62023CC0088
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. június 6. (
1
)
C‑88/23. sz. ügy
Parfümerie Akzente GmbH
kontra
KTF Organisation AB
(a Svea Hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen [szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróságként eljáró stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Elektronikus kereskedelem – Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások másik tagállamból történő nyújtásának szabadságára vonatkozó korlátozás tilalma – Nemzeti szabályozás, amely előírja a nemzeti rendelkezések alkalmazhatatlanságát egy másik tagállamban letelepedett és az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatóra”
I. Bevezetés
1.
A Bíróságnak már többször alkalma nyílt arra, hogy a 2000/31/EK irányelv 3. cikkében foglalt, úgynevezett „származási ország” elvével foglalkozzon. (
2
) Ezen elv szerint az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások főszabály szerint – az ezen irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett szabályozott területhez tartozó követelményeket illetően – azon tagállam jogrendszerének hatálya alá tartoznak, amelyben a szolgáltató letelepedett (származási tagállam). Az említett irányelv 3. cikkének (2) bekezdése értelmében – az irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében foglalt eltérésekkel – egy másik tagállam, ahol az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások által célzott ügyfélkör található (rendeltetési tagállam), nem korlátozhatja e szolgáltatások nyújtásának szabadságát.
2.
A 2000/31 irányelv 3. cikkében létrehozott mechanizmus középpontjában tehát a szabályozott terület koncepciója áll. A jelen ügy alkalmat nyújt a Bíróságnak arra, hogy felvázolja e fogalom körvonalait a rendeltetési tagállam által előírt követelményeknek nem megfelelő termékek – egy másik tagállamból származó, információs társadalommal összefüggő szolgáltatás útján történő – online forgalmazásával összefüggésben. E tekintetben a jelen ügy sajátossága abban rejlik, hogy e követelmények azt a lehetőséget juttatják érvényre, amelyet az uniós jog biztosít a tagállamoknak az érintett termékek területükön történő forgalomba hozatala tekintetében.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2000/31 irányelv
3.
A 2000/31 irányelvnek „Az irányelv célja és alkalmazási köre” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ez az irányelv a belső piac megfelelő működéséhez kíván hozzájárulni az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások tagállamok közötti szabad mozgásának biztosítása által.
(2)   Ez az irányelv az (1) bekezdésben megállapított célkitűzés eléréséhez szükséges mértékben közelít egymáshoz bizonyos, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra alkalmazandó, a belső piaccal, a szolgáltatók letelepedésével, a kereskedelmi tájékoztatással, az elektronikus úton kötött szerződésekkel, a közvetítő szolgáltatók felelősségével, a magatartási kódexekkel, a jogviták peren kívüli rendezésével, a bírósági keresetekkel és a tagállamok közötti együttműködéssel kapcsolatos nemzeti rendelkezéseket.
(3)   Ez az irányelv kiegészíti az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra alkalmazandó közösségi jogot, a közösségi jogi aktusokban és az azokat végrehajtó nemzeti jogszabályokban megállapított védelem – különösen a közegészségügy és a fogyasztói érdekek védelme – szintjének sérelme nélkül, amennyiben ez nem korlátozza az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások nyújtásának szabadságát.
(4)   Ez az irányelv nem állapít meg újabb nemzetközi magánjogi szabályokat és nem foglalkozik a Bíróságok hatáskörével.
[…]”
4.
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke szerint:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
h)
»szabályozott terület«: a tagállamok jogrendszereiben meghatározott, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtókra, illetve az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra alkalmazandó követelmények, tekintet nélkül arra, hogy általános jellegűek vagy kifejezetten e szolgáltatókra és szolgáltatásokra vonatkoznak.
i.
A szabályozott terület azokat a követelményeket tartalmazza, amelyeket a szolgáltatónak a következők tekintetében teljesítenie kell:
–
információs társadalommal összefüggő szolgáltatási tevékenység megkezdése, mint például a minősítésekkel, engedélyezéssel vagy bejelentéssel kapcsolatos követelmények,
–
információs társadalommal összefüggő szolgáltatási tevékenység folytatása, mint például a szolgáltató magatartásával kapcsolatos követelmények, a szolgáltatás minőségével, illetve tartalmával kapcsolatos követelmények, ideértve a reklámozásra és a szerződésekre alkalmazandókat is, vagy a szolgáltató felelősségével kapcsolatos követelmények;
ii.
A szabályozott terület nem tartalmaz olyan követelményeket, mint:
–
az árura mint olyanra alkalmazandó követelmények,
–
az áruk leszállítására alkalmazandó követelmények,
–
a nem elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokra alkalmazandó követelmények.”
5.
Az említett irányelv „Belső piac” című 3. cikkének szövege a következő:
„(1)   Minden tagállam biztosítja, hogy a területén letelepedett szolgáltatók által nyújtott, információs társadalommal összefüggő szolgáltatások megfeleljenek azoknak az adott tagállamban alkalmazandó nemzeti rendelkezéseknek, amelyek beletartoznak a szabályozott területbe.
(2)   A tagállamok nem korlátozhatják a szabályozott területtel összefüggő okokból az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások másik tagállamból történő nyújtásának szabadságát.
[…]”
6.
Ugyanezen irányelvnek a kereskedelmi tájékoztatásról szóló szakaszban található, „Adatszolgáltatás” című 6. cikke értelmében:
„A közösségi jog által megállapított egyéb tájékoztatási követelményeken túlmenően a tagállamok biztosítják, hogy az a kereskedelmi tájékoztatás, amely az információs társadalommal összefüggő valamely szolgáltatás részét képezi, vagy maga annak minősül, legalább a következő feltételeknek feleljen meg:
a)
a kereskedelmi tájékoztatás ekként világosan azonosítható legyen;
[…]”
2. A 2005/29 irányelv
7.
A 2005/29/EK irányelv (
3
)„Hatály” című 3. cikkének (4) bekezdése a következőket írja elő:
„Az ezen irányelv és a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok különös vonatkozásait szabályozó egyéb közösségi szabályok közötti összeütközés esetén az utóbbiak az irányadók, és e különös vonatkozások tekintetében azokat kell alkalmazni.”
8.
Ezen irányelv „Végrehajtás” című 11. cikke (1) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok a fogyasztók érdekében biztosítják a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok leküzdésére, valamint az ezen irányelv rendelkezései betartásának kikényszerítésére alkalmas megfelelő és hatékony eszközöket.”
3. A 75/324/EGK irányelv
9.
A 75/324/EGK irányelv (
4
) 8. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „minden aeroszoladagolón, vagy ha ez az aeroszoladagoló kis méretei miatt nem megvalósítható (legfeljebb 150 ml töltéstartalom), akkor a ráhelyezett címkén fel kell tüntetni jól látható, olvasható és letörölhetetlen módon [az ezen irányelvben meghatározott] adatokat”.
10.
Ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdése szerint „[a] tagállamok azon feltételhez köthetik az aeroszoladagolók területükön történő forgalomba hozatalát, hogy a címkén a szövegnek az ország hivatalos nyelvén vagy nyelvein kell megjelennie”.
4. Az 1223/2009/EK rendelet
11.
