62024CJ0366
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
18 päivänä joulukuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sisämarkkinat – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Kulttuurisen monimuotoisuuden suojeleminen tai edistäminen – Kirjojen kotiinkuljetuspalvelu – Kansallinen toimenpide, jossa säädetään tällaisen palvelun vähimmäishinnoista – Direktiivi 2006/123/EY – Sovellettavuus – Suhde SEUT 34 ja SEUT 56 artiklaan
Asiassa C‑366/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Conseil d’État (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) on esittänyt 17.5.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 21.5.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Amazon EU Sàrl
vastaan
Ministre de la Culture ja
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Illéssy,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Amazon EU Sàrl, edustajinaan A. Komninos, dikigoros, L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński ja Y. Utzschneider, avocats,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään B. Dourthe, B. Fodda ja M. Guiresse,
–
Belgian hallitus, asiamiehinään C. Jacob ja L. Van den Broeck,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Torró Molés,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja J. M. Hoogveld,
–
Suomen hallitus, asiamiehinään H. Leppo ja M. Pere,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky ja J. Szczodrowski,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.7.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 34 ja SEUT 56 artiklan sekä palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY (EUVL 2006, L 376, s. 36) tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Amazon EU Sàrl ja toisaalta ministre de la Culture (kulttuuriministeri, Ranska) ja ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (talous-, valtiovarain-, teollisuus- ja digitalisaatioministeri, Ranska) ja jossa on kyse sellaisten kansallisten säännösten laillisuudesta, joissa vahvistetaan vähimmäishinnat, jotka vähittäiskauppiaiden on vaadittava sellaisten kirjojen kuljetuspalvelusta, joita ei noudeta vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2000/31/EY
3
Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) (EYVL 2000, L 178, s. 1) 1 artiklan, jonka otsikko on ”Tavoite ja soveltamisala”, 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei vaikuta yhteisön tai jäsenvaltioiden tasolla toteutettaviin yhteisön oikeuden mukaisiin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden edistäminen ja moniarvoisuuden puolustaminen.”
4
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
h)
’yhteensovitetulla alalla’ jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä asetettuja, tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoajiin tai tietoyhteiskunnan palveluihin sovellettavia vaatimuksia riippumatta siitä, ovatko vaatimukset yleisluonteisia vai erityisesti tähän tarkoitukseen suunnattuja.
– –
ii)
Yhteensovitettu ala ei kata seuraavia vaatimuksia:
–
tavaroihin sinänsä sovellettavat vaatimukset,
–
tavarantoimituksiin sovellettavat vaatimukset,
–
muulla tavalla kuin sähköisesti tarjottuihin palveluihin sovellettavat vaatimukset.”
Direktiivi 2006/123
5
Direktiivin 2006/123 johdanto-osan 11 ja 40 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(11)
Tässä direktiivissä ei puututa jäsenvaltioiden yhteisön lainsäädännön mukaisesti toteuttamiin toimiin, joilla pyritään suojelemaan tai edistämään kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta ja tiedotusvälineiden moniarvoisuutta, eikä niiden rahoitukseen. – –
– –
(40)
– – [Yleistä etua koskevien pakottavien syiden käsite, johon] tämän direktiivin eräissä säännöksissä viitataan, – – kattaa – – ainakin seuraavat [oikeuttamisperusteet]: – – yleinen järjestys, yleinen turvallisuus ja kansanterveys, – – kulttuuripolitiikan tavoitteet mukaan luettuna eri seikkoihin (erityisesti yhteiskunnan sosiaalisiin, kulttuurisiin, uskonnollisiin ja filosofisiin arvoihin) liittyvän ilmaisunvapauden takaaminen, tarve varmistaa koulutuksen korkea taso, lehdistön monimuotoisuuden säilyttäminen ja toimet kansallisen kielen edistämiseksi, historiallisen ja taiteellisen kansallisen perinteen säilyttäminen – –”
6
Direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, 1–6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan yleissäännökset, joiden avulla edistetään palveluntarjoajien sijoittautumisvapautta ja palvelujen vapaata liikkuvuutta niin, että samalla taataan palvelujen korkea laatu.
2.   Tässä direktiivissä ei käsitellä sellaisten yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen vapauttamista, jotka on varattu julkisille tai yksityisille tahoille, eikä palveluja tarjoavien julkisten tahojen yksityistämistä.
3.   Tässä direktiivissä ei käsitellä palveluja tarjoavien monopolien purkamista eikä jäsenvaltioiden myöntämää tukea, jota koskevat yhteisön kilpailusäännöt.
Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden vapauteen yhteisön oikeuden mukaisesti määritellä, mitä palveluja ne pitävät yleistä taloudellista etua koskevina palveluina, miten nämä palvelut olisi järjestettävä ja rahoitettava valtiontukisääntöjen mukaisesti ja mitä erityisiä velvoitteita niihin olisi sovellettava.
4.   Tämä direktiivi ei vaikuta toimiin, joita yhteisössä tai jäsenvaltioissa toteutetaan yhteisön oikeuden mukaisesti kulttuurisen tai kielellisen monimuotoisuuden tai tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi.
5.   Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden rikoslainsäädäntöön. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa tässä direktiivissä vahvistettuja sääntöjä kiertäen rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta soveltamalla rikosoikeudellisia säännöksiä, joilla nimenomaisesti säännellään palvelutoiminnan aloittamista tai harjoittamista tai jotka nimenomaisesti vaikuttavat niihin.
6.   Tämä direktiivi ei vaikuta työoikeuteen, [jota jäsenvaltiot soveltavat unionin] oikeuden mukaisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti – –. Tämä direktiivi ei myöskään vaikuta jäsenvaltioiden kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamiseen.”
7
Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan sellaisten palveluntarjoajien tuottamiin palveluihin, jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon.
2.   Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin toimiin:
– –
d)
kuljetusalan palvelut, – – jotka kuuluvat [EUT-sopimuksen kolmannen osan V osaston] soveltamisalaan;
– –”
8
Direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’palvelulla’ itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa perustamissopimuksen 50 artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus;
– –”
9
Direktiivin IV lukuun, jonka otsikko on ”Palvelujen vapaa liikkuvuus”, sisältyy sen 16 artiklan 1 kohdan b alakohta, jossa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on kunnioitettava palveluntarjoajien oikeutta tarjota palvelujaan muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon he ovat sijoittautuneet.
Jäsenvaltion, jossa palvelu tarjotaan, on varmistettava, että palvelutoiminta voidaan aloittaa ja sitä voidaan harjoittaa jäsenvaltion alueella vapaasti.
Jäsenvaltiot eivät saa asettaa palvelutoiminnan aloittamisen tai harjoittamisen ehdoksi alueellaan vaatimuksia, jotka eivät ole seuraavien periaatteiden mukaisia:
– –
b)
välttämättömyys: vaatimus on perusteltava yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen taikka kansanterveyden tai ympäristön suojeluun liittyvin syin.”
Ranskan oikeus
10.8.1981 annettu laki
10
Kirjojen hinnoista 10.8.1981 annetun lain nro 81-766 (loi no 81-766, relative au prix du livre, du 10 août 1981; JORF 11.8.1981, s. 2198), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä 10.8.1981 annettu laki), 1 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Vähittäiskauppiaiden on noudatettava sellaista tosiasiallista vähittäismyyntihintaa, joka on suuruudeltaan 95–100 prosenttia kustantajan tai maahantuojan vahvistamasta hinnasta. Jos kirja lähetetään ostajalle eikä sitä noudeta kirjojen vähittäismyyntiä harjoittavasta kaupasta, myyntihinta on kustantajan tai maahantuojan vahvistama hinta. Jälleenmyyjä ei saa missään tapauksessa suoraan tai välillisesti tarjota kirjojen maksutonta kuljetuspalvelua, paitsi jos kirja noudetaan vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta. Kuljetuspalvelusta on veloitettava hinta, joka on kulttuurista ja taloudesta vastaavien ministereiden sähköisestä viestinnästä, postista ja lehdistön jakelusta vastaavan sääntelyviranomaisen (Autorité de régulation des communications électroniques, des postes et de la distribution de la presse) ehdotuksesta tekemässä päätöksessä vahvistetun vähimmäishinnan mukainen. Päätöksessä otetaan huomioon postipalvelujen tarjoajien kirjojen vähittäismarkkinoilla tarjoamat hinnat ja tarve säilyttää tiheä vähittäismyyntiverkosto Ranskan alueella.”
