62006CC0231_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisumenettelyn kohteena on belgialaisten lentoemäntien oikeudellinen asema suhteessa heidän miespuolisiin kollegoihinsa. Yhteisöjen tuomioistuin on jo käsitellyt tätä aihetta 1970-luvulla kolmessa niin sanotussa Defrenne-tuomiossa.(2) Myöhemmässä oikeuskäytännössä on käsitelty useita asioita, jotka ovat koskeneet miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatetta sekä miesten ja naisten yhtäläistä kohtelua työsuhteiden ehdoissa, mutta nyt esillä olevien yhdistettyjen asioiden kohde liittyy läheisesti Defrenne-oikeuskäytännön lähtökohtaan eli miesten ja naisten tasa-arvoiseen kohteluun lakisääteisissä eläkejärjestelmissä.
2. Miespuoliseen matkustamohenkilökuntaan kuuluvien työntekijöiden lakisääteiseen eläkkeeseen sovellettiin Belgiassa vuosina 1964–1980 erityissääntelyä, jonka ansiosta he saattoivat saada suurempaa eläkettä kuin muihin sovellettavassa työntekijöiden yleisessä järjestelmässä maksettiin. Tätä varten heidän oli kuitenkin maksettava vastaavasti suurempia eläkevakuutusmaksuja.
3. Lentoemännät otettiin mukaan erityissääntelyn soveltamisalaan vasta vuodesta 1981.(3) Lentoemäntiin voidaan soveltaa erityissääntelyä taannehtivasti vuotta 1981 edeltävien vakuutuskausien osalta vain, jos he vakuuttautuvat taannehtivasti. Tätä tarkoitusta varten perustettiin vuonna 1997 oikaisumenettely, jonka mukaisesti asianomaisten on maksettava kaikki oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut kertasuorituksena, johon lisätään 10 prosentin vuotuisen korkokannan mukaiset korot kunkin vakuutusvuoden lopusta.
4. Yhteisöjen tuomioistuimen tutkittavana on nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa edellä mainittu oikaisumenettely, jossa lentoemännät pääsevät tasa-arvoiseen asemaan vasta suoritettuaan huomattavan suuren maksun. Selvitettävänä on, poistavatko Belgian nykyisen lainsäädännön nojalla entisiin lentoemäntiin sovellettavien ehtojen kaltaiset ehdot, jotka koskevat taannehtivaa vakuuttautumista, miesten ja naisten tasa-arvoista kohtelua koskevan periaatteen tehokkaan vaikutuksen.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
5. Direktiivillä 79/7/ETY(4) varmistetaan miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittainen toteuttaminen sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla tätä direktiiviä sovelletaan muun muassa lakisääteisiin järjestelmiin, jotka antavat turvaa vanhuuden varalta.
6. Direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, kun on kysymyksessä:
– järjestelmien soveltamisala ja niiden piiriin pääsemisen edellytykset;
– velvollisuus osallistua rahoitukseen ja maksuosuuksien laskentaperusteet;
– etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset.”
7. Direktiivi 79/7 oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 23.12.1984 mennessä.(5)
B Kansallinen lainsäädäntö
8. Belgiassa otettiin käyttöön 1.1.1964 alkaen lakisääteiseen eläkejärjestelmään kuuluva niin sanottu ”siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevän lentävän henkilökunnan” erityissääntely, joka poikkesi vanhuuseläkkeitä ja jälkeenjääneiden eläkkeitä koskevasta yleisestä järjestelmästä. Kyseistä sääntelyä muutettiin vuonna 1969, minkä jälkeen erityissääntely on olennaisilta osin perustunut 3.11.1969 tehtyyn kuninkaan päätökseen.(6)
9. Tälle erityissääntelylle on luonteenomaista muun muassa se, että lentävän henkilökunnan vakuutusmaksujen perimisessä kuten myös eläkkeen laskemisessa otetaan huomioon suurempi palkan osa kuin työntekijöihin sovellettavassa yleisessä järjestelmässä. Tällä tavoin erityissääntelyssä mukana olevat voivat saada suurempaa eläkettä kuin työntekijöihin sovellettavaan yleiseen järjestelmään kuuluvat, mutta heidän on myös maksettava suurempia vakuutusmaksuja kuin yleiseen järjestelmään kuuluvien työntekijöiden yleensä on maksettava.
10. Lentoemännät oli alun perin nimenomaisesti suljettu erityissääntelyn soveltamisalan ulkopuolelle,(7) minkä vuoksi heidän eläkkeensä oli vastaavasti pienempi.(8) Vasta 27.6.1980 tehdyllä kuninkaan päätöksellä(9) erityissääntelyn edut ulotettiin koskemaan myös lentoemäntiä 1.1.1981 alkaen, mutta ei kuitenkaan taannehtivasti. Lentoemäntien vakuutusmaksujen ja eläkkeiden suuruus määräytyi näin ollen 1.1.1964–31.12.1980 välisten vakuutuskausien osalta edelleen työntekijöihin sovellettavan yleisen järjestelmän mukaan.
11. Uuden 25.6.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen(10) tarkoituksena oli lopulta taata lentoemäntien ja miespuolisen matkustamohenkilökunnan tasa-arvoinen kohtelu myös 1.1.1964–31.12.1980 välisen ajan osalta. Tätä varten 3.11.1969 tehtyyn päätökseen sisällytettiin ”oikaisumenettely”, jonka ansiosta lentoemännät saattoivat taannehtivasti vakuuttautumalla saada eläkettä samoin laskentaperustein kuin miespuolinen matkustamohenkilökunta. Taannehtiva vakuuttautuminen tapahtuu suorittamalla kaikki oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut 1.1.1964–31.12.1980 välisen työssäoloajan osalta kertasuorituksena, johon lisätään 10 prosentin vuotuisen korkokannan mukaiset korot kunkin vakuutusvuoden lopusta.
12. Oikaisumenettelystä säädetään yksityiskohtaisesti 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen uudessa 16 ter §:ssä,(11) jonka 2 momentissa ja 4 momentin 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– –
2. Säännösten soveltaminen [oikaiseminen] edellyttää niiden eläkevakuutusmaksujen kertasuoritusta, jotka työnantajan ja työntekijän on maksettava siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevää lentohenkilökuntaa koskevan erityissääntelyn nojalla ja joista on vähennettävä työnantajan ja työntekijän suorittamat vakuutusmaksut, jotka on maksettu työntekijän eläkkeitä varten.
– –
4. – – Vuotuisen 10 prosentin korkokannan mukaan laskettua yksinkertaista korkoa on maksettava ajalta, joka alkaa kunkin oikaistavaan ajanjaksoon kuuluvan kalenterivuoden lopusta ja päättyy oikaisuvaatimuksen tekopäivänä.
– –”
13. Lisäksi 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 9 momentin 2 kohdan b alakohdasta käy ilmi, että eläkkeen suuruus lasketaan uudelleen oikaisumenettelyssä vasta, kun taannehtivaa vakuuttautumista koskeva hakemus on tehty, eikä se vaikuta taannehtivasti.
