62022TJ0371_RES
T‑371/22. sz. ügy
Marco Montanari
kontra
EUCAP Sahel Niger
A Törvényszék ítélete (kilencedik tanács), 2024. július 17.
„Közös kül‑ és biztonságpolitika – EUCAP Sahel Niger misszió – Kirendelt nemzeti alkalmazottak – Lelki zaklatás – Kártérítési kérelem elutasítása – Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek hiánya – Elfogadhatatlanság – Szerződésen kívüli felelősség – A méltósághoz való jog – Az Alapjogi Charta 1. és 31. cikke – Közvetítői eljárás – A közvetítő jelentése közlésének hiánya – A közvetítő ajánlásai végrehajtásának hiánya – A megfelelő ügyintézéshez való jog – Az Alapjogi Charta 41. cikke – Gondoskodási kötelezettség – Nem vagyoni kár – Vagyoni kár – Okozati összefüggés”
Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az uniós bíróság hatásköre – Az Európai Unió polgári missziója által a személyzeti igazgatás terén elfogadott jogi aktusok – A tagállamok által kirendelt alkalmazottakra vonatkozó jogi aktusok – A misszió műveleti területen fennálló szükségleteinek kielégítését célzó jogi aktusok – Bennfoglaltság
(EUSZ 19. cikk, (1) bekezdés; EUMSZ 263. cikk, EUMSZ 268. cikk, és EUMSZ 340. cikk, második bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk; 2012/392/KKBP tanácsi határozat, 7. cikk, (1) és (2) bekezdés)
(lásd: 44–49. pont)
Kártérítési kereset – A megsemmisítés iránti keresethez képesti önállóság – Korlátok – A megsemmisítés iránti keresetével azonos eredmény elérésére irányuló kereset – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 263., EUMSZ 268. cikk és EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 61–63. pont)
Kártérítési kereset – Tárgy – Az alperes intézménynek vagy szervnek fel nem róható kár megtérítése iránti kérelem – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 268. cikk)
(lásd: 70. pont)
Kártérítési kereset – A megsemmisítés iránti keresethez képesti önállóság – Korlátok – Zaklatás miatti igazgatási vizsgálat megindítását megtagadó végleges határozatból eredő károk megtérítése iránti kereset – Nem e végleges határozat visszavonására, megsemmisítésére vagy módosítására irányuló kártérítési kereset – A kártérítési kereset elkésettségének hiánya
(EUMSZ 263., EUMSZ 268. cikk, és EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 91–98. pont)
Kártérítési kereset – Szerződésen kívüli felelősség – Elévülési idő – Eljárásgátló okra alapított elfogadhatatlansági kifogásnak nem minősülő elévülés
(EUMSZ 268. cikk; a Bíróság alapokmánya, 46. cikk, és 53. cikk, első bekezdés)
(lásd: 105. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Jogellenesség – Magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése – Az Európai Unió polgári missziói alkalmazottaival kapcsolatos jogvitákban nem szükséges feltétel – Terjedelem – A tagállamok által a misszióhoz kirendelt nemzeti alkalmazottakra való alkalmazhatóság
(EUMSZ 268. cikk, EUMSZ 270. cikk, és EUMSZ 340. cikk, második bekezdés; a tisztviselők személyzeti szabályzata, 90. és 91. cikk)
(lásd: 113–118., 225. pont)
Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Európai Unió polgári missziói – Személyi állomány – Az uniós bírósághoz benyújtott kereset – Kirendelt nemzeti alkalmazott keresete – A személyzeti szabályzat egyes rendelkezéseinek alkalmazhatósága – Megengedhetőség – Feltétel – A feladatai műveleti területen való ellátása során az intézmények által kirendelt, a személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó alkalmazottakkal összehasonlítható helyzetben lévő érintett alkalmazott
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 20. cikk; személyzeti szabályzat, 12a. cikk; 2012/392/KKBP tanácsi határozat)
(lásd: 123–129., 224. pont)
Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Európai Unió polgári missziói – Személyi állomány –Az alkalmazott lelki zaklatás miatti panasza nyomán igazgatási vizsgálat lefolytatásának megtagadása – Bírósági felülvizsgálat – Terjedelem – A releváns tényállás egészének figyelembevételére vonatkozó kötelezettség
(2012/392/KKBP tanácsi határozat)
(lásd: 136. pont)
Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Európai Unió polgári missziói – Személyi állomány – Az adminisztráció segítségnyújtási kötelezettsége – Terjedelem – Az adminisztráció azon kötelezettsége, hogy megvizsgálja a lelki zaklatás terén benyújtott segítségnyújtás iránti kérelmeket, és tájékoztassa a kérelmezőt a panasza sorsáról – Terjedelem – Bizonyítékkezdemény szolgáltatása – A felperes által előterjesztett, igazgatási vizsgálat megindítása iránti kérelem elutasítása – A segítségnyújtási kötelezettség megsértése
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 1. cikk, és 31. cikk, (1) bekezdés; személyzeti szabályzat, 12a. és 24. cikk; 2012/392/KKBP tanácsi határozat, 6. cikk, (2) és (3) bekezdés)
(lásd: 137–141., 152., 159., 160., 178–179., 194–200., 214–217., 219., 223., 231., 267–269. pont)
Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Európai Unió polgári missziói – Személyi állomány – Állítólagos lelki zaklatásra vonatkozó segítségnyújtás iránti kérelem – A megfelelő ügyintézés elve – Terjedelem – Igazgatási vizsgálat megindítását egy közvetítő jelentését követően elutasító határozat – A közvetítő megállapításainak és ajánlásának a panaszossal való közlésének elmulasztása – A meghallgatáshoz való jog megsértése
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 251–261. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Okozati összefüggés – Abból eredő nem vagyoni kár, hogy valamely alkalmazott lelki zaklatás miatti panaszát követően az Európai Unió polgári missziója megtagadta az igazgatási vizsgálat lefolytatását – A segítségnyújtási kötelezettséget és a megfelelő ügyintézéshez való jogot sértő határozat – Okozati összefüggés fennállása – Korlátok – Részben az alkalmazott gondatlan magatartása által okozott kár – A misszió és az ezen alkalmazott közötti, részben ez utóbbinak betudható konfliktusos helyzet
(EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 286–290., 310–320. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Kár – A károsult személy azon kötelezettsége, hogy a kár csökkentése érdekében az elvárható gondossággal járjon el
(EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 301, 302. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Okozati összefüggés – Az Európai Unió valamely polgári missziójának alkalmazottját a lemondásából eredően ért vagyoni kár – Lelki zaklatás miatti panaszokat követően a misszió igazgatási vizsgálat lefolytatását megtagadó határozata – A kár meghatározó oka, amelyet nem a misszió cselekményei képeznek – Az okozati összefüggés hiánya a jelen ügyben
(EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 303–308. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék, részben helyt adva az Európai Unió nigeri közös biztonság‑ és védelempolitikai missziójához (a továbbiakban: misszió) kirendelt korábbi nemzeti alkalmazott, M. Montanari által benyújtott, szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti keresetnek, első alkalommal határoz arról, hogy e missziónak tudhatók be a polgári műveleti parancsnokának (COC) cselekményei, aki szervezetileg az Európai Külügyi Szolgálathoz (EKSZ) tartozik.
A felperest 2015 áprilisában rendelte ki az olasz kormány a misszióhoz politikai tanácsadói minőségben.
2017 márciusában a felperes benyújtotta első panaszát zaklatás miatt a missziónál a sajtóért és a nyilvánosság tájékoztatáséért felelős személlyel szemben, majd egy második panaszt ez utóbbival és a misszióvezetővel szemben a misszióval szembeni hűtlen magatartás és a gondoskodási kötelezettséget sértő súlyos hanyagság miatt.
