyttämisen tarpeellisuudesta niihin liittyvän tavoitteen toteuttamiseksi. Neuvoston on näin ollen kyseisten toimenpiteiden säännöllisen uudelleentarkastelun yhteydessä tehtävä tilanteen ajantasaistettu arviointi ja selvitettävä toimenpiteiden vaikutukset voidakseen määritellä, onko toimenpiteillä onnistuttu saavuttamaan tavoitteet, joihin asianomaisten henkilöiden ja yhteisöjen alkuperäisellä merkitsemisellä riidanalaisiin luetteloihin on pyritty, vai voidaanko kyseisistä henkilöistä ja yhteisöistä edelleen tehdä samat päätelmät (ks. tuomio 27.4.2022, Ilunga Luyoyo v. neuvosto, T‑108/21, EU:T:2022:253, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 26.10.2022, Ovsyannikov v. neuvosto, T‑714/20, ei julkaistu, EU:T:2022:674, 67 kohta).
54
Tästä seuraa, että oikeuttaakseen henkilön nimen säilyttämisen rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden ja yhteisöjen luettelossa neuvostoa ei ole kielletty tukeutumasta samaan näyttöön, jolla kyseisen henkilön nimen alkuperäinen luetteloihin merkitseminen tai merkitseminen uudelleen kyseisiin luetteloihin tai sen nimen aiempi säilyttäminen kyseisissä luetteloissa on oikeutettu, kunhan yhtäältä luetteloihin merkitsemisen perusteet ovat säilyneet muuttumattomina ja toisaalta asiayhteys ei ole muuttunut siinä määrin, että näyttö olisi vanhentunut (ks. vastaavasti tuomio 23.9.2020, Kaddour v. neuvosto, T‑510/18, EU:T:2020:436, 99 kohta). Tältä osin tilanteen muuttumisessa on otettava huomioon yhtäältä tilanne maassa, jonka osalta rajoittavien toimenpiteiden järjestelmä on otettu käyttöön, sekä asianomaisen henkilön tapauskohtainen tilanne (tuomio 26.10.2022, Ovsyannikov v. neuvosto, T‑714/20, ei julkaistu, EU:T:2022:674, 78 kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 23.9.2020, Kaddour v. neuvosto, T‑510/18, EU:T:2020:436, 101 kohta) ja toisaalta kaikki merkitykselliset olosuhteet ja erityisesti se, onko rajoittavien toimenpiteiden tavoitteet saavutettu (tuomio 27.4.2022, Ilunga Luyoyo v. neuvosto, T‑108/21, EU:T:2022:253, 56 kohta; ks. myös vastaavasti ja analogisesti tuomio 12.2.2020, Amisi Kumba v. neuvosto, T‑163/18, EU:T:2020:57, 82–84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Toiseksi on huomattava, että kantajan nimen merkitseminen riidanalaisiin luetteloihin perustuu muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädettyyn kriteeriin, jossa viitataan erityisesti oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin, jotka antavat aineellista tai taloudellista tukea Venäjän federaation hallitukselle (jäljempänä hallitukselle annettavaa aineellista tai taloudellista tukea koskeva kriteeri).
56
Rajoittavilla toimenpiteillä pyritään painostamaan mahdollisimman tehokkaasti Venäjän viranomaisia, jotta ne lopettavat Ukrainassa epävakautta aiheuttavat toimensa ja politiikkansa sekä hyökkäyksensä kyseiseen maahan (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto, T‑125/22, EU:T:2022:483, 163 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), eritoten lisäämällä niitä kustannuksia, joita Venäjän federaatiolle aiheutuu Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävistä toimista (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, Rosneft ym. v. neuvosto, T‑715/14, ei julkaistu, EU:T:2018:544, 157 kohta).
57
On täsmennettävä, ettei hallitukselle annettavaa aineellista tai taloudellista tukea koskevassa kriteerissä edellytetä, että asianomaiset henkilöt tai yhteisöt antavat tukea, joka liittyy suoraan tai välillisesti Krimin liittämiseen tai Ukrainan vakauden horjuttamiseen. Kyseisessä kriteerissä tarkoitettu aineellinen tai taloudellinen tuki on ymmärrettävä kaikeksi sellaiseksi tueksi, joka on määrällisen tai laadullisen merkityksensä vuoksi omiaan tarjoamaan mainitulle hallitukselle aineellisia tai taloudellisia resursseja tai välineitä, joiden avulla sen on mahdollista jatkaa Ukrainan vakautta horjuttavia toimiaan (ks. analogisesti tuomio 7.4.2016, Central Bank of Iran v. neuvosto, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, 44 kohta).
58
Näiden periaatteiden valossa on selvitettävä, onko neuvosto tehnyt arviointivirheen, kun se on päättänyt merkitä kantajan nimen riidanalaisiin luetteloihin ja myöhemmin säilyttää sen niissä hallitukselle annettavaa aineellista tai taloudellista tukea koskevan kriteerin perusteella.
b) Neuvoston todistusaineistoihin sisältyvät tiedot
59
Oikeuttaakseen kantajan nimen merkitsemisen riidanalaisiin luetteloihin ja säilyttämisen niissä neuvosto on nyt käsiteltävässä asiassa esittänyt kolme todistusaineistoa.
60
Oikeuttaakseen kantajan nimen alkuperäisen merkitsemisen riidanalaisiin luetteloihin neuvosto esitti ensimmäisen todistusaineiston, joka sisälsi julkisesti saatavilla olevia tietoja eli verkkosivustolinkkejä, kuvakaappauksia ja uutisartikkeleita. Todistusaineistoon kuuluvat muun muassa seuraavat todisteet:
–
kuvakaappaus kantajan esittelysivusta sen verkkosivustolla, sivustolla vierailtu 29.4.2022 (todiste nro 1);
–
kuvakaappaus toisesta kantajan esittelysivusta sen verkkosivustolla, sivustolla vierailtu 12.5.2022 (todiste nro 2);
–
ote heinäkuussa 2016 julkaistusta teknisestä ohjeesta, jonka otsikkona on ”Rahoitusalan arviointiohjelma – Venäjän federaatio, finanssi-infrastruktuuri” ja joka on luettavissa verkkosivustolla ”worldbank.org”, sivustolla vierailtu 12.5.2022 (todiste nro 7);
–
ote kantajan taloudellista tulosta vuoden 2021 toisella neljänneksellä koskevasta raportista, joka on julkaistu 2.9.2021 Association of Eurasian Central Securities Depositories ‑yhdistyksen verkkosivustolla, sivustolla vierailtu 12.5.2022 (todiste nro 8);
–
uutisartikkeli, jonka otsikkona on ”Venäjä maksoi kuponkikorkoja seitsemästä OFZ-joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskusta – valtiovarainministeriö” ja joka julkaistiin 31.3.2022 uutissivustolla ”reuters.com”, sivustolla vierailtu 2.5.2022 (todiste nro 11).
61
Oikeuttaakseen kantajan nimen säilyttämisen luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa annettujen säädösten mukaisissa riidanalaisissa luetteloissa neuvosto tukeutui myös toisessa todistusaineistossa toimittamaansa näyttöön, johon sisältyi julkisesti saatavilla olevia tietoja eli verkkosivustolinkkejä, kuvakaappauksia ja uutisartikkeleita. Tähän aineistoon kuuluvat muun muassa seuraavat todisteet:
–
ote Moskovan pörssin (Moscow Exchange, jäljempänä MOEX) vuoden 2021 vuosikertomuksesta, joka on julkaistu 4.3.2022 ja joka on luettavissa kyseisen yrityksen verkkosivustolla, sivustolla vierailtu 22.11.2022 (todiste nro 2);
–
kantajan luottoluokitusta koskeva lehdistötiedote, joka on julkaistu viimeksi mainitun verkkosivustolla 15.11.2022, sivustolla vierailtu 22.11.2022 (todiste nro 3);
–
uutisartikkeli, jonka otsikkona on ”Valtiovarainministeriö siirsi 4,9 miljardia ruplaa NSD:lle maksaakseen kuponkikoron Venäjä 2042 ‑eurobondeista” ja joka on julkaistu 5.10.2022 uutissivustolla ”interfax.ru”, sivustolla vierailtu 25.11.2022 (todiste nro 5);
–
artikkeli, jonka otsikkona on ”Valtiovarainministeriö maksoi kuponkikorkoja ruplina kahdesta eurobondiemissiosta” ja joka on julkaistu 16.9.2022 uutissivustolla ”ria.ru”, sivustolla vierailtu 17.11.2022 (todiste nro 8);
–
artikkeli, jonka otsikkona on ”Valtiovarainministeriö maksoi ruplina vuonna 2035 erääntyvien eurobondien kuponkikoron” ja joka on julkaistu 29.9.2022 uutissivustolla ”ria.ru”, sivustolla vierailtu 17.11.2022 (todiste nro 9);
–
kuvakaappaus Venäjän valtiovarainministerin virallisella verkkosivustolla olleesta julkaisusta, joka koskee eurobondien kuponkikorkojen maksun onnistumista, sivustolla vierailtu 25.11.2022 (todiste nro 10).
62
Nyt käsiteltävässä asiassa perusteet kantajan merkitsemiselle riidanalaisiin luetteloihin ja säilyttämiselle niissä eivät ole muuttuneet, joten ei ole tarpeen tehdä eroa yhtäältä alkuperäisten säädösten ja toisaalta luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa ja vuoden 2023 syyskuussa annettujen säädösten välillä, sillä perusteiden tiivistelmässä sekä todistusaineistoon sisältyvissä todisteissa olevien tietojen tarkistaminen koskee pääasiallisesti samoja tosiseikkoja.
c) Neuvoston kirjelmien liitteenä olevat todisteet
63
Kantaja esitti istunnossa, että todisteet, jotka neuvosto oli esittänyt vastinekirjelmän ja vastaajan vastauksen liitteenä, pitäisi jättää tutkimatta.