III Tosiseikat ja pääasian oikeudenkäynti
14. Nyt esillä olevien yhdistettyjen asioiden kohteena on kolmen entisen lentoemännän, jotka työskentelivät aikoinaan belgialaiselle Sabena-lentoyhtiölle,(12) ja Belgian Office national des pensionsin (ONP)(13) välinen riita-asia, joka koskee eläkkeiden laskentatapaa. Pääasian kolme kantajaa vaativat ensisijaisesti oikeudenkäyntivaatimuksissaan, että heidän eläkkeensä lasketaan siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan sovellettavan, heidän kannaltaan suotuisamman erityissääntelyn mukaan niin, ettei heidän kuitenkaan täydy suorittaa taannehtivasti 1.1.1981 edeltävää ajanjaksoa koskevia huomattavan suuria vakuutusmaksuja. ONP ei kuitenkaan suostu tähän.
15. Asiassa C-231/06 ONP myönsi 24.3.1997 tekemällään päätöksellä 24.2.1938 syntyneelle Émilienne Jonkmanille 1.2.1997 lukien 536 960 BEF:n (13 311 euroa) suuruisen naimattoman henkilön eläkeprosentin mukaan lasketun vuosittaisen eläkkeen. Eläkkeen laskemisessa käytettiin perusteena 27/34:aa vakuutusajasta eli se laskettiin vuosilta 1966–1992, jolloin hän työskenteli lentoemäntänä.
16. Asiassa C-232/06 ONP myönsi 6.5.1996 tekemällään päätöksellä 25.6.1941 syntyneelle Hélène Verchevalille 682 915 BEF:n (16 929 euroa) suuruisen naimattoman henkilön eläkeprosentin mukaan lasketun vuosittaisen eläkkeen 1.7.1996 lukien. Eläkkeen laskemisessa käytettiin perusteena 33/34:aa vakuutusajasta, jonka katsottiin muodostuvan lentoemännän ammatin harjoittamisesta vuodesta 1963 vuoteen 1995.
17. Asiassa C-233/06 ONP myönsi 16.12.1996 tekemällään päätöksellä 3.1.1942 syntyneelle Noëlle Permesaenille 676 734 BEF:n (16 776 euroa) suuruisen naimattoman henkilön eläkeprosentin mukaan lasketun vuosittaisen eläkkeen 1.2.1997 lukien. Eläkkeen laskemisessa perusteena käytettiin 31/34:aa vakuutusajasta, jona otettiin huomioon lentoemäntänä työskenteleminen vuodesta 1966 vuoteen 1994.
18. Jonkman, Vercheval ja Permesaen nostivat tribunal du travail(14) de Nivellesissa (Belgia) näitä päätöksiä koskevat kanteet, joissa he väittivät, että eläkkeiden laskemisessa vuotta 1981 edeltäviltä vuosilta on säännönmukaisesti syrjitty lentoemäntiä miespuoliseen matkustamohenkilökuntaan nähden.
19. Kaksi kantajaa, Jonkman ja Vercheval, voittivat ensimmäisessä oikeusasteessa nostamansa kanteen, minkä jälkeen ONP valitti näistä tribunal du travail de Nivellesin tuomioista.(15) Kolmas kantaja, Permesaen, voitti nostamaansa kannetta koskevan oikeudenkäyntimenettelyn vain osittain ja valitti tästä tribunal du travail de Nivellesin tuomiosta.(16) Näin ollen kaikki kolme oikeudenkäyntiä ovat yhä vireillä toisessa oikeusasteessa eli cour du travail(17) de Bruxellesissa (jäljempänä kansallinen tuomioistuin).
IV Ennakkoratkaisukysymykset ja menettely yhteisöjen tuomioistuimessa
20. Cour du Travail de Bruxelles on tehnyt 10.5.2006 asioissa C-231/06, C‑232/06 ja C-233/06 päätöksen esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Vakuutusmaksujen oikaisun osalta(18)
Onko direktiiviä 79/7/ETY tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus antaa sellaisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on mahdollistaa sellaisen eläkejärjestelmän soveltaminen määrättyä sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, jota sovelletaan vastakkaista sukupuolta olevaan henkilöryhmään, siten, että maksetaan taannehtivasti sellaiset vakuutusmaksut (hyvin suuren pääoman maksaminen kertasuorituksena), jotka on tässä valtiossa sovellettavan lainsäädännön mukaan säädetty viimeksi mainitun henkilöryhmän eduksi?
Mikäli tähän vastataan myöntävästi, onko direktiiviä 79/7/ETY tulkittava siten, että siinä edellytetään, että jäsenvaltio muuttaa tämän säädöksen vastaista lainsäädäntöään siitä lukien, kun Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän normiristiriidan, ja joka tapauksessa sen vanhentumisajan kuluessa, jota sovelletaan kyseisen lainsäädännön antamisesta johtuviin vakuutusmaksusaataviin?
2) Viivästyskorkojen osalta(19)
Onko direktiiviä 79/7/ETY tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus antaa sellaisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on mahdollistaa sellaisen eläkejärjestelmän soveltaminen määrättyä sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, jota sovelletaan vastakkaista sukupuolta olevaan henkilöryhmään, siten, että maksetaan sellaiset huomattavat viivästyskorot, jotka on tässä valtiossa sovellettavan lainsäädännön mukaan säädetty viimeksi mainitun henkilöryhmän eduksi?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiiviä 79/7/ETY tulkittava siten, että siinä edellytetään, että jäsenvaltio muuttaa tämän säädöksen vastaista lainsäädäntöään siitä lukien, kun Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän normiristiriidan, ja joka tapauksessa sen vanhentumisajan kuluessa, jota sovelletaan kyseisen lainsäädännön antamisesta johtuviin viivästyskorkoihin?”
21. Asiat C-231/06, C-232/06 ja C-233/06 on yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 21.6.2006 antamalla määräyksellä yhdistetty kirjallista ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.
22. Kolmen pääasian asianosaisten lisäksi Euroopan yhteisöjen komissio on esittänyt kirjallisia ja suullisia huomautuksia yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevassa menettelyssä. Lisäksi Italian hallitus on osallistunut kirjalliseen käsittelyyn.
V Asian arviointi
A Alustavat toteamukset
23. Nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa on kiistatonta, että lentoemäntiä syrjittiin vuosina 1964–1980 välittömästi sukupuolen perusteella, koska heiltä evättiin lakisääteisen eläkejärjestelmän yhteydessä sellaisen erityissääntelyn mukaiset edut, joita sovellettiin siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan.
24. Riidanalaista on ainoastaan se, onko vuonna 1997 käyttöön otettu oikaisumenettely, jolla piti poistaa mainittu syrjintä, sopusoinnussa direktiivissä 79/7 säädetyn sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä sovellettavan miesten ja naisten tasa-arvon periaatteen kanssa.
25. Oikaisumenettely perustuu taannehtivan vakuuttautumisen periaatteeseen. Naisten, jotka halusivat hyötyä erityissääntelyn eduista, oli maksettava oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut kertasuorituksena ja 10 prosentin vuotuisen korkokannan mukaiset korot kunkin oikaistavaan ajanjaksoon kuuluvan vakuutusvuoden lopusta. Nämä molemmat maksuvelvoitteet saattavat muodostaa huomattavan taloudellisen rasitteen asianomaisille.
