62021TJ0441_EXT
ÜLDKOHTU OTSUS (viies koda laiendatud koosseisus)
26. märts 2025 (
*1
)
Konkurents – Keelatud kokkulepped – Euroopa riigivõlakirjade sektor – Otsus, milles tuvastatakse ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Võlakirjade hindade ja nendega kauplemise kooskõlastamine – Tundliku äriteabe vahetamine – Üks ja vältav rikkumine – Eesmärgi tõttu konkurentsipiirang – Õiguspärane huvi rikkumised tuvastada – Trahvisumma arvutamine – Põhisumma – Müügiväärtuse asendusväärtus – Täielik pädevus
Kohtuasjades T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21,
UBS Group AG, asukoht Zürich (Šveits),
UBS AG, asukoht Zürich,
esindajad: advokaadid I. Ioannidis ja C. Riis-Madsen,
hagejad kohtuasjas T‑441/21,
Natixis, asukoht Pariis (Prantsusmaa), esindaja: Barristers-at-Law J. Stratford ja E. Neill, advokaadid J.-J. Lemonnier ja L. Ghebali ning solicitor M. García,
hageja kohtuasjas T‑449/21,
UniCredit SpA, asukoht Milano (Itaalia),
UniCredit Bank AG, asukoht München (Saksamaa),
esindajad: advokaadid I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza, B. Massella Ducci Teri, M. Lesaffre, T. Selwyn Sharpe ja I. Antoniou,
hagejad kohtuasjas T‑453/21,
Nomura International plc, asukoht London (Ühendkuningriik),
Nomura Holdings, Inc., asukoht Tōkyō (Jaapan),
esindajad: advokaat W. Howard, Barristers-al-Law M. Demetriou, C. Thomas ning solicitors N. Seay ja S. Whitfield,
hagejad kohtuasjas T‑455/21,
Bank of America N.A., asukoht Charlotte, Põhja-Carolina (Ameerika Ühendriigid),
Bank of America Corporation, asukoht Wilmington, Delaware (Ameerika Ühendriigid),
esindajad: Barristers-at-Law D. Bailey ja D. Gregory, J. Turner, KC, solicitor D. Liddell ning advokaat D. Slater,
hagejad kohtuasjas T‑456/21,
Portigon AG, asukoht Düsseldorf (Saksamaa), esindajad: advokaadid H.‑J. Niemeyer, M. Röhrig ja C. Dankerl,
hageja kohtuasjas T‑462/21,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad kohtuasjas T‑441/21: M. Domecq, S. Baches Opi, M. Farley ja T. Franchoo; kohtuasjas T‑449/21: M. Farley, T. Franchoo ja I. Söderlund; kohtuasjas T‑453/21: M. Farley, T. Franchoo, S. Baches Opi ja M. Domecq; kohtuasjas T‑455/21: S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley ja T. Franchoo; kohtuasjas T‑456/21: S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley ja T. Franchoo, ja kohtuasjas T‑462/21: M. Farley, A. Keidel, T. Franchoo ja L. Wildpanner,
kostja,
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: president S. Papasavvas, kohtunikud J. Svenningsen (ettekandja), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares ja M. Stancu,
kohtusekretär: ametnik M. Zwozdziak-Carbonne,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 2023. aasta 6., 7., 8., 9., 12., 13. ja 14. juuni kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse (
1
)
1
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑441/21 paluvad UBS Group AG ja UBS AG (edaspidi koos „UBS“) esiteks tühistada komisjoni 20. mai 2021. aasta otsus C(2021) 3489 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum AT.40324 – Euroopa riigivõlakirjad) (edaspidi „vaidlustatud otsus“) ja teiseks vähendada neile selle otsusega määratud trahvi.
2
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑449/21 palub Natixis tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas.
3
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑453/21 paluvad UniCredit SpA ja UniCredit Bank AG (edaspidi koos „UniCredit“) esiteks tühistada vaidlustatud otsus neid puudutavas osas ja teiseks vähendada neile selle otsusega määratud trahvi summat.
4
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑455/21 paluvad Nomura International plc ja Nomura Holdings, Inc. (edaspidi koos „Nomura“) esiteks tühistada vaidlustatud otsus neid puudutavas osas ja teiseks vähendada neile selle otsusega määratud trahvi summat.
5
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑456/21 paluvad Bank of America N.A. ja Bank of America Corporation (edaspidi koos „BofA“) tühistada vaidlustatud otsus neid puudutavas osas.
6
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis kohtuasjas T‑462/21 palub Portigon AG, varem WestLB AG, tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas.
I. Vaidluse taust
A. Euroopa riigivõlakirjade sektor
7
Kõnealune tegevus puudutab Euroopa riigivõlakirju, st euroala liikmesriikide keskvalitsuste emiteeritud ja eurodes nomineeritud riigivõlakirju. Euroopa riigivõlakirjad on võlaväärtpaberid, mis võimaldavad Euroopa valitsustel kaasata kapitali teatavate kulude või investeeringute rahastamiseks, eelkõige olemasoleva võla refinantseerimiseks.
8
Seega võib liikmesriik (emitent) emiteerida võlakirja, et laenata investorilt (võlausaldaja) raha (tinglik väärtus) kindlaksmääratud ajavahemikuks, mis võib olla lühike (nt 2 aastat) või pikk (nt 10 või 30 aastat) ning eelnevalt kindlaks määratud intressimääraga, mis võib olla fikseeritud või muutuv. Emitent maksab võlakirjaomanikule regulaarselt intressi (kupongimakse) ning maksab kokkulepitud lõpptähtpäeval tagasi tingliku väärtuse.
9
Euroopa riigivõlakirju pakub esimest korda müügiks nende emitent või neid pakutakse müügiks tema nimel esmasturul ning seejärel kaubeldakse nendega järelturul.
10
Nende turgude toimimine, mida on kirjeldatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 3–51, on käesoleva kohtuotsuse huvides allpool lühidalt esitatud.
1.
Emissioon esmasturul
11
Euroopa riigivõlakirju emiteerivad esmasturul keskvalitsused. See emissioon on sageli delegeeritud võlahaldusasutusele (debt management office), kes määrab kindlaks emiteerimismenetluse. Nimetatud menetlus toimub tavaliselt kas pakkumismenetlusena, mis on enampakkumise vormis pakkumismenetlus, või sündikaattehingutena, mis on eraõiguslik suunatud pakkumine, milles osaleb piiratum ettevõtjate rühm.
12
Nendes kahes vormis saavad võlakirju omandada üksnes finantsasutused, kellel on esmavahendajate (primary dealers) staatus. Need esmavahendajad konkureerivad esmasturul, et omandada Euroopa riigivõlakirju. Pärast Euroopa riigivõlakirjade omandamist võivad nad neid hoida või järelturul teistele finantsasutustele või investoritele edasi müüa.
13
Pakkumismenetlusel esitavad esmavahendajad enampakkumisel ostupakkumise.
14
Esmavahendajatele kehtib rida kohustusi. Ühelt poolt on nad kohustatud teataval määral osalema pakkumismenetlustes ning ostma ja müüma järelturul märkimisväärses koguses Euroopa riigivõlakirju asjaomasel võrdlusperioodil. Teiselt poolt eeldatakse üldiselt, et neil on järelturul turutegija (market maker) roll, esitades kahesuunalisi hindu (two-way prices) – nimelt ostuhinda (bid price) ja müügihinda (ask price) – ning kaubeldes nende hindadega üldiselt ja järjepidevalt, mitte aga tehingu kaupa. Võlahaldusasutused avaldavad teatavat survet esmavahendajatele, liigitades viimased eelkõige nende poolt müüdavate Euroopa riigivõlakirjade koguste ja pakkumismenetlustel osalemise alusel. Liigitamisel saadud kõrge koht võib tähendada eelkõige eelisjuurdepääsu sündikaattehingutele ja nendega seotud tuletisinstrumentide tellimustele.
15
Hind, millega esmavahendajad otsustavad pakkumismenetluses osaleda, sõltub võrdlushinnast, milleks on hind, millega sarnaseid võlakirju järelturul noteeritakse. Kui pakkumismenetlus puudutab olemasoleva võlakirja uut osa (tap) – nimelt juba emiteeritud Euroopa riigivõlakirja uut pakkumist, mis on sama esialgse lunastustähtpäeva, sama tingliku väärtuse ja sama kupongiintressiga, kuid mida müüakse hetkehinnaga –, on teave hinna kohta kergesti kättesaadav, kuna asjaomased Euroopa riigivõlakirjad on järelturul juba noteeritud.
16
Selle raames määratakse võlakirjade hind tavaliselt protsendina nende tinglikust väärtusest ja seda protsendimäära väljendatakse üldiselt ainult kahe esimese kümnendkoha täpsusega.
17
Selles kontekstis pakuvad esmavahendajad esmasturul neid võlakirju sageli kõrgema hinnaga kui järelturul valitsev võlakirja mediaanhind, mida nimetatakse ka mid price-hind või mid-hind. Mediaanhind on mediaanpunkt järelturul valitseva ostuhinna ja müügihinna vahel ning see on väljendatud sajandikes (st kahe kümnendkoha täpsusega pärast koma). Need kahte liiki hinnad on need, millega järelturul kauplejad on vastavalt valmis asjaomast Euroopa riigivõlakirja ostma või müüma. Esmavahendajate esitatud pakkumine tähendab seega mediaanhinna ümber asuvat marginaali (spread).
18
Kui enampakkumisperiood on lõppenud, avaldab emitendist liikmesriigi võlahaldusasutus enampakkumise tulemused ja määrab Euroopa riigivõlakirjade mahud esmavahendajatele, alustades parima pakkumise teinutest. Viimati nimetatud saavad osta üldiselt Euroopa riigivõlakirju kogu mahus, millele nad on ettepaneku teinud.
19
Praktikas sõltub esmavahendajate pakkumise tase sellest, kuidas nad hindavad turutingimusi, ja vajadusest võita märkimisväärne osa asjaomasest Euroopa riigivõlakirjade emissioonist. Nii võib konkreetne esmavahendaja teha mediaanhinnast kõrgema pakkumise, mis kujutab endast ülepakkumist (overbidding), või teha mediaanhinnale lähedasema pakkumuse, mida mõnikord nimetatakse „turuhinnaga pakkumiseks“ (flat). Ülepakkumine võib alguses tuua kaasa rahalise kahju emiteerimisel omandatud Euroopa riigivõlakirjade pealt (kuna esmavahendaja ei suuda neid järelturul sama hinnaga edasi müüa), kuid esmavahendaja ootab, et saab seejärel seda kahjumit hüvitada oma seisundi tõttu (mis annab talle juurdepääsu sündikaattehingutele või muudele eelistele) ja hilisema tegevuse tõttu järelturul kauplemisega.
20
Sündikaattehingute raames annab võlahaldusasutus mingile esmavahendajate rühmale (juhid) ülesandeks aidata uut Euroopa riigivõlakirja turule viia või olemasolevat Euroopa riigivõlakirja hallata. Need juhid kohustuvad ostma suurema osa emiteeritud Euroopa riigivõlakirjadest ja müüma need investoritele järelturul. Sündikaattehing on vähem levinud kui pakkumismenetlus, kuid tavaliselt on see mahult suurem ja kestuselt pikem. Liikmesriigid kasutavad sündikaattehingut sageli, et emiteerida suur kogus uusi Euroopa riigivõlakirju.
21
Sündikaattehingutes osalemine annab juhiks valitud esmavahendajatele mainega seotud eeliseid, aga ka eelised sellest, et neile makstakse maakleritasu. See valik tehakse aga eelkõige järjestuse alusel, mis põhineb nende tulemustel pakkumismenetlustes, milles nad osalesid (need tulemused on seotud omandatud Euroopa riigivõlakirjade koguste ja emitendile pakutavate hindadega). Seega on väljavaade osaleda sündikaattehingutes üks asjaoludest, mis põhjendab esmavahendajate konkureerivaid pakkumisi pakkumismenetlustes (vt eespool punkt 19).
22
Juhid aitavad võlahaldusasutustel kindlaks määrata Euroopa riigivõlakirjade hinna, tuginedes ühele võrdlusvõlakirjale järelturul. Selleks võivad nad saada teavet oma sisebüroolt, mis tegeleb Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisega.
23
Seevastu peavad juhid säilitama oma sisebüroo suhtes range konfidentsiaalsuse, kuna viimane on seotud kauplemisega järelturul. Seega kuuluvad juhtpangas sündikaattehingud põhimõtteliselt erineva üksuse alla kui see sisebüroo, kes vastutab Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise eest.
2.
Kauplemine järelturul
24
Kui esmavahendajad ei otsusta just Euroopa riigivõlakirju lõpptähtajani hoida, pakuvad nad esmasturul omandatud Euroopa riigivõlakirju järelturul müügiks, et kaubelda nendega kas teiste pankadega, olgu need siis esmavahendaja staatusega või mitte (D2D-vahetus), või teiste investoritega (D2C-vahetus). Euroopa riigivõlakirju kasutatakse investeeringuteks, riskide maadamiseks (hedging) või võrdlusalusena muude varade hinna kindlaksmääramiseks. Kauplemine toimub börsiväliselt (over-the-counter), st ilma keskse börsita, elektrooniliselt või maaklerite kaudu.
a)
Euroopa riigivõlakirjade hindade kujunemine järelturul
25
EEA väärtus järelturul sõltub selle tootlusest kuni lõpptähtajani (yield), mis määratakse kindlaks protsendina selle tinglikust summast, fikseeritud kupongiintressist ja võlakirjaga kauplemisest tulenevast kasumist või kahjumist. Hind, millega Euroopa riigivõlakirjadega kaubeldakse, varieerub sõltuvalt mitmest tegurist, nagu majanduskeskkonna muutused (nt intressimäärade üldine kujunemine turgudel või inflatsiooniga seotud ootused) või emitendile omased tegurid (nt tajutav risk, likviidsus või uuemate emissioonide kättesaadavus). Seega on Euroopa riigivõlakirjade tootluse ja hinna vahel pöördvõrdeline seos: väiksem tootlus väljendub hinnatõusus ja suurem tootlus hinnalanguses.
26
Sellega seoses kasutatakse sageli tootluskõverat (yield curve) selleks, et näidata Euroopa riigivõlakirjade eeldatavat tootlust vastavalt nende lõpptähtajani (time to maturity). Selline kõver peegeldab seega kaudselt Euroopa riigivõlakirjade hinda finantsturgudel, võttes arvesse investorite ootusi seoses inflatsiooni, intressimäärade ja üldise riskiga (emitendi majanduskeskkond ja finantsolukord).
b)
Järelturu osalised
27
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 11 ja 40 ning selle 10. joonealusest märkusest, eeldatakse üldjuhul, et esmavahendajad täidavad järelturul turutegija (market maker) rolli, mille alusel noteerivad nad võlakirjade kahesuunalisi hindu eespool punktis 14 meenutatud korras.
28
Kui pangad tegutsevad järelturul, püüavad nad teenida tulu ostu‑ ja müügihinna erinevuse pealt. Nende kahe kursi vahet nimetatakse marginaaliks (spread) ning see moodustab panga tulu mingi võlakirja ostu‑ ja edasimüügitehingult tervikuna.
29
Kauplejad võivad oma portfelli haldamisel olla pikal või lühikesel kauplemispositsioonil. Kui kaupleja on võlakirja suhtes pikal positsioonil, kuuluvad võlakirjad talle või ta ostab neid enne nende edasimüümist, spekuleerides sel viisil kasumiga, mida ta võlakirja väärtuse tõusu korral loodab saada; teisisõnu eeldab kaupleja, et võlakirjade hind tõuseb, mis suurendab tema võlakirjade väärtust. Kui kaupleja on lühikesel positsioonil, müüb ta võlakirju, mida tal ei ole. Ta peab need ostma hiljem ja panustama nende väärtuse langusele; teisisõnu eeldab kaupleja, et võlakirjade hind langeb nii, et ta saaks need osta madalama hinnaga kui see, millega ta need müüs.
30
Samuti peavad kauplejad oma portfelli haldamisel tegema riskide maandamise tehinguid (hedging), mille eesmärk on muu hulgas kompenseerida pikka positsiooni võlakirjade müümisega ja lühikest positsiooni võlakirjade ostmisega.
B. Haldusmenetlus, mille tulemusena tehti vaidlustatud otsus
31
29. juulil 2015 esitatud taotluse alusel andis Euroopa Komisjon 27. jaanuaril 2016 äriühingutele The Royal Bank of Scotland Group plc ja The Royal Bank of Scotland plc (edaspidi koos „RBS“), millest hiljem said vastavalt NatWest Group plc ja NatWest Markets plc (edaspidi koos „NatWest“), tingimusliku kaitse trahvide eest vastavalt komisjoni teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (ELT 2006, C 298, lk 17; edaspidi „leebema kohtlemise teatis“), punkti 8 alapunktile a.
32
UBS ja Natixis taotlesid vastavalt 29. juunil ja 30. septembril 2016 leebema kohtlemise teatise punkti 23 alusel trahvisumma vähendamist.
33
Uurimise käigus saatis komisjon nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 lõike 2 ja leebema kohtlemise teatise punkti 12 alusel välja mitu teabenõuet vaidlustatud otsuse adressaatidele ja muudele pankadele.
34
Komisjon algatas 31. jaanuaril 2019 esiteks menetluse määruse nr 1/2003 III peatüki kohase otsuse vastuvõtmiseks vastavalt komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL] artiklite [101 ja 102] kohaste menetluste teostamist komisjonis (ELT 2004, L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81), artikli 2 lõikele 1, ning teiseks saatis muu hulgas UBSile, Natixisele, UniCreditile, Nomurale, BofA-le, Portigonile (kes on panga WestLB õigusjärglane) ja NatWestile vastuväited (edaspidi „vastuväited“). Sellega seoses teatas komisjon UBSile ja Natixisele samuti, et neile ei saa anda kaitset trahvide eest, kuid et nad olid vastavalt teine ja kolmas pank, kes esitasid väidetava rikkumise kohta tõendeid, ning et a priori võidakse neile määratavaid trahve vähendada, kui see on asjakohane.
35
Kõigile vastuväidete adressaatideks olevatele pankadele anti juurdepääs komisjoni uurimistoimikule. Määruse nr 773/2004 artikli 10 lõike 2 kohaselt esitasid kõik vastuväidete kohta kirjalikud märkused. Selle määruse artikli 12 lõike 1 kohaselt esitasid nad oma argumendid ka suulisel ärakuulamisel, mis toimus 22.–24. oktoobrini 2019.
36
Komisjon saatis 6. novembril 2020 kirja igale vastuväidete adressaadiks olevale pangale, kellele võidakse trahve määrata (edaspidi „trahve käsitlev kiri“), milles ta andis täiendavaid selgitusi enda väljapakutud meetodi kohta, et määrata käesolevas asjas kindlaks müügiväärtuse asendusväärtus (edaspidi „asendusväärtus“). Sellele meetodile olid lisatud aluseks olevad andmed ja iga asjaomase vastuvõtva panga asendusväärtuse kavandatav summa, mis tulenes selle meetodi kohaldamisest. UBS esitas vastuseks oma seisukohad 18. detsembril 2020, UniCredit 24. novembril 2020 ja 8. jaanuaril 2021, Nomura 24. novembril 2020 ja 8. jaanuaril 2021 ning Portigon 15. jaanuaril 2021.
37
Komisjon saatis 12. novembril 2020 vastuväidete adressaatideks olevatele pankadele kirja, mis sisaldas ülevaadet faktilistest asjaoludest, paludes neil esitada oma seisukohad selles ülevaates esitatud täienduste ja faktiliste paranduste kohta, mis puudutasid vastuväidetes esitatud asjaolusid (edaspidi „asjaolusid käsitlev kiri“). Selleks anti adressaatideks olevatele pankadele uuesti juurdepääs komisjoni uurimistoimikule. Enamik neist pankadest esitas märkused 8. detsembrist 2020 kuni 8. jaanuarini 2021.
38
20. mail 2021 võttis komisjon määruse nr 1/2003 artiklite 7 ja 23 alusel vastu vaidlustatud otsuse.
C. Vaidlustatud otsus
1.
Vaidlusaluse rikkumise tuvastamine
39
Vaidlustatud otsuses viitas komisjon enam kui 380 arutelule asjasse puutuvate pankade kauplejate vahel veebipõhistes alalistes jutufoorumites (persistent chatrooms), nimelt peamiselt kahes jutufoorumis nimetusega DBAC ja CODS & CHIPS, ning kahepoolsete vestlustele telefoni või kiirsõnumite (instant messages) teel ajavahemikus 3. jaanuarist 2007 kuni 28. märtsini 2012.
40
Komisjoni sõnul hõlmasid need arutelud tundliku äriteabe vahetamist, mis võimaldas asjasse puutuvatel pankadel olla teadlikud üksteise tegevusest ja strateegiast ning mis võis võimaldada neil oma kauplemisstrateegiat järelikult kohandada ning oma tegevust kooskõlastada ja saada turul konkurentsieeliseid Euroopa riigivõlakirjade emiteerimisel, pakkumisel või nendega kauplemisel (vaidlustatud otsuse põhjendused 94 ja 95).
41
Selles kontekstis leidis komisjon, et kauplejatevahelise koostöö üldine eesmärk oli üksteist nende turutehingutes abistada, vähendades ebakindlust seoses Euroopa riigivõlakirjade emissiooni või nendega kauplemisega, et suurendada nii esmasturul kui ka järelturul saadud tulu, mis tuleneb asjaomaste pankade osalemisest Euroopa riigivõlakirjade emissioonides ja nendega kauplemises. Nii toimides asendasid need pangad teadlikult konkurentsiriskid omavahelise praktilise koostööga, mis kahjustas teisi turuosalisi, kliente või võlahaldusasutusi.
42
Komisjoni sõnul võib kõnealused arutelud analüütilisel eesmärgil jagada nelja kategooriasse, mis on omavahel tihedalt seotud ja osaliselt kattuvad (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 93 ja 95 ning jagu 5.1.3.2).
43
Need neli tegevuskategooriat koosnevad vastavalt järgmisest:
–
esiteks katsed mõjutada turuhinda, mis valitseb järelturul, olenevalt esmasturu olukorrast (edaspidi „1. kategooria“);
–
teiseks katsed kooskõlastada esmasturul tehtud pakkumisi (või enampakkumisi) (edaspidi „2. kategooria“);
–
kolmandaks katsed kooskõlastada esmasturul tehtud kõrgeimate pakkumiste (või ülepakkumiste) taset (edaspidi „3. kategooria“);
–
neljandaks muu tundliku teabe vahetamine, sealhulgas teabevahetus, mis puudutab esimesena hinnakomponente, positsioone või mahtusid ja kindlate lepingupartneritega seotud strateegiat individuaalsete tehingute raames järelturul (edaspidi „4. kategooria i)“), teisena võlahaldusasutustele antud konkreetseid soovitusi (edaspidi „4. kategooria ii)“) ja kolmandana sündikaattehingute hinnakujunduse ajastust (edaspidi „4. kategooria iii)“) (edaspidi koos „4. kategooria“).
44
Mis puudutab asjasse puutuva tegevuse õiguslikku kvalifikatsiooni, siis järeldas komisjon, et see on üks ja vältav rikkumine, mis seisnes kokkulepetes või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk on piirata või kahjustada konkurentsi Euroopa riigivõlakirjade sektoris Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP).
45
Sellele järeldusele jõudmiseks asus komisjon esimesena seisukohale, et kõnealune tegevus kujutas endast ühte ja vältavat rikkumist, arvestades muu hulgas arutelude sisu, kasutatud meetodeid, teatud tegevuste süstemaatilist laadi ja seotud osalejaid. Täpsemalt kuulus see tegevus ühtsesse skeemi, kuna keelatud kokkuleppega oli seotud püsiv isikute rühm, kasutatud sidevahendid olid eri tegevuste puhul üldiselt samad ja arutelud olid sagedased, toimusid samal perioodil ja hõlmasid identseid või kattuvaid teemasid (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 412–421).
46
Teisena leidis komisjon, et vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise eesmärk oli piirata või kahjustada konkurentsi tundliku äriteabe vahetamise teel konkurentide ringi liikmete vahel eesmärgiga kooskõlastada Euroopa riigivõlakirjade ostustrateegiat esmasturul või nende võlakirjadega kauplemise strateegiat järelturul. See tegevus võis mõjutada Euroopa riigivõlakirjade hinnakomponentide tavapärast kujunemist (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 495).
47
Kolmandana järeldas komisjon, et arvestades eelkõige asjaolu, et kõnealune tegevus pandi toime Euroopa Liidus ja EMPs asuvates kauplemisruumides, pandi see tegevus toime EMPs ja sellel tegevusel oli märkimisväärne, vahetu ja ootuspärane mõju konkurentsile EMPs. Järelikult võis see tegevus märkimisväärselt mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ja EMP lepingu osaliste vahelist kaubandust, mistõttu oli komisjon pädev kohaldama nii ELTL artiklit 101 kui ka EMP lepingu artiklit 53 (vaidlustatud otsuse põhjendused 725 ja 726).
48
Neljandana leidis komisjon – arvestades eelkõige, et kõnealune tegevus kujutas endast eesmärgi tõttu piirangut –, et käesolevas asjas ei olnud täidetud ükski ELTL artikli 101 lõike 3 ega EMP lepingu artikli 53 lõike 3 tingimus (vaidlustatud otsuse põhjendused 728 ja 731).
2.
Trahvide määramine
49
Mis puudutab asjaomastele pankadele trahvi määramist vaidlusaluses rikkumises osalemise eest, siis tuvastas komisjon esimesena, et määruse nr 1/2003 artikli 25 alusel oli tema õigus määrata trahv BofA-le ja Natixisele aegunud, kuna nende osalus lõppes enam kui viis aastat enne uurimise algatamist (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 778).
50
Määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 viimase lause alusel tuvastas komisjon siiski vaidlusaluse rikkumise nende kahe pangaga seoses (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 780–784).
51
Teisena, mis puudutab teisi asjasse puutuvaid panku nagu UBS, UniCredit, Nomura, Portigon ja NatWest, siis märkis komisjon, et ta määras trahvisummad kindlaks vastavalt suunistele määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2; edaspidi „suunised“) (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 807). Võttes siiski arvesse finantssektori eripära ja eelkõige asjaolu, et sellised finantstooted nagu Euroopa riigivõlakirjad ei tooda müüki selle sõna tavapärases tähenduses, pidas komisjon asjakohaseks määrata kindlaks asendusväärtuse, selle asemel, et kasutada Euroopa riigivõlakirjade emissiooniga ja nendega kauplemisega seotud „müügiväärtust“. Asendusväärtus põhines ühest küljest asjaomaste pankade poolt nende vaidlusaluses rikkumises osalemise vastavatel perioodidel järelturul kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tinglikul summal ja teisest küljest 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria ostu‑ ja müügikursi vahelisel marginaalil (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 813–832).
52
Ülejäänud osas arvutas komisjon iga eelmises punktis nimetatud panga trahvisumma kindlaks, kehtestades vastavalt suunistes sätestatule põhisumma, mis määrati kindlaks muu hulgas rikkumise raskusastme ja kestuse alusel, ning kohandades seda põhisummat selliste kaalutluste alusel nagu võimalikud raskendavad või kergendavad asjaolud, õigusnormides kehtestatud trahvi piirmäär või leebema kohtlemise teatisest tulenevad eeskirjad.
53
Sellega seoses seati ühest küljest Portigonile määratud trahvile null euro suurune piirang, kohaldades 10% eelmise majandusaasta kogukäibe ülempiiri (nagu on ette nähtud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ja suuniste punktis 32), võttes arvesse asjaolu, et see pank lõpetas järk-järgult oma tegevust ja Portigoni 2020. aasta netokäive oli negatiivne (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 893). Teisest küljest andis komisjon leebema kohtlemise teatise alusel NatWestile kaitse trahvide eest ja vähendas UBSile määratud trahvi 45% nende kummagi koostöö eest uurimises (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 895–903).
3.
Resolutsioon
54
Vaidlustatud otsuse resolutsioon on järgmine:
„Artikkel 1
Järgmised ettevõtjad rikkusid ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes märgitud ajavahemikel ühes ja vältavas rikkumises Euroopa riigivõlakirjade sektoris, mis hõlmas tervet EMPd ja mis seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata ja/või kahjustada konkurentsi Euroopa riigivõlakirjade sektoris:
–
[BofA] osales 29. jaanuarist 2007 kuni 6. novembrini 2008 CODS & CHIPSi jutufoorumis;
–
[Natixis] osales 26. veebruarist 2008 kuni 6. augustini 2009;
–
[NatWest] osales 4. jaanuarist 2007 kuni 28. novembrini 2011 ja NatWest Markets NV alates 17. oktoobrist 2007 kuni 28. novembrini 2011;
–
[Nomura] osales 18. jaanuarist 2011 kuni 28. novembrini 2011;
–
[Portigon] osales 19. oktoobrist 2009 kuni 3. juunini 2011;
–
[UBS] osales 4. jaanuarist 2007 kuni 28. novembrini 2011;
–
[UniCredit] osales 9. septembrist 2011 kuni 28. novembrini 2011;
Artikkel 2
Artiklis 1 nimetatud rikkumise või rikkumiste eest on määratud järgmised trahvid:
–
[NatWest] ja NatWest Markets NV solidaarselt: 0 eurot.
–
[Nomura]: 129573000 eurot;
–
[Portigon]: 0 eurot
–
[UBS]: 172378000 eurot;
–
[UniCredit]: 69442000 eurot;
[…]
Artikkel 3
Artiklis 1 loetletud ettevõtjad lõpetavad juhul, kui nad seda veel teinud ei ole, viivitamata kõnealuses artiklis nimetatud rikkumised.
Nad hoiduvad artiklis 1 kirjeldatud tegevuse või käitumise kordamisest ja igasugusest tegevusest või käitumisest, millel on identne või sarnane eesmärk või mõju.
[…]“.
II. Poolte nõuded
55
Kohtuasjas T‑441/21 palub UBS Üldkohtul:
–
esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus;
–
teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi 51,3 miljoni euroni, kohaldades tema pakutud tehingute netoväärtuse meetodit, või vähendada seda summat 60,6 miljoni euroni, kohaldades tema pakutud tehingute kohandatud puhasväärtuse meetodit, või vähendada seda summat vähemalt 65% võrra, kuna komisjoni meetodis olid vead ja ebatäpsused;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
56
Kohtuasjas T‑449/21 palub Natixis Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
57
Kohtuasjas T‑453/21 palub UniCredit Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 1 ja/või artikkel 2 teda puudutavas osas;
–
teise võimalusena vähendada oluliselt talle määratud trahvi summat;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
58
Kohtuasjas T‑455/21 palub Nomura Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 neljas taane;
–
teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artikli 2 teine taane;
–
kolmanda võimalusena vähendada oluliselt talle määratud trahvi summat;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
59
Kohtuasjas T‑456/21 palub BofA Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
60
Kohtuasjas T‑462/21 palub Portigon Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
61
Kohtuasjades T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 palub komisjon:
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
III. Õiguslik käsitlus
62
Olles pooled ära kuulanud, otsustas Üldkohus liita kohtuasjad T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 käesoleva kohtuotsuse huvides vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 68 lõikele 1.
A. Taotlused jätta teatavad andmed üldsusele avaldamata
63
Üldkohtu menetluses palusid UniCredit, Nomura, BofA ja komisjon sisuliselt, et käesolevas kohtuotsuses jäetaks vastavalt kodukorra artiklitele 66 ja 66a teatavad andmed üldsusele avaldamata.
64
Selle kohta märkis UniCredit, et tema poolt hagi käigus esitatud menetlusdokumentides sisalduv teave ei ole salajane või konfidentsiaalne, et see tuleks tehtava kohtuotsuse tekstist välja jätta, välja arvatud tema kaupleja nimi ja mitu tsitaati UBSi ja RBSi leebema kohtlemise avalduste tekstist.
65
Nomura märkis, et tehtava kohtuotsuse tekstist tuleb välja jätta nimed ja andmed, mis võimaldavad kindlaks teha vaidlusaluse rikkumisega seotud kauplejad, eksperdid, kes teda abistasid seoses tema hagiga ja haldusmenetluses, mille tulemusel tehti vaidlustatud otsus, ning äriühingud, kus need eksperdid töötavad, ja teatavad võlakirjade emitendid.
66
Lõpuks märkis BofA, et tehtava kohtuotsuse tekstist tuleb välja jätta esiteks nimed ja teave, mis võimaldavad kindlaks teha tema töötajaid või endisi töötajaid, teiseks jutufoorumites toimunud arutelude sisu, leebema kohtlemise taotlused ja komisjoni teabenõuetele antud vastused, kolmandaks viited teises punktis mainitud elementide allikatele, neljandaks tsitaadid leebema kohtlemise taotlejate suulistest avaldustest, viiendaks tema kauplejate jäme keelekasutus ja solvavad märkused kolmandate isikute suhtes ning kuuendaks viited käitumisele, mis toimus väljaspool rikkumisperioodi.
67
Komisjon tegi samuti ettepaneku muuta süükspandud tegevusega seotud kauplejate nimed anonüümseks.
68
Selle kohta tuleb esiteks meelde tuletada, et sobitades omavahel kohtuotsuste avalikkuse nõuet ning õigust isikuandmete ja ärisaladuse kaitsele, peab kohus iga juhtumi asjaolusid arvestades selgitama välja õiglase tasakaalu, olles võtnud arvesse ka üldsuse õigust tutvuda kohtuotsustega vastavalt ELTL artiklis 15 sätestatud põhimõtetele (vt 27. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Sieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii vs. komisjon, T‑4/20, EU:T:2022:242, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Ühtlasi ei ole toimikus olevate andmete konfidentsiaalsus põhjendatud näiteks sellise teabe puhul, mis on juba avalik või millele üldsusel või teatavatel spetsialiseeritud ringkondadel võib olla juurdepääs, sellise teabe puhul, mis on esitatud ka toimiku muudes osades või dokumentides, mille puhul pool, kes soovib, et kõnealust teavet käsitletaks konfidentsiaalsena, jättis vastava taotluse esitamata, sellise teabe puhul, mis ei ole piisavalt spetsiifiline või täpne, et sellest saaks välja lugeda konfidentsiaalseid andmeid, või sellise teabe puhul, mis tuleneb suures osas või mida on võimalik tuletada muust teabest, mis on huvitatud isikutele kättesaadav (vt 14. märtsi 2022. aasta kohtumäärus Bulgarian Energy Holding jt vs. komisjon, T‑136/19, EU:T:2022:149, punkt 9 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Teavet, mis oli salajane või konfidentsiaalne, kuid mis on vähemalt viis aastat vana, tuleb möödunud aja tõttu põhimõtteliselt pidada vananenuks ja seetõttu oma salajasuse või konfidentsiaalsuse kaotanuks, välja arvatud erandjuhul, kui sellele tuginev isik tõendab, et vaatamata teabe vanusele on see endiselt oluline tema või mõne kolmanda isiku kaubandusliku seisundi jaoks (vt 19. juuni 2018. aasta kohtuotsus Baumeister, C‑15/16, EU:C:2018:464, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Eeltoodut arvestades otsustas Üldkohus käesolevas asjas seoses käesoleva kohtuotsuse avaliku versiooniga muuta anonüümseks üksnes vaidlustatud otsuses mainitud füüsiliste isikute nimed ja nende ekspertide nimed, keda asjaomased pangad kasutasid, ning nende tööandjaks olevate äriühingute nimed.
72
Nimelt ei ole esiteks vaja muuta konfidentsiaalseks arvandmeid, mida komisjon kasutas UBSile, UniCreditile ja Nomurale määratud trahvide arvutamisel, arvestades esimesena seda, et need pangad ei ole seda taotlenud, teisena asjaolu, et kõik need andmed on käesoleva kohtuotsuse kuulutamise päeva seisuga enam kui 13 aastat vanad, kolmandana asjaolu, et need andmed on peamiselt suhtelised või hinnangulised ning on juba edastatud kõigile asjasse puutuvatele pankadele, nagu tõendavad neile pankadele teatavaks tehtud vaidlustatud otsuse versioonid, ning neljandana vajadust tagada käesoleva kohtuotsuse põhjenduste arusaadavus, eriti kuna osa panku heidab komisjonile ette arvutusvigu, mille uurimine nõuab juba oma olemuselt komisjoni kasutatud arvandmete kasutamist.
73
Teiseks ei ole mingit põhjust kõnealuste arutelude sisu varjata, isegi kui need võivad sisaldada jämedat või solvavat keelekasutust, mida asjasse puutuvate pankade kauplejad kasutasid eelkõige kolmandate isikute suhtes.
74
Kõigepealt, nagu nähtub vaidlustatud otsusest, kujutavad need arutelud endist peaaegu kõiki tõendeid, millel see otsus põhineb, ning nende arutelude raames vahetatud teated näitavad komisjoni arvates, et asjasse puutuvate pankade tegevus oli konkurentsivastane.
75
Seejärel on peaaegu kõik kõnealustes aruteludes sisalduvad teated esitatud vaidlustatud otsuse avalikus versioonis ja seetõttu ei ole õigustatud neile mingigi kaitse andmine. Sama kehtib nende võlakirjade emitentide nimede kohta, mille väljajätmist Nomura taotleb.
76
Lõpuks, mis puudutab väljavõtteid aruteludest, mida ei ole vaidlustatud otsuses mainitud, kuid mida Üldkohus käesolevas kohtuotsuses kasutab, siis on nende mainimine põhjendatud nõudega anda arusaadav vastus hagejate ja eelkõige BofA esitatud argumentidele.
77
Selle nõude alusel on õigustatud ka Üldkohtu järeldus, et ei ole vaja muuta konfidentsiaalseks tema menetlustoimikus sisalduvaid dokumentide – sealhulgas leebema kohtlemise dokumentide – väljavõtteid, mida Üldkohus peab BofA esitatud argumentide analüüsimisel tingimata vajalikuks mainida.
78
Kolmandaks, mis puudutab viiteid vaidlustatud otsuses viidatud komisjoni kasutatud tõendite allikatele ning BofA tegevusele, millel puudub seos vaidlusaluse rikkumisega, siis piisab märkimisest, et neid käesolevas kohtuotsuses ei kasutata.
B. Vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumise ese
79
Mitme hageja esitatud väited, et kõnealuse tegevuse kvalifitseerimisel „üheks ja vältavaks rikkumiseks“ ja „eesmärgi tõttu piiranguks“ on tehtud vigu, ning komisjoni kostja vastused näitavad, et vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumise esemest ei ole ühetaoliselt aru saadud.
80
Ühelt poolt väidab osa hagejaid sisuliselt, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastas komisjon ühe ja vältava rikkumise, mis koosnes mitmest eraldi rikkumisest.
81
Sellega seoses annab UniCredit eelkõige oma neljanda väite raames mõista, et komisjon tuvastas ühe ja vältava rikkumise, mis koosnes kahest ühest ja vältavast rikkumisest, millest esimene puudutas Euroopa riigivõlakirjade esmasturgu ja teine Euroopa riigivõlakirjade järelturgu.
82
Samuti, väites Nomura osas, et komisjon tegi vigu, kui ta liigitas ühe või teise kõnealuse arutelu ühte või mitmesse vaidlustatud otsuse põhjendustes 93, 382 ja 496 nimetatud kategooriasse (tema hagi teine väide), või kui ta Portigoni osas väitis, et 4. kategooria aruteludel ei saa erinevalt 1.–3. kategooria aruteludest (tema hagi viienda väite esimene osa) olla konkurentsivastast eesmärki, siis annavad need pangad mõista, et komisjon tuvastas ühe ja vältava rikkumise, mis ise koosnes neljast ühest ja vältavast rikkumisest, millest igaüks vastas 1.–4. kategooriale ja mida tuleb seega analüüsida eraldi.
83
Komisjon vaidleb omakorda vastu vaidlustatud otsuse sellisele tõlgendusele ja väidab, et asjaomased pangad osalesid ühes ja vältavas rikkumises, mille piisavat kahjulikkust konkurentsile tuleb „üldiselt“ hinnata, et teha kindlaks, kas sellel võis olla konkurentsivastane eesmärk, mitte aga hinnata seda kategooriate või koguni arutelude kaupa.
84
Tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumiste ulatuse ja arvu täpne kindlaksmääramine on selle otsuse õiguspärasuse hindamisel keskse tähtsusega. See on nii ka selleks, et teha kindlaks, kas teatud hagejate esitatud argumendid, eelkõige need, mis puudutavad vigu teatud tegevuste liigitamisel ühte või teise selle otsuse põhjendustes 93, 382 ja 496 viidatud kategooriasse, või vigu rikkumise kvalifitseerimisel üheks ja vältavaks rikkumiseks ja asjaomaste pankade osalemisel vaidlusaluses rikkumises, ning vigu kõnealuste tegevuste kvalifitseerimisel „eesmärgi tõttu piiranguks“, on tulemuslikud.
85
Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et kuigi tegevuste kogumi võib kvalifitseerida „üheks ja vältavaks rikkumiseks“, ei saa sellest järeldada, et iga tegevus iseenesest ja eraldi tuleb tingimata kvalifitseerida selle sätte eraldi rikkumiseks. Selleks peab komisjon nimelt veel iga nimetatud tegevuse tuvastama ja sellisena kvalifitseerima ning seejärel tõendama selle ettevõtja osalemist, kellele need süüks pannakse (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punkt 67).
86
Lisaks peab Üldkohus asjaomase otsuse tõlgendamisel jälgima, et ta ei ajaks segi mõisteid „tegevus“ ja „rikkumine“, kuna vastasel juhul rikuks ta õigusnormi (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punkt 78).
87
Käesolevas asjas tuleb seega kindlaks teha, kas komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses ühe ja vältava rikkumise, millel on üks konkurentsivastane eesmärk, või vastupidi – nagu annavad mõista UniCredit, Nomura või Portigon – ühe ja vältava rikkumise, mis koosnes kahest või isegi neljast erinevast ühest ja vältavast rikkumisest, mis üksteist täiendavad ja on autonoomsed ja millel on igaühel selline eesmärk.
88
Sellega seoses ei ole kahtlust, et komisjon heidab vaidlustatud otsuses asjaomastele pankadele ette, et nad osalesid ühes ja vältavas rikkumises, ning mis tahes muu tõlgendus tuleneb vaidlustatud otsuse väärast tõlgendamisest.
89
Nimelt on ühest küljest vaidlustatud otsuse artiklis 1 üksnes tuvastatud, et asjaomased pangad „rikkusid ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes märgitud ajavahemikel ühes ja vältavas rikkumises Euroopa riigivõlakirjade sektoris, mis hõlmas tervet EMPd ja mis seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata ja/või kahjustada konkurentsi Euroopa riigivõlakirjade sektoris“.
90
Seega, erinevalt selle otsuse artiklist 1, mis oli kõne all kohtuasjas, milles tehti 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon (C‑697/19 P, EU:C:2022:478), ning milles mainiti ühte ja vältavat rikkumist, mis koosnes mitmest eraldiseisvast rikkumisest, ei ole vaidlustatud otsuse artiklis 1 mainitud ühtegi muud rikkumist, mis võiks vastata selle otsuse põhjendustes 93, 382 ja 496 nimetatud ning eespool punktides 42 ja 43 mainitud nelja tegevuskategooria tegevustele.
91
Teisest küljest kinnitavad vaidlustatud otsuse artikli 1 sõnastuse sellist tõlgendust selle otsuse põhjendused, millest lähtuvalt tuleb vajaduse korral selle resolutsiooni tõlgendada (15. mai 1997. aasta kohtuotsus TWD vs. komisjon, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, punkt 21).
92
Kõigepealt kasutab komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 424, 469, 484, 737, 781 või 841 korduvalt ainsust, et käsitleda rikkumist, milles asjasse puutuvad pangad tema hinnangul osalesid.
93
Seejärel toob vaidlustatud otsuse ülesehitus esile asjaolu, et komisjon selgitas kõigepealt põhjuseid, miks umbes 380 arutelu moodustasid ühe ja vältava rikkumise (jagu 5.1.2), ning seejärel tõi välja põhjused, miks sellel ühel rikkumisel oli konkurentsivastane eesmärk (jagu 5.1.3).
94
Lõpuks märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 93, 382, 496, 516, 549 või 550 sõnaselgelt, et nelja tegevuskategooriat, millest ta lähtus, kirjeldati analüütilistel eesmärkidel, need olid omavahel seotud ja osaliselt kattuvad, mis välistab selle, et tegevused, mis kuuluvad mõnda nimetatud neljast kategooriast, võiks samuti eraldi ja iseseisvalt kvalifitseerida ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumisteks.
95
Eeltoodust tuleneb, et etteheited, mis puudutavad vigu asjasse puutuvate tegevuste liigitamisel ühte või teise vaidlustatud otsuse põhjendustes 93, 382 ja 496 toodud neljast tegevuskategooriast, nende tagajärgi kõnealuse tegevuse kvalifitseerimisele „üheks ja vältavaks rikkumiseks“ ning „eesmärgi tõttu piiranguks“, või etteheited, et on tehtud vigu neist neljast tegevuskategooriast ühe või teise kvalifitseerimisel „eesmärgi tõttu piiranguks“, on ainetud ning need tuleb seega tagasi lükata.
96
Siiski võetakse UniCrediti, Nomura ja Portigoni argumente konkreetsete arutelude vastu arvesse edaspidi, et teha kindlaks, kas komisjon võis viga tegemata kvalifitseerida kõnealused arutelud tervikuna üheks ja vältavaks rikkumiseks, millel on konkurentsivastane eesmärk.
97
Lisaks tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses heitis komisjon asjaomastele pankadele ette nende osalemist aruteludes, mida analüüsiti selle otsuse põhiosas ja sellele lisatud tabelis. Viimati nimetatud tabelis on mainitud teatud samal päeval toimunud arutelude kohta kellaajalisi väljavõtteid.
98
Kuid vastupidi sellele, mida Portigon kaudselt väidab, ei tähenda selline kellaajaline esitamine, et komisjon kavatses hinnata kõnealuste arutelude konkurentsivastast laadi päevasiseste väljavõtete kaupa.
99
Nimelt nähtub nii vaidlustatud otsuse tekstist kui ka sellest tabelist, et komisjoni hinnang puudutab kõiki ühe ja sama päeva väljavõtteid. Just selles tähenduses märkis komisjon vastuseks Üldkohtu küsimusele, et selles otsuses kellaaegade märkimise eesmärk oli tõendite struktureerimine ja otsuse loetavamaks muutmine.
100
Järelikult, analüüsides Portigoni kriitikat komisjoni vigade kohta kõnealuste arutelude kvalifitseerimisel nii „üheks ja vältavaks rikkumiseks“ kui ka „eesmärgi tõttu piiranguks“, analüüsib Üldkohus sellele pangale ette heidetud arutelusid päevapõhiselt.
C. Hagejate tühistamisnõuded
[…]
105
Seega tuleb UBSi esitatud vaidlustatud otsuse tühistamise nõuet mõista nii, et see puudutab üksnes vastavalt selle otsuse artikli 1 kuuendat taanet ja artikli 2 neljandat taanet.
106
Põhjendamaks oma nõudeid vaidlustatud otsus neid puudutavas osas tühistada, esitavad hagejad väiteid, mis suures osas kattuvad ja mida tuleb analüüsida järgmises järjekorras:
–
väited, mis puudutavad kaitseõiguse rikkumist ja ebapiisavat põhjendamist seoses asjasse puutuva tegevuse tuvastamisega (Nomura viienda väite esimene osa; BofA kolmas väide; Portigoni esimene väide);
–
väited, et komisjon on teinud vigu, kui tuvastas, et asjaomased pangad on vastutavad nende töötajate tegevuse eest (UniCrediti kolmanda väite esimene osa; Nomura neljanda väite teine osa; Portigoni viienda väite teine osa);
–
väited, et on tehtud vigu kõnealuse tegevuse kvalifitseerimisel „üheks ja vältavaks rikkumiseks“ ja seoses selle rikkumise süükspanemisega asjaomastele pankadele teatud kestuse puhul (UniCrediti teine väide, kolmanda väite teine osa, viienda väite teine osa ja kuues väide; Nomura esimese väite üks osa, teine ja kolmas väide, neljanda väite esimene ja kolmas osa, viienda väite esimese osa kolmas argument ning teine, kolmas ja neljas osa; BofA esimene väide; Portigoni neljas väide ja viienda väite esimese osa üks osa);
–
väited, et kõnealuse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimisel „eesmärgi tõttu piiranguks“ on tehtud vigu, millele võib lisada põhjenduse puudumise (UniCrediti esimene ja kolmas kuni viies väide; Nomura esimene väide ja osa teisest väitest; osa Portigoni viienda väite esimese osa üks osa);
–
väited, mille kohaselt on tehtud vigu seoses komisjoni õigustatud huviga tuvastada vaidlusalune rikkumine pankade suhtes, kellele trahvi ei määratud, millele võib lisanduda kaitseõiguste rikkumine ja selles osas ebapiisav põhjendamine (Natixise esimene kuni kolmas väide; BofA teine väide; Portigoni kuues väide);
–
väited, mille kohaselt on tehtud vigu neile määratud trahvisummades nende trahvide põhisumma kindlaksmääramisega ja selle põhisumma individuaalsete kohandustega (UBSi esimene kuni viies väide; UniCrediti seitsmes kuni kümnes väide; Nomura kuues kuni kümnes väide);
–
väide, et on rikutud õiguskorra ühtsuse ja järjepidevuse põhimõtet (Portigoni teine väide);
–
väide, et komisjon on õigusvastaselt jätnud oma kaalutlusõiguse teostamata (Portigoni kolmas väide);
–
väide, et vaidlustatud otsuse artikli 3 sõnastuse tõttu on võimu kuritarvitatud, tõendamiskoormis ümber pööratud ja rikutud süütuse presumptsiooni (Natixise neljas väide).
1.
Kriitika, mis puudutab kaitseõiguste rikkumist ja ebapiisavat põhjendamist seoses asjasse puutuva tegevuse tuvastamise või esitamisega
107
Kõigepealt tuleb märkida, et Nomura oma viienda väite esimeses osas, BofA oma kolmandas väites ja Portigon oma esimese väite esimeses osas kritiseerivad neile nii vastuväidetes kui ka vaidlustatud otsuses süüks pandud tegevuse kirjeldust, väites, et rikutud on nende kaitseõigusi ja komisjonil lasuvat põhjendamiskohustust.
108
Isegi kui need kaks kriitilist hinnangut on esitatud koos, on need eraldiseisvad; neist esimene puudutab sisuliselt vastuväidete puudulikkust, mis võttis neilt pankadelt võimaluse kaitsta end tõhusalt haldusmenetluses, mille tulemusel tehti vaidlustatud otsus; teine puudutab seda, et vaidlustatud otsust ennast ei ole põhjendatud, mis võttis asjasse puutuvatelt pankadelt võimaluse tutvuda selle põhjendustega ja liidu kohtult võimaluse teostada oma kontrolli.
109
Seda kriitikat tuleb seega analüüsida teineteise järel.
a)
Nomura, BofA ja Portigoni kaitseõiguste rikkumine
1) BofA kriitika, et tema kaitseõigusi on rikutud seetõttu, et vastuväidetes ja vaidlustatud otsuses talle süüks pandud asjaolud on sisuliselt erinevad
110
BofA heidab kolmanda väite esimeses osas komisjonile ette seda, et komisjon „muutis olemuslikult“ BofA-le ette heidetud ühe ja vältava rikkumise laadi vastuväidete ja vaidlustatud otsuse vahel.
111
Vastuväidetes heitis komisjon BofA-le alguses ette, et ta osales kogu vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises, tuginedes peamiselt aruteludele, mis toimusid DBACi jutufoorumis ja vähemal määral aruteludele, mis toimusid CODS & CHIPSi jutufoorumis. Sellega seoses tugines komisjon vastuväidete põhjendustes 596 ja 618–622 asjaolule, et see pank oli teadlik või võis mõistlikult ette näha teiste vaidlusaluses rikkumises osalenud pankade käitumist, mis leidis aset DBACi jutufoorumis või kiirsõnumite teel.
112
Seejärel heitis ta vaidlustatud otsuses BofA-le ette üksnes osalemist vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises „mis puudutab CODS & CHIPSi jutufoorumit“, olles selle otsuse põhjenduses 441 tõdenud, et „ei saa piisava kindlusega järeldada, et BofA oli teadlik DBACi jutufoorumi või muude konkurentsivastaste arutelude olemasolust ja toimimisest või võis neid mõistlikult ette näha ning oli valmis sellega kaasnevat riski võtma“.
113
Selleks et BofA saaks end kaitsta, oleks komisjon pidanud vastuväidetes märkima, et ta kavatses asuda seisukohale, et see pank osales vaidlusaluses rikkumises ainuüksi seetõttu, et ta osales CODS & CHIPSi jutufoorumis, et „kõikvõimalikud tegevused, mis kujutasid endast keelatud kokkulepet, leidsid aset CODS & CHIPSi jutufoorumis ajal, kui BofA oli sellega seotud“, või et CODS & CHIPSi jutufoorumis ja DBACi jutufoorumis toimunud aruteludel olid sama eesmärk.
114
Järelikult ei võimaldanud BofA-le saadetud vastuväited tal mõista, et komisjon võis vaidlustatud otsuses talle ette heita ühte ja vältavat rikkumist, mis puudutas üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumit, mida ta pealegi märkis haldusmenetluses pärast seda, kui teda oli 16. märtsil 2021 teavitatud, et komisjon ei väida enam, et ta oli teadlik DBACi jutufoorumist.
115
BofA kaitseõiguste rikkumist kinnitab asjaolu, et mitu arutelu, mis toimusid CODS & CHIPSi jutufoorumis ja mida käsitleti ainult vastuväidete lisas 1, lisati vaidlustatud otsuse teksti, mis on iseenesest samuti BofA kaitseõiguste teine rikkumine. Need täiendused tõendavad, et vaidlustatud otsuse tegemise ajal esitas komisjon oluliselt erinevad tõendid ja analüüsis neid erinevalt, et järeldada, et kahel kõnealusel jutufoorumil oli sama eesmärk.
116
Selle kohta tuleb meenutada, et kaitseõiguste järgimise põhimõte nõuab muu hulgas, et vastuväited, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsieeskirjade rikkumise eest, sisaldaks tema vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu etteheidetavad faktid, nendele antav kvalifikatsioon ja tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et ettevõtjal oleks võimalik tema suhtes algatatud haldusmenetluses oma argumente tulemuslikult esitada (vt 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).
117
Teave peamiste tõendite kohta, millele komisjon vastuväidetes tugineb, võib siiski olla esitatud kokkuvõtlikult ja lõplik otsus ei pea tingimata olema vastuväidete koopia, sest see teatis on ettevalmistav dokument, milles faktilistele ja õiguslikele asjaoludele antud hinnang on ainult esialgne. Nii võib võrreldes vastuväidetega esitada täiendusi, arvestades nende isikute antud vastuseid, kelle argumendid tõendavad, et nad on tegelikult saanud oma kaitseõigusi teostada. Komisjon võib haldusmenetluses esitatut silmas pidades ka muuta või täiendada vastuväidete põhjenduseks esitatud faktilisi või õiguslikke argumente. Seetõttu võib komisjon hetkeni, mil lõplik otsus on vastu võetud, arvestades muu hulgas menetlusse kaasatud isikute suulisi või kirjalikke seisukohti, kas loobuda teatud või lausa kõigist algselt nende vastu esitatud vastuväidetest ja muuta nii oma hoiakut nende isikute suhtes soodsamaks, või vastupidi otsustada lisada uusi vastuväiteid, kui ta annab asjasse puutuvatele ettevõtjatele võimaluse nende kohta oma seisukoht esitada (vt 18. juuni 2013. aasta kohtuotsus ICF vs. komisjon, T‑406/08, EU:T:2013:322, punkt 118 ja seal viidatud kohtupraktika).
118
Käesoleval juhul tuvastas komisjon vaidlustatud otsuse artikli 1 esimeses taandes, et BofA osales vaidlusaluses rikkumises, mille esemeline ulatus võrreldes vastuväidetes märgituga on piiratud.
119
Nimelt heitis komisjon BofA-le ette, et ta osales selles rikkumises mitte kõigi konkurentsivastaste arutelude tõttu, mis toimusid DBACi jutufoorumis ja CODS & CHIPSi jutufoorumis ning kahepoolsete kontaktide raames, vaid üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelude tõttu.
120
Asjaolu, et BofA osalemise ulatus vaidlusaluses rikkumises on vastuväidetes tuvastatuga võrreldes piiratum, on sellele pangale soodne ega saa seega põhimõtteliselt kahjustada tema huve (vt selle kohta 18. juuni 2013. aasta kohtuotsus ICF vs. komisjon, T‑406/08, EU:T:2013:322, punkt 123 ja seal viidatud kohtupraktika).
121
Võttes siiski arvesse BofA argumente, tuleb analüüsida, ega selle panga vaidlusaluses rikkumises osalemise esemelise ulatuse vähendamine ei viinud selleni, et komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses võrreldes vastuväidetes esitatuga tema suhtes niivõrd erineva rikkumise, et see tuleb samastada uue etteheitega, mille kohta see pank oleks pidanud saama esitada oma kirjalikud ja suulised seisukohad, et tagada tema kaitseõiguste järgimine.
122
Esimesena tuleb märkida, et BofA möönab oma repliigis, et vaidlustatud otsuses ei heitnud komisjon talle ette „ühte ja vältavat rikkumist üksnes CODS & CHIPSi [jutu]foorumis [toimunud arutelude] alusel“.
123
Teisena ei vaidle BofA vastu sellele, et kui jätta välja rikkumise kestuse marginaalne vähendamine, ei erine kõigile vaidlustatud otsuse adressaatideks olevatele pankadele süüks pandud rikkumise esemelised, geograafilised ja ajalised piirjooned vastuväidete ja selle otsuse vahel.
124
Seega muudeti vastuväidete ja vaidlustatud otsuse vahelisel ajal üksnes BofA vaidlusaluses rikkumises osalemise esemelist ulatust, mitte rikkumise kui sellise piirjooni.
125
Kolmandana on oluline märkida, et nii vastuväidetes kui ka vaidlustatud otsuses heitis komisjon BofA-le ette, et ta osales ühes ja vältavas rikkumises.
126
Ühest küljest, nagu märkis komisjon sisuliselt vastuväidete põhjenduses 590, nähtub väljakujunenud kohtupraktikast aga, et ettevõtja, kes osales oma käitumisega ühes ja vältavas rikkumises, mis vastab mõistetele „kokkulepe“ või „kooskõlastatud tegevus“ ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses ning mille eesmärk oli aidata kaasa rikkumise toimepanemisele tervikuna, võib olla ühtlasi vastutav sama rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt toime pandud käitumise eest kogu selle aja jooksul, mil ta selles rikkumises osales. See on nii juhul, kui on tõendatud, et kõnealune ettevõtja nõustus oma käitumisega panustama kõigi osalejate ühistesse eesmärkidesse ja ta oli teadlik kavandatavast õigusvastasest tegevusest või teiste ettevõtjate poolt sellise tegevuse elluviimisest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma (vt 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika; vt selle kohta ka 16. juuni 2011. aasta kohtuotsus Team Relocations jt vs. komisjon, T‑204/08 ja T‑212/08, EU:T:2011:286, punktid 36 ja 37).
127
Teisest küljest nähtub kõigepealt vastuväidetest, et komisjon märkis, et vastuväidete põhiosas „tüüpilisena“ ja lisas 1 tervikuna viidatud aruteludel olid samad üldised tunnused, mis on esitatud vastuväidete põhjendustes 111–120, sõltumata jutufoorumist, millel asjaomased pangad osalesid.
128
Seejärel nähtub vastuväidetele lisatud tabelist, mis hõlmas kõiki asjasse puutuvaid arutelusid, et komisjon leidis, et BofA kaupleja osales aruteludes, mille võis liigitada kõigisse nelja tegevuskategooriasse, mis on kindlaks määratud selle vastuväidete põhjenduses 529, nagu komisjon ka vastuväidete põhjenduses 614 märkis.
129
Lõpuks märkis komisjon vastuväidete põhjendustes 114 ja 615 sõnaselgelt, et asjasse puutuvate pankade kauplejad osalesid „kõigis tegevustes või osades nendest tegevustest“, osaledes aruteludes, mis toimusid CODS & CHIPSi „ja/või“ DBACi jutufoorumis.
130
Kolmest eelmisest punktist tuleneb, et vastuväidetes välja toodud ja eelkõige BofA-le süüks pandud üks ja vältav rikkumine oli peamiselt seotud asjasse puutuvate pankade arutelude eseme ja sisuga, vaadelduna sõltumatult jutufoorumist, kus need aset leidsid.
131
Seega, vastupidi sellele, mida väidab BofA, ei olnud asjaomaste pankade liitumine nende kahe jutufoorumiga komisjoni poolt vastuväidetes esitatud ühe ja vältava rikkumise määrav element.
132
Seda järeldust kinnitab vastuväidete 129. joonealune märkus, millest nähtub selgelt, et selles menetlusstaadiumis leidis komisjon, et kõnealustes jutufoorumites vahetatud 3583 sõnumist oli vaid väike osa konkurentsivastased.
133
Järelikult, leides vaidlustatud otsuses, et BofA osales vaidlusaluses rikkumises üksnes osas, „mis puudutab CODS & CHIPSi jutufoorumit“, piirdus komisjon BofA-le vastuväidetes esitatud vastuväidete ulatuse vähendamisega.
134
Vaidlustatud otsuses ei tuvastanud ta seega BofA puhul vastuväidetega võrreldes niivõrd erinevat rikkumist, et see tuleks samastada uue etteheitega, mille kohta BofA oleks pidanud saama esitada oma kirjalikud ja suulised seisukohad, et tagada oma kaitseõiguste järgimine.
135
Samadel põhjustel ei saa BofA põhjendatult väita, et pärast vastuväiteid ei saanud ta ette näha, et tema piiratud osalemine üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud aruteludes võis viia komisjoni järelduseni, et ta osales oletatavasti ühes ja vältavas rikkumises.
136
Samadel põhjustel tuleb tagasi lükata ka eespool punktis 113 esitatud BofA argumendid.
137
Neid järeldusi ei sea kahtluse alla BofA argumendid, millele on viidatud eespool punktis 115 ja mille kohaselt lisati vaidlustatud otsuse teksti mitu CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelu, mida käsitleti üksnes vastuväidete lisas 1, mis selle panga sõnul näitab, et vastuväidetes ja vaidlustatud otsuses esitatud komisjoni analüüs oli „tuntavalt“ erinev.
138
Nimelt, nagu meenutati eespool punktis 117, on vastuväited ettevalmistav akt, mida komisjon võib lõpliku otsuse tegemisel täiendada, tingimusel et selle adressaat võis selle põhjal mõistlikult tuletada järeldused, mida komisjon kavatseb sellest teha.
139
Lisaks oli vastuväidete lisa 1 selle lahutamatu osa, mida komisjon muu hulgas sõnaselgelt märkis vastuväidete põhjenduses 125, mille kohaselt esiteks „käesolevate vastuväidete kronoloogilises ülevaates mainitud arutelud ei ole ammendavad, vaid neid peetakse tüüpiliseks asjasse puutuval perioodil toimunud tegevuse kirjeldamisel“, ja teiseks „täielik ülevaade asjaomaste pankade vaheliste arutelude valikust, mis toetavad käesolevates vastuväidetes esitatud esialgseid järeldusi, on esitatud lisas 1“.
140
BofA ei märgi aga, kuidas erinevad vaidlustatud otsuse põhiosas sisaldunud selgitused iga arutelu kohta, millele viidatakse üksnes vastuväidete lisas 1, oluliselt esialgsest analüüsist, mis tuleneb sellest, kui lugeda koostoimes vastuväidete 4. ja 5. jagu, sellele teatisele lisatud tabelit, mis käsitleb kategooriaid, kuhu iga kellaajaliselt esitatud arutelu kuulub, ja vajaduse korral asjaolusid käsitlevat kirja.
141
Arvestades eeltoodut, tuleb BofA kolmanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
142
Lisaks, mis puudutab BofA väidet, et tema kaitseõigusi on rikutud lisaks seetõttu, et vaidlustatud otsuses kasutati ainult vastuväidete lisas 1 viidatud arutelusid, nagu on märgitud eespool punktis 115, siis on see kriitika esitatud ka tema kolmanda väite teise osa raames ning seetõttu analüüsitakse seda selles osas tagapool punktides 143–189.
2) Nomura, BofA ja Portigoni kriitika, et nende kaitseõigusi on rikutud seetõttu, kuidas vastuväidetes ja asjaolusid käsitlevas kirjas asjasse puutuvat tegevust kirjeldati
143
Nomura heidab oma viienda väite esimeses osas, BofA oma kolmanda väite teises osas ja Portigon oma esimeses väites komisjonile ette nende kaitseõiguste rikkumist seetõttu, kuidas vastuväidetes ja asjaolusid käsitlevas kirjas asjasse puutuvat tegevust kirjeldati.
144
Sisuliselt tuleneb see rikkumine kõigepealt asjaolust, et vastuväidete põhiosas tõi komisjon välja vaid vähesed arutelud, mida ta pidas tüüpiliseks, ning viitas ülejäänud osas vastuväidete lisale 1. Nii märgib BofA, et suure hulga teda puudutavate arutelude kohta, mida on käsitletud üksnes vastuväidete lisas 1, nimelt 29 väljavõtet 18 arutelust, esitati esimest korda selgitusi alles vaidlustatud otsuses.
145
Seejärel tuleneb Nomura, BofA ja Portigoni kaitseõiguste rikkumine asjaolust, et vastuväidete lisas 1, nimelt tabelis pealkirjaga „Asjakohaste arutelude valimine“ piirdus komisjon sellega, et kasutas iga arutelu puhul tähte „Y“, et teha kindlaks kategooria või kategooriad, millesse see kuulus, kusjuures need kategooriad ei olnud ka piisavalt määratletud. Lisaks süvendas raskust mõista vastuväidete lisa 1 tabelis toodud tegevusi see, kui sama päeva kohta käsitleti mitut perioodi. Näiteks viitab Portigon 5. novembri 2009. aasta arutelule ja „kuuele muule arutelule“. Kuna aga Portigon ei ole neid „kuut muud arutelu“ selgelt määratlenud, ei saa Üldkohus neid analüüsida.
146
Lõpuks väidab BofA, et komisjon ei oleks pidanud välja tooma mitte ainult turu ja asjaomased võlakirjad, vaid esitama ka üksikasjaliku selgituse nende arutelude kohta. Selgitused oleks olnud seda enam vajalikud, kuna kauplejate keelekasutus oli äärmiselt tehniline ja nendel aruteludel võis olla õiguspärane eesmärk.
147
Kõik need tegematajätmised võtsid Nomuralt, BofA-lt ja Portigonilt võimaluse kergesti tuletada järeldusi, mida komisjon kavatses teha vastuväidetes käsitletud kõigi arutelude põhjal, ja seega esitada tulemuslikult oma seisukohad. Sellega seoses lisab BofA, et kui see oleks nii olnud, oleks haldusmenetluse tulemus võinud olla teistsugune.
148
Kõigepealt tuleb esiteks märkida, et oma viienda väite esimeses osas tugineb Nomura eelkõige tema kaitseõiguste rikkumisele seetõttu, kuidas vastuväited on üles ehitatud.
149
Seda väidet toetavad siiski üksnes tema hagiavalduse punktid 112–115 ning seda analüüsitakse seega üksnes nendes punktides toodud asjaoludest lähtudes.
150
Teiseks ei tugine BofA kolmanda väite teises osas mitte ainult oma kaitseõiguste rikkumisele, vaid ühtlasi ja samadel põhjustel sellele, et vastuväidetes on rikutud põhjendamiskohustust. Kuna need kaks kriitilist hinnangut kattuvad, analüüsitakse neid koos.
151
Sellega seoses tuleb märkida, et vastuväidete põhjenduses 112 märkis komisjon, et „oletatav keelatud kokkulepe koosnes mitmest tegevusest ja/või tegevusetusest, mis olid omavahel tihedalt seotud ja suures osas kattuvad“, ning et seda „võidi ellu viia selliste vahenditega nagu katse langetada ühe Euroopa riigivõlakirja hinda uute Euroopa riigivõlakirjade pakkumismenetlusteks (eesmärgiga maksta emissiooni eest madalamat hinda), katse kooskõlastada pakkumise taset ja vähendada nii ülepakkumiste ohtu pakkumismenetluses ning vahetada teavet Euroopa riigivõlakirjade uute emissioonide sündikaattehingute hinnakujunduse ajastuse kohta“.
152
Vastuväidete põhjendustes 113 ja 529 täpsustas komisjon, et „neid tihedalt seotud tegevusi [võis] esitada erinevates kategooriates või etappides“, nimelt esiteks kauplemisstrateegia kooskõlastamine ja kooskõlastamise katsed, teiseks kooskõlastamine pakkumisstrateegia joondamise hõlbustamiseks, kolmandaks ülepakkumiste taseme kooskõlastamine ja kooskõlastamise katsed ning neljandaks tulevikku suunatud tundliku teabe muu vahetamine.
153
Komisjon märkis, millist liiki tegevus igasse kategooriasse kuulus.
154
Mis puudutab täpsemalt 4. kategooriat, siis märkis ta, et see hõlmab „muu tundliku teabe vahetamist, mis tegelikult või potentsiaalselt võimaldas asjaomastel pankadel oma Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise tegevust otseselt või kaudselt kohandada või joondada, ja eelkõige teabe vahetamist, mis puudutab esimesena võlahaldusasutusele enne tulevast pakkumismenetlust antud individuaalseid soovitusi emiteeritava Euroopa riigivõlakirja liigi, lõpptähtaja või summa kohta, teisena Euroopa riigivõlakirjade individuaalsete tehingute hinda või mahtu järelturul, kolmandana konkreetsete vastusoorituste strateegiat ja neljandana sündikaattehingute hinnakujunduse ajastust“.
155
Vastuväidete jaos 4.2 esitas komisjon rohkem kui 130 arutelu kas tabeli kujul, mis sisaldas asjakohaseid ja kellaajaliselt esitatud väljavõtteid asjaomasest arutelust, või kokkuvõtlikumalt tsitaatide kujul, sageli kellaajaliselt esitatud, mis olid tuvastatavad jutumärkide ja kaldkirja järgi.
156
Lisaks märkis komisjon vastuväidete põhjenduses 81, et „jaos 4.2 esitatud valik ei [olnud] siiski ammendav, vaid kujuta[s] endast tegelikult tüüpilist valimit kõigist tõenditest, millele komisjon tugineb ja mis [olid] esitatud lisas 1“, ning et „allpool olevat jagu 4.2 täienda[s] lisa 1, milles on välja toodud kõik asjakohased arutelud, mille komisjon on […] vastuväidete jaoks välja valinud“.
157
Lisas 1 on tabel, mis sisaldab ligikaudu 480 arutelu kõigi või osade asjasse puutuvate pankade vahel, eelkõige vastuväidete põhiosas esitatud 130 arutelu.
158
Kõigi nende 480 arutelu puhul oli lisas 1 mainitud kuupäev, jutufoorum, millel see aset leidis, asjakohaste „mitteammendavate väljavõtete“ kellaaeg, neis osalenud asjasse puutuvad pangad, nende liigitamine ühte või mitmesse vastuväidete põhjenduses 113 nimetatud kategooriasse, nende võimaliku viite asukoht nende vastuväidete põhiosas, pank, kes esitas komisjonile selle ümberkirjutuse, ja selle liigitamise number või numbrid komisjoni toimikus.
159
Need olid esitatud inglise ja saksa keeles järgmises vormis:
160
Lisaks parandas komisjon asjaolusid käsitlevas kirjas teatud sisulisi vigu ja pärast selle kirja edastamist said asjaomased pangad uuesti tutvuda selle institutsiooni toimikus sisalduvate tõenditega ja esitada kirjalikult oma seisukohad.