64
Ensinnäkin kantaja väittää vastaajan vastauksen liitteenä olevien todisteiden osalta, että ne on esitetty myöhässä työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisesti.
65
Tältä osin on muistutettava, että työjärjestyksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätään, että todisteet ja pyynnöt näytön esittämiseksi on esitettävä ensimmäisessä kirjelmien vaihdossa. Kyseisen artiklan 2 kohdassa määrätään lisäksi, että varsinaiset asianosaiset voivat vielä kantajan vastauksessa ja vastaajan vastauksessa esittää lausumiensa tueksi uusia todisteita tai pyytää saada esittää näyttöä, jos niiden esittämiseen vasta silloin on pätevä syy.
66
Työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohtaa on lisäksi luettava työjärjestyksen 92 artiklan 7 kohdan valossa, ja viimeksi mainitussa kohdassa nimenomaisesti määrätään, että vastanäytön esittäminen ja aiemmin esitetyn näytön täydentäminen on sallittua. Näin ollen, kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, työjärjestyksen 85 artiklan 2 kohdassa määrättyä prekluusiosääntöä ei sovelleta vastanäytön esittämiseen ja näytön täydentämiseen vastapuolen esittämän vastanäytön vuoksi (tuomio 18.9.2017, Uganda Commercial Impex v. neuvosto, T‑107/15 ja T‑347/15, ei julkaistu, EU:T:2017:628, 72 kohta ja tuomio 13.9.2023, ITD ja Danske Fragtmænd v. komissio, T‑525/20, EU:T:2023:542, 78 kohta).
67
Nyt käsiteltävässä asiassa vastaajan vastauksesta ilmenee, että mainitun vastauksen liitteet D.1–D.6 ovat todisteina arvopaperikeskusten ja kantajan merkityksestä rahoitusjärjestelmän moitteettomassa toiminnassa. On huomattava, että neuvosto esitti nämä todisteet vastatakseen kantajan omassa vastauksessaan esittämiin väitteisiin, joilla pyrittiin kiistämään vastinekirjelmässä esitettyjen tietojen luotettavuus.
68
Neuvosto esitti vastaajan vastaukseen sisältyvän liitteen D.7, joka koskee järjestelmän kannalta merkittäviä maksujärjestelmiä, vastatakseen kantajan vastauksessa esitettyyn väitteeseen, jossa kantaja kiistää suosineensa Venäjän hallitusta järjestelmän kannalta merkittävän maksujärjestelmän operaattorina.
69
Vastaajan vastauksen Venäjän federaation keskuspankkia koskevien liitteiden D.8 ja D.9 tarkoituksena on vastata kantajan vastauksessa esitettyihin väitteisiin, joiden mukaan asianomainen rahoituslaitos on riippumaton Venäjän federaation viranomaisista. Vastaajan vastauksen venäläistä Sberbankia koskeva liite D.10 esitettiin vastauksena kantajan vastauksessa esitettyyn väitteeseen siitä, että kyseinen rahoituslaitos on riippumaton Venäjän hallituksesta. Vastaajan vastauksen VEB.RF-rahoituslaitosta koskevilla liitteillä D.11 ja D.12 pyritään vastaamaan kantajan vastauksessa esitettyyn väitteeseen siitä, että asianomainen rahoituslaitos hallinnoi varojaan itsenäisesti.
70
Vastaajan vastauksen liitteitä on näin ollen pidettävä työjärjestyksen 92 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuna vastanäyttönä, sillä niiden tarkoituksena on kumota väitteet taikka todisteet, jotka kantaja on vastauksessaan esittänyt.
71
Näin ollen vastaajan vastauksen liitteet voidaan ottaa tutkittaviksi.
72
Toiseksi kantaja väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin voi ottaa huomioon vastinekirjelmän ja vastaajan vastauksen liitteissä esitettyjä todisteita siitä syystä, etteivät ne sisältyneet ensimmäiseen todistusaineistoon.
73
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin toimen laillisuutta on arvioitava toimen antamisajankohtana olemassa olleiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella (tuomio 3.9.2015, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. komissio, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 22 kohta ja tuomio 8.3.2023, Prigozhina v. neuvosto, T‑212/22, ei julkaistu, EU:T:2023:104, 80 kohta).
74
On myös syytä muistuttaa, että unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä oleva aineellisen lainmukaisuuden valvonta on suoritettava erityisesti rajoittavia toimenpiteitä koskevissa riita-asioissa paitsi riidanalaisten toimien perusteisiin sisältyvien seikkojen valossa myös niiden seikkojen valossa, jotka, jos asia riitautetaan, neuvosto esittää unionin yleiselle tuomioistuimelle osoittaakseen näissä perusteissa väitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyden (tuomio 22.4.2021, neuvosto v. PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 64 kohta).
75
On totta, kuten kantaja huomauttaa, että 1.6.2022 annettuun tuomioon Prigozhin v. neuvosto (T‑723/20, ei julkaistu, EU:T:2022:317) johtaneessa asiassa unionin yleinen tuomioistuin oli katsonut, että neuvostolla on täytynyt olla käytettävissään tiedot perusteissa väitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyden osoittamiseksi riidanalaisten toimien antamisajankohtana (kyseisen tuomion 52 kohta). Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan näin tehdessään ole tarkoittanut sulkea pois mahdollisuutta ottaa riidanalaisten toimien laillisuusvalvonnassaan huomioon lisätodisteita, jotka eivät sisältyneet todistusaineistoon ja jotka on esitetty luetteloihin merkitsemisen perusteissa väitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyden vahvistamiseksi, sillä edellytyksellä, että yhtäältä kyseiset todisteet vahvistavat neuvoston käytettävissä olleita tietoja ja että toisaalta mainitut todisteet liittyvät tosiseikkoihin, jotka edeltävät kyseisten riidanalaisten toimien antamista.
76
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava vastinekirjelmän liitteiden B.1–B.6 osalta eli MOEXin hallituksen tiettyjä jäseniä koskevien biografisten tietojen osalta, että monet tiedot koskevat sellaisia henkilöitä, jotka eivät olleet hallituksen jäseniä alkuperäisten säädösten antamisajankohtana. Näin ollen vastinekirjelmän liitteissä B.1–B.6 esitettyjä todisteita ei voida ottaa huomioon alkuperäisten säädösten pätevyyden tarkistamiseksi.
77
Vastaajan vastauksen liitteistä todetaan, että kuten 67–69 kohdasta edellä ilmenee, neuvosto ei esittänyt asianomaisia liitteitä luetteloihin merkitsemisen perusteissa väitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyden tueksi vaan vastatakseen väitteisiin, jotka kantaja oli vastauksessaan esittänyt. Koska kyse ei ole merkitsemisperusteissa esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyden tueksi toimitetuista todisteista, edellä 73–75 kohdassa mainittuja periaatteita ei voida soveltaa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin voi nyt käsiteltävässä asiassa ottaa huomioon vastaajan vastauksen esittämisvaiheessa esitetyt todisteet tarkastaakseen kantajan esittämien väitteiden paikkansapitävyyden.
d) Toisen kanneperusteen ensimmäinen osa, jonka mukaan kantaja ei mahdollista hallituksen resursseja
78
Kantaja väittää, että väite, jonka mukaan se on Venäjällä ainoa arvopaperikeskus, jolla on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, on virheellinen, koska Venäjällä on muita säilytysyhteisöjä, joilla on arvopaperitilejä kansainvälisissä arvopaperikeskuksissa.
79
Kantaja toteaa, että Venäjän oikeuden mukaisena arvopaperikeskuksena se on osa kansainvälistä arvopaperitoiminnan ketjua ja osallistuu erilaisiin arvopapereihin liittyviin toimintoihin, arvopapereiden säilyttämiseen ja selvittämiseen ja niihin liittyviin maksuihin. Se väittää, että valtaosa sen toiminnasta arvopaperikeskuksena on suunnattu yksityisille markkinatoimijoille eikä Venäjän hallitukselle. Venäjän valtiovarainministeriön liikkeeseen laskemista joukkovelkakirjoista se väittää, että se on vain yksi lukuisista joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskuun osallistuvista rahoituslaitoksista. Tämän lisäksi kantaja täsmentää, että arvopaperikeskuksena se toimii yksinomaan asiakkaiden lukuun ja näiden toimeksiannosta ja ettei se sijoita omia varojaan ulkomaisissa arvopaperikeskuksissa avaamilleen tileille, joita se pitää vain varainhoitotileinä asiakkaidensa lukuun. Kantaja väittää myös, että arvopaperikeskuksena sen suhteet Venäjän hallitukseen sidoksissa oleviin yhteisöihin ovat markkinaehtoisia kauppasuhteita, jotka eivät eroa sen suhteista sen muihin julkisen ja yksityisen sektorin asiakkaisiin. Näin ollen kantaja kiistää sen, että sen suhteita Venäjän hallitukseen sidoksissa oleviin yhteisöihin olisi pidettävä aineellisena tai taloudellisena tukena mainitulle hallitukselle. Lisäksi kantaja väittää komission väliintulokirjelmää koskevissa huomautuksissaan, että Venäjän valtiovarainministeriö voi laskea liikkeeseen joukkovelkakirjoja käyttämättä sen palveluja.
80
Lisäksi kantaja kiistää ylläpitämänsä maksujärjestelmän merkityksen ja katsoo joka tapauksessa, ettei neuvosto ole osoittanut, että kansallisesti ja järjestelmän kannalta merkittävän maksujärjestelmän ylläpitäminen tarkoittaisi Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssien mahdollistamista. Tässä yhteydessä kantaja väittää, että maksujärjestelmän hallinnoijana se on suhteissa Venäjän hallitukseen sidoksissa oleviin yhteisöihin markkinaehtoisissa olosuhteissa, joten palvelujen tarjoaminen tässä ominaisuudessa ei vastaa aineellisen tai taloudellisen tuen antamista mainitulle hallitukselle. Kantaja toteaa lisäksi, ettei Venäjän talouden toiminnan heikentämisen tavoitetta ole saavutettu, koska on olemassa lukuisia muita merkittäviä maksujärjestelmiä, jotka voivat ottaa hoitaakseen samat tehtävät.