26. Edellä mainitut oikaisumenettelyn erityispiirteet ovat kansallisen tuomioistuimen esittämien kahden ennakkoratkaisukysymyksen kohteena. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensisijaisesti, onko taannehtivaa vakuuttautumista koskeva sääntely, josta koituu asianosaisille huomattavia kustannuksia, vastoin miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta.
27. Kansallinen tuomioistuin viittaa aivan oikein tässä yhteydessä direktiiviin 79/7. Direktiivin täytäntöönpanon määräaika umpeutui kuitenkin vasta huomattavasti kyseessä olevan vakuutusajanjakson 1964–1980 jälkeen.(20) Koska direktiivissä ei muuta säädetä, sitä voidaan soveltaa aikaisemman oikeussäännön soveltamisaikana syntyneen tilanteen tuleviin (ja tietenkin myös tämänhetkisiin) vaikutuksiin.(21) Tämän vuoksi eläkkeiden myöntämisessä on noudatettava direktiivissä 79/7 tarkoitettua tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, kuten kolmen pääasian kantajat vaativat nyt
ja vetoavat siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan sovellettavaan erityissääntelyyn.
B Ennakkoratkaisukysymykset
28. Koska vastaukset sekä oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja koskevaan kysymykseen että niiden korkoja koskevaan kysymykseen edellyttävät samankaltaista pohdintaa, ehdotan, että molempia ennakkoratkaisukysymyksiä tarkastellaan yhdessä.
1.
Oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut ja niiden korot tasa-arvoisen kohtelun periaatteen valossa
29. Direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan, johon yksityishenkilöt voivat välittömästi vedota,(22) nojalla miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä muun muassa sitä, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti, kun on kysymyksessä lakisääteisiin eläkejärjestelmiin pääsemisen edellytykset ja tällaisten eläkkeiden laskenta.
30. Kyseessä olevassa säännöksessä saatetaan konkreettiseen muotoon tasa-arvoisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaate, joka on yhteisön oikeuden yleinen periaate ja joka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua.(23)
31. Mikäli eläkejärjestelmä on alun perin muotoiltu siten, että siitä koituu etua ainoastaan toisen sukupuolen edustajille, tasa-arvoisen kohtelun periaate edellyttää, että syrjitty työntekijä saatetaan samanlaiseen tilanteeseen kuin toista sukupuolta olevat työntekijät.(24) Käytännössä tämä tarkoittaa kahta asiaa.
32. Ensinnäkin tällaisen järjestelmän edut on annettava myös toisen sukupuolen edustajille – kunnes järjestelmä mahdollisesti lakkautetaan tai sitä muutetaan – jotta heihin kohdistuva syrjintä voidaan poistaa.(25)
33. Toiseksi alun perin syrjitty henkilöryhmä ei kuitenkaan voi vaatia, että heitä kohdeltaisiin taloudellisesti suotuisammin kuin jos he olisivat kuuluneet kyseessä olevaan järjestelmään jo alun alkaen, minkä vuoksi heidän on maksettava kyseistä ajanjaksoa koskevat eläkevakuutusmaksut taannehtivasti, jos he haluavat nauttia erityissääntelyn eduista.(26)
34. Tämän perusteella on lähtökohtaisesti hyväksyttävää, että Belgian oikaisujärjestelmän kaltaisen järjestelmän nojalla lentoemännille, jotka suljettiin alun perin siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevän lentävän henkilökunnan eläkejärjestelmän ulkopuolelle, myönnetään järjestelmän edut vasta, kun he ovat vakuuttautuneet taannehtivasti ja siten maksaneet kyseessä olevat vakuutusmaksut.
35. Mikäli entiset lentoemännät voisivat nyt hyötyä erityissääntelyn eduista ilman, että heidän olisi maksettava vastaavat vakuutusmaksut, jotka heidän miespuoliset kollegansa ovat maksaneet, hyvin erilaisia tilanteita päädyttäisiin kohtelemaan perusteettomasti samalla tavoin: molemmat henkilöryhmät saisivat edullisemman erityissääntelyn mukaan laskettua eläkettä, vaikka vain miespuoliset matkustamohenkilökunnan jäsenet ovat aikanaan maksaneet vastaavasti suurempaa eläkevakuutusmaksua. Heidän naispuoliset kollegansa ovat maksaneet vastaavana aikana pienempää eläkevakuutusmaksua yleisessä eläkejärjestelmässä, minkä vuoksi heidän nettotulonsa olivat miespuolisen henkilökunnan tuloja suuremmat.
36. Entiset lentoemännät saisivat perusteetonta etua, jos heille maksettaisiin nyt erityissääntelyn mukaan laskettua suurempaa eläkettä ilman, että heidän täytyisi maksaa oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja taannehtivaa vakuuttautumista koskevien säännösten mukaisesti.(27)
37. Sen sijaan se, ovatko myös oikaisuun liittyviin vakuutusmaksuihin lisättävät korot
tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaisia, riippuu korkoja koskevan sääntelyn muotoilusta ja tavoitteenasettelusta.
38. Korot voidaan hyväksyä, jos vakuutusmaksuista peritään taannehtivasti vakuuttautumisen yhteydessä korkoa summan oikaisemiseksi ostovoiman muutoksen perusteella, jolloin otettaisiin huomioon rahan arvon aleneminen tällä välillä. Se, että oikaisuun liittyvät lentoemäntien vakuutusmaksut vastaavat paitsi nimellisarvoltaan, myös reaaliarvoltaan
eläkevakuutusmaksuja, jotka heidän miespuoliset kollegansa ovat suorittaneet vastaavalla vakuutusjaksolla, pikemminkin varmistaisi kaikkien vakuutettujen tasa-arvoisen kohtelun direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
39. Ostovoiman muutoksen perusteella perittävät korot voidaan hyväksyä ainoastaan, jos rahan arvon alenemista ei ole otettu huomioon oikaisuun liittyvien vakuutusmaksujen laskennassa. Jos inflaatio on jo otettu huomioon oikaisuun liittyvissä vakuutusmaksuissa, rahan arvon alenemista ei pidä ottaa toistamiseen huomioon koron muodossa. ONP:n edustaja ei osannut yhteisöjen tuomioistuimessa järjestetyssä suullisessa käsittelyssä vastata tyhjentävästi siihen, oliko ostovoiman muutos jo otettu huomioon oikaisuun liittyvissä vakuutusmaksuissa, jotka entisten lentoemäntien olisi suoritettava vuoden 1997 oikaisujärjestelmän perusteella.
40. Jäsenvaltioilla on oltava harkintavaltaa sen määrittelemisessä, onko korkoa mahdollisesti perittävä ostovoiman muutoksen huomioon ottamiseksi. Hyväksyttävänä voidaan pitää myös kiinteää korkokantaa, jolla varmistetaan keskimääräisesti vakuutusmaksusumman kohtuullinen oikaisu tällä välin tapahtuneen rahan arvon muuttumisen mukaisesti. Viime kädessä korko, joka ylittää sen, mitä oikaisu ostovoiman muutoksen perusteella edellyttää, on vastoin tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, sillä sen perusteella alun perin syrjityn henkilöryhmän olisi maksettava paitsi nimellisesti, myös reaalisesti suurempaa eläkevakuutusmaksua kuin muiden vakuutettujen oli aikoinaan maksettava.
