62012CJ0516_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑516/12–C‑518/12. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tárgyában, amelyeket a Consiglio di Stato (Olaszország) a Bírósághoz 2012. november 15‑én érkezett 2012. július 3‑i határozataival terjesztett elő az előtte
a CTP – Compagnia Trasporti Pubblici SpA
és
a Regione Campania
(C‑516/12–C‑518/12),
a Provincia di Napoli
(C‑516/12 és C‑518/12)
között folyamatban lévő eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, Juhász E., A. Rosas, D. Šváby és C. Vajda (előadó) bírák,
főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
hivatalvezető: A. Impellizzeri tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. november 20‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– a CTP – Compagnia Trasporti Pubblici SpA képviseletében M. Malena avvocato,
– a Regione Campania képviseletében L. Buondonno, M. Lacatena és M. d’Elia avvocati,
– a Provincia di Napoli képviseletében L. Scetta és A. Di Falco avvocati,
– az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato,
– az Európai Bizottság képviseletében E. Montaguti és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2014. február 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek az 1991. június 20‑i 1893/91/EGK tanácsi rendelettel (HL L 169., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 314. o.) módosított, a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő kötelezettségek terén a tagállamok tevékenységéről szóló, 1969. június 26‑i 1191/69/EGK tanácsi rendelet (HL L 156., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 19. o., a továbbiakban: 1191/69 rendelet) értelmezésére vonatkoznak.
2. E kérelmeket a CTP – Compagnia Trasporti Pubblici SpA (a továbbiakban: CTP) és a Regione Campania (Campania tartomány) (C‑516/12–C‑518/12. sz. ügyek), valamint a Provincia di Napoli (Nápoly megye) (C‑516/12. és C‑518/12. sz. ügyek) között folyamatban lévő olyan jogviták keretében terjesztették elő, amelyek tárgya a helyi tömegközlekedési szolgáltatások nyújtásából származó pénzügyi terheknek a CTP számára történő ellentételezésének a Regione Campania és a Provincia di Napoli általi megtagadása.
Jogi háttér
Az uniós jog
3. Az 1191/69 rendelet „Általános rendelkezések” című I. szakaszában szereplő 1. cikkének (1)–(5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) E rendelet a vasúti, közúti és belvízi szállítási szolgáltatásokat nyújtó fuvarozási vállalkozásokra vonatkozik.
A tagállamok kivonhatják e rendelet alkalmazási köréből [helyesen: kizárhatják e rendelet hatálya alól] azokat a vállalkozásokat, amelyek tevékenysége kizárólag a városi, elővárosi vagy regionális szolgáltatásokat [helyesen: szolgáltatások nyújtását] foglalja magában.
(2) E rendelet alkalmazásában:
– »városi és elővárosi szolgáltatások«: olyan szállítási szolgáltatások, amelyek egy városközpont vagy agglomeráció igényeit, valamint a városközpont vagy agglomeráció és a környező területek között fölmerülő szállítási igényeket elégítik ki,
– »regionális szolgáltatások«: olyan szállítási szolgáltatások, amelyek egy régióban felmerülő szállítási igényeket elégítenek ki.
(3) A tagállamok illetékes hatóságai eltörölnek minden, e rendelet szerint meghatározott, a közszolgáltatás fogalmában benne rejlő olyan kötelezettséget, amely a vasúti, közúti és belvízi közlekedésre vonatkozik.
(4) Annak érdekében, hogy olyan megfelelő szállítási szolgáltatásokat biztosítsanak, amelyek különösen figyelembe veszik a szociális, környezeti és területrendezési szempontokat, vagy amelyek az utasok bizonyos rétegei számára egyedi jegyárakat biztosítanak, a tagállamok illetékes hatóságai közszolgáltatási szerződést köthetnek egy szállítási vállalkozással. Az ilyen jellegű szerződések feltételeit és alkalmazásuk részleteit az V. szakasz állapítja meg.
(5) A tagállamok illetékes hatóságai azonban fenntarthatják vagy előírhatják azokat a közszolgáltatási kötelezettségeket a városi, elővárosi és regionális személyszállítási szolgáltatások esetében, amelyeket a 2. cikk állapít meg. Ennek feltételeit, valamint alkalmazásának részleteit, beleértve a kompenzáció módjait, a II., III. és IV. szakasz szabályozza.