81
Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää nämä väitteet.
82
Ensiksi on selvitettävä, onko neuvosto tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että kantaja on järjestelmän kannalta merkittävä rahoituslaitos, jolla on keskeinen rooli Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa.
83
Tältä osin ensimmäisen todistusaineiston todisteen nro 1 mukaan kantajan katsotaan olevan ”olennainen osa Venäjän finanssi-infrastruktuuria”. Saman todistusaineiston todisteesta nro 2 ilmenee, että Venäjän federaation keskuspankki katsoo, että kantaja on ”järjestelmän kannalta merkittävä rahoitusmarkkinoiden infrastruktuuri: järjestelmän kannalta merkittävä arvopaperikeskus, selvitysyhteisö, kauppatietorekisteri ja finanssitransaktiorekisteri”. Lisäksi ensimmäisen todistusaineiston todisteessa nro 2 täsmennetään, että kantajan ylläpitämä maksujärjestelmä on järjestelmän kannalta ja kansallisesti merkittävä. Asianomaisessa todisteessa viitataan myös kantajan yhteyksiin kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, sillä sen esittelyssä kerrotaan, että sillä on arvopaperitilejä muissa arvopaperikeskuksissa ja kansainvälisissä arvopaperikeskuksissa kahdeksassa maassa, tilejä ulkomaisissa säilyttäjäpankeissa sekä kirjeenvaihtajatilejä suurissa ulkomaisissa ja venäläisissä pankeissa. Lisäksi ensimmäisen todistusaineiston todisteen nro 2 mukaan vuonna 2020 kantajan säilytettävänä olleen arvopaperivarallisuuden arvo oli peräti 63,6 biljoonaa ruplaa (eli noin 636 miljardia euroa).
84
On huomattava, että ensimmäisen todistusaineiston todisteessa nro 7 mainitaan myös kantajan yhteydet kansainväliseen rahoitusjärjestelmään ja että kyseisen todistusaineiston todisteessa nro 8 vahvistetaan kantajan säilytettävänä olleen arvopaperivarallisuuden merkittävyys – vuoden 2020 toisella neljänneksellä niiden arvo oli noussut 69,5 biljoonaan ruplaan (eli 695 miljardiin euroon).
85
Näin ollen on katsottava, että neuvostolla oli käytettävissään alkuperäisten säädösten antamisajankohdasta lähtien riittävä tosiseikasto, jotta se voi katsoa, että kantaja oli Venäjän rahoitusjärjestelmän kannalta merkittävä rahoituslaitos, jolla oli yhteyksiä kansainväliseen rahoitusjärjestelmään.
86
Tämän lisäksi toisen todistusaineiston todisteessa nro 3 vahvistetaan luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa ja vuoden 2023 syyskuussa annettujen säädösten antamisvaiheessa kantajan merkitys Venäjän rahoitusjärjestelmälle, koska kantajaa kuvataan arvopaperikeskuksena ”elintärkeäksi” ja sillä kerrotaan olevan ”poikkeuksellinen asema Venäjän rahoituspalvelujen markkinoilla markkinainfrastruktuurin moitteettoman toiminnan varmistamisessa”.
87
Kantajan väitteet eivät ole sellaisia, että niillä voitaisiin kyseenalaistaa tätä päätelmää.
88
Ensiksikin kantaja kiistää arvopaperikeskusten merkityksen rahoitusjärjestelmässä ja niiden yhteydet hallituksiin. Neuvoston kirjelmissään ja komission istunnossa esittämistä täsmennyksistä ilmenee kuitenkin, että arvopaperikeskuksia pidetään järjestelmän kannalta merkittävinä yhteisöinä, jotka ovat ehdottoman tärkeitä muun muassa rahapolitiikan tehokkaan toteuttamisen, julkisen velan hoito-ohjelman uskottavuuden, vakuuksien hallinnan sekä arvopaperimarkkinoiden turvallisuuden ja tehokkuuden kannalta. Kantajan väitteet ovat ristiriidassa paitsi Kansainvälisen valuuttarahaston työasiakirjojen (vastaajan vastauksen liite D.1) myös Bundesbankin (Saksan keskuspankki) toimittamien tietojen (vastaajan vastauksen liite D.3) ja Banka Slovenijen (Slovenian keskuspankki) toimittamien tietojen (vastaajan vastauksen liite D.4) kanssa. On todettava, ettei kantaja ole esittänyt mitään sellaista näyttöä, joka olisi omiaan asettamaan kyseenalaiseksi näiden tietojen luotettavuuden.
89
Toiseksi on todettava kantajan väitteestä, jolla pyritään kiistämään sen ylläpitämän maksujärjestelmän merkitys, että kantaja ei ole esittänyt minkäänlaista näyttöä sen esittämänsä toteamuksen tueksi, jonka mukaan sen maksujärjestelmä on tunnustettu järjestelmän kannalta merkittäväksi lähinnä ainoastaan siitä syystä, että se käsittelee järjestäytyneessä kaupankäynnissä suoritettavia maksutapahtumia. Kuten neuvosto perustellusti toteaa, kantajan esittämässä kansallisesta maksujärjestelmästä 27.6.2011 annetun Venäjän federaation lain nro 161-FZ 22 §:n 1 momentissa säädetään järjestelmän kannalta merkittävän maksujärjestelmän nimeämistä koskevista kriteereistä mutta siinä ei mainita, että kantaja on nimetty tällaiseksi maksujärjestelmäksi järjestäytyneessä kaupankäynnissä suoritettavien tapahtumien käsittelyä koskevan kriteerin perusteella. Toisin kuin kantaja väittää, sen maksujärjestelmää ei myöskään ole pidetty kansallisesti merkittävänä pelkästään sen vuoksi, että sen käyttämä tietotekninen infrastruktuuri sijaitsi Venäjällä. On kylläkin totta, että mainitun lain 22 §:n 13 momentin, luettuna yhdessä kantajan asiakirja-aineistoon toimittaman maksupalveluja ylläpitävien toimijoiden käyttämää tietotekniikkaa koskevista vaatimuksista kansallisesti merkittäväksi maksujärjestelmäksi hyväksymistä varten 25.7.2014 esitetyn Venäjän federaation keskuspankin muistion kanssa, mukaan yksi kansallisesti merkittäväksi laitokseksi hyväksymisen kriteereistä koskee vaatimusta, jonka mukaan tietoteknisten infrastruktuurien on sijaittava Venäjällä. Kyseisessä säännöksessä edellytetään kuitenkin myös toisen kriteerin täyttymistä: sen mukaan on osoitettava, että maksujärjestelmäoperaattori ja maksuinfrastruktuuripalvelujen tarjoajat ovat suoraan tai välillisesti Venäjän federaation, Venäjän federaation keskuspankin tai Venäjän federaation kansalaisten hallinnassa. Joka tapauksessa on todettava, ettei sen enempää kansallisesta maksujärjestelmästä 27.6.2011 annettu Venäjän federaation laki nro 161-FZ kuin edellä mainittu Venäjän federaation keskuspankin muistio ole omiaan kyseenalaistamaan kantajan ylläpitämän maksujärjestelmän merkittävyyttä tai sitä, että kantaja on Venäjällä järjestelmän kannalta merkittävä rahoituslaitos. Tämän lisäksi on huomautettava, että kantajan vastauksen liitteestä C.6 ilmenee, että muun muassa Venäjän federaation keskuspankki käyttää kantajan maksujärjestelmää luottolaitosten jälleenrahoitukseen tai avomarkkinaoperaatioihin, jotka mahdollistavat likviditeetin tarjoamisen tai hallinnan markkinoilla. Kantaja ei näin ollen voi väittää, ettei sen ylläpitämällä maksujärjestelmällä olisi merkitystä, kun kerran sitä muun muassa käytetään Venäjän rahapolitiikan toteuttamiseen.
90
Kantajan väitteestä, jonka mukaan Venäjän talouden toiminnan heikentämisen tavoitetta ei ole saavutettu muun muassa siitä syystä, että on olemassa 54 muuta maksujärjestelmää, joilla pystytään suorittamaan samat tehtävät kuin kantajan ylläpitämällä maksujärjestelmällä, on todettava, ettei kantaja esitä mitään näyttöä näiden muiden maksujärjestelmien olemassaolosta eikä mitään todisteita, joiden perusteella niiden voitaisiin katsoa olevan järjestelmän kannalta merkittäviä maksujärjestelmiä. Se seikka, ettei rajoittavilla toimenpiteillä ole väitetysti saavutettu niiden tavoitetta, ei myöskään ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi toteamusta, jonka mukaan kantaja ylläpitää järjestelmän kannalta merkittävää maksujärjestelmää. Tällainen seikka ei liity mitenkään siihen, millainen merkitys mainitulla maksujärjestelmällä on järjestelmän kannalta.
