A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1988. szeptember 21. (*)„A
takarékbetétekből származó jövedelem adómentességével kapcsolatos
állami intézkedés – Bankok közötti verseny a betétek utáni kamatok
tekintetében”A 267/86. sz. ügyben_a
Bírósághoz a Vredegerecht (békebíróság), Beveren kanton (Belgium) által
az EGK‑Szerződés 177. cikke alapján benyújtott, az e bíróság előttPascal Van Eycke (lakóhelye: Beveren)ésaz ASPA NV (székhelye: Antwerpen)között
folyamatban lévő eljárásban az EGK‑Szerződés 59‑66., 85., 86. és
95. cikkének értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti
kérelem tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
G. Bosco tanácselnök, elnökként eljáró bíró,
J. C. Moitinho de Almeida tanácselnök, T. Koopmans,
U. Everling, K. Bahlmann, Y. Galmot,
C. N. Kakouris, R. Joliet és F. A. Schockweiler
bírák_főtanácsnok: G. F. Mancini_hivatalvezető: D. Louterman főtanácsos_figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:–        P. Van
Eycke képviseletében J. Cerfontaine, az anvers‑i ügyvédi kamara
tagja_–        a
Belga Királyság képviseletében G. van Hecke és K. Lenaerts
ügyvédek, valamint R. Hoebaer és R. Devyver, meghatalmazotti
minőségben_–        az
Európai Közösségek Bizottsága képviseletében T. van Rijn,
meghatalmazotti minőségben, segítője: R. Overhoff_tekintettel a tárgyalásra készített jelentésre, és az 1987. november 25‑i tárgyalást követően_a főtanácsnok indítványának az 1988. április 28‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően_meghozta a következőÍtéletet1        1986. október 28‑i
ítéletével, amely október 30‑án érkezett a Bírósághoz, a
Vredegerecht (békebíróság), Beveren kanton (Belgium) az EGK‑Szerződés
177. cikke alapján előzetes döntéshozatal céljából az említett
Szerződés 59‑66., 85., 86. és 95. cikkének értelmezésére
vonatkozóan három kérdést terjesztett a Bíróság elé annak érdekében,
hogy értékelhesse egy olyan nemzeti szabályozásnak a közösségi joggal
való összeegyeztethetőségét, amely a kamatjövedelemre kivetett adó alóli
mentesség kedvezményében való részesülést a takarékbetétek egy
meghatározott kategóriájára korlátozza.2        Ezek
a kérdések a P. Van Eycke (a továbbiakban: a felperes) és egy
belga pénzügyi intézmény, az ASPA NV közötti eljárásban merültek fel,
amelynek tárgya a felperes által az ASPA-nál elhelyezni kívánt
takarékbetét kamatlába. Az ügy irataiból kiderül, hogy a felperes,
miután az ASPA reklámjából értesült a takarékbetétek kamatlábairól,
felkereste az intézményt, hogy a meghirdetett feltételekkel
takarékbetétet helyezzen el. Amikor az ASPA később közölte vele, hogy
egy 1986. március 13-i királyi rendelet értelmében köteles a reklámjában
ajánlottaknál kedvezőtlenebb feltételeket alkalmazni, a felperes
keresetet nyújtott be a nemzeti bírósághoz, amelyben annak
megállapítását kérte, hogy az ASPA nem hivatkozhat az említett királyi
rendeletre a takarékbetétekre vonatkozó feltételek módosításának
igazolása céljából, mivel ez a rendelet sérti az EGK-Szerződés 85. és
azt követő cikkeit.3        A
fent említett királyi rendelet jobb megértése érdekében érdemes azt
jogi és gazdasági környezetében vizsgálni, amely környezetet hosszú
ideje a takarékbetétekből származó jövedelmek egy részének szociális
okokból, valamint a megtakarítások ösztönzése érdekében bevezetett
adómentessége jellemez Belgiumban, és amelynek alapvető feltételeit a
jövedelemadóról szóló törvény 19. cikkének 7. pontja szabályozza.4        Amikor
a 80-as évek elején a takarékintézetek egyre nagyobb számban vezették
be a magas kamatláb politikáját, a belga kormány korlátozni akarta az
adómentesség terjedelmét, és az 1983. december 28-i törvénnyel királyi