161
Eeltoodust nähtub, et mis puudutab vastuväidete põhiosas esitatud enam kui 130 arutelu, siis võimaldas vastuväidete jao 4.2 lugemine koostoimes lisa 1 tabeliga, milles on kindlaks määratud iga arutelu osalised, komisjoni viidatud väljavõtted ja asjasse puutuva tegevuse laad viitega vastuväidete põhjenduses 113 viidatud kategooriatele, asjaomastel pankadel tegelikult tutvuda nende tõenditega ja sellega, kuidas komisjon võis neid vaidlustatud otsuses kasutada.
162
Mis puudutab ligikaudu 350 arutelu, millele on viidatud ainult vastuväidete lisas 1, siis olgu meenutatud, nagu on juba märgitud eespool punktides 116 ja 117, et vastuväited on ettevalmistav dokument, mis võimaldab selle adressaatidel tegelikult teada saada, millist tegevust komisjon neile ette heidab, ning tema valduses olevatest tõenditest.
163
Neid andmeid võib esitada kokkuvõtlikult, kui komisjon esitab selgelt kõik olulised asjaolud, millele ta menetluse selles staadiumis tugineb (7. juuni 1983. aasta kohtuotsus Musique Diffusion française jt vs. komisjon, 100/80–103/80, EU:C:1983:158, punkt 14).
164
Sellega seoses tuleb märkida, et käesolevas asjas nähtub vastuväidete põhjendusest 125 ühemõtteliselt, et vastuväidete lisa 1 on selle dokumendi lahutamatu osa ja seda tuleb tõlgendada kõiki vastuväidetes sisalduvaid kaalutlusi silmas pidades.
165
Sellest tuleneb, et vastuväidete lisas 1 esitatud tabelis ei saa Y-tähe kasutamist –eesmärgiga näidata tegevuse kategooriat, mille komisjon kavatses seostada mingi aruteluga – pidada ebaselgeks või ebatäpseks.
166
Nimelt, kuna komisjon tuvastas vastuväidete põhjendustes 113–120 konkurentsivastase tegevuse liigid, mida igaüks kõnealuse tegevuse neljast kategooriast puudutas, ja seda nii üldise määratluse kui ka näidete abil, võisid asjaomased pangad aru saada, millist liiki tegevust komisjon iga arutelu puhul silmas pidas, ilma et komisjon oleks pidanud esitama rohkem selgitusi selle tegevuse õigusvastase laadi kohta.
167
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et samal päeval toimunud sama arutelu puhul võis komisjon tuvastada mitu väljavõtet, märkimata iga väljavõtte puhul siiski nende tegevuskategooriat või -kategooriaid, mille alla see kuulus.
168
Lisaks asjaolule, et iga väljavõtte liigitamine vaid ühte kategooriasse ei olnud tingimata teostatav, kuna sõnumitel võis oma kiire järgnevuse ja omavahelise põimumise tõttu olla erinev eesmärk ja need võisid seetõttu kuuluda eri kategooriatesse, võimaldas komisjoni kasutatud meetod igal juhul asjaomastel pankadel kindlalt tuvastada nende arutelude väljavõtted, mida komisjon pidas selles staadiumis konkurentsivastaseks.
169
Lisaks, nagu nähtub kaudselt, kuid kindlalt vastuväidetest ja eelkõige nende põhjendustest 577 ja 578, töötas komisjon aluseks võetud tegevuskategooriad välja analüütilisel eesmärgil, mitte selleks, et tuvastada nii mitu ELTL artikli 101 rikkumist, kui oli vastuväidete põhjenduses 113 viidatud kategooriaid.
170
Seega, isegi kui asjaomased pangad pidid ise kindlaks tegema, millisesse komisjoni mainitud kategooriasse iga konkreetse arutelu väljavõte kuulub, olid nad täiesti informeeritud asjaolust, et komisjon võis seda arutelu kasutada, et tuvastada ühe ja vältava rikkumise olemasolu, millel on konkurentsivastane eesmärk ja mis hõlmas kõiki nendesse kategooriatesse liigitatud arutelusid.
171
Mis puudutab BofA kritiseeritud 11. juuni 2007. aasta arutelu, siis vastuväidete lisa 1 puudutas selle päeva arutelu, jagades selle viieks väljavõtteks, mis koosnevad – nagu nähtub sellest lisast koostoimes arutelu ümberkirjutusega – vastavalt umbes ühest minutist ja viiest sõnumist, vähem kui neljast minutist ja 12 sõnumist, umbes ühest minutist ja viiest sõnumist, ligikaudu 31 minutist ja 21 sõnumist, ning lõpuks üheksast sekundist ja kahest sõnumist, ning liigitades need kategooriatesse 1, 2 ja 4. Selline esitamine ei saanud aga viia selleni, et BofA-l ei olnud võimalik kindlaks teha sõnumeid, mis komisjoni arvates võisid olla konkurentsivastased. Nii on see näiteks kolmanda väljavõtte puhul, mille viiest sõnumist kahe puhul nähtub, et RBSi kaupleja kirjutas „where u got mid on bono 37 vs. bund?“ ja et UBSi kaupleja vastas „6.15“.
172
Samuti tuleb märkida, et BofA kriitikaga, millele on viidatud esitatud eespool punktis 144 ja mis puudutab asjaolu, et 18 arutelu 29 väljavõtet selgitati esimest korda alles vaidlustatud otsuses, ning Portigoni kriitikaga 5. novembri 2009. aasta arutelu kohta, millele on viidatud eespool punktis 145, ei saa nõustuda.
173
Esiteks analüüsiti kahte BofA kritiseeritud arutelu vastuväidete põhiosas, kasutades samal päeval vahetatud sõnumeid, mis olid lisatud vastuväidete lisas 1 olevasse tabelisse (25. juuli 2007. aasta arutelu, mida on üksikasjalikult kirjeldatud vastuväidete põhjendustes 144 ja 145; 27. märtsi 2008. aasta arutelu, mida on üksikasjalikult kirjeldatud kõnealuse dokumendi põhjenduses 200).
174
Teiseks esitati 5. novembri 2009. aasta arutelu kohta, mida Portigon kritiseeris, ning viie arutelu kohta, mida BofA kritiseeris (5. juuni 2007. aasta arutelu, mis koosnes neljast väljavõttest; 25. ja 30. juulil 2007. aasta arutelud, mis koosnevad vastavalt kahest ja kolmest väljavõttest; 11. oktoobri 2007. aasta arutelu, mis koosneb viiest väljavõttest; 27. märtsil 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis koosneb kahest väljavõttest), asjaolusid käsitlevas kirjas üksikasjalikke selgitusi vähemalt teatava liigitamise kohta.
175
Näiteks 5. novembri 2009. aasta arutelu kohta CODS & CHIPSi jutufoorumis, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 277 ja mida vastuväidete põhiosas ei analüüsitud, on asjaolusid käsitleva kirja tulbas „Selgitused“ märgitud, et selle arutelu liigitamine 1. ja 3. kategooriasse on põhjendatud vastavalt asjaoluga, et „vastuväidete põhjenduse 532 kohaselt sisaldab see katset mõjutada kõverat enne pakkumismenetlust („why does it seem when we want it flatter all these […]?“)“ ning asjaoluga, et „vastuväidete põhjenduse 542 kohaselt puudutab see samuti katset kooskõlastada ülepakkumisi („what we thinking of overpaying?“)“.
176
Kolmandaks, BofA kritiseeritud kaheksast arutelust puudutas kriitika ainult teatud väljavõtteid, mitte aga kõiki, samas kui BofA kaupleja oli ühendatud asjaomase jutufoorumiga nende sõnumite vahetamise ajal, mida käsitleti vaidlustamata väljavõtetes (6. märtsi 2007. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mille kahest väljavõttest ainult üks vaidlustati; 3. juuli 2007. aasta arutelu, mille neljast väljavõttest ainult üks vaidlustati; 4. oktoobri 2007. aasta arutelu, mille kahest väljavõttest ainult üks vaidlustati; 11. oktoobri 2007. aasta arutelu, mille viiest väljavõttest ainult kolm vaidlustati; 8. novembri 2007. aasta arutelu, mille viiest väljavõttest kolm vaidlustati; 23. novembri 2007. aasta arutelu, mille kahest väljavõttest ainult üks vaidlustati; 9. jaanuari 2008. aasta arutelu, mille kuuest väljavõttest ainult üks vaidlustati; 11. jaanuari 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mille kahest väljavõttest ainult üks vaidlustati).
177
Neljandaks koosnesid kümme kritiseeritud väljavõtet või arutelu (3. juuli 2007. aasta väljavõte, mis sisaldab üheksat sõnumit; 25. juuli 2007. aasta väljavõte, mis sisaldab 26 sõnumit; 11. oktoobri 2007. aasta kolm väljavõtet, mis sisaldavad kokku 33 sõnumit; 10. jaanuari 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis sisaldab 16 sõnumit; 11. jaanuari 2008. aasta väljavõte CODS & CHIPSi jutufoorumist, mis sisaldab seitset sõnumit; 13. veebruari 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis sisaldab nelja sõnumit; 4. märtsi 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis sisaldab 47 sõnumit; 6. märtsi 2008. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis sisaldab 23 sõnumit) piisavalt väikesest arvust sõnumitest, et BofA saaks neid hõlpsalt tuvastada, arvestades vastuväidete lisas 1 sisalduvaid asjaolusid ja eelkõige komisjoni kasutatud liigitust.
178
Lisaks, vastupidi sellele, mida väidab BofA, ei saa komisjonile põhjendatult ette heita, et ta ei selgitanud piisavalt oma kavatsusi seoses iga aruteluga, millele on viidatud üksnes vastuväidete lisas 1, kuna ta ei võtnud arvesse aruteludes kasutatud keelekasutuse keerukust või tehnilisust ega esitanud üksikasjalikke selgitusi eelkõige asjaomase turu, asjasse puutuvate riigivõlakirjade ja iga asjaomase arutelu eeldatava õigusvastasuse kohta.
179
Nimelt ei saanud asjaomaste pankade kauplejate keerukas või tehniline keelekasutus nende aruteludes kohustada komisjoni neid ümber sõnastama, et heastada valestimõistmist, mida BofA väitis.
180
Kuna arutelud toimusid sellele pangale teada olevas kontekstis, võis temalt oodata, et ta suudaks nendest aruteludest aru saada või vähemalt saada oma vahenditega nende mõistmiseks vajalikke selgitusi.
181
Samadel põhjustel ei olnud komisjoni ülesanne BofA-le teada anda, milliseid Euroopa riigivõlakirju käsitleti igas valitud arutelus ja kas see toimus esmas- või järelturul.
182
Asjaomased pangad – kes on hästi informeeritud ja kogenud ettevõtjad Euroopa riigivõlakirjade sektoris – võisid selliseid asjaolusid kõnealuse arutelu ümberkirjutusest ise tuletada. Lisaks ei olnud need asjaolud tegelikult määravad kõnealuste arutelude konkurentsivastase laadi hindamisel, kuna palju olulisem oli kauplejate vahetatud teabe laad kui konkreetne Euroopa riigivõlakiri, mida see teave puudutas.
[…]
188
Seetõttu ei ole vaja analüüsida, kas ilma BofA väidetud rikkumiseta oleks haldusmenetlus võinud viia teistsuguse tulemuseni.
189
Järelikult tuleb Nomura viienda väite esimene osa, BofA kolmanda väite teine osa ja Portigoni esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
190
Lisaks tuleb märkida, et Nomura heidab oma viienda väite esimeses osas ja BofA oma kolmanda väite teises osas komisjonile ette seda, et viimane viitas vaidlustatud otsuses aruteludele või arutelude väljavõtetele, mida ei olnud esitatud vastuväidetes ega asjaolusid käsitlevas kirjas, ega heitnud neile ette teatavaid arutelusid või arutelude väljavõtteid, mida on mainitud ainult selle otsuse lisas 1.
191
Kuna esimene kriitiline hinnang, mis puudutab seda, et vastuväidetes või asjaolusid käsitlevas kirjas ei ole mainitud teatavaid arutelusid, kattub BofA kolmanda väite kolmanda osa raames esitatud argumentidega, käsitletakse neid koos tagapool punktides 218–226.
192
Kuna teine kriitiline hinnang, mis puudutab seda, et teatud arutelusid mainiti üksnes vaidlustatud otsuse lisas 1, mitte aga selle otsuse tekstis, ei ole seotud asjasse puutuvate pankade kaitseõiguste tagamisega, vaid vaidlustatud otsuse põhjendustega, siis analüüsitakse seda tagapool punktides 262–280.
3) Portigoni kriitika, et tema kaitseõigusi on rikutud sellega, et komisjon saatis täiendavate vastuväidete asemel asjaolusid käsitleva kirja
193
Esimese väite teises osas väidab Portigon, et muudatused, mille komisjon tegi vastuväidetesse asjaolusid käsitlevas kirjas, mille ta saatis 12. novembril 2020, ei oleks pidanud olema selle kirja vormis, vaid täiendavate vastuväidete vormis, mille järel oleks komisjon pidanud andma pangale võimaluse olla ära kuulatud vastavalt komisjoni teatisele, mis käsitleb [ELTL] artiklitega 101 ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid (ELT 2011, C 308, lk 6; edaspidi „parimate tavade teatis“), ja ta oleks saanud seega end paremini kaitsta.
194
Nimelt lisas komisjon asjaolusid käsitleva kirjaga tõendeid ja muutis neid oluliselt ning andis kõnealusele tegevusele võrreldes vastuväidetega põhimõtteliselt uue õigusliku hinnangu.
195
Selle kohta väidab Portigon esiteks, et teatud arutelud, nagu 6. novembri 2009. aasta arutelu, loetleti ja liigitati kategooriasse esimest korda alles asjaolusid käsitlevas kirjas. Teiseks muutis komisjon sel puhul teatavate arutelude liigitust, nagu 11. oktoobri 2007. aasta, 22. jaanuari, 13. veebruari ja 16. aprilli 2009. aasta ning 25. jaanuari 2010. aasta arutelud, mis liigitati esialgu 1., 2. või 3. kategooriasse, kuid hiljem ka 4. kategooriasse; 18. aprilli 2007. aasta, 4. jaanuari 2008. aasta, 29. jaanuari 2009. aasta ja 24. juuni 2011. aasta arutelud, mis liigitati esialgu 1., 2. või 3. kategooriasse, hiljem aga üksnes 4. kategooriasse; ja 11. jaanuari 2012. aasta arutelu, mis liigitati selles kirjas ainult 4. kategooriasse. Siiski kujutab 4. kategooriasse liigitatud tegevus endast parimal juhul tagajärje tõttu piirangut, mitte aga eesmärgi tõttu piirangut. Kolmandaks väidab Portigon repliigis, et 11. jaanuari 2012. aasta arutelust, mis ei olnud talle varem teada, nähtub, et see „ei tekita enamasti konkurentsiõiguse seisukohast probleeme“.
196
Sellega seoses tuleb meenutada, et selleks, et tagada asjaomaste ettevõtjate kaitseõigused ja täpsemalt nende õigus olla ära kuulatud, näevad määruse nr 773/2004 artiklid 10–12 ette, et komisjon võib oma otsustes tugineda üksnes vastuväidetele, mille kohta asjaomastel ettevõtjatel on olnud võimalus esitada oma märkused, mida nad võivad teha oma kirjalikes seisukohtades vastuseks vastuväidetele, mille komisjon neile edastas, ning ärakuulamisel, kui nad ärakuulamist oma kirjalikes seisukohtades taotlevad.
197
Samuti olgu meenutatud, et kui komisjon otsustab haldusmenetluse käigus lisada uusi vastuväiteid nendele, mida ettevõtjatele esialgu ette heideti, peab ta andma neile ettevõtjatele võimaluse esitada selle kohta oma seisukoht (vt selle kohta 27. juuni 2012. aasta kohtuotsus Microsoft vs. komisjon, T‑167/08, EU:T:2012:323, punktid 184 ja 191 ning seal viidatud kohtupraktika), saates neile täiendavad vastuväited, mille järel võivad need ettevõtjad esitada oma kirjalikud seisukohad ja taotleda ärakuulamist, et esitada oma argumendid.
198
Kohustus võimaldada asjaomastel ettevõtjatel esitada vastavalt määruse nr 773/2004 artiklitele 10 ja 12 oma seisukohad nii kirjalikult kui ka ärakuulamisel kehtib ka juhul, kui komisjon kavatseb oluliselt muuta tõendeid uuritavate rikkumiste kohta (vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punkt 192 ja seal viidatud kohtupraktika).
199
Seevastu parimate tavade teatise punkti 111 jätkuks, millele saab tugineda komisjoni vastu ja mille kehtivust Portigon ei vaidlusta, võib see institutsioon juhul, kui ta soovib tugineda üksnes uutele tõenditele, mis kinnitavad vastuväidetes juba kinnitatud vastuväiteid, piirduda sellega, et ta teavitab ettevõtjaid asjaolusid käsitleva kirjaga, mille kohta ettevõtjad võivad kindlaksmääratud tähtaja jooksul esitada kirjalikke seisukohti.
200
Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud otsusest, et 31. jaanuaril 2019 edastas komisjon Portigonile vastuväited. Komisjon saatis 12. novembril 2020 pangale asjaolusid käsitleva kirja, milles ta – pärast seda, kui asjaomased pangad vastasid vastuväidetele ja tõid esile faktivigu – tegi „faktilisi täiendusi ja parandusi seoses aruteludega, mis olid vastuväidetes (sealhulgas selle lisas) esitatud vastuväidete põhjendamiseks“.
201
Lisaks faktilistele parandustele lisas komisjon „teatud arvu arutelusid, mida ei olnud mainitud vastuväidetes, sealhulgas nende lisas, millele [ta] võis tugineda konteksti huvides või esitatud väidete põhjendamiseks“, ja mis „võimaldavad näiteks kindlaks määrata kuupäeva, mil kaupleja pääses alalisse jutufoorumisse, ja/või tema võimet tegeleda tehingutega, seda, kas kauplejate vahel on sotsiaalkontaktid, või kas 2012. aastal vahetati tundlikku teavet“.
202
Seejärel palus komisjon Portigonil esitada kooskõlas parimate tavade teatise punktiga 111 oma kirjalikud märkused, mille see pank edastas 8. jaanuaril 2021.
203
Seega tuleb kindlaks teha, kas eespool punktides 200 ja 201 viidatud täienduste ja muudatuste tegemiseks oleks komisjon pidanud vastu võtma täiendavad vastuväited, mille kohta ta pidi võimaldama Portigonil esitada nii kirjalikke kui ka suulisi märkusi, või vastupidi, komisjon võis piirduda sellega, et saadab Portigonile asjaolusid käsitleva kirja, mille kohta võimaldas pangal esitada ainult oma kirjalikud märkused.
204
Sellega seoses tuleb esiteks tõdeda, et parandused, mille eesmärk on parandada vigu, mis on seotud asjaomaste jutufoorumite identifitseerimisnumbriga või kõnealuste arutelude kuupäeva, kellaaja või osalejatega – ehkki need on kahetsusväärsed –, ei saa endast kujutada uuritava rikkumise kohta esitatud tõendite olulisi muudatusi eespool punktis 198 viidatud kohtupraktika tähenduses.
205
See kehtib eelkõige muudatuste kohta, mis tehti aruteludes, mis olid esitatud vastuväidete põhiosas ja millele oli viidatud lisas 1 toodud tabelis, mida oli parandatud.
206
Lisaks ei vaidle Portigon vastu sellele, et ta sai haldusmenetluses ja juba enne asjaolusid käsitleva kirja saatmist tutvuda kõigi talle ette heidetud aruteludega, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 74.
207
Teiseks, muudatused, mille komisjon tegi selliste arutelude liigituse osas nagu 18. aprilli ja 11. oktoobri 2007. aasta, 4. jaanuari 2008. aasta, 22. ja 29. jaanuari, 13. veebruari, 16. aprilli ja 6. novembri 2009. aasta, 25. jaanuari 2010. aasta, 24. juuni 2011. aasta ja 11. jaanuari 2012. aasta arutelud, millele Portigon viitab, ei viinud selleni, et komisjon laiendas vastuväidetes sealhulgas sellele pangale ette heidetud rikkumise esemelisi, ajalisi või geograafilisi piirjooni.
208
Nagu nähtub asjaolusid käsitleva kirja punktist 6, puudutab see „ainult 30. jaanuari 2019. aasta vastuväidetes esitatud vastuväiteid“, see tähendab Portigoni väidetavat osalemist 16. oktoobrist 2009 kuni 31. augustini 2011 vaidlusaluses eesmärgi tõttu rikkumises, mis algas 4. jaanuaril 2007 ja lõppes 1. veebruaril 2012.
209
Lisaks ilmneb, et kõiki Portigoni kritiseeritud arutelusid mainiti vastuväidete lisas 1, välja arvatud 11. jaanuari 2012. aasta arutelu, mida ei saanud talle siiski ette heita, kuna see toimus pärast kuupäeva, mil pank lõpetas osalemise vastuväidetes tuvastatud vaidlusaluses rikkumises, st pärast 31. augustit 2011.
210
Lisaks, jättes kõrvale 29. jaanuari 2009. aasta ja 24. juuni 2011. aasta arutelud, oli Portigoni kritiseeritud arutelusid üksikasjalikult kirjeldatud vastuväidete põhiosas (vt põhjendused 141, 150, 151, 162, 163, 302, 310–313, 317, 318, 389, 393 ja 394), mis võimaldas pangal alates vastuväidete etapist aru saada põhjustest, miks komisjon leidis, et need arutelud olid süüstavad, ning see välistab võimaluse, et asjaolusid käsitlevas kirjas tehtud muudatusi võiks käsitada tõendite oluliste muudatustena.
211
Mis puudutab 29. jaanuari 2009. aasta arutelu, siis tuleb märkida, et see hõlmas küll suhteliselt pikka perioodi, mille kestus on ligikaudu kümme tundi, kuid see liigitati ainult 1. kategooriasse ja sai seega käsitleda üksnes kauplemisstrateegia vahetamist, mis pidi võimaldama Portigonil tuvastada süüks pandavate sõnumite liigi.
212
Mis puudutab 24. juuni 2011. aasta arutelu, siis piisab, kui märkida, et igal juhul on see hilisem kuupäevast, mil lõppes Portigoni osalemine vaidlusaluses rikkumises, mille komisjon lõpuks vaidlustatud otsuses tuvastas kui 3. juuni 2011.
[…]
4) BofA kriitika, et on rikutud tema kaitseõigusi, kuna vastuväidetes ei ole mainitud viit vaidlustatud otsuses käsitletud arutelu
[…]
239
Lisaks on see viide lihtsalt vastus BofA argumendile, mis on esitatud nimetatud otsuse põhjenduses 617 ja mis puudutab asjaolu, et komisjon ei saanud 25. veebruari 2008. aasta arutelule selle panga vastu tugineda põhjusel, et ta ei tegutsenud Belgia riigivõlakirjade esmasturul ja jäi selles arutelus passiivseks.
240
Peale selle tuleb BofA tuginemise kohta vaidlustatud otsuse põhjendusele 620 tõdeda, et see puudutab eraldi arutelu, nimelt 27. märtsi 2008. aasta arutelu.
241
Kolmandana, mis puudutab 25. juuli 2007. aasta arutelu, siis heidab BofA komisjonile ette ka seda, et ta pikendas asjaolusid käsitlevas kirjas selle väljavõtte kestust, millele oli algselt viidatud vastuväidetes, et lisada uus etteheide, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 121.
242
Käesoleval juhul märkis komisjon küll vastuväidetes, et etteheidetud sõnumeid vahetati „alates kella 06.15.58“, seejärel märkis ta asjaolusid käsitlevas kirjas, et etteheidetud sõnumeid vahetati ajavahemikus „06.15.43 – 06.29.16“ ja „06.58.56 – 07.08.43“. Siiski piirdub selline muudatus asjaolusid käsitlevas kirjas ette heidetud arutelu kestuse vähendamise ja täpsustamisega selle adressaadi huvides. Seega ei saa seda analüüsida kui uue etteheite lisamist asjaolusid käsitlevas kirjas.
243
Eeltoodut arvestades tuleb BofA kolmanda väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
b)
Nomura, BofA ja Portigoni kriitika, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist vaidlustatud otsuses kõne all oleva tegevuse kirjelduse tõttu
244
Nomura heidab oma viienda väite esimeses osas, BofA oma kolmanda väite teises osas ja Portigon oma esimese väite esimeses osas komisjonile ette põhjendamiskohustuse rikkumist vaidlustatud otsuses kõne all oleva tegevuse kirjelduse tõttu.
245
Nimelt kasutas komisjon kõigepealt vaidlustatud otsusele lisatud tabelis „Ülevaade otsuses käsitletud kõigist konkurentsivastastest aruteludest“ iga arutelu puhul üksnes Y-tähte, et teha kindlaks kategooria või kategooriad, millesse iga arutelu kuulus, kusjuures need kategooriad ei olnud piisavalt määratletud. Lisaks süvendas raskust mõista vastuväidete lisa 1 tabelis toodud tegevusi see, kui sama päeva puhul käsitleti mitut perioodi. Nomura viitab näiteks 18. jaanuari 2011. aasta arutelule ja Portigon 5. novembri 2009. aasta arutelule ning „kuuele muule arutelule“. Kuna aga Portigon ei ole neid „kuut muud arutelu“ selgelt määratlenud, ei saa Üldkohus neid analüüsida.
246
Seejärel väidavad Nomura ja BofA, et teatud hulgale aruteludele või arutelude väljavõtetele on viidatud üksnes vaidlustatud otsuse lisas 1 ning seetõttu ei ole neile lisatud mingit selgitust vastava Euroopa riigivõlakirja või asjaomase turu kohta. Sellega seoses viitab BofA „eeskätt 38 väljavõttele“ 18 arutelust.
247
Lõpuks heidab Nomura komisjonile ette, et viimane esitas vähem detaile nende arutelude kohta, mis puudutasid perioodi, kui tema vaidlusaluses rikkumises osales, võrreldes varasemate aruteludega, milles süüdistati teisi selles rikkumises osalenud panku.
248
Sellega seoses tuleb meenutada, et ELTL artikli 296 teises lõigus ette nähtud põhjendamiskohustus nõuab, et komisjoni otsustes peavad olema esitatud otsuse ülesehituse seisukohast olulise tähtsusega asjaolud ja õiguslikud kaalutlused (vt 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus Chronopost ja La Poste vs. UFEX jt, C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
249
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 376–383, 411–484, 495–544, 723–726, 737–752 ja 760–771 tõi komisjon välja põhjused, miks kõnealused arutelud, millele viidatakse selle otsuse põhjendustes 97–356 ning selle otsuse lahutamatuks osaks olevas lisas 1, tuleb kvalifitseerida kokkulepeteks ja kooskõlastatud tegevuseks, mis moodustavad ühe ja vältava rikkumise, millel on konkurentsivastane eesmärk ja milles asjaomased pangad osalesid sama otsuse artiklis 1 nimetatud ajavahemikel.
250
Lisaks tuleb seda põhjendust tõlgendada lähtuvalt vastustest, mille komisjon andis argumentidele, mille asjasse puutuvad pangad haldusmenetluses esitasid, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjendustes 384–402, 545–719 ja 753–759.
251
Seega ei saa Nomura, BofA ja Portigon põhjendatult väita, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses esitanud otsuse ülesehituse seisukohast olulise tähtsusega asjaolusid ja õiguslikke kaalutlusi.
252
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Nomura, BofA ja Portigoni argumendid, mille kohaselt komisjon ei ole sisuliselt piisavalt selgitanud põhjusi, miks igaüks vaidlustatud otsusele lisatud tabelis nimetatud ligikaudu 380 arutelust eraldivõetuna või koguni igaüks nende arutelude 783 väljavõttest viidatud tabeli neljandas veerus kinnitavad ühe ja vältava rikkumise olemasolu, millel on konkurentsivastane eesmärk.
253
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et vaidlustatud otsuses ei heitnud komisjon asjaomastele pankadele ette nii mitut ELTL artikli 101 rikkumist, kui oli arutelusid või isegi väljavõtteid aruteludest, mis olid loetletud sellele otsusele lisatud tabelis, vaid ainult ühte ja vältavat rikkumist, millel oli konkurentsivastane eesmärk ja mis koosnes kõigist nendest aruteludest (vt eespool punkt 88).
254
Järelikult ei ole komisjoni ülesanne tõendada, et iga arutelu või koguni iga arutelu väljavõte tuleb kvalifitseerida keelatud kokkuleppeks ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punktid 83 ja 84).
[…]
284
Nimelt esitas komisjon ühest küljest vaidlustatud otsuse põhjendustes 307–350 ja seejärel põhjendustes 641–719 piisavalt üksikasjalikult ja enamasti kellaajaliselt tähistatud väljavõtete abil arutelud, mis toimusid perioodil, kui Nomura vaidlusaluses rikkumises osales. Samuti lükkas ta tagasi argumendid, mille see pank haldusmenetluse käigus nende arutelude kohta esitas.
285
Lisaks on vaidlustatud otsuse lisas asuvas tabelis esitatud täiendavad selgitused, see lisa aga – nagu juba märgitud eespool punktis 249 – on selle otsuse lahutamatu osa ja selle esitus on identne kõigi arutelude puhul, olenemata ajavahemikust, mil need aset leidsid.
286
Teisest küljest ja vastupidi sellele, mida väidab Nomura, ei olnud komisjoni ülesanne kirjeldada „üksikasjalikumalt“ igat liiki arutelude esimese esinemisjuhu konkurentsivastast laadi, mis leidsid aset alates 18. jaanuarist 2011, mis on kuupäev, kui see pank hakkas komisjoni sõnul osalema vaidlusaluses rikkumises.
287
Nimelt heitis komisjon vaidlustatud otsuses Nomurale ette osalemist ühes ja vältavas rikkumises, mis algas enam kui neli aastat enne, kui see pank selles osalema hakkas, mitte aga tema osalemist rikkumises, mis algas hetkel, mil Nomura selles osalema hakkas.
288
Eeltoodut arvestades ei rikkunud komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 1 põhjendamiskohustust, kui ta tuvastas, et asjaomased pangad osalesid Euroopa riigivõlakirju puudutavas ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas kogu EMPd ja mis seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata ja/või kahjustada konkurentsi Euroopa riigivõlakirjade sektoris.
289
Järelikult tuleb Nomura viienda väite esimene osa, BofA kolmanda väite teine osa ja Portigoni esimese väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Väited, et komisjon on teinud vigu, kuna ta leidis, et UniCredit, Nomura ja Portigon vastutavad oma kauplejate tegevuse eest
290
UniCredit heidab oma kolmanda väite esimeses osas, Nomura oma neljanda väite teises osas ja Portigon oma viienda väite teises osas komisjonile ette, et viimane omistas neile vääralt nende vastavate töötajate tegevuse.
291
Esimesena leiavad UniCredit, Nomura ja Portigon, et komisjon ei saanud asuda seisukohale, et pangad olid automaatselt teadlikud kogu teabest, mille nende vastavad kauplejad said eelmisel töökohal teistes pankades, kes tollel hetkel osalesid vaidlusaluses rikkumises.
292
Teisena väidavad UniCredit, Nomura ja Portigon, et komisjon ei saanud neile ette heita nende vastavate kauplejate tegevust teatud ajavahemikul või turul, kus neil ei olnud lubatud kaubelda.
293
Sellega seoses väidavad UniCredit ja Nomura ühest küljest, et komisjon tunnistas nad vastutavaks nende vastavate kauplejate tegevuse eest enne, kui kauplejad said seadusjärgse loa kaubelda oma tööandjate nimel. Nimelt, kuigi UniCrediti ja Nomura kauplejad said selle loa vastavalt 4. märtsil ja 16. septembril 2011, leidis komisjon, et UniCredit hakkas rikkumises osalema 9. septembril 2011 ja Nomura 18. jaanuaril 2011.
294
Teisest küljest väidab UniCredit, et komisjon heidab talle ette tema kaupleja võetud positsioone esmasturu kohta, kuigi viimasel puudus UniCrediti volitus sellel turul kauplemiseks ning tal ei olnud seega õigust tema nimel kaubelda. Samamoodi väidab Portigon, et tema kaupleja tegutses ilma tema loata ja väljaspool Portigoni tegevusvaldkonda, milleks oli üksnes Saksamaa riigivõlakirjade esmasturg. Seega ei saa Portigoni pidada vastutavaks tema kaupleja tegevuse eest, mis väljus panga äritegevuse raamidest.
295
Kolmandana väidavad UniCredit ja Portigon, et komisjon ei pannud neile süüks mitte juhtivtöötaja tegevust, vaid ühe ebaausa töötaja tegevust, kes oli UniCrediti puhul pealegi katseajal.
296
Neljandana väidab Portigon, et kuna ta ei olnud hooletu, omistas komisjon ekslikult talle tema kaupleja tegevuse.
297
Sellega seoses leiab Portigon ühest küljest, et ta ei saanud olla teadlik oma kaupleja tegevusest, kuna tal ei oleks ilma andmekaitse- ja tööõigust rikkumata olnud lihtne pääseda ligi kaupleja kasutatavatele jutufoorumitele või nendega tutvuda. Lisaks oli Portigon võtnud meetmeid – mille eesmärk oli tagada, et tema töötajad järgiksid hoolsuskohustuse nõudeid –, eelkõige lisades nende töölepingutesse selliste nõuete järgimise kohustuse, lastes oma kauplejal allkirjastada kohustuse järgida selle panga suuniseid nõuetele vastavuse kohta, korraldades kohustuslikke vastavuskoolitusi ja viies läbi iga-aastaseid kontrolle.
298
Teisest küljest leiab Portigon, et tema vastutuse välistamine oleks kohtuasja eripära arvestades sobiv ja proportsionaalne. Eripära on seotud esiteks asjaoluga, et tema kaupleja ei olnud juhtival ametikohal, teiseks oli ta vaidlusaluse rikkumisega seotud ainus kaupleja selles pangas, kolmandaks algas panga osalemine selles rikkumises selle kaupleja tööleasumisega ja lõppes tema lahkumisega, neljandaks ei olnud sel ajavahemikul enamik kõnealuse kaupleja võetud positsioone tarvilikud ega edukad, ning viiendaks algas selle kaupleja tegevus enne tema töölevõtmist.
299
Kõigepealt tuleb tõdeda, et ilmselgelt põhjendamatu on Portigoni väide, mis on esitatud üksnes viienda väite pealkirjas ja mille kohaselt vaidlustatud otsust ei ole põhjendatud osas, mis puudutab sellele pangale vastutuse omistamist tegevuse eest, milles tema kaupleja osales ajal, mil ta pangas töötas.
300
Nimelt selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 755–759 põhjusi, miks võis asjaomaseid panku pidada vastutavaks nende töötajatest kauplejate tegevuse eest.
301
Selle kohta märkis ta sisuliselt, et töötajad ja neid tööle võtnud äriühingud moodustasid ühe majandusüksuse ja et töötajate konkurentsivastane tegevus oli omistatav tööandjatele, keda võis põhimõtteliselt lugeda selle tegevuse eest vastutavaks, isegi kui nende äriühingute juhtkond ei olnud lubanud sellist tegevust või ei olnud sellest informeeritud või kui selline tegevus oli vastuolus juhistega, mille tööandja oli andnud. Komisjon märkis samuti, et kauplemistegevust iseloomustas töötajate tegevuse salvestamise ja järelevalve kõrge tase, mis võimaldas asjaomastel pankade teada keelatud tegevuse keskseid omadusi ning nende töötajate seotust ning välistas selle, et nad võiksid tugineda oma teadmatusele.
302
Selle põhjendusega täitis komisjon kohustuse, mis tal ELTL artikli 296 teise lõigu kohaselt on.
303
Mis puudutab sisulist poolt, siis nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 733–735 õigesti meenutas, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast esiteks, et liidu konkurentsiõiguse kontekstis tuleb ettevõtjat mõista nii, et see tähistab majandusüksust, isegi kui õiguslikult koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust, ja teiseks, et töötaja täidab oma ülesandeid oma tööandjaks oleva ettevõtja kasuks ja tema juhtimisel ning seega loetakse, et ta kuulub selle ettevõtja moodustava majandusüksuse koosseisu (vt selle kohta 21. juuli 2016. aasta kohtuotsus VM Remonts jt, C‑542/14, EU:C:2016:578, punktid 22 ja 23 ning seal viidatud kohtupraktika).
304
Sellest tuleneb, et töötaja võimalik konkurentsivastane tegevus on seega liidu konkurentsiõiguse normide rikkumise tuvastamise seisukohalt omistatav ettevõtjale, kelle koosseisu ta kuulub; viimast loetakse põhimõtteliselt vastutavaks (21. juuli 2016. aasta kohtuotsus VM Remonts jt, C‑542/14, EU:C:2016:578, punkt 24).
305
Seega võis komisjon õiguspäraselt järeldada, et nende vastavate kauplejate tegevuse eest vastutab Portigon ajavahemikus 19. oktoobrist 2009 kuni 3. juunini 2011 (arvestades tema kaupleja töötamise perioodi, mis algas 16. oktoobril 2009 ja lõppes 31. augustil 2011), UniCredit ajavahemikus 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011 (võttes arvesse tema kaupleja 1. septembril 2011 alanud töötamisperioodi) ning Nomura ajavahemikus 18. jaanuarist kuni 28. novembrini 2011 (võttes arvesse tema kaupleja töötamise perioodi, mis algas 17. jaanuaril 2011).
306
Ükski UniCrediti, Nomura või Portigoni esitatud etteheide ei põhjenda sellise vastutuse välistamist käesolevas asjas.
307
Esiteks ei saa UniCredit, Nomura ja Portigon põhjendatult komisjonile ette heita, et ta võttis nende puhul eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 418, 426, 427, 764, 767 ja 883 arvesse seda, et nad olid teadlikud oma töötajate tegevusest enne selles pangas töötamise algust, et kvalifitseerida selline tegevus üheks ja vältavaks rikkumiseks, millel on konkurentsivastane eesmärk.
308
Ühest küljest on eespool punktis 303 juba meenutatud, et töötajat, kes täidab oma ülesandeid oma tööandjaks oleva ettevõtja kasuks ja tema juhtimisel, peetakse integreerituks majandusüksusesse, mille moodustab see ettevõtja.
309
Teadmisi, mille töötaja on omandanud enne uue ettevõtja teenistusse asumist ja mida töötaja tegelikult uuele tööandjale kättesaadavaks teeb, võib seega pidada teadmisteks, mida ta jagab oma uue tööandjaga.
310
Teisest küljest tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et komisjon võib tugineda rikkumise perioodist varasematele või hilisematele aruteludele, et luua üldine pilt ja näidata keelatud kokkuleppe ettevalmistavaid etappe ning toetada teatud tõendite tõlgendust (vt selle kohta 8. juuli 2008. aasta kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, T‑54/03, ei avaldata, EU:T:2008:255, punkt 428; 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals vs. komisjon, T‑83/08, ei avaldata, EU:T:2012:48, punkt 188, ja 27. juuni 2012. aasta kohtuotsus Coats Holdings vs. komisjon, T‑439/07, EU:T:2012:320, punkt 60).
311
Käesolevas asjas ja võttes arvesse muid asjaolusid, millele komisjon tugines – st peamiselt asjasse puutuvate pankade kauplejate vahel toimunud arutelude mitutsadat ümberkirjutust –, oli tal seega õigus kasutada teadmisi, mille nende kauplejad olid omandanud enne seda, kui nad asusid vastavas pangas tööle, ja mille kauplejad olid tegelikult nende pankade käsutusse andnud.
312
Täpsemalt oli komisjonil õigus võtta arvesse asjaolu, et enne Portigonis ja seejärel UniCreditis tööle asumist osales nende pankade kaupleja RBSi ja hiljem Natixise kauplejana otseselt tegevuses, mis toimus kõnealuste jutufoorumite raames ja kahepoolsete arutelude käigus, või ka asjaolu, et sama kaupleja oli loonud ühe nendest kahest jutufoorumist.
313
Sama järeldus tuleb teha ka ühe Nomura kaupleja kohta, kes enne selles pangas tööle asumist osales kõnealuses tegevuses RBSi kauplejana.
314
Teiseks ei saa UniCredit, Nomura ja Portigon tulemuslikult tugineda asjaolule, et nende kauplejad tegutsesid omal algatusel ja ilma nende loata või et need kauplejad ei töötanud nende juures juhtival ametikohal.
315
ELTL artikli 101 rikkumise ettevõtjale süükspanemiseks ei ole vajalik tegevus või isegi asjaolu, et ettevõtja osanikud või juhtkond olid rikkumisest teadlikud, vaid sellise isiku tegevus, kes on pädev ettevõtja nimel tegutsema (vt 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen vs. komisjon, C‑94/15 P, ei avaldata, EU:C:2017:124, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Huhtamäki ja Huhtamaki Flexible Packaging Germany vs. komisjon, T‑530/15, ei avaldata, EU:T:2019:498, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti ei ole formaalne volitus vajalik selleks, et ettevõtjale saaks süüks panna tema töötaja osalemist konkurentsivastases tegevuses (vt 29. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Schenker vs. komisjon, T‑265/12, EU:T:2016:111, punkt 167 ja seal viidatud kohtupraktika).
316
Kuigi UniCredit, Nomura ja Portigon vaidlevad vastu sellele, et nad lubasid oma kauplejatel vaidlusaluses rikkumises osaleda, ei vaidle nad vastu sellele, et kogu nende rikkumises osalemise ajal olid nad tegelikult nende kauplejate tööandjad.
317
Seega, isegi kui Financial Conduct Authority (finantsinspektsioon, Ühendkuningriik) ei olnud andnud kauplemisluba või UniCredit ei olnud andnud oma kauplejale luba kaubelda mitte ainult järelturul, vaid ka esmasturul, olid nende pankade kauplejad – kuna nad töötasid vastavates pankades – saanud võimaluse oma tööandjalt ja nende käsutusse antud vahendite tõttu saada ja avaldada teavet, mida nad said seejärel teiste kauplejate kasuks avaldada.
318
UniCrediti kohta täpsemalt möönis komisjon tõepoolest vaidlustatud otsuse põhjenduses 861, et ta ei suutnud tõendada, et UniCrediti kaupleja edastas teabe esmasturu kohta, kus ta ei tegutsenud, teistele sama panga kauplejatele, kes tegutsesid sellel esmasturul. Samas põhjenduses 861 märkis komisjon siiski ka seda, et UniCrediti kaupleja võis oma järelturul tegutsemise käigus kasutada teavet, mis oli saadud esmasturu kohta kõnealustest jutufoorumitest.
319
Samal põhjusel ei saa Portigon tulemuslikult tugineda asjaolule, et tema tegevus esmasturul piirdus Saksamaa riigivõlakirjadega, kuna jutufoorumites vahetatud teave võis olla talle kasulik tema tegevuseks järelturul, mis ei olnud piiratud Saksamaa riigivõlakirjadega kauplemisega, nagu märkis ka komisjon vaidlustatud otsuse 1452. joonealuses märkuses, ilma et Portigon oleks sellele vastu vaielnud.
320
Järelikult võis komisjon eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 412, 426, 434, 436 või 438 õigesti järeldada, et UniCredit, Nomura ja Portigon olid teadlikud või pidid olema teadlikud oma vastavate töötajate tegevusest (vt selle kohta ja analoogia alusel 30. septembri 2009. aasta kohtuotsus Hoechst vs. komisjon, T‑161/05, EU:T:2009:366, punkt 55).
321
Kolmandaks ei saa Portigon tulemuslikult tugineda asjaolule, et ta võttis meetmeid, et vältida oma töötajate tegevust, mis on vastuolus „hoolsusnõuetega“.
322
Selles osas piisab, kui meenutada, et ettevõtja ei saa tulemuslikult tugineda võimalikele häiretele oma sisemises korralduses (vt selle kohta 30. septembri 2009. aasta kohtuotsus Hoechst vs. komisjon, T‑161/05, EU:T:2009:366, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika), ja et meetmed, mille ettevõtja on võtnud konkurentsiõiguse järgimiseks, ei saa mõjutada toimepandud rikkumise olemasolu (vt selle kohta 13. juuli 2011. aasta kohtuotsus Shell Petroleum jt vs. komisjon, T‑38/07, EU:T:2011:355, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
323
Asjaolu, et meetmed, mida Portigon väitis olevat võtnud, ei võimaldanud vältida tema töötaja vaidlusalust käitumist, näitab pealegi veenvalt, et need meetmed ei olnud sobivad, et tagada liidu konkurentsieeskirjade täielik järgimine pangas.
324
Neljandaks ei ole Portigonil ka alust väita, et komisjonil oleks olnud kohane ja proportsionaalne välistada tema vastutus põhjusel, et karistatud konkurentsivastase tegevuse pani toime üks töötaja, kes jätkas enne töölevõtmist algatatud isiklikku tegevust, ja et see tegevus oli vaid vähesel määral edukas.
325
Konkurentsivastases tegevuses osalenud töötajate arv ei ole nimelt tähtis selle tegevuse süüks panemisel ettevõtjale, kes on nende tööandja, kui esinevad ELTL artikli 101 lõikes 1 nõutud koosseisutunnused; seda aga hinnatakse nende väidete raames, mis puudutavad ühe ja vältava rikkumise olemasolu, millel on konkurentsivastane eesmärk.
326
Sama kehtib põhjuste kohta, mis võisid ajendada asjaomast töötajat kõnealust tegevust toime panema, või ka asjaolu kohta, et see töötaja jätkas varem teises ettevõtjas alustatud tegevust, kuna tema tööandjaks olevale ettevõtjale süüks pandavad teod on süüks pandud perioodi kohta, mil see töötaja tegelikult töötas selles ettevõtjas ja tegutses seega tema nimel.
327
Selline järeldus on käesolevas asjas seda põhjendatum, et Portigon ei märgi, et ta oleks esitanud kaebuse või astunud samme oma endise töötaja vastu, ehkki see pank leidis, et töötaja oli kõnealuse tegevusega seotud ilma tema teadmata.
328
Portigoni kaupleja tegevuse sellele pangale süükspanemise hindamisel ei ole lõpuks tähtsust asjaolul, et kaupleja algatused ei olnud panga sõnul eriti edukad ja et pangal ei olnud lihtsat juurdepääsu kõnealustele jutufoorumitele.
329
Järelikult oli komisjonil õigus lugeda UniCredit, Nomura ja Portigon vastutavaks oma vastavate töötajate asjaomase tegevuse eest ning võtta arvesse teadmisi, mida need töötajad olid saanud varasemates töösuhetes muude pankadega, kes osalesid samas tegevuses.
330
Lisaks, mis puudutab Portigoni väidet, et nii toimides rikkus komisjon süütuse presumptsiooni põhimõtet, siis tuleb tõdeda, et seda väidet ei toeta ükski argument ja seega on see kodukorra artikli 76 punkti d kohaselt vastuvõetamatu. Igal juhul on see alusetu samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktides 303–329.
331
Eeltoodut arvestades tuleb UniCrediti kolmanda väite esimene osa, kuivõrd ta kritiseerib selles asjaolu, et komisjon pidas seda panka vastutavaks oma kaupleja tegevuse eest, Nomura neljanda väite teine osa ja Portigoni viienda väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
3.
Väited, et on tehtud vigu kõnealuse tegevuse kvalifitseerimisel „üheks ja vältavaks rikkumiseks“ ja seoses selle rikkumise süükspandavusega asjasse puutuvatele pankadele teatud perioodi jooksul
a)
Sissejuhatavad märkused
332
Kui vaidlus käib konkurentsieeskirjade rikkumise olemasolu üle, siis on komisjon kohustatud esitama tõendeid tema tuvastatud rikkumise kohta ning õiguslikult piisavalt tõendama tõsiste, täpsete ja kokkulangevate kaudsete tõendite kogumiga rikkumise toimepanemise asjaolusid (vt selle kohta 31. märtsi 1993. aasta kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, punktid 126 ja 127; 17. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Baustahlgewebe vs. komisjon, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, punkt 58, ja 6. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus BAI ja komisjon vs. Bayer, C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, punkt 62).
333
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumine seisneda mitte üksnes üksikus teos, vaid ka mitmes teos või koguni vältavas tegevuses, isegi kui nende tegude või vältava tegevuse üks või enam elementi võivad ka iseenesest ja iseseisvalt endast selle sätte rikkumist kujutada. Kui eri teod kuuluvad „tervikplaani“ nende identse eesmärgi tõttu, mis rikub konkurentsitingimusi siseturul, siis on komisjonil õigus omistada nende tegude eest vastutus sõltuvalt osalemisest rikkumises kui tervikus (vt 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
[…]
340
Nomura esimese väite üks osa, teine väide, neljanda väite esimene ja kolmas osa ning viienda väite esimese osa kolmas argument ning teine ja kolmas osa puudutavad õigusnormi rikkumisi või hindamisvigu seoses rikkumise kvalifitseerimisega üheks ja vältavaks rikkumiseks ja tema osalemisega selles rikkumises. Nomura viitab oma kolmandas väites ja viienda väite neljandas osas ka vigadele, mis puudutavad eelkõige tema osalemise kestust vaidlusaluses rikkumises.
341
BofA esimese väite kohaselt on rikutud õigusnormi või tehtud hindamisviga seoses rikkumise kvalifitseerimisega üheks ja vältavaks rikkumiseks. Kohtuistungil märkis BofA, et ta vaidlustab üksnes tervikplaani olemasolu, millel on üks konkurentsivastane eesmärk.
342
Portigoni neljas väide puudutab väärasid järeldusi, mis on seotud ühe konkurentsivastase eesmärgiga tervikplaani olemasoluga, vaidlusaluse rikkumise vältava laadiga ja kuupäevaga, mil ta lõpetas vaidlusaluses rikkumises osalemise. Lisaks vaidleb Portigon oma viienda väite esimese osa ühes osas vastu eelkõige komisjoni poolt tema vastu kasutatud mitme arutelu konkurentsivastasele laadile.
343
Arvestades eespool punktides 332–338 esitatud kaalutlusi, tuleb analüüsida UniCrediti, Nomura, BofA ja Portigoni argumente, eristades ühest küljest neid, mis on suunatud ühe ja vältava rikkumise olemasolu tuvastamise vastu, ning teisest küljest argumente, mis on suunatud tõdemuse vastu, mille kohaselt vastutus selle rikkumise eest on neile teatud perioodi osas süükspandav.
344
Enne eespool punktides 339–342 esitatud argumentide analüüsimist tuleb siiski analüüsida vaidlustatud otsuse põhjendustes 376–403 ja seejärel põhjendustes 495–531 komisjoni esitatud teatud faktilisi järeldusi ja hinnanguid, mis on seotud konkurentsivastaste kokkulepete või kooskõlastatud tegevuste olemasoluga. Nimelt võivad need järeldused ja hinnangud mõjutada komisjoni nende järelduste põhjendatust, mis puudutavad ühelt poolt ühe ja vältava rikkumise olemasolu ja teiselt poolt selle rikkumise eest asjaomastele pankadele vastutuse omistamist.
b)
UniCrediti, Nomura ja Portigoni kriitika konkurentsivastaste kokkulepete või kooskõlastatud tegevuse olemasolu kohta
345
Vaidlustatud otsuse põhiosas ja selle lisas 1 tuvastas komisjon, et 2007. aasta jaanuari algusest kuni 2011. aasta novembri lõpuni toimunud ligikaudu 380 arutelu on konkurentsivastast laadi.
346
Vaidlustatud otsuse jaos 4.2 esitas komisjon enam kui saja arutelu sisu ja oma tõlgenduse nende kohta.
347
Kolmandas väites kritiseerib UniCredit sõnaselgelt ja konkreetselt nende kaheksa arutelu konkurentsivastast laadi, mille kohta komisjon järeldas, et ta neis osales, nimelt 26. ja 28. septembri, 4., 12. ja 19. oktoobri ning 2., 3. ja 28. novembri 2011. aasta arutelu.
348
Nomura kohta tuvastas komisjon, et pank osales 34 arutelus, mis toimusid 33 eri päeval ajavahemikus 18. jaanuarist kuni 28. novembrini 2011.
349
Teises väites kritiseerib Nomura sõnaselgelt ja konkreetselt 14 eri päeval toimunud 15 arutelu konkurentsivastast laadi, st kaks arutelu 18. jaanuaril ning arutelud, mis toimusid 26. jaanuaril, 3. ja 25. veebruaril, 5. ja 12. aprillil, 3., 5. ja 18. mail, 22. juunil, 7. juulil, 28. septembril, 4. oktoobril ja 2. novembril 2011.
350
Portigoni osas tuvastas komisjon, et pank osales 63 arutelus, mis toimusid 60 eri päeval ajavahemikus 19. oktoobrist 2009 kuni 3. juunini 2011.
351
Viienda väite raames kritiseerib Portigon sõnaselgelt ja konkreetselt 13 eri päeval toimunud arutelude või sõnumite konkurentsivastast laadi, st väljavõtted 20. ja 21. oktoobri 2009. aasta aruteludest, 6. novembri 2009. aasta arutelu, väljavõtted 14. jaanuari ja 15. veebruari 2010. aasta arutelust, kaks 22. veebruaril 2010 saadetud teadet, väljavõte 9. septembri 2010. aasta arutelust, 17. novembri 2010. aasta arutelu üks segment, 18. jaanuari 2011. aasta kaks arutelu, 6. aprilli 2011. aasta arutelu, 11. aprilli 2011. aasta arutelu üks segment, 12. aprilli 2011. aasta arutelu ja 18. mai 2011. aasta arutelu üks segment.
352
Lõpuks on oluline märkida, et UniCredit ja Nomura esitavad horisontaalsed argumendid, millega seatakse kahtluse alla vaidlustatud otsuses mainitud kõigi arutelude või nendest suure osa konkurentsivastane laad, nagu leebema kohtlemise taotluste väidetav ülemäärane kasutamine ja nende arutelude käigus vahetatud ühe või mitme teabeliigi väidetav avalik laad või väärtuse väidetav puudumine.
353
Sellega seoses tuleb esiteks käesolevas menetluses pidada tõendatuks nende arutelude sisu tõlgendust, mida UniCredit, Nomura ja Portigon konkreetselt ei vaidlusta (vt analoogia alusel 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Campine ja Campine Recycling vs. komisjon, T‑240/17, ei avaldata, EU:T:2019:778, punkt 105).
[…]
1) Nende arutelude sisu, mida UniCredit, Nomura ja Portigon konkreetselt ei vaidlusta
[…]
376
Samuti nähtub vaidlustatud otsusest, et kauplejad arutasid äsjalõppenud pakkumismenetluse tulemusi järgmiselt:
„paid 59 in end“„„66“„55 64 ave““„where u have mid going in?“„i used 50“„50 mid?“„but think it was 2 high“ (2. detsembri 2010. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjendus 304), „„got 100mm“„missed the other by a thick““ (3. märtsi 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 319), „anyone get anything?“„„I never moved my bids down“„got 100“„26s““ (7. aprilli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 322), „i bid 92 for 50 for me“ (13. aprilli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 325), „i went 7-9“„„kept 08“„think thats ok“„both of us““„„yes“„what mid you have 98“„or 99““„98“„yup same“„we had 98“„04…07 ave“ (1. juuni 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 330), „was that a good auction?“„„non event“„I think“„had 55 mid“„low 57“„ave 65““ (20. juuli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 337).
377
Vaidlustatud otsuses tuvastas komisjon, et osalejad arutasid oma kauplemistegevust järelturul, nagu nähtub näiteks järgmistest väljavõtetest:
„„04 81zx“„what mid we got july 28s““„„98“„GFI [a broker] got 96/02 x81““„„yup it s my offer“„[sold them] at 97 Six““„yeah thats about mid“; „„bidding 10m of the frtr 10/32 with GFI at 05 x 79“„dealt at 10““„ta“; „bid 40mm july 28s“„ta“„where u got the curve? 55.25 sound ok“„55.5“ (14. veebruari 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjendustes 314 ja 315), „„my bid jul39s in [broker at Tullett Prebon]“„im looking for 5m only“„[broker at Tullett Prebon,] hit me at 85 at the same time someone 1ifted 89 on btec [BrokerTec, a broker] in 39s“„doh““ „move curve to 52 fuk knows“ „„got 52 also“„feels 1ike it should be steeper“„but i aint gonna short 30yrs ahead of a 2bl tap“„think thats why 42/40s also stuck at 3.5“„my bid jan 30s and jul 39s in [broker at Tullett Prebon]““ „wat u got 5-10 on day?“„-0.5bp“„„steeper“„10-30 1 bp steeper““„„0.8 i got“„but im high in the cash““„2-10 2 flatter last question“„1.5“ (25. jaanuari 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 308), „Where u got your mid on the jul 28s dbr?“„113.08“„21#“„great thanks, prices crashed, offering 12m“ (17. veebruari 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 316), „what u pay?“„mid“„75““ (13. aprilli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjendus 325), „where bunds at 4.15?“„127.25“„„iam with ya“„lets sell oats?““„I am short already“„same here staying that way want to sell more“„iam long them“ (24. juuni 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjendus 334).
378
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 521 mainis komisjon mitut arutelu, mille käigus osalejad arutasid kindlate teiste osapooltega oma kauplemistegevust järelturul järgmiselt:
„„not budging“„he’s asking“„stay the same““ (4. jaanuari 2007. aasta arutelu mittealalises jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 101), „„asked us twice as well“„we’re flat““ (8. novembri 2007. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 131), „if he comes here I am going to tell him to fuk off“„shall we fuk him“ (12. detsembri 2007. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 133), „frog insurer asks me if I can offer 50m sp40s“ (13. detsembri 2008. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 135), „same here i would not tell him what i had“ (4. novembri 2008. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 212), „„btp 23s“„oil asking“„wat mid““ (10. novembri 2008. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 215), „just offered 60m dsl28 to same guy“ (13. augusti 2010. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 292).
379
Muud vaidlustatud otsuse mainitud arutelud tõendavad, et kauplejad käsitlesid oma kauplemistegevust ühe kindla vastaspoolega järelturul, eelkõige 13. aprilli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 325 („u front run him then?“ „„not front run, back run“„trade already don““ „A [?] [vastaspoole isik]“ „„yeah.“„you got them““ „yee“„oh i will pull offer“).
380
Seetõttu tõi komisjon vaidlustatud otsuses esile arutelude olemasolu, mis puudutasid eelkõige esiteks sündikaattehingute hinnakujunduse täpset ajastust (vt eespool punktid 364 ja 365), teiseks soovitusi, mille esmavahendajad on teinud võlahaldusasutustele (vt eespool punktid 366 ja 367), kolmandaks järelturul kavandatavat tegevust, mis puudutas tootluskõverat pakkumismenetluse lähenedes või pärast seda (vt eespool punktid 368 ja 369), neljandaks enampakkumiste ja ülepakkumiste taset, mediaanhindasid, tootluse marginaale, enampakkumisel olevaid mahtusid ja kauplemispositsioone pakkumismenetluse lähenedes (vt eespool punktid 370–375), viiendaks pakkumismenetluse tulemusi (vt eespool punkt 376) ja kuuendaks hindasid, mediaanhindasid, tootluse marginaale, kaubeldud mahtusid, kauplemispositsioone ja järelturul tehtud tehinguid, sealhulgas seoses konkreetsete vastaspooltega (vt eespool punktid 377–379).
2) Nende arutelude konkurentsivastane laad, mida UniCredit, Nomura ja Portigon konkreetselt ei vaidlusta
381
Tuleb meenutada, et iga ettevõtja peab otsustama sõltumatult, millisel viisil ta kavatseb siseturul tegutseda (vt 23. novembri 2006. aasta kohtuotsus ASENF-EQUIFAX ja Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
382
Kuigi selline sõltumatuse nõue ei välista ettevõtjate õigust enda tegevust vastavalt konkurentide juba võetud või tulevikus võetavatele meetmetele mõistlikult kohandada, oleks selle nõudega oluliselt vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või võimaliku konkurendi käitumist turul või anda sellisele konkurendile teada, kuidas ettevõtja ise on otsustanud käituda või kavatseb hakata turul käituma, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on niisuguste konkurentsitingimuste tekkimine, mis ei vasta kõnealuse turu normaalsetele tingimustele, võttes arvesse kaupade või osutatud teenuste liiki, ettevõtjate suurust ja arvu ning nimetatud turu suurust (vt 19. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe vs. komisjon, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, punkt 120 ning seal viidatud kohtupraktika).
383
Selleks et hinnata, kas käesolevas asjas tõid konkreetselt vaidlustamata arutelud kaasa konkurentsivastase teabevahetuse, tuleb esiteks analüüsida, kas eespool punktis 380 mainitud eri liiki teave oli tundlik äriteave, ja kas teiseks oli see teave selle adressaatide jaoks väärtuslik ja andis viimastele eelise. Kolmandaks tuleb vastata UniCrediti ja Nomura sellekohastele horisontaalsetele argumentidele.
i) Tundliku äriteabe vahetamise olemasolu
384
Nagu nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustest 94 ja 377, leidis komisjon, et asjasse puutuvate pankade kauplejad vahetasid tundlikku äriteavet, mis võimaldas neil olla informeeritud igaühe tegevusest ja strateegiast.
385
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 577 rõhutas komisjon, et nimetatud otsuse esemeks olev teabevahetus ei olnud tõeliselt avaliku teabe vahetus, mis oleks üldiselt ja võrdselt kättesaadav kõigile konkurentidele ja klientidele.
386
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 97 rõhutas komisjon, et suurem osa aruteludest, mida ta selle otsuse jaos 4.2 analüüsis, tõendas, et konkurendid vahetasid tundlikku äriteavet, mis läheb kaugemale pelkadest tähelepanekutest, mida mis tahes turu vaatleja võib teha. Komisjoni sõnul olid muud arutelud asjakohased, kuna need andsid konteksti ja sisaldasid teavet keelatud kokkuleppe ülesehituse ja toimimise kohta. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 379 rõhutas komisjon, et nagu nähtub selle otsuse jaost 4, oli mitu võimalust, mille käigus kauplejad vahetasid seisukohti oma Euroopa riigivõlakirjade praeguse ja tulevase pakkumis- või kauplemisstrateegia kohta.
387
Selleks et teha kindlaks, kas komisjon leidis õigesti, et tegemist oli tundliku teabega, tuleb esiteks hinnata, kas tuvastatud teabevahetus puudutas mitteavalikku teavet, millest kauplejad ei saanud olla teadlikud, ning teiseks analüüsida vahetatud teabe eset, täpsust ja ajakohasust.
– Sellise mitteavaliku teabe vahetamine, millest kauplejad ei saanud olla teadlikud
388
Esiteks, mis puudutab sündikaattehingute hinnakujunduse täpset ajastust, siis selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 33, 527, 528 ja 586, et juhtpangad abistasid võlahaldusasutust Euroopa riigivõlakirjade hinna kindlaksmääramisel, kasutades Euroopa võrdlusvõlakirja (benchmark) järelturul. Komisjon täpsustas, et selleks võib juhtpanga sündikaattehingute büroo saada teavet oma panga Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise büroolt. Seevastu juhtpanga sündikaattehingute büroo pidi säilitama range konfidentsiaalsuse oma panga Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise büroo suhtes. Ta lisas, et teavet sündikaattehingute hinnakujunduse täpse ajastuse kohta ei avalikustata hetkeni, mil juhtpangad teevad selle turul laiemas tähenduses teatavaks.
389
Seda hinnangut toetavad eespool punktis 365 nimetatud arutelud, mille sisu näitab, et teatavad asjaomaste pankade kauplejad soovisid enne üldsusele teatavaks tegemist teada saada sündikaattehingute hinnakujunduse täpset ajastust („„priced„„?““; „is it priced?“; „has it pxd yet?“).
390
Nad üritasid seda teada saada küsimustega, mis saadeti asjaomase panga kauplejale, kui selle kaupleja pank oli vastavate sündikaattehingute üks juhtpanku. Lisaks nähtub kauplejate teabevahetusest, et teavet sündikaattehingute hinnakujunduse täpse ajastuse kohta oli veelgi raskem saada, kui ükski asjaomaste pankade kauplejatest ei töötanud mõne juhtpanga heaks, nagu näitavad vaidlustatud otsuse põhjendustes 253, 255 ja 257 mainitud 19., 22. ja 23. juuni 2009. aasta arutelud („trick is to know when its gonna price tho“; „said he can try from [another bank] but he’s positive they wont leak anyting to him“; „he said he doesnt really use them ever so assumes they wont give him the info though“).
391
Teiseks rõhutas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 525 sisuliselt, et esmavahendajate nõuanded võlahaldusasutustele enne pakkumismenetlusi kujutavad endast individuaalset soovitust, mis oli põhimõtteliselt konfidentsiaalne.
392
Seda hinnangut toetab asjaolu, nagu nähtub eespool punktis 367 nimetatud väljavõtetest, et asjaomaste pankade kauplejad küsitlesid üksteist, enne kui nad andsid soovituse võlahaldusasutusele („what u gonna ask for from france tomorrow?“; „„what we gonna ask for?“„38s?““).
393
Lisaks võivad võlahaldusasutustele soovitusi anda üksnes iga võlahaldusasutuse määratud esmavahendajad. Seega ei saa pangad, kes ei ole emitendi võlahaldusasutuses esmavahendajad, tutvuda selliste esmavahendajate soovitustega.
394
Kolmandaks, mis puudutab asjaomase panga ülepakkumise taset pakkumismenetluse lähenedes või selle käigus, siis nähtub tõepoolest teatud aruteludest, et kauplejad mainisid taset, mis varasematel enampakkumistel saavutati.
395
Siiski näitavad arutelud, mida komisjon analüüsis vaidlustatud otsuse jaos 4.2, ja eelkõige need, mida on mainitud eespool punktides 370 ja 371, ühelt poolt, et konkreetse pakkumismenetluse raames panga kavandatud ülepakkumiste tase oli igale pangale spetsiifiline, ja teiselt poolt, et seetõttu esitasid asjasse puutuvate pankade kauplejad korduvalt küsimusi nende vastavate ülepakkumiste taseme kohta („wat we over bidding[?]“; „wat we have to pay up[?]“; „what u over bidding[?]“; „what we thinking overbidding [?]“).
396
Need arutelud näitasid seega, et ülepakkumiste tase, mis varasematel pakkumistel saavutati, oli üksnes lähtepunkt, ning et iga panga spetsiifiline ülepakkumise tase ei olnud teistele pankadele teada.
397
Neljandaks selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 505 ja 520, et kogu turu mediaanhind, st keskmine mediaanhind kogu turul, oli kättesaadav D2C ja D2D platvormide ekraanil, kuid see ei olnud nii individuaalsete mediaanhindade puhul, st panga enda mediaanhindade puhul, mis ei olnud avalikud.
398
Lisaks leidis komisjon, nagu nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustest 579 ja 581, et panga enda tootluskõverad ja marginaalid ei olnud samuti avalikud.
399
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 581–583 selgitas komisjon sisuliselt, et iga kaupleja hindas ise avalikult kättesaadavat teavet, et määrata kindlaks oma mediaanhind ning koostada oma tootluskõverad ja marginaalid.
400
Selles osas toetab neid hinnanguid väga suure hulga arutelude sisu, mida komisjon analüüsis, ja eelkõige need arutelud, mida on mainitud eespool punktides 372, 373 ja 377.
401
Nimelt ühest küljest küsisid asjaomaste pankade kauplejad arutelude käigus teistelt osalevatelt kauplejatelt nende mediaanhindu ning nende tootluskõveraid ja marginaale („where we got these mid“; „W[h]at mid [u got]“; „where u got [spread]?“; „where u got the curve“).
402
Teisest küljest näitavad arutelud, mida komisjon vaidlustatud otsuse jaos 4.2 analüüsis, esiteks seda, et kauplejad ei olnud oma hinnangus kindlad, ja teiseks seda, et nad jõudsid mediaanhinna ja tootluse marginaalide hinnanguni, mis võis varieeruda, ning et järelikult tulenes see teave tegelikult sellest, et iga kaupleja tõlgendas olemasolevaid turuandmeid individuaalselt.
403
Nimelt näitavad need arutelud, et asjasse puutuvate pankade kauplejad väljendasid oma seisukohti eelkõige järgmises eriti otsekoheses sõnastuses: „where u got spr[ea]d?“ „„fantasy land“„4 through i have it“„37s“„think its probally -.55““; „i seem igh“; „my mid is high“; „im 10tiks higher“; „we too high tho“; „same thought i was high tough“; „got 97 here but seem high“„but does look high“; „„wat mid 26s now“„20 76/7“„OR THAT 2 HIGH““; „„I got mids well high“„71 29s“„68 39s“„I am going to cheapen““; „got 37s 40 89/90 might be a bit high though“; „had 64 but I am high to screen“; „„what mid we got 37s“„34/5“„I got 91.77“„is that 2 high“/„july 28“„mid““„„that’s too high I think“„91.15 37s“/„37 91.33 mid wat about 23s?“/„fuk the same““; „might be 2 high“; „„my mid is high“„i’ll [c]heapen it““; „we a tik higher“; „I got em 02 middle but not sure if thats right“.
404
Viiendaks ei olnud iga panga enda enampakkumisele pandud maht kõigile pankadele enne pakkumismenetlust ka teada. Selle teadmise puudumist tõendavad vaidlustatud otsuses esitatud mitu arutelu ja eelkõige eespool punktis 374 mainitud arutelud, mille käigus kauplejad küsisid üksteiselt mahtude kohta, millele nad kavatsevad enampakkumise teha („how many we gotta buy“; „how many u gotta buy?“; „how many btps u gotta buy [RBS trader]“; „how much belg u gotta try and buy“).
405
Kuuendaks ei olnud igale pangale omased pikad või lühikesed kauplemispositsioonid samuti teistele pankadele teada, sealhulgas avaliku teabe põhjal, nagu nähtub vaidlustatud otsuses komisjoni analüüsitud aruteludest ja eelkõige selle otsuse põhjenduses 280 mainitud 25. jaanuari 2010. aasta arutelust („how u positioned“; „short and short some front ends outright“) ja selle otsuse põhjenduses 291 mainitud 13. augusti 2010. aasta arutelust („how u placed [RBS trader] btps“).
406
Seitsmendaks näitavad arutelud, mida komisjon vaidlustatud otsuses analüüsis, ja eelkõige need arutelud, mida on mainitud eespool punktis 376, et asjasse puutuvate pankade kauplejad esitasid küsimusi pakkumismenetluste järel ja et pakkumismenetluste tulemused, eelkõige iga panga saadud kogused ning hinnad, mis nende koguste eest maksti, ei olnud avalikud („anyone get anything?“; „was that a good auction?“).
407
Kaheksandaks, nagu nähtub vaidlustatud otsuses komisjoni analüüsitud aruteludest ja eelkõige eespool punktides 377 ja 397–405 mainitud aruteludest, ei olnud kindla panga mediaanhinnad, tootluskõverad ja marginaalid ning kauplemispositsioonid järelturul avalikud. Sama kehtib ka iga panga järelturul kaubeldud koguste kohta, kauplejate individuaalse strateegia kohta seoses vastaspooltega ja üldisemalt tehingute kohta, mida igaüks neist teeb vastaspoolega järelturul.
408
Eeltoodust tuleneb, et komisjon leidis õigesti, et eespool punktides 388–407 mainitud teave ei olnud avalik ega teistele pankadele teada või kättesaadav ei nende tegevuse raames esmasturul ega järelturul.
409
Seda järeldust kinnitab asjaolu, et eespool punktides 388–407 mainitud teavet, eelkõige iga konkreetse panga mediaanhindu, tootluskõveraid ja marginaale ning kauplemispositsioone, tema kaubeldud koguseid järelturul ning vastaspoole isikut sellel turul ei olnud võimalik tuletada järelturul kättesaadavast teabest.
