62022CJ0477
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 9. novembra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Cestni promet – Usklajevanje določene socialne zakonodaje – Uredba (ES) št. 561/2006 – Člen 3(a) – Pojem ‚linija[, ki] ni daljša od 50 km‘ – Prevoz po cesti z vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih – Linija, ki ni daljša od 50 km – Neuporaba Uredbe št. 561/2006 – Vozila za mešano uporabo – Člen 4(e) in (j) – Pojma ‚drugo delo‘ in ‚obdobje vožnje‘ – Člen 6(3) in (5) – Skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov – Čas, porabljen za vožnjo vozila, izvzetega s področja uporabe te uredbe“
V zadevi C‑477/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija) z odločbo z dne 12. maja 2022, ki je na Sodišče prispela 15. julija 2022, v postopku
ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti
proti
TR,
OS,
EK,
UN,
RC,
RS,
OA,
ZB,
HP,
WS,
IO,
TK,
ME,
SK,
TF,
TC,
ND,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi K. Jürimäe, predsednica senata, N. Piçarra (poročevalec), M. Safjan, N. Jääskinen in M. Gavalec, sodniki,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti S. Manso, avvocato,
–
za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s P. Garofolijem, avvocato dello Stato,
–
za Evropsko komisijo L. Malferrari, P. Messina in G. Wilms, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(a), člena 4(j) ter člena 6(3) in (5) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (UL 2006, L 102, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 165/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 (UL 2014, L 60, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba št. 561/2006).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti (v nadaljevanju: ARST), družbo za lokalni javni prevoz v deželi Sardiniji (Italija), in več zaposlenimi v tej družbi glede plačila odškodnine in/ali nadomestila s strani družbe ARST v sorazmerju z neizkoriščenimi urami počitka in urami, ki presegajo najdaljši skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov, kot so zahtevali ti zaposleni.
Pravni okvir
Direktiva 2002/15/ES
3
V členu 3(a), točka 1, Direktive 2002/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o urejanju delovnega časa oseb, ki opravljajo spremljevalne dejavnosti v cestnem prometu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 224) je pojem „delovni čas“ opredeljen na naslednji način:
„za vozno osebje: čas od začetka do konca dela, v katerem je vozna oseba na svojem delovnem mestu na voljo delodajalcu in opravlja svoje funkcije ali dejavnosti, to je:
–
čas, ki je namenjen vsem dejavnostim v cestnem prometu. Te dejavnosti so zlasti naslednje:
(i)
vožnja,
(ii)
natovarjanje in raztovarjanje,
(iii)
pomoč potnikom pri vstopu v vozilo in izstopu iz njega,
(iv)
čiščenje in tehnično vzdrževanje,
(v)
vsa druga dela za zagotovitev varnosti vozila, njegovega tovora in potnikov ali izpolnitev zakonskih ali uradnih obveznosti, neposredno povezanih s posebnim prevozom, ki se pravkar opravlja, vključno s spremljanjem natovarjanja in raztovarjanja, upravnimi formalnostmi s policijo, carino, uradniki za priseljevanje itd.,
–
čas, ko voznik ne more prosto razpolagati s svojim časom in mora biti na svojem delovnem mestu pripravljen prevzeti običajno delo, pri čemer opravlja nekatere z njegovim delom povezane naloge, zlasti med čakanjem na natovarjanje ali raztovarjanje, kadar predvideno trajanje teh del ni znano vnaprej […]“.
