62005CJ0281_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑281/05,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Bundesgerichtshof’i (Saksamaa) 2. juuni 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 13. juulil 2005, menetluses
Montex Holdings Ltd
versus
Diesel SpA,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud R. Schintgen, P. Kūris (ettekandja), J. Makarczyk ja G. Arestis,
kohtujurist: M. Poiares Maduro,
kohtusekretär: ametnik B. Fülöp,
arvestades kirjalikus menetluses ja 4. mail 2006 toimunud kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Montex Holdings Ltd, esindaja: advokaat T. Raab,
– Diesel SpA, esindaja: advokaat N. Gross,
– Saksamaa valitsus, esindajad: M. Lumma ja A. Dittrich,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Braun ja W. Wils,
olles 4. juuli 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989 L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 5 lõigete 1 ja 3 ning EÜ artiklite 28 ja 30 tõlgendamist.
2. See taotlus esitati vaidluses ühelt poolt Diesel SpA (edaspidi „Diesel”) ja teiselt poolt Montex Holdings Ltd (edaspidi „Montex”) vahel seoses taotlusega keelata Saksamaa territooriumil viimati nimetatud äriühingule kuuluva sellise kauba transiit, mis kannab samasugust tähist nagu registreeritud kaubamärk, mille omanik Saksamaal on Diesel.
Õiguslik raamistik
3. Direktiivi 89/104 artikli 5, pealkirjaga „Kaubamärgiga antavad õigused”, lõiked 1 ja 3 kõlavad järgmiselt:
„1. Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a) kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
b) kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel.
[…]
3. Lõigete 1 ja 2 alusel võib muu hulgas keelata järgmised toimingud:
a) tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b) kõnealuse tähisega kaupade pakkumine, turuleviimine või ladustamine nimetatud otstarbel või kõnealuse tähisega teenuste pakkumine või osutamine;
c) kaupade importimine ja eksportimine kõnealuse tähise all;
d) tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides.”
4. Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määruses (EÜ) nr 3295/94 võltsitud ja piraatkaupade vabasse ringlusse lubamist, eksporti, reeksporti või peatamisprotseduuri algatamist keelustavate meetmete sätestamise kohta (EÜT L 341, lk 8; ELT eriväljaanne 02/05, lk 318), mida on muudetud nõukogu 25. jaanuari 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 241/1999 (EÜT L 27, lk 1; ELT eriväljaanne 02/09, lk 148; edaspidi „määrus 3295/94”) oli põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsiooni põhjendustes 2 ja 3 sätestatud:
„võltsitud ja piraatkaupade turustamine kahjustab märgatavalt seadust järgivaid tootjaid ja kauplejaid ning autoriõiguse ja autoriõigusega kaasnevate õiguste valdajaid ja eksitab tarbijaid; selliste kaupade turule laskmist tuleks takistada nii palju kui võimalik ning selleks tuleks vastu võtta meetmed, et tõhusalt käsitleda kõnealust ebaseaduslikku tegevust, seejuures piiramata seadusliku kauplemise vabadust; kõnealust eesmärki taotletakse ka rahvusvahelisel tasandil tehtavate samasse valdkonda kuuluvate jõupingutuste abil;
kuivõrd võltsitud ja piraatkaupu ning samalaadseid tooteid imporditakse kolmandatest riikidest, siis on oluline keelata nende vabasse ringlusse lubamine ühenduses või nende suhtes peatamisprotseduuri algatamine ning luua tolliasutuste sekkumist võimaldav asjakohane protseduur, et tagada sellise keelu nõuetekohane rakendamine”.
5. Määruse nr 3295/94 artikli 1 lõige 1 kehtestab:
„1. Käesoleva määrusega sätestatakse:
a) tingimused, mille alusel toll sekkub, kui arvatav lõike 2 punktis a osutatud kaup:
– lubatakse vabasse ringlusse, eksportida või reeksportida kooskõlas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, [EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „tolliseadustik”] artikliga 61,
– leitakse selle kauba kontrollimisel, mis on nõukogu määruse (EMÜ) nr 2913/92 artikli 37 tähenduses tollijärelevalve all ja mis on [tolliseadustiku] artikli 84 lõike 1 punkti a kohaselt suunatud peatamisprotseduurile, etteteatamisega reeksporditud või paigutatud nimetatud määruse artikli 166 kohaselt vabatsooni või vabalattu
ja
b) pädevate asutuste poolt kõnealuste kaupade puhul võetavad meetmed, kui on kindlaks tehtud, et need on tõesti lõike 2 punktis a osutatud kaubad.”