410
Nimelt rõhutas komisjon, et Euroopa riigivõlakirjade järelturul toimus kauplemine börsiväliselt kas elektrooniliselt või maaklerite kaudu.
411
Lisaks tunnistas komisjon eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 571 ja 579, et teatud teave oli kauplejatele avalikult kättesaadav eelkõige D2D ja D2C platvormidel. Ühtlasi möönis ta selle otsuse põhjenduses 578, et mõnikord võis mõni maakler avaldada mõnele kauplejale ostu- ja müügihinna ning individuaalsed kogused, mille nad olid saanud teiselt kauplejalt.
412
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 518 ja 571 selgitas komisjon siiski, et teave D2D ja D2C platvormidel tehtud tehingute kohta oli anonüümseks muudetud või kokku koondatud ning järelikult ei olnud kauplejal üldjuhul võimalik tuvastada, kes oli järelturul tehingu teinud.
413
Pakkumise või enampakkumise tegija anonüümsus järelturul ja üksnes koondandmete kättesaadavus on käesoleval juhul tõendatud komisjoni uuritud arvukate aruteludega, mille käigus pankade kauplejad teatasid teistele osalevatele kauplejatele tehingutest, mida nad tegid järelturul, ning eelkõige täpsustasid, et just nende müügipakkumine või enampakkumine kuvati nende vastavatel ekraanidel.
414
Eespool punktis 413 esitatud hinnangut illustreerib näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 112 mainitud 18. aprilli 2007. aasta arutelu („traded OAT 19/21 at 5.85“„ta“), vaidlustatud otsuse põhjenduses 122 mainitud 30. juuli 2007. aasta arutelu („its my px [price] on the aug17s for info“; „price on tv“), vaidlustatud otsuse põhjenduses 124 mainitud 24. septembri 2007. aasta arutelu („that is me on olo31s“), vaidlustatud otsuse põhjenduses 136 mainitud 2. jaanuari 2008. aasta arutelu („my offer 38s and 55s on screen“„„ta“„wat mid 37s…91/92““), vaidlustatud otsuse põhjenduses 191 mainitud 2. septembri 2008. aasta arutelu („my bid tv in 38s“), vaidlustatud otsuse põhjenduses 196 mainitud 11. septembri 2008. aasta arutelu („yup [I] hit a low bid“„„saw that low hit“„wondered what muppet did that““„„it was me“„mupprtbell““), vaidlustatud otsuse põhjenduses 224 mainitud 8. jaanuari 2009. aasta arutelu („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it“„„oops its me on the offer“„pulled my offer back““), vaidlustatud otsuse põhjenduses 231 mainitud 20. jaanuari 2009. aasta arutelu („ol31 that you [UBS trader]?“„„yep“„sorry“„forgot 2 say““„i joined u on the olo31s“), vaidlustatud otsuse põhjenduses 200 mainitud 12. septembri 2009. aasta arutelu („„being asked offer in 50m“„i had 51.5““„wat did u show“„„so i offered 50.9“„then i said off“„offered 50.6“„u [see it] [UBS trader]?““) ja vaidlustatud otsuse põhjenduses 304 mainitud 2. detsembri 2010. aasta arutelu („lifted 25 spain on tv“).
– Vahetatud teabe eesmärk, täpsus ja ajakohasus
415
Esimesena nähtub vaidlustatud otsuses kajastatud aruteludest ja eespool punktides 364–379 esitatud väljavõtetest, et nende arutelude käigus vahetasid kauplejad neid puudutavat teavet, välja arvatud teave mingi sündikaattehingu hinnakujunduse täpse ajastuse kohta.
416
Teave mingi sündikaattehingu hinnakujunduse täpse ajastuse kohta oli omakorda teada üksnes juhtpankadele ja viimased pidid järgima ranget konfidentsiaalsust Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise sisebüroo suhtes (vt eespool punkt 388).
417
Teisena nähtub vahetatud teabe esemega seoses esiteks vaidlustatud otsuses kajastatud aruteludest ja eespool punktides 370–373 ning seejärel punktides 376 ja 377 esitatud väljavõtetest, et kauplejate vahetatud teave puudutas otseselt nende hinda või asjaolusid, mida kauplejad kasutasid oma hindade kindlaksmääramiseks esmasturul või järelturul.
418
Nimelt nähtub paljudest komisjoni analüüsitud aruteludest ja eelkõige eespool punktis 368 esitatud arutelude väljavõtetest, et kauplejad väljendasid soovi suurendada tootluskõverat (steepening the curve), st vähendada mingi Euroopa riigivõlakirja hinda järelturul, avades lühikese positsiooni Euroopa riigivõlakirja müügi kaudu järelturul. Muudel juhtudel väljendasid asjaomaste pankade kauplejad – nagu nähtub eespool punktist 369 – soovi vähendada tootluskõverat (flattening the curve), st katset tõsta järelturul valitsevat turuhinda.
419
Lisaks nähtub vaidlustatud otsuses kajastatud aruteludest ja eespool punktides 370 ja 371 esitatud väljavõtetest, et asjasse puutuvate pankade kauplejad vahetasid teavet nende enampakkumiste või ülepakkumiste taseme kohta, st hinna kohta, mida nad kavatsesid pakkuda esmasturul mingi pakkumismenetluse raames. Nagu nähtub komisjoni analüüsitud aruteludest ja vaidlustatud otsuse põhjendusest 28, mõjutab enampakkumiste või ülepakkumiste tase enampakkumiste eduvõimalusi ja edu korral saadud võlakirjade eest makstud hinda.
420
Lisaks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 506 ja 507 sisuliselt märkis ja nagu nähtub komisjoni analüüsitud aruteludest, olid iga panga mediaanhinnad ja tootluse marginaalid teave, mida kauplejad kasutasid oma enampakkumiste taseme kindlaksmääramiseks või oma hindade kindlaksmääramiseks järelturul, eelkõige seoses kindla vastaspoolega.
421
Kuna mediaanhind on järelturul valitsevate ostu- ja müügihindade keskmine, siis annab kaupleja mediaanhind täpset teavet hindade kohta, millega kaupleja on valmis asjaomast Euroopa riigivõlakirja järelturul ostma või müüma.
422
Mediaanhinna olulist rolli pakkumismenetluses tõendavad arvukad arutelud, mille käigus kauplejad arutasid oma ülepakkumise taset, võttes lähtepunktiks mediaanhinna (from mid). Teisisõnu väljendasid kauplejad oma ülepakkumise taset, teatades sajandikest või baaspunktide arvust, mida nad selle mediaanhinna suhtes kohaldasid.
423
Mis puudutab iga panga tootluse marginaale, siis neid kasutab pank selleks, et määrata kindlaks võlakirja hind, võrreldes ühelt poolt seda võlakirja ja teiselt poolt sama emitendi emiteeritud võlakirja, mille lõpptähtaeg (tenor) on erinev, või erineva emitendi võlakirja, mille lõpptähtaeg on sarnane. Tootluse marginaalid annavad seega täpse pildi viisist, kuidas pank määrab kindlaks võlakirja hinna, võrreldes Euroopa võrdlusvõlakirjaga. Lisaks nähtub aruteludest, mida komisjon analüüsis, ja eelkõige 3. augusti 2009. aasta arutelust, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 261, et kõnealused kauplejad kasutasid jooksva pakkumismenetluse raames oma ülepakkumise taseme kindlaksmääramiseks tootluse marginaale („just easier w spread so y have to watch future references“).
424
Teiseks nähtub vaidlustatud otsuses kajastatud aruteludest ja eespool punktides 374 ja 376–378 esitatud väljavõtetest, et kauplejate vahetatud teave puudutas kõigepealt mahtusid, mida nad soovitasid võlahaldusasutustel emiteerida, seejärel koguseid, mida nad kavatsesid osta esmasturul tulevase pakkumismenetluse raames, muu hulgas koguseid, mida kauplejad selle pakkumismenetluse raames tegelikult said, ja lõpuks koguseid, millega nad olid kaubelnud või kavatsesid kaubelda järelturul, eelkõige seoses mingi tuvastatud vastaspoolega.
425
Kolmandaks nähtub vaidlustatud otsuses kajastatud aruteludest ja eespool punktis 375 esitatud väljavõtetest, et kauplejad vahetasid teavet ka oma kauplemispositsiooni kohta. Selle kohta meenutas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 43, et kui kauplejal on mingi võlakirja suhtes pikk positsioon või kui ta on „long“, siis on tema valduses või ostab ta võlakirju enne nende edasimüümist ning ta ootab, et võlakirjade hind tõuseb. Kui kauplejal on lühike positsioon või ta on „short“, müüb ta võlakirju, mida tal ei ole, ja ta ootab, et võlakirjade hind langeks nii, et neid oleks võimalik osta madalama hinnaga kui see, millega kaupleja need müüs.
426
Seega annab teave kauplemispositsioonide kohta teavet mingi kaupleja strateegia ja tema praeguse või tulevase tegevuse kohta esmas- või järelturul. Seda hinnangut kinnitab näiteks 4. novembri 2010. aasta arutelu, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 302 ja mille käigus üks kaupleja esitas teavet, millest nähtus, et tal oli pikk positsioon ja tal oli vaja müüa („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now“).
427
Kolmandana oli vahetatud teave seotud kindlate Euroopa riigivõlakirjadega ning oli eriti üksikasjalik ja täpne. Nimelt väljendati enampakkumisele pandud ja kaubeldud koguseid miljonites või, kui tegemist oli enampakkumisele pandud kogustega, protsendina emiteeritud võlakirjade kogusest (vt eespool punktid 374 ja 377). Lisaks olid pikad ja lühikesed positsioonid seotud tuhandetes või miljonites väljendatud kogustega (vt eespool punkt 375). Mis puudutab hindu, siis ülepakkumised olid väljendatud sajandikes või baaspunktides ning neid võis mitme enampakkumise korral koguste alusel osadeks jagada (vt eespool punktid 370 ja 371). Samuti olid mediaanhinnad ning tootluskõverad ja marginaalid samuti arvuliselt esitatud (vt punktid 372, 373 ja 377).
428
Neljandana vahetati teavet reaalajas ja osa sellest ajakohastati sama arutelu käigus, nagu nähtub mitmest arutelust, nagu 3. veebruari ja 1. juuni 2011. aasta arutelu, mille käigus kauplejad ajakohastasid teavet oma hindade kohta („56 at the moment“, „ok I am going + 8 + 10 on 23s“, „50 mm a piece“„at the moment“). Lisaks puudutas see teave tehinguid, mis pidid toimuma lühikese aja pärast, mis olid pooleli või just toimunud.
429
Seega näitavad arutelud, mida komisjon uuris vaidlustatud otsuses ja mida asjaomased pangad konkreetselt ei vaidlustanud, et aruteludes osalenud kauplejad avaldasid teistele kauplejatele kas omal algatusel või taotluse alusel täpset ja üksikasjalikku teavet oma praeguse ja tulevase strateegia kohta Euroopa riigivõlakirjade sektoris seoses pakkumismenetluste või sündikaattehingutega esmasturul või seoses kauplemistegevusega järelturul.
430
Järelikult tuleneb eespool punktidest 388–429, et komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud, et asjasse puutuvate pankade kauplejad vahetasid teavet, mis ei olnud teistele osalevatele kauplejatele esialgu teada ja mis oli osa nende individuaalsest äristrateegiast.
431
Komisjon leidis seega eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendustes 497–531 õigesti, et asjaomaste pankade kauplejate vahetatud teave, mida mainiti eespool punktis 380, oli tundlik äriteave.
ii) Vahetatud tundliku äriteabe väärtus ja saajale antud eelis
432
Vaidlustatud otsuses, eelkõige põhjenduses 389 leidis komisjon, et sageli tõendasid arutelud, et osalejad oli neist aruteludest huvitatud ja vahetatud teabel oli märkimisväärne väärtus.
433
Lisaks, nagu nähtub muu hulgas vaidlustatud otsuse põhjendustest 95 ja 378, leidis komisjon sisuliselt, et teabevahetus andis osalejatele eelise, kuna see teabevahetus võimaldas ühest küljest suurendada turu läbipaistvust kauplejate vahel ja vähendada ebakindlust Euroopa riigivõlakirjade emissiooni või kauplemisega seoses ning teisest küljest võimaldas kauplejatel kindlaks teha ja luua koordineerimisvõimalusi, joondada või kooskõlastada oma tegevust ning abistada üksteist Euroopa riigivõlakirjade emissiooni, turuleviimise ja nendega kauplemise käigus.
434
Esimesena, vaidlustatud otsuse põhjenduses 528 rõhutas komisjon sellise teabe väärtuse kohta, mis puudutab sündikaattehingute hinnakujunduse täpset ajastust, ja sellise teabega kaasneva eelise kohta, et selle teabe eelnev teadmine, isegi kui see on väga lühiajaline, võimaldas kauplejatel ette näha ajahetke, mil Euroopa võrdlusvõlakiri (benchmark bond) oleks oma kõige odavamal tasemel, enne kui ülejäänud turg katab tema positsioonid. Komisjon lisas, et see teave võimaldas kauplejatel kas tõsta või langetada Euroopa võrdlusvõlakirja hinda järelturul ja seeläbi mõjutada kõnealuse võlakirja emissiooni edu või selle puudumist või saada teada, millal võib esineda märkimisväärne hindade volatiilsus ja liikumine turul, mis võimaldas kauplejatel oma kauplemist vastavalt kohandada.
435
Eelist, mis tuleneb mingi sündikaattehingu hinnakujunduse täpse ajastuse etteteadmisest, kinnitab huvi, mida näitavad selle teabe vastu üles asjasse puutuvate pankade kauplejad. Nimelt nähtub eespool punktides 365, 389 ja 390 kajastatud aruteludest, et kauplejad püüdsid mõnikord tungivalt saada seda üldsuse avaldamata teavet mõnelt teiselt kauplejalt, kes töötas juhtpangas, või hoopis muul viisil.
436
Lisaks näitavad vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendustes 257 ja 259 mainitud 23. juuni ja 7. juuli 2009. aasta arutelu, et kauplejad arutasid oma strateegiat enne ja pärast mingi sündikaattehingu hinnakujundust („we a little flatter? im offering some 38s“; „iam gonna lean on 23s“).
437
Lisaks selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 194, et 9. septembri 2008. aasta arutelu käigus arutasid kauplejad ühe Euroopa riigivõlakirja hinna allalöömist ühe sündikaattehingu lähenedes, et suurendada tootlust ja toetada juhtpankade sündikaattehinguid.
438
Lõpuks näitab 19. juuni 2009. aasta arutelu, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 254, ühe osaleja pettumust, et tema pank ei ole juhtpank, ja tema soovi võtta vastumeetmeid Euroopa võrdlusvõlakirja hinna võimaliku tõstmise teel („„think this deal is going to be a blowout though“„i am going to cover early next week““; „you d think wait for the pxg call and lift the fuk out of the duration [manager]“).
439
Teisena näitavad komisjoni esitatud arutelud seoses sellise teabe väärtusega, mis puudutab võlahaldusasutusele adresseeritud soovitusi ja sellisest teabest tulenevat eelist, et kauplejad vahetasid oma seisukohti nende Euroopa riigivõlakirjade liigi, lõpptähtaja ja koguse kohta, mida nad kavatsesid teatud võlahaldusasutustel emiteerida lasta, ning et see teabevahetus võimaldas kauplejatel üksteist mõjutada või isegi oma soovitusi joondada.
440
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 190 mainitud 27. augusti 2008. aasta arutelu käigus vastas üks osalejatest, et ta kavatses tõepoolest taotleda võlakirju, mille lõpptähtaeg on 2038. aastal („„what we gonna ask for?“ “38s?““„38s“). Samuti, 9. juuni 2009. aasta arutelul, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 250, väljendas üks osalejatest nõusolekut ühe teise osaleja analüüsiga, kes märkis, et ta ei taotle 2037. aasta lõpptähtajaga võlakirju. Kolmas arutelus osaleja märkis samuti, et ta ei taotle selliseid võlakirju („„im not gonna ask for sp37s“„47“, „dont think [market] needs those““, „„nope“„agree““„im not asking for 37s“).
441
Seega, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 525 sisuliselt märkis, andis see teabevahetus kauplejatele eelise, kuna see võimaldas neil paremini mõjutada võlahaldusasutuse otsust emiteerida selliseid Euroopa riigivõlakirju, mille kogus ja lõpptähtaeg neile kõige paremini sobivad.
442
Kolmandana näitavad arutelud, mida komisjon uuris vaidlustatud otsuse jaos 4.2 ja millele UniCredit, Nomura või Portigon konkreetselt vastu ei vaidle, et väga suur osa nendest tõid pakkumismenetluse lähenedes või selle käigus kaasa teabevahetuse, mis puudutas strateegiat, mille eesmärk oli suurendada või vähendada tootluskõverat järelturul, mediaanhindasid, tootluse marginaale, enampakkumiste või ülepakkumiste taset, soovitud koguseid ning pikki või lühikesi kauplemispositsioone. Selle teabe kohta leidis komisjon sisuliselt, et see on väärtuslik, et see võimaldas osalejatel vähendada ebakindlust ja tuvastada võimalusi, kohandada, joondada või kooskõlastada strateegiat ja lõpuks maksimeerida osalejate võimalusi omandada nende soovitud Euroopa riigivõlakirju väiksemate kuludega.
443
Sellega seoses nähtub esiteks suurest hulgast komisjoni analüüsitud aruteludest, et kauplejad väljendasid soovi suurendada tootluskõverat (steepening the curve) ja et selle tegevuse eesmärk oli vähendada mingi Euroopa riigivõlakirja keskmist hinda järelturul.
444
Nagu nähtub mitmest komisjoni uuritud arutelust ja eelkõige eespool punktis 368 mainitud aruteludest, oli seda liiki tegevuse lõppeesmärk esmavahendajate jaoks potentsiaalselt omandada Euroopa riigivõlakiri esmasturul mingis pakkumismenetluses madalama hinnaga („that is good cheapening preauction!!!!“; „need to push it cheaper cos it will prob trade like a dog after“). Nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 16 märkis, sõltub hind, millega esmavahendajad otsustavad pakkumismenetlustel enampakkumisi teha, sellest hinnast, millega sarnased võlakirjad on järelturul noteeritud (võrdlushinnad).
445
Arutelud, mida komisjon vaidlustatud otsuses analüüsis, ja eelkõige need, mida on mainitud eespool punktis 369, näitavad samuti, et teistel juhtudel väljendasid osalejad soovi vähendada kõverat (flattening the curve) ja et selle tegevuse eesmärk oli teatud juhtudel püüda tõsta järelturul valitsevat turuhinda pärast esmasturul toimunud pakkumismenetlust. Selle tegevusega taotletav lõppeesmärk oli eelkõige saada sellest nimetatud järelturul kasu, nagu nähtub teatud aruteludest, mida vaidlustatud otsuses analüüsiti.
446
See teave oli teistele jutufoorumites osalejatele väärtuslik, kuna ühest küljest puudutas see tegevust, mida üks või mitu nendes foorumites osalejatest kavatses järelturul läbi viia pakkumismenetluse lähenedes, ja teisest küljest võis see lihtsustada osalejate strateegia kooskõlastamist, et vähendada mingi Euroopa riigivõlakirja ostuhindu esmasturul või tõsta selle müügihindu järelturul.
447
Mitu arutelu näitavad muu hulgas, et sellise teabe vahetamine viis tegelikult strateegia kooskõlastamiseni. Nimelt, nagu nähtub eespool punktides 368 ja 369 mainitud aruteludest, vastasid osalejad korduvalt positiivselt mõne osaleja tehtud ettepanekule kõverat suurendada. Teistel juhtudel vastasid osalejad positiivselt ühe osaleja ettepanekule kõverat vähendada.
448
Teiseks oli teave, mis puudutab otseselt enampakkumiste või ülepakkumiste taset ja seega iga osaleja poolt kavandatud hindu pakkumismenetluse lähenedes, ilmselgelt väärtuslik teistele osalejatele, kes kavatsesid sama pakkumismenetluse käigus enampakkumise teha. Selle teabe väärtust illustreerib suur teabevahetus, mille käigus osalejad arutasid oma vastavat enampakkumiste või ülepakkumiste taset ja üritasid teatud juhtudel seda taset joondada („lets just put the same bids in“; „i just moved and now have the same as you“; „if we bid similar im sure we will get paper“).
449
Kolmandaks näitavad arutelud, mille komisjon esitas vaidlustatud otsuse jaos 4.2 ja eelkõige need, mida on mainitud eespool punktis 403, et ühe kaupleja mediaanhinnad tulenesid avalikult kättesaadavate andmete isiklikust tõlgendusest, kuid ka seda, et kauplejad ei olnud kindlad, kas nende tõlgendus oli õige. Kauplejad küsisid nimelt korduvalt mediaanhindade kohta ja edastasid neid hindasid, et teada saada, kas nende hinnang oli õige. Mediaanhindu puudutava teabe vahetamine vähendas seega osalejate ebakindlust selles, kas nende hinnang oli õige.
450
Lisaks nähtub teatud aruteludest, mida komisjon analüüsis, et kui osalejad tuvastasid erinevusi oma mediaanhindades ja eelkõige nende kõrge taseme, üritasid nad neid hindu vastavalt saadud teabele kohandada. Seda tegevust illustreerib näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 127 mainitud 4. oktoobri 2007. aasta arutelu („„my mid is high“„i’ll [c]heapen it““).
451
Teistel juhtudel väljendasid kauplejad tahet joondada nimetatud mediaanhinnad tulevase või käimasoleva pakkumismenetluse raames, nagu näitavad vaidlustatud otsuse põhjenduses 218 mainitud 13. novembri 2008. aasta arutelu („lets se[t] our mids“) ja vaidlustatud otsuse põhjenduses 269 mainitud 6. oktoobri 2009. aasta arutelu („lets get our mid right in this shite“, „lets agree mids in 5 min“).
452
Seega näitavad vaidlustatud otsuses analüüsitud arutelud, et teave iga panga mediaanhindade kohta oli teiste pankade jaoks pakkumismenetluse lähenedes väärtuslik, kuna see vähendas ebakindlust ja võimaldas esitatud enampakkumisi kohandada või joondada ning seega suurendada võimalusi saada soovitud Euroopa riigivõlakirju.
453
Neljandaks, vaidlustatud otsuse põhjenduses 507 esitatud komisjoni hinnangut, mille kohaselt sisuliselt aitasid tootluse marginaalid prognoosida võlakirjade hinda enne nende emissiooni, tõendavad arvukad arutelud, eelkõige eespool punktis 373 mainitud arutelud, mille käigus kauplejad vahetasid tootluse marginaale, et võrrelda, kohandada või joondada oma strateegiat ja eelkõige oma hindu enne pakkumismenetlust või järelturul tehtud tehingutes.
454
Sellega seoses on eelist, mille annab tootluse marginaale käsitleva teabe vahetamine, eriti esile tõstnud 3. augusti 2009. aasta arutelu, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 261. Sellel arutelul teavitasid kaks DBACi jutufoorumi osalejat Natixise kauplejat, kes oli mõne nädala puudunud, et nad arutavad nüüd rohkem tootluse kui hindade üle, kuna see on lihtsam („just easier w spread so dont have to watch futures references“). Natixise kaupleja vastas, et ta mõistab, ja UBSi kaupleja lisas, et see aitas teenida „hunniku raha“ („it helped to make loads of dosh“).
455
Viiendaks oli teave koguste kohta, mida iga osaleja soovis omandada, ning nende pika või lühikese kauplemispositsiooni kohta väärtuslik ka teistele osalejatele, nagu seda illustreerivad arvukad arutelud seda liiki teabe üle. Nii on see näiteks eespool punktides 374 ja 375 nimetatud arutelude puhul. Nimelt võis osalejate pikk või lühike positsioon anda teistele osalejatele teavet nende enampakkumisstrateegia kohta. Samuti võis enampakkumiste ja ülepakkumiste tase erineda sõltuvalt soovitud kogusest ja need võivad olla kindlaks määratud osade kaupa. Lisaks võimaldas see teave soovitud koguste kohta osalejatel hinnata pakkumismenetluse kui terviku mahtu arvestades nende võimalusi saavutada see, mida nad soovisid, või oma tegevust joondada.
456
Eespool punktides 443–455 mainitud eri liiki teave oli seda väärtuslikum ja võis seda enam vähendada ebakindlust või lihtsustada kooskõlastamist, kui seda vahetati samal päeval kas samal ajal või vahetult enne, pakkumismenetluse lähenedes või selle käigus.
457
Sellega seoses nähtub näiteks 14. veebruari 2011. aasta arutelust, mida on kirjeldatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 314, et osalejate teabevahetus puudutas ülepakkumise taset tulevase pakkumismenetluse raames ning tegelikult tehtud enampakkumisi ja järelturuga seotud tegevusi.
458
Samuti nähtub 3. märtsi ja 20. juuli 2011. aasta aruteludest, mida on kirjeldatud vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendustes 319 ja 337, et osalejate teabevahetus võis puudutada ülepakkumise taset tulevase pakkumismenetluse raames ja mediaanhindasid pakkumismenetluse ajal ning pakkumismenetluse tulemust, eelkõige seoses konkreetse lõpptähtajaga saadud koguste ja hindadega.
459
Lõpuks nähtub 1. juuni 2011. aasta arutelust, mida analüüsiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 330, et osalejad vahetasid pakkumismenetluse lähenedes teavet kogustest, mille kohta nad kavatsesid teha enampakkumise, ülepakkumise taseme, mediaanhindade ja hindade kohta, millega nad tegelikult enampakkumisi tegid.
460
Eespool punktidest 448–459 tuleneb, et teave iga osaleja enampakkumiste ja ülepakkumiste taseme, mediaanhindade ja tootluse marginaalide, enampakkumise mahtude ning pikkade või lühikeste positsioonide kohta oli teiste osalejate jaoks väärtuslik ja andis neile eelise tulevase või käimasoleva pakkumismenetluses esmasturul.
461
Ühest küljest võttis sellise teabe vahetamine ära ebakindluse seoses strateegiaga, mida osalejad kavatsesid pakkumismenetluses järgida, eelkõige seoses hindade ja enampakkumise mahtudega. Teisest küljest tekitas see teabevahetus kooskõlastamise võimalusi.
462
Pealegi üritasid kauplejad kooskõlastada või kooskõlastasid tegelikult oma enampakkumiste või ülepakkumiste taset, nagu nähtub näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 228 mainitud 14. jaanuari 2009. aasta arutelust („„i think also that if we bid the same prices then they cant ignore it“„tho for the purposes of the tapes that’s not really allowed““„yeah maybe we get on a phone“„yeah“„„ok done“„lets do that““), põhjenduses 234 mainitud 26. jaanuari 2009. aasta arutelust („lets just put the same bids in“; „i just moved and now have same as you“„ok cool“), põhjenduses 241 mainitud 16. aprilli 2009. aasta arutelust („ill bid about 100 i think u can lead me where ill do same as u“„„def more likely to get em“„this level i think i’ll b bidding like 103.05“„.unless it cheapens a little before““„ok ill bid same as u“) või põhjenduses 269 mainitud 6. oktoobri 2009. aasta arutelust („lets agree mids in 5 mins“„ok“; „same now“).
463
Kauplejate reaktsioon pärast teabevahetust ja pakkumismenetluste tulemustest teadasaamisel näitab samuti, et vahetatud teave oli osalejate jaoks väärtuslik ning et viimased said oma teabevahetusest ja olukorrast olenevalt oma tegevuse kooskõlastamisest kasu.
464
See on nii näiteks seoses sõnumivahetusega vaidlustatud otsuse põhjenduses 101 mainitud 4. jaanuari 2007. aasta arutelus („we did it“„well done“), põhjenduses 110 mainitud 6. märtsi 2007. aasta arutelus („well done everyone“„all of below the average well done everybody“), põhjenduses 122 mainitud 30. juuli 2007. aasta arutelus („belg i dont see why we shoul p[ay] a premium“; „that is good cheapening preauction!!!!“„this is the way auctions should go“ “!““), põhjenduses 151 mainitud 7. veebruari 2008. aasta arutelus („worked well“), põhjenduses 185 mainitud 3. juuli 2008. aasta arutelus („well done guys“„well done everybody“), põhjenduses 205 mainitud 3. oktoobri 2008. aasta arutelus („well done“„„how the fuk we keep doing this“„wat a week““), põhjenduses 211 mainitud 16. oktoobri 2008. aasta arutelus („„good work“„everyone““), põhjenduses 275 mainitud 5. novembri 2009. aasta arutelus („we all played it well we are all great and deserve 3 mil each“), põhjenduses 282 mainitud 3. veebruari 2010. aasta arutelus („well done everybody“), põhjenduses 297 mainitud 7. oktoobri 2010. aasta arutelus („well done everyone“) ja põhjenduses 345 mainitud 12. oktoobri 2011. aasta arutelus („well done“).
465
Neljandana, mis puudutab osalejate tegevust järelturul, siis nähtub vaidlustatud otsuses esitatud aruteludest, et teave mediaanhindade, tootluskõverate ja marginaalide, kauplemispositsioonide, kaubeldud koguste või vastaspoole isiku kohta ning üldisemalt sellel järelturul tehtud tehingute kohta oli teiste osalejate jaoks väärtuslik.
466
Nimelt, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 519–523 sisuliselt selgitas ja nagu nähtub selles otsuses analüüsitud aruteludest, võisid teised osalejad seda teavet hindade või hinna põhikomponentide, kauplemispositsioonide, koguste ja vastaspoolte kohta arvesse võtta, et kontrollida oma hindade konkurentsivõimet, hinnata võlakirjade müümise sobivat hetke, hinnata, kas nad konkureerisid omavahel, või teada turu praeguseid suundumusi ja üldisemalt kohandada oma kauplemisstrateegiat.
467
Kauplejad kooskõlastasid samuti oma kauplemistegevust järelturul. Täpsemalt leppisid kauplejad kokku ühest küljest selles, et nad võtavad tagasi pakkumise maakleri platvormilt, kui selline pakkumine oleks kahjustanud mõnda osalejat, ja teisest küljest selles, et nad ei paku üle teise osaleja tehtud müügipakkumisest ega kasuta teise osaleja tehtud ostupakkumist. Selline tegevus nähtub eeskätt vaidlustatud otsuse põhjenduses 224 mainitud 8. jaanuari 2009. aasta arutelust („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it“„„oops its me on the offer“„pulled my offer back““), põhjenduses 261 mainitud 3. augusti 2009. aasta arutelust („„does that fuka nyone?“„shud I pull?“„ok“„glad to help““), põhjenduses 271 mainitud 16. oktoobri 2009. aasta arutelust („„keep to urself“„dont touch yet“„but just bid 300m oat21s.““„[o]k“) ja põhjenduses 301 mainitud 2. novembri 2010. aasta arutelust („so[rr]y I will pull my offer“).
468
Osalejad kooskõlastasid ka seda, et keelduda tegemast pakkumist konkreetsele kliendile, nagu näitab näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 133 mainitud 12. detsembri 2007. aasta arutelu („he can f off“„if he comes here I am going to tell him to fuk off“) või vaidlustatud otsuse põhjenduses 212 mainitud 16. oktoobri 2008. aasta arutelu („same here i would not tell him what i had’“„yee nothing for him“).
469
Viiendana, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 45–50 ja seejärel põhjenduses 479 sisuliselt märkis, oli esmasturu ja järelturu seose tagajärg see, et ühel neist turgudest toimuva tegevuse raames vahetatud teave võis anda eelise teisel turul toimuva tegevuse raames.
470
Sellega seoses andis järelturu strateegia või tegevuste kohta vahetatud teave esiteks selle teabe adressaatidele eelise nende tegevuse raames esmasturul, mis on seotud mingi pakkumismenetluse või sündikaattehinguga.
471
Ühest küljest oli selle teabevahetuse, mis puudutas ühe või enama osaleja tegevust eesmärgiga suurendada või vähendada kõverat ning seega vähendada või suurendada võlakirjade hinda järelturul, eesmärk mõjutada hinda, millega Euroopa riigivõlakirju esmasturul pakkumismenetluse raames omandatakse või sellel turul mingi sündikaattehingu raames emiteeritakse (vt eespool punktid 444 ja 446).
472
Teisest küljest oli teave mediaanhindade, tootluskõverate ja kauplemispositsioonide kohta asjasse puutuvatele pankadele omane teave järelturul (vt eespool punktid 420–423 ja 425).
473
Ent nagu nähtub eespool punktidest 449–455, vahetasid kauplejad teavet mediaanhindade, tootluskõverate ja kauplemispositsioonide kohta oma tegevuse raames esmasturul ja täpsemalt tulevaste või käimasolevate pakkumismenetluste raames, et vähendada ebakindlust või isegi joondada või kooskõlastada oma tegevust sellel turul.
474
Asjasse puutuvatele pankadele omase teabe vahendamine mediaanhindade, tootluskõverate ja kauplemispositsioonide kohta andis seega teabe adressaatidele eelise nende tegevuse raames esmasturul.
475
Tuleb lisada, et nagu nähtub vaidlustatud otsuses komisjoni esitatud aruteludest ja eespool punktidest 372, 373, 375, 420, 421 ja 425, vahetasid kauplejad sama liiki teavet, st teavet mediaanhindade, tootluskõverate ja kauplemispositsioonide kohta tulevase või käimasoleva pakkumismenetluse raames esmasturul ja nende kauplemistegevuse raames järelturul. Kauplejad ei kasutanud seda liiki teavet mitte ainult ebakindluse vähendamiseks või lausa oma tegevuse joondamiseks või kooskõlastamiseks esmasturul, vaid see teave andis ühtlasi kauplejatele nende tegevuse raames nimetatud esmasturul kasulikku teavet nende hindade kohta järelturul ja nende hinnangu kohta hindade muutumise kohta sellel järelturul. Sama kehtib ka teabe kohta, mis puudutas järelturul kaubeldud koguseid, mis võis esmasturul Euroopa riigivõlakirjade emissiooni käigus anda teavet järelturu nõudluse kohta.
476
Teiseks ja vastupidi oli teave, mida osalejad vahetasid seoses oma tegevusega esmasturul, samuti asjakohane ja andis selle adressaatidele eelise nende tegevuses järelturul.
477
Seda hinnangut kinnitavad arutelud, mida komisjon analüüsis vaidlustatud otsuse jaos 4.2.
478
Selle kohta tuleb kõigepealt märkida, et teave tegevuse kohta, mida üks või mitu kauplejat kavatsesid järelturul läbi viia mingi võlakirja emissiooni lähenedes esmasturul või pärast seda, et suurendada või vähendada kõverat ning seega vähendada või suurendada võlakirja hinda järelturul, võimaldas ette näha asjaomase võlakirja hinna muutumist järelturul nende kauplejate tegevuse tõttu ja seega tegutseda sellel järelturul.
479
Seejärel tuleb rõhutada, et eespool punktides 472–475 esitatud põhjustel, kui teavet mediaanhindade, tootluskõverate ja kauplemispositsioonide kohta vahetati esmasturul teatud pakkumismenetluse ootuses, võis sellel teabel olla väärtus ka järelturul. Teisisõnu, kui kauplejad avalikustasid teavet oma mediaanhindade, tootluskõverate või kauplemispositsioonide kohta esmasturul pakkumismenetluse lähenedes või selle ajal, edastasid nad väärtuslikku teavet oma hindade või seisundi kohta järelturul. Sellel teabel võis järelturul olla väärtus seda enam, kui seda vahetasid esmavahendajad, kellelt tavaliselt oodati või nõuti, et nad teostaksid sellel turul pidevalt kahesuunalisi noteeringuid (vt eespool punkt 14).
480
Lisaks, mis puudutab teavet enampakkumiste ja ülepakkumiste taseme, küsitud koguste ning lõpuks saavutatud hindade kohta mingil pakkumismenetlusel esmasturul, siis oli sellel teabel teatav väärtus järelturul tegutsemiseks.
481
Nimelt näitavad mitu komisjoni analüüsitud arutelu, et esmasturul olid enampakkumiste ja ülepakkumiste tase ning küsitud mahud seotud esmavahendajate arusaamaga sellest, mis on oodatav nõudluse tase järelturul ja asjaomase võlakirja väärtus sellel turul. Teisisõnu, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 479, kajastab ülepakkumine esmasturul üldjuhul suurt nõudlust järelturul ja vastupidi.
482
Lõpuks, teave esmavahendajate tehtud enampakkumiste ebaõnnestumise kohta või saadud mahtude ja nende hindade kohta, mida vahetati esmasturul pakkumismenetluse tulemusel, võimaldas saada täpse ülevaate nende esmavahendajate tegevuse kohta järelturul.
483
Näiteks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 29 selgitas, kui esmavahendaja enampakkumine ei ole esmasturul täiesti edukas, peab ta täitma klientide ostukorraldusi järelturul, kuna ta ei olnud võimeline neid täitma esmasturul.
484
Näitena võib tuua selle, et RBSi kaupleja selgitas 4. novembri 2010. aasta arutelul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 302, et ta on pikal positsioonil ja et tal on vaja nüüd müüa („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now“).
485
Seega oli teave esmasturu pakkumismenetluste tulemuste kohta, eelkõige saadud Euroopa riigivõlakirjade koguste ja ostuhindade kohta, väärtuslik, et tegutseda järelturul, kuna see võimaldas eelkõige ette näha esmavahendajate tegevust järelturul või ka Euroopa riigivõlakirjade saadaolevaid koguseid ja nende hinda.
486
Tuleb lisada, et nagu nähtub eespool punktidest 434–438, võis teave mingi sündikaattehingu hinnakujunduse täpse ajastuse kohta esmasturul võimaldada ette näha liikumisi järelturul ja seega mõjutada seda teavet omavate kauplejate tegevust järelturul.
487
Kuuendana tõendavad vahetatud teabe väärtust ja teabevahetusest saadavat konkurentsieelist ka kontekst, milles see teabevahetus toimus, ja teatud kauplejate avaldused.
488
Kõigepealt vahetati kõnealust teavet suletud jutufoorumites. Nagu komisjon märkis vaidlustatud otsuse põhjendustes 80 ja 417 ja nagu nähtub näiteks 13. detsembri 2007. aasta arutelust CODS & CHIPSi jutufoorumis („I am gonna invite [another trader] into this chat unless anyone has any objections?“) ja DBACi jutufoorumis („[…] do either of u guys mind if i invite [another trader] into the other chat?“), mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 134, siis pääses CODS & CHIPSi jutufoorumisse vaid „kutsega“. Sama kehtib ka juurdepääsu kohta DBACi jutufoorumile, nagu näitab eelkõige 16. oktoobri 2009. aasta arutelu samas foorumis, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 271. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 119 mainitud 19. juuli 2007. aasta arutelu käigus kvalifitseeris üks osalejatest pealegi DBACi jutufoorumi – mille nimi oli sel ajal „30yr kings“ – kui „club select“ („it’s a select club but there you go“).
489
Teavet vahetati seega usaldusväärsete kauplejate rühmas, mida kinnitavad vaidlustatud otsuse põhjenduses 134 mainitud 13. detsembri 2007. aasta arutelud DBACi ja CODS & CHIPSi jutufoorumis, kus kauplejad arutasid võimalust kaasata uusi liikmeid CODS & CHIPSi jutufoorumisse ja eelkõige küsimust, kas kandidaate oli võimalik usaldada („can’t be trusted“; „i dont trust him“).
490
Seejärel tõi komisjon analüüsitud arutelude põhjal esile mitu tõendit, mis näitasid, et juurdepääs jutufoorumitele põhines eeldusel, et osalejad avalikustavad tundlikku äriteavet, mis annab eelise kõigile liikmetele.
491
Näiteks märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 294, et sel ajal, kui ühel uuel kauplejal lubati liituda DBACi jutufoorumiga, mis tegutses tollal CODS & CHIPSi nime all, tutvustas üks liige selles foorumis ellu viidud tegevust, märkides, et osalejad üritasid vaid üksteist võimaluse korral abistada („we just try to help each other when we can“). Teised arutelud näitavad, et osalejad palusid abi või pakkusid abi („i need help with that“; „„I got hit on telly earlier“„so just offering it back“„im helpful like that for you guys““; „glad to help“). 18. jaanuari 2011. aasta arutelu, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 307, kajastab samuti vastastikuseid ootusi, kuna see tõendab, et üks osaleja palus teisel osalejal kasulik olla, täpsustades, et viimane ei olnud seal tasuta („„so then make yourself useful and put it on the chat“„you not on for free““).
492
Lisaks nähtub 4., 8. ja 10. jaanuari 2008. aasta aruteludest, millele komisjon viitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 378, et osa jutufoorumite liikmeks olevaid kauplejaid ja täpsemalt RBSi ning UBSi kauplejaid, kaebas, et teised liikmed ei jaga kõnealustes foorumites teavet. Selliseid etteheiteid, mis sisalduvad ka 27. veebruari 2008. aasta arutelus, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 157, ei oleks esitatud, kui vahetatud teave oleks väärtusetu ja kui teabevahetus ei oleks andnud osalejatele eelist.
493
Olgu lisatud, et nagu nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendusest 445, annavad jutufoorumite raames toimunud arutelude käigus aset leidnud mitu sõnumivahetust tunnistust ettevaatusabinõudest, mida kauplejad võtsid, et vältida seda, et nende käitumine oleks teada isikutele, kes ei olnud nende jutufoorumite liikmed.
494
Sellega seoses näitab näiteks 29. jaanuari 2007. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 104, osalejate võetud ettevaatusabinõusid. Enne BofA kaupleja lubamist sellesse foorumisse väljendasid UBSi ja RBSi kauplejad soovi, et see lubamine ei viiks selleni, et kõnealuse kaupleja ülemus teaks selle foorumi olemasolust ja seal toimunud mõttevahetuse sisust („„sure but we ll cut his balls“„if things get out“„:-)““; „fine as long as [BofA] doesn’t see it and when hes away from desk he logs out thats fair and no chance if [BofA] tries to fuk us“). Lisaks andis BofA kaupleja foorumisse lubamise hetkel teistele foorumi liikmetele selle kohta kinnitusi („Don’t worry will close the chat if I am off the desk, nothing goes out“).
[…]
iii) UniCrediti ja Nomura argumendid, mis puudutavad kõiki vaidlustatud otsuses mainitud arutelusid
[…]
– Leebema kohtlemise taotluste väidetav ülemäärane kasutamine
[…]
533
Lisaks, teises leebema kohtlemise taotluses, mille RBS tegi 3. novembril 2015, ei jätnud pank tähelepanuta asjaolu, et teatud arutelude tulemusel vahetati järelturu kohta teavet, mis läks kaugemale sellest, mis oli vastuvõetav. Samuti ei jätnud ta tähelepanuta järelturgu käsitleva teabevahetuse tagajärgi esmasturule ja vastupidi.
534
Lõpuks märkis RBS oma taotluses tõepoolest, et kõige ilmsemaid konkurentsivastase tegevuse näiteid võib leida aruteludest, mis toimusid 2009. aasta jaanuarist kuni 2010. aasta veebruarini, st rikkumisperioodist, mida UniCrediti puhul arvesse ei võetud. Siiski esitati selles 3. novembri 2015. aasta taotluses ka 2011. aastal ja eelkõige 3. novembril 2011 toimunud arutelud.
535
Üldisemalt tõendavad RBSi ja UBSi leebema kohtlemise taotlus, mille komisjon esitas kohtuasjas T‑453/21, et leebema kohtlemise taotlejad kirjeldasid tegevust, mis leidis aset eelkõige 2007. aastast kuni 2011. aasta lõpuni, et see tegevus oli samuti seotud Euroopa riigivõlakirjade järelturuga ja et UniCrediti kaupleja osales selles.
536
Mis puudutab RBSi ja UBSi leebema kohtlemise taotluse tõenduslikku väärtust seoses konkreetselt vaidlustatud aruteludega 3. ja 28. novembrist 2011, siis seda analüüsitakse selle kriitika hindamise raames, mille UniCredit konkreetselt nende arutelude kohta esitas.
537
Sellest järeldub, et ilma et see mõjutaks leebema kohtlemise taotluste tõenduslikku laadi hindamist seoses aruteludega, millele UniCredit konkreetselt vastu vaidleb, oli komisjonil õigus asuda seisukohale, et need taotlused kinnitasid suure hulga tema analüüsitud arutelude konkurentsivastast laadi, isegi kui UBSi 29. juuni 2016. aasta taotluse tõenduslik väärtus oli väiksem kui teistel leebema kohtlemise taotlustel.
– Ühe või mitme vahetatud teabeliigi väidetav avalik laad või väärtuse puudumine
538
Kuna Nomura on hagiavaldusele lisanud dokumendi, mida nimetatakse „eksperdiarvamuseks“, tuleb kõigepealt analüüsida selle panga esitatud argumente ja tõendeid ning teiseks UniCrediti esitatud argumente ja tõendeid.
–
Nomura esitatud argumendid ja tõendid
539
Nomura märgib oma esimeses väites, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuse põhjendustes 3–51 nõuetekohaselt uurinud Euroopa riigivõlakirjade esmas- ja järelturgude tunnuseid, mis olid sellised, et teabevahetuse teel kokkumängu tõenäosus oli seal väga väike, eriti 2011. aastal.
540
Tuginedes valdkonna asjatundja koostatud eksperdiarvamusele, väidab Nomura ühest küljest, et asjaomased turud olid väga keerulised, väga kõrge konkurentsiga, väga eristatud, väga läbipaistvad ja hästi teada turuosalistele, kes olid teadlikud Euroopa riigivõlakirjade väärtusest esmasturul, võttes arvesse järelturul kehtivaid hindu, ning teisest küljest, et asjaomastel pankadel olid seal asümmeetrilised ja väga erinevad positsioonid. Sellest tuleneb, et üksnes konfidentsiaalse, täpse, tulevikku suunatud ja selle teabe esemeks olevatele tehingutele ajaliselt väga lähedase teabe vahetamine võib vähendada ebakindlust turul. Vahetatud teabel, millele komisjon viitas, ei ole aga neid tunnuseid, eelkõige kuna see ei puuduta peamiselt hindu.
541
Tema sõnul on seega esiteks „mediaanhinnad“, millele komisjon viitab oma 2. ja 4. kategoorias, üldsusele kättesaadava teabe kombinatsioon, mis aegub kiiresti ja mille avalikustamine ühe kaupleja poolt võib olla õiguspärane, et uurida kauplemisvõimalusi vastaspooltega, ilma et see oleks tingimata teise kaupleja jaoks asjakohane. Teiseks, teave esmas- ja järelturgude koguste kohta, mis on esitatud 2. ja 4. kategoorias, on kauplejatele juba teada ning selle vahetamine esmasturu kohta ei saa asjaomaste pankade piiratud turuosa tõttu konkurentsi mõjutada. Kolmandaks on 1. kategoorias nimetatud tootluskõverad ja 2. ja 4. kategooria tootluse marginaalid peamiselt üldsusele kättesaadav teave ning nende marginaalide vahetamine on õiguspärane, et kontrollida, kas on olemas kauplemisvõimalused. Neljandaks ei näita 2. ja 4. kategoorias käsitletud positsioonid tingimata mingi kaupleja kavatsusi, kuna toimunud teabevahetus on ebamäärane ning Euroopa riigivõlakirjade turud on keerukad ja asümmeetrilised. Lisaks võivad positsioonide vahetamisel olla õiguspärased põhjused. Viiendaks võib 4. kategooria III osas ette nähtud sündikaattehingute hinnakujunduse ajastus olla suuresti tuvastatav võlahaldusasustuste tehtud avalike teadaannete ja turukäitumise kaudu seoses sellele protsessile eelnevate sündmustega. Kuuendaks oli teave ülepakkumiste kohta Euroopa riigivõlakirjade konkreetses kontekstis asjaomaste pankade varasemat praktikat arvestades ootuspärane ja kauplejate jaoks vähetähtis. Käesoleval juhul on see teave liiga ebamäärane ja asjakohatu, võttes arvesse Euroopa riigivõlakirjade sektori keerukust ja asümmeetriat.
542
Sellega seoses tuleb esimesena rõhutada, et Nomura esitatud eksperdiarvamuse koostas tõepoolest kolmas isik ja et selle eksperdi viidatud huvide konflikti puudumist ei tule kuidagi kahtluse alla seada. Selles aruandes tugineb kõnealune kolmas isik esiteks oma kvalifikatsioonile, st asjaolule, et tal on magistrikraad finantshalduses ja Prantsuse finantsturgude asutuse (AMF, Prantsusmaa) väljastatud kutsetunnistus, ning teiseks 20aastasele töökogemusele kauplejana või kauplejate rühma juhina Euroopa riigivõlakirjade sektoris.
543
Samuti on oluline märkida, et kõnealune eksperdiarvamus koostati Nomura taotlusel käesolevas menetluses ning arvestades eelkõige selle panga vastust vastuväidetele ja hagiavaldust, mille see pank käesolevas asjas esitas.
544
Eksperdiarvamuse sisu kohta selgitab autor, et tal paluti käsitleda teatud teemasid, pöörates erilist tähelepanu esmasturule. Selle aruande lugemine näitab, et aruande autor keskendus tõepoolest esmasturule. Kõigepealt kirjeldab Nomura ekspert ühe panga sisese Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise büroo rolli, toimimist ja koosseisu pangas ning esmavahendaja rolli ja tema suhteid võlahaldusasutusega. Seejärel selgitab ekspert, millistel tingimustel pank koostab ja rakendab oma enampakkumisstrateegia tulevase pakkumismenetluse jaoks. Lõpuks kirjeldab ta asjakohaseid tegureid ja teavet, mis on olulised, et teha enampakkumine Euroopa riigivõlakirju puudutavas pakkumismenetluses.
545
Täpsemalt selgitab Nomura ekspert esiteks, et pangasiseselt arendavad konkreetse pakkumismenetlusega seotud strateegia ja eelarve välja erinevad huvitatud isikud, et selle panga Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise bürool ei ole lõplikku vastutust selle strateegia väljatöötamise eest ja et kauplejatelt oodatakse üksnes selle strateegia rakendamist.
546
Ekspert selgitab siiski ka seda, et pangasisene Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise büroo mängib strateegia väljatöötamisel rolli ja et eelkõige kauplejatel on tavaliselt märkimisväärne autonoomia selle üle, kuidas viia läbi oma igapäevast kauplemistegevust, ning et neil on kaalutlusruum küsimuses, kuidas saavutada panga strateegiast tulenevaid eesmärke. Lisaks, mis puudutab pakkumismenetluse raames järgitud lähenemisviisi, siis näitab eksperdiarvamus, et kauplejad vastutavad omaenda arvamuse kujundamise eest nende käsutuses oleva teabe põhjal.
547
Seega ei tõenda Nomura esitatud eksperdiarvamus, et võttes arvesse kaupleja rolli pangas, ei mõjuta kauplejate teabevahetus Euroopa riigivõlakirjade esmasturu kohta nende kauplejate poolt pakkumismenetluse raames esitatud enampakkumisi.
548
Teiseks ei võimalda Nomura eksperdi mainitud asjaolu, et pankadel võivad olla väga erinevad prioriteedid, kui nad sisenevad konkreetsesse pakkumismenetlusse, asuda seisukohale, et teabevahetus, mis puudutas teiste pankade teavet ja seda liiki teavet, mida vahetati komisjoni analüüsitud arutelude käigus, ei saa mõjutada selle teabe adressaatide käitumist.
549
Ühest küljest on diferentseeritud strateegia olemasolu piiritletud võlahaldusasutuse kehtestatud reeglitega ja eelkõige kohustusega osaleda pakkumismenetlustes, nagu rõhutas ka Nomura ekspert. See raamistik võib järelikult kaasa tuua selle, et pank, kellel on esmavahendaja staatus, kohustub tegema pakkumismenetlustel enampakkumise ja omandama minimaalse koguse võlakirju, kuna vastasel juhul võib ta kaotada selle staatuse ja sellega kaasnevad eelised. Teisest küljest võib ühte panka puudutava tundliku teabe vastastikune vahetamine võimaldada selle teabe saajatel tutvuda nende pankade strateegiaga, kellelt teave pärineb, ja seega hajutada selles osas ebakindlust ning lisaks hinnata, kas sellise strateegia joondamine on võimalik. Asjaolu, et pangad kauplevad erineva koguse Euroopa riigivõlakirjadega, ei vähenda pealegi huvi sellise teabe vahetamise vastu, kuna selline teabevahetus võib võimaldada kohandada oma vastavat strateegiat, et saada pakkumismenetlusel soovitud kogus Euroopa riigivõlakirju parima hinnaga.
550
Kolmandaks tuleb rõhutada, et Nomura esitatud eksperdiarvamusest nähtub tõepoolest, et enne tulevase pakkumismenetluse raames enampakkumise tegemist võtab kaupleja arvesse tervet hulka tegureid ja tugineb üldsusele kättesaadavatele andmetele. Samas on selles dokumendis ka selgitatud, et üks nendest teguritest on kauplejate riskivalmidus. Selles aruandes rõhutatakse veel, et enampakkumine kajastab kaupleja enda arusaama võlakirja praegusest ja tulevasest väärtusest, turu arengust ja investorite korraldustest ning tema varadest.
551
Eksperdiarvamusest nähtub seega, et esmasturul ei ole avalikult kättesaadav teave ainus teave, mida iga pank võtab oma kauplejate kaudu oma enampakkumiste kindlaksmääramisel tulevases pakkumismenetluses arvesse, ning et kauplejatele kättesaadav teave ei võimalda teada, millist strateegiat igaüks neist järgib.
552
Neljandaks, mis puudutab konkurentide mediaanhindu, siis Nomura ekspert ei selgita, et need hinnad on avalikud. Kohtuistungil möönis Nomura, et panga mediaanhinnad ei olnud üldsusele kättesaadavad. Nomura ekspert rõhutab üksnes, et ühe teise kaupleja mediaanhindade teadmine käimasolevas pakkumismenetluses on strateegiliselt väheväärtuslik, kuna kauplejate poolt nende hindade kindlaksmääramine jääb üldiselt kitsasse raami, mis on lähedal internetipõhiste kauplemisplatvormide turu keskmisele mediaanhinnale.
553
See selgitus ei välista seega erinevusi iga kaupleja mediaanhinna ja kättesaadava turu keskmise mediaanhinna vahel. Samuti ei välista see seda, et mõne kaupleja mediaanhind jääb väljapoole kõnealust kitsast raami. Seega ei saa see selgitus mõjutada hinnangut, mille komisjon andis analüüsitud arutelude sisu põhjal, nimelt – nendest aruteludest nähtub, et mingi panga mediaanhind on äriliselt tundlik teave, mille konkurentidele edastamine vähendab ebakindlust ja hõlbustab kooskõlastamist.
554
Sellest järeldub, et Nomura esitatud eksperdiarvamus ei võimalda seada kahtluse alla komisjoni hinnangut, mille kohaselt kauplejate vahetatud teave oli tundlik, kuna see ei olnud teistele kauplejatele kättesaadav, ning oli tundlik ka selle eseme, täpsuse ja ajakohasuse tõttu. See arvamus ei võimalda ka kahtluse alla seada komisjoni hinnangut, mille kohaselt oli teabel selle adressaatide jaoks teatud väärtus ja see andis adressaatidele eelise, kuna see vähendas ebakindlust ja tekitas kooskõlastusvõimalusi.
555
Teisena tuleb tagasi lükata muud Nomura argumendid, mida on meenutatud eespool punktis 541, kuna need ei saa seada kahtluse alla hinnangut, mille komisjon andis kauplejate arutelude sisu põhjal ja mida leebema kohtlemise taotlejad kinnitasid.
556
Täpsemalt, mis puudutab Nomura väidet, et kauplejad vahetasid teatavat teavet õiguspärastel eesmärkidel, et hinnata kauplemisvõimaluste olemasolu, siis tuleb rõhutada, ilma et see mõjutaks selle panga poolt konkreetselt vaidlustatud arutelude sisu uurimist, et sellised väited, mis on suunatud kõikide teiste komisjoni analüüsitud arutelude vastu, mida ei ole vaidlustatud, on liiga üldised ning et komisjon jättis vaidlusaluse rikkumise kohaldamisalast sõnaselgelt välja teabevahetuse, mille eesmärk oli selgelt ja ainult kahepoolsete tehingute (bilateral trades) väljavaated, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 392, 561, 575 ja 644.
557
Kolmandana ja igal juhul kinnitavad komisjoni antud hinnangut, mida leebema kohtlemise taotlejad on kinnitanud, suures osas ka need vastused, mille andis Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) küsimustele, mille Üldkohus esitas Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 24 teise lõigu ja kodukorra artikli 89 lõike 3 punkti c alusel.
558
Sellega seoses selgitas ESMA esiteks, et panga mediaanhinnad, iga panga tootluskõverad ja tootluse marginaalid ning pakkumiste kogus esmasturul ei ole avalik teave ega ole üldsusele kergesti kättesaadav ja levinud.
559
ESMA lisas, et järelturul kaubeldavaid koguseid käsitleva teabe kättesaadavus on riigiti erinev, kuid oli selge, et alates 2011. aastast ei olnud see teave kõigis liidu liikmesriikides kättesaadav.
560
Mis puudutab iga kaupleja või panga pikki või lühikesi kauplemispositsioone, siis selgitas ESMA, et tegemist on kauplemisstrateegia jaoks tundliku teabega ja et 2011. aastal ei tundunud see olevat hõlpsasti kättesaadav, kuna see teave ei olnud isegi 2020. aastal hõlpsasti kättesaadav.
561
Lisaks rõhutas ESMA, et valik, kas näidata D2D platvormidel pankade pakkumisi anonüümselt või mitteanonüümselt, oli iga platvormi enda otsustada, kuid üldiselt olid fikseeritud tulumääraga D2D platvormid alati ebamäärased ja anonüümsed, et pakkuda kauplejatele kõrgetasemelist kaitset.
562
Lisaks selgitas ESMA seoses sündikaattehingute hinnakujunduse ajastusega, et näis, et esmavahendajatele antud teabe liik sõltus nende rollist. Selles aspektis on ESMA vastus veenev ja sellel on seega teatav tõendusjõud üksnes osas, milles selles selgitatakse 2015. aasta mai dokumendi põhjal, et juhtpankadel võib olla täiendavat teavet võrreldes teiste pankadega, kes ei ole juhtpangad.
563
Lisaks märkis ESMA, et kuna võlahaldusasutused valisid välja esmavahendajad ning sellest tulenevad teatavad eesõigused ja kohustused, peab esmavahendajate staatus olema teada enne pakkumismenetlust.
564
Teiseks nähtub ESMA vastustest, et järgnev teave andis teavet saanud kauplejale turueelise võrreldes kauplejaga, kellel seda teavet ei olnud: panga mediaanhinnad, iga panga tootluskõverad ja tootluse marginaalid, need kogused, millele tehti esmasturul pakkumine, ja järelturul kaubeldud kogused, tulevased kauplemispositsioonid või varasemad kauplemispositsioonid, mis puudutasid eelnenud minutitel tehtud tehinguid, ning kaupleja ülepakkumiste tase.
565
Mis puudutab küsimust, kas esmavahendajate teabe vahetamine sündikaattehingute hinnakujunduse ajastuse kohta annab sellise teabe saanud kauplejale turueelise võrreldes kauplejaga, kellel seda teavet ei ole, siis sõltub ESMA vastuse tõenduslik väärtus sellest, kas sündikaattehingute hinnakujunduse ajastus on finantsinstrumendi hindamisel asjakohane teave. ESMA vastas nimelt, et kui sündikaattehingute hinnakujunduse ajastus on asjakohane teave finantsinstrumendi väärtuse hindamiseks, võib see kujutada endast turueelist kaupleja suhtes, kellel seda teavet ei olnud. ESMA selgitas, et sündikaattehingute ajakaval on asjaomase väärtpaberi hinna kindlaksmääramisel roll.
566
Kolmandaks rõhutas ESMA, et teave esmasturul tehtavate tehingute kohta, nagu ka enampakkumised ja eespool punktides 558–560 nimetatud eri liiki teave, andis kauplejale, kellel see teave oli, eelise turul, kas siis eraldi või koos ning seda nii esmas- kui ka järelturul, võrreldes kauplejaga, kellel seda teavet ei olnud. ESMA märkis siiski, et seda, mil määral võib seda teavet pidada eeliseks, tuleb hinnata iga juhtumi puhul eraldi.
567
Neljandaks vastas ESMA ühest küljest, et ei saa järeldada, et turutegijatel oli turutegemise korra alusel kohustus säilitada sagedased otsesed kontaktid, mille käigus nad teavet vahetavad. Teisest küljest leidis ESMA, et turutegijatena tegutsevatel pankadel (market makers) ei pea tingimata olema otsene kontakt, et omavahel teavet vahetada.
568
Nomura märkused ESMA vastuste kohta ei tõenda, et nendel vastustel puudub tõendusjõud.
569
Sellega seoses tuleb esiteks tagasi lükata Nomura argument, et ESMA kogemus 2011. aastal on piiratud, kuna see asutus loodi alles 2011. aastal. Kõigepealt, ESMA on Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee õigusjärglane, mis omakorda loodi komisjoni 6. juuni 2001. aasta otsusega 2001/527/EÜ (EÜT 2001, L 191, lk 43; ELT eriväljaanne 06/04, lk 90). Seejärel täpsustas ESMA, et vastused Üldkohtu küsimustele andis esiteks üksuse Trading poliitikajuht ja peamine poliitikajuht ning teiseks said need heakskiidu Markets and Digital Innovation osakonna juhtidelt. Vastuste koostajate ja need vastused heaks kiitnud isikute staatus ESMAs annab tunnistust nende kogemustest selles sektoris ja seega suutlikkusest tunda ja mõista Euroopa riigivõlakirjade sektori toimimist, sealhulgas 2011. aastal. Lõpuks põhinevad ESMA vastused eelkõige kahel dokumendil, mille koostas just Euroopa väärtpaberituru reguleerijate komitee ajal, kui leidsid aset asjaomastele pankadele ette heidetud asjaolud.
570
Seega, vastupidi Nomura väidetule võivad ESMA staatus ning tema esitatud vastuste koostajate ning vastused heaks kiitnud isikute seisund anda nendele vastustele tõendusliku väärtuse, sealhulgas 2011. aastal.
571
Teiseks on tõsi, nagu Nomura sisuliselt märgib, et ESMA rõhutas, et talle usaldatud ülesanded puudutasid üksnes järelturgu. Seega on ESMA vastustel esmasturu kohta väiksem tõenduslik väärtus – täiendavate viidete puudumisel – kui järelturuga seotud vastuste tõenduslik väärtus.
572
Kõigepealt selgitas ESMA siiski, et ta täidab oma ülesannet tugevdada investorite kaitset ning edendada finantsturgude stabiilsust ja nõuetekohast toimimist nelja tegevuse kaudu: nimelt investoritele avalduvate riskide hindamine, turud ja finantsstabiilsus, liidu finantsturgude ühtsete eeskirjade väljatöötamine, järelevalvealase ühtlustamise edendamine ja konkreetsete finantsüksuste otsene järelevalve. Need tegevusalad nõuavad tingimata häid teadmisi esmasturu toimimisest.
573
Seejärel rõhutas ESMA, et vastused viiendale, kaheksandale ja üheksandale küsimusele, mis puudutasid esmasturgu, anti tehtud uuringute põhjal. Vastuseks viiendale küsimusele, mis puudutas ühe sündikaattehingu hinnakujunduse ajastust, tugines ESMA Maailmapanga Grupi 2015. aasta mai dokumendile „Domestic Syndications“. Vastuseks kaheksandale küsimusele, mis puudutas turutegijate kohustust ja vajadust säilitada sagedasi kontakte, mille käigus nad vahetasid sellist teavet, nagu on käsitletud Üldkohtu teistes küsimustes, analüüsis ESMA turutegijate kohustusi 2011. aastal kehtinud õigusnormide alusel, sellest kuupäevast hilisemate õigusnormide alusel ja 2021. aastal toimunud konsultatsioonide alusel. Lisaks, mis puudutab üheksandat küsimust, mis puudutas seda, kas konkreetse pakkumismenetluse puhul oli esmavahendaja staatus teada enne pakkumismenetlust, siis viitas ESMA finantsstabiilsuse nõukogu 2022. aasta oktoobri aruandele „Liquidity in Core Government Bond Markets“. Seetõttu olid ESMA kasutatud allikad, milleks olid enne ja pärast 2011. aastat kehtinud õigusnormides ning avalik-õiguslike asutuste poolt muul otstarbel kui käesoleva menetluse eesmärgil koostatud aruanded, eriti usaldusväärsed.
574
ESMA kasutatud allikad võivad seega anda suure tõendusliku väärtuse tema vastustele esmasturu kohta, täpsemalt sündikaattehingute hinnakujunduse ajastuse, turutegija rolli ja esmavahendaja rolli kohta.
575
Lõpuks ja üldisemalt tuleb rõhutada, et Üldkohus palus ESMA-l vajaduse korral toetada oma vastuseid teadus- või metoodilise allika abil, mis kinnitaks nende vastuste asjakohasust. Selles kontekstis viitas ESMA oma teatud vastuste põhjendamiseks kahele dokumendile, mis on pärit samas ajast kui süüks pandavad asjaolud. Pealegi ei võta see, et muud ESMA kasutatud dokumendid koostati ja avaldati pärast etteheidetava tegevuse lõppemist, pelgalt selle asjaolu tõttu neilt dokumentidelt ja nende dokumentide alusel ESMA antud vastustelt kogu tõenduslikku väärtust. Nimelt sisaldavad osa hilisemaid dokumente teavet, mis puudutab otseselt ajavahemikku, mida süüks pandavad teod puudutavad. Lisaks kasutas ESMA muid dokumente ja muid andmeid, mis on asjaomasest tegevusest hilisemad, et toetada nende vastuste sisu, mis puudutasid konkreetselt Euroopa riigivõlakirjade sektori toimimist asjasse puutuvatele pankadele etteheidetava tegevuse ajal. Eelkõige nähtub ESMA vastustest ja allikatest, millele ta tugines, et vaatamata õigusnormide ja praktika arengule, mida iseloomustab läbipaistvuse suurenemine alates asjaomase tegevuse toimumise ajast, ei olnud Euroopa riigivõlakirjade sektori kauplejatele ikka veel kättesaadav mitut liiki teave, mida Üldkohtu küsimused puudutavad. Teisisõnu põhineb mõni ESMA vastus järgmisel arutluskäigul: arvestades, et pärast kõnealust tegevust ei olnud mitut liiki teave, mille kohta temalt küsiti, teistele kauplejatele ikka veel kättesaadav, ei olnud see teave a fortiori selle tegevuse ajal kättesaadav.
576
Seega võib ESMA vastustele esmasturu kohta omistada kõrge tõendusliku väärtuse, mis on samaväärne järelturgu käsitlevate vastustega, kui neid toetavad usaldusväärsed ja asjakohased allikad, näiteks aruanded, mille avalik-õiguslikud asutused või kutseorganisatsioonid on koostanud muul eesmärgil kui käesolev menetlus. Sellest tuleneb, et vastupidi sellele, mida Nomura sisuliselt väidab, ei mõjuta asjaolu, et ESMA tugines välistele allikatele ning et ta viitas 2011. aastast hilisematele õigusnormidele ja aruannetele, ESMA antud vastuste tõenduslikku väärtust.
577
Kolmandaks ei olnud Nomural eespool punktides 542–556 esitatud põhjustel alust tugineda omaenda kogemusele ja eksperdiarvamusele, mille ta esitas hagiavalduse lisas. Igal juhul, võttes arvesse ESMA staatust ja ülesannet, tema vastuse koostajate seisundit ning õigusnorme ja muid dokumente, millele ta tugines, ei saa Nomura seisukohtadel, mis põhinevad tema enda kogemusel, ja hagiavalduse lisas esitatud eksperdiarvamusel olla suuremat tõenduslikku väärtust kui ESMA vastustel.
578
Neljandaks, mis puudutab Nomura argumenti, et ESMA vastus põhineb ekslikel majanduslikel eeldustel ja eelkõige ideel, et ainuüksi see, et saadakse sellist teavet, nagu Üldkohus nendes küsimustes mainis, annab adressaatidele konkurentsieelise, siis tuleb meenutada, et ESMA-lt küsiti teabe kohta, mis on igale pangale omane, nimelt mediaanhindade, tootluskõverate ja marginaalide, esmasturul enampakkumistel müüdud koguste ja järelturul kaubeldud koguste, tulevaste kauplemispositsioonide või varasemate kauplemispositsioonide kohta, mis puudutavad eelnevatel minutitel tehtud tehinguid, ning mõne kaupleja ülepakkumise kohta. ESMA vastus selle teabe tundlikkuse kohta põhines seega tingimata asjaolul, et kõnealune teave oli piisavalt täpne, üksikasjalik ja aktuaalne või hiljutine.
579
Seejärel põhjendas ESMA oma vastust, mille kohaselt annab selline teave selle saajale eelise võrreldes kauplejaga, kes seda ei saanud, eelkõige vastuses Üldkohtu esimesele küsimusele, millele ta viitas, ning vastustes küsimustele, mis puudutasid tootluskõveraid ja tootluse marginaale, esmasturul enampakkumistel müüdud koguseid ja järelturul kaubeldud koguseid, tulevasi kauplemispositsioone või varasemaid kauplemispositsioone eelnevatel minutitel tehtud tehingute kohta.
580
Nimelt kirjeldas ESMA kõigepealt Euroopa riigivõlakirjade turul valitsenud läbipaistvust kõnealuse tegevuse ajal ning õigusnormide arengut selles osas. Selle kohta märkis ta eelkõige, et 2011. aastal kaubeldi võlakirjadega endiselt peamiselt börsiväliselt ja börsiväliselt kaubeldud võlakirjade mediaanhinnad ei olnud avalikud või üldsusele kergelt kättesaadavad ning üldsuse hulgas levinud. Üldisemalt ja tõendatult tõi ESMA esile Euroopa riigivõlakirjade turu nõrga läbipaistvuse ja seega üldsuse piiratud juurdepääsu võlakirju puudutavale teabele.
581
Seejärel selgitas ESMA – endiselt põhjendatult –, et teiste turuosaliste – eelkõige teadlike kauplejate – hinnad olid äriotsuste tegemisel väga väärtuslikud. ESMA on seisukohal, et kuna teabe saamine on kulukas, ei ole kauplejad valmis seda teavet jagama ning kui teave (st nende kursid või korraldused) on avalik, ei soovi kauplejad oma isikut avalikustada, et vältida olukorda, kus teised teavad, et tegemist on hinnaga, mida kasutab teadlik kaupleja; vastasel juhul ei oleks teadlikel kauplejatel enam ajendit seda teavet otsida.
582
Lõpuks, mis puudutab Nomura väidet, et ESMA vastused ei vasta argumentidele, mille ta oma hagiavalduses esitas, siis tuleb märkida, et ESMA-l paluti tõepoolest vastata Üldkohtu küsimustele, võttes nõuetekohaselt arvesse ühest küljest kõnealuse sektori võimalikku eripära, st Euroopa riigivõlakirjade emiteerimise ja kauplemise kohta esmas- ja järelturgudel, ning teisest küljest hinnanguid, mille komisjon andis sektori kohta igas küsimuses viidatud vaidlustatud otsuse põhjendustes.
583
ESMA-l ei olnud aga käesoleva menetluse käigus poolte seisukohti, nagu Nomura hagiavaldus. Lisaks ei olnud ESMA-le esitatud küsimuste ja tema antud vastuste eesmärk anda lõplikku hinnangut Nomura hagiavalduses esitatud väidetele ja argumentidele või sellele, kas komisjon tegi vaidlustatud otsuses vigu või mitte. Täpsemalt ei käsitle ESMA vastused küsimust, kas arvestades nende arutelude konkreetset sisu ja vahetatud teabe täpsusastet, olid kõik arutelud, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugines, konkurentsivastased. Need vastused ei käsitle ka küsimust, kas käesolevas asjas esinesid õiguspärased põhjused kõnealuse teabe vahetamiseks. Üldisemalt ei puuduta need vastused küsimust, kas osalejatele etteheidetav tegevus oli käesoleva juhtumi asjaoludel eesmärgi tõttu piirang.