Az 1223/2009/EK rendelet (
5
)„Címkézés” című 19. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „kozmetikai termékek csak akkor forgalmazhatók, ha azok tárolóedényén és csomagolásán letörölhetetlen, könnyen olvasható és jól látható formában szerepelnek [az e rendeletben meghatározott] információk”. Ezen információk között különösen szerepelnie kell a következőknek: „a felhasználásra vonatkozó különleges óvintézkedések, és legalább a III–VI. mellékletekben felsorolt, valamint a szakipari felhasználásra kerülő kozmetikai termékekre vonatkozó különleges óvintézkedésekre vonatkozó információ”.
12.
E rendelet 19. cikkének (5) bekezdése pontosítja, hogy „[az e rendeletben előírt] tájékoztatás nyelvét azon tagállamok joga határozza meg, ahol a terméket a végfelhasználó részére forgalmazzák”.
B.
A svéd jog
1. Az elektronikus kereskedelemről szóló törvény
13.
A 2000/31 irányelvet átültető Lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationsamhällets tjänster (az elektronikus kereskedelemről és az információs társadalommal összefüggő egyéb szolgáltatásokról szóló [2002:562] törvény, a továbbiakban: e‑kereskedelemről szóló törvény) 3. §‑a a következőket írja elő:
„Az [Európai Gazdasági Térség (EGT)] Svédországtól eltérő államában letelepedett szolgáltató – a szabályozott területhez tartozó svéd szabályok sérelme nélkül – jogosult svédországi igénybe vevőknek az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújtani.
A bíróság vagy más hatóság azonban a törvény értelmében [a 2000/31 irányelv 3. cikke (4) bekezdésének megfelelő feltételek mellett] az ilyen szolgáltatás nyújtásának szabadságát illetően korlátozó intézkedést hozhat […]”.
14.
E törvény 5. §‑a értelmében a szabályozott területen a svéd jogot kell alkalmazni a Svédországban letelepedett szolgáltatók által nyújtott, információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra, abban az esetben is, ha a szolgáltatásokat részben vagy egészben az EGT valamely másik államának szolgáltatás‑igénybevevői részére kínálják.
2. A kereskedelmi gyakorlatokról szóló törvény
15.
A 2005/29 irányelvet átültető Marknadsföringslagen (2008:486) (a kereskedelmi gyakorlatokról szóló [2008:486] törvény, a továbbiakban: a kereskedelmi gyakorlatokról szóló törvény) a 2. §‑ának megfelelően többek között akkor alkalmazandó, ha a kereskedő gazdasági tevékenysége körében előmozdítja a termékek értékesítését.
16.
E törvény 3. §‑a szerint a „kereskedelmi gyakorlat” fogalma magában foglalja a reklámot és minden egyéb olyan intézkedést, amelynek célja a kereskedő gazdasági tevékenysége során a termékek értékesítésének vagy az azokhoz való hozzáférésnek az előmozdítása, beleértve a kereskedő által a termékeknek a fogyasztók vagy a kereskedők számára történő értékesítést vagy leszállítást megelőzően, annak során vagy azt követően tanúsított minden egyéb cselekményt és mulasztást, illetve egyéb intézkedést vagy magatartást.
17.
Az említett törvény 5. §‑a értelmében „[m]inden kereskedelmi gyakorlatnak meg kell felelnie a tisztességes kereskedelmi gyakorlatoknak”.
18.
Ugyanezen törvény 6. §‑a a következőképpen szól:
„Minden, az 5. § értelmében a tisztességes kereskedelmi gyakorlattal ellentétes kereskedelmi gyakorlatot tisztességtelennek kell tekinteni, ha az ténylegesen vagy valószínűsíthetően megváltoztatja a címzett azon képességét, hogy tájékozott ügyleti döntést hozzon.”
19.
A kereskedelmi gyakorlatokról szóló törvény 8. §‑a előírja:
„A 9., 10. vagy 12–17. § rendelkezéseinek értelmében vett megtévesztő kereskedelmi gyakorlatot tisztességtelennek kell tekinteni, ha az ténylegesen vagy valószínűsíthetően megváltoztatja a címzett azon képességét, hogy tájékozott ügyleti döntést hozzon. A [2005/29 irányelv] 1. mellékletének 1–23. pontjában említett megtévesztő kereskedelmi gyakorlatok minden esetben tisztességtelennek minősülnek.”
20.
E törvény 10. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:
„A kereskedő kereskedelmi gyakorlatai nem tartalmazhatnak a saját vagy más kereskedő tevékenységével kapcsolatos pontatlan állításokat vagy megtévesztő kijelentéseket.
A fenti első bekezdés különösen a következőkkel kapcsolatos kijelentésekre vonatkozik:
[…]
2.   a termék eredete, használata és kockázatai, például az egészségre és a környezetre gyakorolt hatásai,
[…]
4.   a termék ára, az ár kiszámításának elemei, az árra és a fizetési feltételekre vonatkozó különleges előny megléte,
5.   a kereskedő vagy más szakemberek képzettsége, piaci helyzete, kötelezettségvállalásai, védjegyei, kereskedelmi nevei, megkülönböztető jelölései és egyéb jogai,
6.   a kereskedőnek odaítélt díjak és kitüntetések,
[…].
A kereskedő nem hallgathatja el a jelentős információkat akkor sem, amikor saját vagy más kereskedelmi tevékenységét mozdítja elő. Megtévesztő mulasztás alatt a lényeges információk homályos, érthetetlen, félreérthető vagy időszerűtlen közlését is érteni kell.”
21.
Az említett törvény 23. §‑a előírja, hogy az olyan kereskedővel szemben, aki tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot alkalmaz, megtiltható a forgalmazás folytatása, vagy bármely más hasonló intézkedés hozható.
3. A kozmetikai termékekről szóló rendelet
22.
A Förordning (2013:413) om kosmetiska produkter (a kozmetikai termékekről szóló [2013:413. sz.] rendelet, a továbbiakban: kozmetikai termékekről szóló rendelet) 4. §‑az első bekezdésében kimondja, hogy amennyiben a kozmetikai terméket a svéd piacon a végfelhasználó rendelkezésére bocsátják, svéd nyelven fel kell tüntetni többek között az 1223/2009 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt információkat.
4. A polgári védelmi hatóság aeroszoladagolókra vonatkozó szabályai
23.
A myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1) (a svéd polgári védelmi hatóság aeroszoladagolókra vonatkozó szabályai [MSBFS 2018:1]) 3. §‑a szerint a forgalomba hozott aeroszoladagolóknak meg kell felelniük az e szabályokból és azok mellékletéből eredő követelményeknek.
24.
Az említett szabályok 4. cikke előírja, hogy az 1272/2008/EK rendelet (
6
) alkalmazásának sérelme nélkül minden aeroszoladagolónak olvashatóan és letörölhetetlenül fel kell tüntetnie svéd nyelven az aeroszoladagolót forgalomba hozó személy nevét és címét vagy bejegyzett védjegyét, a „3” megjelölést (fordított epszilon), a töltési tétel azonosítását lehetővé tevő adatokat, a melléklet 2.2. pontjában felsorolt adatokat, valamint a tartalom névleges térfogatát.
III. Az alapeljárás tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
25.
A Parfümerie Akzente egy német társaság, amely parfumdreams.se weboldalán hajápolási és egyéb kozmetikai termékeket reklámoz és értékesít a svéd piac és a svéd fogyasztók számára.
26.