Uredba št. 561/2006
4
V uvodnih izjavah 17 in 24 Uredbe št. 561/2006 je navedeno:
„(17)
Cilj te uredbe je izboljšati socialne razmere za zaposlene, ki jih zajema ta uredba, kakor tudi izboljšati splošno varnost v cestnem prometu. To se doseže z določbami, ki se nanašajo na najdaljši čas vožnje na dan, na teden in za obdobje dveh zaporednih tednov, določbo, ki voznika obvezuje, da si vzame redni tedenski čas počitka vsaj enkrat v dveh zaporednih tednih, in določbami, ki predpisujejo, da dnevni čas počitka ne sme biti v nobenem primeru krajši od neprekinjenega obdobja devetih ur. […]
[…]
(24)
Države članice bi morale določiti pravila za vozila, ki se uporabljajo za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km. Ta pravila bi morala zagotoviti ustrezno zaščito glede dovoljenega časa vožnje in obveznih odmorov ter časov počitka.“
5
V skladu s členom 1 te uredbe „[t]a uredba določa pravila o času vožnje, odmorih in času počitka za voznike, ki opravljajo prevoz blaga in potnikov po cesti, za uskladitev pogojev konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede na cestni sektor, ter za izboljšanje pogojev dela in varnosti v cestnem prometu. Cilj določb te uredbe je tudi pospeševati boljše spremljanje in prakso izvrševanja držav članic ter boljšo delovno prakso v sektorju cestnega prevoza.“
6
Člen 2(1) navedene uredbe določa:
„Ta uredba se uporablja za prevoz po cesti:
[…]
(b)
potnikov z vozili, ki so zaradi svoje konstrukcije ali stalne opreme primerna za prevoz več kot devetih oseb, skupaj z voznikom, in so temu tudi namenjena.“
7
Člen 3 iste uredbe določa:
„Ta uredba se ne uporablja za prevoz po cesti z:
(a)
vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km;
[…]“
8
Člen 4 Uredbe št. 561/2006 določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(e)
‚drugo delo‘ pomeni vse dejavnosti, ki so opredeljene kot delovni čas v členu 3(a) Direktive [2002/15], razen vožnje, vključno s katerim koli delom za istega ali drugega delodajalca v sektorju prevoza ali zunaj njega;
[…]
(h)
‚tedenski čas počitka‘ pomeni vsak tedenski čas, v katerem lahko voznik svobodno razpolaga s svojim časom, in zajema ‚redni tedenski čas počitka‘ in ‚skrajšani tedenski čas počitka‘;
–
‚redni tedenski čas počitka‘ pomeni vsako obdobje počitka, ki traja vsaj 45 ur;
[…]
(j)
‚obdobje vožnje‘ pomeni trajanje dejavnosti vožnje, zabeležene:
–
avtomatsko ali polavtomatsko na tahografu [iz Uredbe št. 165/2014 o tahografih v cestnem prometu, razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3821/85 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu]; ali
–
ročno, kakor to zahteva [Uredba št. 165/2014];
(k)
‚dnevni čas vožnje‘ pomeni skupni čas vožnje med koncem enega dnevnega časa počitka in začetkom naslednjega dnevnega časa počitka ali med dnevnim časom počitka in tedenskim časom počitka;
[…]
(n)
‚linijski prevozi potnikov‘ pomenijo notranje in mednarodne prevoze, kot so določeni v [členu 2(2) Uredbe (ES) št. 1073/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do mednarodnega trga avtobusnih prevozov in spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 (UL 2009, L 300, str. 88);
[…]
(q)
‚čas vožnje‘ je celotni čas vožnje od trenutka, ko voznik začne z vožnjo po času počitka ali odmoru, do začetka časa počitka ali odmora. Čas vožnje je lahko neprekinjen ali prekinjen.
[…]“
9
Člen 6 Uredbe št. 561/2006 v odstavkih 3 in 5 določa:
„3.   Skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov ne presega 90 ur.
[…]
5.   Voznik kot drugo delo zapiše vsak čas prebit, kakor je opisano v členu 4(e), kakor tudi vsak čas, porabljen za vožnjo vozila, ki se uporablja za komercialne dejavnosti, ki ne spadajo na področje uporabe te uredbe […].“
10
V skladu s členom 15 te uredbe „[d]ržave članice zagotovijo, da za voznike vozil iz člena 3(a) veljajo nacionalna pravila, ki zagotavljajo ustrezno zaščito glede dovoljenega časa vožnje in obveznih odmorov ter časa počitka“.