[...]”
4. Az 1191/69 rendeletnek az 1893/91 rendelettel beillesztett módosításokat megelőző eredeti változatában az 1. cikk szövege a következő volt:
„(1) A tagállamok eltörölnek minden, e rendelet szerint meghatározott, a közszolgáltatás fogalmában benne rejlő olyan kötelezettséget, amely a vasúti, közúti és belvízi közlekedésre vonatkozik.
(2) Az ilyen kötelezettségeket azonban fenn lehet tartani, amennyiben azok alapvetően szükségesek a megfelelő szállítási szolgáltatások biztosításához.
(3) A személyszállítás tekintetében az 1. cikk nem vonatkozik a bármely tagállam által az egy vagy több meghatározott személykategória érdekében előírt szállítási díjakra és feltételekre.
(4) A (2) bekezdésben hivatkozott kötelezettségek fenntartása vagy a (3) bekezdésben említett szállítási díjak és feltételek következtében a fuvarozási vállalkozásokra háruló pénzügyi terhek az e rendeletben megállapított közös eljárások szerint meghatározott ellentételezés tárgyát képezik.”
5. Az 1191/69 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A »közszolgáltatási kötelezettség« olyan kötelezettségeket jelent, amelyeket a kérdéses fuvarozási vállalkozás nem vállalna, vagy nem ugyanilyen mértékben, illetve nem azonos feltételekkel vállalna, ha saját üzleti érdekeit tartaná szem előtt.”
6. Az említett rendeletnek „A közszolgáltatási kötelezettségek eltörlésére vagy fenntartására vonatkozó közös elvek” című II. szakasza a 3–8. cikket foglalja magában.
7. Ugyanezen rendelet 4. cikkének a szövege a következő:
„(1) A fuvarozási vállalkozások feladata, hogy a tagállamok illetékes hatóságainál valamely közszolgáltatási kötelezettség teljes mértékben vagy részben történő eltörlését kérelmezzék, amennyiben az ilyen kötelezettség gazdasági hátránnyal jár számukra.
(2) A fuvarozási vállalkozások kérelmükben javasolhatják az alkalmazott közlekedési formák más formával való helyettesítését. A vállalkozások az 5. cikk intézkedéseit [helyesen: rendelkezéseit] alkalmazzák annak kiszámítására, milyen megtakarítás lenne elérhető pénzügyi helyzetük javítására [helyesen: a pénzügyi irányítsukból származó eredmények javítására].”
8. Az 1191/69 rendelet 6. cikkének értelmében:
„(1) Ennek a rendeletnek a hatálybalépését követő egy éven belül a vállalkozások [helyesen: a fuvarozási vállalkozások] benyújtják a tagállamok illetékes hatóságainak a 4. cikkben említett kérelmeket.
A fuvarozási vállalkozások a fent említett időszak lejárta után akkor nyújthatnak be kérelmet, ha úgy találják, hogy a 4. cikk (1) bekezdésének rendelkezései teljesülnek [helyesen: ha azt állapítják meg, hogy a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek].
(2) A közszolgáltatási kötelezettségnek vagy egy részének fenntartására, illetve egy meghatározott időszak végén történő eltörlésére vonatkozó döntések [helyesen: határozatok] ellentételezés fizetését vonják maguk után a fentiekből származó pénzügyi terhek tekintetében; az ilyen ellentételezés összege a 10–13. cikkben szabályozott közös eljárásoknak megfelelően kerül meghatározásra.
(3) A tagállamok illetékes hatóságai a kérelem benyújtásától számított egy éven belül döntenek [helyesen: hoznak határozatot] a működtetési vagy szállítási, hat hónapon belül pedig a díjszabási kötelezettségekről.
Az ellentételezéshez való jog az illetékes hatóság határozathozatalának napján keletkezik, de semmilyen esetben sem 1971. január 1‑je előtt.
(4) Ha azonban a tagállamok illetékes hatóságai az egyes vállalkozások által benyújtott kérelmek száma és fontossága miatt szükségesnek tartják, legkésőbb 1972. január 1‑jéig meghosszabbíthatják a (3) bekezdés első albekezdésében meghatározott határidőt. Ilyen esetben az ellentételezéshez való jog azon a napon keletkezik.