rendeletben meghatározandó feltételek sorához kötötte azt.5        A
fent említett törvényt végrehajtó 1983. december 29-i királyi rendelet
lényegében két feltételhez kötötte az adómentesség megadását: a
takarékbetétekből származó jövedelemnek egyrészről olyan alapkamatot
kellett tartalmaznia, amely nem haladja meg az adott piacon alkalmazható
legalacsonyabb átlagos kamatlábat, másrészről olyan hűség- vagy
növekedési prémiumot kellett tartalmaznia, amelyet valamennyi pénzügyi
intézmény szabadon határozhatott meg.6        Később
a belga monetáris hatóságok úgy ítélték meg, hogy a hűség- vagy
növekedési prémiumok területén túlságosan élénk volt a verseny, amely a
kamatlábak csökkenésének más megtakarítási eszközökre jellemző általános
tendenciájával ellentétesen hatott. Mivel a takarékbetétek kamatának
magas szinten tartása ugyanezen hatóságok véleménye szerint a
hitelkamatok hasonlóan magas szinten tartásával járt együtt, amely
kedvezőtlenül hatott az ország gazdasági teljesítményére és az
államadósságra, 1985 szeptemberében a Belga Bankbizottság ajánlással
fordult a pénzügyi intézményekhez, amelynek célja a takarékbetétekből
származó hozam korlátozása volt. Ezen ajánlás alapján a bankok, a
magán-takarékpénztárak és az állami hitelintézetek 1985. december
30‑án önszabályozó megállapodást kötöttek, amely 7%-ban maximálta a
kamatlábakat és a prémiumok mértékét.7        Mivel
e megállapodáshoz nem csatlakozott az összes pénzügyi intézmény, a
pénzügyminiszter olyan rendszer bevezetése mellett döntött, amelyben a
hatóságok közvetlenül határozzák meg a fent említett adómentesség
feltételeit.8        Ezt
a rendszert a fent említett, 1986. március 13-i királyi rendelet
vezette be, amely közvetlenül meghatározta mind a maximális
alapkamatlábat, mind pedig a maximális hűség- vagy növekedési prémium
mértékét.9        Ilyen
körülmények között tette fel a nemzeti bíróság – az alapeljárásban
részt vevő mindkét fél közös kérelme alapján – az előzetes
döntéshozatalra előterjesztett következő kérdéseket:„1)      Összeegyeztethető-e
az EGK-Szerződés 85. és azt követő cikkeiben meghatározott közösségi
versenyszabályokkal az 1983. december 29-i királyi rendelettel
bevezetett, és a néhány kiigazítást tartalmazó 1986. március 13-i
királyi rendelettel megerősített, a pénzügyi intézmények által az
összegyűjtött megtakarítások után kifizethető kamatra vonatkozó jogi
szabályozás, amely – amennyiben rendeleti formában meghosszabbítja a
takarékbetétekre fizetett kamat korlátozására irányuló már létező
bankközi megállapodásokat vagy összehangolt magatartásokat – e
hozamo(ka)t kötelező jelleggel állapítja meg_a)      a piac valamennyi résztvevője számára egységes kamatlábként_b)      egyébként pedig a hozamok meghatározásakor a piaci résztvevők által követendő keretként_a
hatályos privilegizált adórendszer alapján a rendes takarékbetétek
birtokosai számára rendelkezésre álló kedvezmény elveszítésének terhe
mellett?2)      Kizárólag
arra az esetre vonatkozóan, ha az első kérdés a) pontjára a válasz
igenlő, összeegyeztethető-e az EGK-Szerződés 85. és azt követő cikkeiben
meghatározott közösségi versenyszabályokkal a pénzügyi intézmények
által fizetett alapkamat tekintetében az egységes kamatlábon kívül az
esedékes hűség- és/vagy növekedési prémium maximális összegének kötelező
meghatározása a betétre vonatkozó verseny minden egyéb formájának
kizárásával és az első kérdésben említett (1986. március 13-i királyi
rendelet, 1. cikk) privilegizált adórendszer kedvezménye elveszítésének
terhe mellett?3)      A
kizárólag belga frankban, kizárólag belgiumi székhelyű pénzügyi
intézményeknél elhelyezett takarékbetétek adókedvezményekben, köztük
teljes forrásadó-mentességben való részesítése nem jelent-e