4.4.2023 tehty päätös
11
Kirjojen kuljetuspalvelun vähimmäishinnasta 4.4.2023 tehdyn päätöksen (arrêté relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre, du 4 avril 2023; JORF 7.4.2023, teksti nro 22; jäljempänä 4.4.2023 tehty päätös) 1 §:ssä määrätään seuraavaa:
”[10.8.1981 annetun lain] 1 §:n 4 momentissa tarkoitetun kirjojen kuljetuspalvelujen vähimmäishinnaksi vahvistetaan
–
3 [euroa] veroineen sellaisten tilausten osalta, joihin kuuluu yksi tai useampi kirja ja joiden hankinta-arvo uusina kirjoina on alle 35 [euroa] veroineen
–
yli 0 [euroa] veroineen sellaisten tilausten osalta, joihin kuuluu yksi tai useampi kirja ja joiden hankinta-arvo uusina kirjoina on vähintään 35 [euroa] veroineen.
Tässä vahvistettua vähimmäishintaa sovelletaan tilauksen kuljetuspalveluun riippumatta siitä, kuinka monesta paketista tilaus muodostuu.
Ostajan on maksettava kuljetuspalvelusta yhtä aikaa tilauksen kanssa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12
Luxemburgin oikeuden mukaan perustettu yhtiö Amazon EU nosti Conseil d’État’ssa (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) kanteen, jossa vaaditaan 4.4.2023 tehdyn päätöksen kumoamista.
13
Kanteensa tueksi Amazon EU toteaa, että se toimittaa huomattavan osan Ranskassa myymistään kirjoista varastoista, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltion alueella, ja väittää, että sillä, että 4.4.2023 tehdyssä päätöksessä määrätään vähimmäishinnoista, jotka vähittäismyyjien on veloitettava sellaisten kirjojen kuljetuspalvelusta, joita ei noudeta vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, rikotaan ensisijaisesti direktiiviä 2000/31 ja toissijaisesti direktiiviä 2006/123 ja rajoitetaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta.
14
Amazon EU väittää direktiivin 2000/31 rikkomisen osalta, että 10.8.1981 annetun lain 1 §:n 4 momentilla, jota sovelletaan tässä päätöksessä, rikotaan kyseistä direktiiviä, koska sillä rajoitetaan toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisen vapautta kyseisen direktiivin 3 artiklan 4 kohdassa vahvistettujen edellytysten vastaisilla edellytyksillä. Kulttuuriministeri kiistää tämän argumentaation.
15
Amazon EU väittää direktiivin 2000/123 rikkomisen osalta, että kyseinen 10.8.1981 annetun lain 1 §:n 4 momentti on tämän direktiivin tavoitteiden vastainen, koska siinä asetetaan palvelutoiminnan vapaan harjoittamisen edellytykseksi vaatimus, joka on ristiriidassa kyseisen direktiivin 16 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen edellytysten kanssa.
16
Kulttuuriministeri katsoo sitä vastoin ensisijaisesti, että kyseinen kansallinen säännöstö on annettu kustannusalan monimuotoisuuden ja siis myös kulttuurisen monimuotoisuuden vaalimiseksi, joten se ei kuulu direktiivin 2006/123 soveltamisalaan sen 1 artiklan 4 kohdan nojalla. Kulttuuriministeri väittää toissijaisesti, että kulttuurinen monimuotoisuus on peruste, jolla kyseisen säännöstön käyttöönotto voidaan oikeuttaa.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi ensiksi, että 10.8.1981 annetun lain 1 §:n 4 momentissa säännellään yksinomaan kirjojen kuljetuspalvelua, joten sillä otetaan käyttöön vaatimus, joka ei kuulu direktiivin 2000/31 soveltamisalaan kyseisen direktiivin 2 artiklan h alakohdan ii alakohdan perusteella, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut 2.12.2010 annetussa tuomiossa Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
18
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko direktiivin 2006/123 1 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että sillä suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle kansallinen toimenpide, jolla säännellään asianomaisen jäsenvaltion alueella tapahtuvaa palvelutoiminnan harjoittamista kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi, vai onko kyseisen 1 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 16 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemisella tai edistämisellä voidaan oikeuttaa poikkeus kiellosta soveltaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin tällaisella kansallisella säännöstöllä käyttöön otettua vaatimusta.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii myös, estääkö pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön tarkastelu direktiivin 2006/123 kannalta sen tarkastelemisen primaarioikeuden kannalta.
20
Jos viimeksi mainittu tarkastelu on suoritettava, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa kolmanneksi tietää, onko kansallisen toimenpiteen, jossa vahvistetaan tavaran kotiinkuljetuspalvelusta veloitettavat vähimmäishinnat, katsottava liittyvän tämän tavaran myyntijärjestelyyn, jolloin sitä olisi arvioitava SEUT 34 artiklassa taatun tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta, vai onko kyseistä toimenpidettä arvioitava SEUT 56 artiklassa taatun palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta varsinkin, kun otetaan huomioon toimenpiteen vaikutus kyseisen tavaran verkkomyyntitoimintaan ja se, että tavaran kotiinkuljetusta on pidettävä palveluna, joka on erillinen myyntisuoritukseen nähden.