Uredba št. 1073/2009
11
Člen 2, točka 2, Uredbe št. 1073/2009 pojem „linijski prevozi“ opredeljuje kot „prevoze, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah“.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
12
Več voznikov cestnega prevoza potnikov, zaposlenih pri družbi ARST, je 5. septembra 2011 pri Tribunale di Oristano (sodišče v Oristanu, Italija) vložilo tožbo, s katero so zahtevali, da se tej družbi naloži plačilo odškodnine in/ali nadomestila v sorazmerju z neizkoriščenimi urami počitka in urami, ki v nasprotju z Uredbo št. 561/2006 presegajo najdaljši skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov. Ti vozniki so trdili, da zaradi delovnega časa, ki ga je določila družba ARST v obdobju med 11. aprilom 2007, ko je ta uredba začela veljati, in 6. decembrom 2010, nihče od njih ni izkoristil „rednega tedenskega časa počitka“ v smislu člena 4(h) navedene uredbe, in da so vsi presegli najdaljši skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov iz člena 6(3) iste uredbe.
13
Družba ARST pa je trdila, da se Uredba št. 561/2006 za te voznike na podlagi njenega člena 3(a) ne uporablja, saj so ti vožnje, ki so presegle omejitev iz te določbe, opravili le enkrat ali dvakrat, in to le na nekaterih delovnih mestih.
14
To sodišče je tožbi v celoti ugodilo, vendar je znesek odškodnine, ki sta ga zahtevala UN in TF, znižalo za 50 %, saj sta kot voznika delala manj časa.
15
Družba ARST je zoper to odločbo vložila pritožbo pri Corte d’appello di Cagliari (pritožbeno sodišče v Cagliariju, Italija). S sodbo z dne 10. marca 2016 je to sodišče znižalo znesek, ki ga je prvostopenjsko sodišče naložilo družbi ARST v plačilo navedenim voznikom, v preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo.
16
Corte d’appello di Cagliari (pritožbeno sodišče v Cagliariju) je na eni strani razsodilo, da pojem „linija“ v smislu člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 v primestnem prometu pomeni celotno vožnjo, ki jo voznik opravi v sklopu delovnega dne, tako da bi bilo treba za ugotovitev, ali je bila presežena omejitev 50 km, upoštevati kilometrino vseh voženj, ki jih voznik opravi v tem delovnem dnevu. Na drugi strani je glede na člen 4(j) in (k) te uredbe menilo, da „dnevni čas vožnje“ sovpada z delovnim dnem, in je torej zavrnilo trditev družbe ARST, da je treba za preveritev, ali je bil spoštovan skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov, določen v členu 6(3) navedene uredbe, upoštevati le čas vožnje.
17
Družba ARST je vložila revizijo pri Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija), ki je predložitveno sodišče, s katero izpodbija razlago, ki jo je Corte d’appello di Cagliari (pritožbeno sodišče v Cagliariju) sprejelo v sodbi z dne 10. marca 2016, tako glede pojma „linija“ v smislu člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 kot glede pojma „skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov“ iz člena 6(3) te uredbe.
18
To sodišče na eni strani poudarja, da družba ARST zagotavlja cestni prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah. Na drugi strani, ker se Uredba št. 561/2006 na podlagi njenega člena 3(a) ne uporablja za prevoz po cesti z vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km, se navedeno sodišče sprašuje, ali izraz „linija“ označuje relacijo, ki jo zadevno podjetje določi zaradi izračuna vrednosti vozovnice, kot se zdi, da je po njegovem mnenju mogoče sklepati iz besedila te določbe, ki se nanaša na pot po „liniji“. Hkrati se sprašuje, ali navedeni izraz označuje število kilometrov, ki jih posamezni voznik v sklopu delovnega dne prevozi z vozilom, tudi kadar s tem vozilom opravi vožnjo na več relacijah, kot se zdi, da je mogoče sklepati iz cilja Uredbe, ki je v skladu z njeno uvodno izjavo 17 „izboljšati socialne razmere za zaposlene, ki jih zajema ta uredba, kakor tudi izboljšati splošno varnost v cestnem prometu“.