A KTF a kozmetikai és higiéniai termékeket importáló, gyártó és forgalmazó társaságok iparági szervezetének szolgáltatótársasága.
27.
2020 februárjában a KTF keresetet indított a Parfümerie Akzente ellen a Patent‑ och marknadsdomstolen (szabadalmi és kereskedelmi bíróság, Svédország) előtt annak érdekében, hogy pénzbírság terhe mellett tiltsák el ez utóbbit az abban álló tisztességtelen gyakorlatoktól, hogy először is bizonyos konkrét promóciós állításokat használjon a kozmetikai és hajápolási termékek forgalmazása során, másodszor, olyan aeroszoladagolókkal ellátott kozmetikai termékeket forgalmazzon, amelyek – a 75/324 irányelvet átültető svéd szabályozást megsértve – nincsenek ellátva svéd nyelvű címkével; harmadszor pedig olyan kozmetikai termékeket forgalmazzon, amelyek – az 1223/2009 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének d) pontját és III. mellékletét megsértve – nincsenek ellátva svéd nyelvű címkével.
28.
A bíróság előtt a KTF azt állította, hogy a kifogásolt forgalmazás tisztességtelen gyakorlatnak minősül, és ezért azt meg kell tiltani.
29.
A KTF kifejtette, hogy a szóban forgó termékek forgalmazása és értékesítése a svéd piacot célozta, és a reklámozás Svédországban fejtette ki hatását. A KTF szerint a származási ország elvén alapuló 2000/31 irányelvet átültető svéd rendelkezések másodlagosak a 2005/29 irányelvet átültető svéd rendelkezésekhez képest, így a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogban általánosan érvényesülő „érintett ország elve” elsőbbséget élvez a származási ország elvével szemben.
30.
Mindenesetre a 2005/29 irányelv teljes körű harmonizációt valósít meg, így a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd szabályok nem tekinthetők szigorúbbnak, mint a hasonló jellegű német szabályok.
31.
A Parfümerie Akzente – anélkül, hogy elismerte volna a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd rendelkezések megsértését – elismerte, hogy a szóban forgó termékek reklámozása és értékesítése valóban Svédországot célozta, és termékein nem helyezett el svéd nyelvű címkét, holott azokat a KTF által állított módon kellett volna címkézni. Mindazonáltal a Parfümerie Akzente úgy véli, hogy a 2000/31 irányelvvel ellentétes, ha az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtójára szigorúbb szabályok vonatkoznak, mint a székhelye szerinti tagállam szabályai. A származási ország elve a jelen esetben a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó német jog alkalmazását vonja maga után, még akkor is, ha ez a jog kevésbé szigorú, mint a svéd jog.
32.
Az elsőfokú bíróság 2021. szeptember 24‑i ítéletével helyt adott a KTF kérelmeinek. Úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó reklámozás tisztességtelen gyakorlatnak minősül, következésképpen a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd szabályok alapján eltiltotta a Parfümerie Akzentét e gyakorlatok alkalmazásától.
33.
Az elsőfokú bíróság először a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd jog alkalmazhatóságát vizsgálta a Parfümerie Akzente honlapján közzétett, szóban forgó promóciós állításokat illetően. Megállapította, hogy a Parfümerie Akzente Németországban letelepedett szolgáltatásnyújtó, és az érintett termékek online értékesítése az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást képez. Megállapította továbbá, hogy a szóban forgó promóciós állítások e szolgáltatás részét képezik, és az azokra vonatkozó követelményeket a 2000/31 irányelv értelmében vett szabályozott terület tartalmazza. Ennek megfelelően a bíróság úgy vélte, hogy a Parfümerie Akzente – anélkül, hogy vonatkoznának rá a szabályozott területhez tartozó svéd szabályok – jogosult arra, hogy az információs társadalommal összefüggő szolgáltatását svédországi igénybe vevőknek nyújtsa.
34.
Az elsőfokú bíróság ezt követően a 2005/29 irányelvet vizsgálta. Rámutatott, hogy ez az irányelv teljes körű harmonizációt valósít meg, így a rendelkezéseinek az egész Unióban azonos jelentést és hatályt kell tulajdonítani. Ezenfelül, mivel a Parfümerie Akzente nem állította, hogy a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd jog szigorúbb lenne, mint a német jog, és mivel a kifogásolt promóciós állítások Svédországban fejtették ki hatásukat, semmi sem zárja ki a kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd szabályok alkalmazását.
35.
A hibásan címkézett termékek forgalmazását illetően az elsőfokú bíróság ugyanakkor nem végezte el a svéd szabályok alkalmazhatóságának hasonló vizsgálatát.
36.
A Parfümerie Akzente ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Svea Hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolenhez (szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróságként eljáró stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország).
37.
E bíróság előtt a KTF kifejtette, hogy a Parfümerie Akzente több a hibásan címkézett termékek forgalmazására irányuló intézkedést is tett, nevezetesen azokat a honlapján forgalmazta, valamint értékesítette és leszállította. A jelen ügyben a KTF keresete arra irányul, hogy a kereskedelmi gyakorlatok jogára való hivatkozással felléphessen a kifogásolt kereskedelmi módszerekkel szemben.
38.
A kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás során kérdések merültek fel egyrészt a 2000/31 irányelv svédországi végrehajtásával és az uniós joggal való összeegyeztethetőségével, másrészt pedig a szabályozott terület terjedelmével kapcsolatban.
39.
E körülmények között határozott úgy a Svea Hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróságként eljáró stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország) a Bírósághoz 2023. február 15‑én érkezett, 2023. február 13‑i határozatával, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését általában véve az uniós jogra és annak hatékony végrehajtására tekintettel, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a szabályozott területhez tartozó – többek között a [2005/29 irányelvet] átültető – nemzeti szabályok alkalmazásának mellőzését vonja maga után, ha a szolgáltatás nyújtója másik tagállamban telepedett le, és onnan nyújt az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat, és nem áll fenn a 2000/31 irányelv 3. cikkének (4) bekezdését átültető nemzeti rendelkezésekből eredő kivételek alkalmazásának követelménye?
2)
A 2000/31 irányelv alapján magában foglalja‑e a szabályozott terület olyan terméknek az eladó weboldalán történő reklámozását és online értékesítését, amelyet állítólag a vásárló fogyasztó tagállamában az ilyen árukra alkalmazandó követelmények megsértésével láttak el címkével?
3)
A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén a 2000/31 irányelv 2. cikke h) pontjának ii. alpontja alapján a leszállításra és magukra a termékekre alkalmazandó követelmények is ki vannak‑e zárva a szabályozott terület alól, ha maguknak az áruknak a leszállítása a forgalmazás és az online értékesítés szükséges lépését képezi, vagy maguknak az áruknak a leszállítását a reklámozás és az online értékesítés járulékos jellegű és elválaszthatatlan elemének kell tekinteni?
4)
A második és harmadik kérdés vizsgálata során jelentőséggel bír‑e, és ha igen, mekkora jelentőséggel bír az a körülmény, hogy a magukra az árukra alkalmazandó követelmények olyan nemzeti rendelkezésekből erednek, amelyek ágazatspecifikus uniós szabályozást – többek között a [75/324 irányelv] 8. cikkének (2) bekezdését és az [1223/2009 rendelet] 19. cikkének (5) bekezdését – ültetnek át és egészítenek ki, és amelyek azt jelentik, hogy az árukra alkalmazandó követelményeket teljesíteni kell ahhoz, hogy a tagállamban forgalomba lehessen hozni vagy végső fogyasztók részére ki lehessen szállítani az árukat?”