21
Conseil d’État on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2006/123] 1 artiklan 4 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että niillä suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle kansallinen toimenpide, jolla säännellään jäsenvaltion alueella tapahtuvaa palvelutoiminnan harjoittamista kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi, vai onko niitä, yhdessä direktiivin 16 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten kanssa, tulkittava siten, että kulttuurisen monimuotoisuuden säilyttämisellä tai edistämisellä voidaan oikeuttaa poikkeus kiellosta soveltaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin tällaisella kansallisella säännöstöllä käyttöön otettua vaatimusta?
2)
Suljetaanko tällaisen kansallisen säännöstön yhteensopivuutta direktiivin [2006/123] tavoitteiden kanssa koskevalla arvioinnilla pois sama tutkinta – – unionin primaarioikeuden kannalta?
3)
Jos on arvioitava kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi toteutetun kansallisen toimenpiteen yhteensopivuutta SEUT 34 ja SEUT 56 artiklassa taattujen vapauksien kanssa, onko kansallisen toimenpiteen, jossa vahvistetaan vähimmäismaksu tavaran kotiinkuljetukselle, katsottava liittyvän tämän tavaran myyntijärjestelyyn, jolloin sitä on arvioitava pelkästään tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta, vai onko tätä säännöstöä arvioitava pelkästään palvelujen vapaan liikkuvuuden kannalta etenkin ottamalla huomioon kyseisen tavaran verkkomyyntitoiminnalle aiheutuva haitta tai se, että kuljetus on tavaran myynnistä erillinen palvelu?”
Asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskeva pyyntö
22
Julkisasiamiehen esitettyä ratkaisuehdotuksensa Amazon EU pyysi unionin tuomioistuimen kirjaamoon 1.8.2025 toimittamassaan asiakirjassa, että asian käsittelyn suullinen vaihe määrätään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan nojalla aloitettavaksi uudelleen.
23
Amazon EU perustelee pyyntöään sillä, että julkisasiamiehen ratkaisuehdotus koskee direktiiviin 2000/31 ja direktiiviin 2006/123 liittyviä argumentteja, joista asianosaisilla ei ole ollut tilaisuutta lausua riittävällä tavalla. Amazon EU arvostelee kyseistä ratkaisuehdotusta direktiivin 2000/31 osalta yhtäältä siitä, että siinä ei määritellä sen perustana olevia tosiseikkoja, ja toisaalta siitä, ettei 2.12.2010 annettua tuomiota Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725) arvioida riittävästi. Amazon EU riitauttaa direktiivin 2006/123 osalta julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessaan siitä tekemän tulkinnan useilta osin.
24
Työjärjestyksensä 83 artiklan mukaan unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta, tai jos asianosainen on suullisen vaiheen päättyneeksi julistamisen jälkeen vedonnut uuteen seikkaan, joka voi olennaisesti vaikuttaa unionin tuomioistuimen ratkaisuun, taikka jos asia on ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisella tai Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetulla osapuolella ei ole ollut tilaisuutta lausua.
25
SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi hän päätyy siihen, eivät sido unionin tuomioistuinta (tuomio 11.11.2010, Hogan Lovells International, C‑229/09, EU:C:2010:673, 26 kohta ja tuomio 4.9.2025, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 30 kohta).
26
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä ei määrätä kyseisen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettujen asianosaisten tai osapuolten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastauksena julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen. Tämän vuoksi se, ettei asianosainen tai tällainen osapuoli yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun – riippumatta ratkaisuehdotuksessa tutkituista kysymyksistä –, ei sellaisenaan voi olla peruste suullisen käsittelyn aloittamiseksi uudelleen (ks. vastaavasti määräys 4.2.2000, Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, 17 ja 18 kohta ja tuomio 4.9.2025, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 31 kohta).
27
Toisin kuin Amazon EU väittää, nyt käsiteltävässä asiassa kyseinen yhtiö ja tähän menettelyyn osallistuneet osapuolet ovat voineet esittää sekä sen kirjallisessa että suullisessa vaiheessa ne direktiiviin 2000/31 ja direktiiviin 2006/123 liittyvät oikeudelliset seikat, joita ne pitävät merkityksellisinä sen kannalta, että unionin tuomioistuin voi vastata ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin. Näin ollen mikään niistä seikoista, joihin Amazon EU vetoaa asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskevan vaatimuksensa tueksi, ei voi oikeuttaa tällaista työjärjestyksen 83 artiklan mukaista uudelleen aloittamista.