584
Sellise lõpliku hinnangu andmine kuulub üksnes Üldkohtu pädevusse.
585
Nomura ei saa seega põhjendatult väita, et ESMA vastus põhineb ekslikel majanduslikel eeldustel, kuna ühest küljest esitab ESMA valed eeldused teabe väärtuse kohta Euroopa riigivõlakirjade turul ja teisest küljest ei käsitlenud ta tõendeid, millele see pank tugines näitamaks, et suurem läbipaistvus ei anna tingimata konkurentsieelist.
586
Viiendaks, mis puudutab Nomura kriitikat ESMA iga vastuse sisu kohta, siis tuleb rõhutada, et see kriitika piirdub hagiavalduse sisu meenutamisega, see kriitika ei ole põhjendatud ega tõenda, et nendel vastustel puudub tõenduslik väärtus.
587
Eelkõige on tõsi, et ESMA vastusest nähtub, et läbipaistvusega seoses on eri riikides erinevad turutingimused. See vastus ja ESMA viidatud dokumendid näitavad siiski ka asjaolu, et läbipaistvuse tase enne ja pärast kauplemist Euroopa riigivõlakirjade järelturul oli enamikus käsitletud liikmesriikides madal.
588
Lisaks ei saa asjaolu, et ESMA ei tsiteerinud tervet akadeemilist väljaande lõiku, mõjutada selle tsitaadi tähendust ega tema vastuse tõenduslikku väärtust. Nimelt nähtub tervest sellest lõigust, et individuaalne kaupleja ei teadnud turu finantsinstrumendi põhiväärtust, st vaieldamatut väärtust, mis sellele instrumendile oleks antud, kui teave oleks täiuslik, ning et ainult turud, mida mõistetakse kui turuosalejate abstraktset kogumit, kes selle finantsinstrumendiga sõltumatult kauplevad, tekitavad tagantjärele hinnad, mis on sellele põhiväärtusele „kõige lähedasemad“. Lisaks ei ole Nomural alust väita, et kõnealune tsitaat viitab sellele, et piiratud kauplejate ringis sellise teabe avaldamine, mis ei ole üldsusele kättesaadav või mis ei ole vaid ühe kaupleja poolt kergesti määratletav, suurendaks turu „terviklikku“ läbipaistvust.
[…]
602
Sellega seoses ei tõenda UniCrediti märkused ESMA vastuste kohta, et nendel vastustel puudub tõendusjõud.
[…]
614
Seega, ilma et see mõjutaks UniCrediti poolt konkreetselt vaidlustatud arutelude sisu analüüsi, tuleb panga argumendid tagasi lükata osas, milles nendega soovitakse tõendada, et eespool punktis 380 mainitud teave ei olnud tundlik ja oli vähetähtis, ning et üldisemalt ei olnud komisjoni tuvastatud teabevahetus konkurentsivastane.
– Nomura argumendid oluliste menetlusnormide rikkumise kohta seoses eri tegevuskategooriate rühmitamisega
615
Viiendas väites leiab Nomura, et komisjon rikkus olulisi menetlusnorme osas, mis puudutab tema rühmitamist eri tegevuskategooriatesse, kuna ta ei selgitanud kordagi vaidlustatud otsuse põhjenduses 93 välja toodud nelja eri tegevuskategooria omavahelist seotust, põimumist ja kattumist. Ta lisab, et komisjon ei ole tõendanud, et need neli kategooriat olid omavahel põimunud ja kattuvad.
[…]
3) Nende arutelude konkurentsivastane laad, mida UniCredit, Nomura ja Portigon konkreetselt ei vaidlusta
[…]
ii) Arutelud, millele UniCredit ja Nomura konkreetselt vastu vaidlesid
[…]
– 5. mai 2011. aasta arutelu
689
Mis puudutab 5. mai 2011. aasta arutelu, mis liigitati 2., 3. ja 4. kategooriasse ning millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjendustes 328 ja 684, siis väidab Nomura, et arutelu Nomura ja RBSi kauplejate vahel puudutas õiguspärase kahepoolse tehingu võimalust järelturul.
690
Sellega seoses kinnitab asjaomase arutelu ümberkirjutus, et Nomura kaupleja viibis 5. mail 2011 CODS & CHIPSi jutufoorumis. Lisaks ei vaidle Nomura konkreetselt vastu sellele, et komisjon leidis põhjendatult, et üks sel päeval toimunud teabevahetus oli katse kooskõlastada esmasturul tehtud enampakkumisi ja katse kooskõlastada esmasturul toimunud ülepakkumiste taset (2. ja 3. kategooria). Selle kohta märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 328, et kauplejad küsisid ja said nõu selle kohta, mida nad pidid üheks või teiseks tähtajaks pakkuma või üle pakkuma, ning joondasid oma enampakkumised pakkumismenetluses. Pärast pakkumismenetlust väljendasid kauplejad oma rahulolu. RBSi kaupleja märkis, et pakkumismenetlus oli jõudnud tasemeni, mida kauplejad soovisid („man that auction came right where we wanted it around that.10 level“). Nomura kaupleja reageeris samuti, väljendades oma entusiasmi saadud kasumi kohta („was perfect fuking made some money for a change“). UBSi kaupleja vastas omakorda, et see „läks naelapea pihta“ („was bang on“).
691
Lõpuks nähtub 5. mai 2011. aasta arutelu ümberkirjutusest, et vaidlustatud otsuse lisas 1 komisjoni poolt kindlaks tehtud vestlustes vahetasid osalejad muud tundlikku teavet, mis andis selle adressaatidele eelise nii esmasturul kui ka järelturul („im long hopefully sell around 50/55ish then going to be short“; „where we got curve?“„62.8“„same we got 62.75 think may be steeper though“).
692
Arvestades eeltoodut ja isegi kui eeldada, et Nomura ja RBSi kauplejate teabevahetus, mis leidis aset kell 10.36.54 ja millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 684, kujutab endast tõepoolest õiguspärast teabevahetust, mille eesmärk oli uurida kahepoolse tehingu võimalust, võis komisjon selle otsuse põhjendustes 328 ja 684 õiguspäraselt järeldada, et 5. mai 2011. aasta arutelu puudutas tundlikku teavet, mis oli asjakohane Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisel esmas- või järelturgudel, ning et järelikult oli see arutelu konkurentsivastane.
693
See on nii seda enam, et komisjon leidis – ilma et Nomura oleks esitanud selle kohta muud kriitikat kui see, mida analüüsiti ja mis lükati tagasi eespool punktides 509–515 ja seejärel punktides 527–529 –, et 5. mail 2011 toimunud arutelu konkurentsivastast laadi kinnitasid RBSi ja UBSi leebema kohtlemise taotlus, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 684 ja 1220. joonealusest märkusest. Pealegi puudutab UBSi 29. juunil 2016 tehtud leebema kohtlemise taotlus, mille komisjon esitas Üldkohtu menetlustoimingu täitmiseks, tegelikult eespool punktis 690 esitatud lõike.
– 18. mai ja 22. juuni 2011. aasta arutelu
694
Nomura väidab 18. mai ja 22. juuni 2011. aasta arutelu kohta, mis liigitati 4. kategooriasse ja millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjendustes 329, 333, 686 ja 690, et need ei puudutanud mitte Euroopa riigivõlakirjade sündikaattehinguid, vaid riigiüleste emitentide võlakirjade, riigi tasandist madalama tasandi võlakirjade või agentuurivõlakirjade (edaspidi „SSA võlakirjad“) tehinguid.
695
Selle hindamisvea tagajärjel rikkus komisjon ka oma põhjendamiskohustust, kaitseõigusi, hea halduse põhimõtet, süütuse presumptsiooni, olulisi menetlusnorme ja aluslepinguid, kui ta lisas vastuväidetesse ja vaidlustatud otsusesse ilma selgituseta tegevuse, millel puudub seos Euroopa riigivõlakirjade või selle otsuse resolutsiooniga. Lõpuks märgib Nomura repliigis, et nende arutelude arvesse võtmata jätmine mõjutab talle määratud trahvi suurust.
696
Komisjon ei vaidle vastu sellele, et 18. mai ja 22. juuni 2011. aasta arutelu puudutasid SSA võlakirju. Komisjon selgitas ka kohtuistungil, et ta ei tuginenud nendele aruteludele, et tuvastada kauplejate tegevuse konkurentsivastasus nendel aruteludel. Ta rõhutas siiski, et ta tugines nendele aruteludele kui kontekstile, mis lisandub muudele tema käsutuses olevatele tõenditele, et näidata, kuidas kauplejad kasutasid sündikaattehinguid puudutavaid arutelusid ja eelkõige teabevahetust sündikaattehingute hinnakujunduse täpse ajastuse kohta.
697
Lisaks, mis puudutab eespool punktis 695 viidatud argumente, siis leiab komisjon, et need on tulemusetud, kuna need ei saa kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamist ega mõjutada Nomura toime pandud rikkumise laadi, raskusastet ega kestust. Lisaks väidab komisjon esiteks, et ta võimaldas Nomural haldusmenetluses selle kohta oma seisukoha esitada, teiseks põhjendas ta vaidlustatud otsuse põhjendustes 685, 686 ja 690 õiguspäraselt põhjusi, miks ta neid arutelusid arvesse võttis, ja kolmandaks ei pidanud ta Nomurat vastutavaks SSA võlakirjadega seotud rikkumise eest ega rikkunud seega selle panga süütuse presumptsiooni.
698
Nagu meenutati eespool punktis 332, on konkurentsiõiguse valdkonnas komisjon kohustatud rikkumise esinemist käsitleva vaidluse korral tõendama rikkumisi, mille ta on tuvastanud, ja esitama tõendid, mis kinnitavad õiguslikult piisavalt rikkumise koosseisu kuuluvate faktiliste asjaolude esinemist.
699
Siiski ei ole asjaolu, et asjaomaste pankade kauplejate vahel olid arutelud SSA sündikaattehingute hinnakujunduse ajastuse kohta, „sobiv tõendamaks“ ühe ja vältava rikkumise olemasolu Euroopa riigivõlakirjade sektoris, sest vastasel juhul rikutaks süütuse presumptsiooni põhimõtet. Lisaks, võttes arvesse asjaolu, et SSA võlakirjad ei ole Euroopa riigivõlakirjad, ja kuna komisjon ei ole tõendanud, et SSA võlakirjade sündikaattehingute suhtes kohaldatavad menetlused olid sarnased Euroopa riigivõlakirjade sündikaattehingute suhtes kohaldatavate menetlustega, ei saa ta tugineda ka 18. mai ja 22. juuni 2011. aasta arutelule kui kontekstile.
[…]
– 28. novembri 2011. aasta arutelu
[…]
793
Ilma et oleks vaja hinnata UniCrediti pakkumiste avalikustamise laadi („offered 15m rag37s“; „offered 15m dbr42s also“), tuleb märkida, et nagu kõik jutufoorumis osalejad, tutvus see pank UBSi kaupleja poolt edastatud enampakkumistega Belgia riigivõlakirjade sama päeva pakkumismenetluses.
794
Nagu on märgitud eespool punktides 448 ja 476–486 ning nagu kinnitas ESMA vastuseks Üldkohtu küsimustele (vt eespool punktid 564–566), oli ülepakkumine teave, mis andis turueelise esmas- ja järelturul kauplejale, võrreldes kauplejaga, kellel seda teavet ei olnud.
[…]
iii) Arutelud, mida Portigon konkreetselt vaidlustas
[…]
– 11. aprill 2011. aasta arutelu üks lõik
[…]
903
Lisaks võimaldab teabevahetus varasemate – kuid äsja läbi viidud – tehingute kohta anda kõikidele jutufoorumi osalistele teavet tulevaste tehingute suuna kohta.
904
Peale selle märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 673, ilma et Portigon oleks sellele vastu vaielnud, et UBSi ja Nomura kauplejad kommenteerisid selle panga viidatud teabevahetuse käigus seda, mida nad nägid ekraanil järelturu kohta, avaldades nii teavet klientide kui ka kauplemispositsioonide kohta, ning vahetasid tulevikku suunatud hinnanguid turu arengu kohta ja teavet hindade kohta, tehes seda kõigi nelja ülejäänud kaupleja silme all, kes viibisid CODS & CHIPSi jutufoorumis.
905
Seega võis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 323 ja 673 õiguspäraselt asuda seisukohale, et 11. aprilli 2011. aasta arutelu puudutas tundlikku teavet, mis oli asjakohane Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisel esmas- või järelturgudel, ning seega oli see arutelu konkurentsivastane.
– 12. aprill 2011. aasta arutelu
906
Portigon väidab 12. aprilli 2011. aasta arutelu kohta, et sellel tervikuna ei olnud mingit konkreetset seost kindlate äritehingutega.
907
Eespool punktides 673–676 on siiski juba tuvastatud, et see arutelu puudutas tundlikku teavet, mis oli asjakohane Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisel esmas- või järelturgudel, ning et seega oli see arutelu konkurentsivastane.
– 18. mai 2011. aasta arutelu üks lõik
908
Mis puudutab 18. mai 2011. aasta arutelu, siis selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 329 ja 686, et selle arutelu käigus vahetasid kaks UBSi kauplejat, üks Nomura kaupleja ja üks Portigoni kaupleja CODS & CHIPSi jutufoorumis teavet sündikaattehingute hinnakujunduse ajastuse kohta, ja et nad teavitasid üksteist sellest. Lisaks esitas komisjon vestluse, mis leidis aset selles foorumis kauplejate vahel alates kella 14.53.23.
909
Lisaks viitas komisjon vaidlustatud otsuse lisas 1 CODS & CHIPSi jutufoorumis 18. mail 2011 toimunud arutelu raames kolmele asjakohasele väljavõttele, nimelt esiteks vahemikus kella 9.03.28 kuni 09.11.48, teiseks ajavahemikus kella 10.00.05 kuni 10.44.08 ning kolmandaks ajavahemikus kella 14.53.23 kuni 15.31.07.
910
Sellega seoses väidab Portigon esiteks, et esimese väljavõtte esemeks olevad sõnumid puudutasid varasemaid tehinguid, teiseks olid vahemikus kella 10.00.05 kuni 10.16.24 saadetud sõnumid üksnes turul teadaolevat või jälgitava üldise teabevahetuse kohta, ning kolmandaks ei olnud kolmanda väljavõtte esemeks olevatel sõnumitel konkreetset seost kindlate äritehingutega.
911
Sellega seoses on kõigepealt tõsi, et kauplejate sõnumivahetus komisjoni tuvastatud esimeses väljavõttes ei ole piisav järeldamaks, et 18. mai 2011. aasta arutelu oli konkurentsivastane. Osa sellest mõttevahetusest on parimal juhul asjakohane, kuna see võimaldab mõista, millised võlakirjad olid sel päeval sündikaattehingute esemeks („eib 5y deal to price later“„yes swapped. i havent traded yet in cash“) ja mille tõttu toimus teabevahetus komisjoni tuvastatud kolmanda väljavõtte raames.
912
Järgmiseks ei ole vaidlust selles, et vahemikust kella 10.00.05 kuni 10.16.24 saadetud sõnumid kujutavad endast Hispaania riigivõlakirju puudutava üldise teabe vahetamist. Samas vaidlustab Portigon üksnes ligi 16 minutit komisjoni tuvastatud teise väljavõtte 44 minutist, mis jääb vahemikku kella 10.00.05 kuni 10.44.08.
913
Lõpuks, mis puudutab kolmandat väljavõtet, siis 18. mai 2011. aasta arutelu ümberkirjutus kinnitab, et kell 14.53.23 küsis üks UBSi kaupleja, kas pakkumine oli alanud („Has the call started yet“). Nomura kaupleja vastas, et tema teada ei olnud see nii („not that i know off“„hearing 4.15“). UBSi kaupleja tänas teda seejärel („thanks“). Seejärel küsis Nomura kaupleja kell 15.19.53, kas hinna kindlaksmääramisel on mingi mõju („will the pricing have any effect“). Portigoni kaupleja vastas, et tema arvates on see ebatõenäoline („i think unlikely much on this one“). Nomura kaupleja jagas seda arvamust kell 15.20.19 („s[am]e). Lõpuks kirjutas Nomura kaupleja kell 15.28.48 „doing it now“ ja kell 15.29.10 kirjutas UBSi kaupleja „everton“, st – nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 252 selgitas – koodinimi, mida kasutati selleks, et hoiatada osalejaid mingi sündikaattehingu hinnakujundusest.
914
Nii nähtub 18. mai 2011. aasta arutelu ümberkirjutusest, et – nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 329 – selles arutelus osalenud kauplejad püüdsid saada ja ka said teavet konkreetse sündikaattehingu hinnakujunduse täpsest ajastusest.
915
Lisaks ei esita Portigon ühtegi argumenti, mis võiks tõendada, et teave mingi sündikaattehingu hinnakujunduse täpse ajastuse kohta, ei ole tundlik ega anna eelist.
916
Seega ei tõendanud Portigon, et komisjon tegi hindamisvea, kui ta leidis vaidlustatud otsuse põhjendustes 329 ja 686, et 18. mai 2011. aasta arutelu puudutas tundlikku teavet, mis oli asjakohane Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisel esmas- või järelturgudel, ning et seega oli see arutelu konkurentsivastane.
[…]
c)
Nomura, BofA, Portigoni ja UniCrediti kriitika ühe rikkumise olemasolu kohta
[…]
2) Argumendid, mille Nomura ja Portigon oma neljanda väite raames esitasid ja mis puudutavad vigu, mis on seotud ühe konkurentsivastase eesmärgiga tervikplaani olemasoluga
[…]
iii) Nomura ülejäänud argumendid
[…]
1040
Pealegi vastas Nomura kaupleja enne eespool punktis 1037 esitatud seisukohtade esitamist UniCrediti kaupleja küsimusele selle kohta, miks pidi RBSi kaupleja jutufoorumist lahkuma, märkides: „teate, neli tüüpi visati välja, kuna nad vahetasid teavet, nii et ma arvan, et seetõttu“ („well u know 4 guys got booted for sharing info so thats reason i think“), mis kinnitab, et Nomura kauplejal oli võimalik mõista komisjoni tuvastatud tegevuse konkurentsivastasust.
1041
Järelikult tuleb Nomura argumendid, mida on meenutatud eespool punktides 1007 ja 1027, tagasi lükata.
iv) Järeldus
1042
Eeltoodut arvestades tuleb tagasi lükata Portigoni argumendid, mis on suunatud üksnes kahe objektiivse asjaolu vastu seitsmest, millele komisjon tugines, et tuvastada, et tema tuvastatud tegevus kuulus ühte konkurentsivastast eesmärki taotlevasse tervikplaani.
1043
Nomura argumendid tuleb samuti tagasi lükata.
1044
Nomura ja Portigon ei ole seega tõendanud, et komisjon tegi hindamisvea, kui ta leidis, et tema tuvastatud tegevus oli osa tervikplaanist, millel oli üks konkurentsivastane eesmärk.
3) BofA esimene väide, et DBACi jutufoorumil ei olnud sama eesmärk kui CODS & CHIPSi jutufoorumil
1045
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 441 leidis komisjon, et BofA oli teadlik või oleks pidanud mõistlikult teadma ja oli valmis võtma riski CODS & CHIPSi jutufoorumis kavandatud või ellu viidud rikkumise eest. Seevastu märkis ta, et ei saa piisava kindlusega järeldada, et see pank oli teadlik DBACi jutufoorumi olemasolust ja toimimisest või muudest konkurentsivastastest aruteludest või võis mõistlikult ette näha ning oli valmis võtma selle foorumi ja nende muude aruteludega seotud riski. Seda hinnangut arvestades pidas komisjon sisuliselt BofAd vastutavaks üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelude eest, jäädes siiski oma järelduste juurde, mis puudutasid kõnealuse tegevuse kvalifitseerimist üheks ja vältavaks rikkumiseks, mis hõlmab mõlemat jutufoorumit.
1046
Esimese väitega ei soovi BofA vaidlustada järeldusi, mis puudutavad tema teadlikkust CODS & CHIPSi jutufoorumiga seotud tegevusest ega oma kavatsust sellele tegevusele kaasa aidata. Nagu BofA kohtuistungil märkis, vaidleb ta vastu üksnes tervikplaani olemasolule, millel on üks konkurentsivastane eesmärk. Täpsemalt leiab ta, et komisjon on ekslikult leidnud, et ühelt poolt DBACi jutufoorumis ja teiselt poolt CODS & CHIPSi jutufoorumis rakendatud tegevus oli osa tervikplaanist, millel on üks konkurentsivastane eesmärk.
1047
Kõigepealt väidab BofA, et komisjon ei kohaldanud sobivat õiguslikku kriteeriumi. Nimelt ei kontrollinud komisjon, kas vähemalt üks asjaolu, mis iseloomustab eri liiki rikkumisi, võis näidata, et teiste pankade tegevusel ei olnud sama konkurentsivastast eesmärki ja seega ei kuulunud see tervikplaani.
1048
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon määratles vaidlustatud otsuse põhjendustes 411, 413 ja 414 ühe konkurentsivastase eesmärgiga tervikplaani.
1049
Lisaks selgitas ta selle otsuse põhjendustes 415–424, et mitu objektiivset asjaolu kinnitavad samuti, et kõnealused jutufoorumid ja muud tema otsuses kirjeldatud arutelud olid oma laadilt omavahel seotud ja üksteist täiendavad ning nende eesmärk oli saavutada eesmärgid, mida ta oli varem kirjeldanud.
1050
Pealegi on oluline märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 449–464 vastas komisjon argumentidele, mille esitas eelkõige BofA ja mille kohaselt olid kõnealused arutelud hajutatud olenevalt aastast ega järginud mingit reeglipärast skeemi. Sellega seoses vastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 454 BofA argumendile, mille kohaselt tema kaupleja ei olnud teadlik DBACi jutufoorumi olemasolust, ning märkis, et see asjaolu ei ole ühe ja vältava rikkumise ulatuse hindamisel asjakohane. Lisaks lükkas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 465 ja 466 tagasi BofA argumendid, mis käsitlesid Euroopa riigivõlakirjade ühetaolisuse puudumist. Lõpuks vastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 468–474 eelkõige BofA argumentidele, mis puudutasid tema kavatsust panustada tervikplaani ja teadlikkust kõnealusest tegevusest. Sellega seoses lükkas ta vaidlustatud otsuse põhjenduses 472 tagasi argumendid, et CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud teabevahetus ei olnud konkurentsivastane. Nimetatud otsuse põhjendustes 473 ja 474 võttis komisjon seisukoha ka BofA argumentide kohta, mille kohaselt tema kaupleja osales üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis, CODS & CHIPSi jutufoorum ei olnud konkurentsivastane ning DBACi jutufoorum loodi nimelt selleks, et jätta tema kaupleja tundlikelt aruteludelt kõrvale.
1051
Seega analüüsis komisjon asjaolusid, mis BofA sõnul võisid näidata, et nendes kahes jutufoorumis sisuliselt toime pandud tegevusel ei olnud sama konkurentsivastane eesmärk või mõju. Asjaolu, et komisjon jõudis nende aspektide osas teistsugusele järeldusele kui BofA, ei saa tõendada, et komisjon on rikkunud õigusnormi.
i) Asjaolu, et BofA kaupleja jäeti DBACi jutufoorumist tahtlikult välja ja selles foorumis rakendatud tegevus kahjustas teda
1052
Ühest küljest tugineb BofA mitmele asjaolule, et tõendada, et DBACi jutufoorum loodi selleks, et tahtlikult jätta tema kaupleja sellest foorumist kõrvale. Sellega seoses selgitab BofA, et DBACi jutufoorum loodi 28. veebruaril 2007 pärast seda, kui tema kaupleja oli lubatud 29. jaanuaril 2007 CODS & CHIPSi jutufoorumisse. BofA lisab, et teise foorumi loomise idee käis välja üks DBACi jutufoorumi asutajaliige samal päeval, kui BofA lubati osalema CODS & CHIPSi jutufoorumis. BofA väidab samuti, et DBACi jutufoorumi asutajate ja liikmete avaldused ja vaidlustatud otsus tõendavad, et selle foorumi liikmed moodustasid eraldi rühma, mis erines teistest kauplejatest, kes olid CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed. BofA mainib ka arutelusid, mille käigus DBACi jutufoorumi liikmed väljendasid soovi piirata CODS & CHIPSi jutufoorumit ebaotstarbeliste aruteludega.
1053
Teisest küljest väidab BofA, et käesolev juhtum puudutab kahte erineva eesmärgiga jutufoorumit, mis kumbki pidi andma eelise oma osalejatele, mitte aga teise foorumi osalejatele. BofA rõhutab, et DBACi jutufoorumi osalejad järgisid omaenda huve ja eesmärke, võtmata arvesse osalejate huve teises foorumis, nimelt CODS & CHIPSi jutufoorumis, millel BofA osales.
1054
Sellega seoses tuleb ühest küljest kõigepealt märkida, et arutelud, mida komisjon vaidlustatud otsuses analüüsis, näitavad, et teise jutufoorumi loomise ideed väljendas üks CODS & CHIPSi jutufoorumi liige 29. jaanuaril 2007 BofA kaupleja juuresolekul ning selle rühma kaks liiget reageerisid sellele naeratavate emotikonidega. Samuti on selge, et DBACi jutufoorum loodi 28. veebruaril 2007, st ligikaudu kaks kuud pärast CODS & CHIPSi jutufoorumi loomist ja ligikaudu üks kuu pärast BofA kaupleja lubamist CODS & CHIPSi jutufoorumisse.
1055
Järgmiseks, osa DBACi jutufoorumi asutajaliikmeid, kes olid varem olnud CODS & CHIPSi jutufoorumi loomise algatajad, toetasid DBACi jutufoorumis 10. jaanuaril 2008 toimunud arutelus seda, et CODS & CHIPSi jutufoorumit kasutataks ebaotstarbelisteks aruteludeks. Lisaks väljendas üks nende kahe foorumi liige 27. veebruaril 2008 peetud arutelu käigus DBACi jutufoorumis soovi jätta „suured tehingud“ sellesse foorumisse. See soov tulenes asjaolust, et üks CODS & CHIPSi jutufoorumi kaupleja, kes ei olnud BofA kaupleja, ei jaganud viimati nimetatud foorumis mingit teavet.
1056
Lõpuks, 9. jaanuari 2009. aasta arutelu käigus, st pärast BofA rikkumises osalemise perioodi, tegid DBACi jutufoorumi liikmed negatiivseid märkusi selle panga kauplejate kohta, sealhulgas selle kaupleja kohta, kes oli osalenud CODS & CHIPSi jutufoorumi teabevahetuses.
1057
Teisest küljest leidis komisjon vaidlustatud otsuses tõepoolest, et tema tuvastatud tegevus põhines vastastikusel abistamisel ning et vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise eesmärk oli piirata või kahjustada konkurentsi tundliku äriteabe vahetamisega konkurentide ringi liikmete vahel, et kooskõlastada nende Euroopa riigivõlakirjade ostustrateegiat esmasturul või nende võlakirjadega kauplemise strateegiat järelturul, kahjustades nii teisi turuosalisi.
1058
Siiski tuleb esiteks märkida, et BofA ei vaidle vastu sellele, et CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud teabevahetusel oli konkurentsivastane eesmärk ja täpsemalt vaidlustatud otsuses määratletud konkurentsivastane eesmärk.
1059
Sellega seoses nähtub vaidlustatud otsuse lisas 1 loetletud aruteludest ja selles otsuses komisjoni poolt analüüsitud aruteludest, et CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed rakendasid kõiki eespool punktis 43 mainitud tegevusliike. Lisaks oli see tegevus konkurentsivastane, kuna see vähendas ebakindlust ja tekitas selles foorumis osalejate vahel kooskõlastamisvõimalusi esmasturul ja järelturul.
1060
Nagu nähtub eespool punktidest 345–620, viidi sarnast konkurentsivastast tegevust ellu ka DBACi jutufoorumis.
1061
Seega rakendati sarnast konkurentsivastast tegevust mõlemas kõnealuses jutufoorumis, sealhulgas pärast DBACi jutufoorumi loomist ja vaatamata eespool punktides 1054–1056 meenutatud asjaoludele.
1062
Teiseks mainis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 473 kuut arutelu, mille käigus kahes kõnealuses jutufoorumis vahetati identset või sarnast tundlikku teavet, nimelt 24. septembri 2007. aasta, 7. veebruari, 27. märtsi, 4. septembri ja 6. novembri 2008. aasta ning 14. jaanuari 2009. aasta arutelu, mida on mainitud vastavalt selle otsuse põhjendustes 125, 150, 165, 166, 192, 193, 214 ja 225.
1063
Lisaks mainis komisjon kohtuistungil kolme muud arutelu, mille käigus toimus paralleelne või omavahel seotud teabevahetus kahes kõnealuses jutufoorumis, nimelt 11. jaanuari, 6. märtsi ja 30. aprilli 2008. aasta arutelu, mida on mainitud vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendustes 146, 163, 164 ja 173–176.
1064
Sellega seoses selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 125, et 24. septembri 2007. aasta aruteludes kasutasid kauplejad kahte kõnealust jutufoorumit läbisegi ja arutasid ühte Belgia pakkumismenetlust samal ajal nendes kahes foorumis.
1065
Samuti nähtub 7. veebruari 2008. aasta aruteludest, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjendustes 150 ja 151, et nende arutelude tulemusel toimus seoses ühe Prantsuse pakkumismenetlusega samaaegne teabevahetus nendes kahes jutufoorumis, eelkõige BofA kaupleja algatusel CODS & CHIPSi jutufoorumis („What you thinking for the 15yr’s today“). Sellega seoses leppisid CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejad muu hulgas kokku, et nad ei maksta kõrget hinda („pay up large“), ning DBACi jutufoorumis osalejad vahetasid teavet oma ülepakkumiste taseme kohta.
1066
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 165 ja 166 selgitas komisjon, et 27. märtsi 2008. aasta arutelude käigus rääkisid kauplejad mõlemas jutufoorumis tulevasest Hispaania pakkumismenetlusest ja eelkõige võimalusest osta Hispaania riigivõlakirju madala hinnaga, kuna Hispaania võlahaldusasutus oli enam huvitatud kogusest kui hinnast.
1067
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 213 ja 214 mainitud 6. novembri 2008. aasta arutelude käigus arutasid DBACi jutufoorumis osalejad ning CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejad sel päeval toimunud Prantsuse pakkumismenetlust ja vahetasid teavet hindade kohta. Sellega seoses küsis BofA kaupleja CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmetelt nende arvamust sama päeva pakkumismenetluse kohta, ning avalikustas neile oma kümneaastase tähtajaga Euroopa riigivõlakirjade hinna („+ 4 area“). Samas foorumis esitas Natixise kaupleja oma strateegia („no reason to pay over mid I can see“).
1068
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 227 mainitud 14. jaanuari 2009. aasta aruteludel arutasid neis kahes jutufoorumis osalejad muu hulgas ühe Belgia sündikaattehingu hinnakujunduse ajastust. CODS & CHIPSi jutufoorumis küsis BofA kaupleja, kas sündikaattehingu hinnakujundus oli kindlaks määratud („is it priced??“) ja sai Natixise kauplejalt jaatava vastuse.
1069
Arutelud, mida komisjon kohtuistungil mainis ja mida on tsiteeritud eespool punktis 1063, tõendavad samuti asjaolu, et samu teemasid käsitleti CODS & CHIPSi jutufoorumis ja DBACi jutufoorumis, ning eelkõige asjaolu, et nendes kahes foorumis osalejad vahetasid paralleelselt toimunud arutelude käigus teavet konkreetse tulevase pakkumismenetluse kohta seoses kindlate Euroopa riigivõlakirjadega. CODS & CHIPSi jutufoorumis peetud aruteludest nähtub veel, et BofA kaupleja avalikustas või sai tundlikku teavet, nagu enampakkumiste tase, mediaanhinnad või üldisemalt enampakkumise strateegia, ning et see teave andis teabe adressaatidele eelise.
1070
Vaidlustatud otsuse muudest põhjendustest nähtub, et kahe kõnealuse jutufoorumi liikmed vahetasid konkurentsivastast teavet samade võlakirjade kohta nendes foorumites toimunud paralleelsetel aruteludel 6. märtsil 2007, 18. jaanuaril ja 11. veebruaril 2011.
1071
Seega toimus mitu arutelu samade võlakirjade üle, mis tõid kaasa sama liiki konkurentsivastase tegevuse, samal ajal või üksteise järel kahes kõnealuses jutufoorumis kogu nende foorumite olemasolu ajal, sealhulgas pärast eespool punktides 1054–1056 mainitud asjaolusid.
1072
Sellega seoses ei vaidle BofA vastu eespool punktides 1062–1071 mainitud arutelude konkreetsele sisule, välja arvatud 6. novembri 2008. aasta ja 14. jaanuari 2009. aasta arutelud, mis tema arvates tõendavad, et kõnealused kaks jutufoorumit olid laadilt täiesti erinevad ja neil ei olnud ühist eesmärki.
1073
BofA poolt 6. novembri 2008. aasta ja 14. jaanuari 2009. aasta arutelude vaidlustamine ei ole siiski asjakohane, kuna see ei puuduta kahe jutufoorumi vahelisi seoseid ega eelkõige asjaolu, et nendes kahes foorumis arutati samu võlakirju. Vaidlustatud on nimelt seda, et tema kaupleja ei panustanud konkurentsivastasesse mõttevahetusse. Lisaks, ühest küljest osales BofA kaupleja 6. novembri 2008. aasta arutelus, eelkõige edastades ja saades tundlikku teavet hindade kohta (vt eespool punkt 1067). Teisest küljest ei kasutatud asjaolu, et BofA osales 14. jaanuari 2009. aasta arutelus, selle panga vastu.
1074
Kolmandaks on tõsi, et jutufoorumite liikmed ei olnud täpselt samad ja et CODS & CHIPSi jutufoorumis oli rohkem kauplejaid, st kuni üheksa kauplejat teatud perioodidel.
1075
Siiski olid ühelt poolt DBACi jutufoorumi neli asutajaliiget ka CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed. Täpsemalt kirjeldas komisjon nelja kauplejat, kes alguses osalesid DBACi jutufoorumis keelatud kokkuleppe „peamiste osalejatena“ just seetõttu, et nad olid CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumi loomise algatajad, neil oli juurdepääs nendele foorumitele algusest peale, neil oli jätkuvalt juurdepääs nendele kahele foorumile vaatamata nende tööandja vahetumisele ning nad osalesid nendes foorumites vastastikustes aruteludes kogu nende foorumite olemasolu ajal. Lisaks, kui üks DBACi jutufoorumi liige ei olnud kahel korral CODS & CHIPSi jutufoorumi liige, töötas ta samas pangas kui üks neljast nende kahe foorumi asutajaliikmest.
1076
Seega võis CODS & CHIPSi jutufoorumis rakendatud tegevus anda eelise mõlema asjaomase foorumi liikmetele, sealhulgas DBACi jutufoorumi liikmetele. Ühtlasi võis CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmete tegevus täita DBACi jutufoorumi liikmete vastastikuseid ootusi. Nii arutasid DBACi jutufoorumis osalejad näiteks 4. septembri 2008. aasta arutelude käigus ühte Prantsuse pakkumismenetlust ja kontrollisid hindu, millega 2038. aasta lõpptähtajaga võlakirjad emiteeriti (cleared), varasema pakkumismenetluse käigus, kasutades sealhulgas BofA kauplejale saadetud küsimust CODS & CHIPSi jutufoorumis, millele see kaupleja vastas.
1077
Teisisõnu, võttes arvesse DBACi jutufoorumi liikmete kohalolekut CODS & CHIPSi jutufoorumis, langes CODS & CHIPSi jutufoorumi konkurentsivastane eesmärk kokku DBACi jutufoorumi eesmärgiga.
1078
Teisest küljest nähtub mitmest arutelust, mida BofA ei ole konkreetselt vaidlustanud, et osa DBACi jutufoorumis vahetatud teabest vahetati ka CODS & CHIPSi jutufoorumis ning et DBACi jutufoorumis rakendatud tegevus võis seega mõjutada CODS & CHIPSi jutufoorumit. Teisisõnu näitavad mitu arutelu, et CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed said teavet, mida vahetati DBACi jutufoorumis, ning et selle teabe saamine aitas vähendada ebakindlust ja luua kooskõlastamisvõimalusi CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmetele.
1079
Sellega seoses tuleb meenutada, et nagu nähtub eespool punktidest 1064–1070, käsitlesid mitu kõnealuses foorumis tuvastatud arutelu korduvalt samu Euroopa riigivõlakirju ja need arutelud tõid kaasa sama liiki konkurentsivastase tegevuse. Lisaks näitavad muud komisjoni analüüsitud arutelud, nagu 25. septembri 2007. aasta ja 18. jaanuari 2011. aasta arutelud, et need kaks foorumit olid omavahel asendatavad.
1080
Eelkõige näitavad mitu arutelu, mida BofA konkreetselt ei vaidlusta, selgelt, et CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed said teavet, mida oli eelnevalt vahetatud DBACi jutufoorumis.
1081
Ühe 6. märtsi 2007. aasta arutelu käigus, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 110 ja mis toimus DBACi jutufoorumis, arutasid selle foorumi osalejad enne ühte Austria pakkumismenetlust oma enampakkumiste strateegiat ja ülespakkumiste taset. Selles foorumis küsis UBSi kaupleja teistelt osalejatelt ülepakkumise taseme kohta ja selgitas, et ta kaalub ülepakkumise taset + 14 kuni + 18. Samal ajal arutasid CODS & CHIPSi jutufoorumis samad kauplejad ja BofA kaupleja samuti Austria pakkumismenetlust. See arutelu toimus BofA kaupleja algatusel. Nimelt küsis viimane teistelt osalejatelt nende ülepakkumise taseme kohta ning andis teada enda kavandatud ülepakkumise taseme ja koguse, mida ta kavatses taotleda („What are we thinking for the austria? We are +16 for about 70m“). Vastuseks mainis UBSi kaupleja uuesti enda kavandatud ülepakkumise taset („+ 14 + 18“) ja kogust, mida ta vajas. Seejärel ajakohastasid ja täpsustasid osalejad oma strateegiat. Näiteks avalikustas BofA kaupleja oma enampakkumised („+ 15 + 17 + 19... 20 m each“). Pärast pakkumismenetlust õnnitlesid RBSi kaupleja ja BofA kaupleja gruppi („well done everyone“„all of below the average well done everybody“).
1082
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 174 ja 175 märkis komisjon, et 30. aprillil 2008 jagasid DBACi jutufoorumi liikmed CODS & CHIPSi jutufoorumis strateegiat, mida nad just arutasid DBACi jutufoorumis seoses ühe Prantsuse pakkumismenetlusega.
1083
Eespool punktis 1068 mainitud 14. jaanuari 2009. aasta aruteluga seoses küsis BofA kaupleja ühe sündikaattehingu hinnakujunduse kindlaksmääramise kohta („is it priced??“) ja sai Natixise kauplejalt jaatava vastuse. UBSi kaupleja oli edastanud selle teabe Natixise kauplejale vähem kui neli minutit varem DBACi jutufoorumis.
1084
Lisaks märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 307, et 18. jaanuari 2011. aasta arutelud CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumis tõendavad samuti kahe foorumi asendatavust. Samal päeval toimunud arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis küsis üks kaupleja teise foorumi olemasolu kohta, ning täpsustas, et vähemalt näeb ta voogu („dont we have a separate [chatroom] form the septics [the Americans]? at least we see some flow:-)“).
1085
Lisaks märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 313, et 11. veebruari 2011. aasta arutelu käigus esitas RBSi kaupleja CODS & CHIPSi jutufoorumis väljavõtte vestlusest, mis tal oli DBACi jutufoorumis Portigoni kauplejaga.
1086
Eespool punktides 1081–1085 mainitud arutelud, mida BofA ei ole konkreetselt vaidlustanud, näitavad niisiis selgelt, et DBACi jutufoorumis vahetatud teave ja seal toimunud tegevus ei olnud tingimata reserveeritud üksnes selle foorumi liikmetele ning et sama teavet vahetati ka CODS & CHIPSi jutufoorumis.
1087
Seega tuleb tõdeda, et see teabevahetus ja tegevus DBACi jutufoorumis võis vähendada ebakindlust või luua kooskõlastamisvõimalusi ka CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis tõi kasu selle foorumi liikmetele ja eelkõige BofA-le ajal, mil ta osales vaidlusaluses rikkumises.
1088
BofA väidetud asjaolu, et eespool punktides 1081–1085 mainitud teatud arutelud leidsid aset pärast ajavahemikku, mil see pank rikkumises osales, ei sea Üldkohtu hinnangut kahtluse alla. Nimelt ei ole tervikplaani ja ühe konkurentsivastase eesmärgi tõendamiseks vaja, et kõik komisjoni tuvastatud objektiivsed asjaolud esineksid iga asjaomase panga osalemise perioodil.
1089
Kahes jutufoorumis toimunud arutelude eesmärgi ühtsust kinnitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 88 mainitud asjaolu, et neis kahes foorumis oli ajavahemikus 24. septembrist 2009 kuni 9. septembrini 2010 ajutiselt sama nimi, nimelt CODS & CHIPS.
1090
Neljandaks tuleb igal juhul kõigepealt rõhutada, et asjaolul, et ettevõtjal ei olnud huvi osaleda komisjoni tuvastatud rikkumise teatavates aspektides, ei ole mingit seost objektiivse kriteeriumiga, mille eesmärk on teada, kas erinevad konkurentsivastased arutelud kuulusid samasse tervikplaani, vaid see puudutab pigem selle ettevõtja konkreetset subjektiivset rolli rikkumises (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Campine ja Campine Recycling vs. komisjon, T‑240/17, ei avaldata, EU:T:2019:778, punkt 252).
1091
Rikkumise olemasolu seisukohast ei ole oluline, kas see pandi toime asjaomase ettevõtja ärihuvides või mitte (vt 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Campine ja Campine Recycling vs. komisjon, T‑240/17, ei avaldata, EU:T:2019:778, punkt 252 ja seal viidatud kohtupraktika).
1092
Seega asjaolu, et BofA kaupleja osalemine üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis ei olnud selle panga huvides, ei võimalda seada kahtluse alla komisjoni hinnangut, et selles foorumis ja DBACi jutufoorumis ellu viidud tegevus kuulus samasse tervikplaani.
1093
Seejärel asjaolu, et eri ettevõtjatel on olnud eri rollid ühe konkurentsivastase eesmärgi taotlemisel, ei kõrvalda konkurentsivastast eesmärki ja järelikult rikkumist, tingimusel et iga ettevõtja panustas enda tasandil selle ühise eesmärgi nimel (vt selle kohta 15. märtsi 2000. aasta kohtuotsus Cimenteries CBR jt vs. komisjon, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95 –T‑39/95, T‑42/95 –T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 –T‑65/95, T‑68/95 –T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95, EU:T:2000:77, punkt 4123, ja 8. juuli 2004. aasta kohtuotsus JFE Engineering vs. komisjon, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, EU:T:2004:221, punkt 370).
1094
Seega asjaolu, et BofA osales tervikplaanis üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis osalemise kaudu, erinevalt kauplejatest, kes olid mõlema jutufoorumi liikmed, ei takistanud komisjonil tuvastada selle foorumi ja DBACi jutufoorumi ühise tervikplaani olemasolu.
1095
Lõpuks ei muuda asjaolu, et keelatud kokkulepet ei järgitud, midagi selle kokkuleppe olemasolus. Isegi kui lugeda tõendatuks asjaolu, et teatud keelatud kokkuleppes osalejatel õnnestus eksitada teisi osalejaid ning kasutada seda keelatud kokkulepet enda kasuks, ei eemalda see pelk asjaolu toimepandud rikkumist (vt selle kohta 12. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Hansen & Rosenthal ja H&R Wax Company Vertrieb vs. komisjon, T‑544/08, ei avaldata, EU:T:2014:1075, punkt 249, ja 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Huhtamäki ja Huhtamaki Flexible Packaging Germany vs. komisjon, T‑530/15, ei avaldata, EU:T:2019:498, punkt 118).
1096
Seega ei saa asjaolu, et DBACi jutufoorumis osalejad said ellu viidud tegevusest rohkem kasu kui üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejad nagu BofA, seada kahtluse alla, et nendel kahel jutufoorumil oli ühine konkurentsivastane eesmärk. Teisisõnu ei saa asjaolu, et DBACi jutufoorumi kauplejad kasutasid CODS & CHIPSi jutufoorumit enda kasuks, seada kahtluse alla asjaolu, et need kaks foorumit kuulusid ühte konkurentsivastase eesmärgiga tervikplaani.
1097
Sellest tuleneb, et komisjon järeldas põhjendatult, et tema käsutuses olevaid tõendeid ei seadnud kahtluse alla asjaolu, et BofA kaupleja oli DBACi jutufoorumist tahtlikult välja jäetud, ja asjaolu, et tegevus DBACi jutufoorumis võis kahjustada ettevõtjaid, kes olid sellest välja jäetud. See on nii seda enam, et ta oli tuvastanud mitu muud objektiivset asjaolu, mis tema arvates kinnitavad samuti, et need kaks foorumit kuulusid samasse tervikplaani.
ii) Vaidlustatud otsuses mainitud objektiivsed asjaolud
1098
BofA vaidleb vastu seitsmele objektiivsele asjaolule, mida komisjon mainis vaidlustatud otsuse põhjendustes 416–423, et kinnitada, et CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorum olid oma olemuselt omavahel seotud ja teineteist täiendavad ning nende eesmärk oli saavutada eesmärgid, mida taotles komisjoni tuvastatud tervikplaan (vt eespool punkt 946).
1099
Kõigepealt on ühest küljest tõsi, nagu BofA sisuliselt väidab, et asjaolu, et salajased tegevused on seotud sama toote ja sama tegevusega, et kasutatakse samu sidevahendeid, ja et sellega on seotud samad isikud, ei ole eraldi võetuna piisavad tõendamaks tervikplaani olemasolu, millel on üks konkurentsivastane eesmärk ja mis on seega üks rikkumine.
1100
Isegi kui eeldada, et need objektiivsed asjaolud on tõendatud, on need asjakohased ühe rikkumise olemasolu hindamisel ja võivad kogumis kinnitada, et CODS & CHIPSi jutufoorum ja DBACi jutufoorum olid oma laadilt omavahel seotud ja üksteist täiendavad ning nende eesmärk oli saavutada eesmärgid, mida taotles komisjoni tuvastatud tervikplaani (vt eespool punkt 925).
1101
Teisest küljest, kuivõrd BofA väidab oma argumentides, et teatavatele vaidlustatud otsuses mainitud objektiivsetele asjaoludele räägib vastu tema kaupleja tahtlik kõrvalejätmine, siis tuleb need eespool punktides 1058–1097 esitatud põhjustel tagasi lükata.
1102
Lõpuks ei saa seda järeldust kahtluse alla seada asjaolu, et teatud sündmused, mida komisjon võttis arvesse ühe rikkumise olemasolu tuvastamisel, leidsid aset pärast konkreetse panga rikkumises osalemise perioodi (vt eespool punkt 1088).
1103
Esiteks väidab BofA, et asjaomastele pankadele süüks pandava tegevuse esemeks olevad Euroopa riigivõlakirjad ei kujuta endast homogeenset toodet, kuna neil on mitu tunnust. Lisaks ei ole komisjon väidetavalt tõendanud, et mingit Euroopa riigivõlakirja puudutava teabe vahetamine võib olla asjakohane mõne teise Euroopa riigivõlakirja omandamisel või sellega kauplemisel, võttes arvesse ka eri kauplejate positsioone ja investeerimisportfelle.
1104
Siiski ei vaidle BofA esiteks vastu sellele, et kauplejad võisid CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumi raames kogu nende foorumite olemasolu jooksul vahetada teavet eri liiki Euroopa riigivõlakirjade kohta, olenemata sellest, kas neid foorumeid arvestada koos või eraldi. BofA ei vaidle vastu ka sellele, et samad kauplejad ja seega samad pangad olid võimelised omandama eri tüüpi Euroopa riigivõlakirju või nendega kauplema, eristamata neid konkreetselt eelkõige emitendi või teatud võlakirjade lõpptähtaja alusel (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 416 ja 466).
1105
Teiseks, mis puudutab BofA argumenti, et komisjon ei ole tõendanud, et mingit Euroopa riigivõlakirja puudutava teabe vahetamine võib olla asjakohane mõne teise Euroopa riigivõlakirja omandamisel või sellega kauplemisel, siis tuleb märkida, et see pank ei ole konkreetselt vaidlustanud selgitusi, mille komisjon esitas selle kohta vaidlustatud otsuse põhjendustes 45–50 ja eelkõige selle otsuse põhjenduses 47.
1106
Lisaks nähtub selles küsimuses mitmest vaidlustatud otsuses analüüsitud arutelust, et kauplejate eesmärk oli mõjutada teatavate Euroopa riigivõlakirjade hindu, et saavutada soodsad tingimused teiste Euroopa riigivõlakirjade omandamiseks. Näiteks selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 254, et 19. juuni 2009. aasta arutelu käigus DBACi jutufoorumis leppisid kauplejad kokku, et ostavad Prantsuse võrdlusvõlakirja, mille lõpptähtaeg oli 2038. aastal, et üritada tõsta selle hinda järelturul ja tõsta sel viisil sama riigi emiteeritud võlakirja – kuid mille lõpptähtaeg on 2041. aastal – emissioonihinda. Sama tegevust võib märgata näiteks vaidlustatud otsuse põhjenduses 259 mainitud 7. juuli 2009. aasta arutelu käigus DBACi jutufoorumis seoses ühe Itaalia riigivõlakirjaga. Lisaks näitavad muud arutelud, et ühe Euroopa riigivõlakirjaga seotud teabevahetus võis olla asjakohane teise Euroopa riigivõlakirja omandamisel või sellega kauplemisel (vt eespool punktid 967–969).
1107
Teiseks piirdub BofA sellega, et vaidlustab nende sidevahendite samasuse asjakohasuse, mida kasutati ühe rikkumise olemasolu tõendamiseks. BofA ei vaidle seega vastu sellele, et CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorum olid oma toimimises identsed sidevahendid ning et kauplejad kasutasid tegelikult samu sidevahendeid, välja arvatud osas, milles tema kaupleja ei kasutanud DBACi jutufoorumit või kahepoolseid sidepidamise viise.
1108
Lisaks ei esita BofA ühtegi konkreetset argumenti komisjoni järelduse vastu, et CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumis sai osaleda üksnes kutse alusel. Seda järeldust kinnitavad muu hulgas 29. jaanuari 2007. aasta arutelu, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 104, ja 13. detsembri 2007. aasta arutelu, mida on mainitud sama otsuse põhjenduses 134, seoses lubamisega CODS & CHIPSi jutufoorumisse, ning 9. septembri 2010. aasta arutelu, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 294, seoses lubamisega DBACi jutufoorumisse.
1109
Selles osas näitavad 13. detsembri 2007. aasta arutelud DBACi ja CODS & CHIPSi jutufoorumis, mis puudutasid kahe uue kaupleja võimalikku lubamist CODS & CHIPSi jutufoorumisse, et isegi pärast DBACi jutufoorumi loomist sõltus CODS & CHIPSi jutufoorumisse lubamine usaldussuhtest („cant be trusted“; „i dont trust him“).
1110
Kolmandaks, mis puudutab juhtumiga seotud isikuid, siis tuleb rõhutada, et osas, milles BofA argumendid põhinevad asjaolul, et tema kaupleja jäeti tahtlikult DBACi jutufoorumis loodud usalduslikust ringist välja, tuleb need eespool punktides 1058–1097 esitatud põhjustel tagasi lükata.
1111
Ülejäänud osas tuleb meenutada, et vastab tõele, et CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumi liikmed ei olnud täpselt samad. Siiski olid ühelt poolt DBACi jutufoorumi neli asutajaliiget ka CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed.
1112
Komisjon märkis ühtlasi, et osa kauplejaid vahetas panka, kuid jäi nende foorumite liikmeteks. Tööandja vahetusega kaasnes kiiresti uus juurdepääs neile foorumitele. Nagu nähtub vaidlustatud otsuses komisjoni analüüsitud aruteludest, täheldati seda nähtust kahe kaupleja puhul, kes lubati tagasi mõlemasse nimetatud jutufoorumisse, ja ühe teise kaupleja puhul, kes lubati tagasi CODS & CHIPSi jutufoorumisse. Sellega seoses tuleb eelkõige märkida, et üks DBACi jutufoorumi asutajaliikmetest lubati kaks korda tagasi, mitte ainult DBACi foorumisse, vaid ka CODS & CHIPSi jutufoorumisse 3. märtsil 2008 ja seejärel 19. oktoobril 2009. Veel üks DBACi jutufoorumi asutajaliige lubati mõlemasse foorumisse tagasi 18. jaanuaril 2011.
1113
Seega tuvastas komisjon õigesti, et kauplejad olid üldiselt samad ning et selles osas esineb oluline järjepidevus ja kattumine. Lisaks nähtub eespool punktist 1112, et DBACi jutufoorumi asutajaliikmed soovisid jätkuvalt olla CODS & CHIPSi jutufoorumi liikmed, sealhulgas pärast DBACi jutufoorumi loomist ja pärast eespool punktides 1054–1056 mainitud asjaolusid.
1114
Neljandaks möönab BofA, et asjaolu, et kõik kõnealused konkurentsivastased arutelud toimusid samal perioodil, võib olla asjakohane ühe ja vältava rikkumise olemasolu hindamisel. BofA viitab siiski asjaolule, et tema kaupleja jäeti tahtlikult DBACi jutufoorumist välja, ja asjaolule, et DBACi jutufoorumi arutelud lõppesid mitu kuud enne vaidlusaluse rikkumise lõppu CODS & CHIPSi jutufoorumis.
1115
Sellega seoses ei piisa BofA väidetud asjaolust, et DBACi jutufoorumi arutelud lõppesid 8. juulil 2011, st mitu kuud enne vaidlusaluse rikkumise lõppu CODS & CHIPSi jutufoorumis, et seada kahtluse alla, kas need kaks foorumit ja nendel toime pandud konkurentsivastane tegevus ajaliselt kattusid.
1116
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 82–86, lõid samad neli kauplejat 2007. aasta alguses mõne nädala jooksul CODS & CHIPSi ja seejärel DBACi jutufoorumi. Lisaks, vaatamata eespool punktides 1054–1056 mainitud asjaoludele vahetati nendes kahes foorumis konkurentsivastast teavet enam kui nelja aasta pikkuse ajavahemiku jooksul 2007. aastast kuni 2011. aastani. See teabevahetus puudutas sel perioodil mitu korda sama teemat (vt eespool punktid 1064–1071 ja 1080–1086).
1117
Viiendaks leiab BofA, et salajased tegevused ei järginud „sama skeemi“. Ühest küljest toimusid DBACi jutufoorumi arutelud iga päev või ülepäeviti. Seevastu CODS & CHIPSi jutufoorumis ei toimunud sagedasi arutelusid. Teisest küljest, erinevalt DBACi jutufoorumis täheldatud aruteludest ei olnud CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelude vahel ühtset skeemi ja komisjon ei nimeta igapäevaseid arutelusid või arutelusid, mis toimusid selles foorumis mitmel järjestikusel päeval pakkumismenetluse lähenedes. Lõpuks kinnitab Natixise leebema kohtlemise taotlus asjaolu, et kahes kõnealuses jutufoorumis ei järgitud sama skeemi.
1118
Mis puudutab argumenti arutelude sageduse kohta kahes kõnealuses jutufoorumis või seda, et CODS & CHIPSi jutufoorumis ei olnud need sagedased, siis tuleb märkida, et sagedus ei ole salajase tegevuse skeemiga seotud objektiivse külje põhiaspekt, mis on välja toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 420. Tegelikult on selles põhjenduses kirjeldatud asjakohane aspekt sisuliselt see, et kauplejatel olid enne võlakirjade emiteerimist esmasturul arutelud, nad üritasid mõjutada võlakirjade kursse järelturul ja nad jagasid tagasisidet pärast oma tegevust ning seda eri liiki Euroopa riigivõlakirjade puhul. Komisjon märkis samuti, et algusest lõpuni vahetati tundlikku teavet, mis võimaldas asjaomastel kauplejatel otsida erinevaid viise, et järelturul kasumit saada.
1119
Vaidlustatud otsuses komisjoni analüüsitud aruteludest nähtub tõepoolest, et – nagu komisjon märgib selle otsuse põhjenduses 420 – arutelud CODS & CHIPSi jutufoorumis tõid sarnaselt DBACi jutufoorumiga kaasa pakkumismenetluse lähenedes eelneva teabevahetuse ja strateegia joondamise ning pärast seda tagasiside, muu hulgas õnnitluste kujul, ja seda ka pärast eespool punktides 1054–1056 mainitud asjaolusid. Samuti näitavad nii CODS & CHIPSi jutufoorumi kui ka DBACi jutufoorumi arutelud, et neis foorumites vahetati algusest lõpuni tundlikku teavet, mis võimaldas kauplejatel otsida erinevaid viise saada järelturul kasumit.
1120
Lisaks ei saa BofA väide, et komisjon ei tuvastanud CODS & CHIPSi jutufoorumis ühtegi juhtumit, kui arutelu toimus mitmel järjestikusel päeval enne pakkumismenetlust, seada kahtluse alla komisjoni hinnangut, et kõnealused tegevused järgisid sama skeemi. Igal juhul, nagu rõhutab komisjon, annavad CODS & CHIPSi jutufoorumis 9., 10. ja 11. jaanuaril 2008 toimunud arutelud, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjendustes 143–146, tunnistust sellest, et selles foorumis toimusid mitmel järjestikusel päeval enne pakkumismenetlust eelnevad arutelud.
1121
Lisaks ei kinnita Natixise kui leebema kohtlemise taotleja avaldused BofA väidet, et 2008. aastal toimunud 11 pakkumismenetlusele eelnes intensiivne teabevahetus DBACi jutufoorumis, mitte aga CODS & CHIPSi jutufoorumis. Nimelt põhineb see väide asjaolul, et arvesse on võetud mitut kahepoolset arutelu, mis toimusid väljaspool jutufoorumeid ja seega ka väljaspool DBACi jutufoorumit.
1122
Kuuendaks väidab BofA, et CODS & CHIPSi jutufoorumis toimus suhteliselt harva arutelusid perioodil, mil ta vaidlusaluses rikkumises osales, ning et suur osa nendest aruteludest toimus DBACi jutufoorumis.
1123
Sellega seoses vastab tõele, et CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelude vahel möödus mitu nädalat või isegi mitu kuud.
1124
Komisjoni esitatud arutelud tõendavad siiski, et muul perioodil, mis olid BofA puhul arvesse võetud rikkumisperioodiga samaaegsed või mitte, olid CODS & CHIPSi jutufoorumi arutelud sagedased, näiteks 2008. aasta jaanuaris ja märtsis, 2009. aasta oktoobris, 2010. aasta veebruaris või 2011. aasta aprillis, see tähendab ka pärast eespool punktides 1054–1056 mainitud asjaolusid. Lisaks, vaatamata arutelude sageduse ajutisele vähenemisele pärast 2008. aasta märtsi, toimus CODS & CHIPSi jutufoorumis pärast seda kuupäeva palju arutelusid.
1125
Igal juhul on arutelude sagedus ainult üks objektiivne asjaolu, mille komisjon esitas, et järeldada ühe konkurentsivastase eesmärgi olemasolu.
1126
Seitsmendaks, kuivõrd BofA vaidleb vastu vaidlustatud otsuse põhjenduses 423 esitatud hinnangule, et konkurentsivastane teabevahetus oli sageli sarnast tüüpi, et see oli omavahel segatud, kattus ja toimus mõlemas jutufoorumis, siis tuleb viidata eespool punktidele 1064–1071 ja 1080–1086.
1127
Sellest järeldub, et vaatamata asjaolule, et BofA kaupleja ei olnud DBACi jutufoorumi liige, ja vaatamata DBACi jutufoorumi mõne asutajaliikme märkustele, mida mainiti eespool punktides 1054–1056, kinnitab seda, et kahel kõnealusel jutufoorumil oli ühine tervikplaan, esiteks asjaolu, et nendes kahes foorumis ellu viidud konkurentsivastane tegevus puudutas igat liiki Euroopa riigivõlakirju, teiseks viidi seda tegevust ellu samade sidevahendite abil, kolmandaks olid asjasse puutuvad isikud üldiselt samad, neljandaks toimus kahe kõnealuse foorumi tegevus suures osas omavahel kattuvatel ajavahemikel, viiendaks järgis see tegevus sama skeemi, kuuendaks oli see tegevus periooditi sagedane, ja seitsmendaks oli konkurentsivastane teabevahetus sageli sarnane, omavahel segatud, kattuv ja toimus mõlemas jutufoorumis.
1128
BofA ei ole seega tõendanud, et komisjon tegi hindamisvea, kui ta leidis, et tema tuvastatud objektiivsed asjaolud kinnitasid samuti, et kõnealused foorumid olid omavahel seotud ja üksteist täiendavad, et taotletavaid eesmärke saavutada.
1129
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et UBS selgitas 29. juuni 2016. aasta leebema kohtlemise avalduses, et kõige asjakohasem arutelu toimus peamiselt nelja kaupleja vahel, kes olid loonud CODS & CHIPSi jutufoorumi ja seejärel DBACi jutufoorumi, st üks UBSi kaupleja, üks RBSi kaupleja ja kaks kauplejat, kes töötasid algselt ABN-AMRO heaks (nüüd RBS).
1130
Nimelt kõigepealt olid neli asjaomast kauplejat ühtaegu nii CODS & CHIPSi jutufoorumi kui ka DBACi jutufoorumi liikmed. Seejärel ei täpsustanud UBS, millises foorumis toimus „asjakohasem“ arutelu, ning see pank esitas üksikasjalikku teavet arutelude kohta, mis toimusid kahes kõnealuses jutufoorumis. Lõpuks ei võimalda asjaolu, et nelja kõnealuse kaupleja vahel toimus „kõige asjakohasem“ arutelu, järeldada, et teabevahetus teiste kauplejatega ei olnud asjakohane. Lisaks võttis BofA kaupleja osa CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud aruteludest, mida UBS oma leebema kohtlemise taotluses mainis.
iii) Teadmatus väljaspool CODS & CHIPSi jutufoorumit toimunud teabevahetusest
1131
Mis puudutab seda, et BofA kaupleja ei olnud teadlik teabevahetusest, mis leidis aset väljaspool CODS & CHIPSi jutufoorumit, ega olnud tõendeid arutelude kohta selle kaupleja ja teiste kauplejate vahel väljaspool seda foorumit, siis tuleb meenutada, et need argumendid põhinevad BofA vastutusega seotud subjektiivsetel asjaoludel.
1132
Eespool punktides 332–338 viidatud kohtupraktikast nähtub aga, et need elemendid ei ole ühist eesmärki taotleva tervikplaani olemasolu hindamisel asjakohased.
1133
Nimelt asjaolu, et ettevõtja ei teadnud teiste rikkumises osalejate vahelisest teabevahetusest ega olnud sellest teadlik, ei võta sellelt rikkumiselt selle ühe ja vältava rikkumise laadi (vt selle kohta 24. juuni 2015. aasta kohtuotsus Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ja komisjon vs. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, punkt 160).
1134
Ühe konkurentsivastase tervikplaani puudumist, mis on ühine kahele kõnealusele jutufoorumile, ei saa seega järeldada sellest, et BofA ei olnud teadlik DBACi jutufoorumi olemasolust, või sellest, et puuduvad tõendid tema kaupleja ja teiste kauplejate vaheliste arutelude kohta väljaspool seda foorumit.
1135
Seevastu asus komisjon selle teadmatuse tõttu seisukohale, et BofA oli vastutav üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis tuvastatud tegevuse eest.
1136
Isegi kui eeldada, nagu väidab BofA, et ühe konkurentsivastase eesmärgi olemasolu hindamisel võib arvesse võtta konkreetse ettevõtja teadmatust ja seda, et tal puudus kavatsus rikkumises osaleda, ei saa selline arvessevõtmine seada kahtluse alla järeldust, et mõlemal asjasse puutuval jutufoorumil oli ühine konkurentsivastane eesmärk.
1137
Nimelt nähtub vaidlustatud otsusest, et BofA aitas oma kaupleja vahendusel CODS & CHIPSi jutufoorumis aktiivselt ja tahtlikult kaasa eespool punktis 43 nimetatud neljale tegevuskategooriale ja seega mõlema asjaomase jutufoorumi ühisele konkurentsivastasele eesmärgile. Lisaks ei ole see pank esitanud tõendeid, et seada kahtluse alla vaidlustatud otsuse neid aspekte, mis tõendavad, et selle panga tegevuse eesmärk oli aidata kaasa terve vaidlusaluse rikkumise toimepanemisele, või vaidlustada tema kavatsust panustada vähemalt ühisesse eesmärki, isegi kui see hõlmaks üksnes CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejate konkurentsivastast tegevust.
[…]
4) UniCrediti teine väide, et sisuliselt on üks rikkumine keskendatud esmasturule
[…]
1163
Lisaks ei saa UniCrediti argumendid seada kahtluse alla komisjoni hinnangut, mille kohaselt hõlmas tema tuvastatud tervikplaan nii esmas- kui ka järelturgu.
1164
UniCrediti teine väide tuleb seega tagasi lükata osas, mis puudutab ühe rikkumise olemasolu.
5) Järeldus ühe rikkumise esinemise kohta
1165
Eeltoodut arvestades tuleb Nomura neljas väide ja Portigoni neljas väide tagasi lükata osas, milles need puudutavad ühe rikkumise olemasolu tuvastamist.
1166
Lisaks tuleb BofA esimene väide tervikuna tagasi lükata.
1167
Ühtlasi tuleb UniCrediti teine väide tagasi lükata osas, milles see puudutab ühe rikkumise olemasolu.
d)
Nomura ja Portigoni etteheited seoses rikkumise vältava laadiga
1168
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 420 selgitas komisjon, miks ta leidis, et kõnealused konkurentsivastased arutelud järgisid sama skeemi. Sellega seoses täpsustas ta, et kauplejate vahel olid sagedased kontaktid. Lisaks rõhutas ta sama otsuse põhjenduses 422, et arutelude sagedus oli suur. Lõpuks vastas ta nimetatud otsuse põhjendustes 449–464 teatavatele Nomura ja BofA argumentidele. Oma vastuses meenutas ta muu hulgas esiteks, et eri jutufoorumites toimus regulaarselt sage arutelu, teiseks, et kõik vaidlustatud otsuse jaos 4 ja selle otsuse lisas 1 mainitud arutelud kuulusid tõendite kogumisse, mis toetas tema hinnangut, et rikkumine oli vältav, ja kolmandaks, et mitut aastat hõlmava tervikplaani kontekstis ei ole tähtsust kahekuulisel pausil keelatud kokkuleppe kahe ilmingu vahel.
1169
Kõigepealt tuleb rõhutada, et isegi kui keelatud kokkuleppe ilmingud on üksteisest eraldatud pikemate või lühemate ajavahemikega, võib komisjon mitu aastat kestva rikkumise vältava laadi hindamisel asuda seisukohale, et see rikkumine ei katkenud ühest küljest siis, kui selle rikkumise osaks olevatel erinevatel toimingutel on üks eesmärk ja need võivad kuuluda ühe rikkumise koosseisu, ning teisest küljest siis, kui ükski kaudne või otsene tõend ei näita, et rikkumine nendel ajavahemikel ei jätkunud (vt selle kohta 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punktid 112 ja 114, ning 17. mai 2013. aasta kohtuotsus Trelleborg Industrie ja Trelleborg vs. komisjon, T‑147/09 ja T‑148/09, EU:T:2013:259, punktid 61 ja 63).
1170
Õiguskindluse põhimõte nõuab siiski, et komisjon esitaks vähemalt tõendid, mis puudutavad ajaliselt piisavalt lähestikku asetleidnud asjaolusid, mis võimaldavad mõistlikult tuvastada, et rikkumine vältas katkematult kahe kindla kuupäeva vahel (vt selle kohta 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus Nichicon Corporation vs. komisjon, T‑342/18, EU:T:2021:635, punkt 365 (ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
1171
Kuigi ajavahemik, mis lahutab rikkumise kahte ilmingut, on asjakohane kriteerium, et tuvastada seda, et rikkumise oli vältav, ei saa siiski ainult abstraktselt uurida küsimust, kas nimetatud periood on või ei ole piisavalt pikk, et seda saaks pidada rikkumise katkemiseks. Vastupidi, seda tuleb hinnata kõnealuse kartellikokkuleppe toimimise kontekstis (vt 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus Nichicon Corporation vs. komisjon, T‑342/18, EU:T:2021:635, punkt 366 (ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
1172
Nendest kaalutlustest lähtudes tuleb üksteise järel analüüsida argumente, mille Nomura ja Portigon esitasid kumbki oma neljanda väite raames ja mis käsitlevad sisuliselt seda, et komisjon ei võtnud kohaselt arvesse asjaolusid, mis kujutasid endast katkestusi, mis õigustasid vältava rikkumise kvalifikatsiooni tagasilükkamist vähemalt perioodil, mille jooksul nad komisjoni hinnangul vaidlusaluses rikkumises osalesid.
1) Nomura argumendid
1173
Nomura väidab, et vaidlusalune rikkumine ei ole vältav rikkumine. Tema sõnul võib tegemist olla üksnes korduva rikkumisega.
1174
Esiteks nähtub Nomura sõnul majandusuuringutest, et pakkumismenetluse hinnamõju piirdub kõige enam viie kauplemise päevaga ning et konkurentsivastase arutelu mõju, eeldusel et selline mõju on võimalik, on veelgi lühem, arvestades hindade puhul täheldatud volatiilsust.
1175
Teiseks, arvestades Euroopa riigivõlakirjade sektori volatiilsust ja dünaamilisust, sõltus vaidlusaluse rikkumise toimimine – eeldusel, et see rikkumine on olemas – konkreetsetest „positiivsetest meetmetest“. Seega oleksid kõnealused kauplejad pidanud regulaarselt edastama üksteisele ajakohastatud ja aktuaalset tundlikku teavet, mis puudutas näiteks nende pakkumusi, mis olid kavandatud konkreetse pakkumismenetluse käigus, kuna selle teabe asjakohasus aegub kiiresti. Komisjon ei esitanud aga ühtegi tõendit kokkuleppe vormi kohta, mille alusel kauplejad oleksid pidanud teavet vahetama niipea, kui neil oli see olemas, ja neid oleks karistatud, kui nad seda ei teeks.
1176
Kolmandaks ei saa komisjon eeldada, et vaidlusalune rikkumine jätkus ajavahemikel, mille kohta ei ole tõendeid, mis näitaksid konkurentsivastase tegevuse olemasolu. Käesolevas asjas pööras komisjon tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber. Nimelt ei pea komisjon tõendama mitte ainult rikkumise olemasolu, vaid ka selle kestust, sealhulgas rikkumise vältavat või korduvat laadi. On aga mitu perioodi, mille kohta komisjon ei ole esitanud ühtegi tõendit positiivsete meetmete kohta.
1177
Neljandaks viitab Nomura neljale pausile tema puhul arvesse võetud rikkumisperioodil tuvastatud rikkumise ilmingute vahel. Nomura viitab sisuliselt 45päevasele pausile 18. jaanuari ja 3. märtsi 2011. aasta arutelude vahel, 32päevasele pausile 3. märtsi ja 5. aprilli 2011. aasta arutelude vahel, 20päevasele pausile 1. ja 22. juuni 2011. aasta arutelude vahel ning 24päevasele pausile 3. ja 28. novembri 2011. aasta arutelude vahel. Mis puudutab veel pause 1. ja 22. juuni 2011. aasta arutelude vahel ning 3. ja 28. novembri 2011. aasta arutelude vahel, siis lisab Nomura, et mingit konkurentsivastast arutelu ei toimunud, vaatamata eelkõige sama võlahaldusasutuse korraldatud pakkumismenetlustele nende kuupäevade vahel.