41. Sillä sen sijaan ei ole merkitystä, millaisia korkotuloja entiset lentoemännät olisivat voineet saada, jos he olisivat sijoittaneet vuosina 1964–1980 pääomamarkkinoille kuukausittain sen rahamäärän, jonka verran heidän nettopalkkansa oli miespuolisten kollegojen nettopalkkaa suurempi, toisin sanoen sen rahamäärän, jonka verran enemmän heidän miespuoliset kollegansa suorittivat eläkevakuutusmaksuja erityisjärjestelmään kuin he maksoivat Belgiassa tuolloin voimassa olleeseen yleiseen eläkevakuutusjärjestelmään. Lentoemännillä ei nimittäin ollut tuolloin mitään velvollisuutta maksaa ylimääräistä yksityistä eläkettä tai varautua mahdolliseen taannehtivaan vakuuttautumiseen. Heitä ei näin ollen voida nyt myöskään moittia siitä, etteivät he ole keränneet vastaavia yksityisiä säästöjä.
42. Olisi myös kohtuutonta vaatia entisiä lentoemäntiä maksamaan viivästyskorkoa . Kuten pääasioiden kantajat aivan oikein toteavat, Belgian silloisen lainsäädännön vuoksi he eivät voineet suorittaa merkityksellisellä ajanjaksolla 1964–1980 siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan sovellettavan erityissääntelyn mukaisia eläkevakuutusmaksuja. Se, että he voivat suorittaa kyseessä olevat maksut vasta nyt taannehtivasti, ei johdu heidän viivyttelystään vaan on välitön seuraus merkityksellisellä ajanjaksolla voimassa olleesta heitä syrjivästä kansallisesta lainsäädännöstä.
43. Ennakkoratkaisupyynnössä oletetaan selvästi, että asianomaisilta peritään nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa viivästyskorkoja .(28) Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia vielä perusteellisesti, onko niin, ettei 10 prosentin vuotuisessa korkokannassa, josta säädetään vuoden 1997 oikaisujärjestelmässä, oteta millään tavalla huomioon ostovoiman muutosta vakuutusmaksukaudella 1964–1980 vallinneeseen rahan arvoon verrattuna. Viime kädessä korko voidaan nimittäin hyväksyä ainoastaan siltä osin kuin se ei ylitä sitä, mikä on tarpeen ostovoiman muutoksen kohtuulliseksi huomioon ottamiseksi.
44. Edellä esitetyn perusteella on esitettävä seuraava välipäätelmä:
Kansallista lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tiettyä sukupuolta olevan vertailuryhmän hyväksi säädetyn edullisemman eläkejärjestelmän soveltaminen vastakkaista sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, ei voida pitää direktiivin 79/7 vastaisena vain siksi, että asianomaisten on taannehtivasti vakuuttautuessaan suoritettava kyseisen lainsäädännön nojalla
– oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut
ja
– näille oikaisuun liittyville vakuutusmaksuille korot, siltä osin kuin kysymys ei ole viivästyskoroista eivätkä korot myöskään ylitä sitä, mikä on tarpeen ostovoiman muutoksen kohtuulliseksi huomioon ottamiseksi.
2.
Vaatimus panna tasa-arvoisen kohtelun periaate tehokkaasti täytäntöön
45. Vaikka taannehtivaa vakuuttautumista koskeva vaatimus ei lähtökohtaisesti ole miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastainen, on tutkittava, onko myös Belgian lainsäädännön kaltainen lainsäädäntö, josta aiheutuu huomattava taloudellinen rasite asianomaisille, sopusoinnussa direktiivissä 79/7 tarkoitetun tasa-arvoisen kohtelun periaatteen kanssa.
46. Tehokkuusperiaatteen (29) mukaan kansallisen oikeusjärjestyksen säännöillä ei saa tehdä asianomaisten tasa-arvoista kohtelua käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Myöskään jäsenvaltioiden harkintavalta sosiaalipolitiikan alalla ei voi tehdä tyhjäksi miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuuden kaltaisen yhteisön oikeuden perusperiaatteen toteuttamista.(30)
47. Pääasioiden kolme kantajaa ovat esittäneet, eikä tästä ole esitetty vastaväitteitä, että oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut, jotka heidän olisi suoritettava kertamaksuna, ja niiden korot olisivat yhteensä yli 60 000 euroa,(31) joista huomattava osa eli yli 40 000 euroa on pelkkiä korkoja.
48. On ilmeistä, että jos asianomaisten on maksettava näin suuri rahamäärä kertasuorituksena, he eivät käytännössä voi tai heidän on ainakin suhteettoman vaikeaa vakuuttautua taannehtivasti ja näin ollen hyötyä siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan sovellettavasta erityissääntelystä.
49. Tässä yhteydessä on pidettävä mielessä erityisesti se, että asianomaiset ovat jo eläkkeellä ja saavat ONP:n myöntämää eläkettä vuosittain 13 311–16 929 euroa, mikä vastaa alle 1 500 euron kuukausieläkettä. Etukäteen suoritettavaan kertamaksuun tarvittaisiin näin ollen asianomaisten monen vuoden eläkkeet, ja pelkästään korottomat oikaisuun liittyvät taannehtivat vakuutusmaksut olisivat kertasuorituksena, joka on noin 20 000 euroa, huomattavasti vuosieläkettä suuremmat.
50. Jotta asianomaiset voisivat vakuuttautua taannehtivasti, heillä olisi näin ollen oltava huomattavia säästöjä ja he saattaisivat jopa joutua ottamaan velkaa. On täysin selvää, ettei tämä olisi aktiivisesta työelämästä pois jääneiden kantajien kannalta taloudellisesti järkevää. On selvää, etteivät asianomaiset tässä tapauksessa käytä mahdollisuutta taannehtivaan vakuuttautumiseen, koska siitä seuraava taloudellinen rasite olisi suhteeton verrattuna siitä seuraavaan eläkkeen nousuun, joka olisi noin 2 500 euroa vuodessa (208 euroa kuukaudessa).(32)
51. Pääasioiden kantajat toteavat näin ollen aivan perustellusti, että oikaisumenettelyä koskeva Belgian lainsäädännön kaltainen lainsäädäntö on tehokkuusperiaatteen vastainen ja johtaa todellisuudessa siihen, että lentoemäntiin kohdistuva syrjintä jatkuu yhä.
52. Jotta tasa-arvoisen kohtelun periaatteen tehokasta täytäntöönpanoa ei tehtäisi tyhjäksi, asianomaisilla olisi oltava mahdollisuus suorittaa oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut ja mahdolliset korot kertasuorituksen sijasta kuukausierissä.(33) Tällöin jäljelle jäävien maksujen maksuaika pidentyisi, mikä tekisi asianomaisten taloudellisesta rasitteesta huomattavasti kohtuullisemman.
