VSL Sklep I Ip 1054/2024
Sodišče: Višje sodišče v Ljubljani
Oddelek: Izvršilni oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSLJ:2024:I.IP.1054.2024
Evidenčna številka: VSL00080993
Datum odločbe: 18.11.2024
Senat, sodnik posameznik: Nevenka Rihar (preds.), Tjaša Potparić Janežič (poroč.), Urška Jordan
Področje: IZVRŠILNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE
Institut: izvršba na podlagi tuje odločbe - potrdilo o neposredni izvršljivosti - vezanost na pravnomočno in
izvršljivo sodno odločbo
Zveza: ZIZ člen 42, 42a, 42c. Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne
12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih
zadevah člen 53
Jedro
V izvršilnem postopku dolžnik ne more uveljavljati nepravilnosti potrdila o izvršljivosti, saj je izvršilno
sodišče na podatek o izvršljivosti vezano, vse dokler ni spremenjen. Navedeno po presoji višjega sodišča še
toliko bolj velja za tuje potrdilo o izvršljivosti. Če je namreč za razveljavitev slovenskega potrdila o
izvršljivosti, ki ga izda slovensko sodišče na podlagi 42.a člena ZIZ, pristojno za popravek ali razveljavitev
takega potrdila o izvršljivosti po 42.c členu ZIZ prav tako slovensko sodišče, enako vzajemno velja tudi za
tuje sodišče. Če torej dolžnica meni, da je avstrijsko sodišče napačno izdalo potrdilo o izvršljivosti, se mora
za njegovo razveljavitev ali popravek obrniti na avstrijsko sodišče, do tedaj pa je slovensko izvršilno sodišče
kot sodišče države izvršitve nanj vezano.
Izrek
I. Pritožbi se delno ugodi tako, da se sklep v II. izreka spremeni tako, da se ugovoru delno ugodi v obsegu, v
katerem je sodišče dovolilo izterjavo obresti od glavnice za obdobje od 1. 1. 2013 do plačila, sicer pa se
pritožba zavrne in se sklep v nespremenjenem delu II. točke, III. točki, IV. točki, V. točki, VI. točki iz VII.
točki izreka potrdi.
II. Stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.
Obrazložitev
                               1 / 5
1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se potrdilo o pravnomočnosti in izvršljivosti
sklepa o ugovoru z dne 25. 7. 2022, izdano dne 14. 9. 2022, razveljavi po uradni dolžnosti (I. točka izreka
sklepa), da se ugovor z dne 19. 10. 2022 (dopolnjen dne 23. 8. 2023) zoper sklep o izvršbi zavrne (II. točka
izreka sklepa), da se ugovor z dne 19. 10. 2022 (dopolnjen dne 23. 8. 2023) zoper sklep o nadaljevanju
izvršbe na novo izvršilno sredstvo z dne 14. 12. 2021 zavrne (IV. točka izreka sklepa), da dolžnica stroške
vloženega ugovora z dne 19. 10. 2022 (dopolnjenega dne 23. 8. 2023) nosi sama, da je dolžnica dolžna upnici
v roku 8 dni povrniti 1.836,00 EUR stroškov vloženega odgovora na ugovor z dne 29. 9. 2023, v primeru
zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku paricijskega roka dalje do
plačila (V. točka izreka sklepa), da se sklep o izvršbi tega sodišča, opr. št. I 660/2021, z dne 11. 6. 2021,
popravi tako, da se identifikacijski podatki dolžnice, navedeni v uvodu sklepa, pravilno glasijo: "A. A." (VI.
točka izreka sklepa) in da se predlog dolžnice z dne 19. 10. 2022 za ugotovitev ničnosti sklepov, izdanih v tej
izvršilni zadevi, zavrže (VII. točka izreka sklepa).