40.
Az alapeljárás felei, az olasz és a svéd kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2024. március 13‑án tartott tárgyaláson a KTF, a svéd és a francia kormány, valamint a Bizottság képviseltette magát.
IV. Elemzés
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tárgyáról
41.
Először is megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések azt feltételezik, hogy a szóban forgó termékeknek a Parfümerie Akzente által az internetes oldalán történő forgalmazása a 2000/31 irányelv értelmében vett „információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnak” minősül, és e társaságot tehát ilyen szolgáltatások nyújtójának kell tekinteni. Mivel e minősítés a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem fényében indokoltnak tűnik, és azt az érdekeltek sem vitatják, abból az előfeltevésből indulok ki, hogy a Parfümerie Akzente által nyújtott szolgáltatás általában véve az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatások” fogalmába tartozik.
42.
Szintén előzetesen megállapítom, hogy az előterjesztő bíróság négy kérdést terjesztett előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé, amelyek a termékek Unión belüli reklámozására és online értékesítésére vonatkozó szabályozáshoz szorosan kapcsolódó két szempontra vonatkoztak.
43.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés ugyanis a rendeltetési tagállam arra vonatkozó mozgásterére vonatkozik, hogy egy másik tagállamban letelepedett szolgáltatóra a 2000/31 irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett szabályozott területhez tartozó saját rendelkezéseit alkalmazza, míg a második, harmadik és negyedik kérdés e terület határaira vonatkozik. E körülmények között álláspontom szerint célszerű az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre vonatkozó elemzésemet a szabályozott terület fogalmával foglalkozó kérdések, vagyis a második, a harmadik és a negyedik kérdés vizsgálatával kezdeni.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik és negyedik kérdésről
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik és negyedik kérdés tárgya
44.
Az alapeljárásban a KTF azt rója fel a Parfümerie Akzentének, hogy egyrészt az érintett termékek forgalmazása során bizonyos promóciós állításokat használt, másrészt pedig azt, hogy olyan termékeket forgalmazott, amelyeket nem a svéd szabályoknak megfelelően címkéztek. Bár az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tartalmaz részleteket e promóciós állításokról, úgy tűnik, hogy azok általános jellegű állítások voltak. (
7
) Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik és negyedik kérdést nem a szóban forgó promóciós állításokkal kapcsolatban terjesztették elő. Ehelyett e kérdések az előterjesztő bíróságnak az állítólag hibásan címkézett termékek forgalmazásával kapcsolatos kétségeihez kapcsolódnak.
45.
Pontosabban, második, harmadik és negyedik kérdésével, amelyek együttes vizsgálatát javaslom, az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2000/31 irányelv 2. cikkének h) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett szabályozott terület nem foglalja magában az olyan termék reklámozásának és online értékesítésének a tilalmát, amelyet állítólag olyan követelmények megsértésével láttak el címkével, amelyek az ilyen termékekre abban a tagállamban alkalmazandók, amelynek területén az ezen online forgalmazási intézkedésekkel megcélzott fogyasztók találhatók, és amelyeket e tagállam a 75/324 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének és az 1223/2009 rendelet 19. cikke (5) bekezdésének megfelelően állapított meg.
46.
Kétségtelen, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megfogalmazása azt sugallhatja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a reklámozás és az online értékesítés akkor is a szabályozott területhez tartozik‑e, ha olyan termékre vonatkoznak, amelyet állítólag az ilyen termékekre alkalmazandó követelmények megsértésével láttak el címkével.
47.
E tekintetben megjegyzem, hogy technikailag a szabályozott terület nem az online tevékenységeket, hanem az ilyen tevékenységekre alkalmazandó követelményeket foglalja magában. Amint ugyanis a 2000/31 irányelv 2. cikkének h) pontjából kitűnik, e terület az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtókra és az ilyen szolgáltatásokra alkalmazandó követelményeket tartalmazza.
48.
Ilyen körülmények között, egy nyilvánvaló tényt megismételve, a 2000/31 irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett „szabályozott terület” tartalmazza többek között az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatási tevékenység folytatás[ára vonatkozó követelményeket], mint például a szolgáltató magatartásával kapcsolatos követelmények, a szolgáltatás minőségével, illetve tartalmával kapcsolatos követelmények, ideértve a reklámozásra és a szerződésekre alkalmazandókat is, vagy a szolgáltató felelősségével kapcsolatos követelmények”. E rendelkezés viszont kizárja e szabályozott területből többek között „az árura mint olyanra alkalmazandó követelmények[et], és az áruk leszállítására alkalmazandó követelmények[et], valamint a nem elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokra alkalmazandó követelmények[et]”.
49.
Így az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések felületes vizsgálata olyan válaszhoz vezetne, amely szerint az érintett termékek reklámozására és online értékesítésére vonatkozó követelmények a szabályozott területhez tartoznak, míg magukra a termékekre, valamint a leszállításukra vonatkozó követelmények nem tartoznak oda. Bár ez a következtetés kézenfekvő lenne, a kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal arra kéri a Bíróságot, hogy az említett következtetést a jelen ügy sajátos jellegére tekintettel vizsgálja meg.
50.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben ugyanis az előterjesztő bíróság kifejti, hogy a második kérdés arra vonatkozik, hogy „a 2000/31 irányelv szerinti szabályozott terület magában foglalja‑e az olyan termék reklámozására és online értékesítésére vonatkozó követelményeket, amely állítólag nem felel meg a magára a termékre alkalmazandó követelményeknek”. Márpedig, amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést arra az esetre terjesztették elő, ha a második kérdésre adott válasz szerint „a szabályozott terület […] magában foglalja a reklámozásra és az online értékesítésre vonatkozó követelményeket”, és így „jogszerű az árukat reklámozni és online értékesíteni a fogyasztó részére”.
51.
Mindazonáltal az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem határozza meg egyértelműen „a reklámozásra és az online értékesítésre vonatkozó követelményeket”, amelyeknek az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások nyújtójára való alkalmazhatósága a jelen ügy tárgya. Meg kell tehát állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság hogyan érti ezeket a követelményeket.
52.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben semmi nem utal arra, hogy a Parfümerie Akzentével szemben felhozott kifogás arra korlátozódna, hogy e társaság nem tüntette fel a honlapján mindazon adatokat és információkat, amelyeknek a 75/324 irányelv és az 1223/2009 rendelet szerint általában szerepelniük kell a termék címkéjén.
53.
Ebből kiindulva – minden, az értelmezéshez hasznos iránymutatás megadása érdekében – azt fogom megvizsgálni, hogy a 75/324 irányelv és az 1223/2009 rendelet megköveteli‑e, hogy az azokban szereplő adatokat és információkat a szóban forgó termékek reklámozása és online értékesítése során is alkalmazzák. Bár ez a kérdés a hagyományos értékesítések esetében nem merül fel, mivel a fogyasztó általában megtekintheti az általa vásárolt terméket, az online tevékenységnél más a helyzet.
2. Az uniós jog szerinti címkézési követelmények
54.