28
Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että asian käsittelyn suullista vaihetta ei ole määrättävä aloitettavaksi uudelleen.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2006/123 1 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että siinä suljetaan kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäsenvaltion toteuttama toimenpide, jossa vahvistetaan kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella.
30
Direktiivin 2006/123 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään, että kyseistä direktiiviä sovelletaan sellaisten palveluntarjoajien tuottamiin palveluihin, jotka ovat sijoittautuneet johonkin jäsenvaltioon. Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 alakohdan mukaan palvelun käsitteellä tarkoitetaan itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettavaa EY 50 artiklassa, josta on tullut SEUT 57 artikla, tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta yleensä saadaan korvaus.
31
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että direktiivin 2006/123 soveltamisen yhteydessä tavaroiden vähittäiskauppaan liittyvää toimintaa on pidettävä palveluna (tuomio 30.1.2018, X ja Visser, C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2018:44, 97 kohta).
32
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö koskee kirjojen vähittäiskauppaan liittyvää toimintaa, joten direktiiviä 2006/123 lähtökohtaisesti sovelletaan pääasiaan. Kyseisen kansallisen toimenpiteen ensisijainen tarkoitus ei ole kyseisten tavaroiden fyysinen siirtäminen, joten – toisin kuin Ranskan hallitus väittää – tällainen palvelu ei ole kuljetusalan palvelu, joka ei kuulu direktiivin 2006/123 soveltamisalaan sen 2 artiklan 2 kohdan d alakohdan perusteella (ks. vastaavasti tuomio 19.1.2023, CNAE ym., C‑292/21, EU:C:2023:32, 34 ja 35 kohta).
33
Kyseisen direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, 4 kohdassa säädetään, että kyseinen direktiivi ”ei vaikuta” toimiin, joita jäsenvaltioissa toteutetaan unionin oikeuden mukaisesti kulttuurisen tai kielellisen monimuotoisuuden tai tiedotusvälineiden moniarvoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi.
34
Sen selvittämiseksi, rajataanko kyseisellä säännöksellä direktiivin 2006/123 soveltamisalaa, on määritettävä tässä säännöksessä tarkoitetun ilmaisun ”ei vaikuta” ulottuvuus sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka sillä on yleiskielessä, ottamalla samalla huomioon asiayhteys, jossa kyseistä ilmaisua käytetään, ja kyseisen direktiivin tavoitteet. Kyseisen direktiivin 1 artiklan 4 kohdan syntyhistoriasta voi myös ilmetä sen tulkinnan kannalta merkityksellisiä seikkoja (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (SEUT 20 artiklaan perustuvan oleskeluoikeuden luonne), C‑624/20, EU:C:2022:639, 28 kohta).
35
Ilmaisu ”ei vaikuta”, kun sitä tarkastellaan sen tavanomaisessa merkityksessä, viittaa siihen, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut sulkea pois se, että direktiivillä 2006/123 voisi olla vaikutusta toimenpiteisiin, joita jäsenvaltiot toteuttavat suojellakseen tai edistääkseen kulttuurista tai kielellistä monimuotoisuutta sekä tiedotusvälineiden moniarvoisuutta. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 11 perustelukappale, jossa todetaan, että siinä ”ei puututa” tällaisiin toimenpiteisiin, tukee kyseistä tulkintaa.
36
Lisäksi on niin, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 57 kohdassa, että vaikka vaikuttaa siltä, että direktiivin 2006/123 ranskankielisessä toisinnossa sen 1 artiklan 3, 4 ja 6 kohdissa erotetaan toisistaan ne tapaukset, joissa tätä direktiiviä ei sovelleta tietyillä aloilla, ja ne tapaukset, joissa kyseinen direktiivi ei vaikuta tiettyihin kansallisella tasolla toteutettuihin toimenpiteisiin, on todettava, että tällaista vivahdetta ei ole kyseisen 1 artiklan muissa kielitoisinnoissa, kuten tanskan-, saksan-, kreikan-, englannin-, italian-, puolan- ja romaniankielisissä toisinnoissa. Kaikki Euroopan unionin viralliset kielet ovat kuitenkin niillä laadittujen unionin toimien todistusvoimaisia kieliä, minkä vuoksi kaikille unionin toimen kieliversioille on lähtökohtaisesti annettava sama arvo (tuomio 25.6.2020, A ym. (Tuulivoimalat – Aalter ja Nevele), C‑24/19, EU:C:2020:503, 39 kohta).
