AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (egyesbíró)
2004. június 10.
T-330/03. sz. ügy
Xanthippi Liakoura
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„Tisztviselők – Előléptetés megtagadása – Megsemmisítés iránti és kártérítési kereset”
Teljes szöveg francia nyelven II - 0000
Tárgy:         A felperest a 2002. évi előléptetési időszakban a C 1 besorolási fokozatba elő nem léptető tanácsi határozat megsemmisítése
iránti, valamint kártérítési kérelem.
Határozat:         Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.
Összefoglaló
1.     Tisztviselők ─ Előléptetés ─ Elő nem léptetett jelölt panasza ─ Elutasító határozat ─ Indokolási kötelezettség ─ Terjedelem
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
2.     Tisztviselők ─ Előléptetés ─ Az érdemek összehasonlító vizsgálata ─ Az adminisztráció mérlegelési jogköre ─ Bírósági felülvizsgálat
─ Korlátok
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
3.     Tisztviselők ─ Előléptetés ─ Az érdemek összehasonlító vizsgálata ─ Szempontok ─ A jelöltek személyes érdemei ─ Az azonos
besorolási osztályba tartozó, azonos besorolási fokozattal rendelkező valamennyi előléptethető tisztviselő figyelembevétele
(Személyzeti szabályzat, 5., 7., és 45. cikk)
4.     Tisztviselők ─ Előléptetés ─ Szempontok ─ Érdemek ─ A hivatalban eltöltött szolgálati idő és az életkor figyelembevétele ─
Szubszidiárius jelleg
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk, (1) bekezdés)
5.     Tisztviselők ─ Kereset ─ Előzetes közigazgatási panasz ─ Tárgybeli és jogcímbeli azonosság ─ A panaszban nem szereplő, de
ahhoz szorosan kapcsolódó jogalapok és érvek ─ Elfogadhatóság
(Személyzeti szabályzat, 90. cikk)
6.     Tisztviselők ─ Kereset ─ Megsemmisítés iránti kérelemhez kapcsolódó kártérítési kérelem ─ A megsemmisítés iránti kérelem elutasítása,
amely maga után vonja a kártérítési kérelem elutasítását
(Személyzeti szabályzat, 91. cikk)
1.     Jóllehet a kinevezésre jogosult hatóság nem köteles az előléptetési határozatot az elő nem léptetett tisztviselők felé indokolni,
ugyanakkor köteles megindokolni az elő nem léptetett tisztviselő panaszát elutasító határozatát; ezen elutasító határozat
indokolása vélhetően egybeesik azon határozat indokolásával, amely ellen a panasz irányult. Mivel az előléptetésre a személyzeti
szabályzat 45. cikke szerint „választással” kerül sor, elégséges, ha a panaszt elutasító határozat indokolása a személyzeti
szabályzat által az előléptetés szabályosságával kapcsolatban meghatározott jogszabályi feltételek teljesülésére korlátozódik.
(lásd a 35. és 36. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C 343/87. sz., Culin kontra Bizottság ügyben 1990. február 7-én hozott ítéletének (EBHT 1990., I-225. o.)
13. pontja; a Bíróság C-115/92 P. sz., Parlament kontra Volger ügyben 1993. december 9-én hozott ítéletének (EBHT 1993., I-6549. o.)
22.és 23. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑6/96. sz., Contargyris kontra Parlament ügyben 1997. május 29-én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑119. és II‑357. o.) 147. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑142/95. sz., Delvaux kontra Bizottság ügyben 1997.
december 18-án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑477. és II-1247. o.) 84 pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑157/98. sz., Oliveira
kontra Parlament ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑163. és II‑851. o.) 50. pontja.
2.     A személyzeti szabályzat 45. cikkében szereplő előléptetési határozat meghozatala során – a figyelembe veendő érdemek összehasonlító
vizsgálatakor – a kinevezésre jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, mivel az előléptetésre az említett
cikk szerint „választással” kerül sor. E körben a közösségi bírói felülvizsgálatnak arra a kérdésre kell korlátozódnia, hogy
az adminisztráció – figyelemmel azokra az eljárásokra és eszközökre, amelyek a döntéséhez vezethettek – nem kifogásolható
korlátok között maradt-e, és hatáskörében nem járt-e el nyilvánvalóan hibásan. Az Elsőfokú Bíróság így nem vonhatja el a kinevezésre
jogosult hatóságnak a tisztviselők képességei és érdemei megítélésére vonatkozó hatáskörét.
(lásd a 45. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 282/81. sz., Ragusa kontra Bizottság ügyben 1983. április 21-én hozott ítéletének (EBHT 1983., 1245. o.)
9. és 13. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑283/97. sz., Thinus kontra Bizottság ügyben 1999. április 27-én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑69. és II‑353. o.) 42. pontja.