megkülönböztetést a nem belgiumi székhelyű pénzügyi intézmények által
fogadott, vagy más pénznemben, illetve valutakosárban kiállított hasonló
betétekkel szemben, és következésképpen összeegyeztethető-e az
EGK-Szerződés 59–66. és 95. cikkével?”10      Az
alapeljárás tényállásának, a nemzeti jogi háttérnek, valamint a
Bírósághoz benyújtott észrevételeknek a bővebb kifejtését a tárgyalásra
készített jelentés tartalmazza. Az ügy iratainak e részei a továbbiakban
csak a Bíróság érveléséhez szükséges mértékben kerülnek ismertetésre. A Bíróság hatásköréről11      A
belga kormány elsősorban azt állítja, hogy a nemzeti bíróság által
benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem elfogadható,
tekintettel arra, hogy egy sor tényező alapján nyilvánvaló, hogy az
alapeljárás tisztán fiktív jellegű. Másodsorban a belga kormány
megerősíti, hogy a közösségi jog ebben az ügyben kért értelmezése
semmilyen szempontból nem lehet releváns az alapjogvita megoldása
tekintetében. Ugyanis az 1986. március 13-i királyi rendelet semmiképp
nem akadályozza meg, hogy az ASPA társaság a takarékbetétekre vonatkozó
korábbi, kedvezőbb feltételeket alkalmazza a felperesre, és így az az
alapeljárásnak semmiképp nem tárgya.12      E
tekintetben meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló
ítéletben előadott tényekből nem következik egyértelműen, hogy az
eljárás ténylegesen fiktív volna.13      A
belga kormány által felhozott második érv kapcsán elegendő emlékeztetni
arra, hogy a Bíróságnak a 98/85., 162/85. és 258/85. sz., Bertini
egyesített ügyekben 1986. június 12-én hozott ítélettel (EBHT 1986.,
1893. o.) megerősített állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti
bíróság feladata, hogy az ügy tényállását figyelembe véve megállapítsa,
szükség van-e előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre.14      Ezen indokok alapján meg kell vizsgálni a nemzeti bíróság által feltett kérdéseket. Az első és a második kérdésről15      Ezek
a kérdések lényegében arra keresik a választ, hogy összeegyeztethető-e a
tagállamoknak az EGK-Szerződés 5. cikkéből – ugyanazon Szerződés 3.
cikkének f) pontjával, valamint 85. cikkével összefüggésben – eredő
kötelezettségeivel az olyan nemzeti törvényi vagy rendeleti rendelkezés,
amely a takarékbetétek egy meghatározott kategóriájából származó
kamatok tekintetében a jövedelemadó-mentességet azon takarékbetétekre
korlátozza, amelyek esetében betartják a rendelettel meghatározott
maximális kamatlábat és prémiumokat.16      E
tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződés 85. és 86. cikke
kizárólag a vállalkozások magatartására, és nem a tagállami törvényi
vagy rendeleti intézkedésekre vonatkozik. Mindazonáltal a Bíróság
állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a Szerződés 85. és
86. cikke az 5. cikkel együtt értelmezve előírja a tagállamok számára,
hogy ne hozzanak vagy tartsanak hatályban olyan – akár törvényi, akár
rendeleti – intézkedéseket, amelyek megakadályozzák a vállalkozásokra
alkalmazandó versenyszabályok hatékony érvényesülését. Ez az eset áll
fenn ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében akkor, ha egy tagállam
akár előírja vagy támogatja a 85. cikkel ellentétes megállapodásokat,
döntéseket vagy összehangolt magatartásokat, illetve megerősíti ezek
hatásait, akár megfosztja saját szabályozását annak állami jellegétől
azáltal, hogy magánszereplőkre ruházza a gazdasági szférát érintő
döntések meghozatalának felelősségét.17      Először
is azt kell megállapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló
ítéletben szereplő megállapítások szerint a kérdéses szabályozás
elfogadását megelőzően léteztek olyan bankközi megállapodások vagy