91
Kolmanneksi kantaja ei kiistä sitä, että sillä on yhteyksiä kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, mutta väittää, että myös muilla venäläisillä arvopaperikeskuksilla on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään. Se toteaa erityisesti, että kahdella muulla rahoituslaitoksella on omia arvopaperitilejä Euroclearissa. Näin ollen se väittää, että neuvosto on tehnyt arviointivirheen katsoessaan luetteloihin merkitsemisen perusteissa, että se on ainoa venäläinen arvopaperikeskus, jolla on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään. Tältä osin on huomattava, että kantajan merkitsemistä riidanalaisiin luetteloihin on perusteltu asemalla, joka sillä on Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa eritoten arvopaperikeskuksena, ja sen yhteyksillä kansainväliseen rahoitusjärjestelmään. Näin ollen, vaikka neuvosto olisi tehnyt virheen katsoessaan, että kantaja on Venäjällä ainoa arvopaperikeskus, jolla on yhteys kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, tällainen virhe ei ole luonteeltaan sellainen, että se voisi yksinään vaikuttaa riidanalaisten säädösten laillisuuteen. Sillä, että voi olla olemassa muitakin säilytysyhteisöjä, joilla on pääsy kansainväliseen rahoitusjärjestelmään, ei kyseenalaisteta toteamusta, että kantaja on Venäjällä ainoa arvopaperikeskus ja että sillä on keskeinen rooli Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa.
92
Edellä esitetyn perusteella kantaja ei ole osoittanut, että neuvosto olisi tehnyt arviointivirheen katsoessaan, että kantaja on järjestelmän kannalta merkittävä rahoituslaitos, jolla on keskeinen rooli Venäjän rahoitusjärjestelmän toiminnassa.
93
Toiseksi on selvitettävä, onko neuvosto ollut väärässä todetessaan, että kantaja mahdollistaa suoraan tai välillisesti Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit, kun otetaan huomioon merkittävä asema, joka kantajalla on Venäjän rahoitusjärjestelmässä.
94
Ensinnäkin ensimmäisen todistusaineiston liitteestä nro 2 ilmenee, että vuonna 2020 Venäjän valtiovarainministeriön liikkeeseen laskemien joukkovelkakirjojen osuus kantajan säilyttämästä kokonaisvarallisuudesta oli 22 prosenttia – tämä osuus oli arvoltaan noin 12,72 biljoonaa ruplaa (eli noin 127,2 miljardia euroa). Saman todistusaineiston todisteen nro 8 mukaan vuoden 2021 toisella neljänneksellä kantajan säilyttämien Venäjän federaation joukkovelkakirjojen määrän arvo oli noussut 15,2 biljoonaan ruplaan (eli noin 152 miljardiin euroon). Lisäksi kantaja vastaa Venäjän federaation joukkovelkakirjojen hallinnoinnista, sillä kuten ensimmäisen todistusaineiston liitteestä nro 11 ilmenee, kantaja saa Venäjän valtiovarainministeriöltä maksuja, joilla se huolehtii korkojen maksusta Venäjän federaation joukkovelkakirjojen velkojille.
95
Alkuperäisten säädösten antamiseksi neuvostolla oli ensimmäisen todistusaineiston perusteella näin ollen hallussaan riittävä tosiseikasto sen toteamiseksi, että kantaja mahdollisti Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit niillä palveluilla, joita se tarjoaa Venäjän hallitukselle arvopaperikeskuksena Venäjän federaation joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskun, säilytyksen ja hallinnoinnin alalla.
96
Tämä päätelmä on vahvistettu luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa ja vuoden 2023 syyskuussa annettujen säädösten antamisvaiheessa. Toisen todistusaineiston todisteesta nro 2 ilmenee, että vuoden 2021 lopussa kantajan säilyttämien Venäjän federaation joukkovelkakirjojen määrän arvo oli noussut 15,5 biljoonaan ruplaan (eli noin 155 miljardiin euroon). Tämän lisäksi toinen todistusaineisto sisältää todisteita, joista ilmenee, että Venäjän valtiovarainministeriö on siirtänyt kantajalle useiden miljardien ruplien rahasummia kuponkikorkojen maksamiseksi tietyistä joukkovelkakirjoista, erityisesti ”Venäjä 2042” ‑eurobondeista (todiste nro 5) sekä eurobondeista, jotka erääntyvät vuonna 2023 ja vuonna 2043 (todiste nro 8), vuonna 2035 (todiste nro 9) sekä vuonna 2027 ja vuonna 2032 (todiste nro 10).
97
Kantajan väitteillä ei voida kyseenalaistaa tätä päätelmää.
98
Ensinnäkin, toisin kuin kantaja väittää, se, ettei se hanki Venäjän valtiovarainministeriön liikkeeseen laskemia joukkovelkakirjoja omaan lukuunsa vaan toimii ainoastaan asiakkaiden lukuun ja niiden toimeksiannosta, ei aseta kyseenalaiseksi toteamusta, että rahoituspalveluilla, joita se tarjoaa arvopaperikeskuksena Venäjän hallitukselle tämän joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskujen yhteydessä, se omalta osaltaan vahvistaa, kuten neuvosto ja komissio perustellusti katsovat, julkisen velan hoito-ohjelman uskottavuutta. Näin ollen toimimalla rahoituksen välittäjänä Venäjän federaation joukkovelkakirjojen säilyttämisen ja hallinnoinnin aloilla kantaja mahdollistaa Venäjän hallituksen taloudelliset resurssit. Tältä osin on syytä muistuttaa, että ensimmäisen todistusaineiston todisteen nro 2 ja toisen todistusaineiston todisteen nro 2 mukaan kantaja säilyttää ja hallinnoi merkittävää määrää Venäjän federaation joukkovelkakirjoja, joiden eheyden se varmistaa ja joiden kuponkikorot se maksaa velkojille Venäjän hallituksen puolesta.
99
Vaikka Venäjän valtiovarainministeriön joukkovelkakirjalainojen liikkeeseenlaskujen osalta onkin totta, että kantaja osallistuu mainittuihin liikkeeseenlaskuihin muiden rahoituslaitosten ja kansainvälisten asianajotoimistojen rinnalla, on kuitenkin syytä ottaa huomioon sen tarjoamien palvelujen ratkaiseva merkitys Venäjän federaation julkisen velan hoidossa. Kuten edellä 98 kohdassa on huomautettu, Venäjän federaation joukkovelkakirjojen seuranta ja säilytys sekä kantajan osallistuminen korkojen maksamiseen velkojille vahvistavat osaltaan julkisen velan hoito-ohjelman uskottavuutta, mikä erottaa sen muista Venäjän federaation joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskuihin osallistuvista rahoituslaitoksista. Tässä yhteydessä väitteestä, jonka mukaan Venäjän valtiovarainministeriö voisi laskea liikkeeseen joukkovelkakirjoja käyttämällä muiden venäläisten säilytysyhteisöjen tai ulkomaisten säilytysyhteisöjen palveluja, on todettava, ettei sen tueksi ole esitetty minkäänlaista näyttöä. Tällainen väite ei voisi missään tapauksessa menestyä. Vaikka oletettaisiinkin, että Venäjän hallitus voisi turvautua muihin toimijoihin, tämä seikka ei yksinään ole sellainen, että se kyseenalaistaisi merkityksen, joka kantajalla on Venäjän federaation joukkovelkakirjalainojen liikkeeseenlaskun ja hallinnoinnin yhteydessä, kun otetaan huomioon, että sillä oli vuoden 2021 lopussa säilytettävänään Venäjän federaation joukkovelkakirjoja useiden biljoonien ruplien, nimittäin 15,5 biljoonan ruplan (eli noin 155 miljardin euron), arvosta. Lisäksi ensimmäisen todistusaineiston todisteesta nro 2 ilmenee, että Venäjän hallitus käytti vuonna 2020 kantajan palveluja Venäjän federaation joukkovelkakirjojen liikkeeseen laskemiseen 4,7 biljoonan ruplan (n. 47 miljardin euron) arvosta. Toisen todistusaineiston todisteen nro 2 mukaan vuosina 2020–2021 kantajan säilyttämien Venäjän federaation joukkovelkakirjojen kokonaismäärä oli kasvanut 13,3 prosenttia. Tällaiset seikat ovat omiaan vahvistamaan käsitystä kantajan Venäjän hallitukselle tarjoamien palvelujen merkityksestä Venäjän valtion velkakirjojen liikkeeseenlaskuohjelmassa. Sillä, että kantaja on arvopaperikeskuksena tarjonnut palveluja myös yksityisille yrityksille, ei myöskään voida kyseenalaistaa sitä tosiseikkaa, että palvelut, joita mainitulle hallitukselle on tarjottu julkisen velan hoidossa, mahdollistivat tälle viimeksi mainitulle sen resurssit.
100
Väitteestä, jonka mukaan kantajan suhteet Venäjän hallitukseen sidoksissa oleviin yhteisöihin ovat markkinaehtoisia kauppasuhteita, jotka ovat verrattavissa suhteisiin, joita kantajalla on yksityisasiakkaisiinsa, on vielä todettava, ettei tällainen seikka voi yksinään asettaa kyseenalaiseksi kantajan Venäjän federaation joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskun, säilytyksen ja hallinnoinnin yhteydessä tarjoamien palvelujen merkitystä, sillä kyseinen seikka ei ole yhteydessä mainittujen palvelujen merkitykseen. Tämän lisäksi ensimmäisen todistusaineiston todisteen nro 11 mukaan kantaja ilmoitti maaliskuussa 2022 sijoittajille, että Venäjän federaation keskuspankin määräyksen mukaisesti Venäjän federaation joukkovelkakirjojen ulkomaisilla haltijoilla ei enää ollut lupaa periä kuponkikorkomaksuja mainituista joukkovelkakirjoista. Näin ollen, koska kantajan oli noudatettava keskuspankin määräystä, neuvosto saattoi alkuperäisten säädösten antamishetkellä pätevästi katsoa, ettei kantaja enää toiminut tavanomaisten kaupallisten ehtojen mukaisesti. On huomattava, ettei kantaja kiistä tätä tosiseikkaa, koska se on vahvistanut komission väliintulokirjelmää koskevissa huomautuksissaan, että 28.2.2022 Venäjän federaation keskuspankki oli antanut säilytysyhteisöille velvoittavan määräyksen, jossa vaadittiin, että ne keskeyttävät väliaikaisesti sellaiset liiketoimet, joiden tarkoituksena on tehdä venäläisten liikkeeseenlaskijoiden arvopapereihin liittyviä veloituksia nimettyjen ulkomaisten haltijoiden tai ulkomaisten omistajien arvopaperitileille. Tästä seuraa, että siitä lähtien, kun kantaja oli pannut toimeen Venäjän federaation keskuspankin 28.2.2022 antaman määräyksen, sillä ei enää ole ollut perusteita väittää, että sen suhteet Venäjän hallitukseen sidoksissa oleviin yhteisöihin ovat markkinaehtoisia suhteita, jotka ovat verrattavissa sen suhteisiin sen yksityisasiakkaiden kanssa.
