62002CC0115_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Asiassa komissio vastaan Ranska 26.9.2000 antamassaan tuomiossa(1) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei Ranskan tasavalta ole noudattanut perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on tullut EY 28 artikla) mukaisia velvoitteitaan, koska se on teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön perusteella pannut täytäntöön tulliviranomaisten haltuunottomenettelyjä, jotka kohdistuvat tavaroihin, jotka on laillisesti valmistettu yhdessä Euroopan yhteisön jäsenvaltiossa ja jotka on tarkoitettu sen jälkeen, kun ne on kuljetettu Ranskan alueen kautta, saatettaviksi toisen jäsenvaltion markkinoille, jossa niitä voidaan myydä laillisesti.
2 Nyt Cour de cassation (Ranska) haluaa pääasiassa tietää, voidaanko tätä oikeuskäytäntöä soveltaa myös tavaroihin, jotka on laillisesti valmistettu yhdessä Euroopan yhteisön jäsenvaltiossa ja tarkoitettu saatettaviksi kolmannen maan, tässä tapauksessa Puolan, markkinoille.
I
Asiaan liittyvät oikeussäännöt
A
Yhteisön lainsäädäntö
3 Cour de cassation pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan nimenomaan EY 28 artiklaa, ja viittaa sen lisäksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Puolan tasavallan välisestä assosioinnista tehdyn Eurooppa-sopimuksen(2) (jäljempänä assosiaatiosopimus) 10 artiklan 4 kohtaan, jossa määrätään seuraavaa:
"Yhteisöstä peräisin olevien tavaroiden määrälliset tuontirajoitukset Puolaan ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet poistetaan tämän sopimuksen voimaantulopäivästä lukuun ottamatta liitteessä V lueteltuja, joiden osalta poistaminen tapahtuu mainitun liitteen aikataulun mukaisesti."
4 Assosiaatiosopimuksen 35 artiklassa määrätään seuraavaa:
"Sopimuksella ei estetä sellaisia tuontia, vientiä tai kauttakuljetusta koskevia kieltoja tai rajoituksia, jotka ovat perusteltuja - - henkisen, teollisen tai kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi - - . Nämä kiellot tai rajoitukset eivät kuitenkaan saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai peiteltyyn rajoittamiseen osapuolten välisessä kaupassa."
B
Kansallinen lainsäädäntö
5 Code de la propriété intellectuellen (teollis- ja tekijänoikeuksia säätelevä lakikoonnelma) L.-716-8 §:ssä, joka lisättiin koonnelmaan 5.2.1994 annetun lain 94-102
11 §:llä,(3) säädetään seuraavaa:
"Tulliviranomaiset voivat rekisteröidyn tavaramerkin haltijan tai vientiä koskevan yksinoikeuden haltijan kirjallisesta hakemuksesta ottaa tullivalvonnan yhteydessä haltuunsa tavarat, joita haltija väittää väärennöksiksi tavaramerkistä, jonka tämä on rekisteröinyt tai jonka käyttämiseen tällä on yksinoikeus.
Tulliviranomaisten on viipymättä ilmoitettava tavaroiden haltuunotosta viralliselle syyttäjälle, hakijalle sekä tavaroiden hallussapitäjälle tai tavaranhaltijalle.
Haltuunottomääräys kumotaan kokonaisuudessaan, jollei hakija ole osoittanut tulliviranomaisille kymmenen arkipäivän kuluessa haltuunottomääräyksen tiedoksiannosta:
- että Tribunal de grande instancen presidentti on määrännyt asiassa turvaamistoimenpiteitä tai
- että hakija on kannellut asiasta siviili- tai rikostuomioistuimeen ja antaneensa vaadittavan vakuuden itselleen mahdollisesti syntyvän vastuun varalta, mikäli myöhemmin voidaan osoittaa, ettei kyseisiä tavaroita ole väärennetty. - - "
II
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
6 Rioglass SA (jäljempänä Rioglass) on Espanjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka valmistaa ja tuo markkinoille kaikkiin automerkkeihin sopivia tuulilaseja ja ikkunoita. Asiakirjavihkon mukaan Rioglassin hyväksyi ranskalaisten Peugeot-, Citroën- ja Renault-autonvalmistajien tavarantoimittajaksi Sogédac-niminen yhtiö, joka kyseisten valmistajien välittäjänä ja sisäänostajana vastaa niiden tavarantoimittajien hyväksymisestä.