2017 júliusában a felperes arra kérte a polgári műveleti parancsnokot, hogy zaklatás miatt indítson vizsgálatot a misszióvezetővel és a helyettesével szemben. Ugyanezen a napon a misszióvezető figyelmeztette a felperest, hogy egy ülésen nem tanúsított tiszteletet vele szemben. A polgári műveleti parancsnok kezdeményezésére a helyzet helyszíni kivizsgálásáért felelős közvetítő jelentést készített.
2017 novemberében a misszióvezető elutasította a felperes által igazolatlan távollétének rendezése érdekében benyújtott kérelmet, és a felperest második figyelmeztetésben részesítette. A felperes ekkor ismételten vizsgálatot kért a polgári műveleti parancsnoktól a misszióvezető és helyettese által elkövetett zaklatás miatt.
2018. április 10‑i határozatával a polgári műveleti parancsnok jogerősen elutasította a felperes igazgatási vizsgálat megindítása iránti kérelmét.
Ebben az összefüggésben a felperes keresetet indított a Törvényszék előtt egyrészt a misszió azon határozatának megsemmisítése iránt, amely elutasította a lelki zaklatásból, a megfelelő ügyintézéshez való jog és a gondoskodási kötelezettség megsértéséből állítólagosan eredő vagyoni, nem vagyoni és erkölcsi károk megtérítése iránti kérelmét, másrészt kártérítési keresetet indított.
A Törvényszék álláspontja
Mindenekelőtt a hatáskörét illetően a Törvényszék emlékeztet arra, hogy a missziót azzal a céllal hozták létre a 2012/392 határozattal, (
1
) hogy támogassa Niger biztonsági ágazatbeli szereplőinek kapacitásépítését a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni küzdelem érdekében. A személyi állományát elsősorban a tagállamok, az uniós intézmények és az EKSZ által kirendelt személyi állomány alkotja. (
2
) Igaz, hogy a 2012/392 határozat 7. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállam, uniós intézmény, illetve az EKSZ feladata, hogy választ adjon a kiküldetéssel kapcsolatban felmerülő követelésekre, valamint hogy adott esetben eljárást indítson az adott taggal szemben.
Mindazonáltal először is ahogyan az a közös kül‑ és biztonságpolitika (KKBP) hatálya alá tartozó más missziók tevékenységére irányadó és a 2012/392 határozat rendelkezéseihez hasonló módon megfogalmazott rendelkezésekkel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból kitűnik, mivel a tagállamok által kirendelt személyi állományra és az uniós intézmények által kirendelt személyi állományra ugyanazok a szabályok vonatkoznak a feladatkörüknek a „műveleti területen” való gyakorlására, az uniós bíróság hatáskörrel rendelkezik a tagállamok által kirendelt személyi állományra vonatkozó, az említett misszió műveleti területen fennálló szükségleteinek kielégítését célzó személyzeti igazgatási aktusok jogszerűségének felülvizsgálatára.
Másodszor a felperes a műveleti területen végzett műveletekkel kapcsolatos személyzeti igazgatási aktusok jogszerűségével kapcsolatos kérdést, és nem a 2012/392 határozat 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, a kirendeléssel kapcsolatos kérdéseket vet fel. Következésképpen a Törvényszék a misszió által felhozott, hatáskör hiányára alapított kifogást elutasítja.
A Törvényszék ezt követően megvizsgálja a különböző elfogadhatatlansági kifogásokat.
Így többek között emlékeztet arra, hogy valamely természetes vagy jogi személy által indított megsemmisítés iránti kereset csupán abban az esetben elfogadható, amennyiben a felperesnek érdeke fűződik a megtámadott jogi aktus megsemmisítéséhez. Ez az érdek feltételezi, hogy az érintett jogi aktus megsemmisítése önmagában jogi következményekkel járhat, és a kereset ezért – eredményét tekintve – az azt indító fél javára szolgálhat. Ezenkívül a felperesre hárul annak bizonyítása, hogy az eljáráshoz érdeke fűződik.