101
Toiseksi on huomautettava, että ensimmäisen todistusaineiston todisteen nro 8 mukaan Venäjän federaation valtiokonttori on vuonna 2021 hyödyntänyt kantajan vakuuksien hallintajärjestelmää sijoittaakseen likvidejä varoja takaisinostotransaktioissa kaiken kaikkiaan 40,8 biljoonan ruplan (eli noin 408 miljardin euron) arvosta. Tämä tosiseikka on vahvistettu toisen todistusaineiston todisteessa nro 2 luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa annettujen säädösten antamisvaiheessa. Vastauksena prosessinjohtotoimeen kantaja vahvisti, että Venäjän federaation valtiokonttori käytti sen vakuuksien hallintajärjestelmää. Kantaja teki vastauksessaan varauksen, jonka mukaan neuvoston esittämät todisteet ovat epäluotettavia. Tältä osin riittää todeta, että toisen todistusaineiston todiste nro 2 on MOEXin eli sen yhtiön, joka omistaa yli 99 prosenttia kantajan osakkeista, laatima raportti, joten kantaja ei voi väittää, että siihen sisältyvät tiedot ovat epäluotettavia. Lisäksi todetaan siitä maininnasta, jonka mukaan Venäjän federaation valtiokonttori käyttää kantajan vakuuksien hallintajärjestelmää markkinaehdoin, jotka vertautuvat yksityisasiakkaisiin sovellettaviin ehtoihin, ettei kantaja voi samoista syistä, jotka esitettiin edellä 100 kohdassa, vedota tällaiseen seikkaan kiistääkseen niiden palvelujen merkityksen, joita se tarjoaa Venäjän hallitukselle. Näin ollen, kun huomioidaan Venäjän federaation valtiokonttorin kantajan vakuuksien hallintajärjestelmän avulla sijoittamien likvidien varojen määrä, voidaan todeta, että neuvosto saattoi arviointivirheeseen syyllistymättä katsoa, että kantaja mahdollisti Venäjän hallitukset resurssit.
102
Kolmanneksi ensimmäisen todistusaineiston todisteesta nro 8 ja toisen todistusaineiston todisteesta nro 2 ilmenee myös, että Venäjän federaation keskuspankki on vuonna 2021 käyttänyt kantajan vakuuksien hallintajärjestelmää liiketoimiin, joiden yhteenlaskettu arvo on 2,3 biljoonaa ruplaa (eli noin 23 miljardia euroa). Tämän lisäksi ensimmäisen todistusaineiston todisteessa nro 8 kuvataan, että Venäjän federaation keskuspankin takaisinmyyntitransaktiot, joissa on käytetty kantajan tarjoamia rahoituspalveluja, ovat transaktioita, joilla on tarkoitus tukea kansantaloutta.
103
Lisäksi, kuten 89 kohdasta edellä ilmenee, Venäjän federaation keskuspankki käyttää myös kantajan maksujärjestelmää rahapoliittisten toimien toteuttamiseen.
104
On aiheellista todeta, että kuten komissio mainitsi vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen, likviditeetin hallinta on rahapolitiikan merkittävä osatekijä, jolla vaikutetaan Venäjän talouden suorituskykyyn ja siten välillisesti Venäjän federaation tuloihin. Tästä seuraa, että kantajan Venäjän federaation keskuspankille tarjoamien palvelujen voidaan pätevästi katsoa välillisesti mahdollistavan Venäjän hallituksen resurssit.
105
Neljänneksi, kun otetaan huomioon, että kantajalla on Venäjän rahoitusjärjestelmässä merkittävä asema, jolla parannetaan rahoitusmarkkinoiden tehokkuutta, kantaja auttaa, kuten neuvosto perustellusti toteaa, osaltaan houkuttelemaan investointeja Venäjälle ja edistää näin talouskasvua ja mahdollistaa siten välillisesti Venäjän hallituksen resurssit.
106
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että neuvosto ei ole tehnyt arviointivirhettä todetessaan, että kantaja on mahdollistanut Venäjän hallituksen toiminnan, politiikan ja resurssit. Kun otetaan huomioon kantajan sekä mainitulle hallitukselle että Venäjän federaation keskuspankille tarjoamien rahoituspalvelujen merkitys ja yleisesti sen antama panos Venäjän rahoitusjärjestelmän moitteettomaan toimintaan, on todettava, että neuvosto saattoi pätevästi katsoa, että kantaja antoi määrällisesti ja laadullisesti merkittävää aineellista tai taloudellista tukea Venäjän federaation hallitukselle ja mahdollisti taloudelliset resurssit, joilla Venäjän hallitus on voinut jatkaa Ukrainan vakautta horjuttavia toimiaan.
107
Näin ollen toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
e) Toisen kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan kantaja ei ole Venäjän hallituksen määräysvallassa
108
Kantaja kiistää toteamuksen, jonka mukaan se on Venäjän hallituksen määräysvallassa. Se väittää, että se ja MOEX ovat erillisiä oikeussubjekteja ja ettei neuvosto ole osoittanut, että se olisi MOEXin määräysvallassa. Lisäksi kantaja väittää, ettei mainittu hallitus voi käyttää sen enempää oikeudellista kuin tosiasiallistakaan määräysvaltaa MOEXiin.
109
Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää nämä väitteet.
110
On huomattava, ettei muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetty hallitukselle annettavan aineellisen tai taloudellisen tuen kriteeri edellytä sen osoittamista, että mainittu hallitus käyttää määräysvaltaa sille tukea antavaan henkilöön, yhteisöön tai elimeen.
111
Näin ollen, koska ensimmäisen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, että neuvostolla oli hallussaan riittävä tosiseikasto ja ettei se tehnyt arviointivirhettä todetessaan, että kantaja tarjosi aineellista tai taloudellista tukea Venäjän federaation hallitukselle, toteamus siitä, että kantaja on mainitun hallituksen määräysvallassa, on täydentävä asiayhteyteen liittyvä seikka, joka ei voi olla ratkaiseva peruste kantajan merkitsemiselle riidanalaisiin luetteloihin.
112
Tästä seuraa, että kantajan väitteet, joilla pyritään kiistämään kyseisen toteamuksen paikkansapitävyys, on hylättävä tehottomina.
113
Näin ollen toisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä.
f) Toisen kanneperusteen kolmas osa, jonka mukaan kantajan ja Venäjän hallituksen välillä ei ole riittävää yhteyttä
114
Kantaja väittää lähinnä, ettei riidanalaisista säädöksistä ilmene, millä tavalla siihen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet kohdistuvat Venäjän federaatioon.
115
Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää tämän väitteen.
116
Tältä osin on aiheellista huomauttaa, että kantaja on merkitty riidanalaisiin luetteloihin muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn hallitukselle annettavaa aineellista tai taloudellista tukea koskevan kriteerin perusteella. Nyt tarkasteltavan kanneperusteen ensimmäisen osan tarkastelussa on käynyt ilmi, että neuvostolla oli käytettävissään riittävän konkreettisten, täsmällisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuus, jonka perusteella kantaja voitiin merkitä mainittuihin luetteloihin asianomaisen kriteerin nojalla. Tästä seuraa, että neuvosto on osoittanut riittävän yhteyden kantajan ja Venäjän federaation välillä, sillä kantajan osalta vahvistetussa merkintäkriteerissä säädetyn aineellisen tai taloudellisen tuen lisäksi ei ole tarpeen osoittaa muun yhteyden olemassaoloa.
117
Toisen kanneperusteen kolmas osa on siis hylättävä.
118
Näin ollen toinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan, ja edellä 46 ja 47 kohdassa esitettyjen seikkojen perusteella myös neljäs kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
3. Kolmas kanneperuste, jonka mukaan perusoikeuksia on loukattu suhteettomalla tavalla
119
Kantaja väittää, että riidanalaisilla säädöksillä loukataan sen elinkeinovapautta ja sen omaisuudensuojaa, jotka taataan perusoikeuskirjan 16 ja 17 artiklassa. Kantaja katsoo, että riidanalaisilla säädöksillä estetään sitä harjoittamasta vapaasti liiketoimintaa ja täyttämästä velvollisuuksiaan asiakkaitaan kohtaan, mikä loukkaa sen elinkeinovapautta ja omaisuudensuojaa.
120
Kantaja katsoo niin ikään, ettei riidanalaisissa säädöksissä kunnioiteta sille perusoikeuskirjan 16 ja 17 artiklassa taattujen oikeuksien keskeistä sisältöä. Se katsoo myös, etteivät kyseiset toimenpiteet ole tarkoituksenmukaisia eivätkä tarpeellisia neuvoston tavoitteiden saavuttamiseksi. Kantaja väittää lisäksi, ettei neuvosto ole osoittanut, että kyseiset toimenpiteet olisivat vähiten rajoittava keino asetetun tavoitteen saavuttamiseen tai ettei vähemmän rajoittavia toimenpiteitä olisi voitu toteuttaa.
121
Kantajan mukaan asianomaisten rajoittavien toimenpiteiden ja asetettujen tavoitteiden välillä ei myöskään ole riittävää yhteyttä, eikä sen mukaan voida hyväksyä sitä, että yhtiöt, jotka eivät ole valtion määräysvallassa, voivat joutua tällaisten toimenpiteiden kohteeksi vain siksi, että ne harjoittavat toimintaansa merkittävällä talouden alalla.