37
On myös todettava direktiivin 2006/123 1 artiklan 4 kohdan asiayhteydestä, että unionin tuomioistuin on jo todennut, että kyseisen 1 artiklan 2, 3 ja 6 kohtiin sisältyy säännöksiä, joilla rajataan kyseisen direktiivin soveltamisalaa (ks. vastaavasti tuomio 13.11.2018, Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, 36 kohta ja tuomio 10.7.2025, INTERZERO ym., C‑254/23, EU:C:2025:569, 90 ja 91 kohta).
38
Näin ollen, toisin kuin Amazon EU, Alankomaiden hallitus ja Euroopan komissio väittävät, yksinomaan siitä, että kyseinen 4 kohta sisältyy tämän direktiivin 1 artiklaan, jonka otsikko on ”Kohde”, eikä sen 2 artiklaan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, ei voida päätellä, että se ei koskisi kyseisen direktiivin sovellettavuutta.
39
Lisäksi on huomautettava, että 7.9.2022 annetussa tuomiossa Cilevičs ym. (C‑391/20, EU:C:2022:638) sellaisen kansallisen säännöstön, jonka nojalla korkeakoulut velvoitettiin tarjoamaan korvausta vastaan annettavaa opetusta yksinomaan asianomaisen jäsenvaltion virallisella kielellä, osalta unionin tuomioistuin tarkasteli kyseisen tuomion taustalla ollutta asiaa yksinomaan SEUT 49 artiklassa vahvistetun sijoittautumisvapauden kannalta, vaikka koulutuksen tarjoaminen vastiketta vastaan merkitseekin direktiivin 2006/123 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa (tuomio 6.10.2020, komissio v. Unkari (Korkeakouluopetus), C‑66/18, EU:C:2020:792, 195 kohta).
40
Edellä mainitusta 7.9.2022 annetusta tuomiosta Cilevičs ym. (C‑391/20, EU:C:2022:638) ilmenee implisiittisesti, että unionin tuomioistuin on katsonut, että tällainen säännöstö on omiaan kuulumaan kyseisen direktiivin 1 artiklan 4 kohdan alaan ja näin ollen jäämään kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jolloin sen yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa on tutkittava ainoastaan primaarioikeuden kannalta.
41
Unionin lainsäätäjän tarkoituksen osalta on todettava, että ehdotusta palveluista sisämarkkinoilla annettavan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi koskevasta Euroopan parlamentin mietinnöstä [A6-0409/2005] ilmenee, että direktiivin 2006/123 nykyisen johdanto-osan 11 perustelukappale, joka liittyy kyseisen direktiivin nykyisen 1 artiklan 4 kohtaan, sisällyttämisen tarkoituksena oli ”täsmentää [kyseisen direktiivin] soveltamisalaa”.
42
Edellä esitetystä seuraa, että taatakseen kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden suojelemisen tai edistämisen tavoitteen saavuttamisen unionin lainsäätäjä on katsonut aiheelliseksi, etteivät toimenpiteet, joilla tavoitellaan tätä päämäärää, kuulu direktiivin 2006/123 soveltamisalaan, kuitenkin sillä täsmennyksellä, että sen 1 artiklan 4 kohdan sanamuodon mukaan tämä mahdollisuus ei vapauta velvollisuudesta varmistaa, että kyseiset toimenpiteet ovat unionin oikeuden ja erityisesti SEUT 34 ja SEUT 56 artiklan, joita ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmas kysymys koskee, mukaisia.
43
Kun lisäksi otetaan huomioon Amazon EU:n ja komission huomautukset direktiivin 2000/31 sovellettavuudesta, on kuitenkin lisättävä, että kyseisen direktiivin 1 artiklan 6 kohdalla on sama oikeudellinen ulottuvuus kuin direktiivin 2006/123 1 artiklan 4 kohdalla, jonka sanamuoto on pääosin sama. Näin ollen on niin, että ilman, että on tarpeen tutkia, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen toimenpide direktiivin 2000/31 2 artiklan h alakohdan ii luetelmakohdan soveltamisalaan tai kyseisellä direktiivillä käyttöön otettuun ”yhteensovitettuun alaan”, on riittävää todeta, että viimeksi mainittua direktiiviä ei joka tapauksessa sovelleta kansalliseen toimenpiteeseen, jonka tarkoituksena on suojella kulttuurista tai kielellistä monimuotoisuutta, samalla tavoin kuin edeltävässä kohdassa on todettu direktiivin 2006/123 osalta.