Egyébiránt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 340. cikk második bekezdésén alapuló kártérítési keresetet önálló jogorvoslati lehetőségként hozták létre. Márpedig az olyan kereseti kérelmek, amelyek vagy a felperesnek az EUMSZ 268. és EUMSZ 340. cikkre alapított kártérítési jogának az Unió valamely intézménye, szerve vagy hivatala általi elismerése megtagadásának megsemmisítésére, vagy pedig a szóban forgó intézmény, szerv vagy hivatal ilyen jog fennállásának elismerésére vonatkozó kötelezettségének Törvényszék általi megállapítására irányulnak, annak kimondására irányulnak, hogy a szóban forgó intézmény, szerv vagy hivatal kártérítésre köteles, és e kérelmeket mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani, mivel a felperesnek a kártérítési kérelmen felül főszabály szerint fűződik érdeke az ilyen kérelmek benyújtásához.
A jelen ügyben a Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasítja a felperes megsemmisítés iránti kérelmeit, mivel úgy véli, hogy a felperes nem igazolta, hogy a kártérítési kérelmein túlmutató érdeke fűződne a misszió által hozott, a harmadik kártérítési kérelmet elutasító határozat megsemmisítéséhez.
A Törvényszék végül egyenként elutasítja a misszió által felhozott elfogadhatatlansági kifogásokat.
Így először is a Törvényszék megállapítja, hogy a felrótt cselekmények (többek között a felperes kizárása bizonyos ülésekről és figyelmeztetése) és a felperes által a missziónak felrótt mulasztások (többek között a panaszai és bejelentései észszerű határidőn belüli intézésének elmaradása) a 2012/392 határozatból eredő jogköröknek a misszióvezető, illetve a polgári műveleti parancsnok általi gyakorlásához, következésképpen a misszió megbízatásának teljesítéséhez kapcsolódnak, amely megbízatásért e határozat 13. cikkének (4) bekezdése értelmében a missziót kell felelősnek tekinteni.
Másodszor a Törvényszék hangsúlyozza, hogy a kártérítési keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, ha az valójában egy végleges jogi aktus visszavonására, megsemmisítésére vagy módosítására irányul, és az, amennyiben sikeres lenne, e jogi aktus joghatásainak teljes egészében vagy részben való megsemmisítéséhez vezetne. Ehhez hasonlóan mint elfogadhatatlant el kell utasítani a meghagyásként megfogalmazott azon kártérítési keresetet, amely nem valamely jogellenes aktussal vagy mulasztással okozott kár megtérítésére, hanem a vitatott aktus módosítására irányul.
A jelen ügyben a felperes által benyújtott beadványokból nem tűnik ki, hogy a felperes olyan természetbeni kártérítést kérne, amelynek értelmében a missziónak előzetes vagy fegyelmi vizsgálati eljárást kellene indítania a misszióvezetővel és a helyettesével szemben, ami a 2018. április 10‑i határozat megsemmisítése iránti kérelemmel lenne egyenértékű. Következésképpen ezen egyedi határozat végleges jellege nem képezheti a kereset elfogadhatóságának akadályát.
Végül a Törvényszék megállapítja, hogy a misszió által felhozott, ötéves vagy négyéves elévülési időre alapított elfogadhatatlansági kifogás nem tartalmaz elegendő információt a megalapozottságának értékeléséhez.