122
Kantaja vetoaa niin ikään siihen, että siihen kohdistetuilla toimenpiteillä loukataan sen asiakkaiden perusoikeuksia, koska nämä eivät voi käyttää arvopapereitaan, joita sillä on jäädytetyillä varainhoitotileillä unioniin sijoittautuneissa säilytysyhteisöissä.
123
Neuvosto, jota komissio tukee, kiistää nämä väitteet.
124
On muistutettava, että elinkeinovapaus vahvistetaan perusoikeuskirjan 16 artiklassa ja omaisuudensuoja perusoikeuskirjan 17 artiklassa.
125
On myös syytä muistaa, etteivät perusoikeudet, joihin kantaja vetoaa, ole ehdottomia ja että niiden käyttöä voidaan rajoittaa unionin yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, kunhan tällaiset rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä (tuomio 28.3.2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 148 kohta ja tuomio 25.6.2020, VTB Bank v. neuvosto, C‑729/18 P, ei julkaistu, EU:C:2020:499, 80 kohta).
126
Jotta kyseisiin perusoikeuksiin puuttuminen olisi unionin oikeuden mukaista, siitä on säädettävä lailla, sen on kunnioitettava mainittujen oikeuksien keskeistä sisältöä, sen on palveltava yleistä etua koskevaa tavoitetta, jonka unioni on sellaiseksi tunnustanut, ja sen on oltava oikeasuhteinen (ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto, T‑125/22, EU:T:2022:483, 222 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
127
Näiden seikkojen perusteella on selvitettävä, loukataanko riidanalaisilla säädöksillä elinkeinovapautta ja omaisuudensuojaa suhteettomalla tavalla.
128
Ensiksi on tarkasteltava kantajan väitettä, jonka mukaan siihen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet ovat aiheuttaneet sen, että sen asiakkaille kuuluvia varoja tai taloudellisia resursseja on jäädytetty noin 1,479 miljardin euron arvosta, mistä on ollut seurauksena se, että näillä toimenpiteillä on loukattu mainittujen asiakkaiden omaisuudensuojaa.
129
Tältä osin on todettava, ettei kantaja voi vedota kumoamiskanteensa tueksi omaisuudensuojaan, jonka haltija se ei ole (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2022, Anglo Austrian AAB ja Belegging-MaatschappijFar-East v. EKP, T‑797/19, valitus vireillä, EU:T:2022:389, 285 kohta). Oikeuskäytännön mukaan subjektiivisen oikeuden loukkaamiseen voi lähtökohtaisesti vedota ainoastaan henkilö, jonka oikeutta on väitetysti loukattu, eikä kolmas osapuoli (ks. analogisesti tuomio 19.9.2019, Zhejiang Jndia Pipeline Industry v. komissio, T‑228/17, EU:T:2019:619, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten kantaja on istunnossa tunnustanut, sen asiakkailla on nyt käsiteltävässä asiassa käytettävissään oikeussuojakeinoja kansallisissa tuomioistuimissa, joissa ne voivat muun muassa vedota siihen, että niiden perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistettua omaisuudensuojaa on loukattu.
130
Tämän lisäksi kantajan väitteestä, jonka mukaan muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 15 kohdassa ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 6 b artiklan 5 kohdassa säädetty poikkeus ei mahdollistanut sitä, että sen asiakkaat olisivat voineet saada jäädytetyt varansa tai taloudelliset resurssinsa vapautetuiksi, siksi, että kansalliset viranomaiset jättivät toimimatta, tai siksi, että mainitut viranomaiset asettivat liian rajoittavia edellytyksiä, on syytä huomauttaa, ettei kantaja tosiasiassa kiistä tässä väitteessä mainitun neuvoston hyväksymän poikkeuksen laillisuutta vaan niiden toimenpiteiden laillisuuden, joita kansalliset viranomaiset ovat toteuttaneet asianomaisen säännöksen täytäntöönpanon yhteydessä.
131
On syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa valvoa kansallisten viranomaisten tekemien päätösten tai kansallisten tuomioistuinten antamien tuomioiden laillisuutta (ks. vastaavasti määräys 5.10.1983, Chatzidakis Nevas v. ateenalaisten lakimiesten sosiaaliturvakassa, 142/83, EU:C:1983:267, 4 kohta ja määräys 24.8.2010, Grúas Abril Asistencia v. komissio, T‑386/09, ei julkaistu, EU:T:2010:331, 28 kohta). Hyvin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ainoastaan toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten asiana on valvoa unionin toimien kansallisten täytäntöönpanotoimien pätevyyttä (ks. vastaavasti tuomio 11.7.1996, Branco v. komissio, T‑271/94, EU:T:1996:103, 53 kohta ja tuomio 14.4.2016, Ben Ali v. neuvosto, T‑200/14, ei julkaistu, EU:T:2016:216, 268 kohta).
132
On myös aiheellista muistuttaa, että kun toimivaltainen kansallinen viranomainen tekee muutetussa päätöksessä 2014/145 ja muutetussa asetuksessa N:o 269/2014 säädettyjen poikkeusten mukaisesti päätöksen jäädytettyjen varojen vapauttamista koskevasta hakemuksesta, se soveltaa unionin oikeutta. Tästä seuraa, että sen on harkintavaltaansa käyttäessään perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaisesti noudatettava perusoikeuskirjaa (ks. vastaavasti tuomio 12.6.2014, Peftiev, C‑314/13, EU:C:2014:1645, 24 kohta ja tuomio 14.4.2016, Ben Ali v. neuvosto, T‑200/14, ei julkaistu, EU:T:2016:216, 266 kohta).
133
Tästä seuraa, että kun on kyse kantajan asiakkaista, joihin ei ole kohdistettu mitään rajoittavia toimenpiteitä mutta joiden varat tai taloudelliset resurssit on jäädytetty kantajaan kohdistuvien rajoittavien toimenpiteiden vuoksi, kansallisten viranomaisten tehtävänä on mainittujen varojen tai mainittujen taloudellisten resurssien vapauttamista koskevan hakemuksen tutkinnan yhteydessä varmistaa, että asianomaisten asiakkaiden omaisuudensuojaan puuttuminen on toteutettu perusoikeuskirjan 52 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.
134
Toiseksi on aiheellista todeta, että kantajaan sovellettavilla rajoittavilla toimenpiteillä rajoitetaan sen elinkeinovapautta sekä sen unioniin sijoittautuneisiin rahoituslaitoksiin talletettuihin omiin varoihin tai taloudellisiin resursseihin liittyvää omaisuudensuojaa. Näin ollen on tarkistettava, täyttyvätkö sen perusoikeuksiin puuttumisen oikeuttamista koskevat edellytykset, joista on muistutettu edellä 126 kohdassa.
135
Ensinnäkin on todettava, että kyseisistä rajoittavista toimenpiteistä on säädetty lailla, koska ne on ilmaistu toimissa, jotka ovat muun muassa yleisesti sovellettavia ja joilla on selvä oikeudellinen perusta unionin oikeudessa, nimittäin SEU 29 artikla ja SEUT 215 artikla.
136
Toiseksi on muistettava, että toteutetuilla rajoittavilla toimenpiteillä jäädytetään kantajalle kuuluvat omat varat tai taloudelliset resurssit turvaamistoimena. Tämän lisäksi riidanalaisia säädöksiä sovelletaan kuuden kuukauden ajan, ja niitä tarkastellaan jatkuvasti uudelleen, kuten päätöksen 2014/145 6 artiklassa säädetään. Koska mainitut toimenpiteet ovat luonteeltaan väliaikaisia ja ne voidaan peruuttaa, on katsottava, ettei niillä puututa kantajan elinkeinovapauden eikä omaisuudensuojan keskeiseen sisältöön. On todettava, ettei kantaja ole esittänyt mitään perusteltua väitettä, jolla tämä päätelmä voitaisiin kyseenalaistaa.
137
Kolmanneksi kyseiset rajoittavat toimenpiteet palvelevat yleisen edun mukaista tavoitetta, jonka unioni on sellaiseksi tunnustanut ja jolla voidaan oikeuttaa huomattavatkin kielteiset seuraukset tietyille toimijoille (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 28.3.2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 150 kohta). Niillä nimittäin pyritään painostamaan Venäjän viranomaisia, jotta ne lopettavat Ukrainassa epävakautta aiheuttavat toimensa ja politiikkansa. Tältä osin neuvosto päätti helmikuussa 2022, että Venäjän taloutta olisi pyrittävä heikentämään strategisesti yhtäältä kieltämällä erityisesti Venäjän federaation, sen hallituksen ja sen keskuspankin rahoittaminen ja toisaalta määräämällä rajoittavia toimenpiteitä erityisesti rahoituksen, puolustuksen ja energian aloilla. Päätöksen 2022/329 johdanto-osan 11 perustelukappaleesta ilmenee niin ikään, että neuvosto katsoi, että Ukrainan tilanteen vakavuuden takia nimeämisperusteita olisi muutettava. Näin ollen on selvää, että unioni pyrkii vähentämään Venäjän valtion tuloja ja painostamaan Venäjän hallitusta heikentääkseen sen kykyä rahoittaa Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä uhkaavia toimia ja saadakseen ne loppumaan vakauden säilyttämiseksi Euroopassa ja koko maailmassa. Kyse on tavoitteesta, joka kuuluu yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa (YUTP) asetettuihin tavoitteisiin, joihin viitataan SEU 21 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa ja joihin kuuluvat esimerkiksi rauhan säilyttäminen, konfliktien estäminen ja kansainvälisen turvallisuuden lujittaminen.
138
Neljänneksi on tarkistettava, onko kantajan elinkeinovapauden ja kantajalle kuuluvien omien varojen tai taloudellisten resurssien omaisuudensuojan rajoittaminen oikeassa suhteessa rajoittaville toimenpiteille asetettuun tavoitteeseen.