6. Sama artikli 1 lõige 2 näeb ette:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) intellektuaalomandiõigust rikkuv kaup on
– võltsitud kaup:
– kaubad, kaasa arvatud nende pakendid, mis on ilma loata varustatud kaubamärgiga, mis on identne sama liiki kaupade õiguskaitse saanud kaubamärgiga või mida ei saa tema oluliste tunnuste poolest sellisest kaubamärgist eristada ja millega seetõttu rikutakse kõnealuse kaubamärgi valdaja õigusi ühenduse õiguse või nende liikmesriikide õiguse kohaselt, kus tolli sekkumise taotlus on esitatud,
[…]”.
7. Tolliseadustiku artikli 84 lõike 1 punkt a kehtestab:
„ protseduur
ühendusevälise kauba puhul [tähendab] järgmisi protseduure:
– välistransiit,
[…]”.
8. Tolliseadustiku artikli 91 lõige 1 sätestab:
„Välistransiidiprotseduur võimaldab ühenduse tolliterritooriumil ühest punktist teise liikuda järgmistel kaupadel:
ühenduseväline kaup, ilma et selle suhtes kohaldataks imporditollimaksu ja muid makse või kaubanduspoliitilisi meetmeid;
[…]”.
9. Sama seadustiku artikli 92 kohaselt:
„Välistransiidiprotseduur lõpetatakse, kui kaup koos asjakohaste dokumentidega esitatakse sihtkoha tolliasutuses kooskõlas kõnealust protseduuri reguleerivate sätetega.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10. Montex toodab teksapükse, eksportides tollitõkendit kasutades Poolasse nende erinevaid detaile, sh eraldusmärke, lastes need detailid Poola territooriumil kokku õmmelda ja viies valmispüksid tagasi Iirimaale. Dieseli tähis ei ole nimetatud liikmesriigi territooriumil mingil moel kaitstud.
11. Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau (Löbau peatolliasutus – Zittau tolliasutus) pidas 31. detsembril 2000 kinni Montexile saadetud 5076 paarist DIESEL-i nimetust kandvatest naistepükstest koosneva kaubasaadetise, mille üks Ungari transpordiettevõtja pidi veoautoga läbi Saksamaa territooriumi Poola tootmisüksusest sihtkohta toimetama. Pükse oleks pidanud veetama katkematu transiidi teel Poola tolliasutusest Dublini tolliasutusse ja need olid võimaliku varguse vastu transiidi ajal kaitstud transportiva sõiduki külge Poola ametiasutuse poolt kinnitatud tollitõkendiga.
12. Montex esitas vastuväite asjaomaste kauba kinnipidamise korralduse kohta. Ta leiab, et lihtsalt kauba transiit läbi Saksamaa territooriumi ei riku mitte ühtegi kaubamärgiga antud õigust.
13. Diesel asus seisukohale, et asjaomane transiit on tema kaubamärgiõiguste rikkumine, kuna valitseb oht, et kaup võidakse viia transiidiliikmesriigi turule. Samuti taotles ta, et Montexil keelataks kauba transiit läbi Saksamaa territooriumi või sellise transiidi lubamine. Diesel taotles lisaks, et Montexit kohustataks nõustuma kas arestitud kauba hävitamisega või – kui talle see rohkem sobib – kõigi DIESEL-i nimetust kandvate siltide ja teiste eraldusmärkide eemaldamisega ja hävitamisega ning et Montexit kohustataks tasuma hävitamise kulud.
14. Pärast seda, kui nii esimeses kui ka teises kohtuastmes tehti otsus Montexi kahjuks, esitas Montex Bundesgerichtshofile kassatsioonkaebuse. Viimane otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused.
„1. Kas registreeritud kaubamärk tagab selle omanikule õiguse keelata seda tähist kandva kauba transiiti?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas eriline hinnang võib tuleneda asjaolust, et tähis ei ole sihtkohariigis mingil moel kaitstud?
3. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav – ning sõltumata vastusest teisele küsimusele –, siis kas eristamise aluseks peaks olema see, kas ühe liikmesriigi jaoks määratud kaup pärineb teisest liikmesriigist, assotsieerunud riigist või kolmandast riigist? Kas seejuures on oluline asjaolu, et kaup on päritoluriigis toodetud seaduslikult või rikkudes kaubamärgi omaniku selles riigis kehtivat õigust?”