Először is a 75/324 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy azon feltételhez kössék az aeroszoladagolók „területükön történő forgalomba hozatalát”, hogy a címkén a szöveg az ország hivatalos nyelvén jelenjen meg.
55.
E tekintetben a 75/324 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének olvasatából kitűnik, hogy e rendelkezés azokra az adatokra és információkra vonatkozik, amelyeknek a terméken vagy esetleg a ráhelyezett címkén szerepelniük kell. Ezenkívül ezen irányelv célja az aeroszoladagolók műszaki jellemzőire vonatkozó előírások harmonizálása az Unión belüli kereskedelem megkönnyítése érdekében, (
8
) valamint – amint az az említett irányelv mellékletének 2.2. pontjával (
9
) összefüggésben értelmezett 8. cikkben előírt adatok tartalmából levezethető – az érintett termékek felhasználói biztonságának biztosítása. Ezzel szemben semmi nem utal arra, hogy ezek az adatok és információk szükségesek lennének ahhoz, hogy lehetővé tegyék a fogyasztó számára a körültekintő választást, mivel az aeroszoladagolók forgalmazásának promóciós vonatkozásait ugyanezen irányelv nem szabályozza.
56.
Így véleményem szerint a 75/324 irányelv nem követeli meg, hogy a megkövetelt információkat az aeroszoladagolók reklámozására és online értékesítésére vonatkozó kereskedelmi gyakorlatokban is használják.
57.
Másodszor, az 1223/2009 rendelet 19. cikkének (1) és (5) bekezdése értelmében az e rendelet által a kozmetikai termékek forgalmazásával összefüggésben előírt „tájékoztatás nyelvét azon tagállamok joga határozza meg, ahol a terméket a végfelhasználó részére forgalmazzák”.
58.
E tekintetben a „forgalmazás” fogalmát az 1223/2009 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja úgy határozza meg, mint „a közösségi piacon valamely kozmetikai termék gazdasági tevékenység keretében történő rendelkezésre bocsátása értékesítés vagy felhasználás céljára, ingyenesen vagy ellenérték fejében”. (
10
)
59.
Kétségtelen, hogy ez a fogalom kellően tág ahhoz, hogy az ilyen termékek értékesítésével kapcsolatos kereskedelmi gyakorlatokra is kiterjedjen. (
11
) Az uniós jogalkotónak azonban nem állt szándékában az 1223/2009 rendeletben részletesen és teljes körűen szabályozni a kozmetikai termékek online forgalmazásával összefüggésben megkövetelt tájékoztatást.
60.
Az 1223/2009 rendelet célja a hatályos európai uniós szabályok teljes körű harmonizálása a kozmetikai termékek belső piacának létrehozása és egyúttal az emberi egészség magas szintű védelmének biztosítása érdekében. (
12
) E tekintetben az e rendelet 19. cikkének (5) bekezdésében előírt tájékoztatást azon tagállam által meghatározott nyelven kell megfogalmazni, amelyben a terméket a végfelhasználónak, azaz a kozmetikai terméket használó fogyasztónak vagy szakembernek leszállítják. (
13
) Az adatok és információk egyetlen célja tehát a kozmetikai termékek használat közbeni biztonságának biztosítása. Ezek azonban nem szükségesek ahhoz, hogy lehetővé tegyék a fogyasztó számára a körültekintő termékválasztást. A végső fogyasztó ugyanis nem feltétlenül az, aki a kozmetikai termékeket megvásárolta. (
14
)
61.
E gondolatmenetet követve az 1223/2009 rendelet 19. cikkében előírt címkézési követelmények nem tévesztendők össze az e rendelet 20. cikkében említett, a kozmetikai termékekre vonatkozó állításokkal kapcsolatos követelményekkel, (
15
) mivel ez utóbbiak az e termékekhez kapcsolódó valamennyi szöveges tájékoztatásra alkalmazandók, (
16
) beleértve azt is, amely lehetővé teszi a fogyasztó számára a körültekintő termékválasztást. (
17
)
62.
A 75/324 irányelvben és az 1223/2009 rendeletben előírt címkézési követelmények célja tehát az érintett termékek felhasználóinak védelme, és mint ilyenek, e termékek használatával kapcsolatban betöltik szerepüket. Ezek a követelmények tehát jellemzően a szóban forgó termékek biztonságára vonatkoznak. Az e két uniós jogi aktus által megkövetelt adatok és információk azonban nem vonatkoznak e termékek reklámozására, és nem irányulnak arra, hogy lehetővé tegyék a fogyasztó számára, hogy körültekintően dönthessen egy adott termék megvásárlásával kapcsolatban. Ezért azokat az érintett termékek reklámozása és online értékesítése során nem kell feltétlenül alkalmazni.
3. A biztonsági követelményeknek nem megfelelő termékek forgalmazásának tilalma
63.
Mivel elvetettem azt az értelmezést, amely szerint a 75/324 irányelv és az 1223/2009 rendelet által megkövetelt adatokat és információkat a reklámozással és az online értékesítéssel összefüggésben is használni kell, a kérdést előterjesztő bíróságnak „az olyan termék reklámozására és online értékesítésére vonatkozó követelmények[re való hivatkozását], amely állítólag nem felel meg a magára a termékre alkalmazandó követelményeknek”, úgy kell érteni, hogy e bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy megtiltható‑e a Parfümerie Akzente számára a nem svéd nyelvű címkével ellátott termékek forgalmazása és online értékesítése.
64.
Egyrészt ugyanis az elsőfokú bíróság helyt adott a KTF arra irányuló kérelmének, hogy tiltsák meg azon állítólag hibásan címkézett termékek forgalmazását, amelyek a KTF szerint Svédországban nem reklámozhatók jogszerűen vagy nem értékesíthetők a végfelhasználók számára. Másrészt a Parfümerie Akzente elismerte, hogy reklámozta és értékesítette az érintett termékeket, e termékeket a KTF által megjelölt módon kellett volna címkézni, és címkéjüket nem svéd nyelven szövegezték meg. A kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott fellebbezésében úgy tűnik, hogy a Parfümerie Akzente a svéd szabályok alkalmazhatóságát vitatja, különösen az említett termékeknek az e tagállamban történő reklámozására és online értékesítésére vonatkozóan.
65.
Így a reklámozásra és az online értékesítésre alkalmazandó, a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott követelmények a svéd területen forgalomba hozott vagy a svéd végfelhasználók számára leszállított termékekre vonatkozó biztonsági szabályok megsértésével címkézett termékek reklámozásának és értékesítésének tilalmára korlátozódnak.
4. A szóban forgó tilalom és a szabályozott terület
66.
A 75/324 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a forgalomba hozatal helye szerinti tagállam számára, hogy megkövetelje, hogy az aeroszoladagoló címkéjén lévő szöveg teljes egészében az adott tagállam hivatalos nyelvén vagy nyelvein jelenjen meg. Hasonlóképpen, az 1223/2009 rendelet 19. cikkének (5) bekezdésében említett információkat az azon tagállam által meghatározott nyelven kell hozzáférhetővé tenni, amelyben a kozmetikai terméket a végfelhasználó részére forgalmazzák.
67.