19
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da prvo vprašanje izhaja iz dejstva, da družba ARST zagotavlja linijski prevoz potnikov na več različnih relacijah in da njeni vozniki v sklopu istega delovnega dne in z istim vozilom opravljajo vožnjo na več relacijah. To sodišče ugotavlja tudi, da se vozila, namenjena temu prevozu uporabljajo mešano, tako za prevoze na razdaljah, krajših od 50 km, kot tudi na razdaljah, daljših od 50 km, in poudarja, da se v skladu s sodbo z dne 9. septembra 2021, Ministère public (Ekstrateritorialne sankcije) (C‑906/19, EU:C:2021:715), Uredba št. 561/2006 uporablja za vozila, ki se uporabljajo na ta način. Vendar meni, da mešana uporaba ne pomeni, da vsi prevozi, ki jih zagotavlja družba ASTR, spadajo na področje uporabe te uredbe.
20
V zvezi s členom 6(3) Uredbe št. 561/2006 se predložitveno sodišče poleg tega sprašuje, ali je treba za presojo, ali je bil upoštevan skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov, upoštevati le zabeleženo „obdobje vožnje“ v smislu člena 4(j) te uredbe v teh dveh tednih ali tudi „drugo delo“ zadevnega voznika v smislu člena 6(5) te uredbe. To sodišče meni, da ni mogoče jasno določiti, ali je to „drugo delo“ upoštevno za izračun skupnega časa vožnje v dveh zaporednih tednih, določenega v členu 6(3), ali ne. Navaja tudi, da je Corte d’appello di Cagliari (pritožbeno sodišče v Cagliariju) zavrnilo argument družbe ARST, da je treba za ta namen upoštevati le čas, ki ga voznik preživi za volanom.
21
V teh okoliščinah je Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 3(a) Uredbe [št. 561/2006] razlagati tako, da se izraz ‚linija‘, ki ni daljša od 50 km, nanaša na število kilometrov na posamezni relaciji (liniji), ki jo prevozno podjetje določi zaradi izračuna vrednosti vozovnice, ali na skupno število kilometrov, ki jih posamezen voznik prevozi v sklopu dnevne delovne izmene, ali pa na najdaljšo razdaljo, ki jo vozilo po cesti prevozi od izhodiščnega mesta (radij), ali pa na katero drugo merilo, ki se uporablja za izračun števila prevoženih kilometrov?
V vsakem primeru, ali je mogoče podjetje, ki organizira prevoz, izvzeti s področja uporabe Uredbe [št. 561/2006], kadar uporablja vozila, s katerimi opravlja vožnjo na relacijah, krajših od 50 km, ali pa na področje uporabe te uredbe spada celotna storitev prevoza, ki jo zagotavlja to podjetje, in sicer zato, ker za prevoze na relacijah, daljših od 50 km, uporablja tudi druga vozila?
2.
Ali je treba člen 6(3) Uredbe [št. 561/2006] razlagati tako, da ‚skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov‘ pomeni vsoto vseh ‚obdobij vožnje‘ v dveh zaporednih tednih – kot izhaja iz opredelitve v členu 4(j) [te uredbe] – ali pa ta čas vključuje tudi druge dejavnosti in zlasti trajanje celotne delovne izmene, ki jo voznik opravi v teh dveh tednih, oziroma vse ‚drugo delo‘, kot je navedeno v členu 6(5) [te uredbe]?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
22
Prvo vprašanje za predhodno odločanje je razdeljeno na dva dela, ki ju je treba preučiti zaporedoma.