53. Erämaksujärjestely ei missään tapauksessa johtaisi entisten lentoemäntien perusteettomaan etuasemaan heidän miespuolisiin kollegoihinsa nähden,(34) vaan päinvastoin tällä tavoin lentoemäntien maksurasite vastaisi tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaisesti heidän miespuolisten kollegojensa maksurasitetta.(35) Myöskään matkustamohenkilökunnan miespuolisten jäsenten ei aikoinaan täytynyt maksaa kaikkia eläkevakuutusmaksuja yhdellä kertaa, vaan he suorittivat maksut useamman vuoden tai vuosikymmenen aikana kuukausittaisina maksuina, ja maksut olivat myös verovähennyskelpoisia.(36)
54. Kuukausierien suuruus on laskettava aina yksittäistapauksen kaikkien tosiseikkojen perusteella. Lähtökohtana tässä voidaan pitää sitä, että oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut ja korot tulevat maksetuiksi kokonaisuudessaan eläkkeen oletettavissa olevan keston aikana.
55. Jotta tehokkuusperiaatetta noudatettaisiin, kuukausieristä asianomaisille kertyvä kokonaisrasite olisi lisäksi rajattava sellaiseksi, että asianomaisten taannehtiva vakuuttautuminen voisi tuoda heille huomattavaa etua heidän suoritettavikseen tulevista oikaisuun liittyvistä vakuutusmaksuista ja mahdollisista koroista huolimatta. Oikaisuun liittyvien vakuutusmaksuerien ja korkojen ei näin ollen pidä tehdä kokonaan tyhjäksi sitä kuukausittaista eläkkeen korotusta, jonka entinen lentoemäntä erityissääntelyä sovellettaessa voi saada. Kohtuullista olisi esimerkiksi pidättää noin puolet tästä seuraavasta eläkkeen korotuksesta erämaksuun ja maksaa tosiasiassa toinen puoli eläkkeenä eläkkeensaajille.(37)
56. Pitää paikkansa, että sovellettaessa tällaista summiltaan rajoitettujen erämaksujen järjestelmää asianomaiset saavat jo etukäteen nauttia korotetusta eläkkeestä, vaikka he eivät ole vielä suorittaneet kaikkia vakuutusmatemaattisesti vaadittavia vakuutusmaksueriä. On myös mahdollista, etteivät asianomaiset pysty maksamaan kaikkia vaadittavia oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja eläkeaikanaan.(38) Tämä saattaa epäilemättä muodostaa jonkinlaisen lisärasitteen valtion eläkejärjestelmälle.
57. Jäsenvaltion, jonka lainsäädäntöön sisältyy tosiasiallinen peruste sukupuoleen perustuvalle syrjinnälle, ja kyseisessä valtiossa lakimääräisen eläkkeen myöntävän laitoksen on myös kannettava mahdollinen taloudellinen taakka, joka syntyy sukupuolten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen tehokkaasta täytäntöönpanosta. Pelkät talousarviota koskevat seikat eivät oikeuta sukupuoleen perustuvaa syrjintää.(39) Niihin ei voida vedota myöskään myöhemmin, kun kyseessä on menneisyydessä tapahtuneen syrjinnän seurausten tehokas poistaminen.
58. Lisäksi Belgian hallitus(40) tai ONP eivät ole nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa näyttäneet toteen, että valtion eläkejärjestelmän rahoitustasapaino häiriintyisi vakavasti,(41) jos siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevää lentävää henkilökuntaa koskevaa erityissääntelyä sovellettaisiin entisiin lentoemäntiin jo ennen kuin he ovat suorittaneet kaikki oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut ja mahdolliset korot.
59. Belgian lainsäätäjä ei näytä muutenkaan olettaneen oikaisumenettelyä koskevaa sääntelyä laatiessaan, ettei entisten lentoemäntien taannehtiva vakuuttautuminen vaikuta talousarvioon. Vuoden 1997 oikaisujärjestelmässä säädetään nimittäin, että vakuutusvuosilta 1964–1980 peritään taannehtivasti ainoastaan työntekijämaksut, kun taas työnantajat nimenomaisesti vapautetaan niiden maksettaviksi kuuluvista eläkevakuutusmaksuista.(42)
60. Edellä esitetyn perusteella on esitettävä seuraava välipäätelmä:
Kansallinen lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tiettyä sukupuolta olevan vertailuryhmän hyväksi säädetyn edullisemman eläkejärjestelmän soveltaminen vastakkaista sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, on vastoin direktiiviä 79/7, jos siitä aiheutuu asianomaisille huomattava taloudellinen rasite sellaisen maksujen kertasuoritusta koskevan vaatimuksen perusteella, jonka vuoksi heidän on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa vakuuttautua taannehtivasti. Vakuutusmaksut on tarvittaessa voitava maksaa erissä, joiden suuruus on arvioitava siten, että taannehtivasta vakuuttautumisesta voi olla vielä huomattavaa etua asianomaisille oikaisuun liittyvien vakuutusmaksujen ja mahdollisten korkojen maksamisesta huolimatta.
C Lopputoteamukset
1.
Taannehtivan vakuuttautumisen alkuajankohta
61. Yhteisöjen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä huomautettiin, että belgialaisen vuoden 1997 oikaisujärjestelmän nojalla mahdollisen taannehtivan vakuuttautumisen vaikutukset kohdistuvat ainoastaan tulevaisuuteen, ja asianomaiset voivat näin ollen saada suurempaa eläkettä vasta taannehtivaa vakuuttautumista koskevan hakemuksen esittämisen jälkeen .(43)
62. Kohtuulliset rajoitukset ovat lähtökohtaisesti yhteisön oikeuden mukaisia, kunhan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan. Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi todennut, että jäsenvaltiot voivat näiden periaatteiden mukaisesti asettaa määräajat oikeussuojakeinojen käyttämiselle.(44)
63. Vastaavasti on oltava mahdollista, että yhteisön oikeuden edellyttämät eläkkeenkorotukset myönnetään asianomaisille, jotka kuuluvat alun perin syrjittyyn henkilöryhmään, vasta heidän haettuaan niitä ja ainoastaan tulevaisuudessa. Tämä tosin edellyttää, että eläkkeenä suoritettavien maksujen laskennassa tapahtuneet virheet voidaan kansallisen lainsäädännön nojalla oikaista ainoastaan tulevaisuuden osalta (vastaavuusperiaate).(45)
64. Tässä yhteydessä on kuitenkin pantava merkille, että sellaisen eläkkeenkorotuksen yhteydessä, joka myönnetään ainoastaan tulevaisuudessa, ei voida vaatia yhtä suuria oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja kuin sellaisen eläkkeenkorotuksen yhteydessä, jota maksetaan myös taannehtivasti. Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaista on poiketa oikaisuun liittyvistä vakuutusmaksuista ja ottaa tässä yhteydessä vakuutusmatemaattisesti huomioon tilanne, jonka mukaan asianomaiset eivät saa korkeampaa eläkettä vielä eläkeikään tultuaan vaan vasta huomattavasti myöhemmin, kun he ovat hakeneet taannehtivaa vakuuttautumista.