44
Näin ollen siltä osin kuin voidaan katsoa, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen toimenpiteen tarkoituksena on suojella kulttuurista monimuotoisuutta, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi, kyseisen toimenpiteen yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa ei voida tarkastella kummankaan näiden kahden direktiivin kannalta.
45
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2006/123 1 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että siinä suljetaan kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäsenvaltion toteuttama toimenpide, jossa vahvistetaan kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella.
Toinen kysymys
46
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Kolmas kysymys
47
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti, onko SEUT 34 ja SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltion toteuttamaa toimenpidettä, jossa vahvistetaan vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella, on tarkasteltava yksinomaan SEUT 34 artiklassa taatun tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta vai onko sitä tarkasteltava yksinomaan SEUT 56 artiklassa taatun palveluiden tarjoamisen vapauden kannalta, ja jos kyseessä on ensimmäinen tilanne, onko sen katsottava koskevan 24.11.1993 annetussa tuomiossa Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tarkoitettua myyntijärjestelyä.
48
Ensiksi sen määrittämiseksi, mitä perusvapautta pääasiaan sovelletaan, on otettava huomioon pääasiassa kyseessä olevan kansallisen toimenpiteen kohde (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2004, Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, 24 ja 25 kohta ja tuomio 19.12.2024, Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C‑295/23, EU:C:2024:1037, 50 kohta).
49
Nimittäin silloin, kun kansallinen toimenpide vaikuttaa sekä tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen että palvelujen tarjoamisen vapauteen, tätä toimenpidettä on tutkittava pääsääntöisesti suhteessa jompaankumpaan näistä perusvapauksista, jos toinen näistä perusvapauksista on kyseisissä olosuhteissa täysin toissijainen toiseen perusvapauteen nähden ja voidaan liittää siihen (ks. vastaavasti tuomio 24.3.1994, Schindler, C‑275/92, EU:C:1994:119, 22 kohta ja tuomio 11.2.2021, Katoen Natie Bulk Terminals ja General Services Antwerp, C‑407/19 ja C‑471/19, EU:C:2021:107, 84 kohta).
50
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella toimenpiteellä vahvistetaan sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, ostajille toimitusten vähimmäishinnat, jotka kirjojen vähittäismyyjien on veloitettava ostajilta, joten siinä ei säännellä kyseisten vähittäismyyjien ja kuljetuspalvelun tarjoajien välisiä sopimuksia eikä näille palveluntarjoajille asetettuja hintoja tai ehtoja.
51
Sitä vastoin on niin, kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 76 ja 77 kohdassa, että kyseinen toimenpide vaikuttaa viime kädessä siihen kokonaishintaan, jonka ostajan maksaa saadakseen kirjan haltuunsa. Kyseisen toimenpiteen soveltamisen seurauksena tämä kokonaishinta nimittäin nousee tilanteessa, jossa kirjaa ei noudeta vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, kun taas vähittäiskauppiailla on vain hyvin rajallinen harkintavalta kyseisen kirjan hinnan määrittämisessä sellaisenaan.
52
Näin ollen on niin, että kun pääasiassa kyseessä oleva kansallinen toimenpide koskee erityisesti kirjojen vähittäismyyjiä, koska se vaikuttaa kirjojen eli tavaroiden kokonaismyyntihintaan, sitä on tarkasteltava yksinomaan tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta.
53
Toiseksi siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, koskeeko pääasiassa kyseessä oleva toimenpide 24.11.1993 annetussa tuomiossa Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tarkoitettua myyntijärjestelyä, on muistutettava, että tavaroiden vapaa liikkuvuus on yksi EUT-sopimuksen perusperiaatteista, joka ilmenee SEUT 34 artiklassa määrättynä jäsenvaltioiden välisen tuonnin määrällisiä rajoituksia ja kaikkia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskevana kieltona (tuomio 18.6.2019, Itävalta v. Saksa, C‑591/17, EU:C:2019:504, 119 kohta).
54
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskeva kielto, josta on määrätty SEUT 34 artiklassa, koskee kaikkia jäsenvaltioiden toimenpiteitä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa unionin sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti (ks. vastaavasti tuomio 11.7.1974, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, 5 kohta ja tuomio 10.7.2025, Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, 40 kohta).