Ha a tagállamok illetékes hatóságai élni kívánnak ezzel a jogkörrel [helyesen: lehetőséggel], a kérelem beadásától [helyesen: benyújtásától] számított hat hónapon belül erről tájékoztatják az érintett vállalkozásokat.
Ha bármely tagállam különleges nehézségekkel találja magát szembe, a Tanács az adott állam kérésére és a Bizottság javaslatára felhatalmazhatja az érintett államot, hogy 1973. január 1‑jéig hosszabbítsa meg az e bekezdés első albekezdésében meghatározott határidőt.
(5) Ha az illetékes hatóságok nem jutottak döntésre a meghatározott határidőig [helyesen: az előírt határidőn belül nem hoztak határozatot], azt a kötelezettséget, amelyre vonatkozóan a 4. cikk (1) bekezdése szerinti törlési kérelmet benyújtották, megszűntnek kell tekinteni.
(6) A Tanács a Bizottság 1972. december 31‑e előtt benyújtott jelentése alapján tanulmányozza az e rendelet végrehajtásával kapcsolatos helyzetet az egyes tagállamokban.”
9. Az 1191/69 rendeletnek a „Közszolgáltatási szerződések” című V. szakasza egyetlen cikket tartalmaz – azaz a 14. cikket –, amely a következőket írja elő:
„(1) A »közszolgáltatási szerződés« olyan szerződés, amelyet egy tagállam illetékes hatóságai és egy fuvarozási vállalkozás köt annak érdekében, hogy a lakosságnak megfelelő szállítási szolgáltatás álljon rendelkezésére.
A közszolgáltatási szerződés kiterjedhet [helyesen: kiterjedhet különösen] a következőkre:
– meghatározott folyamatossági, rendszerességi, kapacitási és minőségi előírásoknak megfelelő szállítási szolgáltatások,
– egyéb szállítási szolgáltatások,
– meghatározott díjszabással és meghatározott feltételekkel végzett szállítási szolgáltatások, bizonyos utaskategóriákra és útvonalakra,
– a szolgáltatások hozzáigazítása a konkrét előírásokhoz [helyesen: a tényleges igényekhez].
(2) A közszolgáltatási szerződés többek között tartalmazza:
a) a nyújtandó szolgáltatás jellegének meghatározását, nevezetesen a folyamatossági, rendszerességi, kapacitási és minőségi előírásokat;
b) a szerződésben meghatározott szolgáltatások ellenértékét, amelyet vagy hozzáadnak a tarifabevételhez vagy tartalmazza azt, továbbá a felek közötti pénzügyi kapcsolatok részleteit;
c) a szerződés módosításának és kiegészítésének szabályait, különös tekintettel az előre nem látható változások figyelembevételére;
d) a szerződés érvényességi idejét;
e) a szerződéses feltételeknek való meg nem felelés esetén fizetendő kötbért.
(3) Azok az eszközök, amelyeket egy közszolgáltatási szerződés által szabályozott szállítási szolgáltatásban használnak, képezhetik a vállalkozás tulajdonát, illetve a vállalkozás rendelkezésére lehet bocsátani azokat.
(4) Bármely vállalkozásnak, amely megszüntetni vagy jelentős mértékben módosítani szándékozik egy olyan szállítási szolgáltatást, amelyet folyamatosan és rendszeresen nyújt a lakosság számára, és amely nem tartozik a szerződéses rendszer vagy a közszolgáltatási kötelezettség hatálya alá, erről a szándékáról legalább három hónappal korábban tájékoztatnia kell a tagállam illetékes hatóságait.
Az illetékes hatóságoknak jogukban áll, hogy lemondjanak erről az értesítésről.
Ennek a rendelkezésnek a hatálya nem terjed ki a tagállamban a szállítási szolgáltatások megszüntetésére vagy módosítására történő feljogosítás egyéb eljárásaira [helyesen: E rendelkezés nem sérti a szállítási szolgáltatások megszüntetéséhez vagy módosításához való jog tekintetében alkalmazandó egyéb nemzeti eljárásokat].
(5) Miután a (4) bekezdésben említett információt kézhez kapták, az illetékes hatóságok előírhatják a szolgáltatás [helyesen: a szóban forgó szolgáltatás] folytatását legfeljebb az értesítés keltétől számított egyéves időtartamra, és erről a vállalkozást legalább az értesítés lejárta előtt egy hónappal tájékoztatják.