Eelotsuse küsimused
Esimene ja teine küsimus
15. Esimese kahe küsimusega, mida on mõistlik uurida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärk annab selle omanikule õiguse keelata kolmandates riikides toodetud kauba, mis kannab kaubamärgiomanikule kuuluva tähisega identset tähist, transiiti selle liikmesriigi territooriumil, kus see kaubamärk on kaitstud, juhul kui kaupade sihtkoht on mõni liikmesriik, kus neid kaupu võib vabalt turustada, kuna asjaomane kaubamärk ei ole seal kaitstud.
16. Eelotsusetaotlusest nähtub esiteks, et kui Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau 31. detsembril 2000 kaubad kinni pidas, siis kohaldati asjaomaste kaupade suhtes tolliseadustiku artikli 84 lõike 1 punkti a kohast välistransiidi tolliprotseduuri peatamismenetlust; teiseks, et kaup oli pärit Poola Vabariigist, s.o riigist, mis on Euroopa Liiduga assotsieerunud vastavalt Euroopa lepingule assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahel, mis on ühenduse nimel sõlmitud ja heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 93/743/Euratom, ESTÜ, EÜ (EÜT L 348, lk 1); kolmandaks, et asjaomane kaup ei olnud selle kinnipidamise ajal ühenduse territooriumil vabas ringluses, kuna tollitõkendi eemaldamine pidi toimuma Iirimaal, kus kaup pidi lastama vabasse ringlusesse.
17. Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et ühendusevälise kauba välistransiit tugineb juriidilisel fiktsioonil. Tegelikult sellele menetlusele suunatud kaubale ei kohaldata ei vastavaid imporditollimakse ega ka muid kaubanduspoliitilisi meetmeid, nii nagu neid ei oleks toodudki ühenduse territooriumile (vt 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑383/98: Polo/Lauren, EKL 2000, lk I‑2519, punkt 34).
18. Seega, nagu kohtujurist märgib oma ettepaneku punktis 16, toimub kõik enne kauba vabasse ringlusesse laskmist – mis peab aset leidma Iirimaal – nii, nagu ei oleks seda kaupa mitte kunagi toodud ühenduse territooriumile.
19. Teisalt on Euroopa Kohus samas sedastanud, et transiit, mis hõlmab ühes liikmesriigis seaduslikult toodetud kauba vedu kolmandasse riiki, läbides ühe või mitme liikmesriigi territooriumi, ei kujuta endast mitte mingil juhul asjaomase kauba turustamist ega kahjusta seega kaubamärgiõiguse spetsiifilist eset (vt Poolasse saadetud Hispaaniast pärit kaupade transiitveo kohta läbi Prantsusmaa 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑115/02: Rioglass ja Transremar, EKL 2003, lk I‑12705, punkt 27).
20. Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et kaubamärgi omanikul ei ole õigust keelata seda kaubamärki kandva originaalkauba välistransiidi- või tolliladustamisprotseduuri alusel ainuüksi ühendusse toomist, kui nimetatud kaubamärgi omanik või muu isik ei ole tema loal neid varem turule viinud (18. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑405/03: Class International, EKL 2005, lk I‑8735, punkt 50).
21. Kaubamärkide valdkonnas ei kujuta sellist kaubamärki kandva ühendusevälise kauba suunamine tolliprotseduuri peatamismenetlusele seega iseenesest kaubamärgi omaniku õiguse omada kontrolli esmakordse turule viimise üle ühenduses rikkumist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Class International, punkt 47).
22. Seevastu on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et kaubamärgi omanik võib keelata selliste kaubamärki kandvate originaalkaupade pakkumise või müümise, millel on ühendusvälise kauba tollistaatus, kui pakkumine tehakse ja/või müügitehing toimub sel ajal, kui kaubad on suunatud välistransiidi- või tolliladustamisprotseduurile ja kui see toob tingimata kaasa nende kaupade turuleviimise ühenduses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Class International, punkt 61.
23. Järelikult saab kaubamärgi omanik keelata seda kaubamärki kandvate kaupade, mis on suunatud välistransiidiprotseduurile, transiitveo läbi liikmesriigi, mille territooriumil see kaubamärk on kaitstud (käesoleval juhul läbi Saksamaa Liitvabariigi), teise liikmesriiki, mille territooriumil see kaubamärk ei ole kaitstud (käesoleval juhul Iirimaale), ainult juhul, kui ajal, mil need kaubad on suunatud välistransiidiprotseduurile, teeb kolmas isik nendega toiminguid, mis toovad tingimata kaasa selle kauba turuleviimise transiidiliikmesriigis.