7 Rioglass myi marraskuussa 1997 Jannille, Puolassa toimivalle yritykselle, erän tuulilaseja ja ikkunoita, jotka oli tarkoitettu Espanjassa laillisesti valmistettuihin eri automerkkeihin. Rioglass antoi tavarat kuljetettavaksi Espanjan oikeuden mukaan perustetulle yhtiölle Transremar SL:lle (jäljempänä Transremar). Tavarat vietiin Espanjasta Puolaan 24.11.1997 annetulla EXT2-passitusasiakirjalla. Ne oli siis asetettu suspensiomenettelyyn, joka mahdollisti niiden kuljettamisen yhteisön tullialueella sijaitsevasta tullitoimipaikasta Puolaan tuontitullitta ja ilman muita maksuja ja kauppapoliittisia toimenpiteitä. Tietyissä Peugeotin, Citroënin tai Renaultin automalleihin asennettavissa tuulilaseissa ja ikkunoissa oli lasinvalmistajan tuotemerkin vieressä näiden ranskalaisten autonvalmistajien kuvatunnus tai merkki.
8 Ranskan tulliviranomaiset tarkastivat Transremarin omistaman kuorma-auton 25.11.1997 lähellä Bordeaux'ta. Tarkastuksen jälkeen tulliviranomaiset antoivat määräyksen tavaroiden haltuunotosta ja 27.11.1997 määräyksen niiden takavarikoimisesta tavaramerkin väärennysepäilyn vuoksi.
9 Rioglass ja Transremar jättivät välitoimista päättävälle tuomioistuimelle hakemuksen, jossa ne pyysivät sitä kumoamaan haltuunotto- ja takavarikkomääräykset. Välitoimista päättävä tuomioistuin hylkäsi hakemukset 8.12.1997 ja 8.1.1998 antamillaan määräyksillä, joista hakijat valittivat Bordeaux'n Cour d'appeliin (Ranska). Ne voittivat oikeudenkäynnin, ja Cour d'appel totesi 22.11.1999 antamassaan tuomiossa sekä kuorma-auton että tuulilasien ja ikkunoiden haltuunoton loukkaavan omistusoikeutta ja määräsi Administration des douanes et droits indirectsin (jäljempänä Administration des douanes) palauttamaan haltuunotetut tavarat, asiakirjat ja vakuudet.
10 Administration des douanes valitti tuomiosta Cour de cassationiin, joka edellä mainitun asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion perusteella katsoi riidan ratkaisemisen edellyttävän yhteisön oikeuden tulkintaa siitä, voidaanko kyseisessä yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa annettua ratkaisua soveltaa myös esillä olevassa asiassa.
11 Cour de cassation päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko EY:n perustamissopimuksen 30 artiklaa, josta on tullut EY 28 artikla, tulkittava siten, että se estää panemasta teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön perusteella täytäntöön tulliviranomaisten haltuunottomenettelyjä, jotka kohdistuvat tavaroihin, jotka on laillisesti valmistettu jossakin Euroopan yhteisön jäsenvaltiossa ja jotka on tarkoitettu sen jälkeen, kun ne on kuljetettu Ranskan alueen kautta, saatettaviksi yhteisön ulkopuolisten maiden, tässä tapauksessa Puolan, markkinoille?"
III
Arviointi
12 Väliintulijoista Ranskan hallitus on ainoa, joka katsoo, että riidanalaiset haltuunottomääräykset ovat yhteisön oikeuden mukaisia.
13 Sen mielestä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tekee virheen vedotessaan EY 28 artiklaan. Ranskan hallituksen mukaan sitä ei tässä tapauksessa voida soveltaa, koska kyseiset tavarat on tarkoitettu saatettaviksi kolmannen maan markkinoille. Siksi ei ole perusteltua viitata kyseiseen artiklaan, jonka soveltamisala rajoittuu pelkästään yhteisön sisäiseen kauppaan. Ranskan hallituksen mukaan tästä seuraa, ettei myöskään edellä mainitulla asiassa komissio vastaan Ranska annetulla tuomiolla ole tässä tapauksessa merkitystä.