Maguk az illetékes hatóságok is kezdeményezhetnek tárgyalásokat ilyen jellegű szállítási szolgáltatás létrehozásáról vagy módosításáról.
(6) A fuvarozási vállalkozások számára az (5) bekezdésben említett kötelezettségek következtében felmerülő költségek ellentételezése a II., III. és IV. szakaszban megállapított közös eljárásoknak megfelelően történik.”
10. Az 1191/69 rendeletnek az 1893/91 rendelettel beillesztett módosításokat megelőző eredeti változatában a 14. cikk szövege a következő volt:
„(1) Az 1. cikk (3) bekezdésének hatálya alá eső eset ek kivételével ennek a rendeletnek a hatálybalépése után a tagállamok csak akkor róhatnak ki egy fuvarozási vállalkozásra közszolgáltatási kötelezettségeket, ha az ilyen kötelezettségek elengedhetetlenek a megfelelő szállítási szolgáltatások nyújtásának biztosításához.
(2) Ha az ekképp elrendelt kötelezettségek a fuvarozási vállalkozásokra nézve gazdasági hátránnyal járnak az 5. cikk (1) és (2) bekezdésének értelmében, illetve pénzügyi terheket jelentenek a 9. cikk értelmében, a tagállamok illetékes hatóságai az ilyen kötelezettségek elrendelésére vonatkozó döntés [helyesen: határozat] meghozatalakor az abból származó pénzügyi terhekre vonatkozóan ellentételezés juttatását rendelik el. A 10–13. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.”
Az olasz jog
11. Az 1997. március 15‑i 59. sz. törvény 4. cikkének (4) bekezdésével összhangban a helyi tömegközlekedéssel kapcsolatos tevékenységeknek és feladatoknak a tartományokra és a helyi szervezetekre történő átruházásáról szóló, 1997. november 19‑i 422. sz. törvényerejű rendelet (decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59, a GURI 1997. december 10‑i 287. száma, 4. o.) 17. cikke előírja:
„A tartományok, a megyék és a helyi önkormányzatok a felhasználók mobilitásának biztosítása céljából, [az 1191/69 rendelet] 2. cikke alapján meghatározzák a közszolgáltatási kötelezettségeket, és a 19. cikkben hivatkozott szolgáltatási szerződésekben – a hivatkozott közösségi rendelkezés alapján figyelembe véve a díjakból és adott esetben a mobilitáshoz kapcsolódó kiegészítő szolgáltatások nyújtásából származó bevételeket – az e szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásoknak járó megfelelő gazdasági ellentételezést is előírják.”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
12. A CTP helyi tömegközlekedési szolgáltatásokat nyújt Nápoly tartományban. E tekintetben több, az e szolgáltatások nyújtása miatt – általa vélten – elszenvedett gazdasági hátrány ellentételezésére irányuló kérelmet nyújtott be a Regione Campaniához és a Provincia di Napolihoz, amely kérelmeket az utóbbiak elutasították.
13. A CTP e közigazgatási határozatok megsemmisítését kérte a Tribunale amministrativo regionale per la Campaniától. Utóbbi úgy ítélte meg, hogy az 1191/69 rendelet 4. cikke alapján az ilyen gazdasági hátrány ellentételezéséhez való jog csak akkor keletkezhet, ha a fuvarozási vállalkozás előzőleg közszolgáltatási kötelezettség – amelynek ellátására köteles – eltörlése iránti kérelmet nyújtott be, és kizárólag akkor, ha az illetékes hatóságok elutasítják e kérelmet. Mivel a Tribunale amministrativo regionale per la Campania azt állapította meg, hogy a CTP nem nyújtott be ilyen törlés iránti kérelmet, három ítéletet hozott, amelyekben elutasította a CTP által előterjesztett kereseteket.
14. A CTP fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bíróság előtt a Tribunale amministrativo regionale per la Campania által hozott három ítélettel szemben. A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy az 1191/69 rendelet 1., 4. és 6. cikke két eltérő értelmezés tárgya lehet a közszolgáltatási kötelezettség hatálya alá tartozó fuvarozási vállalkozás esetében az ellentételezéshez való jog keletkezése tekintetében.