65. Mikäli kansallinen tuomioistuin katsoo, että kolmen pääasian kantajien taannehtiva vakuuttautuminen vaikuttaa vasta tulevaisuudessa ja edellyttää vielä erityistä hakemusta, heille on määrättävä kohtuulliset osamaksuerät maksettavana olevasta oikaisuun liittyvästä vakuutusmaksusummasta ja mahdollisista koroista. Mikäli kansallinen tuomioistuin päätyy sen sijaan päätelmään, jonka mukaan kolmen pääasian kantajien eläkepäätöksiensä johdosta käyttämät oikeussuojakeinot sisälsivät jo implisiittisesti taannehtivaa vakuuttautumista koskevan hakemuksen, heille on myönnettävä suurempaa eläkettä myös taannehtivasti. Tarvittaessa ONP voi tässä jälkimmäisessä tapauksessa vähentää oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut ja niiden mahdolliset korot eläkkeen korotuksesta, jota maksetaan taannehtivasti eläkeiän saavuttamisesta alkaen.
2.
Vakuutusmaksujen ja korkojen vanhentuminen
66. Kansallinen tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisupyynnössään erityisesti siihen, että erääntyneet vakuutusmaksut ja korot, joita matkustamohenkilökunnan miespuolisilla jäsenillä vielä mahdollisesti olisi suorittamatta kyseiseltä ajanjaksolta 1964–1980, ovat jo vanhentuneet.
67. Pelkästään tämä seikka ei kuitenkaan sulje pois sitä, että lentoemänniltä voidaan edelleen vaatia oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja ja mahdollisia korkoja, jos he haluavat hyötyä siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevään lentävään henkilökuntaan sovellettavasta erityissääntelystä.
68. Vanhentumisen osalta matkustamohenkilökunnan miespuolisten jäsenten vuosilta 1964–1980 mahdollisesti suorittamat vakuutusmaksut eivät nimittäin ole verrattavissa oikaisuun liittyviin vakuutusmaksuihin, jotka lentoemäntien on suoritettava halutessaan vakuuttautua taannehtivasti. Kyseessä olevat vakuutusmaksuvelvoitteet eivät ole syntyneet samanaikaisesti, minkä vuoksi niiden ei myöskään täydy vanhentua samanaikaisesti. On nimenomaan asian luonteen mukaista, että vakuutusmaksuja ja korkoja koskevat velvoitteet, jotka ovat syntyneet aikaisemmin, myös vanhentuvat aikaisemmin kuin maksuvelvoitteet, jotka ovat syntyneet vasta taannehtivasti, kun asianomainen on hakenut taannehtivaa vakuuttautumista.
69. Mikäli entisten lentoemäntien maksettavina olevia oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja ja korkoja pidettäisiin jo alun alkaen vanhentuneina, taannehtivan vakuuttautumisen periaate tehtäisiin tyhjäksi ja lentoemännät asetettaisiin tosiasiassa edullisempaan tilanteeseen miespuolisiin kollegoihinsa nähden. Tällainen tilanne olisi kuitenkin vastoin miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. Kuten edellä on jo todettu,(46) alun perin syrjittyyn henkilöryhmään kuuluvat eivät voi välttyä maksamasta taannehtivasti eläkevakuutusmaksujaan kyseiseltä ajanjaksolta vetoamalla tasa-arvoisen kohtelun periaatteeseen.
70. Oikaisuun liittyviin lentoemäntien vakuutusmaksuihin ja korkoihin (jotka maksetaan tarvittaessa erissä) on luonnollisesti sovellettava siitä ajankohdasta, jona ne ovat syntyneet, samoja vanhentumisaikoja kuin vakuutusmaksuihin ja korkoihin, joita matkustamohenkilökunnan miespuolisten jäsenten aikoinaan oli maksettava vakuutusvuosilta 1964–1980.
3.
Tuomion ajallisen vaikutuksen rajaaminen
71. Yhteisöjen tuomioistuin on joissakin miesten ja naisten tasa-arvoista kohtelua koskevissa asioissa rajannut antamansa tuomion ajallista vaikutusta oikeusvarmuuden periaatteen nojalla.(47)
72. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen rajoittaminen on kuitenkin mahdollista vain poikkeustapauksissa(48) kahden edellytyksen täyttyessä:(49) Ensinnäkin on oltava vaara vakavien taloudellisten seurausten aiheutumisesta, mikä johtuu erityisesti vilpittömässä mielessä perustettujen sellaisten oikeussuhteiden lukuisuudesta, jotka perustuivat pätevästi voimassa olevana pidettyyn säännöstöön. Toiseksi objektiivisen ja huomattavan epäselvyyden – johon oli mahdollisesti myötävaikuttanut myös muiden jäsenvaltioiden tai komission toiminta – yhteisön säännösten ulottuvuudesta on täytynyt saada yksityiset ja kansalliset viranomaiset toimimaan yhteisön säännösten vastaisesti.
73. Ensimmäinen edellytys ei kuitenkaan täyty nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa. Kuten edellä on jo todettu, Belgian hallitus tai ONP eivät ole näyttäneet toteen, että tämä kaavailtu ratkaisu aiheuttaisi huomattavia taloudellisia rasitteita, esimerkiksi vaaran valtion eläkejärjestelmän rahoitustasapainon vakavasta häiriintymisestä.
74. Tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuimella ei ole perusteita rajoittaa tuomionsa ajallisia vaikutuksia nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa.
VI Ratkaisuehdotus
75. Edellä esitettyjen toteamusten perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa cour du travail de Bruxellesin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1) Kansallista lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tiettyä sukupuolta olevan vertailuryhmän hyväksi säädetyn edullisemman eläkejärjestelmän soveltaminen vastakkaista sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, ei voida pitää direktiivin 79/7/ETY vastaisena vain siksi, että asianomaisten on taannehtivasti vakuuttautuessaan suoritettava kyseisen lainsäädännön nojalla
– oikaisuun liittyvät vakuutusmaksut
ja
– näille oikaisuun liittyville vakuutusmaksuille korot siltä osin kuin kysymys ei ole viivästyskoroista eivätkä korot ylitä sitä, mikä on tarpeen ostovoiman muutoksen kohtuulliseksi huomioon ottamiseksi.
2) Kansallinen lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tiettyä sukupuolta olevan vertailuryhmän hyväksi säädetyn edullisemman eläkejärjestelmän soveltaminen vastakkaista sukupuolta olevan, alun perin syrjityn henkilöryhmän hyväksi, on vastoin direktiiviä 79/7/ETY, jos siitä aiheutuu asianomaisille huomattava taloudellinen rasite sellaisen maksujen kertasuoritusta koskevan vaatimuksen perusteella, jonka vuoksi heidän on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa vakuuttautua taannehtivasti. Vakuutusmaksut on tarvittaessa voitava maksaa erissä, joiden suuruus on arvioitava siten, että taannehtivasta vakuuttautumisesta voi olla vielä huomattavaa etua asianomaisille oikaisuun liittyvien vakuutusmaksujen ja mahdollisten korkojen maksamisesta huolimatta.
(1) .
(2)  –	Asia 80/70, Defrenne I, tuomio 25.5.1971 (Kok. 1971, s. 445, Kok. Ep. I, s. 571); asia 43/75, Defrenne II, tuomio 8.4.1976 (Kok. 1976, s. 455, Kok. Ep. III, s. 63) ja asia 149/77, Defrenne III, tuomio 15.6.1978 (Kok. 1978, s. 1365, Kok. Ep. IV, s. 127, jossa tehdään ero palkan ja muiden työsuhteen ehtojen välillä).