24. Vastuvõetav ei ole Dieseli esitatud argument, et ainuüksi oht, et kaup ei jõua oma sihtkohta, st Iirimaale, liikmesriiki, mille territooriumil kaubamärk ei ole mingil moel kaitstud, ja et on olemas võimalus, et seda pettuse teel Saksamaal turustatakse, on piisav järelduse tegemiseks, et transiit rikub kaubamärgi olulisi ülesandeid Saksamaal.
25. Tegelikult, nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 29 rõhutas, oleks sellise argumendi vastuvõetavaks tunnistamine luba tähiseid kandva kauba igasugust välistransiiti pidada direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 kohaseks kaubamärgi kasutamiseks kaubandustegevuse käigus. Niisiis, nagu on märgitud käesoleva otsuse punktides 17–22, on Euroopa Kohus oma praktikas leidnud vastupidi, et välistransiit ei kujuta endast asjaomaste kaubamärkide sellist kasutamist, mis rikuks selle kaubamärgi omaniku õigust kontrollida ühenduses nende turuleviimist, kuna selline transiit ei too kaasa asjaomaste kaupade turustamist.
26. Arvestades selles küsimuses tõendamiskoormust, tuleneb eespool viidatud kohtuotsuse Class International punktidest 74 ja 75, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on kaubamärgi omanikul kohustus tõendada neid asjaolusid, mis lubavad tal kasutada direktiivi 89/104 artikli 5 lõigetes 1 ja 3 ette nähtud keelamisõigust, tõendades kas tema kaubamärki kandvate ühenduseväliste kaupade vabasse ringlusesse laskmist liikmesriigis, kus kaubamärk on kaitstud, või mõnda muud toimingut, mis toob tingimata kaasa nende turuleviimise transiidiliikmesriigis.
27. Eespool toodust tulenevalt peab esimesele ja teisele eelotsuse küsimusele vastama, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanik saab keelata seda kaubamärki kandva kauba, mis on suunatud välistransiidiprotseduurile, transiitveo läbi liikmesriigi, mille territooriumil see kaubamärk on kaitstud (käesoleval juhul läbi Saksamaa Liitvabariigi), teise liikmesriiki, mille territooriumil see kaubamärk ei ole kaitstud (käesoleval juhul Iirimaale), ainult juhul, kui ajal, mil see kaup on suunatud välistransiidiprotseduurile, teeb kolmas isik sellega toiminguid, mis toovad tingimata kaasa kauba turuleviimise transiitriigis.
Kolmas küsimus
28. Kolmanda küsimuse esimeses osas küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas vastust esimesele küsimusele mõjutab see, et põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal oli tegemist kaubaga, mis pärines assotsieerunud riigist, st Poola Vabariigist enne selle ühinemist liiduga, mitte aga kolmandast riigist või ühendusest pärit kaubaga.
29. Käesoleva otsuse punktis 19 nimetatud kohtupraktika käsitleb ühendusest pärinevat kaupa, mida veetakse kolmandasse riiki ja mis läbib ühe või mitme liikmesriigi territooriumi, kuid mille transiit ei too kaasa selle turustamist ühenduses, mistõttu sellega ei kahjustata kaubamärgiõiguse spetsiifilist eset.
30. Niisiis ei mõjuta Poola Vabariigi kui assotsieerunud riigi staatus põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal mitte kuidagi seda, et sellest riigist pärinevaid tooteid tuleks käsitleda liikmesriigist pärit kaubana. Seetõttu ei ole ühenduse kaupu puudutav oletus põhikohtuasja puhul asjakohane ning selle võib jätta tähelepanuta.
31. Poolast pärinevad tooted alluvad välistransiidiprotseduurile nagu kaubad, mis ei pärine ühendusest. Tähtsust ei ole sellel, kas need tooted pärinevad pigem assotsieerunud riigist ehk Poola Vabariigist enne selle ühinemist liiduga või mõnest kolmandast riigist, mis ei ole assotsieerunud.
32. Seega ei ole esimesele küsimusele vastamisel oluline, et põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal oli tegemist kaupadega, mis pärinesid assotsieerunud riigist, st Poola Vabariigist enne selle liiduga ühinemist, mitte aga kolmandast riigist, mis ei ole assotsieerunud.
33. Mis puudutab kolmanda küsimuse teist osa, mis on seotud küsimusega, kas esimese küsimuse vastuse seisukohast on tähtsust käsitletava kauba Poolas valmistamise seaduslikkusel või ebaseaduslikkusel, siis leiavad Diesel, Saksamaa valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon, et toote valmistamine kolmandas riigis, rikkudes kaubamärgi omaniku selles riigis olevaid õigusi, annab kaubamärgi omanikule õiguse keelata kogu transiit, sh välistransiit.