3.     A kinevezésre jogosult hatóságnak a személyzeti szabályzat 45. cikkében foglalt azon kötelezettségében, hogy elvégezze az
előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálatát, a tisztviselőkkel való egyenlő bánásmód elve és az előmenetelhez
való joguk egyaránt kifejeződik. Érdemeik vizsgálata e tekintetben meghatározó szempont. A személyzeti szabályzat 5. és 7. cikkének
szövegéből és szelleméből, valamint a tisztviselőkkel való egyenlő bánásmód elvéből és előmenetelhez való jogukból következik,
hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak az előléptethető tisztviselők érdemeit összehasonlító vizsgálat elvégzésekor figyelembe
kell vennie minden olyan előléptethető tisztviselőt, aki ugyanazon besorolási osztályba tartozik és ugyanolyan besorolási
fokozatú, e tényező pedig magában foglalja azt, hogy az érintetteknek azonos munka- és feladatkört kell betölteniük. Ennélfogva
az előléptetési eljárás során, a kinevezés – az előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálata céljából –
figyelembe veszi „az adott tisztviselő analitikus értékelésének szintje és az ugyanazon szervezeti egységhez beosztott, ugyanazon
besorolási fokozatú tisztviselők, valamint a bármely szervezeti egységhez beosztott, ugyanazon besorolási fokozatú tisztviselők
analitikus értékelésének átlagos szintje között fennálló különbséget”, és így a kinevezés összeegyeztethető az imént említett
elvekkel.
(lásd a 46?48. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑52/90. sz., Volger kontra Parlament ügyben 1992. február 12-én hozott ítéletének (EBHT 1992.
II-121. o.) 24. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑221/96. sz., Manzo-Tafaro kontra Bizottság ügyben 1998. március 5-én hozott
ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑115. és II‑307. o.) 17. pontja.
4.     A személyzeti szabályzat 45. cikkének (1) bekezdése értelmében „az előléptetés kizárólag olyan tisztviselők közüli választással
történhet, akik besorolási fokozatukban egy minimális időszakot letöltöttek, az előléptetésre alkalmas tisztviselők érdemeinek
összehasonlítása és a róluk szóló értékelések figyelembevétele után”. Mindazonáltal az előléptetésre történő kiválasztás szempontjai
kapcsán, a kinevezésre jogosult hatóság szubszidiárius jelleggel figyelembe vehet egyéb körülményeket is, különösen az előléptethető
tisztviselők életkorát és a besorolási fokozatban, illetve a szervezeti egységnél eltöltött szolgálati idejüket. Ebből az
következik, hogy az előléptethető tisztviselők karriertörténetének előléptetés során történő figyelembevétele érdemeik összehasonlító
vizsgálatába illeszkedik.
(lásd a 49. és 50. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 298/81. sz., Colussi kontra Parlament ügyben 1983. március 24-én hozott ítélete (EBHT 1983., 1131. o.);
a Bíróság 293/87. sz., Vainker kontra Parlament ügyben 1989. január 17-én hozott ítélete (EBHT 1989., 23. o.); a Bíróság Manzo-Tafaro
kontra Bizottság ügyben hozott fent hivatkozott ítéletének 17. pontja.
5.     A tisztviselői keresetek esetében, az Elsőfokú Bíróság elé terjesztett kereseti kérelmek tárgyának azonosnak kell lennie a
panaszban foglalt kérelmek tárgyával, és azok kizárólag a panaszban megjelölt követelésekével egyező jogcímen nyugvó követeléseket
tartalmazhatnak, akkor is, ha e követelések az Elsőfokú Bíróság előtt, a panaszban nem szükségképpen szereplő, de ahhoz szorosan
kapcsolódó jogalapok és érvek előadásával kifejthetők. A személyzeti szabályzat 90. cikkében szereplő pert megelőző eljárás
szerepe ugyanis az, hogy lehetőséget biztosítson a tisztviselők és az adminisztráció között felmerült nézeteltérések békés
rendezésére. Ahhoz, hogy az eljárás elérje célját, az szükséges, hogy a kinevezésre jogosult hatóság kellő pontossággal megismerhesse
az érintett által a vitatott határozattal szemben megfogalmazott kifogásokat.
(lásd az 56. és 57. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 58/75. sz., Sergy kontra Bizottság ügyben 1976. július 1‑jén hozott ítélete (EBHT 1976., 1139. o.);
a Bíróság 48/76. sz., Reinarz kontra Bizottság és Tanács ügyben 1977. február 17-én hozott ítélete (EBHT 1977., 291. o.);
a Bíróság 242/85. sz., Geist kontra Bizottság ügyben 1987. május 20-án hozott ítéletének (EBHT 1987., 2181. o.) 9. pontja;
a Bíróság 224/87. sz., Koutchoumoff kontra Bizottság ügyben 1989. január 26-án hozott ítéletének (EBHT 1989., 99. o.) 10. pontja;
a Bíróság 133/88. sz., Del Amo Martinez kontra Parlament ügyben 1989. március 14-én hozott ítéletének (EBHT 1989., 689. o.)
9. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑57/89. sz., Alexandrakis kontra Bizottság ügyben 1990. március 29-én hozott ítéletének (EBHT
1990., II-143. o.) 8?10. pontja.
6.     A tisztviselői keresetek esetében el kell utasítani azt a kár jóvátételére irányuló kereseti kérelmet, amely az – akár elfogadhatatlanság,
akár megalapozatlanság miatt – elutasított megsemmisítés iránti kereseti kérelemmel szorosan összefügg.
(lásd a 69. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑1/91. sz., Della Pietra kontra Bizottság ügyben 1992. július 6-án hozott ítéletének (EBHT
1992., II‑2145. o.) 34. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑273/94. sz., N kontra Bizottság ügyben 1997. május 15-én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑97. és II‑289. o.) 159. pontja.