55
Edellä mainitun 24.11.1993 annetun tuomion Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) 16 ja 17 kohdasta käy ilmi, että tiettyjä myyntijärjestelyjä rajoittavien tai ne kieltävien kansallisten oikeussääntöjen soveltamisella muista jäsenvaltioista tuotuihin tuotteisiin ei tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoiteta jäsenvaltioiden välistä kauppaa suoraan tai välillisesti, jos niitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion alueella toimiviin toimijoihin ja jos niillä on oikeudellisesti ja tosiasiallisesti sama vaikutus sekä kotimaisten tuotteiden että muista jäsenvaltioista maahantuotujen tuotteiden markkinointiin. Jos nämä edellytykset täyttyvät, tällaisten säädösten soveltaminen sellaisten toisesta jäsenvaltiosta tuotujen tuotteiden myyntiin, jotka ovat tämän valtion oikeussääntöjen mukaisia, ei nimittäin ole omiaan estämään näiden tuotteiden markkinoille pääsyä eikä rajoittamaan sitä enempää kuin kotimaisten tuotteiden markkinoille pääsyä.
56
Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että vaikka jäsenvaltion toteuttaman toimenpiteen tarkoituksena tai vaikutuksena ei olisi kohdella muista jäsenvaltioista peräisin olevia tuotteita epäedullisemmin, toimenpide kuuluu SEUT 34 artiklassa tarkoitetun ”määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavan toimenpiteen” käsitteen piiriin, jos se vaikeuttaa muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden pääsyä tietyn jäsenvaltion markkinoille (ks. vastaavasti tuomio 10.2.2009, komissio v. Italia, C‑110/05, EU:C:2009:66, 37 kohta).
57
Tästä oikeuskäytännöstä käy ilmi yhtäältä, että myyntijärjestelyn käsite kattaa ainoastaan kansalliset säännöt, jotka koskevat tapaa, jolla tuotteita voidaan myydä, joten sen alaan eivät kuulu säännöt, jotka koskevat tapaa, jolla tavarat voidaan toimittaa ostajille (ks. analogisesti tuomio 18.6.2019, Itävalta v. Saksa, C‑591/17, EU:C:2019:504, 128 ja 129 kohta).
58
Toisaalta on niin, että vaikka kansallista toimenpidettä sovelletaan kaikkiin kirjojen vähittäiskauppiaisiin, se, että kyseisellä toimenpiteellä otetaan käyttöön sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, ostajille toimitusten vähimmäishinnat, rasittaa erityisesti etämyyntiä, koska sen seurauksena kirjan kokonaishinta, jonka ostaja maksaa saadakseen sen haltuunsa muualla kuin kyseisissä kaupoissa, nousee. Näin ollen se, että jäsenvaltion säännöstössä säädetään tällaisesta käyttöön ottamisesta, on omiaan vaikuttamaan enemmän muiden jäsenvaltioiden toimijoihin, joilla on vähemmän mahdollisuuksia toimittaa etämyynnissä tilattuja kirjoja kyseisiin kauppoihin, kuin ensiksi mainitun jäsenvaltion toimijoilla. Tällainen käyttöön ottaminen on siis omiaan rajoittamaan enemmän muista jäsenvaltiosta lähtöisin olevien kirjojen pääsyä markkinoille, joten se on SEUT 34 artiklassa tarkoitettu määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide (ks. analogisesti tuomio 19.10.2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, 23 kohta).
59
Näin ollen on katsottava, että 24.11.1993 annetussa tuomiossa Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tarkoitettu myyntijärjestelyn käsite ei koske pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista toimenpidettä.
60
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 34 artiklaa ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion toteuttamaa toimenpidettä, jossa vahvistetaan vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella, on tarkasteltava yksinomaan SEUT 34 artiklassa taatun tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta eikä sen ole katsottava koskevan 24.11.1993 annetussa tuomiossa Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tarkoitettua myyntijärjestelyä.
Oikeudenkäyntikulut
61
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 1 artiklan 4 kohtaa
on tulkittava siten, että
siinä suljetaan kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäsenvaltion toteuttama toimenpide, jossa vahvistetaan kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseksi tai edistämiseksi vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella.
2)
SEUT 34 artiklaa ja SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion toteuttamaa toimenpidettä, jossa vahvistetaan vähimmäishinnat sellaisten kirjojen, joita ostaja ei nouda vähittäismyyntiä harjoittavasta kirjakaupasta, toimituksille ostajille kyseisen jäsenvaltion alueella, on tarkasteltava yksinomaan SEUT 34 artiklassa taatun tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta eikä sen ole katsottava koskevan 24.11.1993 annetussa tuomiossa Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tarkoitettua myyntijärjestelyä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.