Az ügy érdemét illetően a Törvényszék előzetesen emlékeztet arra, hogy az Unió szerződésen kívüli felelőssége csak akkor állapítható meg, ha az a személy, aki úgy véli, hogy kár érte, bizonyítja a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértését. Mindazonáltal, amikor az Unió munkáltatóként jár el, megnövekedett felelősség terheli, mivel az elkövetett jogsértés puszta megállapítása elegendő annak megállapításához, hogy a tisztviselői és alkalmazottai számára az európai közszolgálati jog megsértésével okozott károkért való felelősségének megállapításához szükséges három feltétel közül az első teljesül, anélkül hogy szükséges lenne a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály „kellően súlyos” megsértésének bizonyítása. Márpedig a tagállamok által a misszióhoz kirendelt nemzeti alkalmazottakra nem a személyzeti szabályzat irányadó, a feladataik műveleti területen történő ellátása tekintetében ugyanazon szabályok hatálya alá tartoznak, mint az Unió intézményei által kirendelt alkalmazottak, akiknek a helyzetére a személyzeti szabályzat irányadó. Ennélfogva a jogellenesség megállapítása önmagában elegendő ahhoz, hogy az Uniónak a misszióhoz kirendelt nemzeti alkalmazottnak a feladatai műveleti területen való ellátásával összefüggésben okozott károkért fennálló felelősségének megállapításához szükséges három feltétel közül az elsőt teljesítettnek lehessen tekinteni.
Ebben az összefüggésben a Törvényszék – a felperes által hivatkozott jogsértéseket egymás után megvizsgálva – először is kimondja, hogy a felperes megalapozottan állítja, hogy a misszió megsértette az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 1. cikkét és 31. cikkének (1) bekezdését, valamint a személyzeti szabályzat 12a. cikkét azáltal, hogy a lelki zaklatásra vonatkozó állításait követően nem indított igazgatási vizsgálatot.
E következtetés levonásához a Törvényszék először is a személyzeti szabályzat rendelkezéseinek, és különösen a lelki zaklatást meghatározó 12a. cikke (3) bekezdésének alkalmazhatóságát illetően rámutat, hogy az egyenlő bánásmód elve értelmében a felperes helyzetére analógia útján alkalmaznia kell a személyzeti szabályzat lelki zaklatásra és a tisztviselők és ideiglenes, illetve szerződéses alkalmazottak funkcionális védelmére vonatkozó rendelkezéseit, valamint az e rendelkezések alapján kialakított ítélkezési gyakorlatot. A tagállamok által a misszióhoz kirendelt alkalmazottak és az intézmények által kirendelt alkalmazottak helyzete közötti különbség ugyanis objektíve nem indokolhatja, hogy az előbbiek ne részesüljenek a lelki zaklatással szembeni védelem ugyanazon szintjében és ugyanazon szabályaiban a feladataik műveleti területen való ellátása során, amikor is az utóbbiakéval összehasonlítható helyzetben vannak.
A Törvényszék ezt követően emlékeztet arra, hogy ha segítségnyújtás iránti kérelmet nyújtanak be, és azt az állított tényekre vonatkozóan elegendő bizonyítékkezdemény kíséri, az eljáró hatóság (
3
) feladata, hogy a szükséges gyorsasággal és gondossággal válaszoljon. Meg kell hoznia a megfelelő intézkedéseket, így például a panasz alapjául szolgáló tényeknek a panaszossal folytatott együttműködésben történő megállapítása érdekében igazgatási vizsgálatot kell lefolytatnia, és a vizsgálat eredményeire tekintettel meg kell tennie a szükséges intézkedéseket, így például az érintett személlyel szemben fegyelmi eljárást kell indítania, amennyiben az igazgatási vizsgálat végén az adminisztráció lelki zaklatás megtörténtét állapítja meg.
A jelen ügyben a Törvényszék először is úgy véli, hogy a misszióvezető által 2017 májusában hozott, a felperest a vezetői megbeszélésekről kizáró határozat önmagában nem tekinthető a felperessel szembeni lelki zaklatásra utaló valószínűsítő körülménynek. Ugyanis a 2012/392 határozat 6. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében a misszióvezető gyakorolja a közreműködő államokból érkező személyi állomány, csoportok és egységek feletti vezetést és irányítást, utasításokat ad a misszió teljes személyzetének, ellátva a napi irányítást. Ezenkívül az adminisztráció széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a szolgálat megszervezése terén.