34. Niisuguse argumendiga ei saa nõustuda. Käesoleva otsuse punktis 27 on juba tegelikult tuvastatud, et kaubamärgi omanik saab keelata seda kaubamärki kandva kauba, mis on suunatud välistransiidiprotseduurile, transiitveo läbi liikmesriigi, mille territooriumil see kaubamärk on kaitstud (käesoleval juhul läbi Saksamaa Liitvabariigi), teise liikmesriiki, mille territooriumil see kaubamärk ei ole kaitstud (käesoleval juhul Iirimaale), ainult juhul, kui ajal, mil see kaup on suunatud välistransiidiprotseduurile, teeb kolmas isik sellega toiminguid, mis toovad tingimata kaasa kauba turuleviimise transiidiliikmesriigis. Asjaomase kauba valmistamise seaduslikkusel või ebaseaduslikkusel ei ole käesoleval juhul tähtsust.
35. Vastupidi Dieseli väidetele ei sea direktiivi 89/104 artikli 5 sellist tõlgendamist kahtluse alla 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑60/02: X (EKL 2004, lk I‑651), mis käsitleb muu hulgas määruse nr 3295/94 artiklite 2 ja 11 tõlgendamist.
36. Viidatud otsuse punktis 54 märkis Euroopa Kohus, et määruse nr 3295/94 artiklit 1 peab tõlgendama nii, et seda tuleb kohaldada juhul, kui kolmandast riigist imporditud kaup selle transiidi vältel mõnda teise kolmandasse riiki liikmesriigis sealse tolliasutuse poolt viidatud määruse alusel ajutiselt kinni peetakse ja kui seda nõuab äriühing, mille õigusi on väidetavalt rikutud (vt eespool viidatud kohtuotsus Polo/Lauren, punktid 26 ja 27).
37. Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 3295/94 artikkel 1 määrab esiteks tingimused, mille alusel tolliasutused sekkuvad, kui arvatavalt võltsitud kaup leitakse muu hulgas sellise kauba kontrollimisel, mille suhtes kasutatakse tolliseadustiku artiklile 37 vastavat peatamisprotseduuri selle seadustiku artikli 84 lõike 1 punkti a tähenduses või viidatud seadustiku artikli 166 alusel vabatsoonis või vabalaos asuvate etteteatamisega reeksporditava kauba kontrollimisel.
38. Teiseks määratleb määruse nr 3295/94 artikkel 1 pädevate tolliasutuste poolt kõnealuse kauba puhul võetavad meetmed.
39. Kolmandaks viitavad sama määruse põhjendused 2 ja 3, mis on esitatud ka käesoleva otsuse punktis 4, otseselt võltsitud kaupade turustamisele või nende turuleviimisele või ka vajadusele keelata nende vabasse ringlusesse lubamine ühenduses.
40. Seega ei kehtesta mitte ükski määruse nr 3295/94 säte mitte ühtegi uut kriteeriumi kaubamärgiõiguste rikkumise väljaselgitamiseks või selle kindlakstegemiseks, kas tegemist on kaubamärgi sellise kasutamisega, mida võidakse keelata, kuna see rikub nimetatud õigusi.
41. Eeltoodust lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et kahele esimesele küsimusele vastamisel ei ole põhimõtteliselt oluline, kas ühe liikmesriigi jaoks määratud kaup pärineb assotsieerunud riigist või kolmandast riigist või kas kaup on päritoluriigis toodetud seaduslikult või rikkudes kaubamärgi omaniku selles riigis kehtivat õigust.
Kohtukulud
42. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1. Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanik saab keelata seda kaubamärki kandva kauba, mis on suunatud välistransiidiprotseduurile, transiidi läbi liikmesriigi, mille territooriumil see kaubamärk on kaitstud (käesoleval juhul läbi Saksamaa Liitvabariigi), teise liikmesriiki, mille territooriumil see kaubamärk ei ole kaitstud (käesoleval juhul Iirimaale), ainult juhul, kui ajal, mil see kaup on suunatud välistransiidiprotseduurile, teeb kolmas isik sellega toiminguid, mis toovad tingimata kaasa kauba turuleviimise transiidiliikmesriigis.
2. Seejuures ei ole oluline, kas ühe liikmesriigi jaoks määratud kaup pärineb assotsieerunud riigist või kolmandast riigist või kas kaup on päritoluriigis toodetud seaduslikult või rikkudes kaubamärgi omaniku selles riigis kehtivat õigust.