(3)  –	Yhteisöjen tuomioistuin totesi tasa-arvoperiaatteen vastaisuuden jo edellä alaviitteessä 2 mainitussa asiassa Defrenne I antamassaan tuomiossa (3 ja 4 kohta), jossa kyse tosin oli ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tulkinnasta.
(4)  –	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY (EYVL L 6, s. 24; jäljempänä direktiivi 79/7).
(5)  –	Tämä käy ilmi direktiivin 79/7 8 artiklan 1 kohdasta. Vrt. tästä myös asia 71/85, Alankomaat v. Federatie Nederlandse Vakbeweging, tuomio 4.12.1986 (Kok. 1986, s. 3855, 15 ja 23 kohta) ja asia C-154/92, Van Cant, tuomio 1.7.1993 (Kok. 1993, s. I-3811, 17 kohta).
(6)  –	Moniteur belge 10.12.1969, s. 11903.
(7)  –	Ks. 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 1 §:n 1 momentin 2 kohta, jossa olevassa lentoliikennehenkilökunnan määritelmässä todetaan nimenomaisesti ”lentoemäntiä lukuun ottamatta” (à l’exclusion des hôtesses de l’air). Eriävää kohtelua perusteltiin sillä, ettei lentoemäntien koko työura voinut tuolloin heidän osaltaan voimassa olleen 40 vuoden enimmäisikärajan vuoksi muodostua lentoemännän ammatin harjoittamisesta, minkä vuoksi heihin ei tarvinnut soveltaa erityislainsäädäntöä.
(8)  –	Pääasioiden kantajat laskevat tämän perusteella – eikä tästä ole esitetty vastaväitteitä – että esimerkiksi 1.1.1991 päättyneen 34-vuotisen työuran jälkeen miespuolisen matkustamohenkilökunnan vuotuinen eläke olisi 733 760 Belgian frangia (BEF) (noin 18 189 euroa), kun vastaava lentoemännän eläke olisi vain 611 290 BEF (noin 15 153 euroa).
(9)  –	Moniteur belge 23.8.1980, s. 9700.
(10)  –	Moniteur belge 31.7.1997, s. 19635. Conseil d’État (Belgia) kumosi 2.9.1987 antamallaan tuomiolla nro 28435 aikaisemmin 28.3.1984 tehdyn kuninkaan päätöksen (Moniteur belge 3.4.1984, s. 4100).
(11)  –	Tämä säännös lisättiin 25.6.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen 4 §:llä.
(12)  –	Société anonyme belge d’exploitation de la navigation aérienne.
(13)  –	Valtiollinen eläkelaitos.
(14)  –	Ensimmäisen oikeusasteen työtuomioistuin.
(15)  –	17.11.1997 ja 9.1.1998 annetut tuomiot.
(16)  –	26.12.2003 annettu tuomio.
(17)  –	Toisen oikeusasteen työtuomioistuin.
(18)  – 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 2 momentti, sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen 4 §:llä.
(19)  – 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 4 momentin 3 kohta, sellaisena kuin se on muutettuna 25.6.1997 tehdyn kuninkaan päätöksen 4 §:llä.
(20)  –	Direktiivi 79/7 oli pantava täytäntöön 23.12.1984 mennessä; ks. tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohta.
(21)  –	Vakiintunut oikeuskäytäntö; ks. esim. asia 96/77, Bauche ja Delquignies, tuomio 15.2.1978 (Kok. 1978, s. 383, 48 kohta); asia C-162/00, Pokrzeptowicz-Meyer, tuomio 29.1.2002 (Kok. 2002, s. I-1049, 50 kohta); asia C-519/03, komissio v. Luxemburg, tuomio 14.4.2005 (Kok. 2005, s. I-3067, 49 kohta); asia C-28/00, Kauer, tuomio 7.2.2002 (Kok. 2002, s. I-1343, 20 kohta) ja asia C-154/05, Kersbergen-Lap ja Dams-Schipper, tuomio 6.7.2006 (Kok. 2006, s. I-6249, 42 kohta).
(22)  –	Edellä alaviitteessä 5 mainitut asiat Alankomaat v. Federatie Nederlandse Vakbeweging, tuomion 21 ja 23 kohta ja Van Cant, tuomion 17 ja 18 kohta.
(23)  –	Ks. esim. asia C-147/02, Alabaster, tuomio 30.3.2004 (Kok. 2004, s. I-3101, 45 kohta); asia C-210/03, Swedish Match, tuomio 14.12.2004 (Kok. 2004, s. I-11893, 70 kohta); asia C-110/03, Belgia v. komissio, tuomio 14.4.2005 (Kok. 2005, s. I-2801, 71 kohta) ja asia C-300/04, Eman ja Sevinger, tuomio 12.9.2006 (57 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(24)  –	Asia C-128/93, Fisscher, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4583, Kok. Ep. XVI, s. I-129, 35 kohta).
(25)  –	Ks. yleisesti vaatimuksesta ulottaa edullinen sääntely koskemaan myös syrjittyyn ryhmään kuuluvia henkilöitä asia C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou, tuomio 15.1.1998 (Kok. 1998, s. I-47, 35 kohta); asia C-442/00, Rodriguez Caballero, tuomio 12.12.2002 (Kok. 2002, s. I-11915, 42 kohta); asia C-187/00, Kutz-Bauer, tuomio 20.3.2003 (Kok. 2003, s. I-2741, 72 kohta) ja asia C-81/05, Cordero Alonso, tuomio 7.9.2006 (45 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Ks. erityisesti direktiivistä 79/7 edellä alaviitteessä 5 mainitut asiat Alankomaat v. Federatie Nederlandse Vakbeweging, tuomion 23 kohta ja Van Cant, tuomion 19–22 kohta sekä asia C-102/88, Ruzius-Wilbrink, tuomio 13.12.1989 (Kok. 1989, s. 4311, 20 kohta).
(26)  –	Edellä alaviitteessä 24 mainittu asia Fisscher, tuomion 36 ja 37 kohta; asia C-435/93, Dietz, tuomio 24.10.1996 (Kok. 1996, s. I-5223, 34 kohta) ja asia C-57/93, Vroege, julkisasiamies Van Gervenin 7.6.1994 esittämä ratkaisuehdotus (Kok. 1994, s. I-4541, 30 kohta). Vaikka nämä asiat koskevat ammatillisia eläkejärjestelmiä, joita tarkastellaan ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan (josta on tullut EY 141 artikla) perusteella, niissä esitettyjä toteamuksia voidaan ongelmatta soveltaa myös nyt kyseessä oleviin lakisääteisiin eläkejärjestelmiin ja direktiiviin 79/7. Sekä EY 141 artikla että direktiivin 79/7 4 artikla ovat tasa-arvoisen kohtelun ja syrjintäkiellon yleisen periaatteen ilmentymiä.