14 Koska tavarat on tarkoitettu vietäviksi Puolaan, asiassa olisi Ranskan hallituksen mukaan sovellettava kyseisen maan kanssa tehtyä assosiaatiosopimusta ja erityisesti sen 10 artiklan 4 kohtaa ja 35 artiklaa.
15 Tässä yhteydessä Ranskan hallitus viittaa oikeuskäytäntöön,(4) jonka mukaan perustamissopimuksen artiklan ja assosiaatiosopimuksen artiklan sanamuotojen samankaltaisuus ei tarkoita, että näitä kahta määräystä olisi tulkittava samalla tavalla. Assosiaatiosopimuksella on eri tarkoitus kuin perustamissopimuksella, ja tämä seikka on otettava huomioon tulkittaessa kyseisiä tekstejä.
16 Rioglass ja Transremar sekä komissio ja Portugalin hallitus eivät sen sijaan viittaa lainkaan assosiaatiosopimukseen. Ne katsovat, että esillä olevaan asiaan on sovellettava EY 28 ja EY 30 artiklaa ja että sen ratkaisu siten määräytyy edellä mainitun asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion mukaan.
17 Rioglass ja Transremar vetoavat myös jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1998 annettuun neuvoston direktiiviin 89/104/ETY.(5)
18 Kaikki väliintulijat viittaavat lopuksi asetukseen N:o 3295/94.(6) Ranskan hallitus pitää asetusta pätevänä perusteena kyseiseen riitaan johtaneille tulliviranomaisten toimenpiteille, kun taas Portugalin hallitus ja komissio kiistävät sen merkityksellisyyden.
19 Edellä esitetystä kuvauksesta käy ilmi, että tavaroiden kauttakuljetusta on kiistatta rajoitettu. Kyseinen kansallinen lainsäädäntö sallii tulliviranomaisten pitää riidanalaisia tavaroita hallussaan kymmenen päivän ajan. Tämän jälkeen toimivaltainen kansallinen tuomioistuin voi määrätä ne valtiolle menetetyiksi.
20 Koska yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt kannat siitä, minkä määräyksen perusteella kyseistä tavaroiden liikkuvuuden rajoittamista on arvioitava, poikkeavat toisistaan, on ensin syytä tarkastella, voidaanko esillä olevaan asiaan todella soveltaa EY 28 artiklaa, jota yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisukysymys koskee.
21 Ranskan hallitus on ainoa, jonka mielestä tähän kysymykseen on vastattava kielteisesti. Se perustelee kantaansa sillä, että tavarat on tässä tapauksessa tarkoitettu vietäviksi kolmannen maan markkinoille, mikä sen mukaan estää soveltamasta EY 28 artiklaa, koska sitä voidaan soveltaa vain sellaisiin kansallisiin toimenpiteisiin, jotka voivat rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa.
22 On kuitenkin todettava, ettei se, että tällainen nyt kyseessä olevan kaltainen toimenpide rajoittaa kolmannen maan markkinoille tarkoitettujen tavaroiden liikkumista, suinkaan merkitse, etteikö sama toimenpide voisi estää kyseisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta myös sisämarkkinoilla. Tarkoituksena ei siis ole - kuten asiassa Bouhelier annetussa tuomiossa,(7) johon Ranskan hallitus viittaa - soveltaa perustamissopimusta kauppasuhteisiin yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa, vaan tutkia, vaikuttaako kyseinen toimenpide jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin.
23 Tässä tapauksessa näin on selvästi käynyt, koska riidanalainen kansallinen toimenpide estää tai ainakin rajoittaa toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen tavaroiden kauttakuljetusta Ranskassa. Kuten yhteisöjen tuomioistuin jo totesi edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska antamassaan tuomiossa, tällainen tulliviranomaisten haltuunotto, "joka hidastaa tavaroiden liikkumista ja voi estää sen täysin, jos toimivaltainen tuomioistuin määrää tavarat takavarikoitaviksi, rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta".(8)
24 Kuten komissio korostaa, toimenpide vaikuttaa sisämarkkinoihin kahdella tavalla. Ensinnäkin yhteisön jäsenvaltiosta peräisin olevien tavaroiden kauttakuljetus, rahtiliikenteen harjoittaminen mukaan luettuna, on taloudellista toimintaa, joka sinällään kuuluu perustamissopimuksessa määrättyihin perusvapauksiin. Toiseksi muunlaisen ratkaisun seurauksena voisi olla, että jäsenvaltiossa valmistettujen kolmansien maiden markkinoille saatettaviksi tarkoitettujen tuotteiden viennin laillisuus riippuisi siitä, mitä reittiä tavarat kuljetetaan yhteisössä. Tämä voisi johtaa kaupan vääristymiin ja rajoittaisi siten selvästi vapaata liikkuvuutta ja kilpailuedellytyksiä yhtenäismarkkinoilla.