139
Kantajaan kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuudesta on ensiksikin syytä huomauttaa, että kun otetaan huomioon kansainvälisen yhteisön kannalta niinkin perustavanlaatuiset yleisen edun mukaiset tavoitteet kuin rauhan ja kansainvälisen turvallisuuden säilyttäminen, asianomaisia toimenpiteitä ei sellaisinaan voida pitää tarkoitukseen soveltumattomina (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 2.12.2020, Kalai v. neuvosto, T‑178/19, ei julkaistu, EU:T:2020:580, 171 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 3.2.2021, Boshab v. neuvosto, T‑111/19, ei julkaistu, EU:T:2021:54, 150 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja ei voi väittää, että siihen kohdistetut rajoittavat toimenpiteet ovat epäasianmukaisia siksi, että toimenpiteillä ei ole riittäviä yhteyksiä riidanalaisissa säädöksissä asetettuun tavoitteeseen, siltä osin kuin se on merkitty riidanalaisiin luetteloihin sillä perusteella, että se harjoittaa toimintaansa Venäjän talouden merkittävällä alalla. Koska riidanalaisten säädösten tavoitteena on vähentää Venäjän valtion tuloja ja painostaa Venäjän hallitusta, jotta viimeksi mainitun kyky rahoittaa Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä uhkaavia toimiaan heikentyisi, lähestymistapa, jossa kohteeksi otetaan talouden toimijat, jotka kantajan tavoin antavat aineellista tai taloudellista tukea Venäjän hallitukselle, on johdonmukainen mainitun tavoitteen kanssa, eikä sitä voida näin ollen pitää soveltumattomana asetettuun tavoitteeseen nähden (ks. analogisesti tuomio 28.3.2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 147 kohta).
140
Rajoittavien toimenpiteiden tarpeellisuudesta on seuraavaksi todettava, että vaikka kantaja väittää, että asetetut tavoitteet olisi voitu saavuttaa vähemmän rajoittavilla vaihtoehtoisilla toimenpiteillä, kantaja ei kuitenkaan tuo esiin mitään vähemmän rajoittavia vaihtoehtoisia toimenpiteitä eikä osoita, että neuvosto olisi voinut harkita sellaisten vähemmän rajoittavien toimenpiteiden toteuttamista, jotka olisivat olleet yhtä tarkoituksenmukaisia kuin riidanalaisissa säädöksissä säädetyt toimenpiteet. Kuten neuvosto huomauttaa, oikeuskäytännössä on jo katsottu, ettei asetettuja tavoitteita voida saavuttaa yhtä tehokkaasti vaihtoehtoisilla ja vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten ennakkolupajärjestelmällä tai velvollisuudella perustella luovutettujen varojen käyttö jälkikäteen, kun otetaan erityisesti huomioon mahdollisuus kiertää asetettuja rajoituksia (tuomio 30.11.2016, Rotenberg v. neuvosto, T‑720/14, EU:T:2016:689, 182 kohta ja tuomio 1.6.2022, Prigozhin v. neuvosto, T‑723/20, ei julkaistu, EU:T:2022:317, 136 kohta).
141
Kyseessä olevien intressien vertailu osoittaa myös, etteivät rajoittavista toimenpiteistä kantajalle aiheutuvat haitat ole suhteettomia, kun otetaan huomioon rauhan ja kansainvälisen turvallisuuden ylläpitämisen ensisijaisuus.
142
Kuten neuvosto ja komissio ovat huomauttaneet, rajoittavien toimenpiteiden vaikutukset rajoittuvat unionin alueelle, joten ne koskevat enintään vain osaa kantajalle kuuluvista omista varoista tai taloudellisista resursseista eivätkä ne estä viimeksi mainittua harjoittamasta toimintaansa maassa, johon se on sijoittautunut, tai muissa kolmansissa maissa.
143
Lisäksi on todettava, että vaikka on totta, että rajoittavat toimenpiteet estävät kantajaa käyttämästä sille kuuluvia varoja tai taloudellisia resursseja, niillä ei kuitenkaan viedä kantajalta oikeutta saada päätöksen 2014/145 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja asetuksen N:o 269/2014 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti korko- tai muita tuottoja jäädytetyiltä tileiltään, joille mainitut varat ja mainitut resurssit on talletettu, edellyttäen, että kaikki kyseiset korko- ja muut tuotot myös jäädytetään.
144
Lisäksi riidanalaisissa säädöksissä säädetään poikkeuksista, joiden nojalla kansalliset viranomaiset voivat antaa luvan tiettyjen varojen tai tiettyjen taloudellisten resurssien vapauttamiseen. Asetuksen N:o 269/2014 4 artiklan 1 kohdassa säädetään mahdollisuudesta myöntää lupa jäädytettyjen varojen tai taloudellisten resurssien käyttämiseen riidanalaisiin luetteloihin merkittyjen oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten perustarpeiden tyydyttämiseksi, oikeudellisista palveluista aiheutuneiden kulujen korvaamiseksi, jäädytettyjen varojen tai resurssien tavanomaisesta säilyttämisestä tai hoidosta aiheutuvien palkkioiden tai palvelumaksujen maksamiseksi sekä poikkeuksellisten menojen kattamiseksi.
145
Tämän lisäksi päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa ja asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdassa säädetään mahdollisuudesta vapauttaa tiettyjä kantajalle kuuluvia jäädytettyjä omia varoja tai taloudellisia resursseja, jotta tämä voi suorittaa maksun, joka perustuu sopimukseen, joka on tehty ennen päivää, jona kantaja merkittiin riidanalaisiin luetteloihin.
146
Tästä seuraa, ettei puuttumista kantajan elinkeinovapauteen ja omaisuudensuojaan voida pitää suhteettomana.
147
Kantajan muut väitteet eivät ole omiaan kyseenalaistamaan tätä päätelmää.
148
Ensinnäkin sen väitteen, jossa lähinnä katsotaan, että kantajan elinkeinovapauden loukkauksesta tekee vielä merkittävämmän se, että kantajan on väitetysti mahdotonta täyttää sopimusvelvoitteita, joita sillä on asiakkaitaan kohtaan, koska poikkeukset eivät salli sen palauttaa asiakkailleen niille kuuluvia jäädytetyille tileille talletettuja arvopapereita, osalta on syytä tarkastella peräkkäin päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa ja asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta sekä muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 19 kohdassa ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 6 b artiklan 5 kohdassa säädettyä poikkeusta.
149
Yhtäältä on huomattava, ettei päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa säädetyn ja riidanalaisten säädösten antamishetkellä voimassa olleen poikkeuksen mukaan henkilön, yhteisön tai elimen varojen tai taloudellisten resurssien jäädyttäminen estä kyseistä henkilöä, yhteisöä tai elintä suorittamasta maksua, joka perustuu sopimukseen, joka on tehty ennen sitä päivää, jona kyseinen henkilö, yhteisö tai elin on merkitty kyseisen päätöksen liitteessä olevaan luetteloon, edellyttäen, että asianomainen jäsenvaltio on varmistanut, ettei maksun saaja ole suoraan tai välillisesti mainittuun luetteloon merkitty luonnollinen henkilö, oikeushenkilö, yhteisö tai elin.
150
Näin ollen kansalliset viranomaiset voivat asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti myöntää luvan vapauttaa henkilön, yhteisön tai elimen tietyt jäädytetyt varat tai tietyt taloudelliset resurssit sillä edellytyksellä, että kyseiset viranomaiset toteavat, kuten kyseisen säännöksen a alakohdasta ilmenee, että kyseiset varat tai kyseiset taloudelliset resurssit käytetään kyseisen henkilön, yhteisön tai elimen tekemään maksusuoritukseen, ja toteavat, kuten kyseisen säännöksen b alakohdasta ilmenee, ettei maksusuorituksella rikota mainitun asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädettyä kieltoa asettaa varoja tai taloudellisia resursseja suoraan tai välillisesti riidanalaisiin luetteloihin merkittyjen henkilöiden, yhteisöjen tai elinten tai niihin yhteydessä olevien henkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville.
151
On huomattava, että varojen käsite on määritelty asetuksen N:o 269/2014 1 artiklan g alakohdassa laajasti siten, että sillä tarkoitetaan ”rahoitusomaisuutta ja kaikenlaisia taloudellisia etuja”. Sama koskee saman asetuksen 1 artiklan d alakohdassa määriteltyä taloudellisten resurssien käsitettä, jolla tarkoitetaan ”kaikenlaista aineellista tai aineetonta, irtainta tai kiinteää omaisuutta, joka ei ole varoja mutta jota voidaan käyttää varojen, tavaroiden tai palvelujen hankkimiseen”. Koska varoja tai taloudellisia resursseja voidaan vapauttaa, jotta henkilö, yhteisö tai elin voi suorittaa ”maksun”, joka perustuu sopimukseen, joka on tehty kolmannen osapuolen kanssa ennen henkilön, yhteisön tai elimen merkitsemistä riidanalaisiin luetteloihin, maksun käsitettä on välttämätöntä tulkita laajasti eikä sitä voida rajoittaa koskemaan vain maksuja, jotka toteutetaan rahasumman siirtona. Kuten komissio on istunnossa huomauttanut, maksun käsitteen suppea tulkinta olisi ristiriidassa sen kanssa, että maksun suorittamiseksi voidaan vapauttaa varoja tai taloudellisia resursseja, jotka on määritelty laajasti.
152
Tästä seuraa, että alkuperäisten säädösten antamishetkellä päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa ja asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdassa säädetty poikkeus antoi kansallisille viranomaisille mahdollisuuden myöntää luvan kantajan varojen tai taloudellisten resurssien vapauttamiseen, jotta se saattoi suorittaa maksun sellaisten asiakkaidensa arvopapereiden palautuksena, joita sillä oli jäädytetyillä tileillään unioniin sijoittautuneissa säilytysyhteisöissä.