1178
Sellega seoses nähtub esimesena eelkõige eespool punktidest 933–1041, et kogu rikkumisperioodil oli pankade tegevus osa tervikplaanist, millel oli üks konkurentsivastane eesmärk. Seega, kuna tal oli piisavalt tõendeid järeldamaks, et ajavahemikus 4. jaanuarist 2007 kuni 28. novembrini 2011 oli olemas ühe konkurentsivastase eesmärgiga tervikplaan, ei pidanud komisjon vastupidi Nomura väidetele tõendama, et osalejad olid sõnaselgelt ja eelnevalt sõlminud tervikliku kokkuleppe, milles määratleti nende tegevus turul, või üldisemalt, et nad olid eelnevalt ametlikult vormistanud oma kavatsuse tegutseda konkurentsivastaselt.
1179
Sellest tuleneb, et komisjon võis asuda seisukohale, et vaidlusalune rikkumine oli vältav kogu vaidlustatud otsuses tuvastatud rikkumisperioodil, välja arvatud juhul, kui tuvastatakse selle rikkumise katkemine (vt eespool punktid 1169–1171).
1180
Teisena põhineb Nomura väide, et enampakkumise mõju hindadele piirdub viie või vähema kauplemispäeva pikkuse perioodiga, viitel selle panga vastusele vastuväidetele, milles ta ise viitab sel teemal avaldatud publikatsioonide nimekirjale, esitamata täpsustusi nende publikatsioonide sisu kohta. Lisaks käsitleb Nomura vastus vastuväidetele üksnes mingi pakkumismenetluse mõju Euroopa riigivõlakirjade hindadele järelturul. Seega, nagu märgib komisjon, ei võta Nomura väide arvesse keelatud kokkuleppe mõju esimesel pakkumismenetlusel samade Euroopa riigivõlakirjade hilisematele pakkumismenetlustele või nn võrdlusvõlakirju puudutava keelatud kokkuleppe mõju teistele sarnaste tunnustega Euroopa riigivõlakirjadele (vt eespool punktid 964–970).
1181
Lisaks ei ole Nomura argument, mis põhineb asjaolul, et jutufoorumites osalejatel oli palju muid võimalusi kooskõlastada, seotud konkreetse tõendiga.
1182
Sõltumata eespool punktides 1180 ja 1181 mainitud Nomura väidete põhjendatusest, tuleb esiteks meenutada, et nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 414, oli käesolevas asjas taotletud konkurentsivastane eesmärk see, et kindlustada Euroopa riigivõlakirjade soovitud kogused pakkumismenetlustel ja säilitada asjasse puutuvate pankade esmavahendaja staatus kõige madalama kuluga. Kauplejate eesmärk oli toetada või vähemalt järgida üksteise positsioone ja strateegiat, kui nad kauplesid järelturul Euroopa riigivõlakirjadega, ning võimaluse korral saavutada see, et need omavahel kattuks. Pankade tegevuse eesmärk esmas- ja järelturgudel oli lõppkokkuvõttes üksteise abistamine, et tekitada rohkem kauplemistegevust Euroopa riigivõlakirjadega ja suurendada tulu.
1183
Nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 377, 378, 414, 420, 510, 537 ja 540 sisuliselt selgitas ja nagu nähtub aruteludest, mida komisjon selles otsuses analüüsis, oli asjaomaste kauplejate arutelude eesmärk teha kindlaks, luua ja kasutada ära võimalusi kooskõlastada oma tegevust seoses pakkumismenetlustega, sündikaattehingutega ja kauplemisega Euroopa riigivõlakirjade sektoris.
1184
Asjaomaste pankade kauplejatel oli konkurentsivastane eesmärk, mille komisjon vaidlustatud otsuses tuvastas, vahetades vabalt teavet oma tegevuse kohta, mis puudutas tulevasi, käimasolevaid või hiljuti lõpetatud Euroopa riigivõlakirjade emissioone, või nende tegevuse kohta, mis on seotud käimasolevate või just läbi viidud kauplemistehingutega Euroopa riigivõlakirjadega. Nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 764 märkis, toimusid kõnealused arutelud jutufoorumites, mis muu hulgas võimaldasid osalevatel kauplejatel jälgida teabevahetust reaalajas. Need foorumid andsid osalevatele kauplejatele võimaluse vahetada tundlikku äriteavet ja teha kindlaks, kas on võimalik oma tegevust kooskõlastada, kui avanes võimalus ja eelkõige siis, kui nad väljendavad ühist huvi ühe või enama konkreetse Euroopa riigivõlakirja vastu esmas- või järelturul. Seega soovisid need kauplejad saavutada seda konkurentsivastast eesmärki konkurentsivastase teabevahetuse käigus, mis puudutas kindlaid emissioone või tehinguid või mis puudutasid antud ajavahemikel asjakohast teavet.
1185
Neil asjaoludel ei olnud vaidlusaluse rikkumise toimimiseks vajalik igapäevane suhtlemine ja väga sagedane osalemine konkurentsivastastes aruteludes, kuna Euroopa riigivõlakirjade emissioonid või nendega kauplemise tehingud ei olnud tingimata seotud. Isegi kui ühte Euroopa riigivõlakirja puudutav konkurentsivastane tegevus võis mõjutada teist Euroopa riigivõlakirja ja isegi kui tegevus esmasturul võis mõjutada järelturgu ja vastupidi, ei sõltunud konkurentsivastase arutelu – mis puudutas konkreetset sündikaattehingut, pakkumismenetlust või tehinguid/kauplemist – võimalik edu sellest, et osaleti aruteludes, mis puudutasid teisi sündikaattehinguid, pakkumismenetlusi või tehinguid.
1186
Seega, isegi kui nendes jutufoorumites osalejatel oli – nagu väidab Nomura – palju muid võimalusi oma tegevust kooskõlastada, mida nad ei kasutanud, ei saa see tõdemus kahtluse alla seada komisjoni hinnangut, et üks rikkumine oli laadilt vältav.
1187
Teiseks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 391, 417, 443, 596, 764 ja 798 sisuliselt selgitas, tähendas kõnealustes jutufoorumites toimunud teabevahetus ootust, et kõik osalejad avalikustavad tundlikku teavet, mis võimaldas neil vastastikku sellest teabevahetusest kasu saada. Seega, nagu näitab osa komisjoni analüüsitud aruteludest, siis juhul, kui kaupleja ei vastanud üldistele ootustele vastastikuse teabevahetuse osas, võttis ta riski, et ta jäetakse nendest jutufoorumitest välja (vt eespool punktid 490–492 konkreetselt vaidlustamata arutelude analüüsi kohta). Nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 799 rõhutas, põhines teabevahetus nendes jutufoorumites vastastikusel usaldusel ja lootusel saada aja jooksul sarnast tundlikku teavet. Nii märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 482 ja 798 sisuliselt, et üks kaupleja (käesoleval juhul BofA kaupleja või UniCrediti kaupleja) oli võimendanud kauplejate vastastikust sõltuvust, et säilitada kauplejate salajane tegevus.
1188
Seega põhines kauplejate taotletav konkurentsivastane eesmärk ühisel arusaamal, et nad aitavad üksteist, et saada pikema aja jooksul vastastikust kasu. Selle põhjal vahetas üks kaupleja oma konkurentidega tundlikku äriteavet põhjusel, et ta eeldas, et teised kauplejad käituvad tulevikus samamoodi. Kõnealuse keelatud kokkuleppe toimimise kontekstis tugines komisjoni tuvastatud tegevus ja üldisemalt tervikplaan, mille raames selline tegevus aset leidis, seega vastastikustele ootustele, mida toetas iga konkurentsivastane arutelu ja mille eesmärk oli saada sellest kestev eelis euroala liikmesriikide võlahaldusasutuste, konkureerivate kauplejate ja nende klientide ees ning lõpuks suurendada osalejate tulu Euroopa riigivõlakirjade emissioonide käigus ja nende võlakirjadega kauplemise käigus esmas- ja järelturul.
1189
Neil asjaoludel ei kohustanud Nomura viidatud lühike aeg, mille jooksul vahetatud teave aegus, komisjoni selgitama, kuidas ületati rikkumise kahe ilmingu vahel tuvastatud pausid. Lisaks ei sea see lühike aeg kahtluse alla komisjoni järeldust, et vaidlusalune üks rikkumine oli laadilt vältav.
1190
Kolmandana tugines komisjon tõenditele, mis puudutasid ajaliselt piisavalt lähedasi asjaolusid, ning ta võis põhjendatult järeldada, et pausid rikkumise kahe ilmingu vahel ei võimaldanud järeldada, et üks rikkumine katkes.
1191
Nimelt tuleb esiteks rõhutada, et vaidlusalune üks rikkumine pandi toime mitme aasta jooksul, st 2007. aasta jaanuari algusest kuni 2011. aasta novembri lõpuni. Lisaks võis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 420 ja 422 põhjendatult järeldada, et kõnealustel kauplejatel olid rikkumise perioodil sagedased arutelud ja et arutelude sagedus oli suur. Nimelt tuleb meenutada, et komisjon tuvastas rikkumise perioodil aastatel 2007–2011 ligikaudu 380 konkurentsivastast arutelu. Lisaks varieerus konkurentsivastase tegevuse sagedus tõepoolest kogu rikkumisperioodil. Sagedus jäi siiski igal kõnealusel aastal kõrgeks. Lisaks on see konkurentsivastase tegevuse sageduse erinevus seletatav selle ühe rikkumise toimimise kontekstiga, mis oli seotud kooskõlastamisvõimaluste olemasoluga, ning Euroopa riigivõlakirjade turu kontekstiga, mida iseloomustasid raskemad perioodid, nagu nähtub 4. oktoobri 2011. aasta arutelust (vt eespool punktid 746–749).
1192
Teiseks nähtub ühelt poolt Nomura viidatud pausidele eelnenud arutelude analüüsist ja teiselt poolt nendele pausidele järgnenud arutelude analüüsist, et need arutelud ei sisalda ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et asjasse puutuvate pankade kauplejad väljendasid kõigepealt tahet lõpetada üks rikkumine ja seejärel tahet see rikkumine uuesti ellu viia. Vastupidi, kauplejate kasutatud toon on eriti vaba ja arutelud on spontaansed. Täpsemalt ei sisalda konkurentsivastased arutelud, mis järgnesid Nomura viidatud pausidele, ühtegi sissejuhatavat märkust, mis kinnitaks vajadust taastada kontakt või isegi usaldus, mis oleks osalejate vahel varem katkenud. Need arutelud tõendavad seega kauplejate järjepidevat ja püsivat tahet käituda viisil, mis aitas kaasa tervikplaanile, millel oli üks konkurentsivastane eesmärk, nagu komisjon selle vaidlustatud otsuses määratles.
1193
Täpsemalt, mis puudutab väidetavat 45päevast pausi, mis lahutas ühelt poolt 18. jaanuari 2011. aasta arutelusid CODS & CHIPSi ja DBACi jutufoorumis ning teiselt poolt 3. märtsi 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis, siis ei suuda see tõendada, et üks rikkumine katkes. Nimelt on oluline märkida, et komisjon tuvastas konkurentsivastaste arutelude toimumise nende kahe kuupäeva vahel 25. ja 26. jaanuaril 2011 ning 3., 14., 17., 25. ja 28. veebruaril 2011. Nomura viidatud 45päevane paus ei vasta seega ajavahemikule, mille jooksul ühe rikkumise ainsatki ilmingut aset ei leidnud. Lisaks on vaidlustatud otsuses mainitud veel kahte arutelu, mis toimusid 2. ja 11. veebruaril 2011. Nimelt mainisid osalejad 2. veebruaril 2011 mitmel korral CODS & CHIPSi jutufoorumit ning 11. veebruaril 2011 kopeeris üks RBSi kaupleja vestluse, mis tal oli CODS & CHIPSi jutufoorumis, ümber DBACi jutufoorumisse.
1194
Tegelikult põhineb Nomura viidatud paus asjaolul, et tema kauplejal ei olnud sel perioodil luba tegutseda selle panga nimel ja see võib seega parimal juhul tõendada, et selle panga individuaalne osalemine vaidlusaluses rikkumises algas hilisemal kuupäeval kui see, mis on tuvastatud vaidlustatud otsuses.
1195
Mis puudutab 32päevast pausi, mis lahutab ühelt poolt 3. märtsi 2011. aasta arutelu DBACi jutufoorumis ja teiselt poolt 5. aprilli 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis, siis tuleb märkida, et kuigi võlakirjad, mida need arutelud puudutasid, olid erinevad, oli arutelude sisu sarnane.
1196
Nimelt vahetasid kõnealused kauplejad tundlikku äriteavet tulevaste pakkumismenetluste kohta. Lisaks, nagu nähtub eespool punktidest 665–670, vahetasid kauplejad 5. aprilli 2011. aasta arutelu käigus ka tundlikku teavet oma kauplemistegevuse kohta järelturul.
1197
5. aprilli 2011. aasta arutelu ümberkirjutusest nähtub, et kauplejate vahel oli sõbramehelik õhkkond ning sellest ei nähtu ühtegi asjaolu, mis viitaks sellele, et kauplejatel ei olnud tahet vaidlusalust rikkumist toime panna vahemikus 3. märtsist kuni 5. aprillini 2011.
1198
Mis puudutab 20päevast pausi, mis lahutab ühelt poolt 1. juuni 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis ja teiselt poolt 22. juuni 2011. aasta arutelu selles samas foorumis, siis tuleb märkida, et kuna 22. juuni 2011. aasta arutelu ei saanud Nomura vastu kasutada (vt eespool punktid 694–704), on 24. juuni 2011. aasta arutelu esimene asjakohane arutelu, mis järgnes 1. juuni 2011. aasta arutelule.
1199
Selles osas kaalusid osalejad 1. juuni 2011. aasta arutelul oma enampakkumiste strateegiat seoses ühe Prantsuse pakkumismenetlusega, sealhulgas ülepakkumist ja mediaanhindu. Lisaks käsitlesid nad kõnealuse pakkumismenetluse tulemust. Samal päeval lubati CODS & CHIPSi jutufoorumisse uuesti Nomura teine kaupleja, kes selgitas, et ta on taas rahul, ning lubas, et ta jätab enda teada kõik, millest foorumis juttu. Selle arutelu lõpus märkis UBSi kaupleja, et ta tuleb järgmisel teisipäeval tagasi.
1200
24. juuni 2011. aasta arutelu algas omakorda levinud tervitustega, millele järgnes vahetult küsimus, mille esitas Nomura kaupleja, kes oli eelmisel päeval töölähetuses olnud, et saada teada, kas eelmise päeva toimingud olid hästi läinud. Seejärel vahetasid osalejad tundlikku teavet oma kauplemistegevuse kohta järelturul, kontrollisid oma mediaanhindu ja Nomura kaupleja tegi ettepaneku müüa Prantsusmaa võlakirju, et turg liikuma panna.
1201
1. ja 24. juuni 2011. aasta arutelud näitavad seega ühist ja püsivat tahet jätkata tervikplaani rakendamist, mille komisjon oli vaidlustatud otsuses määratlenud. See on nii seda enam, et nende kahe arutelu vahel, st 10. juunil 2011, sai veel üks RBSi kaupleja juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile lisaks sellele, et tal juba oli juurdepääs DBACi jutufoorumile.
1202
Mis puudutab 24päevast pausi, mis lahutab ühelt poolt 3. novembri 2011. aasta arutelu CODS & CHIPSi jutufoorumis ja teiselt poolt 28. novembri 2011. aasta arutelu selles samas foorumis, siis tuleb meenutada, et 3. novembri 2011. aasta arutelu sisu annab tunnistust konkurentsivastasest käitumisest, mis seisnes tundliku teabe avaldamises ülepakkumise taseme kohta tulevase pakkumismenetluse raames (vt eespool punktid 781–790). On tõsi, et selle arutelu käigus selgitas Nomura kaupleja, et ta ei arvanud, et neid küsimusi tuleks arutada. Arutelu jätkus aga tavapäraselt ja arutelu lõpus teatas UBSi kaupleja oma õhtuse programmi.
1203
Mis puudutab 28. novembri 2011. aasta arutelu, siis ei ilmne selle arutelu algusest ühtegi asjaolu, mis viitaks sellele, et vaidlusalune rikkumine oli varem katkestatud. Selle arutelu algus näitab, et kauplejad viitasid väga kiiresti olukorrale Belgia Kuningriigis, mis UniCrediti kaupleja sõnul muudab selle liikmesriigi kavandatud pakkumismenetluse huvitavaks. Seejärel avalikustas UBSi kaupleja tundliku teabe, mis puudutas tema ülepakkumise taset selles pakkumismenetluses (vt eespool punktid 791–797). Hiljem teatas RBSi kaupleja, et ta peab jutufoorumist lahkuma nõuetele vastavuse kaalutlustel, ning just selles kontekstis leidis komisjon, et 28. novembri 2011. aasta arutelu tähistas vaidlusaluse ühe rikkumise lõppu.
1204
Tuleb lisada, et vaatamata asjaolule, et 18. mai 2011. aasta arutelu ei saa Nomura suhtes arvesse võtta (vt eespool punktid 694–704), ei näita paus – mis jääb ühelt poolt CODS & CHIPSi jutufoorumis 5. mail 2011 toimunud arutelu ja teiselt poolt samas foorumis 1. juunil 2011 toimunud arutelu vahele –, et komisjoni tuvastatud üks rikkumine oleks katkenud.
1205
Nendel aruteludel käsitlesid kõnealused kauplejad muu hulgas oma ülepakkumiste taset ja mediaanhindasid tulevaste pakkumismenetluste raames. Sellega seoses ei sisalda 5. mai 2011. aasta arutelu ühtegi viidet, mis tõendaks, et kauplejad kavatsesid lõpetada oma tegevuse tulevikus, st pärast seda arutelu. Selle arutelu käigus väljendasid osalejad pärast oma konkurentsivastast tegevust ühtlasi rahulolu, kui nad nägid asjaomase pakkumismenetluse tulemusi. Mis puudutab 1. juuni 2011. aasta arutelu, siis see algas kohe pärast tervitusi UBSi kaupleja küsimusega RBSi kauplejale selle kohta, kas ta osaleb sama päeva Prantsuse pakkumismenetluses. Seejärel leidis aset konkurentsivastane tegevus ja eelkõige selle pakkumisega seotud tundliku teabe vahetamine (vt eespool punkt 1199 ja tagapool punktid 1383 ja 1384).
1206
Lisaks, mis puudutab järeldust, et komisjon ei tõendanud, et 4. oktoobri 2011. aasta arutelu oli konkurentsivastane, siis tuleb rõhutada, et selline järeldus ei tõenda, et üks rikkumine katkes vahemikus 28. septembrist kuni 12. oktoobrini 2011.
1207
Nimelt tuleb ühest küljest meenutada, et 4. oktoobri 2011. aasta arutelu näitab asjakohast konteksti, kuna see kinnitab kauplejatevahelist koostöövaimu keerulisel turul ning näitab, et kauplejad teatasid, et nad ei saa keerulise turu tõttu üksteist abistada (vt eespool punktid 746–749).
1208
Teisest küljest näitab 28. septembri 2011. aasta ja 12. oktoobri 2011. aasta arutelu sisu analüüs, et nendes ei mainita ühtegi asjaolu, mis viitaks sellele, et kõnealuste kauplejate tahe panustada vaidlusalusesse rikkumisse oleks selle rikkumise kahe ilmingu vahelisel ajal lõppenud.
[…]
e)
Ühe ja vältava rikkumise eest vastutuse omistamine UniCreditile, Nomurale ja Portigonile
[…]
1230
UniCredit väitab teises väites ja kolmanda väite ühes osas, et komisjon tegi vigu seoses tema osalemisega vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises. Pank esitab ka kuuenda väite, mille kohaselt on selles rikkumises osalemise alguskuupäeva kindlaksmääramisel tehtud vigu.
1231
Nomura viitab neljandas väites vigadele, mille komisjon tegi seoses tema osalemisega vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises. Nomura viitab oma kolmandas väites ja viienda väite neljandas osas ka vigadele, mis puudutavad eelkõige tema rikkumises osalemise kestust, ning võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele.
1232
Portigon kinnitab neljandas väites, et komisjon tuvastas vääralt, et ta osales vaidlusaluses rikkumises vältavalt, ja selle kuupäeva, mil lõppes tema osalemine selles rikkumises. Pank esitab ka argumente, mis viitavad sellele, et ta vaidlustab selle, et ta osales viidatud rikkumises, ja üldisemalt tema vastutuse.
1233
Kõigepealt tuleb rõhutada, et kuna UniCredit ja Nomura väidavad, et komisjonil ei olnud õigust määrata nende vaidlusaluses rikkumises osalemise alguspunktiks kuupäeva, mis on varasem kuupäevast, mil nende kaupleja sai seadusest tuleneva loa kaubelda nende pankade nimel, tuleb need argumendid eespool punktides 303–331 esitatud põhjustel tagasi lükata. Sama kehtib ka Portigoni argumentide kohta, mille kohaselt ei saa teda pidada vastutavaks oma kaupleja tegevuse eest.
1234
Eeltoodut arvestades tuleb esiteks analüüsida muid argumente, mille UniCredit esitas selleks, et vaielda vastu asjaolule, et 9. september 2011 määrati tema osalemise alguskuupäevaks vaidlusaluses rikkumises, teiseks UniCrediti, Nomura ja Portigoni argumente, mis puudutavad nende osalemist selles rikkumises ning vajaduse korral selle osalemise vältavat laadi, kolmandaks Portigoni argumente, mis on seotud tema osalemise lõppemisega nimetatud rikkumises, ning neljandaks Nomura argumente võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise kohta.
1) UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise alguse kindlaksmääramine 9. septembriks 2011
1235
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 761 selgitas komisjon, et ühe asjaomase panga vaidlusaluses rikkumises osalemise alguskuupäeva kindlaksmääramiseks kasutas ta kriteeriumina selle panga kaupleja esimest juurdepääsu vähemalt ühele kahest alalisest jutufoorumist (DBAC või CODS & CHIPS) või selle kaupleja juurdepääsu uuendamist, kui ta oli juba varem olnud nende foorumite liige ajal, mil ta töötas mõnes muus pangas. Samas põhjenduses täpsustas komisjon siiski, et panga individuaalne osalemine algas varem, kui oli tõendatud, et selle panga kaupleja oli juba osalenud muus konkurentsivastases teabevahetuses mittealalistes jutufoorumites või muude vahenditega, enne kui ta sai juurdepääsu kahele kõnealusele alalisele jutufoorumile.
1236
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 762 ja artiklis 1 leidis komisjon, et UniCredit osales rikkumises 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011. Selleks et põhjendada UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise algushetke kindlaksmääramist, rõhutas komisjon selle otsuse põhjenduses 769, et lisaks sellele, et UniCrediti kaupleja juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile uuendati 9. septembril 2011, lubati ta sellesse foorumisse 6. septembril 2011 oma endise tööandja Portigoni kontoga. Komisjon leidis, et selline käitumine tõendas UniCrediti kaupleja jätkuvat huvi keelatud kokkuleppe vastu ja osalemist selles. Ta lisas, et nimetatud kaupleja kasutas sellist juurdepääsu selleks, et edastada oma pangas informeeritud nõuandeid, või et ta oli investeerinud suhetesse konkurentide kauplejatega ootuses, et ta saab peagi jätkata oma kauplemistegevust.
1237
Oma kuuendas väites leiab UniCredit, et komisjon tegi vea, kui ta määras tema vaidlusaluses rikkumises osalemise alguskuupäevaks 9. septembri 2011. Nimelt esiteks ei saa tema rikkumises osalemise periood alata enne konkreetsel konkurentsivastasel arutelul osalemist, st enne 26. septembrit 2011. Teiseks ei saa tema kaupleja pelka juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile 9. septembril 2011, ilma et selles foorumis oleks nimetatud kuupäeval mingit arutelu toimunud, pidada kaupleja osalemiseks konkurentsivastases teabevahetuses. Kolmandaks ei saa komisjon tugineda asjaolule, et tema kaupleja oli varem Portigoni töötaja ja et seetõttu oli tal juurdepääs CODS & CHIPSi jutufoorumile, väitmaks, et UniCredit oli tervikplaanist teadlik alates 9. septembrist 2011. Tema kaupleja kavatsused ei ole asjakohased seni, kuni ta ei osalenud konkurentsivastasel arutelul.
1238
Esiteks väidab komisjon vastu, et UniCrediti kaupleja oli üks kauplejatest, kes asutas 2007. aastal CODS & CHIPSi jutufoorumi ja DBACi jutufoorumi, ja et ta oli täielikult teadlik CODS & CHIPSi jutufoorumi eesmärgist, kuna ta oli selle liige, kui ta töötas teistes pankades. Teiseks, kuna UniCrediti kaupleja liitus uuesti ja täiesti teadlikult kokkuleppega, mille eesmärk oli piirata või moonutada konkurentsi, ei olnud komisjonil vaja tõendada, et see kaupleja osales spetsiifilises konkurentsivastases teabevahetuses 9. septembril 2011, et tuvastada selle panga vastutus alates sellest kuupäevast. Kolmandaks tuleb arvesse võtta asjaolu, et kõnealune kaupleja sisenes 6. septembril 2011 CODS & CHIPSi jutufoorumisse, kasutades oma endise tööandja kontot, mis tõendab tema jätkuvat huvi osaleda vaidlusaluses keelatud kokkuleppes. Neljandaks ei põhine UniCrediti vastutus asjaolul, kas kaupleja edastas oma tööandjale teavet või mitte, vaid asjaolul, et see kaupleja sisenes uuesti 9. septembril 2011 CODS & CHIPSi jutufoorumisse, olles täielikult teadlik selle keelatud kokkuleppe eesmärgist, mis annab tunnistust tema kavatsusest edendada selle eesmärke.
1239
Esimesena tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 339 rõhutas komisjon, et 31. augustil 2011 lahkus Portigoni kaupleja sellest pangast ja asus 1. septembril 2011 tööle UniCreditis. Selle otsuse põhjenduses 340 tõdes komisjon, et 6. septembri 2011. aasta arutelu käigus CODS & CHIPSi jutufoorumis vahetasid RBSi, UBSi ja Nomura kauplejad teavet mediaanhindade ja ülepakkumiste kohta enne ühte pakkumismenetlust ning kontrollisid üle iga osaleja enampakkumise strateegia. Nimetatud otsuse põhjenduses 341 märkis komisjon, et Portigoni kaupleja töötas nüüd UniCreditis, et ta sisenes CODS & CHIPSi jutufoorumisse 6. septembril 2011, kasutades veel oma endise tööandja Portigoni kontot, kuid et ta ei olnud tolle päeva arutelus aktiivselt osalenud. Samas põhjenduses täpsustas komisjon, et 9. septembril 2011 sai kõnealune kaupleja uue juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile oma uue tööandja UniCreditiga seotud konto kaudu. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 342 tuvastas komisjon sisuliselt, et 26. septembril 2011 osalesid Nomura, RBSi, UBSi ja UniCrediti kauplejad konkurentsivastasel arutelul.
1240
Nii nähtub eespool punktis 1239 esitatud meeldetuletusest, et komisjon leidis, et UniCrediti vastutus tekkis alates 9. septembrist 2011, st hetkest, mil tema kaupleja liitus CODS & CHIPSi jutufoorumiga selle pangaga seotud kontoga, isegi kui ajavahemikus 6.–26. septembrini 2011 ei toimunud selles foorumis mingit konkurentsivastast arutelu.
1241
Teisena nähtub vaidlustatud otsuse mitmest lõigust, et jutufoorumite loomist ja nendel osalemist ei peetud iseenesest tõendiks konkurentsivastase kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse olemasolu kohta.
1242
Nimelt selgitas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 392 ja 644 sisuliselt, et ta ei kasutanud asjasse puutuvate pankade vastu arutelusid, millel olid seltskondlikud eesmärgid, või arutelusid, mille eesmärk oli uurida kahepoolsete tehingute võimalust või vahetada teavet turu seisundi kohta, mis oli juba kõigile teada, kuigi need arutelud toimusid rikkumisperioodil ja kahes asjasse puutuvas jutufoorumis.
1243
Seega on komisjoni etteheidetud arutelude konkurentsivastane laad seotud üksnes arutelude eesmärgiga, mitte raamistikuga, milles need toimusid.
1244
Kolmandana ei ole vaidlust selles, et ebaseadusliku algatuse vaikiv heakskiit, selle algatuse sisust avalikult distantseerumata või sellest haldusorganeid teavitamata, toob kaasa rikkumise jätkamise julgustamise ja muudab raskeks selle avastamise. See kaasosalus kujutab endast passiivset osalemist rikkumises, mis toob kaasa ettevõtja vastutuse ühes ja terviklikus kokkuleppes osalemise eest (vt selle kohta 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punkt 84).
1245
Samuti ei ole kahtlust selles, et on võimalik, et ettevõtja osales otseselt ainult osas ühe ja vältava rikkumise moodustavatest konkurentsivastastest tegevustest, kuid ta oli teadlik kogu muust teiste ettevõtjate poolt samadel eesmärkidel kavandatavast või ellu viidud õigusvastasest tegevusest, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma (vt eespool punkt 335).
1246
Siiski on esiteks selge, et ajavahemikus 6.–26. septembrini 2011 ei toimunud ühtegi konkurentsivastast arutelu, mis välistab igasuguse kavatsuse käituda konkreetsel viisil või avaldada oma tegevust turul sellel perioodil.
1247
Kui puudub rikkumise ilming, mis võimaldaks tuvastada ettevõtja kavatsuse osaleda ühes ja vältavas rikkumises, ei ole pelk teadmine teiste ettevõtjate kavandatavast õigusvastasest tegevusest või sellise tegevuse elluviimisest, millel on tuvastatud üks konkurentsivastane eesmärk, või pelk võimalus seda mõistlikult ette näha ja asjaolu, et ta on valmis seda riski võtma, piisav selleks, et asuda seisukohale, et ettevõtja alustas osalemist ühes ja vältavas rikkumises, ning selleks, et selle alusel kindlaks määrata selle ettevõtja rikkumises osalemise alguspunkt.
1248
Teiseks, kui ühest küljest CODS & CHIPSi jutufoorumis, millele UniCredit oma kaupleja vahendusel 9. septembril 2011 ligi pääses, ei ole konkurentsivastast arutelu, ei saa asuda seisukohale, et see pank kiitis sel kuupäeval vaikimisi heaks konkurentsivastase arutelu sisu, mille tagajärjel julgustatakse rikkumist jätkama.
1249
Teisest küljest ja sellises kontekstis ei saanud UniCreditilt, kes just alles pääses ligi CODS & CHIPSi jutufoorumile, nõuda, et ta avalikult distantseeruks konkurentsivastaste arutelude sisust, mis ei olnud veel toimunud, või et ta teataks nendest pädevatele haldusasutustele.
1250
Kui komisjoni arutluskäiguga nõustutaks, viiks see selleni, et komisjonil lubataks asuda seisukohale, et UniCredit osales ühes ja vältavas rikkumises, isegi kui hiljem ei osalenud selle ettevõtja kaupleja ühelgi konkurentsivastasel arutelul või kui rikkumine lõppes enne mis tahes uut konkurentsivastast arutelu.
1251
Sellest järeldub, et kuna sellel päeval, kui asjaomase kaupleja juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile uuendati tema uue tööandja UniCrediti nimel, ei toimunud konkurentsivastast teabevahetust, ei ole uus juurdepääs iseenesest piisav, et määrata selle panga vaidlusaluses rikkumises osalemise alguspunktiks 9. september 2011, kuigi oma varasema töösuhte tõttu RBSi, Natixise ja seejärel Portigoniga oli see kaupleja teadlik asjaolust, et selles foorumis toimunud teabevahetus võis olla konkurentsivastane.
1252
Seda hinnangut ei sea kahtluse alla asjaolu, et 6. septembril 2011 sisenes UniCrediti kaupleja oma endise tööandja veel aktiivse kontoga CODS & CHIPSi jutufoorumisse ja nägi pealt konkurentsivastast teabevahetust ilma selles aktiivselt osalemata.
1253
Nimelt nähtub eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendusest 769 kõigepealt, et komisjon ei tuginenud 6. septembri 2011. aasta konkurentsivastasele teabevahetusele, et määrata kindlaks UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi alguspunkti. Selle asemel kasutas ta sel kuupäeval ja eelkõige 9. septembril 2011 toimunud ühendust, et tõendada UniCrediti kaupleja huvi jätkata keelatud kokkuleppesse kuulumist ja määrata UniCrediti osalemise alguskuupäevaks 9. september 2011.
[…]
2) UniCrediti, Nomura ja Portigoni osalemine vaidlusaluses rikkumises ja selle osalemise vältav laad
[…]
i) UniCrediti osalemine rikkumises
[…]
1269
Teisena väidab UniCredit oma kolmandas väites, et komisjon tegi vigu või ei tõendanud õiguslikult piisavalt, et asjaomaste pankade tegevus kujutas endast ühte ja vältavat rikkumist.
1270
Täpsemalt rikkus komisjon õigusnormi, kui ta tugines ühe ja vältava rikkumise olemasolu tõendamisel tõenditele, mis ei pärine samast ajast, st tõenditele, mis pärinevad ajast, mis eelneb UniCrediti osalemisele vaidlusaluses rikkumises.
1271
Lisaks ei ole komisjon analüüsinud tegevust, mis on piiritletud UniCrediti osalemise perioodiga, ning tugines kahele asjaolule, mida ta pani nõuetevastaselt UniCreditile süüks. Ühest küljest peab ta seda panka vastutavaks sellise kaupleja tegevuse eest, kellel ei ole lubatud kaubelda, ja teisest küljest peab ta teda vastutavaks selle kaupleja tegevuse ja teadmiste eest, mis eelnevad tema saabumisele nimetatud panka.
1272
Selle pangaga seotud kaheksa arutelu kokkuvõtlik analüüs ei vasta tema sõnul nõutavale tõendatuse tasemele, et tõendada rikkumise kvalifitseerimist üheks ja vältavaks rikkumiseks, kuna komisjon ei püüdnud analüüsida väidetava konkurentsivastase tegevuse konfiguratsiooni UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise ajal, st 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011. Seega oli selle osalemise kestus 3,5% rikkumise kogukestusest ja 1,6% vaidlustatud otsuse lisas 1 tuvastatud aruteludest kuuluvad sellesse perioodi.
1273
Lisaks on UniCrediti osalemise periood selline ajavahemik, mida iseloomustab asjaomaste pankade vaheliste arutelude sageduse ilmne vähenemine, mida komisjon aga ei märganud.
1274
Esiteks, mis puudutab UniCrediti väidet, et komisjon pidas teda ekslikult vastutavaks sellise kaupleja tegevuse eest, kellel ei ole luba tehinguid teha, siis tuleb see argument eespool punktides 303–331 esitatud põhjustel tagasi lükata.
1275
Teiseks, mis puudutab UniCrediti etteheidet komisjonile, et viimane leidis, et UniCredit oli teadlik kogu keelatud kokkuleppe ulatusest alates 9. septembrist 2011, siis tuleb meenutada, et nagu nähtub UniCrediti kuuenda väite analüüsist, leidis komisjon vääralt, et selle panga vaidlusaluses rikkumises osalemise lähtepunktiks tuleb pidada 9. septembrit 2011 (vt eespool punktid 1235–1258). Nimelt võis selle lähtepunktiks määrata üksnes esimese konkurentsivastase arutelu, millel selle panga kaupleja osales, st 26. septembri 2011.
1276
Kolmandaks on oluline rõhutada, et välja arvatud eespool punktides 1143–1164 ja 1235–1258 analüüsitud argumendid, mille kohaselt oli üks rikkumine keskendunud esmasturule, ei vaidle UniCredit vastu vaidlustatud otsuse põhjendustes 413–424 komisjoni konkreetsetele järeldustele seoses tervikplaani ja ühe konkurentsivastase eesmärgiga. UniCredit ei vaidle vastu ka objektiivsetele asjaoludele, mille komisjon on sellega seoses esitanud vaidlustatud otsuse põhjendustes 416–424. Lisaks tuleb meenutada, et kohtuistungil märkis UniCredit, et ta ei vaidle vastu ühe ja vältava rikkumise olemasolule, vaid üksnes sellele, et tema selles osales.
1277
Neljandaks, osas, milles UniCredit vaidleb vastu oma osalemisele ühes ja vältavas rikkumises põhjusel, et see rikkumine oli keskendunud esmasturule ning et esmasturu ja järelturu vahel puudub seos, tuleb viidata eespool punktidele 1143–1164.
1278
Samas vaidlustab UniCredit esimesena asjaolu, et esmasturgu puudutavat potentsiaalselt tundlikku teavet võis kasutada tema kaupleja tehingutes järelturul, ja ka kauplejate jagatud mediaanhindade tundliku laadi.
1279
Sellega seoses nähtub esiteks eespool punktidest 798–803, et kui 4. oktoobri 2011. aasta arutelu välja arvata, siis seitse konkurentsivastast arutelu, millel UniCrediti kaupleja kohal viibis ja millel ta seega osales, tõid kaasa tundliku teabe vahetamise, mis puudutas nii esmasturgu kui ka järelturgu.
1280
Täpsemalt nähtub ühest küljest aruteludest, millel UniCrediti kaupleja osales, et nende arutelude käigus vahetasid asjaomased pangad tundlikku teavet esmasturu tulevase või käimasoleva pakkumismenetluse kohta, nagu enampakkumiste või ülepakkumiste tase. See oli nii 26. septembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 342 („how much you thinking about overbitting in the Belgium longs?“„About 15 cents ten years“„41s im thinking 25-30 and 28s 22ish“), 12. oktoobri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 345 („what overpaying?“„im just bidding small at avg“„same here I think“„plus 25 then“„“I am paying +25 for part and + 15“„think it comes cheaper““), 2. novembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 347 („no more overbidding in Germany“„or france tomorrow“„till next time“„agree“), 3. novembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 348 („„what we are overbidding“„15 yrs“„today““„we re thinking like 8-12 cents“), ja 28. novembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 349 („„what u think belg“ […] „gonna bid + 22 +20 +18“„for 10 yrs“ […] „11““).
1281
Teisest küljest nähtub aruteludest, millel UniCrediti kaupleja osales, et nende käigus vahetasid osalejad järelturu kohta tundlikku teavet, näiteks teavet mediaanhindade kohta. See oli nii 26. septembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 342 („where mids on longs“„i got 99.15“), ja 2. novembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 347 („„what we got the curve to start“, „99?““„99.2“„yeah 99.5 curve tho guess 99 with sell off“).
1282
Lõpuks nähtub aruteludest, millel UniCrediti kaupleja osales, et arutelude käigus vahetasid asjaomased pangad järelturu kohta muud tundlikku teavet. See oli nii 26. septembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 342 („where do u have rag37 to dbr37 at the moment? 59.75?““ „59,5“„ta“), 28. septembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti põhjenduses 343 („my bloke said 05?“„„makes sense I think“„I had 00 ish““„„w should go higher“„no?““„yeah i think“), 19. oktoobri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti põhjenduses 346 („my bid dsl 42s for 5m in ICAP“„ok its my offer on tv dont lift it!“) ja 2. novembri 2011. aasta arutelu puhul, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 347 („buying both btp spain“„„im scrappy long 34s and it’s a royal dog“ […] „bid 15m 42s““).
1283
Tuleb aga meenutada, et nagu nähtub eespool punktidest 469–486, võis komisjon põhjendatult leida ühest küljest, et teave esmasturu kohta oli asjakohane ja võis anda konkurentsieelise järelturul, ning teisest küljest, et järelturgu puudutav teave oli asjakohane ja võis anda eelise esmasturul toimuva tegevuse käigus. Lisaks võis järelturgu puudutav teave, näiteks mediaanhinnad, anda sellel samal turul konkurentsieelise.
1284
Nii osales UniCrediti kaupleja aruteludel, mille konkurentsivastast sisu ja laadi kinnitavad vaidlusaluse rikkumisega samast ajast pärit tõendid ja mida suures osas kinnitasid leebema kohtlemise taotlejad. Nende arutelude käigus vahetasid kauplejad tundlikku teavet esmasturu tehingute käigus. See teave võis anda UniCreditile järelturul eelise. Samuti vahetasid kauplejad nende arutelude käigus järelturu tegevuse raames tundlikku teavet, mis andis talle samal turul eelise või mis andis eelise osalejatele, kes tegutsesid ka esmasturul.
1285
Teiseks ei jäänud UniCrediti kaupleja nendel aruteludel passiivseks ega saanud üksnes tundlikku teavet siis, kui ta osales CODS & CHIPSi jutufoorumis. Nendel aruteludel panustas UniCrediti kaupleja nimelt aktiivselt teabevahetusse.
1286
Nagu iseloomustavad 26. ja 28. septembri ning 2. novembri 2011. aasta arutelud, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjendustes 342, 343 ja 347 ning mida analüüsiti eespool punktides 711–737 ja 762–780, esitas UniCrediti kaupleja küsimusi teistele kauplejatele, mille tagajärjel võidi edastada või tegelikult edastati tundlikku teavet esmas- ja järelturgude kohta („what do we think for Belgium today?“„„Where do u have rag37 to dbr37 at the moment?“„59.75?““„you see an opening call on bunds yet?“„„what we got the curve to star?“„99?““).
1287
Lisaks, nagu nähtub 26. ja 28. septembri, 12. ja 19. oktoobri ning 2. ja 28. novembri 2011. aasta aruteludest, mida on mainitud vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendustes 342, 343, 345, 346, 347 ja 349 ning mida on analüüsitud eespool punktides 711–737, 750–780 ja 791–797, edastas UniCrediti kaupleja talle kättesaadava tundliku teabe („i got 99.15“„„makes sense I think“„I had 00 ish““„im just bidding small at avg“. „mid 108.58 I had“„my bid dsl 42s for 5m in ICAP“„92.8“„„im scrappy long 34s and it’s a royal dog“„bid 15m 42s““).
1288
Peale selle nähtub 28. septembri, 19. oktoobri ja 2. novembri 2011. aasta aruteludest, mida on mainitud vastavalt vaidlustatud otsuse põhjendustes 343, 346 ja 347, et UniCrediti kaupleja reageeris teiste osalejate kutsetele eelkõige tegutseda teatud kindlal viisil („yeah I think“„ok“„was tempted to lift u just then -)“, „til next time...“).
1289
Sellest tuleneb, et komisjon tõendas õiguslikult piisavalt, et UniCrediti kaupleja kavatses panustada ja tegelikult ka panustas aktiivselt ja tahtlikult vaidlusaluse rikkumise ühte konkurentsivastasesse eesmärki nii esmas- kui ka järelturul.
1290
Tuleb lisada, et kuna vaidlusalune üks ja vältav rikkumine hõlmas korraga nii esmasturgu kui ka järelturgu ning kuna nende kahe turu vahel on vastastikune seos, ei saa UniCreditit pidada ettevõtjaks, kes ei olnud konkurent seetõttu, et ta tegutses üksnes järelturul.
1291
Isegi kui UniCredit tegutses ainult järelturul, oli komisjonil seega õigus asuda kõigepealt seisukohale, et see pank liitus ühte konkurentsivastast eesmärki taotleva tervikplaaniga, mida rakendasid kõik asjaomased pangad, ja osales selles plaanis, ainuüksi seetõttu, et ta viibis eespool punktides 711–797 analüüsitud konkurentsivastase teabevahetuse juures, seejärel, et tema tegevus mõjutas tavapärast konkurentsi, ning lõpuks, et ta võttis arvesse nendel aruteludel vahetatud teavet.
1292
Teisena, kuivõrd UniCredit vaidleb vastu sellele, et ta oli teadlik rikkumistest pärast 26. septembrit 2011, mis ei nähtu küll selgelt hagiavaldusest, siis tuleb meenutada, et kui jätta välja 4. oktoobri 2011. aasta arutelu, ei ole UniCredit tõendanud, et komisjon tegi hindamisvea, kui ta leidis, et see pank osales konkurentsivastastes aruteludes, mis kuulusid nelja tegevuskategooriasse, mille ta oli tuvastanud analüütilistel eesmärkidel, st kategooriatesse, mis hõlmasid konkurentsivastast tegevust esmas- ja järelturul.
1293
Komisjon võis seega järeldada, et UniCredit oli teadlik kogu õigusvastasest tegevusest, mida teised asjaomased pangad kavandasid või rakendasid või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma.
1294
See kehtib seda enam, kuna väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et komisjon võib tugineda rikkumise perioodist varasematele või hilisematele aruteludele, et luua üldine pilt ja näidata keelatud kokkuleppe ettevalmistavaid etappe ning toetada teatud tõendite tõlgendust (vt selle kohta 8. juuli 2008. aasta kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, T‑54/03, ei avaldata, EU:T:2008:255, punkt 428; 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals vs. komisjon, T‑83/08, ei avaldata, EU:T:2012:48, punkt 188, ja 27. juuni 2012. aasta kohtuotsus Coats Holdings vs. komisjon, T‑439/07, EU:T:2012:320, punkt 60).
1295
Komisjonil oli seega õigus kasutada teadmisi, mille töötaja omandas enne uues ettevõtjas tööle asumist ja mille töötaja teeb sellele uuele tööandjale kättesaadavaks, kui need teadmised kinnitavad muid komisjoni käsutuses olevaid tõendeid.
1296
Käesolevas asjas osales UniCrediti kaupleja enne selles pangas tööle asumist RBSi, Natixise ja seejärel Portigoni kauplejana otseselt konkurentsivastases tegevuses, mis toimus asjaomastes jutufoorumites ja kahepoolsetes aruteludes. Lisaks kuulus UniCrediti kaupleja tegevus oma varasemates töökohtades kõikidesse komisjoni poolt kindlaks määratud kategooriatesse.
1297
Kolmandana ei ole UniCredit konkreetselt kritiseerinud vaidlustatud otsuse põhjendustes 443–445 esitatud komisjoni hinnangut, mis tõendavad, et pankade panus selles otsuses tuvastatud tervikplaani ühe konkurentsivastase eesmärgi saavutamisse oli tahtlik. Lisaks seisnes konkurentsivastane tegevus, milles UniCrediti kaupleja osales, tundliku teabe vahetamises esmas- ja järelturu kohta ja isegi järelturul kauplemistegevuse kooskõlastamises suletud jutufoorumi raames. Lisaks näitavad arutelud, millel UniCrediti kaupleja osales, et see kaupleja oli kindel, et tema poolt teistele kauplejatele edastatud teavet ei kasutata tema kahjuks ja et teabevahetus, milles ta osales, andis talle eelise.
1298
Neljandana, kuivõrd UniCredit tugineb pankadevaheliste kontaktide sageduse väidetavale vähenemisele ajal, mil ta osales vaidlusaluses ühes rikkumises, siis tuleb see argument tagasi lükata. Nimelt, kuna see pank väidab, et sageduse vähendamine võrdub ühe või mitme katkestusega selle rikkumise jätkuvuses või tema rikkumises osalemise jätkuvuses, siis piisab, kui tõdeda, et nimetatud pank ei ole seda etteheidet põhjendanud.
1299
Lisaks ei saa järeldus, mille kohaselt komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud 4. oktoobril 2011 toimunud arutelu konkurentsivastast laadi (vt eespool punktid 738–749), kahtluse alla seada UniCrediti jätkuvat osalemist vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises 26. septembrist 2011 kuni 28. novembrini 2011. Nimelt nähtub eespool punktidest 716–737 ja 750–755, et UniCrediti kaupleja osales konkurentsivastases teabevahetuses, mis kuulus samasse tervikplaani ja millel oli sama konkurentsivastane eesmärk, 28. septembril 2011 ja seejärel 12. oktoobril 2011, st veidi enne ja veidi aega pärast 4. oktoobri 2011. aasta teabevahetust. Lisaks on 4. oktoobri 2011. aasta arutelu üks kontekstielement, mis näitab, et Euroopa riigivõlakirjade turgu iseloomustasid raskemad perioodid (vt eespool punktid 746–749). Lisaks puuduvad otsesed või kaudsed tõendid, mis lubaksid arvata, et UniCrediti puhul rikkumine katkes.
1300
Viiendana, kuna UniCredit üritas vähendada oma rolli tähtsust vaidlusaluses rikkumises või konkurentsieelist, mis tal oli seetõttu, et tema kaupleja tegutses ainult järelturul, siis tuleb meenutada, et komisjoni määratletud tervikplaan puudutas korraga nii esmasturgu kui järelturgu ning et selle panga kauplejal oli huvi saada teavet nende mõlema turu kohta, et tegutseda järelturul.
1301
Tuleb lisada, et võimalikku asjaolu, et pank ei saanud tervikplaanist kasu, võetakse vajaduse korral arvesse üksnes siis, kui hinnatakse rikkumise raskust või kõnealuse ettevõtja rikkumises osalemise raskust, mitte siis, kui tuvastatakse ettevõtja vastutus ühes ja vältavas rikkumises osalemise eest (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, punkt 113 ning seal viidatud kohtupraktika). Teisisõnu, isegi kui see oleks UniCrediti argument, ei sea see kahtluse alla komisjoni järeldusi selle kohta, et sellele pangale omistati vastutus vaidlusaluse rikkumise eest tema osalemise perioodil.
1302
Järelikult, tuginedes peamiselt asjaolude asetleidmise ajast pärinevatele asjaoludele, on komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud, et UniCredit osales 26. septembrist kuni 28. novembrini 2011 vaidlustatud otsuses tuvastatud ühes ja vältavas rikkumises ning et seda panka võis pidada vastutavaks selle rikkumise eest sel perioodil.
[…]
ii) Portigoni osalemine vaidlusaluses rikkumises ja selle osalemise vältav laad
[…]
– Portigoni vaidlusaluses rikkumises osalemise vältav laad
[…]
1369
Mis puudutab 34päevast pausi 13. aprilli 2011. aasta arutelu ja 18. mai 2011. aasta arutelu vahel, siis tuleb rõhutada, et see paus tuleneb asjaolust, et Portigoni kaupleja ei viibinud aruteludel, mis toimusid CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejate vahel 3. ja 5. mail 2011. Portigoni kaupleja esimesed sõnad 18. mai 2011. aasta arutelu käigus ei vasta selgelt sellise liikme sõnadele, kes oleks varem lõpetanud rikkumises osalemise („[market] got to bounce today... German auction“). Ülejäänud 18. mai 2011. aasta arutelu ei sisalda ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et Portigoni kaupleja katkestas rikkumises osalemise enne seda arutelu.
1370
Mis puudutab Portigoni viidatud muid pause, siis ükski Üldkohtule esitatud tõend ei näita, et Portigoni kaupleja oleks kõigepealt väljendanud tahet lõpetada oma osalemine vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises ning seejärel väljendanud tahet selles rikkumises uuesti osaleda. Täpsemalt näitavad Üldkohtule esitatud arutelude toon ja spontaansus Portigoni kaupleja püsivat tahet jätkata tegevust, mis aitas kaasa tervikplaanile, millel oli üks konkurentsivastane eesmärk, nagu komisjon on selle vaidlustatud otsuses määratlenud.
1371
Kolmandaks ei esita Portigon ühtegi tõendit selle kohta, et komisjon jättis ekslikult tuvastamata, et tema osalemine vaidlusaluses rikkumises oli katkenud. Kõigepealt põhinevad Portigoni argumendid üksnes pausidel selle rikkumise kahe ilmingu vahel, milles ta osales. Seejärel ei ole Portigon esitanud tõendeid, mis kinnitaksid tema teadet enda distantseerimise kohta kõnealustest rikkumistest. Lõpuks ei viidanud Portigon muude tõendite või kaudsete tõendite olemasolule, mis võiksid seada kahtluse alla tema jätkuva osalemise nimetatud rikkumises selle kahe ilmingu vahel, milles tema kaupleja osales.
1372
Seega, arvestades esiteks komisjoni käsutuses olnud tõendeid keelatud kokkuleppe toimimise konteksti kohta ja pause Portigoni kaupleja osalemises vaidlusaluse rikkumise kahe ilmingu vahel, teiseks asjaolu, et Portigon ei teatanud avalikult, et ta ei loe ennast kartelliga seotuks, ning kolmandaks muude asjaolude puudumist, millele see pank tugineks, et tõendada, et ta katkestas selles rikkumises osalemise, siis tuvastas komisjon õigesti, et Portigoni osalemine nimetatud rikkumises ei katkenud ajavahemikus 19. oktoobrist 2009 kuni 1. juunini 2011.
1373
Seetõttu tuleb tagasi lükata ka Portigoni argumendid, mis käsitlevad aegumist.
3) Portigoni vaidlusaluses rikkumises osalemise lõppkuupäev
1374
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 761 leidis komisjon, et rikkumisega seotud panga individuaalne osalemine lõppes, kui tema kaupleja eemaldati asjakohasest jutufoorumist. Komisjon lisas, et selline individuaalne osalemine lõppes varem, kui oli tõendeid selle kohta, et kaupleja lõpetas oma kauplemistegevuse asjaomase panga arvel enne seda kuupäeva või kui see kaupleja lõpetas muul viisil oma osalemise konkurentsivastastes aruteludes.
1375
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 762 ja artiklis 1 leidis komisjon, et Portigon osales vaidlusaluses rikkumises 19. oktoobrist 2009 kuni 3. juunini 2011.
1376
Neljandas väites vaidleb Portigon sisuliselt vastu kuupäevale, mil ta lõpetas vaidlusaluses rikkumises osalemise, milleks komisjon oli määranud 3. juuni 2011.
1377
Esiteks väidab pank, et tema vastutust ei saa tekkida pärast tema kaupleja viimast konkurentsivastast tegevust, mis oli 18. mail 2011, isegi kui tema ja selle kaupleja vaheline tööleping jätkus pärast seda kuupäeva. Selles osas ei tõenda CODS & CHIPSi jutufoorumis 1. juunil 2011 toimunud arutelu, et Portigon osales konkurentsivastases tegevuses. Selle arutelu käigus ei olnud tema kaupleja öeldu konkurentsivastane, samas kui teiste kauplejate öeldu ei puudutanud Portigoni tegevusvaldkonda.
1378
Teiseks, vastupidi sellele, mida komisjon kostja vastuses märkis, ei sõltu selle panga sõnul ettevõtja rikkumises osalemise lõppkuupäev selle töötaja töölepingu kestusest, kes konkurentsivastastel kohtumistel osales, vaid pigem selle töötaja tegevusest. Komisjon ei saa pikendada Portigoni osalemise perioodi pärast tema kaupleja viimast konkurentsivastast toimingut pelgalt seetõttu, et nendevaheline tööleping lõppes hilisemal kuupäeval.
1379
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 330 tuvastas komisjon, et ühes 1. juunil 2011 CODS & CHIPSi jutufoorumis toimunud arutelul arutasid RBSi, UBSi, Nomura ja Portigoni kauplejad oma enampakkumiste strateegiat, sealhulgas ülepakkumist, ja ühe tulevase Prantsuse pakkumismenetluse mediaanhindasid. Ta lisas, et seejärel arutasid kauplejad selle pakkumismenetluse tulemust.
1380
Nimetatud otsuse põhjenduses 331 rõhutas komisjon, et Portigoni kaupleja teatas 1. juuni 2011. aasta arutelus, et alates 3. juunist 2011 ei ole ta enam jutufoorumis aktiivne. Ta märkis sellega seoses, et selle kaupleja tööleping lõpeb 31. augustil 2011, kuid ta on puhkusel pärast 3. juunit 2011. Ta lisas, et pärast 3. juunit 2011 oli kõnealusel kauplejal veel juurdepääs CODS & CHIPSi jutufoorumile, kuid oli ebatõenäoline (unlikely), et ta pärast seda kuupäeva enam Portigoni nimel tehinguid tegi. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 334 märkis komisjon, et Portimoni kaupleja osales veel ühel 24. juuni 2011. aasta arutelul CODS & CHIPSi jutufoorumis, vaatamata sellele, et ta oli puhkusel.
1381
Selles kontekstis leidis komisjon, et Portigon osales vaidlusaluses rikkumises kuni 3. juunini 2011.
1382
Teiseks ei sea Portigon kahtluse alla 1. juuni 2011. aasta arutelu konkurentsivastast laadi, vaid üksnes tema osalemist sellel arutelul põhjusel, et see arutelu puudutas võlakirju, millega ta ei kaubelnud, ja et tema kaupleja öeldu ei olnud konkurentsivastane.
1383
Sellega seoses näitab kõnealuse arutelu ümberkirjutus, et Portigon tegelikult osales CODS & CHIPSi jutufoorumis 1. juunil 2011.
1384
Lisaks oli sel päeval toimunud arutelu tegelikult konkurentsivastane. CODS & CHIPSi jutufoorumis osalejad vahetasid nimelt tundlikku teavet oma enampakkumise strateegia kohta, sealhulgas ülepakkumiste ja mediaanhindade kohta ühe tulevase Prantsuse pakkumismenetluse jaoks.
1385
Komisjonil oli seega alust järeldada, et Portigoni kaupleja osales 1. juunil 2011 ühel konkurentsivastasel arutelul.
[…]
4.
Väited, et vaidlusaluse rikkumise kvalifitseerimisel „eesmärgi tõttu piiranguks“ on tehtud vigu
[…]
a)
Mõiste „eesmärgi tõttu piirang“
[…]
1406
Sellest tuleneb, et see säte, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, teeb selget vahet mõistetel „eesmärgi tõttu konkurentsipiirang“ ja „tagajärje tõttu konkurentsipiirang“, millest kummagi puhul kehtib erinev tõendamiskord (vt selle kohta 20. novembri 2008. aasta kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punktid 17 ja 33; 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 51; 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punkt 32, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 160).
1407
Seega, mis puudutab tegevust, mida võib pidada „eesmärgi tõttu piiranguks“, siis ei ole vaja uurida ega ammugi tõendada selle tagajärgi konkurentsile, selleks et kvalifitseerida see „konkurentsipiiranguks“ ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, kuna kogemus näitab, et selline tegevus toob kaasa tootmise vähenemise ja hinnatõusu, mis päädib ressursside ebaõige jaotusega eelkõige tarbijate kahjuks. Nende piirangute puhul on üksnes nõutav, et tõendatakse, et need tõepoolest kuuluvad kvalifikatsiooni „eesmärgi tõttu piirang“ alla, kuid selleks ei piisa siiski pelkadest tõendamata väidetest (30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punktid 64 ja 65).
1408
Seevastu juhul, kui kokkuleppe, ettevõtjate ühenduse otsuse või kooskõlastatud tegevuse konkurentsivastane eesmärk ei ole tõendatud, tuleb analüüsida selle tagajärgi, et tõendada, et konkurentsi on tegelikult või potentsiaalselt tuntavalt takistatud, piiratud või kahjustatud (vt selle kohta 28. mai 1998. aasta kohtuotsus Deere vs. komisjon, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, punkt 77;30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 66, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 169).
1409
Euroopa Kohtu praktikast – millele on sisuliselt viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 486–488 – nähtub samuti, et mõistet „eesmärgi tõttu piirang“ tuleb tõlgendada kitsalt ja seda võib kohaldada vaid teatud liiki ettevõtjatevahelise kooskõlastamise suhtes, mis kahjustab konkurentsi piisaval määral selleks, et saaks asuda seisukohale, et nende tagajärgede kontrollimine ei ole vajalik (vt selle kohta 30. juuni 1966. aasta kohtuotsus LTM, 56/65, EU:C:1966:38, lk 359; 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus F. Hoffmann-La Roche jt, C‑179/16, EU:C:2018:25, punkt 78; 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 67, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punktid 161 ja 162).
1410
Lisaks, selleks et teha konkreetsel juhul kindlaks, kas kokkulepe, ettevõtjate ühenduse otsus või kooskõlastatud tegevus kahjustab juba oma olemuselt konkurentsi piisaval määral, et seda saaks pidada niisuguseks, mille eesmärk on konkurentsi takistada, piirata või moonutada, tuleb analüüsida esiteks asjaomase kokkuleppe, otsuse või tegevuse sisu, teiseks selle majanduslikku ja õiguslikku konteksti ning kolmandaks eesmärke, mida sellega soovitakse saavutada (vt selle kohta 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 53; 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus F. Hoffmann-La Roche jt, C‑179/16, EU:C:2018:25, punkt 79, 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 165).
1411
Selle majandusliku ja õigusliku konteksti hindamisel – mida Euroopa Kohus esimesena teeb – tuleb arvesse võtta mõjutatavate kaupade või teenuste laadi ning asjaomase turu või asjaomaste turgude toimimise tegelikke tingimusi ja struktuuri (11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 53; 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus F. Hoffmann-La Roche jt, C‑179/16, EU:C:2018:25, punkt 80, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 166).
1412
Vastupidi sellele, mida Nomura väitis oma esimese väite esimeses osas, ei pea komisjon viitama kindlale ja usaldusväärsele kogemusele, mida võivad toetada sõltumatud majandusuuringud, et järeldada, et konkreetsel rikkumisel on konkurentsivastane eesmärk.
[…]
b)
Vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimine „eesmärgi tõttu piiranguks“
1) Sissejuhatavad märkused
[…]
1421
Täpsemalt märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 496 sõnaselgelt, et need neli tegevuskategooriat töötati välja analüütilisel eesmärgil, need olid omavahel seotud ja osaliselt kattuvad, mida kinnitab ka selle otsuse põhjendus 533.
1422
Need järeldused ei mõjuta mitte ainult UniCrediti, Nomura või Portigoni teatud argumentide tulemuslikkust ja põhjendatust, millega nad põhjendavad vaidlusaluse rikkumise „eesmärgi tõttu piiranguks“ kvalifitseerimise vaidlustamist, vaid ka tõlgendust, mis tuleb anda nende pankade argumentidele, ning vastuseid, mida Üldkohus peab neile andma.
i) Kriitika, et vaidlusaluse rikkumise kvalifitseerimisel „eesmärgi tõttu piiranguks“ on tehtud vigu kõnealuste arutelude liigitamisel
1423
Nagu märgitud eespool punktis 95, on argumendid, mis puudutavad võimalikke vigu kindla arutelu liigitamisel ühte või teise vaidlustatud otsuse põhjendustes 93, 382 ja 496 viidatud neljast kategooriast, tulemusetud, et vaidlustada komisjoni järeldust, mille kohaselt on vaidlusalusel ühel ja vältaval rikkumisel konkurentsivastane eesmärk.
1424
Nii on see eelkõige UniCrediti kriitikaga, milles ta väidab, et komisjon ei saa talle süüks panna 12. oktoobri 2011. aasta arutelu põhjusel, et see arutelu liigitati 3. kategooriasse – mis puudutas üksnes Euroopa riigivõlakirjade esmasturgu käsitlevaid arutelusid –, samas kui see pank tegutseb üksnes nende võlakirjade järelturul.
1425
Samadel põhjustel on tulemusetu ka Nomura kriitika, mis puudutab väidetavat viga 28. septembri ja 2. novembri 2011. aasta arutelude 1. kategooriasse liigitamisel.
ii) Vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise koostisosade kahtluse alla seadmine seoses vaidlusaluse rikkumise kvalifitseerimisega „eesmärgi tõttu piiranguks“
1426
Eespool punktis 1396 välja toodud asjaolu, et komisjon tuvastas õigesti, et kõik arutelud, mida võeti nõuetekohaselt arvesse muu hulgas UniCrediti, Nomura või Portigoni suhtes, moodustasid koos võetult ühe ja vältava rikkumise, tähendab, et selle rikkumise konkurentsivastase eesmärgi hindamisel ei saa asjaomased pangad seada kahtluse alla eelnevalt tuvastatud ühe ja vältava rikkumise koostisosi.
1427
Nii on see väidetega, et konkreetses kategoorias sisalduvad arutelud või konkreetsed arutelud ei ole konkurentsivastased, või ka väidetega, mis puudutavad „ühise plaani“ või „tervikplaani“ puudumist.
1428
Nimelt ei ole ühe ja vältava rikkumise konkurentsivastase eesmärgi hindamise staadiumis nüüdseks tõendatud mitte ainult selle rikkumise ja selle koostisosade konkurentsivastane laad, vaid ka „ühise plaani“ või „tervikplaani“ olemasolu.
1429
Selles staadiumis on seega oluline vaid küsimus, kas eelnevalt tuvastatud rikkumine kahjustab konkurentsi piisaval määral, mis õigustab seda, et komisjon ei pea uurima ega ammugi tõendama selle tagajärgi konkurentsile (30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 64).
1430
Seega tuleb tagasi lükata Nomura teise väite raames esitatud kriitika, mis puudutab vaidlusaluse rikkumise kvalifitseerimist „eesmärgi tõttu piiranguks“ ja milles Nomura väidab, et „komisjon on teinud faktilise või õigusliku hindamisvea, kvalifitseerides arutelud konkurentsivastasteks“.
1431
Samuti tuleb tagasi lükata UniCrediti neljandas väites esitatud argument, et komisjon ei ole tõendanud, et „eeldatav „ühine plaan“ viis [tema] osaluse perioodil järelturuga seoses eesmärgi tõttu rikkumiseni“.
iii) Vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise tervikuna hindamine komisjoni poolt, kui ta kvalifitseeris selle „eesmärgi tõttu piiranguks“
1432
Asjaolu, et komisjon tuvastas „Euroopa riigivõlakirju puudutava ühe ja vältava rikkumise, mis hõlmas kogu EMPd ja mis seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli piirata ja/või kahjustada konkurentsi Euroopa riigivõlakirjade sektoris“, tähendab, et rikkumise konkurentsivastast eesmärki hinnatakse ühe ja vältava rikkumise tasandil tervikuna.
1433
Esimesena ei saa UniCredit ja Portigon vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise konkurentsivastase eesmärgi kahtluse alla seadmiseks tulemuslikult tugineda asjaolule, et eraldi võetuna ei ole teatavad arutelud või arutelude kategooriad, mis kuulusid selle rikkumise alla, konkurentsi seisukohast piisavalt kahjulikud, et neid saaks pidada konkurentsivastase eesmärgiga aruteludeks.
1434
Nimelt ei keela miski komisjonil tuvastada, et ühel ja vältaval rikkumisel – mis koosneb mitmest tegevusest, mida juhul, kui neid oleks tulnud kvalifitseerida individuaalselt, ei oleks kõiki saanud kvalifitseerida „eesmärgi tõttu piiranguks“ – on konkurentsivastane eesmärk. Oluline on üksnes teada, kas see üks ja vältav rikkumine tervikuna kahjustab konkurentsi sellisel tasemel, et seda saaks oma eesmärgi tõttu rikkumiseks kvalifitseerida.
1435
Lisaks leidis komisjon käesolevas asjas „igal juhul, et kategooriad on omavahel tihedalt seotud ja osaliselt kattuvad ning et need on sel viisil kategooriatena esitatud analüüsi jaoks“, nagu ta märkis vaidlustatud otsuse põhjenduses 549.
1436
Seega tuleb tagasi lükata UniCrediti kriitika, mis põhineb asjaolul, et komisjoni kasutatud kategooriad, välja arvatud 4. kategoorias nimetatud mõni arutelu, on seotud üksnes Euroopa riigivõlakirjade esmasturuga ning on seega sobimatud selleks, et tuvastada eesmärgi tõttu piirangut, mis hõlmab järelturgu.
1437
See kriitika tuleb tagasi lükata seda enam, et komisjon leidis õigesti, et teave, mida vahetati kõnealustes jutufoorumites seoses esmasturuga, pakkus järelturu osalistele huvi, ja vastupidi (vt eespool punktid 476–486).
1438
Samadel põhjustel tuleb tagasi lükata ka Portigoni kriitika, mille kohaselt ei saa 4. kategoorias nimetatud arutelusid kvalifitseerida „eesmärgi tõttu piiranguks“, isegi kui 14 arutelu nendest 63st arutelust, mida sellele pangale süüks pandi, kuulusid üksnes sellesse kategooriasse.
1439
Teisena ei saa UniCredit, Nomura ja Portigon vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise konkurentsivastase eesmärgi kahtluse alla seadmiseks tulemuslikult tugineda asjaolule, et sellel perioodil, kui nad ise selles rikkumises osalesid, ei olnud aruteludel, milles nad osalesid, konkurentsivastast eesmärki.
1440
Nimelt ei saa ühe ja vältava rikkumise konkurentsi piisavalt kahjustavat laadi, mis võimaldab rikkumise kvalifitseerida „eesmärgi tõttu piiranguks“, hinnata individuaalselt ja eraldi iga ettevõtja puhul, kes selles tegevuses osales.
1441
Vastupidi, see hinnang, mis on kõnealuse tegevuse kui terviku suhtes kohaldatava tõendamiskorra eeltingimus (vt selle kohta 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 63), tuleb teha selle tegevuse kui terviku objektiivsete tunnuste põhjal, arvestamata iga selles osalenud ettevõtja konkreetset olukorda.
1442
See järeldus tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, mille kohaselt võib esiteks ettevõtja, kes osales ühes ja vältavas rikkumises oma käitumisega, mille eesmärk on aidata kaasa rikkumise toimepanemisele tervikuna, olla vastutav sama rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt toime pandud tegude eest kogu selle aja jooksul, mil tema selles rikkumises osales (vt selle kohta 8. juuli 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punkt 83, ja 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Panasonic ja MT Picture Display vs. komisjon, T‑82/13, EU:T:2015:612, punkt 81 (ei avaldata)), ja teiseks ei piisa pelgast asjaolust, et iga ettevõtja osaleb rikkumises talle omasel viisil, et välistada tema vastutus rikkumise kui terviku eest, sealhulgas tegevuse eest, mida sisuliselt panevad toime teised selles osalevad ettevõtjad, kuid millel on sama konkurentsivastane eesmärk või tagajärg (8. juuli 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punkt 80).
1443
Seega tuleb tagasi lükata UniCrediti, Nomura ja Portigoni kriitika, mis lähtub eeldusest, et arvesse tuleb võtta üksnes neid arutelusid, mis toimusid nende vastavatel vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodidel, et tuvastada nende perioodide konkurentsivastane eesmärk.
1444
Samuti tuleb tagasi lükata UniCrediti kriitika, mis on esitatud tema kolmandas väites ja mille kohaselt selle panga osalemist „eesmärgi tõttu konkurentsipiirangus seisnevas ühes ja vältavas rikkumises ei kinnita tõendid asjasse puutuva aja kohta“ ning seetõttu on tegemist õigusnormi rikkumisega.
1445
Sellega seoses on küll tõsi, et järgides täielikult eespool punktides 1441 ja 1442 meenutatud kohtupraktikat, hindas komisjon, kas vaidlusalune üks ja vältav rikkumine kahjustab konkurentsi piisavalt, võttes arvesse enne UniCrediti osalemise perioodi toimunud arutelusid.
1446
Siiski tugines komisjon ühest küljest ka 26. ja 28. septembri, 12. ja 19. oktoobri ning 2., 3. ja 28. novembri 2011. aasta aruteludele (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 514 ning 985. ja 986. joonealune märkus; põhjendus 521 ja 994. joonealune märkus; 1011. joonealuses märkuses viidatud põhjendus 420 ja 795. joonealune märkus; 1014. joonealuses märkuses viidatud põhjenduse 381 ja 732. joonealune märkusele; 1015. joonealuses märkuses viidatud põhjendused 342 ja 345–349; 1016. joonealuses märkuses viidatud põhjendus 342; 1017. joonealuses märkuses viidatud põhjendused 345 ja 348; 1018. joonealuses märkuses viidatud põhjendused 381 ja 514; vaidlustatud otsuse põhjendused 702–705 ja 708–717). Nii toimides viitas komisjon kõigile aruteludele, mida UniCrediti puhul nõuetekohaselt arvesse võeti, täites seega oma põhjendamiskohustuse.