25 Nämä kaksi vaikutusta syntyvät täysin riippumatta jäsenvaltiossa kauttakuljetuksessa olevien tavaroiden määränpäästä. Tästä seuraa, että EY 28 ja EY 30 artiklaa voidaan soveltaa pääasian kaltaisissa tilanteissa riippumatta siitä, onko haltuunotetut tavarat tarkoitettu kolmannen maan markkinoille.
26 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö tukee tätä päätelmää. Yhteisöjen tuomioistuin soveltaa aina perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklaa (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla) asioissa, joissa on kyse ongelmista tavaroiden kauttakuljetuksessa yhteisön jäsenvaltion kautta kolmanteen maahan.(9) Nämä asiat eroavat Ranskan hallituksen mainitsemista asioista, joissa ei, päinvastoin kuin tässä tapauksessa, ollut ongelmana kauttakuljetus yhteisön jäsenvaltiossa. Yhteisöjen tuomioistuin arvioi tilannetta tavaroiden määrämaan kanssa tehtyjen voimassa olevien assosiaatiosopimusten mukaisesti vain Ranskan hallituksen mainitsemien kaltaisissa asioissa.
27 Tavaroiden kauttakuljetuksessa yhteisön jäsenvaltion kautta kolmanteen maahan ilmenneisiin ongelmiin liittyvän oikeuskäytännön(10) mukaan "on tulliliiton johdosta ja jäsenvaltioiden keskinäisen edun vuoksi hyväksyttävä tavaroiden kauttakulkuvapauden yleinen periaate yhteisön sisällä. Tätä periaatetta tukee myös perustamissopimuksen 36 artiklan maininta 'kauttakuljetus'."
28 Edellä esitetystä seuraa, että sitä, onko riidanalainen kauttakuljetuksen rajoitus perusteltu, on arvioitava nimenomaan perustamissopimuksen määräysten perusteella. Sen vuoksi ei ole tarpeen tarkastella EU:n ja Puolan välisen assosiaatiosopimuksen määräyksiä eikä etenkään ratkaista, onko niitä tulkittava samalla tavalla kuin tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä.
29 On kuitenkin palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön(11) mukaan perustamissopimuksen määräyksiä ei voida soveltaa, jos yhteisö on toteuttanut yhdenmukaistamistoimenpiteitä kyseisellä alalla. Tavaramerkkioikeuden alalla on voimassa yhteisön yhdenmukaistamissääntöjä.(12)
30 On kuitenkin huomattava, ettei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksessä viitata yksinomaan tavaramerkkioikeuteen, vaan teollis- ja tekijänoikeuksiin yleisesti. Tästä seuraa, ettei tavaramerkkeihin liittyvien yhteisön sääntöjen olemassaolo voi vaikuttaa ratkaisevasti siihen, miten ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava. Lisäksi esillä olevaan asiaan liittyvät tosiseikat eivät rajoitu pelkästään tavaramerkkeihin. Kuten komissio muistuttaa, Ranskan tulliviranomaiset mainitsivat 25. ja 27.11.1997 antamissaan määräyksissä epäilevänsä myös malliväärennystä.
31 Lisäksi mainittu direktiivi 89/104/ETY ja asetus N:o 40/94 eivät sisällä säännöksiä sellaisista tilapäisistä turvaamistoimista, joita tulliviranomaiset tässä tapauksessa toteuttivat. Mallioikeuden osalta riittää, kun todetaan, ettei mallien oikeudellisesta suojasta 13 päivänä lokakuuta 1998 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 98/71/EY,(13) sovellettu tosiseikkojen tapahtuma-aikana. Mallisuoja yhdenmukaistetaan direktiivissä joka tapauksessa vain osittain, etenkin nyt kysymyksessä olevien kaltaisten auton varaosien tapauksessa, sillä niiden osalta direktiivissä viitataan kansalliseen oikeuteen. Tämä ilmenee direktiivin 14 artiklasta, jossa todetaan seuraavaa: "Siihen saakka, kunnes direktiivin tarkistukset on hyväksytty komission ehdotuksesta 18 artiklan säännösten mukaisesti, jäsenvaltioiden on pidettävä voimassa nykyiset säädöksensä, jotka liittyvät osan suojatun mallin käyttöön moniosaisen tuotteen korjaamiseen alkuperäisen ulkoasun palauttamiseksi, ja niiden on tehtävä muutoksia näihin säännöksiin vain, jos tarkoituksena on tällaisten osien markkinoiden vapauttaminen."