153
Toisin kuin neuvosto ja komissio väittävät, asetuksen N:o 269/2014 2 artiklan 2 kohta ei ole esteenä sille, että kun kantaja suorittaa toimia voidakseen asettaa asiakkailleen kuuluvat arvopaperit viimeksi mainittujen saataville edellä 152 kohdassa mainitun poikkeuksen mukaisesti, mainitut asiakkaat voivat maksaa palvelumaksuja tai palkkioita kantajalle mainittujen toimien suorittamiseksi. Asetuksen N:o 269/2014 7 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään nimenomaisesti kantajan mahdollisuudesta saada maksu korvauksena palvelusta, jonka se on suorittanut sellaisen sopimuksen panemiseksi täytäntöön, joka on tehty ennen sen merkitsemistä riidanalaisiin luetteloihin, sillä edellytyksellä, että tällaiset asiakkaiden suorittamat maksut jäädytetään mainitun asetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
154
Asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään kylläkin, ettei kantajan suorittamalla maksulla ole lupa rikkoa saman asetuksen 2 artiklan 2 kohtaa eli kieltoa asettaa varoja tai taloudellisia resursseja suoraan tai välillisesti sen liitteessä I olevaan luetteloon merkittyjen henkilöiden, yhteisöjen tai elinten tai niihin yhteydessä olevien henkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville. Kyseinen kielto ei kuitenkaan koske maksuja, joita kantajan asiakkaat voivat suorittaa kantajalle korvauksena palvelusta, jonka se on suorittanut asiakkaiden arvopapereiden palauttamiseksi sellaisen sopimuksen panemiseksi täytäntöön, joka on tehty ennen kantajan merkitsemistä mainittuun luetteloon. Sen tarkoituksena on kieltää kantajaa suorittamasta maksua, nyt käsiteltävässä asiassa siis palauttamasta arvopaperia, henkilölle, joka on rajoittavien toimenpiteiden kohteena. Kuten ilmenee päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdasta, jonka valossa asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava (ks. vastaavasti tuomio 28.3.2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 141 kohta), asetuksen N:o 269/2014 asianomaisessa säännöksessä säädetty edellytys koskee kansallisten viranomaisten velvollisuutta varmistaa, ettei kantajan suorittaman maksun saaja ole suoraan tai välillisesti riidanalaisiin luetteloihin merkitty henkilö, yhteisö tai elin.
155
Väite, joka koskee sitä, että kansalliset viranomaiset olivat jättäneet toimimatta, kun kantaja oli esittänyt hakemukset, joissa se pyysi soveltamaan päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa ja asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta, ei voi menestyä. Kuten edellä 131 kohdassa on muistutettu, unionin yleisellä tuomioistuimella ei SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä ole toimivaltaa tutkia sellaisten toimien laillisuutta, joita kansalliset viranomaiset ovat antaneet unionin oikeuden täytäntöönpanon yhteydessä.
156
Tämän lisäksi on huomautettava, että ennen luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa annettujen säädösten antamista rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta 6.10.2022 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2022/1907 (EUVL 2022, L 259 I, s. 98) ja asetuksen N:o 269/2014 muuttamisesta 6.10.2022 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2022/1905 (EUVL 2022, L 259 I, s. 76) sisällytettiin muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 19 kohtaan ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 6 b artiklan 5 kohtaan poikkeus, jolla sallitaan kantajalle kuuluvien jäädytettyjen varojen tai taloudellisten resurssien vapauttaminen tai varojen tai taloudellisten resurssien asettaminen sen saataville, jotta toimet tai sopimukset, joista sen kanssa on sovittu tai joissa se on ollut muuten osallisena, voidaan saattaa päätökseen viimeistään 7.1.2023.
157
Neuvosto totesi istunnossa, että edellä 156 kohdassa mainittu poikkeus oli otettu käyttöön niiden vaikeuksien ylittämiseksi, joita oli ilmennyt päätöksen 2014/145 2 artiklan 5 kohdassa ja asetuksen N:o 269/2014 6 artiklan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisessa sellaisiin toimiin, joiden avulla kantajan oli tarkoitus palauttaa asiakkailleen niiden arvopaperit, joita se piti jäädytetyillä tileillään unioniin sijoittautuneissa säilytysyhteisöissä.
158
Muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 19 kohdassa ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 6 b artiklan 5 kohdassa säädetyn poikkeuksen sanamuodosta ilmenee, että poikkeuksessa täsmennetään edellytykset, joiden täyttyessä kansalliset viranomaiset voivat myöntää luvan vapauttaa kantajan varoja tai taloudellisia resursseja, jotta sen asiakkaat voivat saada takaisin kantajan jäädytetyillä tileillä säilytetyt arvopaperinsa. Tältä osin on huomattava, ettei kantaja kiistä kyseisen poikkeuksen laillisuutta vaan niiden toimenpiteiden laillisuuden, jotka kansalliset viranomaiset ovat toteuttaneet soveltaessaan tätä poikkeusta. Kuten edellä 131 kohdassa on muistutettu, unionin yleinen tuomioistuin ei SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä ole toimivaltainen tutkimaan sellaisten toimien laillisuutta, joita kansalliset viranomaiset ovat antaneet unionin oikeuden täytäntöönpanon varmistamiseksi.
159
Lisäksi on huomautettava, että päätöksen 2014/145 muuttamisesta 23.6.2023 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2023/1218 (EUVL 2023, L 159 I, s. 526) ja asetuksen N:o 269/2014 muuttamisesta 23.6.2023 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2023/1215 (EUVL 2023, L 159 I, s. 330) muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 25 kohtaan ja muutetun asetuksen N:o 269/2014 6 b artiklan 5 a kohtaan sisällytettiin lisäpoikkeus. Muutetun päätöksen 2014/145 2 artiklan 25 kohdan mukaisesti kansalliset viranomaiset voivat tietyin edellytyksin myöntää luvan jäsenvaltion kansalaisille tai asukkaille taikka unioniin sijoittautuneelle yhteisölle talletustodistusten muuntamiseen 24.12.2023 mennessä kantajan hallussa olevaksi venäläiseksi kohde-etuutena olevaksi arvopaperiksi, kun tarkoituksena on kohde-etuutena olevan arvopaperin myyminen, sekä talletustodistuksen muuntamiseen ja kohde-etuutena olevan arvopaperin myymiseen liittyvien varojen suoraan tai välilliseen asettamiseen kantajan saataville.
160
Edellä esitetyistä seikoista seuraa, ettei kantajalla ole sen enempää alkuperäisten säädösten kuin luetteloissa säilyttämisestä vuoden 2023 maaliskuussa ja vuoden 2023 syyskuussa annettujen säädösten osalta perusteita väittää, että sen elinkeinovapauteen olisi kohdistunut mahdollinen ylimääräinen loukkaus siksi, että päätöksessä 2014/145 ja asetuksessa N:o 269/2014 säädetyt poikkeukset eivät antaneet sille mahdollisuutta palauttaa asiakkaidensa arvopapereita, joita se piti jäädytetyillä tileillään unioniin sijoittautuneissa säilytysyhteisöissä.
161
Toiseksi kantaja ei voi väittää, että siihen kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden soveltaminen olisi suhteetonta, koska se ei ole tehnyt mitään rikosta. On muistettava, että rajoittavat toimenpiteet ovat kohdennettuja ehkäiseviä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on SEU 21 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti muun muassa rauhan säilyttäminen, konfliktien estäminen ja kansainvälisen turvallisuuden lujittaminen. Päätöksen 2014/145 säännöksillä ei myöskään pyritä määräämään seuraamusta tietynlaisesta käyttäytymisestä eikä estämään sen uusimista. Kyseisten toimenpiteiden ainoana päämääränä on turvata mainitun päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden, yhteisöjen tai elinten hallussa olevat varat SEU 21 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittujen tavoitteiden mukaisesti (ks. analogisesti tuomio 15.2.2023, Belaeronavigatsia v. neuvosto, T‑536/21, EU:T:2023:66, 34 ja 35 kohta).
162
Kolmanneksi, vaikka kantajan tarkoituksena olisikin väittää, että neuvosto on riidanalaisia säädöksiä antaessaan loukannut unionin toimivaltaa yhteisen kauppapolitiikan alalla, on muistettava, että SEU 21 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi neuvosto on toimivaltainen yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien perussopimusten määräysten ja erityisesti SEU 29 artiklan ja SEUT 215 artiklan 2 kohdan perusteella toteuttamaan luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, ryhmiin tai muihin kuin valtiollisiin yhteisöihin kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä. Yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskeva unionin toimivalta ja EUT-sopimuksen muiden määräysten, kuten yhteistä kauppapolitiikkaa koskevien määräysten, mukainen unionin toimivalta eivät sulje toisiaan pois vaan ne täydentävät toisiaan, koska niillä on kullakin oma soveltamisalansa ja niillä pyritään eri tavoitteisiin (ks. analogisesti tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto, T‑125/22, EU:T:2022:483, 61 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisissa säädöksissä asetetut tavoitteet eivät koske yhteistä kauppapolitiikkaa vaan yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Näin ollen kantaja ei voi väittää, että neuvosto olisi loukannut unionin toimivaltaa yhteisen kauppapolitiikan alalla toteuttamalla siihen kohdistettuja rajoittavia toimenpiteitä.
163
Kolmas kanneperuste on näin ollen hylättävä.
164
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
V Oikeudenkäyntikulut
165
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut viimeksi mainitun vaatimusten mukaisesti.
166
Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN(laajennettu ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
NKO AO National Settlement Depository (NSD) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
3)
Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Spielmann
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Julistettiin Luxemburgissa 11 päivänä syyskuuta 2024.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.