15. A Tribunale amministrativo regionale per la Campania által alkalmazott „teleologikus” értelmezés szerint az ellentételezéshez való jog csak az érintett fuvarozási vállalkozás által a közszolgáltatási kötelezettség eltörlése iránti kérelemnek az illetékes hatóságoknál történő benyújtását követően keletkezhet. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik az említett 1997. november 19‑i 422. sz. törvényerejű rendelet 17. cikkére, amely előírja a szolgáltatási szerződések megkötését, valamint e tekintetben pontosítja, hogy a jelenlegi rendszer – a koncesszió korábbi rendszerétől eltérően – közelít a szolgáltatás nyújtására vonatkozó szerződéshez, mivel az adminisztráció által fizetett összeg megfeleltethető az önkéntesen vállalt kötelezettség szinallagmatikus ellenértékének.
16. A „rendszertani” értelmezés szerint az ellentételezéshez való jog a törvény erejénél fogva keletkezik, anélkül hogy a fuvarozási vállalkozásnak be kellene nyújtania a törlés iránti kérelmet, mivel e jog olyan közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozik, amelynek a fenntartása az 1191/69 rendelet 1. cikkének (5) bekezdése – amely a városi, elővárosi és regionális személyszállítási szolgáltatásokra vonatkozik – értelmében megengedett.
17. E körülményekre tekintettel a Consiglio di Stato úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a C‑516/12–C‑518/12. sz. ügyekben azonos kifejezésekkel megfogalmazott kérdést terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„Kizárólag abban az esetben keletkezik‑e ellentételezéshez való jog a[z 1191/69] rendelet 4. cikke értelmében, ha a megfelelő kérelmet követően az illetékes hatóságok nem rendelkeztek a fuvarozási vállalkozásra nézve gazdasági hátrányt jelentő szolgáltatási kötelezettség eltörléséről, vagy csak azokra a szolgáltatási kötelezettségekre alkalmazható ez a szabály, amelyek eltörlését előírja, és fenntartását nem teszi lehetővé a rendelet?”
18. A Bíróság elnöke a 2012. november 29‑i végzésével az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélethozatal céljából egyesítette a C‑516/12–C‑518/12. sz. ügyeket.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
19. Elöljáróban meg kell határozni azon keretet, amelybe az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek illeszkednek.
20. Egyrészt a Bíróság elé terjesztett iratokból semmi nem enged arra következtetni, hogy az Olasz Köztársaság élt volna az 1191/69 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében biztosított azon lehetőséggel, hogy kizárja e rendelet hatálya alól azokat a vállalkozásokat, amelyek tevékenysége kizárólag a városi, elővárosi és regionális szolgáltatások nyújtására korlátozódik. Következésképpen e rendelet rendelkezései az alapügyek tekintetében teljes körűen alkalmazandók, és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést e rendelkezésekre figyelemmel kell megvizsgálni (lásd analógia útján az Antrop és társai ítélet, C‑504/07, EU:C:2009:290, 17. pontját).
21. Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik azon kérdések tárgyának a meghatározása, amelyeket a Bíróság elé kíván terjeszteni. Kizárólag a jogvitát elbíráló és a meghozandó döntésért felelős tagállami bíróság feladata ugyanis annak eldöntése, hogy az ügy sajátos jellemzőit tekintve az ítélet meghozatalához szükség van‑e az előzetes döntéshozatalra, és hogy a Bíróságnak feltett kérdések valóban relevánsak‑e (Kersbergen‑Lap és Dams‑Schipper ítélet, C‑154/05, EU:C:2006:449, 21. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22. Márpedig a felek által a tárgyaláson szolgáltatott információk szerint a CTP által nyújtott, az alapügyekben szóban forgó helyi tömegközlekedési szolgáltatások vagy az 1191/69 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási kötelezettségből, vagy pedig e rendelet 14. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási szerződésből származhatnak.
23. Ahogy azt a főtanácsnok indítványának 34. és 35. pontjában megállapította, az 1149/69 rendelet 4. cikke – amely a feltett kérdés tárgyát képezi –, valamint e rendelet 6. cikke csak akkor alkalmazandó, ha a CTP által nyújtott helyi tömegközlekedési szolgáltatások az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási kötelezettségből származnak. Ellenben e cikkek nem alkalmazhatók, ha a CTP által nyújtott helyi tömegközlekedési szolgáltatások az 1191/69 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási szerződésből származnak, ennek az eldöntése a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
24. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés az 1191/69 rendelet 4. cikkének az értelmezésére vonatkozik, anélkül hogy e bíróságnak az e rendelet 14. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó helyzetre utalna. A jelen ítélet 21. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel a Bíróság elé terjesztett kérdést következésképpen arra az előfeltevésre alapítva kell megvizsgálni, hogy a CTP által nyújtott helyi tömegközlekedési szolgáltatások az 1191/69 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási kötelezettségből származnak.
25. Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az 1191/69 rendelet 4. és 6. cikkét akként kell‑e értelmezni, hogy az e rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közszolgáltatási kötelezettség végrehajtásából származó pénzügyi terhek ellentételezéséhez való jog keletkezése egyrészt az érintett vállalkozás által az ezen kötelezettség eltörlése iránti kérelem benyújtásától, másrészt pedig az illetékes hatóságok említett kötelezettség fenntartására vagy egy meghatározott időszak végén történő eltörlésére vonatkozó határozatától függ.
26. E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 1191/69 rendelet 6. cikkének (2) bekezdésével együttesen értelmezett 4. cikkének (1) bekezdése szerint a közszolgáltatási kötelezettségből származó pénzügyi terhek ellentételezését az érintett fuvarozási vállalkozásoknak csak akkor nyújtják, ha e kötelezettségnek vagy egy részének az eltörlését kérik, és ha az illetékes hatóságok e kérelemmel ellentétben az említett közszolgáltatási kötelezettségnek vagy egy részének a fenntartásáról vagy egy meghatározott időszak végén történő eltörléséréről határoznak. Az 1191/69 rendelet e rendelkezései ezért előírják a jelen ítélet 25. pontjában meghatározott két feltétel teljesülését.
27. Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az 1191/69 rendelet 14. cikke – az eredeti és az 1893/91 rendelettel beillesztett módosításokat megelőző változatában – lehetővé tette a tagállamok számára új közszolgáltatási kötelezettségek előírását, azonban kötelezte az illetékes hatóságokat arra, hogy az előírást tartalmazó határozatban rendelkezzenek a végrehajtásukból származó pénzügyi terhek ellentételezéséről.
28. Ekképpen az 1191/69 rendelet eredeti változatában – az ellentételezéshez való jog keletkeztetéséhez szükséges – a közszolgáltatási kötelezettség eltörlésének kérelmezésére irányuló kötelezettség – e rendelet 4. és 6. cikkének együttesen értelmezett rendelkezéseinek értelmében – csak a hatálybalépése előtt keletkezett kötelezettségekre volt alkalmazandó, miközben ezen ellentételezéshez való jog az említett rendelet 14. cikke értelmében később keletkezett közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében a törvény erejénél fogva keletkezett.
29. Igaz, hogy az 1893/91 rendelet az 1191/69 rendelet 14. cikkének jelenlegi változatával felváltotta e rendelkezést, és e 14. cikk előírja a közszolgáltatási szerződések megkötését. Továbbá az 1893/91 rendelet bevezetett egy új 1. cikk (5) bekezdést, amely szerint a közszolgáltatási kötelezettségek fenntartása és előírása az 1191/69 rendelet II‑IV. szakaszában előírt feltételeknek, valamint alkalmazási módoknak megfelelően történik.
30. Az olasz kormány szerint az 1893/91 rendelet emiatt módosította a közszolgáltatási kötelezettségek előírására alkalmazandó rendszert, abban az értelemben, hogy az ilyen kötelezettségekből származó pénzügyi terhek ellentételezéséhez való jog már a kötelezettségek törlése iránti kérelem benyújtásától függ e rendelet 4. és 6. cikke alapján. Ezen értelmezés alátámasztása érdekében az olasz kormány annak alapján érvel így, hogy az 1893/91 rendelet hatálybalépését követően az 1191/69 rendelet új 1. cikkének (5) bekezdése – amely felhatalmazza a tagállamokat új közszolgáltatási kötelezettségek előírására – kifejezetten utal e rendelet II. szakaszára, amely az említett 4. és 6. cikket foglalja magában.