A 75/324 irányelv 4. cikke és az 1223/2009 rendelet 9. cikke gyakorlatilag azonos megfogalmazással előírja, hogy az ezen uniós jogi aktusokban megállapított követelményekben említett okok alapján a tagállamok nem tagadhatják meg, nem tilthatják meg vagy korlátozhatják a területükön olyan termék forgalomba hozatalát, amely megfelel e jogi aktusok követelményeinek. Ezzel szemben a jelen ügyben olyan termékekről van szó, amelyek nem felelnek meg a Svéd Királyság által ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdése és e rendelet 19. cikkének (5) bekezdése alapján meghatározott nyelvhasználati szabályoknak. Az a kérdés merül fel, hogy e tagállam megtilthatja‑e az ilyen termékeknek a tagállam fogyasztói számára történő reklámozását és online értékesítését.
68.
Elvileg a 2000/31 irányelv 3. cikkében létrehozott mechanizmusba ütközne, ha a rendeltetési tagállam megtiltaná a reklámozást és az online értékesítést. Az irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerint ez az irányelv az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra alkalmazandó, az uniós jogi aktusokban és az azokat végrehajtó nemzeti jogszabályokban megállapított védelem – különösen a közegészségügy és a fogyasztói érdekek védelme – szintjének sérelme nélkül, amennyiben ez nem korlátozza az ilyen szolgáltatások nyújtásának szabadságát. Így az említett irányelv 3. cikkében létrehozott mechanizmus elsőbbséget élvez az online szolgáltatások nyújtását korlátozó védelmi szabályokkal szemben.
69.
Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabad nyújtását mindazonáltal a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szabályozza. E rendelkezés értelmében a tagállamok nem korlátozhatják a szabályozott területtel összefüggő okokból az ilyen szolgáltatások másik tagállamból történő nyújtásának szabadságát. A szóban forgó tilalom olyan termékek reklámozására és online értékesítésére vonatkozik, amelyek nem felelnek meg az árukra vonatkozó követelményeknek. Ez a tilalom jellemzően olyan okokhoz kapcsolódik, amelyek nem függenek össze a szabályozott területtel, és e követelmények hatékonyságának biztosítására irányulnak.
70.
Ezen érvelést követve, amint az a 2000/31 irányelv 2. cikke h) pontjának i. alpontjából kitűnik, a szabályozott terület olyan követelményeket foglal magában, amelyeket az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtóinak tiszteletben kell tartaniuk ahhoz, hogy az érintett tagállam szempontjából e szolgáltatási tevékenység szabályszerű legyen. A szóban forgó forgalmazás jogszerűtlensége nem e forgalmazás módjából vagy annak valamely konkrét aspektusából ered, hanem közvetlenül és kizárólag abból, hogy a forgalmazott termékek nem felelnek meg a rendeltetési tagállam jogszabályai értelmében a termékekre alkalmazandó biztonsági szabályoknak.
71.
Ezenkívül azt az értelmezést, amely szerint a termékbiztonsági szabályoknak meg nem felelő termékek online forgalmazásának tilalma nem tartozik e területhez, a Ker‑Optika ítéletből (
18
) levont tanulságok is alátámasztják, amelyben a Bíróság a kontaktlencse interneten történő forgalmazását a 2000/31 irányelvre tekintettel vizsgálta.
72.
Ebben az ítéletben ugyanis a Bíróság rámutatott arra, hogy az ilyen forgalmazás vonatkozásában több tényező emelhető ki, így többek között először is a szorosabb értelemben vett eladási ügylet, amelynek jellemzője az internetes szerződési ajánlattétel és az elektronikus úton történő szerződéskötés, másodszor az eladott termék kiszállítása, és harmadszor és opcionálisan az eladást vagy a kiszállítást megelőző olyan tényező, mint például az ügyfél orvossal történő konzultációja. (
19
)
73.
E különbségtételt követően a Bíróság egyrészt megállapította, hogy a szabályozott terület magában foglalja az olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyek megtiltják többek között az online ajánlatot és az elektronikus úton történő szerződéskötést. (
20
) Másrészt a Bíróság fenntartás nélkül kimondta, hogy „maga a 2000/31 irányelv 2. cikke h) pontjának ii. alpontja úgy rendelkezik, hogy a szabályozott terület nem foglalja magában az elektronikus úton megkötött szerződés tárgyát képező áruk kiszállítására alkalmazandó követelményeket”, és következésképpen az interneten eladott áruknak a valamely tagállam területén történő kiszállítására vonatkozó feltételeket érintő nemzeti rendelkezések nem tartoznak ezen irányelv hatálya alá. (
21
) A Bíróság ezt követően megállapította, hogy amennyiben „a kontaktlencse interneten történő forgalmazását tiltó nemzeti szabályozás olyan értékesítési módra vonatkozik, amelyet a kontaktlencséknek a fogyasztó lakóhelyére történő kiszállítása jellemez”, e szabályozást nem az említett irányelv, hanem a Szerződés fényében kell vizsgálni. (
22
)
74.
Így egyrészt az olyan termékek online forgalmazásának tilalma, amelyek nem felelnek meg magukra az árukra alkalmazandó követelményeknek, nem tekinthető úgy, hogy a szabályozott területhez tartozik. Másrészt a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése nem akadályozza meg a rendeltetési tagállamot abban, hogy megtiltsa az ilyen termékek reklámozását és online értékesítését.
75.
E körülmények között azt kell még megvizsgálni, hogy – amint azt az előterjesztő bíróság által megfogalmazott harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés feltételezi – ezt a következtetést nem kérdőjelezik‑e meg az A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) (
23
) ítéletből eredő tanulságok, mivel ezen ítéletből az tűnik ki, hogy az online tevékenységektől elválaszthatatlan és járulékos jellegű bizonyos tevékenységek a szabályozott területhez tartoznak.
5. A címkézés mint a reklámozás és az online értékesítés elválaszthatatlan és járulékos jellegű eleme
76.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az online értékesítés során, amikor a szolgáltató általi értékesítés teljes egészében olyan másik tagállam fogyasztóit célozza, amelyben a szolgáltató nem rendelkezik székhellyel, a termék leszállítása szükségszerűen a szolgáltatásnyújtás részét képezi, és ezért azt a szolgáltatásnyújtás elválaszthatatlan és járulékos jellegű elemének kell tekinteni. Ilyen esetekben tehát a terméknek a leszállítása az online értékesítés alapvető követelményét képezi. Ez a gondolatmenet – amelyet az A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet ihletett – azt jelenti, hogy a leszállítással vagy magával a termékkel kapcsolatos követelmények az online tevékenységgel kapcsolatos követelményekhez hasonlóan a szabályozott területhez tartoznak. A gyakorlatban tehát a Parfümerie Akzente jogosult lenne arra, hogy a svédországi fogyasztóknak a székhelye szerinti tagállam joga szerint címkézett kozmetikai termékeket szállítson.
77.
Ez az érvelés számomra nem meggyőző. A harmadik kérdés mögött meghúzódó logika követése ugyanis azt jelentené, hogy a 2000/31 irányelv szempontjából minden online értékesített termék leszállítása szintén az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás szükséges és elválaszthatatlan elemének minősülne.
78.
Az A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítéletből levont tanulságok sem szólnak az említett érvelés mellett. Ebben az ítéletben ugyanis a Bíróságnak azt kellett eldöntenie, hogy egy többcsatornás reklámkampány, amelyet mind elektronikus, mind fizikai adathordozók útján folytattak, teljes mértékben a szabályozott területhez tartozik‑e.