32 Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella esillä oleva asia ei ole sellainen, jossa säännösten yhdenmukaistaminen estäisi perustamissopimuksen sääntöjen soveltamisen.
33 Seuraavaksi on aiheellista selvittää, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia toimenpiteitä perustella EY 30 artiklassa mainituilla näkökohdilla, nimittäin teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelemiseen liittyvillä syillä, joihin Ranskan viranomaiset vetoavat ja joita kaikki väliintulijat ovat huomautuksissaan tarkastelleet.
34 Aluksi on huomautettava, että tämä arviointi esitetään samanlaisena kuin edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa. Kyseessä ovat samat haltuunottomenettelyt ja niiden perusteleminen EY 30 artiklassa mainituilla teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelemista koskevilla syillä kuin edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetussa tuomiossa.
35 On totta, että pääasiassa on myös ja ennen kaikkea kyse epäillystä tavaramerkin väärennyksestä, kun taas edellä mainittu tuomio koskee mahdollista malliväärennystä. Kuten seuraavassa osoitetaan, tämä ero ei vaikuta mitenkään päättelyyn.
36 Ensinnäkin on palautettava mieleen yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska esittämä arviointi. Siinä korostetaan, että mainitsemalla teollisoikeuksien ja kaupallisen oikeuksien suojelun yhtenä perusteena tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittamiselle perustamissopimuksen 36 artiklassa pyritään sovittamaan yhteen tavaroiden vapaata liikkuvuutta sekä teollisoikeuksia ja kaupallisia oikeuksia koskevat vaatimukset estämällä se, että yhteismarkkinoiden sisällä ylläpidetään tai aiheutetaan markkinoiden keinotekoista eristämistä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tässä määräyksessä "sallitaan tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta poikkeaminen teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojaamiseksi ainoastaan, jos se on perusteltua sellaisten oikeuksien suojaamiseksi, jotka ovat osa teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien ydinsisältöä (ks. mm. asia C-10/89, Hag GF II, tuomio 17.10.1990, Kok. 1990, s. I-3711, 12 kohta ja asia C-61/97, FDV, tuomio 22.9.1998, Kok. 1998, s. I-5171, 13 kohta)."
37 Yhteisöjen tuomioistuin tarkastelee seuraavaksi kyseisen teollisoikeuden ja kaupallisen oikeuden eli mallioikeuden ydinsisältöä ja tutkii, oliko varaosien mallioikeuden haltijan mahdollisuus estää kolmansia kauttakuljettamasta ilman hänen suostumustaan kyseisiä tavaroita osa hänen omistamansa mallioikeuden ydinsisältöä.
38 Tähän kysymykseen yhteisöjen tuomioistuin vastaa kielteisesti tekemällä eron yhtäältä myynnin, valmistuksen ja maahantuonnin ja toisaalta kauttakuljetuksen välillä. Myynti, valmistus ja maahantuonti tarkoittavat sitä, että kolmas käyttää tuotteen ulkomuotoa, jota mallioikeudella pyritään suojaamaan. Mallioikeuden ydinsisältönä on siis mallioikeuden haltijan yksinoikeus myydä ensimmäisenä tuote, jolla on suojattu ulkomuoto, joten lupa mallin käyttämiseen edellyttää maksujen suorittamista mallioikeuden haltijalle.
39 Kauttakuljetukseen ei sen sijaan liity suojatun mallin ulkomuodon käyttämistä, joten se ei ole osa malleja koskevan teollisoikeuden ja kaupallisen oikeuden ydinsisältöä.
40 Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että tavaroiden vapaan liikkuvuuden estettä, joka aiheutuu siitä, että tuote otetaan jäsenvaltion tullissa haltuun sen kauttakuljetuksen estämiseksi, ei voida perustella teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelemista koskevilla syillä.