2. Zoper sklep se po pooblaščencu pravočasno pritožuje dolžnica. Navaja, da je ugovarjala, da glede na
časovno veljavnost Uredbe št. 1215/2012, določeno v 66. členu te Uredbe, potrdilo o izvršljivosti ne bi smelo
biti izdano, saj se je sodni postopek začel pred 10. 1. 2015. Sodišče je na te ugovore odgovorilo v 21. točki
obrazložitve izpodbijanega sklepa in sicer s stališčem, da izvršilno sodišče ne more oz. ne sme ugotavljati
pravilnosti izdanega potrdila o izvršljivosti na izvršilnem naslovu. Dolžnica izpodbija to stališče. Prehodna
določba 66. člena Uredbe št. 1215/2012 je jasna in določa, da se ta uredba uporablja samo za sodne postopke,
ki so bili začeti na dan 10. 1. 2015 ali po tem. S sodnimi postopki so mišljeni sodni postopki, iz katerih
izvirajo izvršilni naslovi, in niso mišljeni postopki izdaje samih potrdil o izvršljivosti, kot meni upnica in je to
povzeto v 15. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa. Evidentno in nesporno je, kot obrazloženo v 2. točki
ugovora z dne 23. 8. 2023, da se je sodni postopek pred sodišči v Avstriji začel pred 10. 1. 2015, zato potrdilo
po 53. členu Uredbe št. 1215/2012 ne smelo biti izdano, kar je očitno očitno prima facie . Sodišče zmotno
ugotavlja, da naj bi upnica s predlogom za izvršbo predložila potrdilo o izvršljivosti za sodbo Vrhovnega
sodišča v Avstriji št. 4 Ob 230/18d z dne 25. 4. 2019 (gl. zadnjo poved 22. točke obrazložitve izpodbijanega
sklepa), saj je iz spisa razvidno, da je upnica skupaj z predlogom za izvršbo predložila potrdilo o izvršljivosti
za sodbo sodišča prve stopnje, in sicer Deželnega sodišča v Salzburgu št. 5 Cg 111/08g z dne 30. 10. 2017,
kot jasno izhaja iz 4.1., 4.2. in 4.4.1. točka Potrdila. Nadalje, v tem potrdilu z dne 12. 6. 2019 je potrjena
izvršljivost le dela sodbe in sicer glavnice v znesku 987.517,61 EUR (točka 4.6.1.4. potrdila), zamudnih
obresti za obdobje od 30. 4. 2004 - 32. 12. 2012 (op.: pravilno do 31. 12. 2012) (točka 4.6.1.5.1.2.3. potrdila)
in stroškov v znesku 59.996,15 EUR (točka 4.7.3.1. potrdila). V tem potrdilu z dne 12. 6. 2019 ni potrjena
izvršljivost sodbe v delu, kjer je naloženo plačilo zamudnih obresti za obdobje od 1. 1. 2013 dalje (točka
4.6.1.5.1.2.3. potrdila). Sledi, da potrdilo z dne 12. 6. 2019 ne potrjuje izvršljivosti tuje sodne odločbe glede
zamudnih obresti za obdobje od 1. 1. 2013 dalje in torej za izterjavo teh pripadkov niso izpolnjeni zakonski
pogoji po 13. členu ZIZ (in po 37. členu Uredbe št. 1215/2012). Dolžnica je tudi ugovarjala, da ni imetnica
oz. upravičenka (upnica) zarubljene terjatve, saj je denacionalizacijska upravičenka do terjatve po odločbi z
dne 12. 8. 2020 B. B., medtem ko je A. A., le skrbnica za posebni primer (gl. 5.-7. točko ugovora z dne 19.
10. 2022 in 4. točko ugovora z dne 23. 8. 2023). S tem je dolžnica navedla vsa pravno pomembna dejstva za
odločanje o tem svojem ugovoru. Osnovno pravilo oz. načelo izvršbe je, da se ta opravlja proti dolžniku in
posegom na dolžnikovo premoženje. Sodišče mora samo po uradni dolžnosti pred dovolitvijo izvršbe
preveriti, da premoženje, na katero se predlaga izvršba, res pripada dolžniku. To velja nasploh za vsa izvršilna
sredstva (npr. 4. člen ZIZ, zlasti 6. in 18. točka glede podatkov o dolžnikovem premoženju, 31. člen ZIZ
glede seznama dolžnikovega premoženja, 83. člen ZIZ glede rubeža dolžnikovih premičnin, 136. člen in 145.