79.
E tekintetben a Bíróság mindenekelőtt megállapította, hogy „az ilyen reklám összességében és az alkalmazott konkrét eljárástól függetlenül arra irányul, hogy a potenciális fogyasztókat [az érintett információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó] internetes oldalára vonzza, és előmozdítsa termékei online értékesítését”, (
24
) amelynek folytán az gazdasági értelmét nyer. (
25
) Ezt követően a Bíróság megjegyezte, hogy mesterséges lenne a reklámozás online folytatott részét a szabályozott területhez tartozónak tekinteni, és a fizikai adathordozók útján megvalósuló reklámozást e területből kizárni. (
26
) Végül a Bíróság a 2000/31 irányelv 2. cikke h) pontjának i. alpontjára hivatkozott, amely szerint többek között a reklámozással kapcsolatos követelmények is a szabályozott területhez tartoznak. (
27
)
80.
E megfontolásokra tekintettel a Bíróság megállapította, hogy a szóban forgó reklám az online értékesítési szolgáltatás járulékos és elválaszthatatlan részét képezi, és ezen oknál fogva teljes egészében a 2000/31 irányelv értelmében vett „szabályozott terület” körébe tartozik. (
28
)
81.
Ez az ítélkezési gyakorlat azonban nem ültethető át a jelen ügyre.
82.
Ugyanis, először is, a termékek címkézése az A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet értelmében nem járulékos jellegű e termékek reklámozásához és online értékesítéséhez képest, mivel nem arra szolgál, hogy e termékeket a fogyasztók körében népszerűsítse, hanem arra, hogy lehetővé tegye a fogyasztók számára, hogy az emberi egészség magas szintű védelmének biztosításában álló cél garantálása érdekében információval rendelkezzenek a termék felhasználásáról és használati módjáról. (
29
)
83.
Másodszor, míg a 2000/31 irányelv 2. cikke h) pontjának i. alpontja bizonyos mozgásteret hagy annak megállapításához, hogy a reklámtevékenységre vonatkozó követelmények a szabályozott területhez tartoznak‑e, ezen irányelv 2. cikke h) pontjának ii. alpontja végeredményben kizárja e terület alól a magukra az árukra alkalmazandó követelményeket. Ezt az értelmezést megerősíti az említett irányelv (21) preambulumbekezdése, amely kimondja, hogy a szabályozott terület nem érinti a tagállamoknak az árukkal kapcsolatos olyan jogi követelményeit, mint például a biztonsági szabványok vagy a címkézési kötelezettségek.
84.
Harmadszor, amint azt már említettem, (
30
) a Ker‑Optika ítélet (
31
) tanulságai alátámasztják azt az értelmezést, hogy a címkézési kötelezettségek az online tevékenységgel való kapcsolatuk ellenére nem tartoznak az szabályozott területhez. Igaz, ebben az ítéletben a Bíróság különösen az online értékesített áruk szállítására vonatkozó követelményekkel foglalkozott, míg a jelen ügy magukra az árukra vonatkozó követelményekre vonatkozik. Mindazonáltal a 2000/31 irányelv a követelmények e két típusát azonos módon kezeli.
85.
E tekintetben ugyanakkor megállapítható a magukra az árukra vonatkozó követelményeknek egy olyan jellemzője, amely a reklámozással és az online értékesítéssel való kapcsolatuk szempontjából megkülönbözteti őket a szállításra vonatkozó követelményektől. A szállítás egyetlen eleme sem jelenik meg ugyanis közvetlenül a forgalmazással és az online értékesítéssel összefüggésben, míg a címke egyes elemei az érintett termékek online forgalmazásával összefüggésben megjeleníthetők. Az olasz és a francia kormány érvelése a címkézési követelményeknek ezt a jellemzőjét hangsúlyozza.
86.
Amint azonban már említettem, semmi sem utal arra, hogy a Parfümerie Akzentével szemben felhozott kifogás arra korlátozódna, hogy e társaság nem tüntette fel a honlapján mindazon adatokat és információkat, amelyeknek a 75/324 irányelv és az 1223/2009 rendelet szerint általában szerepelniük kell a termék címkéjén. (
32
) Mindenesetre az e két uniós jogi aktus által előírt információkat nem feltétlenül kell használni az érintett termékek reklámozása és online értékesítése során. (
33
)
87.
Végül negyedszer, azt az értelmezést, amely szerint a magára az árura vonatkozó követelmények az online tevékenységgel való kapcsolatuk ellenére ki vannak zárva a szabályozott területből (ami azt jelenti, hogy az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtója nem hivatkozhat a származási ország elvére annak érdekében, hogy ne legyen köteles e követelményeket teljesíteni), nem kérdőjelezheti meg az a körülmény, hogy a svéd fogyasztó a saját tagállamában hatályban lévő ilyen követelmények ismerete nélkül más tagállamba utazhat, és ott olyan termékeket vásárolhat, amelyeknek a címkéjét nem érti. Ez az igen sajátos eset nem felel meg annak a helyzetnek, ahol valamely más tagállamban letelepedett szolgáltató Svédországban értékesíti a termékeket. (
34
) Ennélfogva az a körülmény, hogy az Unión belül a fogyasztó elutazhat azért, hogy a helyi követelményeknek megfelelő terméket szerezzen be, nem kérdőjelezi meg az érintett tagállamok által előírt és magukra a termékekre alkalmazandó követelmények Unión belüli differenciált alkalmazását, amely azáltal egyfajta „mozaikos” szabályozást alkot. A 2000/31 irányelv 3. cikkében létrehozott mechanizmus logikája szerint ugyanis minden tagállam előírhat ilyen követelményeket saját területén.
88.
E megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2000/31 irányelv 2. cikkének h) pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett szabályozott terület nem foglalja magában az olyan termék reklámozásának és online értékesítésének a tilalmát, amelyet olyan követelmények megsértésével láttak el címkével, amelyek az ilyen termékekre abban a tagállamban alkalmazandók, amelynek területén az ezen online forgalmazási intézkedésekkel megcélzott fogyasztók találhatók, és amelyeket e tagállam a 75/324 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének és az 1223/2009 rendelet 19. cikke (5) bekezdésének megfelelően állapított meg.
89.
A teljesség kedvéért megjegyzem, hogy bár e tilalom nem tartozik a 2000/31 irányelv értelmében vett szabályozott terület alá, annak meg kell felelnie az uniós jog egyéb releváns rendelkezéseinek. Mindazonáltal az előterjesztő bíróság kérdései arra korlátozódnak, hogy az említett tilalom a szabályozott terület alá tartozik‑e. Nem kell tehát megvizsgálni annak az uniós joggal való összeegyeztethetőségét.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
90.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével ellentétes‑e, ha e rendelkezésnek a nemzeti jogba való átültetése során valamely tagállam olyan elvet vezet be, amely szerint – az ezen irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében előírt eltérésekre is figyelemmel – az irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett szabályozott területhez tartozó nemzeti szabályok nem alkalmazandók sem a más tagállamban letelepedett, információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatóra, sem pedig az általa nyújtott szolgáltatásra.
91.