Prvi del prvega vprašanja
23
Predložitveno sodišče s prvim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da pojem „linija[, ki] ni daljša od 50 km“ ustreza kilometrini poti, ki jo prevozno podjetje določi za linijski prevoz potnikov, ki ga zagotavlja.
24
Pojem „linija“ v Uredbi št. 561/2006 ni opredeljen in člen (3)(a) te uredbe za opredelitev tega pojma ne napotuje na pravo držav članic. Za razlago te določbe se je torej treba opreti na običajen pomen njenih izrazov v vsakdanjem jeziku ter na njen kontekst in cilj, ki mu sledi zadevna ureditev (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2022, Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, točka 22 in navedena sodna praksa).
25
V vsakdanjem jeziku izraz „linija“ pomeni relacijo ali pot, ki je bila ali bo opravljena, zlasti po cesti, med točko odhoda in točko prihoda. Izraz „linija“ pomeni neprekinjeno črto, ki povezuje ti točki.
26
Besedilo člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 se torej nanaša na konkretno razdaljo, ki je bila ali bo prevožena po cesti, od točke odhoda do točke prihoda, da se zagotovi prevoz potnikov v linijskih prevozih, za katerega se zadevno vozilo uporablja (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2022, Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, točka 24). To besedilo ne vsebuje nobenega sklicevanja na razdaljo, ki jo voznik dejansko prevozi po cesti v določenem obdobju dela, ali na največjo razdaljo, ki jo zadevno vozilo prevozi od točke odhoda.
27
Pojem „linijski prevozi“ je v členu 2, točka 2, Uredbe št. 1073/2009, na katerega napotuje člen 4(n) Uredbe št. 561/2006, opredeljen kot „prevozi, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah“. Pojem „določena linija“ izključuje upoštevanje vsake razdalje, ki jo voznik dejansko prevozi po cesti v določenem obdobju dela, ali najdaljše razdalje, ki jo zadevno vozilo prevozi od točke odhoda, ki presega to pot.
28
Zato je treba pojem „linija[, ki] ni daljša od 50 km“ v smislu člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 razumeti tako, da se nanaša na določeno linijo, ki ne presega te razdalje in ki povezuje točko odhoda s točko prihoda ter ima po potrebi vnaprej določena vmesna postajališča za vstop in izstop potnikov. Tak cestni prevoz potnikov je torej na podlagi te določbe izključen s področja uporabe te uredbe, ne glede na to, ali vozniki, ki vozijo na takih linijah, opravijo več teh prevozov v sklopu istega delovnega dne in z istim vozilom.
29
V vsakem primeru, kot je navedla Evropska komisija v pisnem stališču, morajo za voznike vozil, za katera se Uredba št. 561/2006 na podlagi njenega člena 3(a) ne uporablja, v skladu s členom 15 te uredbe v povezavi z njeno uvodno izjavo 24 veljati nacionalna pravila, ki zagotavljajo ustrezno zaščito glede dovoljenega časa vožnje ter obveznih odmorov in časov počitka. Nacionalna zakonodaja, ki se uporablja, mora vsekakor spoštovati pravila, določena z Direktivo 2002/15, zlasti glede delovnega časa, odmorov in počitka.
30
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da pojem „linija[, ki] ni daljša od 50 km“, ustreza relaciji, ki jo določi prevozno podjetje in ne presega te razdalje, ki jo mora zadevno vozilo prevoziti po cesti, da poveže točko odhoda s točko prihoda in ima po potrebi vnaprej določene vmesne postanke za prevoz potnikov v linijskem prevozu, za katerega se to vozilo uporablja.