člen ZIZ glede rubeža dolžnikovih denarnih sredstev pri OPP, 168. člen ZIZ glede izvršbe na dolžnikovo
                               2 / 5
nepremičnino...). To velja tudi za izvršbo z rubežem dolžnikove denarne terjatve, ki jo ima dolžnik do
svojega, tj. dolžnikovega dolžnika. Tako izrecno izhaja tudi iz sodne prakse, npr. judikata II Cp 444/2000 z
dne 22. 6. 2000. Nepravilno je stališče upnika, ki ga povzema tudi sodišče, da bi takšen ugovor (tj. da izvršba
na določeno premoženje ni dopustna, ker premoženje ne pripada dolžniku) lahko postavil le dejanski imetnik
tega premoženja kot tretji v izvršilnem postopku, ne pa dolžnik (48. in 49. točka obrazložitve izpodbijanega
sklepa). Sodišče se zaradi napačnega stališča, da naj bi dolžnik ne bil upravičen postaviti ugovora
nedopustnosti izvršilnega predmeta in da naj bi takšen ugovor ne bil pravno upošteven (48. in 50. točka
obrazložitve izpodbijanega sklepa), v nadaljevanju sploh ni opredeljevalo do tega ugovora po vsebini.
Izpodbijani sklep zato nima razlogov o odločilnih dejstvih. Priglaša pritožbene stroške.
3. Upnica je odgovorila na pritožbo po Državnem odvetništvu RS, ji nasprotovala in priglasila stroške
odgovora na pritožbo.
4. Pritožba je delno utemeljena, v preostalem pa ni utemeljena.
5. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo na podlagi sodbe Deželnega sodišča v
Salzburgu v Republiki Avstriji, opr. št. 5 Cg 111/08g-267, z dne 30. 10. 2017, sodbe Višjega deželnega
sodišča v Linzu v Republiki Avstriji, opr. št. 4 R 15/18f, z dne 1. 8. 2018 in sodbe Vrhovnega sodišča
Republike Avstrije, opr. št. 4 Ob 230/18d, z dne 25. 4. 2019, vse izvršljive dne 21. 5. 2019, zaradi izterjave
glavnice 987.517,61 EUR s pripadki.
6. Zoper sklep je dolžnica vložila ugovor, v katerim je med drugim ugovarjala potrdilu o izvršljivosti,
izdanim na podlagi Uredbe (EU) št. 1215/212 z dne 12. 12. 2012 (v nadaljevanju Uredba BU I BIS), ki po
njenem mnenju ne bi smelo biti izdano, saj se navedena uredba uporablja le za postopke, ki so se pričeli po
10. 1. 2015, pri čemer dolžnica kot uvodoma vztraja tudi v obravnavani pritožbi.
7. Višje sodišče pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje, da ugovor v tem delu ni bil utemeljen, s tem pa z
enakimi pritožbenimi navedbami dolžnica ne more uspeti niti v pritožbenem postopku. Izvršilno sodišče je
vezano na potrdilo o izvršljivosti, ki je dano za posamezen izvršilni naslov, in ni pristojno presojati njegove
utemeljenosti. Neutemeljeno potrdilo o izvršljivosti lahko namreč razveljavi samo sodišče oziroma organ, ki
ga je izdal (42. člen ZIZ). V izvršilnem postopku dolžnik ne more uveljavljati nepravilnosti potrdila o
izvršljivosti, saj je izvršilno sodišče na podatek o izvršljivosti vezano, vse dokler ni spremenjen. Navedeno po
presoji višjega sodišča še toliko bolj velja za tuje potrdilo o izvršljivosti (primerjaj prvi odstavek 42.a člena
ZIZ - slednji člen se sklicuje tudi na potrdilo o izvršljivosti po Uredbi 1215/2012/EU). Če je namreč za
razveljavitev slovenskega potrdila o izvršljivosti, ki ga izda slovensko sodišče na podlagi 42. a člena ZIZ,
pristojno za popravek ali razveljavitev takega potrdila o izvršljivosti po 42. c členu ZIZ prav tako slovensko
sodišče, enako vzajemno velja tudi za tuje sodišče. Če torej dolžnica meni da je avstrijsko sodišče napačno
izdalo potrdilo o izvršljivosti, se mora za njegovo razveljavitev ali popravek obrniti na avstrijsko sodišče, do
tedaj pa je slovensko izvršilno sodišče kot sodišče države izvršitve nanj vezano.