összehangolt magatartások, amelyek a takarékbetétekből származó hozamok
korlátozására irányultak. Azonban sem e megállapításokból, sem a
Bírósághoz benyújtott észrevételekből nem az derül ki, hogy a kérdéses
szabályozás célja új megállapodások megkötésének, illetve új
magatartások bevezetésének előírása vagy támogatása volna. E szabályozás
tényleges hatásának a Bíróság ítélkezési gyakorlata által meghatározott
kritériumok tekintetében való megítélése érdekében tehát elég csak azt
vizsgálni, hogy az egyrészről a korábban létező megállapodások
hatásainak megerősítését célozta-e, másrészről, hogy bizonyos
körülmények nem fosztják-e meg állami jellegétől.18      Az
első pont kapcsán elegendő megjegyezni, hogy a Bíróság ítélkezési
gyakorlata szerint valamely szabályozás akkor tekinthető a korábban
létező megállapodások, döntések vagy összehangolt magatartások
hatásainak megerősítését célzónak, ha az a gazdasági szereplők között
létrejött megállapodások elemeinek teljes vagy részleges átvételére
korlátozódik, és eközben e szereplőket a megállapodások betartására
ösztönzi vagy kötelezi. Noha a takarékbetétek tekintetében a hatályos,
kedvezményes adórendszer által biztosított kedvezmények teljes mértékű
elveszítése fontos ösztönző tényező a kérdéses szabályozás betartására,
az előzetes döntéshozatalra utaló ítélet egyetlen megállapításából sem
következik, hogy ez a szabályozás arra korlátozódna, hogy elismerje akár
a betétek utáni hozam korlátozásának módszerét, akár a már korábban
létező megállapodások vagy magatartások révén elfogadott maximális
kamatláb-szintet. Mindazonáltal a nemzeti bíróság feladata az, hogy e
kérdést megvizsgálja, ha úgy ítéli meg, hogy e tekintetben kétség
merülhet fel.19      A
második pont kapcsán a kérdéses szabályozásból az tűnik ki, hogy a
hatóságok fenntartották maguknak a jogot, hogy meghatározzák a
takarékbetétek utáni hozam maximális kamatlábát, és nem ruházták át
ennek a felelősségét semmilyen magánszereplőre. Így ez a szabályozás
állami jelleget ölt. E jelleget nem kérdőjelezheti meg az, az
alapeljárás felperese által hangsúlyozott puszta körülmény, hogy az
1986. március 13-i királyi rendelet preambuluma szerint azt a
hitelintézetek szövetségének képviselőivel folytatott konzultációt
követően fogadták el.20      Az
első és második kérdésre adandó válasz tehát az, hogy az olyan nemzeti
törvényi vagy rendeleti rendelkezés, amely a takarékbetétek egy
meghatározott kategóriájából származó hozamok tekintetében a
jövedelemadó-mentesség kedvezményét azon takarékbetétekre korlátozza,
amelyek esetében betartják a jogszabályban meghatározott maximális
kamatlábat és prémiumokat, nem összeegyeztethetetlen a tagállamoknak az
EGK-Szerződés 5. cikkéből – ugyanazon Szerződés 3. cikkének f)
pontjával, valamint 85. cikkével összefüggésben – eredő
kötelezettségeivel, azzal a feltétellel, hogy a nemzeti bíróság adott
esetben megvizsgálja, hogy a kérdéses rendelkezés nem arra
korlátozódik-e, hogy elismerje mind a betétek utáni hozamot korlátozó
módszert, mind a maximális kamatlábakat, amelyeket korábban létező
megállapodások vagy összehangolt magatartások határoztak meg. A harmadik kérdésről21      Ezzel
a kérdéssel a nemzeti bíróság lényegében arra keres választ, hogy
összeegyeztethető-e az EGK-Szerződés 59–66. és 95. cikkével az olyan
nemzeti törvényi vagy rendeleti szabályozás, amely a fent leírt
adómentességet azon takarékbetétekre korlátozza, amelyeket a nemzeti
pénznemben, az adott tagállamban székhellyel rendelkező pénzügyi
intézményeknél helyeztek el.22      Ami
azt a kérdést illeti, hogy a bankoknál elhelyezett takarékbetétek
meghatározott kategóriájából származó jövedelmeket érintő adószabályozás
összeegyeztethető-e az EGK-Szerződésnek a szolgáltatások szabad