1447
Teisest küljest see, kui enne UniCrediti vaidlusaluses ühes ja vältavas rikkumises osalemise perioodi toimunud arutelusid võeti arvesse, et kvalifitseerida rikkumist „eesmärgi tõttu piiranguks“, ei tähenda, et komisjon kasutas tõendeid, mis ei pärinenud süükspandud asjaolude asetleidmise ajast, tuvastamaks selle panga osalemine vaidlusaluses rikkumises.
1448
Juba enne selle rikkumise kvalifitseerimist „eesmärgi tõttu piiranguks“, mis toimub tõendamise eesmärgil (vt selle kohta 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 63), tuvastas komisjon ainuüksi nende arutelude põhjal, milles UniCrediti kaupleja tegelikult osales, et see pank osales ühes ja vältavas rikkumises.
1449
Kolmandana ei saa UniCredit vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise konkurentsivastase eesmärgi kahtluse alla seadmiseks tulemuslikult tugineda asjaolule, et komisjon ei ole tõendanud, et „arutelud, mis toimusid CODS & CHIPSi jutufoorumis, võis õigustatult kvalifitseerida eesmärgi tõttu piiranguks mõlemal turul“, st Euroopa riigivõlakirjade esmasturul ja järelturul.
1450
Nimelt, kui uurida eraldi nende arutelude piisavat kahjulikkust konkurentsile ühelt poolt esmasturuga seoses ja teiselt poolt järelturuga seoses, läheks see vastuollu vaidlustatud otsuse sõnastusega ja eelkõige selle artikliga 1, milles tuvastatakse, et asjaomased pangad osalesid ühes rikkumises.
1451
Asjaolu, et UniCredit leiab, et Euroopa riigivõlakirjade esmas- ja järelturud on eraldiseisvad asjaomased turud, ei muuda kuidagi vaidlusaluse rikkumise piirjooni.
1452
Samuti ei toeta UniCreditit tema viidatud 16. septembri 2013. aasta kohtuotsuse Keramag Keramische Werke jt vs. komisjon (T‑379/10 ja T‑381/10, ei avaldata, EU:T:2013:457) punktid 91 ja 92.
1453
Nimelt, vastupidi olukorrale kohtuasjas, milles tehti 16. septembri 2013. aasta kohtuotsus Keramag Keramische Werke jt vs. komisjon (T‑379/10 ja T‑381/10, ei avaldata, EU:T:2013:457), konkureeris UniCredit otseselt teiste asjaomaste pankadega Euroopa riigivõlakirjade järelturul ning esmasturgu puudutavad arutelud, milles ta osales, andsid talle konkurentsieelise järelturul (vt eespool punktid 476–486).
[…]
2) UniCrediti ja Nomura kriitika seoses vaidlusaluse rikkumise majandusliku konteksti hindamisega
[…]
ii) UniCrediti ja Nomura kriitika seoses vaidlusaluse rikkumise majandusliku konteksti väära hindamisega
[…]
1492
Ühest küljest ei esita UniCredit ja Nomura mingeid andmeid, eelkõige arvandmeid, mis tõendaksid, et komisjon leidis vääralt, et asjasse puutuvatel pankadel oli „oluline turuosa“, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 532 märkis.
1493
Teisest küljest ei esita need pangad ka tõendeid, mis võimaldaksid kahtluse alla seada komisjoni järelduse – mille ta esitas vastuseks Nomura argumendile haldusmenetluses, mis puudutab selle panga suhteliselt väikest turuosa –, mille kohaselt „see võimalus kontrollida turuteabe täpsust tänu täiendavate teadmiste omandamisele annab asjaomastele pankadele selgelt konkurentsieelise“.
1494
Selles osas ei ole UniCredit ja Nomura tõendanud, mil määral oleks asjasse puutuvate pankade suuruse analüüs olnud asjakohane seoses tegevusega, mida neile ette heideti, st hindade kooskõlastamise, turu või klientide jagamise või tundliku äriteabe vahetamisega.
1495
Järelikult tuleb UniCrediti ja Nomura argumendid, mis puudutavad Euroopa riigivõlakirjade turu ja seega vaidlusaluse rikkumise majandusliku konteksti väära hindamist, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
1496
See järeldus ei mõjuta siiski asjaolu, et iga kõnealuse tegevuse liigi või isegi iga kritiseeritud arutelu puhul võis komisjon vääralt hinnata seda, kas see tegevus võis konkurentsi piisavalt kahjustada, et aidata kvalifitseerida kõnealune tegevus tervikuna „eesmärgi tõttu piiranguks“, mida tuleb analüüsida hiljem.
3) UniCrediti, Nomura ja Portigoni kriitika, et kõnealune tegevus ei kahjusta konkurentsi piisavalt
1497
UniCredit väidab oma kolmandas väites, Nomura oma esimeses ja teises väites ning Portigon oma viienda väite esimeses osas sisuliselt, et vaidlusalune üks ja vältav rikkumine ei kahjusta konkurentsi piisavalt, et seda saaks kvalifitseerida „eesmärgi tõttu piiranguks“.
1498
Oma kriitika toetuseks väidavad UniCredit, Nomura ja Portigon peamiselt seda, et kõik neile ette heidetud arutelud või osa nendest ei toeta järeldust, millele komisjon jõudis.
1499
Kõigepealt tuleb esiteks meenutada, et ühe ja vältava rikkumise kahjulikkust konkurentsile hinnatakse lähtuvalt kogu tegevusest, mis moodustavad rikkumise, mitte ainult aruteludest, mis toimusid keelatud kokkuleppes osalemise perioodidel ettevõtjate vahel, kes selle kvalifitseerimise vaidlustavad (vt eespool punkt 1441).
1500
Seega hinnatakse käesolevas asjas vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimist „eesmärgi tõttu piiranguks“ UniCrediti, Nomura ja Portimoni suhtes, arvestades 4. jaanuarist 2007 kuni 28. novembrini 2011 toimunud ligikaudu 380 arutelu kahjulikkust nende kogumis, võttes arvesse ühest küljest arutelusid, mida need pangad ei ole vaidlustanud või mida nad nõuetekohaselt ei vaidlustatud – ja mida tuleb seetõttu pidada lõplikult tõendatuks –, ning teisest küljest kriitikat, mida need pangad on esitanud väikese arvu arutelude kohta.
1501
Sellega seoses tuleb märkida, et Portigon leiab, et „konfidentsiaalse teabe vahetamine enne pakkumismenetlusi ja nende ajal võib kujutada endast piirangut oma eesmärgi tõttu“. 63 arutelust, mida talle ette heidetakse, ei vaidle see pank vastu ühelegi 1.–3. kategooriasse liigitatud arutelule ja ainult 14 arutelule, mis liigitati eranditult 4. kategooriasse, nimelt 20. ja 21. oktoobri ja 6. novembri 2009. aasta, 14. jaanuari, 15. ja 22. veebruari, 9. septembri ja 17. novembri 2010. aasta arutelule, samuti kahele arutelule, mis toimusid 18. jaanuaril 2011 ning 6., 11. ja 12. aprilli ning 18. mai 2011. aasta arutelule.
1502
Nomura omakorda vaidlustab talle ette heidetud 34 arutelust nõuetekohaselt 12 arutelu, nimelt 18. ja 26. jaanuari, 3. ja 25. veebruari, 5. ja 12. aprilli, 3. ja 5. mai, 7. juuli, 28. septembri ja 2. novembri 2011. aasta arutelu, kusjuures Üldkohus on juba otsustanud, et komisjon ei saa sellele pangale ette heita 18. mai, 22. juuni ja 4. oktoobri 2011. aasta arutelu (vt eespool punkt 798).
1503
Lisaks vaidleb UniCredit vastu seitsmele arutelule, mida talle õiguspäraselt ette heidetakse, nimelt 26. ja 28. septembri, 12. ja 19. oktoobri ning 2., 3. ja 28. novembri 2011. aasta arutelu, arvestades, et Üldkohus on juba otsustanud, et komisjon ei saa sellele pangale ette heita 4. oktoobri 2011. aasta arutelu (vt eespool punkt 798).
1504
Teiseks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 532–544 õigesti märkis (vt eespool punktid 432–499), tõi vaidlusalune üks ja vältav rikkumine kaasa erinevat laadi tegevuse, nagu hindade kindlaksmääramine, Euroopa riigivõlakirjade turu läbipaistvuse asümmeetriline suurendamine, kauplemisstrateegia joondamine ja tundliku teabe vahetamine.
1505
Seega ei hinnata seda, kas komisjon kvalifitseeris vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise põhjendatult „eesmärgi tõttu piiranguks“, üksnes selle põhjal – nagu näivad soovivat UniCredit, Nomura ja Portigon –, kui kahjulik oli konkurentsile vaidlusaluste arutelude käigus toimunud tundliku teabe vahetamine, vaid selles võetakse arvesse ka muud liiki tegevusi, mis ilmnesid nende arutelude käigus ja mida on mainitud eelmises punktis.
1506
Sellega seoses tuleneb esimesena väljakujunenud kohtupraktikast, et selline hindade kindlaksmääramine, nagu on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 535, on konkurentsile eriti kahjulik, kuna see võib kaasa tuua hinnatõusu või tootmise languse ja seega pakkumise languse, mis viib ressursside väärkasutamiseni ettevõtjatest kasutajate ja tarbijate kahjuks (vt selle kohta 20. novembri 2008. aasta kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punktid 17 ja 33; 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 51; 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punkt 32).
1507
Seega võis komisjon käesolevas asjas ilma viga tegemata järeldada, et vaidlustatud otsuse 1015. joonealuses märkuses viidatud arutelud, mis tõid kaasa asjaomaste pankade kauplejate vahel eelkõige kokkulepped, mille eesmärk oli vähendada või suurendada tootluskõverat selleks, et muuta enda kasuks Euroopa riigivõlakirjade hinda esmasturul või järelturul (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 498–502 ja eespool punkt 418), või asjaomaste pankade kauplejate enampakkumiste või ülepakkumiste taseme või koguse vahetamise, olid niivõrd kahjulikud (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 506, 508 ja 512–514 ning eespool punkt 419).
1508
Lisaks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 538 ja 542 õigesti märgib, osutus selline tegevus seda enam kahjulikuks, et esmasturul „oli keelatud kokkulepe tegelikult või potentsiaalselt kahjulik võlahaldusasutustele, kes korraldasid mingi Euroopa riigivõlakirjade pakkumismenetluse keskvalitsuste nimel, ja seega kaudselt asjaomaste riikide majandusele“, mis viis selleni, et asjaomased pangad „suurendasid oma võimalusi saada soovitud Euroopa riigivõlakirju pakkumismenetlustel madalama hinnaga kui see, mida [nad] oleksid pidanud muidu maksma“.
1509
See kehtib eriti esiteks konkreetselt Portigoni vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi puhul 5. novembri 2009. aasta arutelu kohta (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 275), 30. novembri 2009. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 277), 25. jaanuari 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 280), 3. veebruari 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 282), 16. veebruari 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 285), 21. aprilli 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 289), 28. aprilli, 18. mai, 28. juuni, 1., 21. ja 28. juuli 2010. aasta arutelude kohta (vt põhjendus 290), 13. augusti 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendused 291 ja 292), 10. septembri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 295), 27. septembri ja 6. oktoobri 2010. aasta arutelude kohta (vt põhjendus 296), 7. oktoobri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 297), 13. oktoobri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 298), 14. oktoobri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 299), 2. novembri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 301), 4. novembri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 302), 2. detsembri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 304), 6. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 305), 18. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 307), 25. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 308)_26. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 309), 3. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 312), 14. veebruari 2011. aasta pärastlõuna arutelu kohta (vt põhjendus 315), 17. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 316), 25. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 317), 28. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 318), 7. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 322), 13. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 325) ja 1. juuni 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 330). Sama kehtib teiseks konkreetselt Nomura vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi puhul 18. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 307), 25. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 308), 26. jaanuari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 309), 3. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 312), 14. veebruari 2011. aasta pärastlõuna arutelu kohta (vt põhjendus 315), 17. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 316), 25. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 317), 28. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 318), 7. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 322), 13. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 325), 3. mai 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 327), 5. mai 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 328), 1. juuni 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 330), 7. juuli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 335), 20. juuli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 337), 22. augusti 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 338), 6. septembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 340), 26. septembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 342), 12. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 345), 19. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 346), 2. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 347), 3. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 348) ja 28. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 349). Sama kehtib kolmandaks konkreetselt UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi puhul 26. septembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 342), 12. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 345), 19. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 346), 2. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 347), 3. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 348) ja 28. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 349).
1510
Teisena kahjustab konkurentsi eriti suurel määral ka klientide jagamise tegevus, millele komisjon samuti viitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 535 ja 1017. joonealuses märkuses (vt selle kohta 20. novembri 2008. aasta kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punktid 17 ja 33; 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 51; 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punkt 32, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 163 ja seal viidatud kohtupraktika).
1511
See kehtib eriti esiteks konkreetselt Portigoni vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi puhul 3. veebruari 2010. aasta arutelu kohta (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 282), 7. oktoobri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 297), 2. detsembri 2010. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 304), 17. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 316), 7. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 322), 3. mai 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 327) ja 1. juuni 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 330); teiseks konkreetselt Nomura selles rikkumises osalemise perioodi puhul 17. veebruari 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 316), 7. aprilli 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 322), 3. mai 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 327), 1. juuni 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 330), 12. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 345) ja 3. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 348), ning kolmandaks konkreetselt UniCrediti selles rikkumises osalemise perioodi puhul 12. oktoobri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 345) ja 3. novembri 2011. aasta arutelu kohta (vt põhjendus 348).
1512
Kolmandana, mis puudutab teabevahetust, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et konkurentsi kahjustab piisaval määral – et asuda seisukohale, et puudub vajadus uurida selle tagajärgi – selline teabevahetus, mis võib vähendada või kõrvaldada huvitatud isikute ebakindluse küsimuses, millal, mis ulatuses ja mil viisil asjaomased ettevõtjad oma turukäitumist kohandavad (vt selle kohta 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punktid 115 ja 116 ning seal viidatud kohtupraktika).
1513
Nagu eespool punktis 1486 on juba tõdetud, võis komisjon põhjendatult leida, et mediaanhinnad, teave vahetatud mahtude kohta, tootluskõverad, kauplemispositsioonid, sündikaattehingute hinnakujunduse ajastamine ja ülepakkumisi puudutav teave, on mitteavalik teave, mis oli tundlik ja võis anda teavet omavatele isikutele eelise nii Euroopa riigivõlakirjade esmas- kui ka järelturul, vähendades eelkõige sellele turule omast ebakindlust.
1514
Seega tõi komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 536–539 õigesti välja asjaolu, et selle teabe regulaarne vahetamine asjasse puutuvate pankade piiratud ringis suurendas Euroopa riigivõlakirjade turu läbipaistvust ainult nende seitsme panga kasuks ja kõigi teiste pankade kahjuks. Seetõttu tekitas see teabevahetus üksnes nende kasuks teabe asümmeetria, mis võimaldas neil „vähendada teatavat tavapärast ebakindlust turul ja konkurentsisurvet, mis oleksid pankade vahel esinenud ilma sellise avalikustamiseta“, ning lõpuks andis neile konkurentsieelise oma konkurentide ees (vt selle kohta 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 203).
1515
Sellest tuleneb, et võttes arvesse ELTL artiklile 101 omast sõltumatuse nõuet (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 202), on eespool punktis 1513 viidatud teabevahetus asjaomastele pankadele ette heidetud arutelude käigus konkurentsi piisavalt kahjustav, et tuua kaasa vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kui terviku kvalifitseerimise „eesmärgi tõttu piiranguks“.
1516
Sellega seoses ei saa UniCredit, Nomura ja Portigon komisjonile tulemuslikult ette heita, et viimane ei järginud 24. septembri 2019. aasta kohtuotsuse HSBC Holdings jt vs. komisjon (T‑105/17, EU:T:2019:675) punktides 186–193 esitatud juhiseid.
1517
Ühest küljest ei tuvastanud Üldkohus nendes punktides sugugi, et vahetatud teave – st teave kauplemispositsioonide kohta euro intressimäära tuletisinstrumentide sektoris – ei saa vähendada ebakindluse astet asjaomasel turul või seda kõrvaldada. Nimelt piirdus Üldkohus tuvastamisega, et komisjon ei tõendanud õiguslikult piisavalt, et käesoleval juhul oli see nii (24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punktid 188 ja 191).
1518
Teisest küljest nähtub eespool punktidest 1513 ja 1514 vastupidi, et komisjon tõi esile asjaolu, et käesolevas asjas vahetatud teave andis kauplejatele teabe valdkonnas eelise, mis võimaldas neil sellest tulenevalt kohandada oma kauplemisstrateegiat ja vähendas seetõttu ebakindluse astet Euroopa riigivõlakirjade turul või kõrvaldas selle.
1519
Lõpuks tuleb märkida, et asjasse puutuvate pankade tegevus toimus selliste pankade vahel, kes kõik peale Portigoni väitsid, et neil on turutegija roll Euroopa riigivõlakirjade järelturul, või vähemalt ei vaidlustanud seda rolli, mille tõttu pidid nad tegema eriti suure hulga tehinguid, et leida likviidseid vahendeid (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 559).
1520
Üldkohtul on aga juba olnud võimalus märkida, et see asjaolu tähendas turul konkurentsi säilitamise seisukohast, et on seda enam tähtis, et turutegijate hindade kindlaksmääramine toimuks sõltumatult (24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punkt 145), mida komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 562 ka sisuliselt märkis.
1521
Seega ei teinud komisjon viga, kui ta järeldas, et vaidlusalune üks ja vältav rikkumine tervikuna oli kahjulik, mistõttu see tuleb kvalifitseerida „eesmärgi tõttu piiranguks“.
1522
Seda hinnangut ei sea kahtluse alla UniCrediti, Nomura ja Portigoni teised argumendid.
1523
Mis puudutab esimesena nende pankade argumente, et teatud arutelud ei olnud konkurentsivastased või ei olnud konkurentsile piisavalt kahjulikud, siis on eespool punktides 1509 ja 1511 juba tuvastatud, et vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise „eesmärgi tõttu piiranguks“ kvalifitseerimiseks võis komisjon õiguspäraselt tugineda Portigoni suhtes 18. jaanuari 2011. aasta arutelule, Nomura suhtes 18. ja 26. jaanuari 2011. aasta, 3. veebruari 2011. aasta, 3. ja 5. mai 2011. aasta, 7. juuli 2011. aasta ja 2. novembri 2011. aasta aruteludele ning UniCrediti suhtes 26. septembri 2011. aasta, 12. ja 19. oktoobri 2011. aasta ning 2., 3. ja 28. novembri 2011. aasta aruteludele.
1524
Mis puudutab muid arutelusid, mida need pangad nõuetekohaselt vaidlustasid, siis tuleb märkida järgmist.
1525
Kui jätta kõrvale 9. septembri 2010. aasta arutelu, millele komisjon tugines üksnes vaidlusaluse rikkumise konteksti määratlemise eesmärgil (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 294 ja eespool punkt 875), nähtub punktidest 663 ja 664 (25. veebruari 2011. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktidest 669 ja 670 (5. aprilli 2011. aasta arutelu, mille Nomura vaidlustas), punktist 676 (12. aprilli 2011. aasta arutelu, mille Nomura ja Portigon vaidlustasid), punktidest 721 ja 736 (28. septembri 2011. aasta arutelu, mille UniCredit ja Nomura vaidlustasid), 818 (20. oktoobri 2009. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 827 (21. oktoobri 2009. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 832 (6. novembri 2009. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 852 (14. jaanuari 2010. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 871 (22. veebruari 2010. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 883 (17. novembri 2010. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), punktist 899 (6. aprilli 2011. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas) ja punktist 905 (11. aprilli 2011. aasta arutelu, mille Portigon vaidlustas), et komisjon leidis õigesti, et UniCrediti, Nomura ja Portigoni vaidlustatud arutelud olid konkurentsivastased.
1526
Lisaks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud punktidest, vahetati 20. oktoobri ja 6. novembri 2009. aasta, 14. jaanuari, 22. veebruari ja 17. novembri 2010. aasta, 25. veebruari, 5., 11. ja 12. aprilli ning 28. septembri 2011. aasta arutelude käigus vähemalt osaliselt teavet asjaomaste pankade mediaanhindade, nende poolt kaubeldavate koguste, nende tootluskõverate, läbirääkimispositsioonide või enampakkumiste või ülepakkumiste taseme kohta.
1527
Eespool punktis 1515 on aga tuvastatud, et sellise teabe vahetamine oli konkurentsi seisukohast kahjulik, mis tõi kaasa vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimise „eesmärgi tõttu piiranguks“.
1528
Lisaks puudutasid 21. oktoobri 2009. aasta, 15. veebruari 2010. aasta ja 6. aprilli 2011. aasta arutelud teavet kas sündikaattehingute hinnakujunduse ajastamise või nende teenuste kohta, mida juhtpangad osutasid emiteerivate liikmesriikide võlahaldusasutustele.
1529
Arvestades aga juhtpankadele pandud konfidentsiaalsuskohustust nende suhetes, millele komisjon viitab vaidlustatud otsuse põhjenduses 33 ja millele UniCredit, Nomura ja Portigon vastu ei vaidle, tähendab nii sellise teabe edastamine kui ka sellise teabe saamine nende kohustuste rikkumist, mis võib oluliselt muuta asjaomaste Euroopa riigivõlakirjade emiteerimise menetlust, olenemata sellest, kas nende emiteerimine toimub sündikaattehingu või pakkumismenetluse teel.
1530
Teisena, mis puudutab UniCrediti argumenti, et teabevahetus asjaomaste pankade vahel võimaldas pakkuda nende klientidele soodsamaid hindu, siis tuleb tõdeda, et see argument lähtub eeldusest, et vaidlusalune rikkumine piirdus Euroopa riigivõlakirjade järelturuga, samas kui see rikkumine puudutas kogu nende võlakirjade esmas- ja järelturgu. Seetõttu jätab see argument kõrvale selle teabevahetuse mõju esmasturule.
1531
Lisaks ei võimalda see argument mõistlikult kahelda, et see teabevahetus oli kahjulik konkurentsile asjaomasel turul (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 205) ning eelkõige asjaomaste pankade konkurentidele ja nende klientidele.
1532
Kolmandana ei saa Nomura tulemuslikult tugineda asjaolule, et vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimine „eesmärgi tõttu piiranguks“ peaks põhinema „rohkel kindlal ja usaldusväärsel kogemusel“ selles valdkonnas või sõltumatute autorite koostatud majandusuuringutel või -aruannetel.
1533
Nimelt, nagu on juba märgitud eespool punktis 1413, on Euroopa Kohus sõnaselgelt otsustanud, et selleks, et mingit tegevust saaks pidada eesmärgi tõttu konkurentsipiiranguks, ei ole sugugi nõutav, et sama liiki tegevus, mille komisjon peab konkreetses asjas kvalifitseerima, oleks juba eelnevalt hukka mõistetud.
1534
Samuti ei saa nõustuda uuringute või majandusaruannete olemasolul põhineva argumendiga, sest vastasel juhul seatakse sellise tegevuse – mille eest ei ole veel karistust määratud – kvalifitseerimine „eesmärgi tõttu piiranguks“ sõltuvusse puhtjuhuslikust asjaolust.
1535
Nagu on meenutatud eespool punktis 1414, on „eesmärgi tõttu piiranguks“ kvalifitseerimisel oluline üksnes asjaomase tegevuse individuaalne ja üksikasjalik analüüs, mis peab näitama selle tegevuse piisavat kahjulikkust.
[…]
4) UniCrediti, Nomura ja Portigoni kriitika, et kõnealune tegevus ei avaldanud mõju
[…]
1547
Sellest tuleneb, et Portigon ei saa viienda väite esimese osa teise argumendi raames komisjonile selles osas õiguspäraselt ette heita põhjenduse puudumist.
1548
Igal juhul tuleb märkida, et UniCrediti väide – mida pealegi ei ole põhjendatud –, et kõnealune tegevus ei mõjutanud kõiki kliente Euroopa riigivõlakirjade järelturul, vaid ainult Euroopa riigivõlakirjade teatavaid konkreetseid ostjaid, ei ole asjakohane.
1549
Nimelt on ELTL artikli 101 lõike 1 eesmärk sama moodi muude aluslepingus sätestatud konkurentsieeskirjadega kaitsta peale konkurentide või tarbijate otseste huvide ka turustruktuuri ning selle tõttu konkurentsi kui sellist (vt selle kohta 19. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe vs. komisjon, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, punkt 125 ja seal viidatud kohtupraktika).
1550
Samuti tuleb tõdeda, et eespool punktis 1543 viidatud ökonomeetriline analüüs, mis tugineb Nomura kinnitusele, et kõnealusel tegevusel ei olnud mõju, puudutab üksnes selle panga tegevust esmasturul, st tema osalemist Euroopa riigivõlakirjade pakkumismenetlustel, samas kui ühest küljest puudutab talle etteheidetav rikkumine ka järelturgu, kus Nomura tegutses paralleelselt, ja teisest küljest on Euroopa riigivõlakirjade esmas- ja järelturud üksteisest sõltuvad (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 45–50).
1551
Järelikult tuleb UniCrediti, Nomura ja Portigoni argumendid, mis käsitlevad tõendite puudumist kõnealuse tegevuse konkurentsivastase mõju kohta, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
5) Järeldus vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kvalifitseerimise kohta „eesmärgi tõttu piiranguks“
1552
Kõigest eeltoodust tuleneb, et komisjon ei teinud viga, kui ta kvalifitseeris vaidlustatud otsuse põhjendustes 532–544 vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise tervikuna „eesmärgi tõttu piiranguks“.
1553
Seega tuleb UniCrediti kolmas, neljas ja viies väide, Nomura esimene ja teine väide ning Portigoni viienda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
1554
Nende väidete tagasilükkamisest tuleneb, et UniCrediti esimene väide, mis käsitleb põhjenduse puudumist, kuna ei ole määratletud asjaomast turgu või asjaomaseid turge, millel vaidlusalune rikkumine aset leidis, on samuti põhjendamatu.
1555
Ühest küljest on ELTL artikli 101 alusel tehtud otsuse puhul komisjon kohustatud piiritlema asjaomase turu vaid siis, kui piiritlemata jätmisel ei ole võimalik kindlaks teha, kas asjaomane kokkulepe võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas selle eesmärgiks on takistada, piirata või moonutada konkurentsi toimimist ühisturul (vt selle kohta 29. veebruari 2016. aasta kohtuotsus EGL jt vs. komisjon, T‑251/12, ei avaldata, EU:T:2016:114, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
1556
Teisest küljest, kui komisjon tuvastab sarnaselt käesoleva asjaga rikkumise, mille eesmärk on piirata konkurentsi kogu liidu territooriumil, ei nõua selle konkurentsipiirangu tuvastamine geograafilise turu eelnevat määratlemist (vt selle kohta 14. mai 1998. aasta kohtuotsus Enso Española vs. komisjon, T‑348/94, EU:T:1998:102, punkt 232 ja seal viidatud kohtupraktika).
1557
UniCredit ei ole aga üldse väitnud, et on võimatu kindlaks teha, kas vaidlusalune rikkumine võis mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, ilma et oleks piiritletud asjaomane turg või asjaomased turud, millel rikkumine toime pandi.
[…]
5.
Väited, et on tehtud vigu, tuvastades komisjoni õiguspärase huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise, BofA ja Portigoniga seoses
a)
Väited, et rikutud on määruse nr 1/2003 artikli 7 lõiget 1, kuna komisjon ei tõendanud oma õiguspärast huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Portigoni, Natixise ja BofAga seoses
[…]
2) Väited, et komisjonil puudub õiguspärane huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise ja BofAga seoses
i) Natixise kolmanda väite esimene osa, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust
[…]
1583
Ühest küljest, kuigi määruse nr 1/2003 artikli 7 lõige 1 nõuab, et tuleb tõendada õiguspärast huvi tuvastada selline rikkumine, mille suhtes on komisjoni karistamispädevus aegunud, ei ole komisjon siiski kohustatud oma otsust rohkem põhjendama viitega oma varasemale otsustuspraktikale, esitades konkreetselt põhjused, miks ta jõudis teistsugusele järeldusele kui muude juhtumites, mis puudutavad sarnaseid või identseid olukordi, või milles osalevad samad ettevõtjad (vt selle kohta 14. detsembri 2005. aasta kohtuotsus General Electric vs. komisjon, T‑210/01, EU:T:2005:456, punkt 513).
1584
Nimelt peab komisjon iga juhtumi konkreetses kontekstis oma kaalutlusõigust kasutades otsustama, kas on otstarbekas tuvastada rikkumine konkreetse ettevõtja suhtes ja kaitsta konkurentsiõiguse tõhusust (vt analoogia alusel 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Telefónica ja Telefónica de España vs. komisjon, T‑336/07, EU:T:2012:172, punkt 357).
1585
Lisaks vastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 787–791 sõnaselgelt Natixise ja BofA argumentidele, mis puudutasid tema varasemat otsustuspraktikat.
1586
Teisest küljest ei õigusta komisjonile rangema põhjendamiskohustuse kehtestamist ka asjaolu, et puuduvad suunised määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 kohaldamise üksikasjalike eeskirjade kohta. Natixis ei ole selle väite toetuseks esitanud ühtegi argumenti.
1587
Arvestades eeltoodut, tuleb kolmanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
ii) Natixise esimene väide ja kolmanda väite teine osa ning BofA teine väide, mille kohaselt ei ole põhistatud põhjused, mis õigustavad komisjoni õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise ja BofA-ga seoses
1588
Esimesena väidab Natixis oma esimeses väites ja BofA oma teise väite esimeses osas sisuliselt, et komisjon rikkus nende puhul rikkumise tuvastamisel määruse nr 1/2003 artikli 7 lõiget 1. Nende sõnul ei saa komisjon tõendada õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine, põhjendades seda üldiste põhjustega, ilma et ta põhjendaks seda huvi asjaoludega, mis puudutavad kõnealuse rikkumise konkreetseid asjaolusid ja asjaomasele ettevõtjale eriomaseid tegureid, sest vastasel juhul kaotaks vajadus seda huvi tõendada oma sisu.
1589
Sellega seoses leiavad Natixis ja BofA, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 781–784 esitatud neli põhjust, mis on esitatud eespool punktides 1575–1579, ei võimalda tõendada õigustatud huvi tuvastada nende puhul vaidlusalune rikkumine. Kuigi nad ei vaidle vastu sellele, et komisjon võib anda üldhinnangu tema esitatud asjaoludele, leiavad nad siiski, et üksikult või koos vaadelduna ei tõenda need asjaolud käesolevas asjas sellist huvi.
1590
Teisena väidab Natixis oma kolmanda väite teises osas sisuliselt, et vaidlustatud otsus rikub proportsionaalsuse põhimõtet, kuna tema suhtes vaidlusaluse rikkumise tuvastamine ei olnud vajalik liidu konkurentsieeskirjade tõhusaks rakendamiseks ning et sellele pangale tekitatud ebasoodne olukord – mainele avalduvate riskide ja kahju hüvitamise hagide tõttu – on ebaproportsionaalne.
1591
Kolmandana lisab BofA oma teise väite teises osas, et vaidlustatud otsuses esitatud põhjendusi oleks tulnud hinnata õiguskindluse ja kaitseõiguste tagamise põhimõttega seotud kaalutluste alusel, mida komisjon vääralt ei teinud.
1592
Täpsemalt märgib BofA, et kuigi komisjoni varasem otsustuspraktika ei ole talle teistes asjades siduv, nähtub varasematest otsustest siiski, et komisjon ei tuvastanud minevikus rikkumist ilma ettevõtja endaga seotud õigustatud huvita.
1593
Määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 viimases lauses on sätestatud, et õigustatud huvi korral võib komisjon teha otsuse varasema rikkumise toimumise kohta.
1594
Käesolevas asjas tuvastas komisjon, et tal oli õigustatud huvi tuvastada Natixise ja BofA rikkumine vaidlustatud otsuse põhjendustes 781–784 esitatud neljal põhjusel.
1595
Need neli põhjust on niisiis seotud esiteks asjaoluga, et Natixis ja BofA olid seotud sama ühe ja vältava rikkumisega kui teised asjasse puutuvad pangad, teiseks asjaoluga, et nende lisamine vaidlustatud otsusesse ja nende tegevuse kirjeldus olid vajalikud, et selgitada vaidlusaluse rikkumise üldist toimimist ja täielikku ulatust, kolmandaks asjaoluga, et nendele pankadele ette heidetavad tegevused olid väga tõsised, ning lõpuks neljandaks, et selline tuvastamine võimaldab kõnealuse rikkumise ohvritel nõuda kohtus kahju hüvitamist ning komisjonil kvalifitseerida adressaadiks olev pank korduvaks rikkujaks, kui ta peaks tulevikus samalaadse rikkumise toime panema.
1596
Selles kontekstis leiab Üldkohus, et komisjoni esitatud kolm esimest põhjust koos võetuna on iseenesest piisavad, et tõendada komisjoni õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise ja BofA-ga seoses.
1597
Nimelt, mis puudutab kahte esimest põhjust, siis märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 796–801 õigesti, et vaidlusaluse rikkumise tuvastamine Natixise ja BofA puhul aitas muu hulgas tõendada iga panga kauplejate vaheliste salajaste arutelude sagedust, nende suhete laadi ja selle rikkumise vältavat laadi.
1598
Täpsemalt võis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 798 BofA-ga seoses ilma vigu tegemata järeldada, et arvestades asjaolu, et BofA kaupleja aktiivne panus CODS & CHIPSi jutufoorumisse tugevdas kauplejate vastastikust sõltuvust, et säilitada kooskõlastatud tegevus ja saada sellest kasu, aitas BofA lisamine vaidlustatud otsusesse tõendada kauplejate vahelise suhte erilist laadi ja teabevahetuse regulaarsust.
1599
Samuti tugines komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 801 Natixisega seoses õigesti muu hulgas tema kaupleja katkematule osalemisele jutufoorumites, vaatamata tema tööandjate vahetumisele, et tuua välja vaidlusaluse rikkumise vältav laad.
1600
Sellega seoses ei saa Natixis ja BofA põhjendatult väita, et nende tuvastamine vaidlustatud otsuses ei olnud asjakohane ega aidanud oluliselt kaasa vaidlusaluse rikkumise tuvastamisele või rikkuva tegevuse ulatuse selgitamisele.
1601
On tõsi, et komisjon oleks võinud tugineda Natixise ja BofA osalemisega seotud asjaoludele, mida on meenutatud eespool, säilitades vaidlustatud otsuses nende pankade anonüümsuse või jättes nendega seoses vaidlusaluse rikkumise tuvastamata.
1602
Kuid vastupidi Natixise ja BofA väidetele ei ole komisjon sugugi kohustatud tõendama vajadust tuvastada rikkumine, millega seoses tema trahvi määramise õigus on aegunud. Nimelt nõuab määruse nr 1/2003 artikli 7 lõige 1 üksnes seda, et tõendatakse õigustatud huvi rikkumine tuvastada, ilma et selles oleks sätestatud mingit kohustust tõendada, et tuvastamine on vajalik. Kui panna komisjonile kohustus tõendada vajadust tuvastada vaidlusalune rikkumine, suurendaks see alusetult tõendamiskoormist, mis oleks vastuolus nimetatud artikli sõnastusega.
1603
Igal juhul on Üldkohus juba otsustanud, et asjaolu, et varasemates otsustes ei pidanud komisjon ettevõtjaid vastutavaks samaväärse käitumise eest, ei saa tekitada õiguspärast ootust, et see institutsioon hoidub tulevikus sellise tegevuse uurimisest ja karistamisest, kui komisjoni selline otsustuspraktika ümberorienteerimine – eeldusel, et see osutub tõeks – põhines asjasse puutuvate õigusnormide ulatuse õigel tõlgendusel (vt selle kohta 8. septembri 2010. aasta kohtuotsus Deltafina vs. komisjon, T‑29/05, EU:T:2010:355, punkt 428).
1604
Järelikult ei saa pelk asjaolu, et komisjonil oli võimalik jätta vaidlusalune rikkumine hagejatega seoses tuvastamata, siiski välistada tema õigustatud huvi seda teha.
1605
Mis puudutab kolmandat põhjust nende pankade tegevuse raskusastmega seoses ja mis on esile toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 783, siis leidis komisjon õigesti, et see oli eriti raske, arvestades asjaomast sektorit ja finantskriisi konteksti, milles see tegevus aset leidis.
1606
Sellega seoses ei saa Natixis ja BofA tulemuslikult tugineda sellele, et nende osalemine vaidlusaluses rikkumises oli teiste asjasse puutuvate pankadega võrreldes väiksema ulatusega. Natixis osales vaidlusaluses rikkumises veidi enam kui aasta ja viis kuud ning BofA veidi enam kui aasta ja üheksa kuud, mis ei saa kohustada komisjoni loobuma nende lisamisest vaidlustatud otsusesse ja nende rikkumise tuvastamisest.
1607
Eeltoodut arvestades heidavad Natixis ja BofA komisjonile ekslikult ette, et viimane tugines üksnes üldistele põhjustele, et tõendada oma õigustatud huvi tuvastada nende suhtes vaidlusalune rikkumine.
1608
Seega, ilma et oleks vaja analüüsida komisjoni esitatud neljanda põhjenduse sisulist põhjendatust, on viimane õiguslikult piisavalt tõendanud, et ta on õiguspärane huvi tuvastada Natixise ja BofA suhtes vaidlusalune rikkumine.
1609
Natixise ja BofA ülejäänud argumendid ei sea seda seisukohta kahtluse alla.
1610
Esimesena, mis puudutab Natixise argumente, siis ei saa ta tulemuslikult tugineda proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisele, kuna esiteks ta tegi leebema kohtlemise teatise alusel koostööd, kuid ei saanud sellest mingit kasu, arvestades seda, et komisjoni õigus talle trahvi määrata on aegunud.
1611
Ehkki sellega seoses on tõsi, et Natixise koostööpingutusi ei premeerita – kui trahvi ei vähendata –, meenutas komisjon siiski vaidlustatud otsuse põhjendustes 803 ja 804 sisuliselt õigesti, et leebema kohtlemise teatis ei näe ette, et ettevõtja vabaneb vastutusest, mis on seotud rikkumise tuvastamisega.
1612
Nimelt määratleb see teatis raamistiku, mis võimaldab komisjoni uurimise raames koostööd teinud ettevõtjaid premeerida üksnes nii, et neile antakse kaitse trahvide eest või vähendatakse selle trahvi summat (vt eelkõige selle teatise punktid 8 ja 23).
1613
Samuti märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 804 põhjendatult, et leebema kohtlemise teatise alusel koostööd tegevad ettevõtjad on selle sammu teinud pärast hoolikat järelemõtlemist ja teades põhjalikult oma enda tegevust, sh selle tegevuse kestust. Seetõttu teevad need ettevõtjad täie teadmisega koostööd ja eelkõige olles teadlikud selle teatise punktist 36, mille kohaselt komisjon ei võta seisukohta küsimuses, kas taotlust premeerida, kui tuleb ilmsiks, et see käsitleb rikkumisi, mille suhtes kohaldatakse määruse nr 1/2003 artikli 25 lõike 1 punktis b sätestatud viieaastast aegumistähtaega karistuse määramisel.
1614
Lisaks ei saa Natixis võrrelda oma olukorda ka teiste leebema kohtlemise taotlejate, st RBSi ja UBSi olukorraga, kuna erinevalt nende olukorrast oli aegunud komisjoni õigus määrata Natixisele trahvi.
1615
Lisaks, mis puudutab asjaolu, et Natixisel ei olnud võimalik oma leebema kohtlemise taotluse esitamise staadiumis kindlusega tuvastada teha, kas komisjoni õigus talle vaidlusaluses rikkumises osalemise eest trahvi määrata oli tema puhul aegunud, siis piisab, kui meenutada, et see ebakindlus on lahutamatu osa riski ja kasu analüüsist, mis eelneb ettevõtja mis tahes otsusele, kas esitada trahvide eest kaitse saamise või trahvi vähendamise taotlus või mitte, mistõttu Natixise viidatud asjaolu ei ole kohane.
1616
Sellest tuleneb, et Natixise koostöö, isegi kui seda muul viisil ei premeeritud, ei sea kahtluse alla komisjoni õigustatud huvi tuvastada selle panga puhul vaidlusalune rikkumine.
1617
Teiseks ei saa Natixis tulemuslikult tugineda ka komisjoni varasemale otsustuspraktikale määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 kohaldamisel, et kritiseerida vaidlustatud otsuse ebaproportsionaalsust ja väita, et komisjoni volituste „ebatavaline“ teostamine eeldab kõnealuse meetme proportsionaalsuse ranget uurimist, arvestades liidu õiguse selge, ootuspärase ja ühetaolise kohaldamise olulisust.
1618
Nimelt, kuna need argumendid põhinevad võrdlusel Natixise olukorra ja nende ettevõtjate olukorra vahel, kes olid seotud liidu konkurentsiõiguse rikkumist puudutavate menetlustega, tuleb need tagasi lükata, kuna komisjoni varasem otsustuspraktika ei kujuta endast konkurentsi valdkonnas trahvidele või rikkumise tuvastamisele kohaldatavat õiguslikku raamistikku ning on üksnes soovituslik (vt analoogia alusel 24. septembri 2009. aasta kohtuotsus Erste Group Bank jt vs. komisjon, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P, EU:C:2009:576, punkt 233 ja seal viidatud kohtupraktika).
1619
Teisena, mis puudutab BofA argumente, siis ei saa ta põhjendatult väita, et arvestades aega, mis jääb tema vaidlusaluses rikkumises osalemise lõpu ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahele, oleks komisjon pidanud õiguskindluse ja BofA kaitseõiguste tagamise põhimõtte adekvaatse arvessevõtmise tulemusel järeldama, et puudub õigustatud huvi tuvastada rikkumine seoses selle pangaga.
1620
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et kuigi õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine tuleb tuvastada liidu õiguse üldpõhimõtteid järgides ja et eelkõige ei luba see komisjonil oma pädevuse teostamist lõputult edasi lükata (vt selle kohta 14. juuli 1972. aasta kohtuotsus Geigy vs. komisjon, 52/69, EU:C:1972:73, punkt 21, ja 24. septembri 2002. aasta kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punkt 140), ei saa käesolevas asjas siiski tõdeda, et aja möödumine muutis BofA kaitse raskemaks.
1621
Nimelt kõigepealt, kuigi BofA vaidlusaluses rikkumises osalemise lõppemisest 6. novembril 2008 kuni seda rikkumist puudutava teabenõude saamiseni 3. märtsil 2016 möödus tõesti rohkem kui seitse aastat, tuleb siiski märkida, et ainult viis kuud möödus sellest, kui RBS esitas 11. septembril 2015 ametliku trahvide eest kaitse saamise taotluse leebema kohtlemise teatise punkti 14 tähenduses, kuni BofA-le nimetatud teabenõude saatmiseni.
1622
BofA vaidlusaluses rikkumises osalemise lõpu ja trahvide eest kaitse saamiseks esitatud nimetatud ametliku taotluse vahele jäävat ligikaudu kuue ja poole aasta pikkust perioodi ei saa aga kuidagi samastada komisjoni hooletu käitumisega ega tema suhtes tõhusalt kasutada seoses BofA kaitseõiguste rikkumisega, kuna see pank ise panustas tahtlikult niisuguse perioodi kulgemisesse, hoides kõnealust tegevust meelega salajas (vt selle kohta 6. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals vs. komisjon, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, punkt 91).
1623
Lisaks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 795 õigesti meenutab, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et tulenevalt iga ettevõtja üldisest hoolsuskohustusest oleks BofA pidanud kandma hoolt selle eest, et tema tegevust kajastavad andmed oleks hästi säilinud, eelkõige selleks, et tal oleks kohtu- või haldusmenetluse korral olemas vajalikud tõendid (vt selle kohta 12. juuli 2018. aasta kohtuotsus Prysmian ja Prysmian Cavi e Sistemi vs. komisjon, T‑475/14, EU:T:2018:448, punkt 101). Kuna komisjon saatis BofA-le teabenõuded, tuli tal seda hoolsamini tegutseda ja võtta kõik vajalikud meetmed, et hoida alles tõendid, mis mõistlikult tema käsutuses võisid olla (vt selle kohta 16. juuni 2011. aasta kohtuotsus Heineken Nederland ja Heineken vs. komisjon, T‑240/07, EU:T:2011:284, punkt 301; vt samuti analoogia alusel 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma vs. komisjon, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, punkt 152).
1624
Seejärel tuleb märkida, et BofA ei ole üksikasjalikult märkinud, kui mitte konkreetseid puuduvaid tõendeid, siis vähemalt neid vahejuhtumeid, sündmusi või asjaolusid, mis takistasid tal täita oma hoolsuskohustust ja tõid kaasa väidetavad raskused süüst vabastavate tõendite kogumisel, millele ta viitab (vt selle kohta 8. septembri 2016. aasta kohtuotsus Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma vs. komisjon, T‑471/13, ei avaldata, EU:T:2016:460, punkt 358).
1625
Samuti, kuigi BofA väidab, et aja möödumine raskendas tema arusaama ja tema tööd kauplejatevaheliste selliste arutelude tõlgendamisel, mis olid käesolevas asjas tõendid, ei toonud see pank, kes on informeeritud ja kogenud ettevõtja Euroopa riigivõlakirjade sektoris, siiski ühtegi konkreetset näidet olukorrast, kus ta ei suutnud pakkuda välja tõlgendust mõne arutelu kohta või kus ta tuvastas märkimisväärse teabe või tõendite puudumise, ning seda ei kirjalikes märkustes ega ka siis, kui talle selle kohta kohtuistungil küsimusi esitati.
1626
Vastupidi, BofA-le anti võimalus viidata kõikidele sõnumitele, mis vahetati mingil arutelupäeval, mida talle süüks pandi, nagu ta kohtuistungil sõnaselgelt kinnitas, selleks et kontekstualiseerida vaidlusalust teabevahetust, millele komisjon tugines, ja panna see kauplejate ülejäänud aruteluga perspektiivi, nii et aja möödumine iseenesest võis arutelude mõistmist mõjutada vaid vähesel määral.
1627
Samuti, kuivõrd BofA leiab, et tema arusaamist aruteludest raskendas see, et tal ei olnud võimalik ühendust võtta oma endise kauplejaga, kes oli kümme aastat varem pangast lahkunud, siis ei ole see pank esitanud ühtegi tõendit ega prima facie tõendit, mis kinnitaks, et see pank oli tõepoolest üritanud nimetatud kauplejaga ühendust võtta, aga see ei andnud tulemust.
1628
Lõpuks, mis puudutab BofA argumente selle kohta, et leebema kohtlemise taotlejad esitasid valikuliselt nende käsutuses olevaid tõendeid ja need avaldused olid BofA suhtes piiratud tõendusliku väärtusega, siis piisab, kui tõdeda ühest küljest, et aja möödumine seda valikulisust ei mõjuta, ja teisest küljest, et BofA sai haldusmenetluses esitada oma seisukohad kõikide toimikumaterjalide kohta, mistõttu ei saa need argumendid tõendada ega kinnitada tema kaitseõiguste rikkumist.
1629
Teiseks ei saa nõustuda BofA argumendiga, et komisjon võttis õiguskindluse nõudeid arvestades vaidlustatud otsuse vastu hilinenult, kuna siinses asjas ei seisne küsimus komisjoni hooletuses haldusmenetluse alustamisel või lõpetamisel, vaid lihtsas ja objektiivses aja kulgemises alates rikkumises osalemise lõpetamisest, mille kohta ei ole väidetud, et komisjon oli sellest teadlik, ega isegi, et ta oleks saanud olla ja pidanud olema sellest teadlik sellisel hetkel, mis oleks tal võimaldanud alustada oma uurimist varem (vt selle kohta 6. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals vs. komisjon, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, punkt 90).
1630
Pärast seda, kui komisjon oli 29. jaanuaril 2016 saatnud erinevad teabenõuded, tegi ta 31. jaanuaril 2019 asjaomastele pankadele teatavaks vastuväited, kuulas nende vastuväidete adressaadid ära ajavahemikus 22.–24. oktoobrini 2019 ning võttis vaidlustatud otsuse vastu 20. mail 2021. See sündmuste kulg ei viita aga kindlasti menetluse ebamõistlikule kestusele (vt selle kohta 6. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Sumitomo Chemical ja Sumika Fine Chemicals vs. komisjon, T‑22/02 ja T‑23/02, EU:T:2005:349, punkt 90).
1631
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et komisjon võis vigu tegemata tuvastada vaidlusaluse rikkumise Natixise ja BofA suhtes.
1632
Järelikult tuleb Natixise esimene väide ja kolmanda väite teine osa ning BofA teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
b)
Väited, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 784 esitatud neljanda põhjusega on rikutud Natixise ja BofA kaitseõigusi
1633
Natixis heidab oma teises väites ja BofA oma teise väite esimeses osas komisjonile ette nende kaitseõiguste rikkumist, kuna komisjon tõi vaidlustatud otsuse põhjenduses 784 välja neljanda põhjuse, et näidata oma õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine, mida vastuväiteteatises ei olnud esitatud.
1634
Sellega seoses nähtub eespool punktidest 1588–1631, et komisjoni õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise ja BofA puhul on piisavalt tõendatud vaidlustatud otsuse põhjendustes 781–783 esitatud põhjustega. Järelikult ei saa vaidlustatud otsuse põhjenduses 784 esinev võimalik rikkumine seada kahtluse alla komisjoni õigustatud huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine Natixise ja BofA puhul.
1635
Igal juhul ei rikkunud komisjon Natixise ja BofA kaitseõigusi, kui ta leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 784, et tema huvi tuvastada vaidlusalune rikkumine oli samuti põhjendatud, kuna ühest küljest võimaldaks selline järeldus tal kvalifitseerida need pangad korduvrikkujateks, kui nad peaksid tulevikus sarnase rikkumise toime panema, ja teisest küljest lihtsustaks see järeldus kahju hüvitamise hagi esitamist selles rikkumises osalenud ettevõtjate vastu.
1636
Pelk asjaolu, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 784 on lisatud neljas põhjus, ei tähenda, et nendele pankadele pannakse süüks rikkumisi, mis erinevad juba vastuväidetes viidatud rikkumistest, või võetakse arvesse faktilisi asjaolusid ja õiguslikke kvalifikatsioone, mille kohta neil ei olnud võimalust oma seisukohta väljendada, kuna vastuväidete põhjenduses 685 tõi komisjon selgelt välja oma kavatsuse tuvastada vaidlusalune rikkumine nende pankade suhtes vaatamata sellele, et tema õigus määrata neile trahv oli aegunud.
1637
Seega ei saa see erinevus vastuväidete ja vaidlustatud otsuse vahel viia järelduseni, et Natixise ja BofA kaitseõigusi on rikutud, arvestades eespool punktides 116 ja 117 meenutatud nõudeid, mida komisjon on kohustatud asjaomaste ettevõtjate kaitseõiguste järgimise tagamiseks täitma.
1638
See järeldus kehtib seda enam huvi kohta lihtsustada kahju hüvitamise hagide esitamist riigisisestes kohtutes.
1639
Sellisele õigustatud huvile tuginedes piirdus komisjon nimelt sellega, et tõi välja tagajärjed, mis paratamatult kaasnevad ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu rakendamisega. Sellega seoses on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et igaühel on õigus nõuda konkurentsivastase tegevusega tekitatud kahju hüvitamist (vt selle kohta 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Courage ja Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, punkt 26, ja 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Manfredi jt, C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, punkt 60), kuna sellised hagid aitavad kaasa tõhusa konkurentsi säilitamisele liidus, heidutades kokkuleppeid või tegevusi – sageli salajasi –, mis võivad konkurentsi piirata või kahjustada (vt selle kohta 6. novembri 2012. aasta kohtuotsus Otis jt, C‑199/11, EU:C:2012:684, punkt 42, ja 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt, C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 44).
1640
Sellest tuleneb, et kui lugeda vastuväidete põhjendust 685, millest nähtub selgelt komisjoni kavatsus tuvastada nende suhtes vaidlusalune rikkumine, siis võisid Natixis ja BofA mõistlikult ette näha, et selline tuvastamine lihtsustaks tingimata neile kahele pangale süüks pandava konkurentsivastase tegevuse tõttu kannatanute poolt riigisisestele kohtutele esitatavaid võimalikke kahju hüvitamise hagisid.
[…]
6.
UBSi, UniCrediti ja Nomura väited, et puuduvad põhjendused, kaitseõigusi on rikutud ja tehtud vigu iga selle ettevõtja trahvi kindlaksmääramisel
[…]
1652
Teiseks kritiseerib UBS oma esimeses väites, teise väite esimeses osas ning kolmandas kuni viiendas väites, UniCredit oma seitsmendas ja kaheksandas väites ning Nomura oma kuuendas väites meetodit, mida komisjon kasutas neile määratud asendusväärtuste ja nende summade kindlaksmääramisel.
1653
Kolmandaks väidavad UniCredit ja Nomura kumbki oma üheksandas väites, et komisjon tegi vigu nende suhtes kohaldatud raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel (suuniste punktid 20–23).
1654
Neljandaks väidab UniCredit oma kümnenda väite esimeses osas, et komisjon rikkus lisasumma määra kindlaksmääramisel karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet.
1655
Teisest küljest vaidlevad UniCredit ja Nomura kumbki oma kümnendas väites vastu komisjoni poolt neile määratud trahvide põhisumma kohandamisele ning sellele, et ei kasutatud suuniste punkti 37.
1656
Neid etteheiteid, mis puudutavad nende vastavate trahvisummade arvutamist, uuritakse järgemööda ja eespool punktides 1647–1655 esitatud järjekorras.
a)
Väited, et UBSi ja Nomura vastavate trahvide kindlaksmääramisel on rikutud nende kaitseõigusi
1657
UBS väidab oma teise väite teises osas ja Nomura oma kaheksandas väites, et komisjon rikkus nende kaitseõigusi, kuna ta ei võimaldanud neil haldusmenetluse algusest peale aru saada asendusväärtuse kindlaksmääramiseks kasutatud meetodist ja seega seda tulemuslikult vaidlustada.
1658
Sellega seoses väidab UBS, et vastuväiteteatises oleks komisjon pidanud üksikasjalikult selgitama oma arvutusmeetodit, kuna ta tugines arvulisele mudelile, milles vähendusteguril oli keskne roll.
1659
Nomura väidab omakorda, et enne trahve käsitleva kirja saamist ja seega suurema osa haldusmenetluse jooksul ei olnud tal asendusväärtuse arvutamise kohta konkreetseid üksikasju, välja arvatud vastuväidetes märgitud tinglikud väärtused. Lisaks täpsustas komisjon pärast trahve käsitlevat kirja oma metodoloogiat üksnes kahepoolselt, võimaldamata Nomural suuliselt tõstatada selle metodoloogiaga seotud probleeme enne 22. märtsi 2021. aasta töökoosolekut. Komisjon avaldas aga sellel töökoosolekul algse metoodikaga võrreldes olulisi muudatusi, mille kohta ei esitatud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist ühtegi kirjalikku selgitust, välja arvatud 25. märtsi 2021. aasta ebatäpne e-kiri.
1660
Kõigepealt tuleb märkida, et oma teise väite teises osas heidab UBS komisjonile samal ajal ette põhjendamiskohustuse rikkumist ja tema kaitseõiguste rikkumist ning tugineb põhjendamiskohustuse suhtes kohaldatavale kohtupraktikale – nimelt 24. septembri 2019. aasta kohtuotsuse HSBC Holdings jt vs. komisjon (T‑105/17, EU:T:2019:675) punktidele 342–348 või 10. juuli 2019. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Icap jt (C‑39/18 P, EU:C:2019:584) punktidele 30 ja 31 –, et tõendada tema kaitseõiguste rikkumist.
1661
Need kaks väidet on aga erinevad. Esimene puudutab vaidlustatud otsuse sisu, samas kui teine – mida UBS pealegi vähe põhjendab – puudutab selle otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluse käiku ja eelkõige asjaomaste pankade õiguse olla selles menetluses ära kuulatud järgimist.
1662
Seega uuritakse järgnevates punktides 1663–1675 ainult argumente, mis puudutavad väidet Nomura ja UBSi kaitseõiguste rikkumise kohta, samas kui argumente vaidlustatud otsuse põhjenduse puudumise kohta on käsitletud tagapool punktides 1684–1695.
1663
Sellega seoses olgu meenutatud, nagu märgib ka komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 835, peab ta selleks, et täita oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud, vastuväidetes otseselt märkima, et ta uurib, kas asjaomastele ettevõtjatele tuleb trahve määrata, ning mainib peamisi faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mille tõttu võidakse trahv määrata, näiteks väidetava rikkumise raskus ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest (vt 6. juuli 2017. aasta kohtuotsus Toshiba vs. komisjon, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
1664
Kohtupraktikast nähtub samuti, et kui komisjon on seevastu viidanud trahvide arvutamise aluseks olevatele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, ei ole tal kohustust täpsustada, millisel moel ta neid asjaolusid trahvisumma kindlaksmääramisel kasutada kavatseb (vt 6. juuli 2017. aasta kohtuotsus Toshiba vs. komisjon, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika), ega ka kavandatavate trahvide taset ja ammugi mitte nende täpset suurust (vt selle kohta 24. septembri 2009. aasta kohtuotsus Erste Group Bank jt vs. komisjon, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P, EU:C:2009:576, punkt 182 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Campine ja Campine Recycling vs. komisjon, T‑240/17, ei avaldata, EU:T:2019:778, punkt 360).
1665
Kui komisjon kavatseb siiski arvutada trahve viisil, mis kaldub kõrvale tema kehtestatud meetodist, põhjendab ta seda vastuväidetes selle kohta eraldi viitega (vt selle kohta 18. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Coop de France bétail et viande jt vs. komisjon, C‑101/07 P ja C‑110/07 P, EU:C:2008:741, punkt 50).
1666
Käesoleval juhul tuleb aga tõdeda, et komisjon täitis talle pandud nõuded.
1667
Nimelt täpsustas komisjon vastavalt Nomurale ja UBSile saadetud vastuväidetes kohustuslikke kriteeriume eeldatava rikkumise raskuse ja kestuse kohta ning selle kohta, et rikkumine oli toime pandud tahtlikult (vt vastuväidete põhjendused 680–683 ja 694–698), vastavalt eespool punktides 1663 ja 1664 meenutatud kohtupraktikale.
1668
Komisjon märkis selles ka, et kuigi ta kohaldas suunistes kehtestatud meetodit, ei kavatsenud ta lähtuda mitte nende teenuste müügiväärtusest, mida osutasid asjaomased pangad väidetava rikkumisega seoses, vaid selle asendusväärtusest, mis arvutati iga panga poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil kaubeldud tingliku väärtuse aastapõhiste summade alusel, mille suhtes kohaldatakse „tegurit, mis võtab arvesse finantssektori, eelkõige Euroopa riigivõlakirjade sektori eripärasid, ja mis võimaldaks komisjonil arvutada piisava hoiatava mõjuga trahvi“ (vt vastuväidete põhjendused 686–692). Lisaks täpsustas komisjon iga asjaomast panka eraldi puudutavas konfidentsiaalses lisas 2 tinglike väärtuste ja aastapõhiste tinglike väärtuste täpse summa, mida ta kavatses aluseks võtta.
1669
Haldusmenetluse käigus saatis komisjon ka Nomurale ja UBSile trahve käsitleva kirja, selgitades üksikasjalikult nende suhtes kohaldatava asendusväärtuse arvutamise korda. Ta kirjeldas selles ühest küljest üksikasjalikult meetodit arvutamaks neid tinglikke väärtusi, mille koguväärtus oli märgitud vastuväidetes (vt trahve käsitleva kirja punktid 5 ja 8–10), ning teisest küljest kohandamisteguri taset, mida ta kavatses kasutada, ja selle arvutamise korda, viidates üksikasjalikele matemaatilistele valemitele ja esitades andmed, mille alusel neid valemeid kohaldati (vt trahve käsitleva kirja punktid 11–38). Lisaks võimaldas ta asjasse puutuvatel pankadel esitada oma kirjalikud märkused selle kirja sisu kohta.
1670
Mis puudutab täpsemalt UBSi, siis tuleb samuti märkida, et alates 2017. aasta juulist osales pank enda sõnul „konstruktiivsetes aruteludes selle üle, kuidas kõige paremini mõõta „müügiväärtust“ Euroopa riigivõlakirju puudutava komisjoni uurimise raames“, mille tulemusel toimus 11. juulil 2017 koosolek ning see pank saatis 23. novembril 2017 16-leheküljelise kirja pealkirjaga „Case 40324 EGB – „Value of Sales“ – Q&A“. Lisaks anti sellele pangale võimalus esitada oma märkused komisjoni kavandatud meetodi kohta nii kirjalikes märkustes (19. aprilli 2019. aasta vastus vastuväidetele, 2. oktoobri 2019. aasta kiri, 17. veebruari 2020. aasta kiri) kui ka suulistes märkustes (22.–24. oktoobri 2019. aasta ärakuulamine). UBS märgib, et nendel juhtudel, mis leidsid aset enne trahve käsitleva kirja saatmist, esitas ta oma argumendid asendusväärtuse arvutamise kohta ja asjaolu kohta, et see peaks põhinema tema „tehingute netoväärtusel“, mida on vajaduse korral kohandatud. Pärast trahve käsitleva kirja saatmist ja UBSi märkuste esitamist selle kirja kohta toimus 14. märtsil 2021 töökoosolek.
1671
Samuti rõhutas Nomura oma menetlusdokumentides, et juba enne trahve käsitlevat kirja anti talle võimalus esitada mitu korda oma märkused selle trahvi arvutamise meetodi kohta, mida komisjon kavatses talle määrata (vastuväidete kohta esitatud 14. mai 2019. aasta vastus ja 23. detsembri 2019. aasta kiri), ning et pärast seda kirja sai ta komisjonilt ka „täiendavaid selgitusi“ kahepoolse arutelu raames (9. detsembri 2020. aasta e-kiri), sai tõstatada „konkreetseid seisukohti“22. märtsil 2021 toimunud töökoosolekul ja sai 25. märtsi 2021. aasta e-kirjaga teada tinglike väärtuste ja vähendusteguri koguväärtuse, mida komisjon kavatses lõpuks tema suhtes kasutada.
[…]
b)
Väited, et UBSile, UniCreditile ja Nomurale määratud trahvisummade kindlaksmääramisel on tehtud vigu
[…]
1) UBSi teise väite esimene osa, mille kohaselt trahvi põhisumma määrati kindlaks vastuolus suunistega
[…]
1702
UBSi see argument lähtub vaidlustatud otsuse põhjenduse 822 väärast tõlgendamisest. Selles põhjenduses ei kohaldanud komisjon pangale määratud asendusväärtusele sugugi mingit „diskontotegurit“, vaid põhjendas lihtsalt sellise väärtuse kasutamist põhjustega, mis olid seotud muu hulgas UBSile määratud trahvi sobiva laadiga ning eelkõige selle proportsionaalsuse ja hoiatava laadiga.
1703
Lisaks, nagu eespool punktides 1680 ja 1682 on märgitud, ei kaldunud komisjon kõrvale suunistes määratletud üldmeetodist ega kasutanud ka suuniste punkti 37.
1704
Igal juhul tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et hoiatav mõju kujutab endast trahvi eesmärki ja üldist nõuet, millest komisjon peab juhinduma kogu trahvi arvutamise protsessi jooksul, ning hoiatava mõju eesmärk ei eelda ilmtingimata seda, et nimetatud arvutus sisaldab konkreetset etappi, milles hinnatakse tervikuna kõiki kohaseid asjaolusid selle eesmärgi saavutamiseks (vt selle kohta 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Saint-Gobain Glass France jt vs. komisjon, T‑56/09 ja T‑73/09, EU:T:2014:160, punkt 380 ja seal viidatud kohtupraktika).
1705
Seega tuleb UBSi teise väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata osas, milles see puudutab trahvi põhisumma kindlaksmääramist viisil, mis ei ole suunistega kooskõlas.
1706
UBS heidab samas esimeses osas ette ka seda, et komisjon rikkus suuniseid, kui ta võttis asendusväärtuse arvutamisel aluseks tinglikud väärtused või kui ta ei võtnud arvesse finantsasutuste tegevust käsitlevate liidu õigusnormide alusel arvutatud müügiväärtust, siis tuleb märkida, et see kriitika, mis on samuti esitatud tema esimeses väites, on suunatud komisjoni kasutatud meetodi vastu. Seega analüüsitakse neid tagapool punktides 1786–1800, kui vastatakse väidetele, mis puudutavad asendusväärtuse kindlaksmääramisel tehtud vigu.
2) Väited, et UBSile, UniCreditile ja Nomurale määratud trahvide põhisummade kindlaksmääramisel on tehtud vigu
1707
Nagu on meenutatud eespool punktides 1643 ja 1644, arvutas komisjon UBSile, Nomurale ja UniCreditile määratud trahvide põhisummad järgmiselt:
Asendusväärtus
Raskuskoefitsient
Kestuskoefitsient
Põhisumma muutuv osa
Lisasumma hoiatava mõju tagamiseks
Põhisumma
UBS
298 490 616
18%
4,83
259 686 836
53 728 311 (18%)
313 415 000
UniCredit
350 132 029
17%
0,17
9 920 407
59 522 445 (17%)
69 442 000
Nomura
392 646 351
18%
0,83
58 896 953
70 676 343 (18%)
129 573 000
1708
Oma väidetes trahvi põhisumma arvutamise kohta väidavad UBS, UniCredit ja Nomura kõigepealt, et komisjon tegi vigu vastavate asendusväärtuste kindlaksmääramisel.
1709
Seejärel väidavad UniCredit ja Nomura, et komisjon tegi vigu nende vastavate raskuskoefitsientide kindlaksmääramisel.
1710
Lõpuks väidab UniCredit, et komisjon kohaldas hoiatava mõju tagamiseks määratava lisasumma kindlaksmääramisel ekslikku määra.
i) Väited, mis puudutavad vigu asendusväärtuse kindlaksmääramist
1711
Nagu meenutati eespool punktis 1643, leidis komisjon, et iga asjaomase panga trahvisumma kindlaksmääramiseks oli kohane arvutada asendusväärtus.
1712
Võttes arvesse Euroopa riigivõlakirjade eripära, märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 815 ja 816, et asendusväärtuse arvutamise lähtepunktiks tuleb võtta nende Euroopa riigivõlakirjade tingliku koguse ja väärtuse (edaspidi koos „tinglikud väärtused“), millega asjaomased pangad järelturul kauplesid vaidlusaluses rikkumises osalemise individuaalsel perioodil, välja arvatud need, millega kaubeldi esmasturul, et vältida nende väärtuste topeltarvestust.
1713
Sellega seoses, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 817 ja 819, määras komisjon vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil iga asjaomase panga poolt EMPs asuvate vastaspooltega kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tinglikud väärtused järgmiselt:
„Keelatud kokkuleppes osalemise individuaalsel perioodil kaubeldud tinglikud väärtused määrati terve aasta kohta kindlaks teguri abil, mis on seotud individuaalse osalemise kestusega, jagades kogusumma rikkumises osalemise kuude arvuga ning korrutades seejärel selle igakuise keskmise 12-ga.“
1714
Komisjon otsustas seega jätta arvesse võtmata iga asjaomase panga vaidlusaluses rikkumises osalemise viimase täisaasta tinglikud väärtused ja kaldus kõrvale suuniste punktist 13 (vaidlustatud otsuse põhjendused 817 ja 819).
1715
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 821 ja 822 märkis komisjon seejärel, et Euroopa riigivõlakirjadega kaubeldi järelturul hinnaga, mis oli väljendatud protsendina nende nominaalväärtusest. Ta järeldas sellest, et nende tehingute tulu kajastati iga omandatud Euroopa riigivõlakirja ostuhinna ja müügihinna marginaalis, mille kauplejad seejärel edasi müüsid (bid-ask spread), ning et seda marginaali suurust tuleb asendusväärtuse arvutamisel arvesse võtta.
1716
Selleks leidis komisjon, et iga asjaomase panga puhul arvesse võetud tinglikud väärtused tuleb korrutada teguriga, mis põhineb sellel riskimarginaalil (edaspidi „kohandamistegur“), st igale pangale omase keskmise riskimarginaaliga, mida on poole võrra vähendatud, et võtta arvesse asjaolu, et iga panga tehtud ostu- või müügitehing moodustab vaid poole mingi Euroopa riigivõlakirja tervest ostu- ja edasimüümise tehingust (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 822–824).
1717
Igale asjaomasele pangale kohaldatava kohandamisteguri arvutamiseks otsustas komisjon esiteks kasutada 32 tüüpilist Euroopa riigivõlakirja kategooriat, mille on emiteerinud kaheksa emitenti ja mis on jagatud nelja järelejäänud lõpptähtaja alusel (0–3 aastat, 3–7 aastat, 7–10 aastat ja üle 10 aasta), võttes arvesse märkusi, mille asjaomased pangad esitasid pärast trahve käsitleva kirja saamist (vaidlustatud otsuse põhjendused 827 ja 846).
1718
Komisjon võttis iga asjaomase panga puhul aluseks konkreetse kaalu kõigi 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria kohta, mille ta tõi välja vaidlustatud otsuse 2. lisa tabelis 2 ja mis näiteks UniCrediti puhul oli järgmine:
1719
Teiseks, iga asjaomase panga ja iga vaidlusaluses rikkumises osalemise päeva kohta taastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 826 esitatud meetodi kohaselt igapäevase riskimarginaali järgmiselt:
1720
See igapäevane riskimarginaal seisnes seega iga asjaomase panga puhul iga aluseks võetud 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria igapäevaste riskimarginaalide keskmises, mida oli kaalutud tinglike väärtuste alusel, mida iga pank oli kaubelnud emitendi ja lõpptähtaja kaupa (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 828).
1721
Iga tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria riskimarginaali kindlakstegemiseks kasutas komisjon Bloombergi platvormilt saadud avalikke andmeid, mida ta pidas täpseimateks olemasolevateks andmeteks (vaidlustatud otsuse põhjendused 828 ja 852).
1722
See platvorm võimaldab teada saada iga tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria puhul turu keskmise riskimarginaali iga päeva lõpus (end-of-day spread), mis on arvutatud Bloomberg BGN composite price source’i (edaspidi „BGNi andmed“) alusel, mis põhineb mitme maakleri täitmisele pööratavatel ja indikatiivsetel noteeringutel (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 828 ja 1410. joonealune märkus).
1723
Kolmandaks arvutas komisjon iga asjaomase panga puhul lõpliku riskimarginaali, kasutades vaidlustatud otsuse põhjenduses 825 viidatud meetodi alusel igapäevaste riskimarginaalide aritmeetilist keskmist, mis vastab päevadele, mil ta osales vaidlusaluses rikkumises (UBSi puhul 1278 päeva, UniCrediti puhul 57 päeva ja Nomura puhul 225 päeva), millele on viidatud eespool punktis 1719, järgmiselt:
1724
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 831 ja 832 võttis komisjon UBSi puhul aluseks lõpliku riskimarginaali 0,070% ja seega kohandamisteguriks 0,035%, ümardatuna allapoole kolmanda kümnendkohani, mis vastab asendusväärtusele 298490616 eurot. UniCrediti puhul võttis ta aluseks lõpliku riskimarginaali 0,169% ja seega kohandamisteguriks 0,084%, mis ümardati allapoole kolmanda kümnendkohani, mis vastas asendusväärtusele 350132029 eurot. Nomura puhul võttis ta aluseks lõpliku riskimarginaali 0,134% ja seega kohandamisteguriks 0,066%, mis ümardati allapoole kolmanda kümnendkohani, mis vastas asendusväärtusele 392646351 eurot.