Drugi del prvega vprašanja
31
Predložitveno sodišče z drugim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(1)(b) v povezavi s členom 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da se ta uredba uporablja za celoten cestni prevoz, ki ga opravi zadevno podjetje, kadar se vozila za prevoz potnikov v linijskih prevozih uporabljajo predvsem za opravljanje voženj na linijah, ki niso daljše od 50 km, in občasno na linijah, daljših od 50 km.
32
Najprej je treba opozoriti, da je v zvezi s cestnim prevozom potnikov v linijskih prevozih področje uporabe Uredbe št. 561/2006 določeno, po eni strani, v njenem členu 2(1)(b), v skladu s katerim se ta uredba uporablja za cestni prevoz potnikov, ki se opravlja z vozili, ki so zaradi svoje konstrukcije ali stalne opreme primerna za prevoz več kot devetih oseb, skupaj z voznikom, in so temu tudi namenjena.
33
Po drugi strani se v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 561/2006 ta uredba ne uporablja za prevoz po cesti z „vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km“. Ker ta določba uvaja izjemo od področja uporabe te uredbe, jo je treba razlagati ozko, tako da njeni učinki ne presegajo tega, kar je potrebno za zagotovitev varstva interesov, ki se želijo zagotoviti s to izjemo (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 9. septembra 2021, Ministère public (Ekstrateritorialne sankcije), C‑906/19, EU:C:2021:715, točka 33).
34
V teh okoliščinah, kadar podjetje, kot v obravnavanem primeru, zagotavlja prevoz potnikov v linijskih prevozih, če je linija daljša od 50 km, z vozili, ki se običajno uporabljajo za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km, taka mešana uporaba ne vodi k uporabi Uredbe št. 561/2006 za celoten linijski prevoz potnikov, ki ga zagotavlja to podjetje. Prevozi potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km, so namreč izrecno izključeni s področja uporabe te uredbe na podlagi njenega člena 3(a).
35
Glede na zgoraj navedeno je treba na drugi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 2(1)(b) v povezavi s členom 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da se ta uredba ne uporablja za celoten cestni prevoz, ki ga opravi zadevno podjetje, kadar se vozila za prevoz potnikov v linijskih prevozih uporabljajo predvsem za opravljanje voženj na linijah, ki niso daljše od 50 km, in občasno na linijah, daljših od 50 km. Ta uredba se uporablja le, kadar so te linije daljše od 50 km.
Drugo vprašanje
36
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(3) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da pojem „skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov“ iz te določbe poleg „obdobja vožnje“ v smislu člena 4(j) te uredbe zajema tudi vso „drugo delo“ v smislu člena 6(5) navedene uredbe, ki ga voznik opravi v teh dveh tednih.
37
V skladu s členom 6(3) Uredbe št. 561/2006 „skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov ne presega 90 ur“.
38
Različice te določbe se zlasti v španščini, nemščini, angleščini, francoščini, madžarščini in portugalščini sklicujejo na pojem „obdobje vožnje“, ki je v členu 4(j) te uredbe opredeljen kot „trajanje [zabeležene] dejavnosti vožnje“ v skladu z določbami Uredbe št. 165/2014. Nasprotno pa izraz „periodo di guida“ iz italijanske različice člena 6(3) Uredbe št. 561/2006 ustreza pojmu „čas vožnje“, opredeljenemu v členu 4(q) te uredbe kot „celotni čas vožnje od trenutka, ko voznik začne z vožnjo po času počitka ali odmoru, do začetka časa počitka ali odmora“, pri čemer je pojasnjeno, da „[je č]as vožnje […] lahko neprekinjen ali prekinjen“.
39
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se pojma „obdobje vožnje“ in „čas vožnje“ v smislu člena 4(j) in (q) Uredbe št. 561/2006 nanašata na čas, ki ga voznik porabi za vožnjo, čeprav se prvi pojem nanaša le na zabeleženi čas.