8. Neutemeljeno dolžnica uveljavlja tudi, da je upnica predložila potrdilo o izvršljivosti le za sodbo sodišča
prve stopnje, in sicer Deželnega sodišča v Salzburgu št. 5 Cg 111/08g z dne 30. 10. 2017. Sodišče prve
stopnje je pravilno pojasnilo, da je upnica (op.: z vlogo z dne 1. 6. 2021) sodišču predložila potrdilo po 53.
členu Uredbe BU I BIS, izdano dne 26. 5. 2021, ki se nanaša na vse tri sodne odločbe, ki predstavljajo
izvršilne naslove v obravnavani zadevi (sodbo Deželnega sodišča v Salzburgu v Republiki Avstriji, opr. št. 5
Cg 111/08g-267, z dne 30. 10. 2017, sodbo Višjega deželnega sodišča v Linzu v Republiki Avstriji, opr. št. 4
R 15/18f, z dne 1. 8. 2018 in sodbo Vrhovnega sodišča Republike Avstrije, opr. št. 4 Ob 230/18d, z dne 25.
                               3 / 5
4. 2019). Pritrditi je namreč razlogom sodišča prve stopnje, da so v 4.2. točki potrdil navedene referenčne
številke vseh treh sodnih odločb (5 Cg 111/08 g, 4 R 15/18 f, 4 Ob 230/18 d), v 4.4.1. točki pa je naveden
datum izvršljivosti 21. 5. 2019, pri čimer ni posebej označeno, da se navedena izvršljivost nanaša le na
določene sodne odločbe (ta podatek je namreč mogoče označiti pri 4.4.3. točki potrdila).
9. Prav tako pritožba ni utemeljena v delu, v katerem dolžnica uveljavlja, da bi sodišče prve stopnje moralo
obravnavati dolžničine ugovorne navedbe zoper sklep o nadaljevanju izvršbe na novo izvršilno sredstvo z dne
14. 12. 2021, s katerim je sodišče prve stopnje dovolilo rubež terjatve, in sicer, da dolžnica ni imetnica
terjatve, glede katere je na upnikov predlog sodišče dovolilo izvršbo z rubežem in prenosom terjatve. Niti s
sklepom o rubežu terjatve niti s sklepom o njenem prenosu o terjatvi dolžnika do dolžnikovega dolžnika ni
vsebinsko odločeno, saj to ni namen postopka izvršbe z rubežem in prenosom terjatve (107. do 127. člen
ZIZ). Navedeno je stališče ustaljene sodne prakse. Rubež in prenos terjatve v izvršilnem postopku namreč
predstavlja zgolj sredstvo izvršbe, od uspeha katerega je odvisno, ali bo upnik z njim poplačan. Za dovolitev
izvršbe na denarno terjatev zadošča upnikovo zatrjevanje, da ima dolžnik rubljivo terjatev zoper
dolžnikovega dolžnika. Prisilno (s sredstvi izvršbe) se dejansko zarubi in prenese terjatev pogojno - če (v
razmerju do dolžnika) obstoji in v obsegu kot obstoji (tako sklep Višjega sodišča v Ljubljani II Ip
3698/2015). Omenjeno pa ni predmet ugotavljanja v izvršilnem postopku, kjer se dovoli rubež in prenos.