1725
Nende arvutuste üksikasjad on esitatud vaidlustatud otsuse konfidentsiaalses lisas 2, mis on igale asjaomasele pangale omane ja neile eraldi teatavaks tehtud.
1726
Selles kontekstis kritiseerivad UBS, UniCredit ja Nomura nende puhul kasutatud asendusväärtusi.
1727
Esiteks heidavad UBS, UniCredit ja Nomura komisjonile ette sellise asendusväärtuse kasutamist, mis ei ole kuidagi seotud nende majandustegevusega.
1728
Teiseks heidab UBS komisjonile ette õigusnormi rikkumist, kuna ta ei kohaldanud direktiivi 86/635, et arvutada tema suhtes kohaldatavat asendusväärtust.
1729
Kolmandaks heidavad UBS, UniCredit ja Nomura komisjonile ette vigu asendusväärtuse arvutamise meetodi väljatöötamisel ja selle üldisel rakendamisel.
1730
Neljandaks heidavad UniCredit ja Nomura komisjonile ette asendusväärtuse arvutamisel tehtud vigu nende konkreetse olukorraga seotud põhjustel.
– UBSi, UniCrediti ja Nomura kriitika, mis põhineb asjaolul, et nende suhtes aluseks võetud asendusväärtused ei ole seotud nende majandustegevusega
1731
UBS väidab oma kahes esimeses väites ja Nomura oma kuuenda väite esimeses osas sisuliselt, et otsus võtta asendusväärtuse arvutamise lähtepunktiks asjaomaste pankade kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tinglikud väärtused viib selleni, et komisjon võtab aluseks väärtuse, mis ei esinda nende majandustegevust.
1732
Nimelt ei ole need tinglikud väärtused mitte hinnanäitaja, vaid koguse näitaja. Seega tuleks lähtuda asjaomaste pankade osutatud teenuste väärtusest, mis vastab ostu ja müügi marginaalile, mitte aga vahetatud varade alusväärtusest, mille suhtes seejärel kohaldatakse väga suurt kohandamistegurit.
1733
Nomura väidab samuti, et komisjon ei saanud tema puhul arvesse võtta tinglikke väärtusi, mis on seotud Euroopa riigivõlakirjadega kauplemisega järelturul, ilma et ta oleks tõendanud tema osalemist rikkumises sellel turul. Koos UniCreditiga, kes väidab seda oma seitsmendas väites, väidab Nomura veel, et komisjon ei saanud arvesse võtta ka kõigi Euroopa riigivõlakirjadega seotud tinglikke väärtusi, arvestades piiratud arvu Euroopa riigivõlakirju ja pakkumismenetlusi, mida nende suhtes ette heidetud asjaomastel aruteludel käsitleti.
1734
Sellega seoses tuleb meenutada, et asendusväärtuse kindlaksmääramiseks võttis komisjon aluseks kaheetapilise meetodi, mille tulemusel määras ta kindlaks iga asjaomase panga puhul esiteks tinglikud väärtused, millega nad järelturul kauplesid nende vastavatel vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodidel, ja seejärel kohaldas nendele pankadele kohandamistegurit, mis arvutati lähtuvalt asjaolust, mida mainiti vaidlustatud otsuse põhjenduses 812 ja mille kohaselt „sellised finantstooted nagu Euroopa riigivõlakirjad ei tekita müüki selle sõna tavapärases tähenduses, kuna […] nende tulu tuleneb kauplejate poolt omandatud ja seejärel müüdud võlakirja ostu- ja müügihinna erinevusest“.
1735
Sellest tuleneb, et komisjon võttis tegelikult selle asendusväärtuse arvutamise lähtepunktiks summa, mis esindab rohkem kogust kui väärtust, mida ta on oma menetlusdokumentides ka sõnaselgelt tunnistanud.
1736
Siiski võimaldas kohandamisteguri arvutamise meetod, mida meenutati eespool punktides 1711–1724 ja mida kohaldati iga asjaomase panga tinglikele väärtustele, võtta komisjonil asendusväärtusena aluseks summa, mis on väärtuse näitaja, ja seda isegi siis, kui selle asendusväärtuse arvutamise lähtepunkt on koguse näitaja.
1737
Nimelt võimaldab see, kui iga asjasse puutuva panga poolt kaubeldud tinglikele väärtustele kohaldatakse poolt ostu- ja müügihinna keskmisest marginaalist (lõplik riskimarginaal), tuvastada summad, millega asjaomased pangad kasumit või kahjumit teenivad.
1738
Sellega seoses ei saa UBS komisjonile tulemuslikult ette heita, et viimane võttis aluseks poole lõplikust riskimarginaalist, mitte madalama määra, kuna see määr „on [küll] teoreetiline ja põhineb parimal võimalikul tulemusel, kuid see ei tugine tegelikule teabele“, kuna komisjon ei saanud tugineda oma trahvi arvutamise meetodis üksnes osale asjaomaste pankade tegevusest, isegi kui see on rekonstrueeritud.
1739
Seda tehes kajastab asendusväärtus asjaomaste pankade tegevust, sõltumata sellest, kas see tegevus on kasumlik või kahjumlik.
1740
Pelk asjaolu, et selle asendusväärtuse kindlaksmääramise tulemusel võttis komisjon aluseks tinglikud väärtused, mis vastasid sadadele miljarditele eurole, ning kohaldas seejärel nende suhtes kohandamistegurit, mis vähendas neid rohkem kui 99%, ei saa iseenesest lahutada asjaomaste pankade majandustegevust sellest asendusväärtust.
1741
Samuti ei diskrimineeri see sama asjaolu, nagu väidab UBS, Euroopa riigivõlakirjade sektoris tegutsevaid finantsasutusi, võrreldes teiste majandussektorite ettevõtjatega, kuna esimestele määratakse kõrgemad trahvid kui teistele.
1742
Nimelt tuleneb komisjoni kasutatud arvutusmeetod üksnes Euroopa riigivõlakirjade sektori eripärast, mida ei ole vaidlustatud, sest see sektor ei tekita müüki selle sõna tavatähenduses (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 812), ja mis – nagu märkis UBS – viib selleni, et „[selle panga poolt] kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tingliku väärtuse aastapõhine maht on peaaegu 20 korda suurem kui mis tahes muu sektori keskmine müügiväärtus“.
1743
Seega väidavad UBS ja Nomura ekslikult, et iga asjaomase panga poolt kaubeldud tinglike väärtuste kasutamine asendusväärtuse arvutamise lähtepunktina viis selleni, et komisjon võttis aluseks väärtuse, mis ei ole seotud nende pankade majandustegevusega, rikkudes võrdse kohtlemise põhimõtet.
1744
Nomura väidab samuti vääralt, et tema puhul võttis komisjon aluseks nominaalsummad, mis ületasid tema osalemise ulatuse vaidlusaluses rikkumises, ning seetõttu lahutas tema asendusväärtuse ja tema majandustegevuse.
1745
Nagu nähtub Nomura kolmanda kuni viienda väite tagasilükkamisest eespool punktis 1400, tuvastas komisjon õigesti, et 18. jaanuarist kuni 28. novembrini 2011 osales see pank vaidlusaluse ühe ja vältava rikkumise kõigis osades, mis puudutas kogu Euroopa riigivõlakirjade sektorit – st nii nende võlakirjade esmas- kui järelturgu – ja tervet EMPd.
1746
Järelikult oli komisjonil täielik õigus kasutada Nomura puhul tinglikke väärtusi, mis olid seotud Euroopa riigivõlakirjadega, millega see pank järelturul kauples.
1747
Samal põhjusel ja vastupidi Nomura väidetule võis komisjon tema puhul arvesse võetud tinglike väärtuste hulka arvata Euroopa riigivõlakirjadega seotud summad, millega ta küll tegelikult ei kaubelnud, või summad, mis olid seotud pakkumismenetlustega, milles ta ei osalenud, kuna need puudutasid vaidlusaluse rikkumise kohaldamisalasse kuuluvaid Euroopa riigivõlakirju.
1748
Nimelt ei saa asendusväärtust – sarnaselt müügiväärtusega – arvutada üksnes nende tehingute alusel, mille puhul on tõendatud, et keelatud kokkulepe neid tegelikult mõjutas, kuna vastasel juhul vähendataks kunstlikult konkreetse ettevõtja toime pandud rikkumise majanduslikku tähtsust ja seega kallutaks komisjoni määrama trahve, millel puudub tegelik seos asjaomase keelatud kokkuleppe kohaldamisalaga (vt analoogia alusel 12. novembri 2014. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punktid 57 ja 58), kuid seda võib sarnaselt käesoleva asjaga arvutada kõikide tehingute alusel, mis kuuluvad selle keelatud kokkuleppe kohaldamisalasse (vt selle kohta 16. juuni 2011. aasta kohtusus Team Relocations jt vs. komisjon, T‑204/08 ja T‑212/08, EU:T:2011:286, punkt 64).
1749
Käesolevas asjas on selline valik seda põhjendatum, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 841 märkis komisjon, ilma et Nomura oleks talle selles küsimuses vastu vaielnud, et „arutelud teatud konkreetsete Euroopa riigivõlakirjade kohta [võisid] mõjutada selliste teiste Euroopa riigivõlakirjade hindu ja strateegiat, mida otsesõnu ei [olnud] arutatud“.
1750
Eeltoodut arvestades tuleb UBSi esimeses ja teises väites sisalduv kriitika, UniCrediti seitsmendas väites sisalduv kriitika ja Nomura kuuenda väite esimeses osas sisalduv kriitika, mille kohaselt ei olnud nende puhul aluseks võetud asendusväärtus seotud nende majandustegevusega, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
– UBSi kriitika, mille kohaselt oli komisjon kohustatud kohaldama direktiivis 86/635 sätestatud meetodit käibe kindlaksmääramiseks
1751
UBS väidab oma kahes esimeses väites, et võttes asendusväärtuse arvutamise lähtepunktiks tinglikud väärtused, millega asjaomased pangad kauplesid, rikkus komisjon liidu finantsasutuste majandustegevuse väärtuse hindamise suhtes kohaldatavat erinormi, see tähendab direktiivi 86/635, ning rikkus seetõttu õigusnormi.
1752
Nimelt näeb see direktiiv ette konkreetse meetodi finantsteenuste vahendajate käibe arvutamiseks.
1753
Selles osas tuleb märkida, et direktiiv 86/635 näeb tõepoolest ette krediidi- ja finantsasutuste raamatupidamise aastaaruannete ja konsolideeritud aruannete esitamise kooskõlastamise. Siiski on selle direktiivi eesmärk üksnes tagada „raamatupidamise aastaaruannete ja konsolideeritud aruannete võrreldavuse parandamine“ ning selle eesmärk ei ole sugugi kehtestada eelkõige komisjonile konkreetset meetodit nende asutuste müügiväärtuse kindlaksmääramiseks nende trahvide arvutamisel, mille see institutsioon neile liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest määrab.
1754
Seda järeldust kinnitab kohtupraktika, mille kohaselt juhul, kui komisjon kaldub suunistest täielikult või osaliselt kõrvale – nagu käesolevas asjas seoses müügiväärtuse kindlaksmääramisega suuniste punkti 13 tähenduses –, on tal määruse nr 1/2003 artikli 23 lõigetes 2, 3 ja 4 kehtestatud piirides ulatuslik kaalutlusõigus liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide arvutamise meetodi puhul (vt selle kohta 12. novembri 2014. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Icap jt, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
1755
Asjaolu, et komisjon nõudis UBSi raamatupidamisandmeid, mis olid koostatud kooskõlas direktiiviga 86/635, et analüüsida määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 kehtestatud trahvi ülempiiri võimalikku kohaldamist tema suhtes, või ka asjaolu, et nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (ELT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 140) artikli 5 lõike 3 punkt a näeb ette, et krediidiasutuste ja muude finantsasutuste puhul kasutab komisjon käibe asemel „direktiivis 86/635 […] sätestatud [teatud] tulude summat“, ei sea eelmises punktis tehtud järeldust kahtluse alla.
1756
Nimelt on direktiivis 86/635 sätestatud krediidiasutuste ja muude finantsasutuste käibe arvutamise meetodi kasutamise eesmärk eelmises punktis viidatud kahe sätte kohaldamisel määrata teatud kindla tulu summaga kindlaks „finantsasutuse majanduslik suurus“ UBSi enda sõnade kohaselt.
1757
Seevastu käesolevas asjas asjaomastele pankadele määratava trahvi kindlaksmääramisel ei püüa komisjon kindlaks määrata mitte asjaomase finantsasutuse kogu tegevuse mahtu, vaid üksnes ühte osa tegevusest, mille puhul ei ole vaidlust selles, et see on eripärane, mistõttu on vaja kasutada asendusväärtust, mitte Euroopa riigivõlakirjadega toimunud tehingute nominaalväärtust.
1758
Lisaks ei nähtu üheselt, millise direktiivis 86/635 nimetatud kirje alla võivad asjasse puutuvate pankade tehingud Euroopa riigivõlakirjadega kuuluda. Sellega seoses väidab UBS, et tegemist on „finantstehingutest saadud puhaskasumiga“. Võttes siiski arvesse kõigi või osa asjaomaste pankade osalemist sündikaattehingutes, mis tõid kaasa emiteerimistasude (underwriting fees) maksmise (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 32), võib samuti osutuda asjakohaseks kirje „saadaolev komisjonitasu“.
1759
Lõpuks ei saa UBS tulemuslikult tugineda liikmesriigi konkurentsiasutuste praktikale konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvide arvutamisel, mis ei ole komisjonile siduv (vt selle kohta ja analoogia alusel 18. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Cementbouw Handel & Industrie vs. komisjon, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, punkt 56).
1760
Eeltoodut arvestades tuleb UBSi esimeses ja teises väites sisalduv kriitika direktiivi 86/635 rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
1761
Lisaks, kuna UBS väidab oma kahes esimeses väites, et asjaomaste pankade asendusväärtus oleks arvutatud täpsemalt, kui oleks kasutud direktiivis 86/635 sätestatud meetodit, mis eeldab „tehingute puhasväärtuse“ või „tehingute korrigeeritud puhasväärtuse“ kasutamist, siis on see kriitika erinev küsimusest, kas selline kasutamine on kohustuslik, ning seda analüüsitakse tagapool punktides 1786–1800, kui käsitletakse selle panga neljandat väidet.
– UBSi, UniCrediti ja Nomura väited, et asendusväärtuse arvutamise meetodis ja selle üldises rakendamises on tehtud vigu
1762
Nagu eespool punktides 1717–1724 on meenutatud, pidas komisjon vajalikuks kasutada trahvi põhisumma kindlaksmääramisel asendusväärtust, mis määrati kindlaks sel moel, et iga asjaomase panga poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade aastapõhised tinglikud väärtused korrutati kohandamisteguriga, mida arvutati nii, et võeti aluseks 50% igale pangale omasest (poolest) lõplikust riskimarginaalist, kusjuures see lõplik riskimarginaal ise on aritmeetiline keskmine 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria (millega kaubeldi rikkumises osalemise perioodil) kaalutud igapäevasest riskimarginaalist.
1763
UBS heidab oma esimese väite teises osas koostoimes neljanda ja viienda väitega, UniCredit oma seitsmenda väite teises kuni neljandas osas ning Nomura oma kuuenda väite teises kuni neljandas osas komisjonile ette, et viimane ei võtnud asendusväärtuse arvutamisel arvesse „täpsemaid olemasolevaid andmeid“ suuniste punkti 15 tähenduses.
1764
Oma väidete toetuseks kritiseerivad UBS, UniCredit ja Nomura nii kasutatud tinglike väärtuste mahtu kui ka kohandamisteguri arvutamise korda.
1765
Tinglike väärtuste mahu kohta väidab UniCredit, et komisjon eksis, kui võttis aluseks Euroopa riigivõlakirjade järelturul tehtud kõigi tehingute mahu. Nii toimides jättis ta arvesse võtmata asjaomaste pankade turutegija ülesanded, mis tõid neile hindade languse korral kaasa kahjumi ja mis kohustasid neid tegema riskide maandamise tehinguid, mis enamasti ei too kaasa riskimarginaale.
1766
Mis puudutab kohandamisteguri arvutamist, täpsemalt 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria valimist ja kaalumist, mille komisjon aluseks võttis, siis väidab UniCredit, et sellise valiku tegemise tulemusel jättis komisjon teatud emiteerivad riigid kõrvale ja kasutas Prantsusmaa poolt emiteeritud Euroopa riigivõlakirjade riskimarginaale asendusväärtusena Madalmaade, Austria ja Soome poolt emiteeritud Euroopa riigivõlakirjade riskimarginaalide asemel (vaidlustatud otsuse 1413. joonealune märkus).
1767
UniCrediti sõnul on komisjon samuti ekslikult jaotanud emitendist liikmesriigi alusel valitud Euroopa riigivõlakirjad lõpptähtaegade kategooriasse, mis ei ole kindlaks määratud mitte nende emiteerimispäeva seisuga, vaid nende järelejäänud lõpptähtaja alusel, mis muudab need kategooriad ebaühtlaseks.
1768
Lisaks väidab UBS, et komisjon tugines vääralt Euroopa riigivõlakirjade valimile, mille osakaal oli kogu vaidlusaluse rikkumise kestuse jooksul pidev, samas kui see osakaal oleks tulnud iga lõpptähtaja vahemiku ja iga emitendi puhul igakuiselt või iga-aastaselt uuesti kindlaks määrata, et võtta arvesse asjaomaste pankade arengusuundi. Nimelt oli komisjonil see teave olemas ja ta ei saanud varjuda selle meetodi suurema keerukuse taha, nagu ta tegi vaidlustatud otsuse põhjenduses 850.
1769
Mis puudutab endiselt kohandamisteguri arvutamist, kuid säilitades lõpliku riskimarginaali arvutamiseks kasutatud andmed, siis väidavad UBS, UniCredit ja Nomura, et komisjon ei saanud õiguspäraselt BGNi andmeid arvesse võtta, et teha kindlaks Euroopa riigivõlakirjade iga 32 kategooria päevane riskimarginaal.
1770
Peale selle, et BGNi andmete koostamine on läbipaistmatu, kujutavad need endast päeva lõpu riskimarginaale, mis võtavad arvesse üksnes soovituslikke kursse. Komisjoni otsustuspraktikast, majandusdoktriinist ja kahest Nomura esitatud majandusuuringust, mis puudutavad selle panga tehinguid, nähtub, et tegelikud marginaalid on üldjuhul noteeritud marginaalidest palju väiksemad, arvestades eelkõige kauplejate kahepoolseid läbirääkimisi. Lisaks ei kajasta BGNi andmed ei päevasiseseid riskimarginaalide kõikumisi, nagu nähtub majandusdoktriinist, ega mõju, mida turutegijate lühikesed või pikad positsioonid avaldavad tegelikult saadud marginaalidele. Vastupidi, Nomura sõnul peegeldavad BGNi andmed pigem ajavahemikku päevast, mil marginaalid suurenevad, mida kinnitab veel „teatav teaduslik doktriin“.
1771
Seetõttu leiab UniCredit, et komisjon oleks pidanud BGNi andmetest tulenevatele riskimarginaalidele eelistama neid, mis tulenevad MTSi platvormi andmetest (edaspidi „MTSi andmed“) – ja mis on ekslikult kõrvale jäetud vaidlustatud otsuse 1449. joonealuses märkuses –, mis kujutavad endast mediaanhindade suurepärast asendusväärtust.
1772
Seetõttu leiavad UBS, UniCredit ja Nomura, et komisjoni poolt nende puhul aluseks võetud asendusväärtus on ebatäpne, meelevaldne või seostamatu nende tegeliku majandustegevusega, näitab ilmset hindamisviga ja rikub seetõttu suuniseid.
1773
Sellega seoses lisab UBS, et komisjoni kasutatud metodoloogia tõttu jättis see institutsioon meelega arvesse võtmata Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise eripära (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 854). Seda tegevust tuleb aga vaadelda tervikuna ja kindlal perioodil, mis seondub tema Euroopa riigivõlakirjade avatud positsioonide keskmise kestusega (eelistatult üks kuu ja teise võimalusena kümme päeva või üks nädal), et võtta arvesse portfelli avamisi ja sulgemisi, instrumentidevahelist riskide maandamise strateegiat, portfellihalduse ja kauplemisteenuste osutamise eristamist või asjaomastele pankadele avaldatavat konkurentsisurvet. Lisaks tugineb komisjon Euroopa riigivõlakirjade turgu puudutavatele väidetele, mille põhjendatust ta ei ole tõendanud, eelkõige vaidlustatud otsuse põhjenduses 854.
1774
Neil asjaoludel leiavad UBS, UniCredit ja Nomura, et komisjon oleks pidanud kasutama meetodit, mis põhineb nende endi tehingute andmetel ja on arvutatud iga asjaomase panga „tehingute netoväärtuse“ alusel, nagu see on määratletud direktiivis 86/635. Teise võimalusena leiab UBS, et komisjon oleks pidanud aluseks võtma „tehingute korrigeeritud puhasväärtuse“, st meetodi, mis põhineb „tehingute puhasväärtusel“, kuid mille raames konverteeriti tema tehingute negatiivsed tulemused positiivseteks tulemusteks.
1775
UBSi, UniCrediti ja Nomura arvates ei kujuta need kaks alternatiivset meetodit endast kasumimeetmeid, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 814 ja 839. Sellega seoses leiab Nomura, et „tehingute puhasväärtus“ ja „tehingute korrigeeritud puhasväärtus“ kajastavad Euroopa riigivõlakirjadega tehtud tehingute tegelikult kajastatud kasumit ja kahjumit, mis tuleneb rahvusvahelistest raamatupidamisstandarditest, „mille kohaselt loetakse neid kompenseeritud arvandmeid tuluks, mitte kasumiks“. Samuti leiab UBS, et „tehingute kasumiaruanne mõõdab [kauplejate] saadud tulu, mitte kasumit, kuna sellest meetmest ei arvata kulusid maha“.
1776
Igal juhul on UniCredit seisukohal, et komisjon oleks pidanud haldusmenetluses küsima täiendavaid andmeid, kui see institutsioon oleks leidnud, et asjasse puutuvate pankade edastatud andmed olid ebapiisavad.
1777
Sellega seoses tuleneb ühest küljest väljakujunenud kohtupraktikast – nagu on sisuliselt meenutatud eespool punktis 1754 –, et komisjonil on liidu konkurentsieeskirjade rikkumise korral trahvide arvutamise meetodi osas ulatuslik kaalutlusõigus.
1778
Kuigi komisjon on oma kaalutlusõigust suuniste vastuvõtmisel ise piiranud, on tal õigus nendest kõrvale kalduda tingimusel, et ta esitab selle kohta põhjendused (vt selle kohta 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Icap jt, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
1779
Sellega seoses on oluline märkida, et suunistes kirjeldatud meetod, mis põhineb määratava trahvi põhisumma kindlaksmääramisel rikkumisega seotud asjaomaste toodete müügiväärtuse arvessevõtmisel, võib juhtumi eripäraseid asjaolusid arvestades mõnikord sobimatuks osutuda ja et sellises olukorras võib komisjon põhjendatult kasutada muud arvutusmeetodit kui see, mis on suunistes kirjeldatud (vt selle kohta 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Icap jt, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punkt 27).
1780
See õigus võimaldab komisjonil suunistes kindlaks määratud meetodist täielikult kõrvale kalduda, tuginedes suuniste punktile 37, kuid ka suunistest üksnes teatud aspektide osas kõrvale kalduda, kasutades meetodit, mis erineb suuniste punktis 13 sätestatust, ja arvutades seega asendusväärtuse (vt selle kohta 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus Pilkington Group jt vs. komisjon, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, punktid 20–23, ja 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Crédit Agricole ja Crédit Agricole Corporate and Investment Bank vs. komisjon, T‑113/17, edasi kaevatud, EU:T:2023:847, punktid 474–476).
1781
Teisest küljest tuleb märkida, et suuniste punkt 15 kohustab komisjoni kasutama „täpsemaid olemasolevaid andmeid“, et määrata kindlaks ettevõtja müügiväärtus, nagu see on määratletud suuniste punktis 13 ja kui suuniste punktist 16 ei tulene teisiti.
1782
Järelikult ei saa käesoleva asja kontekstis, kus komisjon otsustas kalduda kõrvale suuniste punktist 13 ja loobus seetõttu trahvi põhisumma kindlaksmääramisest, kasutades asjaomaste pankade osutatud selliste teenuste müügiväärtust, mis on rikkumisega otseselt või kaudselt seotud, olla suuniste punkt 15 vahetult kohaldatav.
1783
Kui komisjon on trahvi arvutamise meetodi määratlemisel oma ulatuslikku kaalutlusõigust teostades otsustanud suunistest kõrvale kalduda mitte tervikuna, nagu lubab suuniste punkt 37, vaid – nagu käesolevas asjas – üksnes suuniste punktist 13, ei saa ta siiski kõrvale kalduda suuniste juhtpõhimõtetest ja nende aluseks olevast loogikast (vt selle kohta 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punktid 324 ja 345), ja eelkõige suuniste punktis 15 esitatud põhimõttest.
1784
Seega peab komisjon tema enda määratletud meetodi rakendamisel eelkõige tagama, et võetakse arvesse täpseimaid olemasolevaid andmeid, kusjuures nende põhjaliku kontrollimise tagab liidu kohus nii õiguslikust kui ka faktilisest aspektist (vt selle kohta 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Chalkor vs. komisjon, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punkt 62, ja 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punkt 348).
1785
Käesoleval juhul tuleb Üldkohtul seega kindlaks teha, kas komisjoni kasutatud meetod, mida meenutati eespool punktides 1711–1724, kajastab asjaomaste pankade tegevust sobivamalt kui alternatiivsed meetodid, mida need pangad soovitasid (vt selle kohta 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punkt 324).
–
UBSi, UniCrediti ja Nomura soovitatud alternatiivsed meetodid
1786
Alternatiivne meetod, mida pakuvad UBS esimese võimalusena ning UniCredit ja Nomura, põhineb asjaomaste pankade „tehingute puhasväärtusel“, nagu see on määratletud direktiivis 86/635. Nende pankade sõnul võib see „tehingute puhasväärtus“ olla sobiv asendusväärtus, mis kajastab vaidlusaluse rikkumise majanduslikku tähtsust ja iga rikkumises osalenud panga osakaalu suuniste punkti 6 tähenduses.
1787
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 814 ja 839 jättis komisjon sõnaselgelt kõrvale selle alternatiivse meetodi, kuna see põhines asjaomaste pankade tuludel; kuna „tehingutega seotud tegevusest saadav tulu tähendab sisuliselt seda, et arvesse tuleb võtta nii kasumlikke kui ka kahjumlikke tehinguid rikkumisperioodil, ning kujutab endast seega numbrit, mis on võrreldav kauplemistegevusest saadud kasumiga“; kuna „niisugune piirang läheks vastuollu suuniste meetodis kasutatud loogikaga“; ja kuna „asendusväärtuse eesmärk on mõõta ettevõtja majandustegevust asjaomases sektoris, mitte aga seda, kas ettevõtja on selles tegevuses edukas“.
1788
Nendest järeldustest ei ilmne ühtegi komisjoni viga ning neid ei saa kahtluse alla seada UBSi, UniCrediti või Nomura esitatud argumentidega.
1789
Esiteks, nagu komisjon õigesti märkis, ei suuda „tehingute puhasväärtusel“ põhinev meetod esindada asjasse puutuvate pankade majandustegevust seoses vaidlusaluse rikkumisega.
1790
Ühest küljest tähendab see meetod, mille eesmärk on hõlmata asjaomaste pankade Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise tegevuse kahjumit ja kasumit ühiselt, et negatiivsed marginaalid arvatakse maha positiivsetest marginaalidest.
1791
Selle viisil vähendavad negatiivsed marginaalid – ehkki need tulenevad kahjumlikust tegevusest, mis on aga siiski Euroopa riigivõlakirjadega kauplemine, mis kuulub vaidlusaluse rikkumise kohaldamisalasse – „tehingute puhasväärtuse“ summat, vähendades nii asendusväärtust, mida UBS, UniCredit ja Nomura soovitavad võtta aluseks neile määratava trahvi põhisumma arvutamisel.
1792
Teisest küljest viib „tehingute puhasväärtusel“ põhinev meetod selleni, et arvesse ei võeta kauplemistehinguid, mis küll kuuluvad vaidlusaluse rikkumise kohaldamisalasse, kuid ei tekita mingit marginaali, ja seda isegi siis, kui need tehingud moodustavad olulise osa asjasse puutuvate pankade tehingutest.
1793
Teiseks asjaolu, et Euroopa riigivõlakirjadega kauplemise tegevusega seotud kulusid ei arvata maha „tehingute puhasväärtusena“ arvesse võetud summadest, ei takistanud komisjonil vaidlustatud otsuse põhjendustes 814 ja 839 asuda seisukohale, et „tehingute puhasväärtusel“ põhinev meetod oli „võrreldav kauplemistegevusest saadud kasumiga“.
1794
Lisaks sellele, et UBS ja Nomura möönavad oma menetlusdokumentides kaudselt, et „tehingute puhasväärtus“ on kauplejate „tulu“ või „kasu“ (vt punkt 1775 eespool), tuleb tõdeda, et põhjendustes 814 ja 839 ei soovinud komisjon tõendada, et see väärtus kujutas endast kasumit selle sõna raamatupidamislikus tähenduses, vaid ta soovis peamiselt näidata, et see ei olnud „müügiväärtuse sobiv asendusväärtus suuniste tähenduses“.
1795
Kolmandaks ei saa asjaolu, et rahvusvahelised raamatupidamiseeskirjad, direktiiv 86/635, määruse nr 139/2004 artikli 5 lõike 3 punkt a või liikmesriikide konkurentsiasutused kasutavad finantsasutuste tegevuse hindamiseks erinevat meetodit, seada kahtluse alla komisjoni hinnangut, kuna need õigusaktid ja tegevus ei olnud komisjonile siduvad ELTL artikli 101 alusel määratavate trahvide arvutamise konkreetses raamistikus, nagu on märgitud eespool punktides 1753–1759.
1796
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 814 ja 839 esitatud komisjoni järeldus kehtib samuti ka meetodi kohta, mille UBS teise võimalusena välja pakkus ja mis tugineb „tehingute korrigeeritud puhasväärtusele“.
1797
See teine alternatiivne meetod ei võimalda kõrvaldada puudusi, mis kaasnevad meetodiga, mille tulemusel määratakse igal juhul kindlaks tegevuse maht kasumlike ja kahjumlike tegevuste tasaarvestamise teel.
1798
Nimelt võib tuletada UBSi menetlusdokumentidest, milles on viidatud ühele majandusanalüüsile, mida Üldkohtule ei esitatud, ja komisjoni menetlusdokumentidest, et „tehingute korrigeeritud puhasväärtusel“ põhinev meetod viib selleni, et positiivseteks tulemusteks ei konverteerita mitte kõik kahjumlikud tehingud, vaid üksnes negatiivne tegevustulem valitud võrdlusperioodist (eelistatavalt üks kuu ja teise võimalusena kümme päeva või nädal), mis pealegi ei kattu UBSi avatud positsioonide keskmise kestusega, mis selle panga sõnul oli vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil 11,2 päeva.
1799
Lisaks ei võimalda ka selline meetod – mille puhul ei ole käesolevas asjas vaja hinnata matemaatilist põhjendatust või võrdlusperioodide põhjendatust – võtta arvesse asjasse puutuvate pankade tegevust, mis kuulub ometi vaidlusaluse rikkumise kohaldamisalasse ja mille alusel tehakse tehinguid, millel puudub marginaal.
1800
Seega ei saa UBS, UniCredit ja Nomura komisjonile põhjendatult ette heita, et ta leidis, et „tehingute puhasväärtusel“ või „tehingute korrigeeritud puhasväärtusel“ põhinevad meetodid ei olnud käesolevas asjas suuniste rakendamiseks sobivad, ning seega keeldus neid kasutamast iga nimetatud panga asendusväärtuse arvutamisel.
–
Komisjoni kasutatud meetodi sobivus
1801
Eespool punktides 1737 ja 1739 on juba tuvastatud, et vaatamata asjaolule, et asendusväärtus põhines asjasse puutuvate pankade poolt kaubeldud tinglikel väärtustel, võimaldas nendele väärtustele kohandamisteguri kohaldamine – mis arvutati iga asjaomase panga poolt kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade riskimarginaalide alusel – kindlaks teha summad, millelt need pangad teenisid kasumit või kahjumit ning mis kajastasid seega asjasse puutuvate pankade vahendustegevust, sõltumata sellest, kas see tegevus on kasumlik või kahjumlik.
1802
Seega tuleb analüüsida, kas komisjoni kasutatud meetodis on tehtud ilmseid hindamisvigu, mis võivad kahtluse alla seada selle sobivuse UBSi, UniCrediti ja Nomura puhul aluseks võetud asendusväärtuse kindlaksmääramisel.
Kõigi asjaomaste pankade poolt kaubeldud tinglike väärtuste kasutamine
1803
Mis puudutab komisjoni poolt arvesse võetud tinglike väärtuste suurust, siis ei saa UniCredit komisjonile põhjendatult ette heita, et ta kasutas kohandamisteguri arvutamise alusena kõigi nende Euroopa riigivõlakirjade tinglikke väärtusi, millega ta vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil kauples EMPs asuvate vastaspooltega.
1804
Ükski põhjus ei õigustanud seda, et komisjon lahutaks tinglikud väärtused, mis tõid kaasa UniCrediti vahetatud tinglike väärtuste negatiivsed marginaalid.
1805
Nimelt ei ole asendusväärtus sarnaselt müügiväärtusele nende ettevõtjate puhaskasumi näitaja, kellele komisjon määrab trahvi ELTL artikli 101 alusel (vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Italmobiliare jt vs. komisjon, C‑694/19 P, ei avaldata, EU:C:2021:286, punkt 99).
1806
Samuti ei õigusta miski seda, et komisjon jätab kõrvale tehingud, mis tõid kaasa nulliga võrdse marginaali, põhjendusel, et need kujutavad endast turutegijana tehtud riskide maandamise tehinguid.
1807
Kõigepealt ei selgita UniCredit, kuidas eristada riskide maandamise tehinguid nendest tehingutest, mis tehti vahendusteenuse osutamise raames. Seejärel tuleb märkida, et ükski selle panga esitatud tõend ei näita, et üksnes riskide maandamise tehingud võivad tekitada nulliga võrdseid marginaale. Lõpuks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 854 õigesti märkis, moodustavad riskide maandamise tehingud igal juhul asjaomaste pankade majandustegevuse lahutamatu osa.
Kohandamisteguri arvutamine
1808
Mis puudutab kohandamisteguri arvutamist, siis UBSi, UniCrediti ja Nomura kriitika puudutab ühest küljest seda, et komisjon kasutas 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria valimit – mille olid emiteerinud kaheksa emiteerivat liikmesriiki ja mis oli jagatud neljaks lõpptähtaja vahemikuks –, ning teisest küljest BGNi andmete kasutamist, et arvutada nende 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria hulka kuuluva enam kui 100 Euroopa riigivõlakirja igapäevane riskimarginaal.
1809
Mis puudutab esimesena komisjoni valitud 32 Euroopa riigivõlakirja kategooriat, siis kritiseerib UniCredit kõigepealt Euroopa riigivõlakirju emiteerivate liikmesriikide valimi kasutamise põhimõtet ennast (vt põhjendus 827 ja 1413. joonealune märkus), mitte aga nende kogumit.
1810
Sellega seoses olgu ühest küljest meenutatud, et suunistes kirjeldatud meetod, mis põhineb määratava trahvi põhisumma kindlaksmääramisel rikkumisega seotud asjaomaste teenuste müügiväärtuse arvessevõtmisel, võib juhtumi eripäraseid asjaolusid arvestades mõnikord sobimatuks osutuda ja et sellises olukorras võib komisjon põhjendatult kasutada muud arvutusmeetodit kui see, mis on suunistes kirjeldatud (vt selle kohta 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Icap jt, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punkt 27).
1811
Teisest küljest, nagu on juba meenutatud eespool punktides 1754 ja 1777, on komisjonil liidu konkurentsieeskirjade rikkumise korral trahvide arvutamise meetodi osas ulatuslik kaalutlusõigus.
1812
Sellest tuleneb, et kui komisjon põhjendab aga ka õigustab oma valikut õiguslikult piisavalt, ei saa temalt võtta võimalust kasutada trahvi põhisumma kindlaksmääramisel meetodit, mis võtab arvesse asjaomaste ettevõtjate tegevuse tüüpilisi valimeid.
1813
Asjaolu, et nendest tüüpilistest valimitest saadud andmed ei ole identsed nende endi tehingute analüüsist saadud andmetega, on omane kasutatud meetodile ega takista komisjonil sellist arvutusmeetodit kasutada, kui arvesse võetud valimid on tegelikult tüüpilised.
1814
Sellega seoses tuleb märkida, et kohtupraktikas on mööndud, et suuniste punktis 13 viidatud müügiväärtus ei ole täiuslikult täpne pilt asjaomase rikkumise raskusest, ning see kehtib samamoodi asendusväärtuse kohta.
1815
Nimelt, nõustudes küll komisjoni suuniste punktis 13 kehtestatud meetodiga, tunnistab Euroopa Kohus ühest küljest, et see osa käibest, mis tuleneb selles punktis viidatud rikkumise esemeks olevatest kaupadest või teenustest, saab üksnes olla kaudne tõend selle rikkumise ulatusest ja kajastada selle majanduslikku tähtsust, ning teisest küljest ei tohi sellele omistada ebaproportsionaalset tähtsust (vt selle kohta 19. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Archer Daniels Midland vs. komisjon, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, punktid 74 ja 76 ning seal viidatud kohtupraktika).
1816
Samamoodi otsustas Üldkohus, et trahvi kindlaksmääramine ELTL artikli 101 alusel ei ole täpne aritmeetiline tehe (5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 266, ja 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus SLM ja Ori Martin vs. komisjon, T‑389/10 ja T‑419/10, EU:T:2015:513, punkt 436).
1817
Käesoleval juhul märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 825 ja 826 ning 1410. ja 1411. joonealuses märkuses, et „lõplik riskimarginaal arvutatakse igale asjaomasele pangale tema rikkumises osalemise perioodi iga tööpäeva kohta arvutatud igapäevaste riskimarginaalide aritmeetilise keskmisena“, ja et „iga igapäevane riskimarginaal arvutatakse iga asjaomase panga kohta eraldi ja see vastab 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja [kategooria] riskimarginaali kaalutud keskmisele, millele on omistatud 32 erinevat osakaalu“.
1818
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 827 ning 1412., 1414. ja 1415. joonealuses märkuses märkis komisjon, et „32 tüüpilist Euroopa riigivõlakirja kategooriat valiti kaheksas emiteerivas liikmesriigis ja jagati nelja lõpptähtaja vahemikku“. Sellega seoses täpsustas komisjon, et „kaheksa [liikmes]riigi, sealhulgas Belgia, Saksamaa, Iirimaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia ja Portugal, tüüpilise valimi koostamisel lähtuti järelejäänud lõpptähtajast 2, 5, 10 ja 30 aastat, et saada vastavalt lõpptähtaja vahemikud 0–3 aastat, 3–7 aastat, 7–10 aastat ja üle 10 aasta“, kuna„need lõpptähtajad [olid] võlakirjaturul väga levinud, [luges] investorite kogukond neid üldiselt „võrdlus-lõpptähtaegadeks““, ja „need [vastasid] ka nendele lõpptähtaegadele, mille enamik võlahaldusasutusi avaldas oma iga-aastases emissioonikalendris“.
1819
Selle kaalu kohaldamise tulemusel esitas komisjon igale asjaomasele pangale vaidlustatud otsuse lisas 2 neile omase kaalutabeli, nagu on esitatud eespool punktis 1718.
1820
Samuti esitas komisjon selles 2. lisas tabelid 3–6, mis iga aluseks võetud 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria puhul ja näiteks UBSi puhul on järgmised:
1821
Samuti nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 827 ja 1413. joonealusest märkusest, et komisjoni valim kaheksast emiteerivast liikmesriigist vastab – kuna Madalmaade, Austria ja Soome emiteeritud Euroopa riigivõlakirjad võrdsustati Prantsusmaa emiteeritud Euroopa riigivõlakirjadega – 11 liikmesriigile euroalas, kuhu asjaolude toimumise ajal kuulus 17 liikmesriiki.
1822
Sellest tuleneb kaudselt, et viidatud valikust jäeti kõrvale kuus liikmesriiki, kelle kohta komisjon märkis – ilma et UniCredit oleks sellele vastu vaielnud –, et ühe liikmesriigi (Luksemburgi) Euroopa riigivõlakirjadega ei olnud tehinguid tehtud ja teiste riikide (Eesti, Küpros, Malta, Sloveenia ja Slovakkia) Euroopa riigivõlakirjadega oli tehtud tehinguid „väga piiratud“ summas (vaidlustatud otsuse 1413. joonealune märkus).
1823
Sellise põhjendusega – mis võimaldas asjasse puutuvatel pankadel nõuetekohaselt tutvuda 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria valikutingimustega ja nende Euroopa riigivõlakirjadega, mis kuulusid igasse kategooriasse nendest 32 kategooriast, ning teada saada, kas tegemist on on-the-run-kategooriaga või mitte – tõendas komisjon ka oma valimi tüüpilisust, mis pidi olema kõigi asjasse puutuvate pankade puhul sama, tagamaks seda, et trahv kajastab iga rikkumisega seotud panga osakaalu vastavalt suuniste punktile 6.
1824
Asjaolu, et 2011. aasta oktoobris puudutas 0,5% UniCrediti tehingutest Slovakkia poolt emiteeritud riigivõlakirju, mida ei võetud seega arvesse, samas kui see pank ei kaubelnud Iirimaa või Kreeka emiteeritud riigivõlakirjadega, mis olid siiski osa komisjoni valimist, ei sea kahtluse alla selle valimi tüüpilisust, mis esindas enam kui 90% Euroopa riigivõlakirjade tinglikest väärtustest, millega see pank 2011. aasta oktoobris kauples.
1825
Komisjon võis sellise valimi koostada seda enam, et selle alusel kaaluti 32 Euroopa riigivõlakirja kategooriat iga asjaomase panga puhul eraldi, nagu nähtub vaidlustatud otsuse 2. lisa tabelist 2, mis on ära toodud eespool punktis 1718.
1826
See tabel näitab ühest küljest, et Euroopa riigivõlakirjade kategooriaid, mille valis komisjon, kuid millega UniCredit ei kaubelnud – nagu Iirimaa ja Portugali riigivõlakirjad kõigi lõpptähtaegade puhul –, ei võetud kohandamisteguri arvutamisel arvesse, ning teisest küljest, et selle panga poolt peamiselt kaubeldud Euroopa riigivõlakirjad – st Saksamaa ja Itaalia omad – moodustavad vastavalt 26% ja 61,6% sellele pangale kohaldatud kaalumismaatriksist.
1827
Samuti ei saa UniCrediti argument, et Madalmaade, Austria ja Soome emiteeritud riigivõlakirjad samastatakse Prantsusmaa omadega, seada kahtluse alla komisjoni valimi tüüpilisust.
1828
Peale selle, et UniCrediti 14. mai 2018. aasta vastusest komisjoni 27. märtsi 2018. aasta teabenõudele nähtub, et nende kolme liikmesriigi emiteeritud Euroopa riigivõlakirjade – millega see pank kauples – tinglikud väärtused osutusid vähetähtsaks, piirdub see pank väitega, et Madalmaade, Austria ja Soome emiteeritud riigivõlakirjade samastamine Prantsusmaa emiteeritud riigivõlakirjadega tulenes ekslikust eeldusest, et „riskimarginaale reguleerisid üksnes krediidireitingud, või et võib eeldada, et samade krediidireitingutega riikidel olid samad riskimarginaalid“, samas kui „vastupidi omab riskimarginaali kindlaksmääramisel suuremat rolli mingi Euroopa riigivõlakirja likviidsus“.
1829
Seejärel osas, milles UniCredit heidab komisjonile ette nelja lõpptähtaja vahemiku valimisel (0–3 aastat; 3–7 aastat; 7–10 aastat ja üle 10 aasta) seda, et komisjon võttis aluseks Euroopa riigivõlakirjade kategooriate järelejäänud lõpptähtaega, mitte aga nende lõpptähtaega emiteerimise kuupäeval, siis tuleb tõdeda, et pank ei esita mingeid andmeid, eelkõige arvandmeid, mis võimaldaksid tõendada, et Euroopa riigivõlakirjadel, mille on identne esialgne lõpptähtaeg, kuid erinev järelejäänud lõpptähtaeg, on väiksem riskimarginaal kui neil Euroopa riigivõlakirjadel, mille komisjon aluseks võttis, st nendel Euroopa riigivõlakirjadel, millel on erinev esialgne lõpptähtaeg, kuid identne järelejäänud lõpptähtaeg.
1830
Lisaks märkis komisjon kostja vastuses, et „samasuguse järelejäänud lõpptähtajaga Euroopa riigivõlakirjad pakuvad investoritele (järelturul) sama investeerimisperioodi ja on intressimäärade muutumise suhtes sama tundlikud, olenemata nende lõpptähtpäevast emiteerimise hetkel“.
1831
UniCrediti repliigis esitatud pelk väide, mille kohaselt eelmises punktis viidatud komisjoni kinnitus „ei ole praktikas üldse asjakohane, kuna käesoleval juhul kasutatakse neid Euroopa riigivõlakirju riskimarginaalide asendusväärtusena“, ei ole piisav, et seada kahtluse alla komisjoni kinnituse usutavust ja seega tõendada, et jagades kaheksa aluseks võetud liikmesriigi Euroopa riigivõlakirjad segmentidesse vastavalt nende järelejäänud lõpptähtajale, tegi komisjon asendusväärtuse arvutamise meetodis ilmse hindamisvea.
1832
Lõpuks, UBS ei saa komisjonile põhjendatult ette heita, et ta võttis asjasse puutuvate pankade puhul aluseks 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria pideva kaalumise kogu nende vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi kohta, mida ei ajakohastata igakuiselt või iga-aastaselt.
1833
Kuigi komisjoni otsus jätta ajakohastamine läbi viimata viis selleni, et ta võttis aluseks 32 kaubeldud Euroopa riigivõlakirja kategooria kaalumise, mis ei ole nii üksikasjalik kui UBSi pakutu, on siiski tõsi, et see kaalumine oli tüüpiline asjaomaste pankade tegevusele vaidlusaluses rikkumises osalemise vastavate perioodide jooksul, kuna see oli igale pangale ainuomane ja määrati kindlaks nende pankade esitatud andmete alusel.
1834
Lisaks, nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 850 õigesti märkis, igale pangale kohaldatava osakaalu igakuine või iga-aastane ajakohastamine „[komplitseerib] oluliselt meetodit, lisades täiendavaid andmete kogumise etappe ja üksikasjalikke arvutusi tuhandete tehingute kohta, kuid ei [paranda] märkimisväärselt seda mõistlikku meetodit“.
1835
Seega jääb komisjoni valik – võtta aluseks 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria pidev kaalumine asjaomaste pankade vaidlusaluses rikkumises osalemise vastavate perioodide kui terviku kohta – selle kaalutlusruumi piiresse, mis on komisjonil asendusväärtuse arvutamise meetodi väljatöötamisel.
1836
Eeltoodut arvestades ei saa UBS ja UniCredit põhjendatult väita, et komisjoni poolt asendusväärtuse arvutamiseks kasutatud meetod, mis tugineb 32 tüüpilisele Euroopa riigivõlakirja kategooriale, viitab ühele või mitmele ilmsele hindamisveale.
1837
Teisena, mis puudutab BGNi andmete kasutamist, siis nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 828 ja 1416. joonealusest märkusest, et lõpliku riskimarginaali arvutamiseks, mille arvutamise meetodit on meenutatud eespool punktis 1723, kohaldas komisjon BGNi andmeid 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria suhtes.
1838
Sellega seoses märkis komisjon, et „Bloombergi üldine hind [oli] ettevõtjate ja riigi võlakirjade koondhind reaalajas, mis põhines mitme kaupleja täidetavatel ja indikatiivsetel noteeringutel, [ja näitas] olemasolevaid hindu, mis kajastasid konsensust“. Ta lisas, et „BGNi andmetest tulenevad varasemad hinnad [olid] päeva lõpu hinnad“.
1839
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 851 ja 852 lükkas komisjon tagasi asjasse puutuvate pankade kriitika, märkides, et kuna „päevasisesed ostu- ja müügikursid aastatel 2007–2011 ei olnud kättesaadavad, [leidis ta], et BGNi andmetest tulenevad varasemad ostu- ja müügikursid [on] täpseimad olemasolevad andmed, mis seetõttu, et need hinnad [olid] määratud kindlaks samal ajal (päeva lõpus) ja [võimaldasid] seega arvutada usaldusväärse riskimarginaali, [võimaldavad] õiglaselt ja võrdselt kajastada tegelikke väärtusi ja poolte majanduslikku tähtsust“.
1840
Lõpuks lükkas komisjon vaidlustatud otsuse 1449. joonealuses märkuses UniCrediti argumendid tagasi järgmiselt:
„Oma 15. veebruari 2021. aasta seisukohtades […] võrdleb UniCredit oma tehingute valimi ostu- ja müügihindu keskmiste hindadega, mis on arvutatud ühe kauplemisplatvormi (MTS) päevasiseste andmete alusel, ning väidab, et komisjoni kasutatud marginaalid on suuremad kui marginaal, mida UniCredit tegelikult sai. Üheainsa kauplemisplatvormi (MTS) andmete põhjal arvutatud keskmise hinna võrdlemine UniCrediti noteeritud hindadega ei ole siiski sidus, kuna UniCredit võrdleb kahest allikast pärit andmeid (mis mõnikord annab negatiivse tulemuse) ega saa seega anda mingit teavet UniCrediti tegelike riskimarginaalide kohta.“
1841
Sellega seoses on eespool punktides 1782–1784 juba märgitud, et isegi kui komisjon kaldub kõrvale suuniste punktist 13, peab ta jälgima, et ta võtaks arvesse täpseimaid olemasolevaid andmeid.
1842
Seega tuleb kindlaks teha, kas BGNi andmed, mida komisjon kasutas lõpliku riskimarginaali kindlakstegemiseks, kujutasid endast komisjoni määratletud meetodi rakendamisel „täpseimaid olemasolevaid andmeid“.
1843
Selles kontekstis ja võttes arvesse vaidlustatud otsuses esitatud komisjoni põhjendusi (vt põhjendused 828, 851 ja 852) ja eelkõige põhjendust, milles ta lükkas tagasi argumendid, millele UniCredit haldusmenetluses tugines (1449. joonealune märkus), ei saa asjaomased pangad piirduda väitega, et komisjoni kasutatud andmetes on üks või enam puudust.
1844
Vastupidi, nad peavad tõendama, et meetodi raames, mille komisjon on õiguspäraselt kindlaks määranud, on tõepoolest olemas täpsemad andmed kui need, millest lähtus komisjon, ja et need andmed on tegelikult olemasolevad (vt selle kohta ja analoogia alusel 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punkt 324).
1845
Käesoleval juhul ei ole ei UBS, UniCredit ega Nomura tõendanud, et komisjonil võis olla täpsemaid andmed kui BGNi andmed, isegi kui need andmed ei kajasta marginaale, mida asjaomane pank tegelikult sai kindla Euroopa riigivõlakirja täieliku ostu- ja edasimüügitehingu tulemusel, vaid üksnes hinnangut, mis lähtub „noteeritud riskimarginaalidel“ põhinevatest andmetest ja seda konkreetsel ajahetkel, st päeva lõpus.
1846
Esiteks, isegi kui Nomuraga tuleb nõustuda, et „üksnes tegelik marginaal – st hinnad, millega kauplejad tegelikult Euroopa riigivõlakirju ostsid ja seejärel edasi müüsid – […] on vahendusteenuste hinna õige mõõdupuu“, tuleb tõdeda, et Nomura ei märgi, et ta tegi komisjonile ettepaneku esitada institutsioonile selliseid andmeid haldusmenetluses, ning ta ei esita neid andmeid käesolevas menetluses. Nimelt piirdus komisjon kuuenda väite neljandas osas sellega, et heitis komisjonile ette, et viimane ei võtnud aluseks rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega kooskõlas olevaid arvandmeid ja seega „tehingute puhasväärtust“.
1847
Lisaks tähendaks meetod, mis põhineb asjaomaste pankade tegelikel marginaalidel, et komisjon peaks tuvastama ja kohaldama individuaalselt iga asjaomase panga suhtes iga tuvastatud tehingu tootluse marginaali iga selle panga poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise päeva kohta.
1848
See eeldab, et iga asjaomase panga ja iga ostutehingu puhul tuleb kindlaks teha vastavad edasimüügitehingud, mis võimaldaks arvutada selle tehingu tegeliku riskimarginaali olukorras, kus ostu- ja edasimüügitehingud ei toimunud tingimata samal päeval (vt eespool punkt 1798), kus nende tehingute summa ei ole tingimata sama, kus see summa mõjutab Euroopa riigivõlakirjade hindu ja kus „Euroopa riigivõlakirjade sektori volatiilsus (sealhulgas päevasisene)“, mida kinnitab Nomura, muudab keeruliseks või koguni võimatuks vastavuse erinevatel ajahetkedel toimunud tehingute vahel.
1849
Selline meetod – kui see ei muudaks kohandamisteguri arvutamist ülemäära raskeks kui mitte võimatuks – paneks aga igal juhul komisjonile ebaproportsionaalse halduskoormuse. (vt analoogia alusel kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Pilkington Group jt vs. komisjon, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, punkt 37).
1850
Seega ei saa ei UBS, UniCredit ega Nomura, kes heidavad komisjonile ette, et viimane ei küsinud neilt haldusmenetluses nende tegelikke marginaale, õigustatult kritiseerida komisjoni selle eest, et ta ei kasutanud või üritanud kasutada meetodit, mille eesmärk oli teha kindlaks asjaomaste pankade poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil tehtud kõigi tehingute tegelikud marginaalid, ning seega kasutas andmeid, mida kolmas isik oli „noteerinud“.
1851
Teiseks ei esita UBS, UniCredit ja Nomura ühtegi tõendit selle kohta, et täielik ja järjepidev noteeritud andmete kogum, mis ei koosne BGNi andmete kogumist, on kättesaadav ja võib asjakohasemalt kajastada asjasse puutuvate pankade tegevust.
1852
Sellega seoses tuleb kohe tagasi lükata Nomura kriitika, et BGNi andmete koostamise viis on osaliselt tundmatu, mis tähendab, et komisjon ei saa seda kasutada.
1853
Nimelt on üldteada ja seda kinnitavad eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 40, 41, 505 ja 518, et selliste platvormide nagu Bloombergi platvormi esitatud andmed kujutavad endast andmeid, mida kauplejad oluliselt usaldavad, kuna sellised veebiplatvormid koguvad turuteavet, et edastada see seejärel kõigile turuosalistele.
1854
Lisaks, nagu nähtub vaidlustatud otsuse 1416. joonealusest märkusest, mis käsitleb Bloombergi platvormi välja töötatud dokumenti, on BGNi andmed allikas, mis põhineb mitme ettevõtja rakendatavatel ja soovituslikel hindadel, milles on ära toodud olemasolevad hinnad, et saavutada konsensus, ning mille koostas pealegi menetluse suhtes kolmas isik, nagu märgib komisjon.
1855
Mis puudutab seejärel kriitikat selle kohta, et BGNi andmed võivad ülehinnata riskimarginaale selle hetke tõttu päevas, mil need kindlaks määrati, siis tuleb märkida, et see kriitika ei näi olevat alusetu, arvestades asjaomaste pankade esitatud majandusekspertiise ja teadusartikleid.
1856
Siiski ei saa see tõdemus käesolevas asjas võtta komisjonilt võimalust kasutada BGNi andmeid ega muuta seetõttu kehtetuks nende alusel arvutatud kohandamistegurite summasid.
1857
Nimelt ühest küljest ei saa komisjonile ette heita seda, et ta kasutas andmeid, mis ei kajasta täpselt tegelikke marginaale, millega asjaomased pangad tehinguid tegid, eriti kui komisjonil ei olnud või ei saanud olla tegelikke andmeid või piisavalt tüüpilisi andmeid, nagu nähtub trahve käsitleva kirja punktist 25, ning kuna järelikult oli tal kohustus asendusväärtuse koostamiseks kasutada meetodit, mis tugineb tingimata vähem täpsetele alternatiivsetele andmetele.
1858
Nimelt on selle kohta suuniste punktis 16 meenutatud, et „[k]ui ettevõtja esitatud andmed on puudulikud või need ei ole usaldusväärsed, võib komisjon selle ettevõtja kaupade või teenuste müügiväärtuse kindlaks määrata osaliste andmete ja/või mis tahes muu teabe põhjal, mida ta peab oluliseks või sobivaks.“
1859
Teisest küljest nähtub eespool punktidest 1846–1850, et meetod, mis põhines asjasse puutuvate pankade tegelikel marginaalidel, ei olnud mõeldav.
1860
MTSi andmete kasutamine, nagu UniCredit soovitas ja mille komisjon vaidlustatud otsuse 1449. joonealuses märkuses tagasi lükkas, ei oleks samuti olnud sobivam ja seda isegi siis, kui need andmed võimaldaksid esitada päevasiseseid andmeid.
1861
Nimelt, nagu komisjon selles joonealuses märkuses märkis, on ühest küljest MTSi andmete kasutamisel puudusi, mis ei muuda neid komisjoni määratletud meetodi raames BGNi andmetest sobivamaks.
1862
Esiteks viiks MTSi andmete kasutamine selleni, et iga UniCrediti tehingu kohta tema osalemise perioodil tehakse järgmine arvutus:
1863
Nagu nähtub UniCrediti hagiavalduse 16. lisast, millest on võetud eelmises punktis nimetatud skeem, tooks selline tehing selle panga sõnul kaasa „kaudsed riskimarginaalid“, tuginedes hinnangulise riskimarginaali (mis tuleneb MTSi andmetest) ekstrapoleerimisele, mida kohaldatakse selle panga poolt tegelikult kasutatud ostu- või müügihinnale.
1864
Ent nagu komisjon märkis vaidlustatud otsuse 1449. joonealuses märkuses, viiks selline tehing selleni, et võrreldakse erinevat laadi andmeid (hinnanguline riskimarginaal ja tegelik ostu- või müügihind), aga ka erinevaid allikaid (MTS ja UniCredit), samas kui vaidlustatud otsuses aluseks võetud riskimarginaali koostamine, mis põhineb üksnes BGNi andmetel, võimaldab võrrelda identset laadi andmeid identsest allikast.
1865
Teiseks, arvestades UniCrediti ja komisjoni esitatud tõendeid, ei saa MTSi andmete usaldusväärsust pidada suuremaks kui BGNi andmete oma.
1866
Nimelt, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse 1449. joonealuses märkuses ja nagu UniCredit hagiavalduse 86. joonealuses märkuses tunnistas, „viivad MTSi andmed mõnikord kaudsete negatiivsete marginaalideni“.
1867
Nende tehingute raamatupidamisarvestuses kajastamine, millega kaasnes „kaudne negatiivne marginaal“, viiks aga panga tegevuse vähendamiseni, samas kui seotud tehingud on osa selle panga tegelikust tegevusest. Lisaks ei korva selliste tehingute pelk kõrvalejätmine MTSi andmete kasutamisega seotud puudusi, kuna see viiks selleni, et asjasse puutuvate pankade tegevusest ei oleks täielikku pilti.
1868
Hagiavalduse samas joonealuses märkuses möönis UniCredit samuti, et „kaudseid negatiivseid marginaale“ võivad selgitada „ajalised erinevused, mis jäävad tehingu tegeliku toimumise ja selle kuupäeva vahele, mil tehing [selle panga] süsteemis registreeriti, see tähendab, et MTSi keskmine kurss ei [olnud] alati täpselt samaaegne tehingu tegeliku tegemise ajaga“.
1869
Võttes aga arvesse Euroopa riigivõlakirjade turu volatiilsust, kus UniCrediti sõnul „võivad hinnad sekundi pealt nii tõusta kui langeda“, ei võimalda sellised ajalised erinevused tagada MTSi andmete alusel arvutatud riskimarginaalide usaldusväärsust, mis võivad seega olla nii ala- kui ülehinnatud.
1870
Teiselt poolt nähtub UniCrediti vastusest ühele Üldkohtu küsimusele, et komisjon oleks pidanud igaühe puhul 4965 tehingust, mis tehti ajavahemikus 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011, viima need kokku MTSi andmetega, mille abil oleks tal olnud võimalik kodeerimistarkvara kasutades kindlaks määrata Euroopa riigivõlakirjade keskmine kurss iga tehingu täpsel hetkel ja seega iga selle 4965 tehingu „kaudne tegelik marginaal“.
1871
Selleks ja lähtudes arvandmetest, mille UniCredit Üldkohtule edastas, oleks komisjon pidanud omavahel kontrollima kahte kogumit toorandmeid, millest esimene puudutas selle panga tehinguid ja sisaldas 556304 kannet ning teine sisaldas MTSi andmeid, mis koosnesid 531 failist, millest igaüks sisaldas vahel enam kui 40 miljonit kannet ja mille kogumaht oli ligikaudu 1,2 TB.
1872
Komisjonilt ei saa aga mõistlikult nõuda, et ta töötleks sellist andmekogumit, kuna vastaselt juhul pannakse talle ebaproportsionaalne halduskoormus (vt eespool punkt 1849). Lisaks, isegi kui eeldada, et komisjon oli võimeline neid teadma, tuleb tõdeda, et UniCredit ei edastanud talle haldusmenetluses neid toorandmeid.
1873
Nimelt piirdus see pank ühe uuringu üle andmisega, edastades selle järeldused, lisamata selle andmete kogumit; seda puudust ei saa ta hiljem parandada etteheitega komisjonile, et viimane ei palunud tal seda kogumit edastada.
1874
Seega ei teinud komisjon viga võrdluses – mille ta pidi läbi viima, et teha kindlaks täpseimad olemasolevad andmed, mida ta pidi kasutama asendusväärtuse arvutamiseks –, kui ta ei vastanud UniCrediti piisavalt dokumenteerimata kutsele kasutada MTSi andmeid.
1875
Lisaks, mis puudutab UBSi etteheidet, et komisjon ei võtnud kohandamisteguri arvutamise meetodi kindlaksmääramisel arvesse Euroopa riigivõlakirjade portfellide haldamise eripärasid või BGNi andmeid (vt eespool punkt 1773), siis tuleb tõdeda, et pank ei ole kuidagi tõendanud, millist alternatiivset meetodit – peale „tehingute puhasväärtuse“ või „tehingute korrigeeritud puhasväärtuse“ kasutamine, mille komisjon põhjendatult kõrvale jättis (vt eespool punkt 1800) – või millised olemasolevad andmed oleksid saanud seda eripära rohkem arvesse võtta.
1876
Samuti ei saa see pank seada kahtluse alla komisjoni kasutatud meetodit pelgalt väitega, et vaidlustatud otsuse selles osas, kus ta vastab asjasse puutuvate pankade poolt haldusmenetluses esitatud argumentidele, ei ole komisjon tõendanud teatavaid faktilisi väiteid, näiteks neid, milles ta leidis, et „likviidsete vahendite otsingud, turul avatud positsioonide säilitamine või likvideerimine [olid lisatud] ostu- ja müügihindade sisse, mida kauplejad oma klientidele [pakkusid]“, või et „kui kliendi korraldusega nõustumine [asetas] tema portfelli üle lubatud riskipiiri, [võis] kaupleja samuti keelduda noteerimisest“ (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 854).
1877
Kõike eeltoodut arvestades võis komisjon õiguspäraselt kasutada rakendatud meetodit, et arvutada iga asjaomase panga kohandamistegurit, ning kasutada selleks BGNi andmeid, mille kohta ta võis põhjendatult leida, et selle ajavahemiku osas, mil need pangad vaidlusaluses rikkumises osalesid, olid need „täpseimad olemasolevad andmed“.
1878
Samadel põhjustel ei saa UBS ka põhjendatult väita, et komisjoni kasutatud meetod on ebatäpne ja meelevaldne.
1879
Seega tuleb UBSi esimese väite teine osa ning neljas ja viies väide, UniCrediti seitsmenda väite teine kuni neljas osa ning Nomura kuuenda väite teine kuni neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
– UniCrediti ja Nomura kriitika, et teatud pankade asendusväärtuse kindlaksmääramisel on tehtud vigu
1880
Oma hagides kritiseerisid UniCredit ja Nomura komisjoni poolt asendusväärtuse kindlaksmääramiseks kasutatud meetodit ja selle üldist kohaldamist, mis lükati eespool punktides 1762–1879 tagasi.
1881
Need pangad esitasid ka kriitika, mis on täpsemalt seotud nende suhtes kohaldatud asendusväärtuse kindlaksmääramisega – mis arvutatakse nii, et igale asjaomasele pangale omased aastapõhised tinglikud väärtused korrutatakse neile omase kohandamisteguriga –, mida tuleb analüüsida tagapool punktides 1885–1960.
1882
Tinglike väärtuste kindlaksmääramise osas (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 816–819) heidab UniCredit komisjonile ette, et viimane diskrimineeris teda, võttes nii tema kui ka teiste asjasse puutuvate pankade puhul arvesse tinglikke väärtusi, millega kaubeldi üksnes järelturul.
1883
UniCredit ja Nomura heidavad komisjonile ette ka seda, et ta määras nende kohta aluseks võetud tinglikud väärtused kindlaks aasta kohta, kuigi nad osalesid vaidlusaluses rikkumises vähem kui aasta.
1884
Mis puudutab Nomura suhtes kohaldatud kohandamisteguri kindlaksmääramist ja täpsemalt sellele pangale omase 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria kaalumist, mida kasutati tema lõpliku riskimarginaali kindlaksmääramisel (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 825–830), siis heidab see pank komisjonile ette, et viimane ei lähtunud nende 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria täpsest kaalumisest, kuigi nimetatud pank oli selle talle esitanud.
–
UniCrediti kriitika, et rikutud on diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kuna kasutati aastapõhiseid tinglikke väärtusi, mis puudutas ainult järelturgu nii tema kui ka teiste asjaomaste pankade puhul
1885
Seitsmenda väite esimeses ja viiendas osas väidab UniCredit, et võttes kõigi asjaomaste pankade asendusväärtuse aluseks üksnes „iga asjaomase panga poolt rikkumises osalemise perioodi jooksul järelturul kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tinglike väärtuste müügiväärtuse, kuna see [oli] tegevus, mis oli kõigile asjaomastele pankadele ühine, ja kuna see [vältis] ohtu, et trahvi arvutamisel arvestatakse sama tulu kaks korda“ (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 816), siis diskrimineeris komisjon teda.
1886
Kuna vaidlusalune rikkumine keskendus Euroopa riigivõlakirjade esmasturule, sest UniCredit „ei osalenud [sellel] seoses [nimetatud] turul toimuvate tehingutega“, ja kuna sellel esmasturul toimunud tehinguid ei võetud ühegi asjaomase panga puhul arvesse, oleks komisjon pidanud aluseks võtma üksnes summasid, millega esmasturul kaubeldi. Kuna komisjon seda ei teinud, karistas ta UniCreditit kogu selles rikkumises osalemise eest, samas kui teisi asjasse puutuvaid panku karistati vaid nimetatud rikkumises osalemise ühe osa eest.
1887
Selles osas ei näita vaidlustatud otsuse põhjenduses 816 tehtud komisjoni valik võtta kõigi asjasse puutuvate pankade puhul asendusväärtuse arvutamisel aluseks tinglikud väärtused, millega kaubeldi üksnes Euroopa riigivõlakirjade järelturul, UniCrediti suhtes mingit diskrimineerimist.
1888
Esiteks väidab UniCredit ekslikult, et ta ei osalenud vaidlusaluse rikkumise esmasturgu puudutavas osas või et see rikkumine keskendus Euroopa riigivõlakirjade esmasturule.
1889
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 861 märkis komisjon UniCrediti puhul arvesse võetud vaidlusaluse rikkumise raskuskoefitsiendi kindlaksmääramiseks tõepoolest, et see pank ei tegutsenud esmasturul.
1890
Siiski ei saa sellest põhjendusest – millel puudub seos asendusväärtuse kindlaksmääramisega – järeldada, et komisjon leidis, et UniCredit ei osalenud kogu selles otsuses tuvastatud ühes ja vältavas rikkumises.
1891
Vastupidi, vaidlustatud otsuse resolutsioonist nähtub sõnaselgelt, et UniCredit on vastutav kogu vaidlusaluse rikkumise eest ja et see rikkumine puudutab kogu Euroopa riigivõlakirjade turgu, mitte aga peamiselt selle esmasturgu.
1892
Lisaks tõi komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 45–50 õigesti esile seose Euroopa riigivõlakirjade esmas- ja järelturu vahel ning asjaolu, et ühte turgu puudutav teave pakkus huvi teise turu puhul ja vastupidi (vt eespool punktid 465–486 ja 597–614).
1893
Seega, kuigi UniCredit ei tegutsenud esmasturul, aitas ta teiste asjasse puutuvate pankade kauplejatega vahetatud teabega kaasa kogu vaidlusaluse rikkumise toimumisele ja sai sellest kasu, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 479.
1894
Teiseks, vaidlustatud otsuse põhjenduses 816 esitatud põhjendus õigustab täielikult seda, miks komisjon ei võtnud arvesse tinglikke väärtusi, millega asjaomased pangad Euroopa riigivõlakirjade esmasturul kauplesid, või liitnud neid summasid tinglike väärtuste hulka, mis võeti arvesse muude asjaomaste pankade kui UniCrediti puhul.
1895
Nimelt, kuna esmasturul tegutsevate asjaomaste pankade tegevuse eesmärk oli Euroopa riigivõlakirjade ostmine, et need kiiresti järelturul edasi müüa (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 37), oli riiklikelt emitentidelt esmasturul saadud tinglike väärtuste raamatupidamisarvestuses kajastamine mõttetu – või isegi kallutatuse allikas –, et teha kindlaks nende pankade tegevuse tähtsust.
1896
Kolmandaks võttis komisjon arvesse UniCrediti konkreetset olukorda talle määratud trahvi arvutamise muudes etappides (vt selle kohta 13. septembri 2013. aasta kohtuotsus Total Raffinage Marketing vs. komisjon, T‑566/08, EU:T:2013:423, punkt 454).
1897
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 861 ja 868 kohaldas komisjon selle panga suhtes raskuskoefitsienti ja lisasummat, mis mõlemad olid määratud 17%, mis on ühe protsendipunkti võrra madalamad kui teistele asjaomastele pankadele kohaldatud määrad.
1898
Eeltoodut arvestades tuleb UniCrediti seitsmenda väite esimene ja viies osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
1899
Lisaks, kuna UniCredit võib esimese ja viienda väiteosa raames väita, et tema olukorda on tema suhtes kohaldatud raskuskoefitsiendi ja hoiatava mõju tagamiseks määratava lisasumma kindlaksmääramisel vääralt arvesse võetud, siis analüüsitakse seda kriitikat vastavalt tagapool punktides 1976–2003 ja 2004–2035.
–
UniCrediti ja Nomura kriitika, mis puudutab nende poolt kaubeldud aastapõhiseid tinglikke väärtusi
1900
UniCredit väidab oma kaheksandas väites ja Nomura oma kuuenda väite viiendas osas koostoimes seitsmenda väite teise osaga, et komisjon tegi hindamisvigu või rikkus võrdse kohtlemise ning karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet, kui ta arvutas aastapõhised tinglikud väärtused, millega need pangad kauplesid EMPs asuvate vastaspooltega nende vastavatel rikkumises osalemise ajavahemikel, st 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011 ja 18. jaanuarist kuni 28. novembrini 2011.