41 Tätä päättelyä voidaan soveltuvin osin käyttää myös tässä tapauksessa.
42 Tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen voidaan sallia ainoastaan, jos se on perusteltua teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien, siis tässä tapauksessa tavaramerkkioikeuden, ydinsisällön suojaamiseksi.
43 Kuten komissio perustellusti huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään(14) jo kertaalleen täsmentänyt tavaramerkkioikeuden ydinsisältöä, jolla tarkoitetaan erityisesti sitä, että tavaramerkin haltijalle annetaan yksinoikeus tavaramerkin käyttämiseen laskettaessa tuote ensimmäisen kerran liikkeeseen.
44 Kuten edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska kyseessä olevan mallioikeuden tapauksessa, ydinsisällöllä tarkoitetaan yksinoikeutta käyttää tavaramerkkiä saatettaessa tuote ensimmäisen kerran markkinoille. Kauttakuljetus on jo luonteeltaan sellaista, ettei siihen voi sisältyä tällaista yksinoikeutta. Se ei voi vaikuttaa tavaramerkkioikeuden ydinsisältöön, koska se on pelkkää tavaroiden fyysistä kuljettamista, johon ei liity tavaroiden myyntiä, kuten yhteisöjen tuomioistuin edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetussa tuomiossa(15) huomauttaa.
45 Tämä päätelmä on pätevä, oli kauttakuljetettavien tavaroiden lopullinen määränpää mikä tahansa. Se, sijaitseeko määränpää toisessa jäsenvaltiossa vai kolmannessa maassa, ei vaikuta mitenkään siihen tosiseikkaan, ettei kauttakuljetukseen määritelmänsä mukaan liity tavaroiden myyntiä. Sen vuoksi se ei voi vaikuttaa tavaramerkkioikeuden ydinsisältöön, jolla tarkoitetaan nimenomaan oikeutta saattaa tavaramerkillä suojattu tuote ensimmäisen kerran markkinoille.
46 Edellä olevasta seuraa, että tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitusta, joka aiheutuu siitä, että toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistetut tavarat otetaan tullissa haltuun niiden kauttakuljetuksen estämiseksi, ei voida perustella teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelemista koskevilla syillä.
47 Lopuksi on syytä huomata, ettei ole väitetty, että haltuunotto olisi välttämätöntä tavaroiden alkuperän ja määränpään tarkastamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuin totesi jo edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion 48 kohdassa, ettei kyseistä haltuunottoa voida näin perustella, koska tämäntyyppinen tarkastus pitäisi tavallisesti voida tehdä paikan päällä. Se lisää, että kymmenen päivää kestävä hallussapito on joka tapauksessa suhteeton tällaisen tarkastuksen tavoitteeseen nähden.
48 Ranskan hallitus huomauttaa vielä, että sen tulliviranomaiset suorittivat haltuunoton edellä mainitun asetuksen N:o 3295/94
1 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan perusteella. Siinä säädetään seuraavaa:
"Tässä asetuksessa määritetään - - edellytykset, joilla tulliviranomaisten on toteutettava toimenpiteitä, kun väärennetyiksi tai laittomasti valmistetuiksi epäiltyjä tavaroita - - ilmoitetaan vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi, vietäviksi tai jälleenvietäviksi - - ".
49 Komissio kuitenkin perustellusti muistuttaa, että oikeuskäytännön mukaan tämä säännös koskee ainoastaan kolmansista maista peräisin olevia tavaroita.(16) Pääasiassa kyseessä olevat tavarat olivat kuitenkin kiistatta yhteisötavaroita, jotka oli laillisesti valmistettu toisessa jäsenvaltiossa.
50 Tavarat eivät menetä tätä tullioikeudellista asemaa, vaikka niistä ei tehtäisi vienti-ilmoitusta, vaan ne säilyttävät sen siihen asti, kunnes ne on tosiasiallisesti viety yhteisön tullialueelta. Asetuksen N:o 2913/92(17)
4 artiklan 8 kohdan toisessa alakohdassa säädetään tältä osin, että "yhteisötavarat menettävät tämän tullioikeudellisen aseman, kun ne tosiasiallisesti viedään yhteisön tullialueelta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [sisäistä passitusmenettelyä koskevien] 163 ja 164 artiklan soveltamista". Myöskään asettaminen sisäiseen passitusmenettelyyn, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa, ei aiheuta tavaroiden yhteisöaseman menetystä, sillä tullikoodeksin 163 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että "sisäisessä passitusmenettelyssä yhteisötavarat voivat 2-4 kohdassa säädetyin edellytyksin liikkua yhteisön tullialueella sijaitsevasta paikasta toiseen kolmannen maan alueen kautta tavaroiden tullioikeudellisen aseman muuttumatta. - - ".