Másodszor a Törvényszék rámutat arra, hogy mivel a misszió nem indokolta meg az első figyelmeztetés kibocsátásának mind a magatartási kódex 11. cikkében (
4
) meghatározott határidőre, mind az e figyelmeztetésre okot adó tények időpontjára tekintettel való elkésettségét, továbbá mivel nem jelezte, hogy a misszióvezető pontosan mikor szerzett tudomást a felperes által 2017 júliusában tett bejelentésről, a figyelmeztetésnek kevesebb mint egy órával az említett bejelentés utáni közlése túlzottnak vagy kifogásolhatónak tekinthető. Az ugyanis akképpen értelmezhető, hogy a magatartási kódex 7. cikkében (
5
) előírt követelményekkel ellentétben a felperesnek az e bejelentés miatti szankcionálására irányul, ennélfogva az önmagában a lelki zaklatás valószínűsítő körülményét képezi.
Harmadszor, a misszió humánerőforrás‑szolgálata (a továbbiakban: HR‑szolgálat) által hozott, a felperesre vonatkozó értékelési eljárásnak 2017. július 27‑én, a közvetítő távozását követő napon, a közvetítő következtetéseinek bevárása nélkül és több mint kilenc hónappal a felperes kirendelésének lejárta előtt történő ismételt lefolytatásáról szóló határozat a meghozatalának sajátos körülményei között túlzó vagy kifogásolható volt.
A misszió ugyanis nem indokolta meg, hogy a HR‑szolgálat miért kezdeményezte ezt az igazgatási eljárást már ezen időpontban, holott az OPLAN humánerőforrásra vonatkozó IX. mellékletének 7. cikkéből (
6
) az következik, hogy a misszióhoz történő kirendelésük meghosszabbítását kérő alkalmazottak tekintetében az értékelési eljárást a kirendelés lejárta előtt legkésőbb három hónappal benyújtott, a kirendelés meghosszabbítása iránti kérelemmel összefüggésben folytatják le. Ezenkívül a Charta 41. cikkében rögzített megfelelő ügyintézés elvének megfelelően, a magatartási kódex 7. cikke miatt pedig az említett figyelmeztető jelzést követően elővigyázatos eljárásra vonatkozó kötelezettség állt fenn.
Következésképpen az eljárásnak a közvetítő javaslatainak bevárása nélküli ilyen ismételt lefolytatása úgy értelmezhető, hogy az a felperes kirendelésének lejártakor a felperes misszióból való eltávolítására irányult, így ez a határozat önmagában a lelki zaklatás valószínűsítő körülményének minősül.
Végül az, hogy a HR‑szolgálat 2017 júliusának végén naprakész szabadságkimutatást küldött a felperes számára, önmagában véve nem tekinthető arra alkalmas túlzó vagy kifogásolható magatartásnak, hogy a felperessel szembeni lelki zaklatás valószínűsítő körülményének minősüljön. Ugyanis a gondoskodási és különösen a gondos eljárásra vonatkozó kötelezettség sérelme nélkül a közvetítő következtetéseinek levonásáig sem a Charta 1. és 31. cikke, sem a személyzeti szabályzat 12a. cikke, sem pedig – a jelen esetben – az OPLAN IX. mellékletének és a magatartási kódexnek a rendelkezései nem kötelezték a missziót arra, hogy kivonja a felperest a misszió humánerőforrás‑gazdálkodási eljárásai alól pusztán azon az alapon, hogy a misszióvezetővel és a helyettesével szemben lelki zaklatásra vonatkozó bejelentéseket tett.
Egyébiránt a Törvényszék megállapítja, hogy az általános munkakörnyezetet, amelybe a felperes által hivatkozott tények illeszkedtek, a misszióvezető azon szándéka jellemezte, hogy megváljon a felperestől, anélkül azonban, hogy lefolytatta volna az OPLAN IX. mellékletének 8. cikkében előírt, a kirendelésnek annak lejárta előtti megszüntetésére irányuló eljárást.
Másodszor a Törvényszék úgy véli, hogy a felperes megalapozottan állítja, hogy a misszió megsértette a megfelelő ügyintézéshez való jogot.