1901
Asjasse puutuvate pankade kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhine arvutamine silus küll nende ettevõtjate tinglikke väärtusi, kes osalesid vaidlusaluses rikkumises rohkem kui aasta, kuid selle tagajärjel paisutati kunstlikult UniCrediti ja Nomura puhul arvesse võetud tinglikke väärtusi ja seetõttu ülehinnati nende osakaalu selles rikkumises.
1902
Sellega seoses märgib UniCredit, et vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil oli kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade kogus – eriti Itaalia riigivõlakirjad, mis moodustasid suurema osa tema tehingutest – eriti suur ning nende Euroopa riigivõlakirjade turu volatiilsus oli väga suur, mis tähendas selgelt suuremaid riskimarginaale kui tavapärastel turutingimustel. Seetõttu koheldi UniCreditit kõigist asjasse puutuvatest pankadest kaugelt kõige karmimalt, mis on „ilmselgelt ebamõistlik ja sobimatu“. Järelikult oleks komisjon pidanud võrdlema kõikide asjasse puutuvate pankade kauplemistegevust puudutavaid andmeid samast perioodist, st vaidlusaluse rikkumise viimasest aastast, või kogu selle kestust.
1903
Sarnastel põhjustel leiab Nomura, et komisjon oleks pidanud arvesse võtma selle panga poolt kogu 2011. aasta jooksul tegelikult kaubeldud tinglikke väärtusi.
1904
Kõigepealt tuleb märkida, et ei UniCredit ega Nomura ei heida komisjonile ette, et ta jättis asendusväärtuse arvutamisel arvesse võetavate tinglike väärtuste kindlaksmääramisel kohaldamata suuniste punkti 13, mille kohaselt vaatleb komisjon üldiselt ettevõtja müüki viimasel rikkumises osalemise täisaastal.
1905
Komisjoni selline valik oli käesolevas asjas ühtlasi täiesti õigustatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 819 esitatud põhjustel, mida kinnitasid UniCrediti ja Nomura argumendid, st ühest küljest, et „enamiku asjasse puutuvate pankade puhul oli individuaalse osaluse periood erinev ja mõnikord suhteliselt lühike“, ning teisest küljest, et „rikkumise perioodil oli riskimarginaal“ väga volatiilne.
1906
Lõpuks kritiseerivad UniCredit ja Nomura üksnes asjaolu, et nende asjaolude arvessevõtmiseks ja vaatamata sellele, et nad osalesid vaidlusaluses rikkumises vähem kui täisaasta, määras komisjon sarnaselt teiste asjasse puutuvate pankadega aastapõhised tinglikud väärtused, millega nad kauplesid vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodide täiskalendrikuudel, st vastavalt 2011. aasta oktoober ja 2011. aasta veebruarist oktoobrini (vaidlustatud otsuse lisade 2 tabel 1).
1907
Sellisest valikus – mis kuulub trahvi arvutamise meetodi määratluse alla, mille puhul on komisjonil ulatuslik kaalutlusõigus, nagu eespool punktides 1754 ja 1777 juba meenutatud – ei nähtu ühtegi komisjoni ilmset hindamisviga või õigusnormi rikkumist.
1908
Nimelt õigustavad eespool punktis 1905 esitatud asjaolud seda, et komisjon määrab kõigi asjasse puutuvate pankade kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhised summad vastavalt vaidlustatud otsuse põhjenduses 819 esitatud meetodile, mille kohaldamisel jagas ta kõigepealt kõik tinglikud väärtused, millega iga asjasse puutuv pank kauples keelatud kokkuleppes osalemise perioodil, tema osalemise kuude arvuga ning korrutas seejärel nimetatud igakuise keskmise 12-ga.
1909
Ühest küljest võimaldab kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhine arvutamine vähendada märkimisväärseid iga-aastaseid kõikumisi, mis Euroopa riigivõlakirjade turul vaidlusaluse rikkumise ajal esinesid ja mis mõjutasid asjaomaseid osalenud pankasid, võttes samas arvesse nende pankade kogu tegevust, sealhulgas 2011. aasta tegevust, mille kohta nii komisjon kui ka UniCredit ja Nomura leiavad, et see oli aasta, mida iseloomustas Euroopa riigivõlakirjade turu suur volatiilsus, mis oli seotud võlakriisiga.
1910
Teisest küljest, kuna kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhist arvutamist kohaldati kõigi asjasse puutuvate pankade suhtes, võimaldab see kajastada iga panga osakaalu vaidlusaluses rikkumises, nagu on nõutud müügiväärtuse suhtes kohaldatavas kohtupraktikas (vt selle kohta 12. novembri 2014. aasta kohtuotsus Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punkt 63), ning mis kehtib samamoodi asendusväärtuse kohta.
1911
Nimelt, kuna iga asjaomase panga aastapõhised tinglikud väärtused on esimene kahest tegurist, mida igale pangale omase asendusväärtuse arvutamisel arvesse võeti, võimaldavad need säilitada seose iga asjaomase panga puhul aluseks võetud asendusväärtuste ja lõpuks neile määratud trahvide vahel.
1912
UniCrediti ja Nomura argumendid ei sea neid kahte järeldust kahtluse alla.
1913
Esiteks ei saa UniCredit ja Nomura tulemuslikult väita, et asjaolu, et nende osalemise perioodid vaidlusaluses rikkumises (mis on vastavalt üks ja üheksa täiskalendrikuud) arvutati aasta kohta, viis selleni, et komisjon suurendas kunstlikult ja seega alusetult nende puhul arvesse võetud nominaalseid summasid.
1914
Kuigi on tõsi, et see aastapõhine arvutamine tähendas UniCrediti ühe kuu pikkuse ja Nomura üheksa kuu pikkuse rikkumises osalemise ekstrapoleerimist terve aasta peale, muutsid sellise arvutuse vajalikuks põhimõtted, mis reguleerivad trahvide arvutamist suuniste alusel, mille tagajärjel võttis komisjon arvesse väärtuse, mis on otseselt proportsionaalne nende pankade tegeliku tegevusega ajavahemikul, kui nad vaidlusaluses rikkumises osalesid.
1915
Ühest küljest olid UniCrediti ja Nomura kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhise arvutamise tinginud põhimõtted, mis reguleerivad trahvide arvutamist suuniste alusel, kuna suuniste kohaldamisel tuli kindlaks määrata aastat esindav müügiväärtus või asendusväärtus; sellele need pangad aga vastu ei vaidle, arvestades eelkõige nende pakutud alternatiivseid arvutusviise.
1916
Järelikult ei saanud komisjon arvesse võtta ainult neid tinglikke väärtusi, millega need kaks panka kauplesid vaidlusaluses rikkumises osalemise vastavate perioodide jooksul, mis mõlemad olid lühemad kui üks aasta.
1917
Teises küljest, UniCrediti ja Nomura kaubeldud tinglike väärtuste aastapõhise arvutamise tulemusel võttis komisjon aluseks väärtuse, mis on rangelt proportsionaalne nende pankade tegeliku tegevusega nende vastaval vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil, kuna see saadi, kui nende kahe panga poolt nende vastavatel rikkumise perioodidel kaubeldud tinglikud väärtused jagati nende poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise täiskalendrikuudega (UniCrediti puhul üks täiskalendrikuu ja Nomura puhul üheksa täiskalendrikuud), mis seejärel korrutati 12-ga, et anda neile aastapõhine baas.
1918
Seetõttu ja kõigi asjaomaste pankade tinglike väärtuste aastapõhise arvutamise tõttu tagas komisjon ka selle, et järgiti iga panga osakaalu vaidlusaluses rikkumises ja nende vastava osalemise ulatust.
1919
Kuigi UniCrediti ja Nomura tinglike väärtuste aastapõhine arvutamine võis viia selleni, et komisjon võttis nende puhul aluseks summad, mis ületavad nende pankade poolt 2011. aastal tegelikult kaubeldud tinglikke väärtusi, ei sea see asjaolu kahtluse alla seda, et komisjoni poolt aluseks võetud aastapõhised tinglikud väärtused on rangelt proportsionaalsed nende pankade poolt vaidlusaluses rikkumises osalemise vastavate perioodide jooksul tegelikult kaubeldud tinglike väärtustega.
1920
See asjaolu tuleneb pelgalt sellest, et vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodidel oli Euroopa riigivõlakirjade turg volatiilsem kui 2011. aasta nendel kuudel, mil nad rikkumises ei osalenud.
1921
Samuti tuleneb asjaolu, et UniCrediti ja Nomura puhul aluseks võetud aastapõhised tinglikud väärtused on nende pankade hinnangul oluliselt suuremad kui need, mis võeti aluseks teiste pankade puhul, kes osalesid ometi nendest kauem vaidlusaluses rikkumises või kellel olid suuremad turuosad, lihtsalt sellest, et UniCredit ja Nomura osalesid vaidlusaluses rikkumises ainult 2011. aastal, st perioodil, mil Euroopa riigivõlakirjade turg oli kõige volatiilsem ja seega oli nende võlakirjadega kauplemine ja nende riskimarginaalid proportsionaalselt kõige suuremad.
1922
Teiseks ei saa UniCredit ja Nomura põhjendatult väita, et võrdse kohtlemise ning karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte järgimiseks oleks komisjon pidanud nende puhul arvesse võtma vastavalt vaidlusaluse rikkumise viimase aasta või kogu rikkumise perioodi tinglikke väärtusi ja terve 2011. aasta jooksul kaubeldud tinglikke väärtusi.
1923
Ühest küljest tuleneb suuniste aluseks olevatest põhimõtetest, mis on käesolevas asjas kohaldatavad, ja eelkõige suuniste punktidest 5 ja 6, et sarnaselt müügiväärtusele tuleb asendusväärtus arvutada, võttes arvesse selle rikkumisega seotud tehinguid, mille eest karistus määrati.
1924
See tähendab, et komisjon ei või arvesse võtta ettevõtja tegevust, mis ei kuulu keelatud kokkuleppe kohaldamisalasse (vt selle kohta 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus Pilkington Group jt vs. komisjon, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Lundbeck vs. komisjon, C‑591/16 P, EU:C:2021:243, punkt 187 ja seal viidatud kohtupraktika).
1925
UniCrediti ja Nomura viidatud ajavahemike arvessevõtmine võib küll olla nendele pankadele soodsam, kuid viiks selleni, et nendele pankadele kohaldatava asendusväärtuse arvutamisel võetakse aluseks tehingud, mis tehti väljaspool ajavahemikku, mil nad vaidlusaluses rikkumises osalesid.
1926
Teisest küljest tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et niivõrd, kui on vaja tugineda sama rikkumisega seotud ettevõtjate käibele, selleks et kindlaks määrata trahvide omavahelised proportsioonid, tuleb arvesse võetavat ajavahemikku piiritleda nii, et saadud käibed oleksid võimalikult sarnased, ning seetõttu saab konkreetne ettevõtja nõuda, et komisjon võtaks tema suhtes aluseks erineva ajavahemiku kui see, millest komisjon üldiselt lähtub, üksnes tingimusel, et ta tõendab, et tema käive viimati nimetatud ajavahemikul ei näita tema juhtumi eripära arvestades tema tegelikku suurust ja majanduslikku võimsust ega tema toime pandud rikkumise ulatust (vt selle kohta 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus Tokin vs. komisjon, T‑343/18, EU:T:2021:636, punkt 100 ja seal viidatud kohtupraktika).
1927
Käesoleval juhul ei ole UniCredit ja Nomura aga selliseid tõendeid esitanud.
1928
Vastupidi, eespool punktides 1915–1918 on tuvastatud, et komisjon lähtus kõigi asjasse puutuvate pankade puhul aastapõhistest tinglikest väärtustest ja et UniCrediti ja Nomura puhul arvesse võetud tinglikud väärtused olid rangelt proportsionaalsed nende tinglike väärtustega, millega kaubeldi nende vaidlusaluses rikkumises osalemise ühe ja üheksa täiskalendrikuu jooksul, ning need kajastasid nende pankade rikkumises osalemise suhtelist ulatust.
1929
Eeltoodut arvestades tuleb UniCrediti kaheksas väide ning Nomura kuuenda väite viies osa ja seitsmenda väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
–
Nomura kriitika, mis puudutab tema poolt kaubeldud 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria kaalumist
1930
Nomura heidab oma kuuenda väite viienda osa teises argumendis komisjonile ette, et viimane tegi hindamisvea, kui ta keeldus kohandamisteguri arvutamiseks kasutatud 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria kaalumise kindlaksmääramisel võtmast aluseks täpseid andmeid, mille ta sellegipoolest oli haldusmenetluses esitanud.
1931
Nagu juba meenutati eespool punktides 1716–1724, määras komisjon kindlaks igale asjaomasele pangale omase kohandamisteguri, võttes aluseks poole nende lõplikust riskimarginaalist, mis arvutati aritmeetilise keskmisena nende igapäevastest riskimarginaalidest, mis omakorda olid arvutatud iga asjaomase panga vaidlusaluses rikkumises osalemise iga päeva kohta, kasutades 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria igapäevase riskimarginaali kaalutud keskmist, millele omistati iga panga puhul konkreetne kaalumine.
1932
Selleks et määrata kindlaks iga 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria kaal iga asjaomase panga tegevuses tema vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil, palus komisjon haldusmenetluses igal pangal esitada talle kaks andmekogumit, nimelt ühest küljest Euroopa riigivõlakirjade tegelik maht, millega nad kauplesid iga emiteeriva riigi kaupa (olenemata nende lõpptähtaegadest), ja teisest küljest Euroopa riigivõlakirjade tegelik maht, millega nad kauplesid iga lõpptähtaja kaupa (olenemata nende emitentidest).
1933
Neid kahte andmekogumit ristates määras komisjon kindlaks 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu iga panga kohta.
1934
Ta võttis Nomura puhul seega arvesse järgmise osakaalu (vaidlustatud otsuse 2. lisa, tabel 2):
1935
Haldusmenetluse käigus edastas Nomura komisjonile eespool punktis 1932 viidatud kaks andmekogumit, et ta saaks hinnata kõigi 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu. Ta oli ka ainus pank, kes omal algatusel edastas komisjonile täpsed kogused, millega ta oli kaubelnud vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil iga 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria kohta, edastades seega nende 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria täpse osakaalu.
1936
Need andmed, mille täielikkust ja usaldusväärsust komisjon ei vaidlusta, vaid vaidlustab asjaolu, et need on täpseimad olemasolevad andmed, näitavad järgmisi erinevusi:
1937
Hoolimata sellest, et Nomura esitas oma täpsed andmed, lähtus komisjon vaidlustatud otsuses eespool punktis 1934 viidatud hinnangulistest andmetest, kuna pankade esitatud andmeid arvesse võttes tuleb iga asjaomase panga osas kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tegeliku mahu (iga emiteeriva riigi kaupa) ja kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade tegeliku mahu (iga lõpptähtaja kaupa) ristkontrolli pidada parimaks lähenemisviisiks (vaidlustatud otsuse põhjendused 848 ja 849).
1938
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 850 tõi ta esile ka vajaduse „kohaldada lähenemist, mis sobiks kõigile asjasse puutuvatele pankadele, võttes arvesse tema käsutuses olevat teavet“, ning asjaolu, et „kuna asjasse puutuvate pankade olukordades puuduvad objektiivsed erinevused, ei saa [ta] erinevate asjasse puutuvate pankade suhtes kohaldada erinevaid meetodeid“.
1939
Kostja vastuses ja Üldkohtu küsimusele esitatud kirjalikus vastuses väitis komisjon esiteks, et Nomura esitatud täpsete andmete kasutamine oleks viinud vaidlustatud otsuses karistatud erinevate pankade vahelise võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumiseni. Teiseks väidab ta, et isegi kui ta oleks saanud kasutada selle panga osas üksikasjalikumat meetodit, kajastas tema suhtelise osakaalu arvutamine alati täpselt selle panga tehingute jaotust ja kujutas endast seega kehtivat meetodit selle rikkumisperioodi osas, mis nimetatud panga puhul arvesse võeti.
1940
Seega tuleb uurida, kas komisjon võis õigustatult keelduda Nomura esitatud täpsete andmete arvesse võtmisest.
1941
Sellega seoses on eespool punktis 1783 juba märgitud, et isegi kui komisjon otsustab suuniste punktis 13 määratletud meetodist kõrvale kalduda, ei saa ta kalduda kõrvale nende suuniste juhtpõhimõtetest ja suuniste aluseks olevast loogikast.
1942
Eelkõige peab ta hoolitsema täpseimate olemasolevate andmete arvessevõtmise eest ja kasutama osalisi andmeid üksnes siis, kui ettevõtja esitatud andmed on puudulikud või ebausaldusväärsed.
1943
Neid nõudeid tuleb veelgi rangemalt järgida siis, kui komisjoni kasutatud meetodi tõttu kohaldas ta suuremat kui 99% kohandamistegurit mitmesaja miljardi euro suurustele tinglikele väärtustele (vt analoogia alusel 24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, T‑105/17, EU:T:2019:675, punkt 328).
1944
Käesolevas asjas ei vaidle komisjon vastu sellele, et Nomura esitatud andmed olid täielikud ja usaldusväärsed andmed ning kajastasid järelikult täpselt selle panga kauplemistegevust ajal, mil ta vaidlusaluses rikkumises osales.
1945
Eespool punktis 1936 viidatud tabelist nähtub samuti, et komisjoni poolt Nomura suhtes aluseks võetud 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaal erineb neist mõne puhul tuntavalt, võrreldes selle panga tegeliku kauplemistegevusega.
1946
Saksamaa Euroopa riigivõlakirjade puhul, mille lõpptähtaeg oli 3–7 aastat, esines 2,9 protsendipunkti suurune erinevus, kuna komisjon leidis, et need Euroopa riigivõlakirjad vastasid 16,8% Nomura kaubeldud tinglikest väärtustest (ehk ligikaudu 74,9 miljardit eurot), kuigi need vastasid tegelikult 19,7% sellest väärtusest (ligikaudu 87,9 miljardit eurot).
1947
Ka Itaalia Euroopa riigivõlakirjade puhul, mille lõpptähtaeg oli 3–7 aastat, esineb 2 protsendipunkti suurune erinevus, kuna komisjon leidis, et need Euroopa riigivõlakirjad vastasid 9,9% Nomura kaubeldud tinglikest väärtustest (ehk ligikaudu 44,2 miljardit eurot), kuigi need vastasid tegelikult vaid 7,9% sellest väärtusest (ligikaudu 35,2 miljardit eurot).
1948
Sellest tuleneb, et vähemalt teatavate tüüpiliste Euroopa riigivõlakirjade kategooriate puhul, mis moodustasid olulise osa Nomura tegevusest (st üle 27%), erines osakaal, mida komisjon selle panga puhul kasutas, oluliselt sellest osakaalust, mis arvutati nimetatud panga tegeliku kauplemistegevuse alusel.
1949
Järelikult, võttes arvesse Nomura esitatud täielikke ja usaldusväärseid arvandmeid tema kauplemistegevuse jagunemise kohta komisjoni kasutatud 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria vahel, ei saa komisjoni kasutatud osakaal vaidlustatud otsuse 2. lisa tabelis 2 kujutada endast asendusväärtuse arvutamisel „täpsemaid olemasolevaid andmeid“.
1950
Seda järeldust kinnitab asjaolu, et komisjoni otsus mitte kasutada 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu, mis nähtus haldusmenetluses Nomura poolt esitatud andmetest – ja mis esindas täpselt selle panga kauplemistegevust ajavahemikul, mil ta vaidlusaluses rikkumises osales –, toob kaasa selle, et nimetatud pangale määratud trahv erineb enam kui 3,927 miljoni euro võrra ehk ligikaudu 3% trahvi summast.
1951
Üldkohtu küsimusele vastuseks koostatud komisjoni arvutustest tuleneb nimelt, et Nomura täpse tegevuse arvessevõtmine, et määrata kindlaks 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu, mida selle panga puhul aluseks võeti, tähendab, et tema puhul aluseks võetud asendusväärtust vähendatakse 392646351 eurolt 380747977 eurole ja seega vähendatakse talle määratud trahvi 129573000 eurolt 125646000 eurole.
1952
Seetõttu ei saa komisjon põhjendatult väita, et vaidlustatud otsuses Nomura suhtes aluseks võetud 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalud „peegelda[sid] alati täpselt [selle panga] kauplemistegevuse jaotust“.
1953
Lisaks ei oleks see, kui komisjon kasutas Nomura esitatud andmeid, seadnud kahtluse alla komisjoni välja töötatud meetodi asendusväärtuse kindlaksmääramiseks.
1954
Erinevalt näiteks iga asjaomase panga kaubeldud tinglike väärtuste arvutamise korrast, igapäevase riskimarginaali ja lõpliku riskimarginaali arvutamise korrast või ka kõigile karistatud pankadele kohaldatavate 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria valikust ja mis on komisjoni kasutatud meetodi aluseks, kujutab Nomura andmete kasutamine nende 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu kohta tema kauplemistegevuses endast üksnes selle meetodi rakendamise viisi, mis ei muuda selle sisu, vaid võib üksnes tugevdada panga põhjendatud taotluse korral selle täpsust.
1955
Lisaks võib märkida, et komisjon tunnistas ise, et ta „oleks võinud kasutada üksikasjalikumat meetodit“, mis annab tunnistust sellest, et Nomura esitatud täpsete andmete kasutamine ei sea kahtluse alla tema kasutatud meetodit.
1956
Lõpuks see, kui komisjon oleks kasutanud Nomura esitatud täpseid andmeid, ei oleks samuti rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet.
1957
Haldusmenetluses oli Nomura ainus pank, kes esitas komisjonile omal algatusel ja vabatahtlikult täpsed andmed selle institutsiooni poolt aluseks võetud 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalu kohta, mis eristas teda kõigist teistest pankadest.
1958
Seetõttu ei olnud komisjon võrdse kohtlemise põhimõtte alusel kohustatud tema suhtes aluseks võtma lihtsalt hinnangulist osakaalu, kuigi Nomura oli talle edastanud täpse osakaalu.
1959
Seega keeldus komisjon vääralt kasutamast Nomura poolt haldusmenetluse käigus esitatud täpseid andmeid.
1960
Eespool toodut arvestades tuleb Nomura kuuenda väite viienda osa teise argumendiga nõustuda.
ii) Väited, et UniCrediti ja Nomura raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel on tehtud vigu
1961
Pärast iga asjaomase panga puhul arvesse võetud asendusväärtuse kindlaksmääramist märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 859–863, et vaidlusalune rikkumine nõuab, et ta määraks asjasse puutuvate pankade suhtes raskuskoefitsiendiks 18% sellest asendusväärtusest (suuniste punktid 20 ja 23).
1962
Seda määra õigustas asjaolu, et kõnealune tegevus „kujutas endast hindade kindlaksmääramise, salajase teabevahetuse, turu jagamise ja klientide jagamise kokkuleppeid“, mis olid „kõige tõsisemad konkurentsipiirangud“. Komisjon märkis samuti, et need puudutasid kogu Euroopa riigivõlakirjade turgu (st esmas- ja järelturgu), et need hõlmasid kogu EMPd ja et need olid seotud toodetega, mis olid mõeldud avaliku sektori kapitali kaasamiseks ja seda tõsise finantskriisi ajal, mis viis finantsasutuste päästmiseni, millest mõned olid seotud vaidlusaluse rikkumisega.
1963
Võttes aga arvesse seda, et UniCrediti kaupleja ei tegutsenud Euroopa riigivõlakirjade esmasturul, vähendas komisjon sellele pangale kohaldatud raskuskoefitsienti 17%-ni (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 861).
1964
Oma üheksandas väites heidavad UniCredit ja Nomura komisjonile ette mitut viga nende suhtes kohaldatud raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel.
– Nomura üheksanda väite esimene ja teine osa, mille kohaselt vaidlusaluse rikkumise 18% suuruse raskuskoefitsiendi määramisel on tehtud hindamisvigu
1965
Nomura väidab oma üheksanda väite esimeses ja teises osas, et komisjon tegi hindamisvigu, kui ta määras vaidlusaluse rikkumise raskuskoefitsiendiks 18% asendusväärtusest.
1966
Nomura sõnul leidis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 859 ja 863 vääralt, et asjasse puutuv tegevus kujutas endast hinnakokkuleppeid või turu ja klientide jagamise kokkuleppeid, ehkki seda kvalifikatsiooni selles otsuses eelnevalt ei esitatud ja kuigi see tegevus kujutas endast teabevahetust, mis võis mõjutada üksnes hindu.
1967
Lisaks tuleb komisjoni varasemat otsustuspraktikat arvestades kõnealust käitumist pidada tõsiseks, mitte aga „kõige tõsisemaks“, mis õigustab seega raskuskoefitsienti 15% asendusväärtusest. Sellega seoses väidab Nomura samuti, et kõnealune tegevus ei puudutanud võrdlusalusega manipuleerimist ja et selle taga olid pangad, kellel oli väike turuosa, mistõttu on väga ebatõenäoline, et kõnealuste arutelude väike arv võis oluliselt mõjutada Euroopa riigivõlakirjade sektorit või avaliku sektori kapitali.
1968
Kõigepealt tuleb märkida, et eespool punktis 1966 viidatud Nomura kriitikas on vääralt tõlgendatud vaidlustatud otsust, milles on sõnaselgelt märgitud, et kõnealune tegevus kujutas endast hindade kindlaksmääramist või turu ja klientide jagamist, eelkõige selle põhjendustes 499, 532, 535 või 568.
1969
Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast ja suuniste punktist 23, et horisontaalsed keelatud kokkulepped, mis viivad hindade kindlaksmääramise või klientide jagamiseni, on juba oma olemuselt konkurentsi eriti kahjustavad (vt selle kohta 30. juuni 1966. aasta kohtuotsus LTM, 56/65, EU:C:1966:38, lk 359; 20. novembri 2008. aasta kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, punktid 17 ja 33; 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 51; 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ING Pensii, C‑172/14, EU:C:2015:484, punkt 32; 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus F. Hoffmann-La Roche jt, C‑179/16, EU:C:2018:25, punkt 78; ja 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt, C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 67, ning 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punktid 162 ja 163).
1970
Seega võimaldas järeldus, et vaidlusalune rikkumine toimus muu hulgas sellise tegevuse vormis, komisjonil iseenesest järeldada, et see rikkumine „kuulus kõige tõsisemate konkurentsipiirangute hulka“. See õigustas sellele tegevusele sellise raskuskoefitsiendi kohaldamist, mis kuulub suuniste punktis 21 ette nähtud vahemiku ülemisse ossa ja milleks määrati 18%.
1971
Asjaolu, mille komisjon samuti esile tõi ja mille kohaselt kõnealune tegevus puudutas kogu EMPd ja oli seotud toodetega, mis olid mõeldud avaliku sektori kapitali kaasamiseks ja seda tõsise finantskriisi ajal, põhjendas veelgi enam selle raskuskoefitsiendi valikut.
1972
Seega ei teinud komisjon hindamisviga, kui ta määras vaidlusaluse rikkumise raskuskoefitsiendiks 18% asendusväärtusest.
1973
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Nomura argument, mis tugineb komisjoni varasemale otsustuspraktikale, mis igal juhul ja nagu on märgitud eespool punktis 1618 ei kujuta endast konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslikku raamistikku.
1974
Seda ei saa põhjendada ka argumendiga, et asjasse puutuval tegevusel ei olnud „olulist mõju“, sest asjasse puutuvate pankade turuosa oli väike, kuna – nagu on märgitud eespool punktis 1970 – komisjoni kasutatud raskuskoefitsient on igal juhul täielikult põhjendatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 859 viidatud asjaoludega (vt analoogia alusel 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Nexans France ja Nexans vs. komisjon, C‑606/18 P, EU:C:2020:571, punkt 105).
1975
Eeltoodut arvestades tuleb Nomura üheksanda väite esimene ja teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata osas, milles ta kritiseerib 18% määramist vaidlusaluse rikkumise raskuskoefitsiendiks.
– UniCrediti üheksas väide ning Nomura üheksanda väite esimene, teine ja kolmas osa, mis käsitlevad hindamisvigu ning karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte, proportsionaalsuse põhimõtte ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist neile kohaldatud raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel
1976
UniCredit heidab oma üheksandas väites ja Nomura oma üheksanda väite teises ja kolmandas osas komisjonile ette, et ta ei võtnud nende suhtes kohaldatud raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel nõuetekohaselt arvesse nende piiratud osalemist vaidlusaluses rikkumises.
1977
UniCredit väidab, et komisjon rikkus karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid, kuna ta ei vähendanud tema suhtes kohaldatud raskuskoefitsienti rohkem kui ühe protsendipunkti võrra, kuigi ta ei osalenud kõigis vaidlusaluse rikkumise aspektides ja et tal oli väike roll nendes aspektides, milles ta osales.
1978
Nomura väidab, et komisjon tegi hindamisvigu, kui ta ei võtnud piisavalt arvesse asjaolu, et ta osales vaid 34 arutelul, mis puudutasid tollase euroala 17 liikmesriigist vaid üheksat, et ta oli esmavahendaja nendest 17 liikmesriigist ainult 10 puhul, et tal oli Euroopa riigivõlakirjade esmasturul vaid väike turuosa ning et kõnealune tegevus ei mõjutanud tema sooritusi pakkumismenetlustes. Komisjon rikkus tema sõnul ka võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna Nomura raskuskoefitsienti ei vähendatud ühe protsendipunkti võrra, nagu tehti UniCrediti puhul, kuigi Nomura osalemine vaidlusaluses rikkumises oli võrreldav UniCrediti osalemisega.
1979
Nagu UniCredit rõhutas, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui rikkumise panevad toime mitu ettevõtjat, tuleb neile määratud trahvisumma kindlaksmääramiseks uurida iga ettevõtja osalemise suhtelist raskust (vt selle kohta 8. juuli 1999. aasta kohtuotsus Hercules Chemicals vs. komisjon, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
1980
Samuti nähtub suunistest ja kohtupraktikast, et eristada tuleb ühelt poolt asjaomase rikkumise objektiivse raskuse hindamist, mis on läbi viidud suuniste punktides 20–23 ette nähtud raskuskoefitsiendi alusel, ja teiselt poolt iga karistatud ettevõtja rikkumises osalemise suhtelist raskust, mis toimub suuniste punktides 27–31 ette nähtud põhisumma kohandamise alusel (vt selle kohta 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria vs. komisjon, T‑418/10, EU:T:2015:516, punkt 414 ja seal viidatud kohtupraktika).
1981
Selline eristamine ei välista seda, et sarnaselt käesoleva asjaga võib komisjon keelatud kokkuleppes osalenud ettevõtja suhtes kohaldada väiksemat raskuskoefitsienti kui teiste ettevõtjate puhul, eriti kui ühe ja vältava rikkumise raames ei osalenud see ettevõtja rikkumise teatud osade toimepanemises (vt selle kohta 15. juuli 2015. aasta kohtuotsus voestalpine ja voestalpine Wire Rod Austria vs. komisjon, T‑418/10, EU:T:2015:516, punkt 415).
1982
Käesolevas asjas on eespool punktides 1969–1974 tuvastatud, et komisjon võis õiguspäraselt määrata vaidlusaluse rikkumise raskuskoefitsiendiks 18% asendusväärtusest.
1983
Seega tuleb uurida, kas UniCrediti ja Nomura esitatud asjaolusid arvestades oleks komisjon pidanud kohaldama väiksemat raskuskoefitsienti kui see, mida vaidlustatud otsuses nende suhtes kohaldati.
1984
Mis puudutab esimesena UniCreditit, siis tuleb meenutada, et tema suhtes kohaldatud raskuskoefitsienti vähendati teiste pankadega võrreldes ühe protsendipunkti võrra, et võtta arvesse asjaolu, et tema kaupleja ei tegutsenud esmasturul.
1985
Selline vähendamine – mille tulemusel ei kohaldata tema suhtes raskuskoefitsienti 18%, vaid 17% asendusväärtusest – kujutab endast aga UniCrediti olukorra õiglast arvessevõtmist.
1986
Kuigi UniCredit ei saanud asjaolu tõttu, et ta ei olnud esmavahendaja (primary dealer), otseselt kasu esmasturgu puudutavast konkurentsivastasest tegevusest, ei osalenud tema kaupleja siiski mitte ainult 4. kategoorias nimetatud järelturgu puudutavates konkurentsivastases tegevuses, vaid oli seotud ka CODS & CHIPSi jutufoorumiga, millel ta osales aktiivselt aruteludes, mis puudutasid nii järelturgu kui ka esmasturgu.
1987
Nii aitas UniCredit kaasa vaidlusaluse rikkumise toimimisele tervikuna ning –võttes arvesse esmasturgu puudutava tundliku äriteabe avalikustamise mõju ka järelturu kauplemistegevusele (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 50), mida kinnitas ESMA (vt eespool punktid 566 ja 601) – võis saada vahetatud teabest kasu seoses oma tegevusega järelturul.
1988
Lisaks osales UniCredit vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil kõigis asjasse puutuvate pankade vahelistes aruteludes, mille komisjon oli õiguspäraselt tuvastanud. Seega tuleneb talle ette heidetud arutelude väike arv otseselt sellest, et ta osales vaidlusaluses rikkumises piiratud aja jooksul, mida võeti arvesse kestuse koefitsiendina (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 864–866). Sama kehtib ka selle kohta, et ta ei osalenud DBACi jutufoorumis, mida asjaomaste pankade kauplejad ei kasutanud enam juba enne UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise algust.
1989
Lõpuks ei ole tähtsust UniCrediti väidetud asjaoludel, et ta ei olnud teadlik oma kaupleja käitumisest või et ta kõrvaldas selle kaupleja kiiresti töölt, kuna nagu on märgitud eespool punktis 305, võis seda panka pidada vastutavaks oma töötaja käitumise eest ja tema töölepingu ülesütlemine ei olnud igal juhul tingitud tema osalemisest vaidlusaluses rikkumises, vaid oli seotud – nagu märkis UniCredit – tema tekitatud „olulise ja põhjendamatu kahjuga“.
1990
Mis puudutab teisena Nomurat, siis kohaldati sellele pangale raskuskoefitsienti 18% tema asendusväärtusest, kusjuures see määr võtab samuti õiglaselt arvesse tema olukorda.
1991
Ühest küljest ei saa komisjonile selles osas ette heita mingit viga Nomura olukorra hindamisel.
1992
Nimelt osales Nomura vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodil kõigis asjasse puutuvate pankade vahelistes aruteludes, mille komisjon oli õiguspäraselt tuvastanud. Nii tuleneb talle ette heidetud arutelude arv – mida Nomura peab väikeseks, kuid mis on siiski 31 – otseselt sellest, et ta osales vaidlusaluses rikkumises piiratud aja jooksul, mida võeti arvesse kestuse koefitsiendina (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 864–866).
1993
Samuti ei saa asjaolu, et Nomura tegutses vaid mingite Euroopa riigivõlakirjade esmasturul või oli sellel turul väike turuosaline, muuta tema suhtes kohaldatud raskuskoefitsienti, kuna komisjon leidis õigesti, et vaidlusalune rikkumine hõlmas kõiki Euroopa riigivõlakirju ja et selle panga väidetud mis tahes tegevust võeti arvesse tema asendusväärtuse kindlaksmääramisel, mis kajastab tema vaidlusaluse rikkumisega otseselt või kaudselt seotud tegevuse majanduslikku tähtsust.
1994
Lõpuks, mis puudutab asjaolu, et Nomura osalemine vaidlusaluses rikkumises ei mõjutanud tema sooritust pakkumismenetlustes, siis tuleb tõdeda, et esmasturuga seoses vahetatud teave pakkus talle huvi ka tema kauplemistegevuse tarvis järelturul (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 50, mida kinnitas ESMA, nagu nähtub eespool punktist 566), mida ei võetud arvesse majandusanalüüsis, mille see pank oma väidete põhjendamiseks esitas.
1995
Teisest küljest ei saa Nomura tulemuslikult tugineda võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele seetõttu, et tema suhtes kohaldatakse suuremat raskuskoefitsienti kui UniCrediti suhtes.
1996
Vastupidi sellele, mida väidab see pank, ei ole tema osalemine vaidlusaluses rikkumises võrreldav UniCrediti omaga ega õigusta seega tema suhtes 17% suuruse raskuskoefitsiendi kohaldamist.
1997
Kuigi Nomura osales sarnaselt UniCreditiga kõigis aruteludes, mis toimusid ajavahemikul, mil ta osales vaidlusaluses rikkumises, tegutses Nomura siiski nii Euroopa riigivõlakirjade esmas- kui ka järelturul ning sai seega erinevalt UniCreditist vahetult ja täielikult kasu teabest, mida vahetati arutelude käigus, milles ta osales.
1998
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et Nomura sõnul ei olnud ühel tema kauplejal õigust kaubelda enne 4. märtsi 2011.
1999
Ühest küljest nimelt, nagu märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 768, kinnitab asjaolu, et Nomura kaupleja sai uuesti juurdepääsu CODS & CHIPSi jutufoorumile, teiste pankade kauplejate huvi teda uuesti nende aruteludesse integreerida ning see võimaldas viidatud kauplejal tutvuda konkurentsivastaste aruteludega, mis toimusid enne, kui uuendati tema kauplemisluba, ning osaleda aktiivselt nendes aruteludes.
2000
Teisest küljest, erinevalt UniCreditist ei märkinud komisjon kordagi, et ta ei suuda tõendada, et Nomura kaupleja edastas saadud teabe esmas- või järelturul tegutsevatele kolleegidele, vastupidi sellele, mida see pank oma hagiavalduse punktis 229.2 mõista annab.
2001
Lisaks ei saa arvesse võtta Nomura pelka väidet, et „selles osas, mida [ta] suutis tõendada, ei teinud [tema] kaupleja tegelikult ühtegi tehingut Euroopa riigivõlakirjadega enne 9. märtsi 2011“.
2002
Seega ei ilmne Nomurale kohaldatud raskuskoefitsiendist, et komisjon oleks teinud hindamisvea või rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet.
2003
Eeltoodut arvestades tuleb UniCrediti üheksas väide ja Nomura üheksanda väite esimene ja teine osa (osas, milles need puudutavad selle panga vaidlusaluses rikkumises osalemise raskuse arvesse võtmata jätmist), ning sama väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
iii) UniCrediti kümnenda väite esimene osa, mille kohaselt on hoiatava mõju tagamiseks määratava lisasumma määra kindlaksmääramisel rikutud karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet
2004
Kümnenda väite esimeses osas, mis on esitatud teise võimalusena, heidab UniCredit komisjonile ette karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtete rikkumist, kui ta kasutas tema trahvi põhisumma kindlaksmääramiseks lisasumma puhul aluseks 17% asendusväärtusest vastavalt suuniste punktile 25.
2005
Kuna kestuse koefitsienti (suuniste punkt 24) ei kohaldatud lisasumma arvutamisel (suuniste punkt 25), kohaldas komisjon selle tagajärjel UniCreditile 59522445 euro suurust lisasummat, mis moodustab umbes 600% selle panga trahvi põhisumma muutuvast summast, mis on toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 867, samas kui see moodustab ligikaudu 120% Nomura trahvi sellest summast, ligikaudu 63% Portigoni omast ning ligikaudu 20% RBSi ja UBSi omast. See põhjendab UniCrediti puhul märkimisväärselt väiksemat protsendimäära, arvestades tema väiksemat osalemist vaidlusaluses rikkumises.
2006
Teise võimalusena ja samadel põhjustel väidab UniCredit, et komisjon eksis, kui ei kasutanud lisasumma kohandamiseks suuniste punkti 37.
2007
Viimase võimalusena ja samuti samadel põhjustel väidab UniCredit, et komisjon oleks pidanud määrama lisasumma suuniste punktis 25 ette nähtud miinimummääras, st 15%.
2008
Mis puudutab esimesena UniCrediti argumenti, mille ta esitas esimese võimalusena, siis tuleb seoses tema väitega, et on rikutud karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet, meenutada, et määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel määratud trahvisummade arvutamisel on asjaomaste ettevõtjate erinev kohtlemine komisjonile selle sättega antud pädevuse teostamise lahutamatu osa. Tegelikult peab komisjon oma kaalutlusõiguse raames määrama individuaalse karistuse, mis sõltub asjaomaste ettevõtjate tegevusest ja neile iseloomulikest omadustest, et tagada igal üksikjuhul liidu konkurentsieeskirjade täielik tõhusus (vt 7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon, C‑76/06 P, EU:C:2007:326, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
2009
Seega piisab karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtte järgimiseks sellest, kui trahvi lõppsumma kajastab erinevusi erinevate osalejate olukorras, ilma et komisjon peaks trahvisumma arvutamise igas etapis osalejaid erinevalt kohtlema (13. septembri 2013. aasta kohtuotsus Total Raffinage Marketing vs. komisjon, T‑566/08, EU:T:2013:423, punkt 454).
2010
Sellest tuleneb, et iseenesest ei saa UniCrediti suhtes karistuste individuaalsuse põhimõtte rikkumist tõendada pelgalt asjaoluga, et komisjon võtab asjasse puutuva panga suhtes aluseks lisasumma, mis suhtelise väärtusena moodustab oluliselt suurema osa kõnealuse trahvi põhisumma muutuvast summast kui teiste asjasse puutuvate pankade puhul.
2011
Lisaks on käesolevas asjas selline rikkumine seda vähem tõendatud, et esiteks on suuniste punktis 25 ette nähtud, et lisasumma, mis hõlmab kõigi osalejate tegevuste tunnuseid, mitte aga iga osaleja individuaalset olukorda (vt selle kohta 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon, T‑582/15, ei avaldata, EU:T:2019:497, punkt 338 ja seal viidatud kohtupraktika), arvutatakse „olenemata ettevõtja osalemise kestusest rikkumises“, eelkõige selleks, et hoida ära ettevõtjate soovi konkurentsiõigust rikkuda kas või lühikese aja jooksul (7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Campine ja Campine Recycling vs. komisjon, T‑240/17, ei avaldata, EU:T:2019:778, punkt 346).
2012
Seega ja kuna UniCredit ei vaidlustanud suuniste punkti 25 kehtivust, mida komisjon sõnaselgelt kohaldas, ei pidanud komisjon selles osas arvesse võtma UniCrediti osalemise kestust vaidlusaluses rikkumises.
2013
Teiseks, vaatamata eespool punktis 2011 meenutatud kohtupraktikale tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 868 kohaldas komisjon UniCrediti suhtes konkreetset lisasummat, milleks on 17% asendusväärtusest, mitte aga 18%, nagu kõigi teiste asjasse puutuvate pankade puhul, et võtta arvesse asjaolu, et „[UniCrediti] kauplejad tegutsesid ainult järelturul“.
2014
Järelikult heidab UniCredit komisjonile ekslikult ette, et viimane ei võtnud arvesse tema konkreetset olukorda ja rikkus seega karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet.
2015
Samuti ei ole sellel pangal õigus, kui ta väidab, et rikutud on proportsionaalsuse põhimõtet, kuna lisasummana kohaldati tema suhtes 17% asendusväärtusest.
2016
Ühest küljest, arvestades suuniste punkti 25 sõnastust, ei võimalda ükski selle panga esitatud asjaoludest järeldada, et komisjon oleks pidanud loobuma tema suhtes lisasumma määramisest.
2017
Nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 871 õigesti märkis, toimus vaidlusalune rikkumine konkurentidevaheliste kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse vormis ning oli seega keelatud kokkulepe, mille raskus ja kahjulikkus konkurentsile õigustavad seda, et talle määratakse karistus, mille eesmärk on pärssida teiste ettevõtjate tahet tegeleda identse või sarnase tegevusega.
2018
Lõpuks, vastupidi sellele, mida väidab UniCredit, võis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 872 õigustatult järeldada, et sarnane konkurentsivastane tegevus oli finantssektoris juba aset leidnud, isegi kui nimetatud pank selles ei osalenud.
2019
Hoiatava mõju taotlemine ei puuduta mitte ainult ettevõtjaid, keda trahvide määramise otsus konkreetselt puudutab, vaid selle eesmärk on ka ärgitada sarnase suurusega ja analoogseid ressursse omavaid ettevõtjaid hoiduma osalemast sarnastes konkurentsieeskirjade rikkumistes (vt 5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Caffaro vs. komisjon, C‑447/11 P, EU:C:2013:797, punkt 37; vt selle kohta samuti 17. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Pilkington Group jt vs. komisjon, T‑72/09, ei avaldata, EU:T:2014:1094, punkt 302 ja seal viidatud kohtupraktika).
2020
Teisest küljest ei saa UniCredit põhjendatult väita, et komisjoni valitud lisasumma 17% asendusväärtusest ületab seda, mida oleks kohandatud, ja see oleks tulnud määrata kõige madalamale tasemele vahemikus 15–25% müügiväärtusest, mis on ette nähtud suuniste punktis 25.
2021
Nimelt võis komisjon lisasummat, mis oli 17% asendusväärtusest, põhjendatult pidada vastavaks ühest küljest asjaomase tegevuse raskuse ja konkurentsile olemusliku kahjulikkusega ning vajadusega hoida ära selle tegevuse kordumine sektoris, kus varasemad sarnased rikkumised hiljuti tuvastati, ning teisest küljest asjaoluga, et UniCredit tegutses ainult ühel kahest turust, mis oli vaidlusaluse rikkumisega seotud.
2022
Samuti ei saa UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise eripära põhjendada seda, et komisjon kasutaks lisasummat, mis on väiksem kui 17% asendusväärtusest.
2023
Kõigepealt asub 17% asendusväärtusest juba suuniste punktis 25 nimetatud vahemiku alumises osas.
2024
Seejärel ei saa asjaolu, et UniCredit tegutses üksnes järelturul või osales vaidlusaluses rikkumises vaid lühikese aja jooksul, õigustada vähendamist rohkem kui ühe protsendipunkti võrra, võrreldes teistele asjaomastele pankadele määratud lisasummaga.
2025
Nimelt, vastupidi sellele, mida väidab UniCredit, olid arutelud, milles ta osales, sama tõsised või konkurentsi kahjustavad kui need, mis toimusid enne tema osalemise algust vaidlusaluses rikkumises, ning põhjendavad seda, et komisjon pidas vajalikuks hoiatada selle kordamise eest nii asjaomaseid panku kui ka teisi finantsturu osalisi.
2026
Seega, kui UniCrediti suhtes kohaldada väiksemat kui 17% määra, seaks see kahtluse alla komisjoni kohustuse anda ühtne ja objektiivselt põhjendatud hinnang vaidlusaluse rikkumise raskusele, milles see pank ja teised asjaomased pangad osalesid, kusjuures see kohustus on seotud ka proportsionaalsuse põhimõtte järgimisega (vt selle kohta 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus Tokin vs. komisjon, T‑343/18, EU:T:2021:636, punkt 63 (ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
2027
Lõpuks ei ole tähtsust asjaolul, et UniCrediti suhtes kohaldatud 17% määra tulemusel võetakse aluseks lisasumma, mis moodustab ligikaudu 600% talle määratud trahvi muutuvast põhisummast või enam kui 85% selle trahvi lõppsummast, kuna see määr tuleneb komisjoni poolt suuniste punktis 25 koostoimes suuniste A jaoga välja toodud meetodi – mille kehtivust UniCredit kahtluse alla ei sea – õigest kohaldamisest.
2028
Lisaks, kui UniCredit ei soovinud komisjonile ette heita mitte tema suhtes kohaldatud lisasumma määra, vaid asjaolu, et seda määra kohaldati aastapõhisele asendusväärtusele, kuigi ta osales vaidlusaluses rikkumises vaid kaks kuud, siis oleks ta pidanud selle sõnaselgelt oma hagiavalduses välja tooma ja vaidlustama seda sätestanud suuniste punkti 25 kehtivust.
2029
Tuleb aga tõdeda, et UniCredit ei ole oma kriitikat põhjendanud muul viisil kui nii, et ta võrdleb teistele asjaomastele pankadele määratud täiendavaid summasid, mis on väljendatud protsendina muutuvast põhisummast.
2030
Järelikult, ilma et see piiraks hinnangut, mille Üldkohus annab oma täieliku pädevuse teostamise raames, ei rikkunud komisjon karistuste ja sanktsioonide individuaalsuse põhimõtet ega proportsionaalsuse põhimõtet, kui ta määras oma suuniste rakendamisel UniCrediti suhtes hoiatavalt määratud lisasummaks 17% asendusväärtusest.
[…]
3) UniCrediti kümnenda väite teine osa ja Nomura kümnes väide, mille kohaselt on neile määratud trahvide põhisumma kohandamisel tehtud vigu
[…]
2052
Nimelt kõigepealt, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 382, koostati komisjoni poolt aluseks võetud kategooriad analüütilisel eesmärgil, et tuvastada üks ja vältav rikkumine, millel on konkurentsivastane eesmärk, mitte aga nii mitu ELTL artikli 101 rikkumist, kui on selles põhjenduses nimetatud kategooriaid. Seejärel on need kategooriad tihedalt seotud ja võivad osaliselt kattuda, mis tähendab, et üks arutelu võib kuuluda mitmesse kategooriasse, nagu see on Nomurale ette heidetud 31 arutelust 10 puhul ning 28. septembri ja 2. novembri 2011. aasta arutelude puhul, mis liigitati ekslikult 1. kategooriasse. Lõpuks tuleb tõdeda, et komisjon heitis Nomurale igal juhul ette 4. kategooriasse liigitatud 17 arutelu, mida ta ei liigitanud mõnda muusse alamkategooriasse, vastupidi sellele, mida väidab Nomura.
2053
Teiseks asjaolu, et suuniste punkti 28 kolmas taane näeb ette, et ettevõtja algataja (instigator) roll võimaldab komisjonil raskendava asjaolu tõttu suurendada trahvi põhisummat, ei tähenda seda, et Nomura puhtalt passiivne või käsutäitja roll – eeldusel, et see on käesolevas asjas tõendatud – kujutab endast suuniste punkti 29 tähenduses kergendavat asjaolu, mis annab sellele ettevõtjale õiguse tema trahvi põhisumma vähendamisele.
2054
Sellega seoses tuleb samuti märkida, et kuigi ettevõtja üksnes passiivne või käsutäitja roll on vastavalt suuniste määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171) punkti 3 esimesele taandele kergendav asjaolu, ei ole see enam nii suuniste alusel (16. septembri 2013. aasta kohtuotsus Dornbracht vs. komisjon, T‑386/10, EU:T:2013:450, punkt 194).
2055
Kolmandaks ei saa Nomura tulemuslikult väita, et komisjon oleks pidanud arvesse võtma asjaolu, et ta ei tegutsenud Euroopa riigivõlakirjade turul enne 9. märtsi 2011 ja koguni enne 5. aprilli 2011, kuna komisjon leidis õigesti, et selle panga osalemine vaidlusaluses rikkumises algas 18. jaanuaril 2011, nagu nähtub eespool punktist 1351.
2056
Eeltoodut arvestades tuleb UniCrediti kümnenda väite teine osa ja Nomura kümnes väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
c)
Millised tagajärjed on UniCreditile määratud trahvi õiguspärasusele asjaolul, et komisjon tegi vea UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise alguse kohta
2057
Vaatamata sellele, et UniCredit ei ole esitanud argumente selle kohta, kuidas mõjutas tema vaidlusaluses rikkumises osalemise kestus tema trahvi põhisumma arvutamist, tuleb analüüsida selle vea tagajärgi, mille komisjon tegi seoses selle panga osalemise algusega vaidlusaluses rikkumises, mis määrati ekslikult 9. septembrile 2011.
2058
Nagu märgiti eespool punktis 1302, tuleb see kuupäev lükata edasi 26. septembrile 2011, mis tähendab, et UniCredit osales vaidlusaluses rikkumises 26. septembrist kuni 28. novembrini 2011.
2059
Selline edasilükkamine, mis toob küll kaasa UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise kestuse vähendamise 17 kalendripäeva võrra, ei mõjuta siiski sellele pangale kohaldatud kestuse koefitsienti 0,17 (suuniste punkt 24).
2060
Nimelt nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 864 ja 865, et kestuse koefitsient arvutati „rikkumises osalemise täielike kuude arvu alusel“, mis tähendab, et täielik kuu arvutatakse „alates alguskuupäevast, lahutades sellest kõik viimasest täielikust kuust üle minevad päevad. Näiteks 4. jaanuarist 2007 kuni 28. novembrini 2011 toime pandud rikkumise puhul arvutatakse kordaja alates 4. jaanuarist 2007 möödunud täielike kuude alusel“.
2061
Isegi pärast seda, kui arvata maha 17 päeva, millest komisjon alusetult lähtus, jäi UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise kestus siiski pikemaks kui kaks täielikku kuud.
2062
See tõdemus õigustab komisjoni kohaldatud kestuse koefitsienti 0,17.
[…]
9.
Natixise neljas väide, et vaidlustatud otsuse artikkel 3 on õigusvastane
[…]
2099
Kohustades käesolevas asjas Natixist hoiduma mis tahes vaidlustatud otsuse artiklis 1 kirjeldatud teo või tegevuse kordamisest ning mis tahes teost või tegevusest, millel on identne või sarnane eesmärk või toime, ei ole komisjon ületanud talle määruse nr 1/2003 artikli 7 lõikega 1 antud pädevust (vt analoogia alusel 28. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Gütermann ja Zwicky vs. komisjon, T‑456/05 ja T‑457/05, EU:T:2010:168, punkt 65).
2100
Nimelt tuvastas komisjon õigesti, et Natixis rikkus koos teiste asjaomaste pankadega ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes ühes ja vältavas rikkumises, mis puudutas Euroopa riigivõlakirju kogu EMPs, millele Natixis oma hagis vastu ei vaielnud.
2101
Neil asjaoludel, kohustades Natixist hoiduma tulevikus mis tahes vaidlustatud otsuse artiklis 1 kirjeldatud teo või tegevuse kordamisest ning mis tahes teo või tegevuse kordamisest, millel on identne või sarnane eesmärk või toime, tõi komisjon üksnes välja tagajärjed, mis tulenevad selle panga tulevasele tegevusele nimetatud artiklis 1 toodud järeldusest, välistades seega tõendamiskoormise ümberpööramise ja süütuse presumptsiooni põhimõtte mis tahes rikkumise.
2102
Seega ei saa asuda seisukohale, et komisjon ületas talle määruse nr 1/2003 artikli 7 lõikega 1 antud pädevust või et vaidlustatud otsuse artikli 3 teise lõiguga Natixisile pandud kohustused lähevad kaugemale sellest, mis on sobiv ja vajalik, et hoida ära tuvastatud rikkumistega seotud tegude toimepanemist või igasugust tegevust, millel on identne või sarnane eesmärk või toime.
2103
Eelnevat arvestades tuleb Natixise neljas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
10.
Kokkuvõte vaidlustatud otsuse tühistamise väidete kohta
2104
Kõigest eeltoodust tuleneb, et kõik väited, mille esitasid pangad, kellele komisjon trahvi ei määranud, st Natixis, BofA ja Portigon, tuleb tagasi lükata.
2105
Seega tuleb Natixise poolt kohtuasjas T‑449/21, BofA poolt kohtuasjas T‑456/21 ja Portigoni poolt kohtuasjas T‑462/21 esitatud hagid jätta tervikuna rahuldamata.
2106
Mis puudutab panku, kellele komisjon trahvi määras, siis tuleneb esiteks eeltoodust samuti, et kõik UBSi väited tuleb tagasi lükata ja seega tuleb selle panga esimene nõue tagasi lükata.
2107
Teiseks nähtub UniCrediti teise väite analüüsist, et tema osalemine vaidlustatud otsuses tuvastatud ühes ja vältavas rikkumises on tõendatud üksnes 26. septembrist kuni 28. novembrini 2011 ning et komisjon tegi seega vea, kui ta leidis selle otsuse artikli 1 seitsmendas taandes, et see pank osales ühes ja vältavas rikkumises alates 9. septembrist 2011.
2108
Järelikult, nagu nähtub eespool punktist 2067, määras komisjon vaidlustatud otsuse artikli 2 viiendas taandes vääralt UniCrediti trahvi summaks 69442000 eurot.
2109
Sellest tuleneb, et UniCrediti esimene nõue tuleb osaliselt rahuldada ning et ühest küljest tuleb vaidlustatud otsuse artikli 1 seitsmes taane tühistada osas, milles komisjon tuvastas selles sättes, et UniCredit osales ühes ja vältavas rikkumises alates 9. septembrist 2011, ning teisest küljest tuleb sama otsuse artikli 2 viies taane tühistada osas, milles UniCreditile määratakse trahvisummaks 69442000 eurot.
2110
Kolmandaks nähtub Nomura kuuenda väite viienda osa teise argumendi analüüsist, et komisjon eksis, kui ta keeldus kohandamisteguri arvutamisel kasutamast selle panga poolt kaubeldud Euroopa riigivõlakirjade täpset osakaalu, mis haldusmenetluse käigus siiski edastati, ja et seetõttu määras komisjon vaidlustatud otsuse artikli 2 teises taandes vääralt Nomura trahvi summaks 129573000 eurot.
2111
Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse artikli 2 teine taane tuleb tühistada osas, milles sellega määratakse Nomura trahvi summaks 129573000 eurot.
D. UBSi, UniCrediti ja Nomura nõuded täieliku pädevuse raames
2112
Kuna kohtuasjades T‑453/21 ja T‑455/21 tuvastatud rikkumised mõjutavad UniCreditile ja Nomurale määratud trahvide summat ning kuna need pangad palusid Üldkohtul teostada nende suhtes oma täielikku pädevust, siis tuleb nende trahvisummasid uuesti hinnata.
2113
Mis puudutab UBSi, kelle trahv ei ole õigusvastane, siis tuleb Üldkohtul samuti teostada oma täielikku pädevust, kuna see pank palus vähendada talle määratud trahvi summat.
2114
Kui liidu kohus teostab täielikku pädevust, mis on ette nähtud ELTL artiklis 261 ja määruse 1/2003 artiklis 31, on tal lisaks karistuse seaduslikkuse kontrollile õigus asendada enda hinnanguga see hinnang, mille kõnealuse karistuse suuruse kindlaksmääramisel on andnud komisjon, kes on vastu võtnud akti, milles karistuse suurus algul kindlaks määrati (vt 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Galp Energía España jt vs. komisjon, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 75 ning seal viidatud kohtupraktika), ja seetõttu määratud trahv tühistada, seda vähendada või suurendada.
2115
Määratava trahvi summa kindlakstegemiseks täieliku pädevuse raames tuleb liidu kohtul hinnata käesoleva juhtumi asjaolusid ja kõnealuse rikkumise liiki. Seejuures tuleb vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikele 3 iga karistatava ettevõtja puhul arvesse võtta kõnealuse rikkumise raskust ning kestust, järgides muu hulgas põhjendamise, proportsionaalsuse, karistuste individualiseerimise ja võrdse kohtlemise põhimõtet, ilma et liidu kohus oleks kohustatud järgima suunavaid norme, mis komisjon on oma suunistes ette näinud, ehkki need suunised võivad teda juhendada (vt selle kohta 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Galp Energía España jt vs. komisjon, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punktid 89 ning 90).
1.
UBSi nõuded
2116
Nagu nähtub eespool punktist 2106, tuvastas Üldkohus, et ükski UBSi viiest väitest, mis kõik olid suunatud talle vaidlustatud otsusega määratud trahvi vastu, ei olnud põhjendatud.
2117
Ükski asjaolu ei võimalda aga asuda seisukohale, et Üldkohus peaks komisjoni poolt õiguspäraselt määratud trahvi oma täielikku pädevust teostades vähendama vähemalt 65% selle esialgsest summast, nagu UBS seda palub.
2118
Sellega seoses ei saa UBS tulemuslikult tugineda asjaolule, et talle määratud trahvi tuleb vähendada 32000000 euro võrra, et korrigeerida erinevus päeva lõpu riskimarginaalide (mis tulenevad BGNi andmetest) ja päevasiseste riskimarginaalide vahel.
2119
Majandusanalüüs, millele UBS selles osas tugineb, ei õigusta sellist korrigeerimist, kuna selles analüüsis ei ole esitatud tüüpilisi andmeid riskimarginaali kohta tema vaidlusaluses rikkumises osalemise ajal, st võlakriisi ajal.
2120
Ühest küljest viitab ta keskmistele päevasisestele riskimarginaalidele, mis arvutati vaid kolme emiteeriva liikmesriigi (Belgia, Saksamaa ja Prantsusmaa) emiteerinud Euroopa riigivõlakirjade põhjal. Teisest küljest arvutati need keskmised näitajad andmete alusel, mis puudutavad UBSi vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodist oluliselt hilisemaid aastaid, st 2018., 2019. ja 2021. aastat.
2121
UBS ei saa ka tulemuslikult nõuda 24600000 euro suurust vähendamist seetõttu, et 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaalud tuleb arvutada kuu kaupa.
2122
Isegi kui selline kuu kaupa arvutamine võib olla UBSile soodsam, on eespool punktis 1835 juba märgitud, et komisjoni otsus kasutada pidevat osakaalu jäi selle kaalutlusruumi piiridesse, mis komisjonil on asendusväärtuse arvutamise meetodi väljatöötamisel. Lisaks kohaldati seda meetodit kõigi asjaomaste pankade suhtes. Lisaks, isegi kui Üldkohus teostab oma täielikku pädevust, ei oleks kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega ega ka mõistlik muuta meetodit, mida komisjon õiguspäraselt kasutas ja millega Üldkohus nõustub, asendades komisjoni kasutatud 32 tüüpilise Euroopa riigivõlakirja kategooria pideva osakaalu UBSile omase 58 erineva osakaaluga, mille tulemusel ei lähtuta selle panga puhul mitte enam 32-st, vaid 1856-st osakaalust.
2123
Lõpuks ei saa UBS õiguspäraselt nõuda korrektsiooni – pealegi kindlaksmääramata summas – selleks, et kohandamisteguriks määrataks vähem kui 50% tema lõplikust riskimarginaalist.
2124
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse 1408. joonealusest märkusest, on see 50% määr selgitatav järgmiselt:
„[K]uigi kontseptuaalselt vastab kaupleja teenitud tulu kogu riskimarginaalile, kui mõlemat tehingut vaadeldakse koos, siis kui neid kahte tehingut vaadeldakse individuaalselt, vastab tulu tinglikule väärtusele, mis korrutatakse poole riskimarginaaliga.“
2125
50%-st madalama määra kohaldamine tooks aga iga ostutehingu ja iga müügitehingu puhul kaasa selle, et arvesse ei võeta ühte osa UBSi saadud marginaalist, kuigi eespool punktis 1877 järeldati, et selle panga lõplik riskimarginaal, mis saadi BGNi andmete abil, tugines „täpseimatele olemasolevatele andmetele“.
2126
Järelikult jääb UBSile määratud trahvi summaks 172378000 eurot.
2.
UniCrediti nõuded
2127
Eespool punktides 1302 ja 2107 tuvastas Üldkohus, et komisjon pidas UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise alguskuupäevaks vääralt 9. septembrit 2011, mis tähendas, et see kuupäev lükati edasi 26. septembrile 2011.
2128
Kuid ilma et see piiraks selle järelduse mõju selle panga osalemise kestusele vaidlusaluses rikkumises ja kohandamistegurile ning seega asendusväärtuse arvutamisele (vt eespool punkt 2069), lükkas Üldkohus põhjendamatuse tõttu tagasi UniCrediti kriitika, mis puudutas muid talle määratud trahvisumma kindlaksmääramisega seotud asjaolusid, eelkõige neid, mis puudutavad komisjoni kasutatud meetodit ja selle üldist kohaldamist.
2129
Selles kontekstis leiab Üldkohus taas, et täieliku pädevuse teostamisel võib ta nõustuda komisjoni poolt vaidlustatud otsuse põhjendustes 810–863 antud õiguslikult põhjendatud hinnanguga.
2130
Siiski peab ta esiteks kindlaks tegema, kas asendusväärtuse arvutamise meetodit arvestades on UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise kestuse vähendamise tõttu vaja muuta selle panga asendusväärtust.
2131
Sellega seoses on eespool punktides 2065 ja 2066 juba märgitud, et vastuseks Üldkohtu küsimusele arvutas komisjon asendusväärtuse uuesti, et võtta arvesse UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise kestuse võimalikku vähendamist, ning et selle arvutuse tulemusel määras komisjon kohandamisteguriks 0,084% asemel 0,086%, ning seetõttu asendusväärtuseks 350132029 euro asemel 358468506 eurot.
2132
Selline suurendamine – mille kohta UniCredit märgib sõnaselgelt, et ta ei vaidle vastu selle aritmeetilisele õigsusele – on seletatav asjaoluga, et vaatamata selle panga vaidlusaluses rikkumises osalemise perioodi lühenemisele hõlmab uus arvesse võetav periood võlakriisi kõige intensiivsemat hetke.
2133
Üldkohus leiab seega, et UniCrediti suhtes tuleb kohaldada kohandamistegurit 0,086% ja järelikult – juhul kui sellele pangale kohaldatavaid tinglikke summasid ei muudeta – asendusväärtust 358468506 eurot.
2134
Teiseks, võttes arvesse UniCrediti üheksanda väite tagasilükkamist, leiab Üldkohus, et tema suhtes tuleb kohaldada raskuskoefitsienti 17%.
2135
Kolmandaks leiab Üldkohus, et kuna UniCredit ei ole vaidlustanud tema suhtes kohaldatud kestuse koefitsienti 0,17 ja arvestades eespool punkte 2057–2062, võib selle koefitsiendiga nõustuda.
2136
Neljandaks, mis puudutab hoiatava mõju tagamiseks komisjoni määratud lisasummat 59522445 eurot, siis tuleb ühest küljest meenutada, et UniCredit vaidlustas selle summa üksnes osas, milles 17% asendusväärtuse kohaldamine või komisjoni keeldumine kasutada suuniste punkti 37 tõi kaasa selle, et tema suhtes kohaldati proportsionaalselt suuremat lisasummat kui teistele pankadele, ning teisest küljest, et need argumendid lükati eespool punktides 2008–2035 tagasi.
2137
Siiski tuleneb kohtupraktikast, et kuigi liidu konkurentsieeskirju rikkunud ettevõtjatele määratavad trahvid ei pea olema mitte ainult karistavad, vaid ka hoiatavad (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Siemens Österreich jt ja Siemens Transmission & Distribution jt vs. komisjon, C‑231/11 P – C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 59, ning 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Areva jt vs. komisjon, C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punkt 132), ei saa need olla ülemäärased (vt selle kohta 12. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Novácke chemické závody vs. komisjon, T‑352/09, EU:T:2012:673, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
2138
Kui aga muuta UniCrediti kahe kuu pikkuse vaidlusaluses rikkumises osalemise kestust puudutav asendusväärtus aastapõhiseks, et arvutada sellele pangale hoiatava mõju eesmärgil määratud lisasumma, tähendaks see, et talle määrataks lõplik trahv summas 71096000 eurot, mis oleks ülemäära suur.
2139
Seetõttu, arvestades UniCrediti vaidlusaluses rikkumises osalemise piiratud kestust, rikkumise raskust, panga kui turutegija ülesandeid, finantskriisi konteksti, milles see rikkumine aset leidis, aga ka vajadust anda selle karistusele hoiatav mõju, leiab Üldkohus, et 65000000 euro suurune trahv on õiglane karistus tegevuse eest, mida UniCreditile ette heidetakse (vt analoogia alusel 5. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Romana Tabacchi vs. komisjon, T‑11/06, EU:T:2011:560, punkt 285).
2140
Selle tulemusel määrtakse UniCreditile trahviks 65000000 eurot.
3.
Nomura nõuded
2141
Eespool punktides 1959 ja 1960 tõdes Üldkohus, et komisjon eksis, kui ta keeldus kasutamast Nomura poolt haldusmenetluses esitatud täpseid andmeid, et määrata kindlaks sellele pangale omase 32 Euroopa riigivõlakirja kategooria osakaal, ning et seega tuleb Nomura kuuenda väite viienda osa teise argumendiga nõustuda.
2142
Siiski, ilma et see mõjutaks selle järelduse tagajärgi kohandamisteguri ja seega asendusväärtuse arvutamisele, lükkas Üldkohus põhjendamatuse tõttu tagasi panga kriitika, mis puudutas talle määratud trahvisumma kindlaksmääramisega seotud muid asjaolusid, eelkõige neid, mis puudutavad komisjoni kasutatud meetodit ja selle üldist kohaldamist.
2143
Selles kontekstis leiab Üldkohus, et tema täieliku pädevuse teostamisel tuleb nõustuda komisjoni õiguslikult põhjendatud hinnanguga vaidlustatud otsuse põhjendustes 810–872 ja 874–878.
[…]
2147
Seda põhisummat ei tule kohandada, et võtta arvesse komisjoni vigu seoses 18. mai, 22. juuni ja 4. oktoobri 2011. aasta arutelude konkurentsivastase laadiga (vt eespool punkt 798), kuna need vead ei mõjuta selle panga osalemise kestust vaidlusaluses rikkumises.
2148
Neil asjaoludel ja kuna Nomura suhtes ei tule arvesse võtta ühtegi kergendavat või raskendavat asjaolu, määratakse sellele pangale määratud trahviks 125646000 eurot.
IV. Kohtukulud
2149
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
2150
Kuna UBS, Natixis, BofA ja Portigon on kohtuvaidluse tervikuna kaotanud, tuleb vastavalt komisjoni nõuetele kohtukulud vastavalt kohtuasjades T‑441/21, T‑449/21, T‑456/21 ja T‑462/21 neilt välja mõista.
2151
Kuna UniCredit ja Nomura on kohtuvaidluse peaaegu täielikult kaotanud, tuleb vastavalt komisjoni nõudele kohtukulud vastavalt kohtuasjades T‑453/21 ja T‑455/21 samuti neilt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Liita kohtuasjad T‑441/21, T‑449/21, T‑453/21, T‑455/21, T‑456/21 ja T‑462/21 kohtuotsuse tegemise huvides.
2.
Kohtuasjas T‑441/21
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja UBS Group AG-lt ja UBS AG-lt.
3.
Kohtuasjas T‑449/21
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Natixiselt.
4.
Kohtuasjas T‑453/21
–
tühistada komisjoni 20. mai 2021. aasta otsuse C(2021) 3489 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum AT.40324 – Riigivõlakirjad) artikli 1 seitsmes taane osas, milles tuvastatakse, et UniCredit SpA ja UniCredit Bank AG osalesid rikkumises 9. septembrist kuni 28. novembrini 2011, mitte aga 26. septembrist kuni 28. novembrini 2011;
–
tühistada otsuse C(2021) 3489 (final) artikli 2 viies taane osas, milles määratakse trahvisummaks, mida UniCredit ja UniCredit Bank on kohustatud solidaarselt tasuma, 69442000 eurot;
–
määrata trahvisummaks, mida UniCredit ja UniCredit Bank on kohustatud solidaarselt tasuma, 65000000 eurot;
–
jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja UniCreditilt ja UniCredit Bankilt.
5.
Kohtuasjas T‑455/21
–
tühistada otsuse C(2021) 3489 (final) artikli 2 teine taane osas, milles määratakse trahvisummaks, mida Nomura International plc ja Nomura Holdings, Inc. on kohustatud solidaarselt tasuma, 129573000 eurot;
–
määrata trahvisummaks, mida Nomura International ja Nomura Holdings on kohustatud solidaarselt tasuma, 125646000 eurot;
–
jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Nomura Internationalilt ja Nomura Holdingsilt.
6.
Kohtuasjas T‑456/21
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Bank of America N.A-lt ja Bank of America Corporationilt.
7.
Kohtuasjas T‑462/21
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Portigon AG-lt.
Papasavvas
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 26. märtsil 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keeled: saksa ja inglise
(
1
)	Ära on toodud ainult käesoleva kohtuotsuse punktid, mille avaldamist peab Üldkohus vajalikuks.