(27)  –	Yhteisön oikeuden kannalta tässä yhteydessä on merkityksetöntä, että kolmen pääasian kantajille myönnettiin eläke ennen oikaisumenettelyä koskevan Belgian lainsäädännön antamista vuonna 1997. Yhteisön oikeudesta seuraa nimittäin joka tapauksessa, ettei asianomaisilla ole oikeutta liittyä poikkeusjärjestelmään taannehtivasti, elleivät he maksa oikaisuun liittyviä vakuutusmaksuja.
(28)  –	Vuoden 1997 oikaisujärjestelmän sanamuoto ei ole tältä osin selvä: 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 4 momentin 3 kohdassa käytetään neutraalilta kuulostavaa ilmaisua ”yksinkertainen korko” (ranskaksi ”intérêt simple”). Kuten komissio suullisessa käsittelyssä aivan oikein korosti, myöhemmin kyseisen säännöksen 6 momentissa tähän samaan korkoon viitataan kuitenkin viivästyskorkona (ranskaksi ”intérêt de retard”).
(29)  –	Tehokkuusperiaatteesta yleisesti ks. esim. asia C-78/98, Preston, tuomio 16.5.2000 (Kok. 2000, s. I-3201, erityisesti 31 kohta) ja asia C-212/04, Adeneler, tuomio 4.7.2006 (Kok. 2006, s. I-6057, 95 kohta).
(30)  –	Asia C-167/97, Seymour-Smith ja Perez, tuomio 9.2.1999 (Kok. 1999, s. I-623, 75 kohta) ja edellä alaviitteessä 25 mainittu asia Kutz-Bauer, tuomion 57 kohta; vastaavasti asia C-208/05, ITC, tuomio 11.1.2007 (40 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(31)  –	Koko ajanjakson 1.1.1964–31.12.1980 kattava kertasuoritus sisältäisi korkoja yli 63 000 euroa (kantajien esittämät ONP:n 19.11.1997 tekemät laskelmat kahdesta vastaavasta tapauksesta).
(32)  –	Pääasioiden kantajien esittämät tiedot, joita ei ole riitautettu.
(33)  –	Sivuhuomautuksena todettakoon, että vuoden 1997 oikaisujärjestelmään sisältyy jo tällainen erissä maksamista koskeva malli, mutta sitä sovelletaan ainoastaan tapauksiin, joissa asianomaiset eivät
vielä saa eläkettä (3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 6 momentin 3 kohta, sellaisena kuin kyseinen päätös on muutettuna 25.6.1997 tehdyllä kuninkaan päätöksellä).
(34)  –	Ks. tästä vielä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 31 ja 34 kohta.
(35)  –	Tässä yhteydessä huomautettakoon vielä, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen mukaan syrjitty työntekijä on saatettava samanlaiseen tilanteeseen kuin toista sukupuolta olevat työntekijät (edellä alaviitteessä 24 mainittu asia Fisscher, tuomion 35 kohta).
(36)  –	Yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevassa menettelyssä on epäselvää, olisivatko taannehtivat vakuutusmaksut ja korot, joita peritään oikaisumenettelyssä, verovähennyskelpoisia ja missä määrin. Asianomaiset eivät kuitenkaan todennäköisesti hyötyisi merkittävästi mahdollisesta nykyisestä verovähennysoikeudesta vähäisten eläketulojensa vuoksi.
(37)  –	Mikäli siviili-ilmailuliikenteessä työskentelevää lentävää henkilökuntaa koskevan erityissääntelyn soveltaminen johtaa entisten lentoemäntien tapauksessa 200 euron kuukausittaiseen eläkkeen korotukseen verrattuna työntekijöiden yleisen järjestelmän mukaisesti laskettuun eläkkeeseen, olisi kohtuullista maksaa tästä tosiasiassa asianomaisille 100 euroa ja pidättää jäljelle jäävät 100 euroa oikaisuun liittyvien vakuutusmaksujen erämaksuun.
(38)  –	Oikaisuun liittyvien vakuutusmaksujen taannehtivaa suorittamista koskevan velvollisuuden on päätyttävä viimeistään asianomaisten kuollessa, jotta perillisiä ei enää rasiteta entisten lentoemäntien syrjinnän taloudellisilla seurauksilla.
(39)  –	Vakiintunut oikeuskäytäntö, ks. esim. asia C-343/92, Roks ym., tuomio 24.2.1994 (Kok. 1994, s. I-571, 35 ja 36 kohta); asia C-226/98, Jørgensen, tuomio 6.4.2000 (Kok. 2000, s. I-2447, 39 kohta); yhdistetyt asiat C-4/02 ja C-5/02, Schönheit ja Becker, tuomio 23.10.2003 (Kok. 2003, s. I-12575, 85 kohta) ja edellä alaviitteessä 22 mainittu asia Kutz-Bauer, tuomion 59 ja 60 kohta.
(40)  –	Belgian hallitus ei edes ole osallistunut yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevaan menettelyyn.
(41)  –	Ks. tästä mahdollisesta oikeuttamisperusteesta perusvapauksien alalla erityisesti asia C-158/96, Kohll, tuomio 28.4.1998 (Kok. 1998, s. I-1931, 41 kohta) ja edellä alaviitteessä 30 mainittu asia ITC, tuomion 43 kohta.
(42)  –	3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 2 ja 3 momentti, sellaisena kuin kyseinen päätös on muutettuna 25.6.1997 tehdyllä kuninkaan päätöksellä.
(43)  –	Kuten myös ONP on vahvistanut suullisessa käsittelyssä, tämä seuraa 3.11.1969 tehdyn kuninkaan päätöksen 16 ter §:n 9 momentin 2 kohdan b alakohdasta, sellaisena kuin kyseinen päätös on muutettuna 25.6.1997 tehdyllä kuninkaan päätöksellä.
(44)  –	Ks. esim. asia 33/76, Rewe v. Landwirtschaftskammer Saarland, tuomio 16.12.1976 (Kok. 1976, s. 1989, Kok. Ep. III, s. 271, 5 kohta); asia C-231/96, Edis, tuomio 15.9.1998 (Kok. 1998, s. I-4951, 20 ja 35 kohta) ja asia C-30/02, Recheio – Cash & Carry, tuomio 17.6.2004 (Kok. 2004, s. I-6051, 18 kohta).
(45)  –	Esimerkkinä voidaan ajatella eläkkeenä suoritettavien maksujen uudelleen laskemista, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon vakuutetun tietyt koulutusajanjaksot ja lapsen hoitoon käytetyt ajanjaksot.
(46)  –	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 33 ja 34 kohta.
(47)  –	Ks. erityisesti edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Defrenne II, tuomion 69–75 kohta, erityisesti 74 kohta sekä asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990 (Kok. 1990, s. I-1889, Kok. Ep. X, s. I-425, 40–45 kohta, erityisesti 44 kohta).
(48)  –	Asia C-209/03, Bidar, tuomio 15.3.2005 (Kok. 2005, s. I-2119, 67 kohta); asia C-423/04, Richards, tuomio 27.4.2006 (Kok. 2006, s. I-3585, 40 kohta) ja asia C-292/04, Meilicke, tuomio 6.3.2007 (35 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(49)  –	Edellä alaviitteessä 48 mainittu asia Bidar, tuomion 69 kohta ja edellä alaviitteessä 48 mainittu asia Richards, tuomion 42 kohta.