31. Ugyanakkor – ahogy azt a főtanácsnok indítványának 53. pontjában hangsúlyozta – semmi nem enged arra következtetni, hogy az 1893/91 rendelet módosította az 1191/69 rendelet hatálybalépését követően keletkezett közszolgáltatási kötelezettségekre alkalmazandó rendszert, ahogy azt a jelen ítélet 28. pontja leírja. Éppen ellenkezőleg, az 1893/91 rendelet preambulumbekezdéseiből kitűnik, hogy a tagállamok nemcsak meghatározhatják – az illetékes nemzeti hatóságok és a fuvarozási vállalkozás között kötött szerződés keretében – a szállítási közszolgáltatások ellátásának módját, hanem fenntarthatják annak a lehetőségét is, hogy megtartsanak vagy előírjanak bizonyos közszolgáltatási kötelezettségeket. Ekképpen az eredeti rendszert kiegészítette az új jogi eszközön – azaz az 1191/69 rendelet új 14. cikke értelmében vett közszolgáltatási szerződésen – alapuló második rendszer.
32. Továbbá meg kell állapítani, hogy az 1893/91 rendelet semmilyen módosítást nem hajtott végre az 1191/69 rendelet 4. és 6. cikke tekintetében. Ekképpen e rendelet 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a 4. cikkben említett törlés iránti kérelmeket az említett rendelet hatálybalépését – azaz 1969. január 1‑jét – követő egy éven belül kell benyújtani. Továbbá az e cikk (3)–(6) bekezdésében meghatározott határidők többek között az 1971. január 1‑jei, az 1972. január 1‑jei, az 1973. január 1‑jei vagy az 1972. december 31‑i dátumokon alapulnak. A fentiekből következik, hogy az 1191/69 rendelet 6. cikke csak azon közszolgáltatási kötelezettségekre alkalmazandó, amelyek az említett rendelet hatálybalépését – azaz 1969. január 1‑jét – megelőzően keletkeztek.
33. Egyébiránt – és ahogy azt a főtanácsnok indítványának 55. pontjában hangsúlyozta – az 1191/69 rendelet 1. cikke (5) bekezdésének szövegéből nem lehet arra következtetni, hogy a rendelet II‑IV. szakaszának valamennyi rendelkezése a közszolgáltatási kötelezettségek fenntartására és előírására is alkalmazandó. Ezért e rendelkezések közül bizonyosak – mint a 3. cikk vagy a 7. cikk (1) bekezdése – kizárólag az ilyen kötelezettségek fenntartására alkalmazandók. Ugyanez a helyzet e rendelet 4. és 6. cikkének esetében is, amelyek szövegéből kitűnik, hogy azok kizárólag az 1969. január 1‑je előtt keletkezett közszolgáltatási kötelezettségekre alkalmazandók. Következésképpen az olasz kormány érve – amely szerint az említett rendelet 1. cikkének (5) bekezdését akként kell értelmezni, hogy 4. és 6. cikke az új közszolgáltatási kötelezettségek előírására alkalmazandó – nem fogadható el.
34. A fentiekre tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1191/69 rendelet 4. és 6. cikkét akként kell értelmezni, hogy az említett rendelet hatálybalépését megelőzően keletkezett közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében az ilyen kötelezettségek végrehajtásából származó pénzügyi terhek ellentételezéséhez való jog keletkezése az érintett vállalkozás által e kötelezettségek eltörlése iránti kérelem benyújtásától, valamint az illetékes hatóságok említett kötelezettségek fenntartására vagy egy meghatározott időszak végén történő eltörlésére vonatkozó határozatától függ. Az ezen időpontot követően keletkezett közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében azonban az ellentételezéshez való ilyen jog keletkezése nem függ ugyanezen feltételektől.
A költségekről
35. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az 1991. június 20‑i 1893/91/EGK tanácsi rendelettel módosított, a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő kötelezettségek terén a tagállamok tevékenységéről szóló, 1969. június 26‑i 1191/69/EGK tanácsi rendelet 4. és 6. cikkét akként kell értelmezni, hogy az említett rendelet hatálybalépését megelőzően keletkezett közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében az ilyen kötelezettségek végrehajtásából származó pénzügyi terhek ellentételezéséhez való jog keletkezése az érintett vállalkozás által e kötelezettségek eltörlése iránti kérelem benyújtásától, valamint az illetékes hatóságok említett kötelezettségek fenntartására vagy egy meghatározott időszak végén történő eltörlésére vonatkozó határozatától függ. Az ezen időpontot követően keletkezett közszolgáltatási kötelezettségek tekintetében azonban az ellentételezéshez való ilyen jog keletkezése nem függ ugyanezen feltételektől.