Rubež in prenos terjatve se odredita pod pogojem če in v kakšni meri bo dolžnikov dolžnik priznal obstoj
terjatve dolžnika oziroma če in v kakšni meri se bo v pravdi, ki jo bo upnik sprožil zoper dolžnikovega
dolžnika po prenosu zarubljene terjatve, ugotovilo, da prenesena terjatev obstaja.1
10. Sklep o rubežu in prenosu terjatve v izterjavo izterjave ali namesto plačila (120. in 127. člen ZIZ) je torej
le izvršilno sredstvo, ki nadomešča voljno dejanje dolžnika oziroma pomanjkanje voljne komponente cesije
na dolžnikovi ("cedentovi") strani. S temi določbami ZIZ tako ureja procesna pravila (prisilne) cesije (glej že
citirani sklep sklep Višjega sodišča v Ljubljani II Ip 3698/2015). Upnik s prenosom terjatve pridobi procesno
aktivno legitimacijo (primerjaj 120. in 127. člen ZIZ) za uveljavljanje zarubljenih terjatev. Tudi v tej fazi
izvršilno sodišče z ničemer ne odloča o obstoju in višini terjatev, ki se prenašajo ter v okviru tega tudi ne o
tem, ali zarubljena terjatev dejansko pripada dolžniku, torej ali je ta stvarno legitimiran za njeno uveljavitev.
Sodišče prve stopnje tako s tem, ker ni obravnavalo dolžničinih navedb o tem, da ni imetnica zarubljene
terjatve, ni zagrešilo nobene absolutne bistvene kršitve pravil postopka, z dolžničinimi obsežnimi
pritožbenimi navedbami o (ne)imetništvu zarubljene terjatve pa se po vsem povedano ni in ni bilo dolžno
ukvarjati niti višje sodišče. Glede preostalih točk izreka dolžnica niti ne podaja pritožbenih trditev, vendar pa
višje sodišče ob uradnem preizkusu preostalih odločitev ugotavlja, da so tudi te pravilne.
11. Pritožba dolžnice pa je utemeljena v delu, v katerem dolžnica uveljavlja, da potrdilo po 53. členu Uredbe
BU I BIS ni izdano za obresti od glavnice, ki tečejo od 1. 1. 2013 dalje, temveč je izdano le za obresti, ki so
tekle do dne 31. 12. 2012. Izvršilno sodišče je na potrdilo o izvršljivosti vezano tudi v smislu, kaj sme šteti za
izvršljivo terjatev oziroma mu potrdilo o izvršljivosti pove, v katerem delu je neka sodna odločba izvršilni
naslov. Izvršbo pa sme dovoliti zgolj in samo na podlagi izvršilnega naslova. Gre za ugovorni razlog, na
katerega skladno z drugim odstavkom 55. člena ZIZ v zvezi 2. točko prvega odstavka 55. člena ZIZ pazi po
uradni dolžnosti.
12. Višje sodišče je tako presodilo, da je dolžničinemu ugovoru treba ugoditi v delu, ki se nanaša na dovolitev
izvršbe za obresti od glavnice od 1. 1. 2013 dalje, zato je pritožbi delno ugodilo tako, da je sklep v II. točki
izreka spremenilo tako, da je ugovoru delno ugodilo v obsegu, v katerem je sodišče dovolilo izterjavo obresti
od glavnice za obdobje od 1. 1. 2013 do plačila (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), v
preostalem pa je, ker tudi ni ugotovilo nobenih kršitev, na katere skladno z drugim odstavkom 350. člena ZPP
                               4 / 5
v zvezi s 15. členom ZIZ pazi po uradni dolžnosti, pritožbo zavrnilo in sklep v nespremenjenem delu II. točke,
III. točki, IV. točki, V. točki, VI. točki iz VII. točki izreka potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15.
členom ZIZ).
13. Dolžnica je s pritožbo sicer delno uspela, vendar le glede dela stranske terjatve (obresti), zato je višje
sodišče odločilo, da sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom
ZIZ). Upnica sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni pripomogel k odločitvi na drugi stopnji
in ne gre za potrebne stroške (prvi odstavek 155. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).
-------------------------------
1 Dika Mihajlo, Građansko ovršno pravo, I. knjiga, Narodne novine, stran 533 in 534.
Datum zadnje spremembe: 28.02.2025
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               5 / 5