51 Yhteisötavaran asema riittää tässä tapauksessa jo yksinään estämään asetuksen N:o 3295/94 soveltamisen. Siksi ei ole tarpeen tarkastella Ranskan hallituksen väitettä, jonka mukaan asetuksen 4 artiklassa säädettyjen edellytysten, jotka koskevat oikeudenhaltijan kirjallista hakemusta, jossa pyydetään tulliviranomaisten toimenpiteitä, voidaan tässä tapauksessa katsoa täyttyneen; komissio on väitteestä eri mieltä, ja katsoo lisäksi, ettei tässä tapauksessa 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla "ilmennyt selvästi" tavaramerkin olevan väärennetty, mikä olisi riittänyt perusteeksi tavaroiden haltuunotolle, sekä vetoaa tässä yhteydessä siihen, että Cour d'appelin mukaan 4 artiklaa ei ollut noudatettu.
52 Edellä esitetystä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tulliviranomaisten suorittama haltuunotto rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta EY 28 artiklan vastaisella tavalla eikä sitä voida perustella EY 30 artiklassa tarkoitetuilla teollisoikeuksiin ja kaupallisiin oikeuksiin liittyvillä syillä.
IV
Ratkaisuehdotus
53 Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Cour de cassationin (Ranska) kysymykseen seuraavasti:
EY 28 artiklaa on tulkittava siten, että se estää panemasta teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön perusteella täytäntöön tulliviranomaisten haltuunottomenettelyjä, jotka kohdistuvat tavaroihin, jotka on laillisesti valmistettu jossakin Euroopan yhteisön jäsenvaltiossa ja jotka on tarkoitettu sen jälkeen, kun ne on kuljetettu Ranskan alueen kautta, saatettaviksi kolmannen maan, tässä tapauksessa Puolan, markkinoille.
(1) - Asia C-23/99, Kok. 2000, s. I-7653.
(2) - EYVL 1993, L 348, s. 2.
(3) - JORF, 8.2.1994, s. 2151.
(4) - Asia 225/78, Bouhelier, tuomio 11.10.1979 (Kok. 1979, s. 3151), asia 270/80, Polydor ja RSO, tuomio 9.2.1982 (Kok. 1982, s. 329), asia 104/81, Kupferberg, tuomio 26.10.1982 (Kok. 1982, s. 3641), asia C-312/91, Metalsa, tuomio 1.7.1993 (Kok. 1993, s. I-3751) ja asia C-63/99, Gloszczuk, tuomio 27.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6369).
(5) - EYVL 1989, L 40, s. 1.
(6) - Väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen, viennin, jälleenviennin tai suspensiomenettelyyn asettamisen kieltämistä koskevista toimenpiteistä 22 päivänä joulukuuta 1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3295/94 (EYVL L 341, s. 8).
(7) - Em. alaviitteessä 5 mainittu asia.
(8) - Tuomion 22 kohta.
(9) - Asia C-367/89, Richardt ja "Les Accessoires scientifiques", tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4621) ja asia C-350/97, Monsees, tuomio 11.5.1999 (Kok. 1999, s. I-2921).
(10) - Em. asia Richardt ja "Les Accessoires scientifiques", tuomion 14 kohta.
(11) - Ks. esim. asia 72/83, Campus Oil ym., tuomio 10.7.1984 (Kok. 1984, s. 2727).
(12) - Ks. em. neuvoston direktiivi 89/104/ETY sekä yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1).
(13) - EYVL L 289, s. 28.
(14) - Ks. esim. asia 16/74, Winthrop, tuomio 31.10.1974 (Kok. 1974, s. 1183).
(15) - Tuomion 43 ja 44 kohta.
(16) - Em. asia komissio v. Ranska, tuomion 3 kohta.
(17) - Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1, jäljempänä tullikoodeksi).