mozgására vonatkozó 59. és azt követő cikkeivel, emlékeztetni kell arra,
hogy e Szerződés 61. cikkének (2) bekezdése értelmében a
tőkemozgásokkal kapcsolatos banki szolgáltatások liberalizációja a
tőkemozgások liberalizációjával összhangban valósul meg.23      Márpedig
a takarékbetétek elhelyezése a tőkemozgások „folyó- és betétszámlák
nyitása és pénzeszközök számlán való elhelyezése, folyószámlán vagy
bankbetétben őrzött vagyon repatriálása vagy felhasználása
pénzintézeteknél” elnevezésű kategóriájába tartozik, amely mind a
Szerződés 67. cikkének végrehajtásáról szóló, 1960. május 11-i első
tanácsi irányelv (HL 43., 1960.7.12., 921. o.) I. mellékletének D
listáján, mind az I. melléklet C listáján szerepel, mely utóbbi helyébe
az első irányelvet módosító, 1986. november 17-i 86/566 tanácsi rendelet
(HL L 332., 22. o.) lépett. E tőkemozgások liberalizációjára még nem
került sor.24      Következésképpen
jelen esetben nem lehet az EGK-Szerződésnek a tőkemozgások területén a
banki szolgáltatások szabad mozgására vonatkozó rendelkezései
megsértéséről beszélni.25      Végezetül
az EGK-Szerződés 95. cikkének a kérdéses adószabályozásra való
alkalmazhatósága tekintetében elegendő azt megállapítani, hogy a
megkülönböztető jellegű vagy protekcionista belső adóztatás e cikkben
előírt tilalma csak más tagállamok „termékeire” vonatkozik. Márpedig az
egyik vagy másik pénznemben elhelyezett takarékbetét – a fentiek alapján
– az EGK-Szerződés 61. cikke (2) bekezdésének és 67. cikkének hatálya
alá tartozik. Így nem minősül a Szerződés 95. cikke értelmében vett
terméknek.26      A
harmadik kérdésre adandó válasz tehát az, hogy az olyan nemzeti
törvényi vagy rendeleti rendelkezés, amely a fent leírt adómentességet
azon takarékbetétekre korlátozza, amelyeket a nemzeti pénznemben, az
adott tagállamban székhellyel rendelkező pénzügyi intézményeknél
helyeztek el, nem összeegyeztethetetlen az EGK-Szerződés 59–66. és 95.
cikkével. A költségekről27      A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő Belga Királyság és az Európai
Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti
bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a
bíróság dönt a költségekről.A fenti indokok alapjánA BÍRÓSÁGa
Vredegerecht, Beveren kanton 1986. október 28‑i ítéletével
hozzá intézett kérdésekre válaszolva a következőképpen határozott:1)      Az
olyan nemzeti törvényi vagy rendeleti rendelkezés, amely a
takarékbetétek egy meghatározott kategóriájából származó hozamok
tekintetében a jövedelemadó-mentesség kedvezményét azon takarékbetétekre
korlátozza, amelyek esetében betartják a jogszabályban meghatározott
maximális kamatlábat és prémiumokat, nem összeegyeztethetetlen a
tagállamoknak az EGK‑Szerződés 5. cikkéből – ugyanazon Szerződés
3. cikkének f) pontjával, valamint 85. cikkével
összefüggésben – eredő kötelezettségeivel, azzal a feltétellel, hogy a
nemzeti bíróság adott esetben megvizsgálja, hogy a kérdéses rendelkezés
nem arra korlátozódik-e, hogy elismerje mind a betétek utáni hozamot
korlátozó módszert, mind a maximális kamatlábakat, amelyeket korábban
létező megállapodások vagy magatartások határoztak meg.2)      Az
olyan nemzeti törvényi vagy rendeleti rendelkezés, amely a fent leírt
adómentességet azon takarékbetétekre korlátozza, amelyeket a nemzeti
pénznemben, az adott tagállamban székhellyel rendelkező pénzügyi
intézményeknél helyeztek el, nem összeegyeztethetetlen az EGK‑Szerződés
59–66. és 95. cikkével.BoscoMoitinho de Almeida      KoopmansEverlingBahlmannGalmotKakourisJolietSchockweilerKihirdetve Luxembourgban, az 1988. szeptember 21‑i nyilvános ülésen.J.‑G. Giraud       A. J. Mackenzie Stuarthivatalvezető       elnök* Az eljárás nyelve: holland.