40
Nasprotno pa je pojem „drugo delo“ v členu 4(e) Uredbe št. 561/2006 opredeljen kot „vse dejavnosti, ki so opredeljene kot delovni čas […], razen vožnje“ v smislu člena 3(a), točka 1, Direktive 2002/15. V skladu z zadnjenavedeno določbo „delovni čas“ med drugim zajema „čas, ki je namenjen vsem dejavnostim v cestnem prometu“, zlasti „vožnjo“, „natovarjanje in raztovarjanje“, „pomoč potnikom pri vstopu v vozilo in izstopu iz njega“, „čiščenje in tehnično vzdrževanje“ in „vsa druga dela za zagotovitev varnosti vozila, njegovega tovora in potnikov ali izpolnitev zakonskih ali uradnih obveznosti, neposredno povezanih s posebnim prevozom, ki se pravkar opravlja“.
41
Iz tega izhaja, da pojma „obdobje vožnje“ in „čas vožnje“ v smislu člena 4(j) in (q) Uredbe št. 561/2006 zajemata le dejavnost vožnje in ne vseh dejavnosti, ki jih voznik opravlja v svojem delovnem času.
42
Poleg tega člen 6(5) Uredbe št. 561/2006 vozniku nalaga, da kot „drugo delo“ zapiše ne le „vsak čas prebit, kakor je opisano v členu 4(e) [te uredbe]“– in sicer vse dejavnosti, ki so opredeljene kot „delovni čas“, razen vožnje – ampak tudi „vsak čas, porabljen za vožnjo vozila, ki se uporablja za komercialne dejavnosti, ki ne spadajo na področje uporabe [navedene] uredbe“.
43
Iz tega sledi, da je treba za izračun skupnega časa vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov, ki v skladu s členom 6(3) Uredbe št. 561/2006 ne sme presegati 90 ur, upoštevati le čas, ki ga voznik porabi za vožnjo in ki spada na področje uporabe te uredbe. Če bi se namreč v tak izračun vključil čas, ki ga voznik porabi za vožnjo vozila, za katero se ta uredba v skladu z njenim členom 3(a) ne uporablja, bi to pomenilo, da bi se za cestni prevoz, ki je izrecno izključen s področja uporabe te uredbe, uporabljal člen 6(3) navedene uredbe.
44
Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(3) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da pojem „skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov“ iz te določbe zajema le „obdobje vožnje“ v smislu člena 4(j) te uredbe, pri čemer je izključeno vso „drugo delo“ v smislu člena 6(5) navedene uredbe, ki ga voznik opravi v teh dveh tednih.
Stroški
45
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.
Člen 3(a) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 165/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014,
je treba razlagati tako, da
pojem „linija[, ki] ni daljša od 50 km“, ustreza relaciji, ki jo določi prevozno podjetje in ne presega te razdalje, ki jo mora zadevno vozilo prevoziti po cesti, da poveže točko odhoda s točko prihoda in ima po potrebi vnaprej določene vmesne postanke za prevoz potnikov v linijskem prevozu, za katerega se to vozilo uporablja.
2.
Člen 2(1)(b) v povezavi s členom 3(a) Uredbe št. 561/2006, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 165/2014,
je treba razlagati tako, da
se ta uredba ne uporablja za celoten cestni prevoz, ki ga opravi zadevno podjetje, kadar se vozila za prevoz potnikov v linijskih prevozih uporabljajo predvsem za opravljanje voženj na linijah, ki niso daljše od 50 km, in občasno na linijah, daljših od 50 km. Ta uredba se uporablja le, kadar so te linije daljše od 50 km.
3.
Člen 6(3) Uredbe št. 561/2006, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 165/2014,
je treba razlagati tako, da
pojem „skupni čas vožnje katerih koli dveh zaporednih tednov“ iz te določbe zajema le „obdobje vožnje“ v smislu člena 4(j) te uredbe, pri čemer je izključeno vso „drugo delo“ v smislu člena 6(5) navedene uredbe, ki ga voznik opravi v teh dveh tednih.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.