E tekintetben a Törvényszék emlékeztet arra, hogy az európai tisztviselőket vagy alkalmazottakat érintő zaklatással kapcsolatos jogvitában azon személynek, aki zaklatás miatt panaszt nyújtott be, jogában állt az, hogy annak érdekében, hogy észrevételeit az érintett intézmény döntéshozatalát megelőzően hasznosan ezen intézmény elé terjessze, legalább a zaklatással vádolt személy és a vizsgálati eljárás során meghallgatott különböző tanúk nyilatkozatainak összefoglalását közöljék vele, és ezen összefoglalást adott esetben a bizalmas adatkezelés elvének tiszteletben tartásával kellett közölni. Ez a helyzet, amennyiben e nyilatkozatokat felhasználták az azon hatóságnak átadott jelentésben, amely úgy határozott, hogy nem ad helyt a panasznak, és amely tartalmazott olyan ajánlásokat, amelyekre e hatóság a határozatát alapította.
Márpedig a jelen ügyben, mivel a polgári műveleti parancsnok 2018 áprilisában elutasította a felperes által a közvetítő 2017. július végén készített jelentése alapján és az e jelentésben szereplő ajánlásra tekintettel benyújtott, igazgatási vizsgálat megindítására irányuló kérelmet, biztosítania kellett volna a felperes meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartását azáltal, hogy e határozat elfogadása előtt lehetőséget ad neki az e jelentéssel kapcsolatos észrevételei megtételére, és esetlegesen további tájékoztatást nyújt. A felperes meghallgatása ugyanis arra indíthatta volna a polgári műveleti parancsnokot, hogy eltérő következtetést vonjon le, nevezetesen hogy igazgatási vizsgálat megindításáról határozzon.
A Törvényszék, miután elismeri, hogy a felperes bizonyította az állítólagos nem vagyoni kár és a megállapított jogsértések közötti közvetlen és konkrét okozati összefüggést, mindazonáltal megállapítja, hogy a felperes – gondatlan magatartása miatt – részben okozója a konfliktushelyzetnek, amelyet zaklatásnak minősít, és amely az általa kifogásolt nem vagyoni kárhoz vezetett. Következésképpen a Törvényszék részben helyt ad a kártérítési keresetének.
(
1
)	Az Európai Unió nigeri KBVP‑missziójáról (EUCAP Sahel Niger) szóló, 2012. július 16–i 2012/392/KKBP tanácsi határozat (HL 2012. L 187., 48. o.).
(
2
)	Lásd a 2012/392 határozat 7. cikkének (1) bekezdését.
(
3
)	A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése alapján.
(
4
)	Az Európai Unió közös biztonság‑ és védelempolitikája (KBVP) keretében működő polgári missziók magatartási és fegyelmi kódexének (a továbbiakban: magatartási kódex) 11. cikkéből kitűnik, hogy az esetleges kötelezettségszegést megállapító jelentés alapján az illetékes hatóságnak tíz munkanapon belül kell határozatot hoznia a kötelezettségszegéssel kapcsolatos intézkedésről, ami arra vezetheti a hatóságot, hogy az ügyet igazgatási kérdésként kezelje.
(
5
)	A magatartási kódex 7. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a misszió esetleges kötelezettségszegést bejelentő tagját – feltéve, hogy észszerűen és jóhiszeműen járt el – nem érheti hátrány a bejelentés miatt vagy azt követően.
(
6
)	A misszió felülvizsgált operatív terve (OPLAN) humánerőforrásra vonatkozó IX. mellékletének 7. cikke a misszióvezető egyetértésétől teszi függővé a kirendelt alkalmazott kirendelésének meghosszabbítását, az érintett alkalmazottnak a folyamatban lévő kirendelési időszak lejárta előtt három hónappal benyújtott, erre irányuló kérelme és a közvetlen felettese által kiadott kedvező teljesítményértékelő jelentés alapján.