Úgy tűnik, hogy ezt a kérdést arra az esetre terjesztették elő, ha a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ adja, hogy az állítólag hibásan címkézett termékek forgalmazásának és online értékesítésének tilalma a szabályozott területhez tartozik.
92.
E tekintetben, amint az e három kérdésre vonatkozó elemzésemből következik, sem az alapeljárásban szóban forgó termékek címkézésére vonatkozó követelmények, sem pedig az e követelmények megsértésével címkézett termék reklámozásának és online értékesítésének tilalma nem tartozik a 2000/31 irányelv értelmében vett szabályozott területhez. Így az említett kérdésekre adott válaszomnak elegendőnek kell lennie ahhoz, hogy eloszlassa az előterjesztő bíróság kétségeit. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre tehát nem szükséges válaszolni.
93.
A teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy ezt a kérdést úgy lehet érteni, hogy az nem a KTF‑nek az állítólag hibásan címkézett termékek forgalmazására vonatkozó kérelmeire vezethető vissza, hanem azon kérelmeire, amelyek szerint a Parfümerie Akzente bizonyos általános jellegű promóciós állításokat használt a honlapján. (
35
)
94.
E tekintetben megjegyzem, hogy az elsőfokú bíróság nem vizsgálta részletesen azt a kérdést, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd szabályok alkalmazandók‑e az állítólag hibásan címkézett termékek forgalmazására. Felmerült azonban az a kérdés a bíróságban, hogy e szabályok alkalmazandók‑e az általános jellegű promóciós állításokra, és lényegében úgy ítélte meg, hogy igen. (
36
)
95.
Ilyen körülmények között nem zárható ki, hogy a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését átültető svéd rendelkezéssel ellentétes a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó svéd szabályoknak ezen promóciós állításokra történő alkalmazása, és ezért arra keresi a választ, hogy ez az átültető rendelkezés összeegyeztethető‑e az uniós joggal.
96.
Mindazonáltal, még ha feltételezzük is, hogy az első kérdés fent kifejtett értelmezése megfelel az előterjesztő bíróság kétségeinek, egy ilyen jellegű kérdés nem derül ki egyértelműen az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, és mindenképpen nagyrészt hipotetikus és elvont marad.
97.
Ugyanis, bár az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésére vonatkozik, az előterjesztő bíróság nem jelöl meg egyetlen olyan potenciális korlátozást sem, amely az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabad nyújtását – amelynek biztosítására az uniós jog e rendelkezése irányul – érinti.
98.
Szintén ebben az összefüggésben, az első kérdés ezen értelmezése szerint az alapügy arra a kérdésre vonatkozik, hogy ahhoz, hogy a más tagállamból származó, információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtójával szemben szankciót lehessen kiszabni, szükséges‑e, hogy a rendeltetési tagállam által a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozóan előírt szabályok alkalmazandók legyenek e szolgáltatásra. Márpedig a 2000/31 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése inkább azokat az eseteket határozza meg, amelyekben ezen első tagállam szabályai nem alkalmazhatók az ilyen szolgáltatásra.
99.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság azt sugallja, hogy mivel a svéd szabályok nem alkalmazhatók, a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot megvalósító magatartás nem szankcionálható a svéd bíróságok előtti eljárásban. E bíróságok ugyanis nem alkalmazhatják a származási tagállam tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatra vonatkozó szabályait sem. (
37
) Mindazonáltal az előterjesztő bíróság nem tesz fel kérdést a 2005/29 irányelv és az ezen irányelvet átültető rendelkezések területi hatályára vonatkozóan, következésképpen nem ad lehetőséget a Bíróságnak arra, hogy megvizsgálja azt az előfeltevést, amely azon kétségek alapjául szolgál, amelyeket el kellene oszlatni ahhoz, hogy a bíróság az előtte folyamatban lévő jogvitát el tudja bírálni.
V. Végkövetkeztetés
100.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Svea Hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróságként eljáró stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) 2. cikkének h) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezés értelmében vett szabályozott terület nem foglalja magában az olyan termék reklámozásának és online értékesítésének a tilalmát, amelyet olyan követelmények megsértésével láttak el címkével, amelyek az ilyen termékekre abban a tagállamban alkalmazandók, amelynek területén az ezen online forgalmazási intézkedésekkel megcélzott fogyasztók találhatók, és amelyeket e tagállam az aeroszoladagolókra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1975. május 20‑i 75/324/EGK tanácsi irányelv 8. cikke (2) bekezdésének és a kozmetikai termékekről szóló, 2009. november 30‑i 1223/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 19. cikke (5) bekezdésének megfelelően állapított meg.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv („Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.).
(
3
)	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2005. L 149., 22. o.; a továbbiakban: a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv).
(
4
)	Az aeroszoladagolókra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1975. május 20‑i tanácsi irányelv (HL 1975. L 147., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 2. kötet, 192. o.).
(
5
)	A kozmetikai termékekről szóló, 2009. november 30‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 342., 59. o.; helyesbítések HL 2016. L 145., 49. o.; HL 2014. L 318., 34. o.).
(
6
)	Az anyagok és keverékek osztályozásáról, címkézéséről és csomagolásáról, a 67/548/EGK és az 1999/45/EK irányelv módosításáról és hatályon kívül helyezéséről, valamint az 1907/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2008. december 16‑i 1272/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 353., 1. o.; helyesbítés: HL 2011. L 16., 1. o.; HL 2016. L 349., 1. o; HL 2019. L 117., 8. o.).
(
7
)	A KTF keresetében hivatkozott promóciós állításokat a Parfümerie Akzente és a Bizottság észrevételei tartalmazzák. Ezekből kitűnik, hogy az állítások nem konkrét termékekre vonatkoznak, hanem például arra, hogy a Parfümerie Akzente egy „engedélyezett online kereskedő”, amely „eredeti, nem hibás és biztonságos termékeket”, vagy „a kozmetikai forgalmazók német szakmai szövetségének tagjai által gyártott termékeket” értékesít.
(
8
)	Lásd a 75/324 irányelv első preambulumbekezdését.
(
9
)	E melléklet 2.2. pontja szerint minden aeroszoladagolón vagy annak csomagolásán egyértelműen és jól olvasható módon fel kell tüntetni az aeroszoladagoló tűzveszélyességéhez kapcsolódó jellemzőire vonatkozó jelöléseket.
(
10
)	Kiemelés tőlem.
(
11
)	Lásd analógia útján: 2023. január 19‑iCIHEF és társai ítélet (C‑147/21, EU:C:2023:31), amely egy olyan másik uniós jogi szabályozásra vonatkozik, amely az 1223/2009 rendelettel csaknem azonos fogalmakkal állapítja meg, hogy a forgalomba hozatal kereskedelmi tevékenység során valamely biocid termék vagy kezelt árucikk rendelkezésre adása értékesítés vagy felhasználás céljából, függetlenül attól, hogy ez ellenérték fejében vagy térítésmentesen történik‑e. Ez az ítélet olyan nemzeti rendelkezésekre vonatkozott, amelyek megtiltanak bizonyos kereskedelmi gyakorlatokat, így az árengedményeket, a kedvezményeket, a visszatérítéseket, az eltérő általános és különös értékesítési feltételeket, valamint termékek ingyenes adását és bármely ezzel egyenértékű gyakorlatot.
(
12
)	Lásd: 2022. szeptember 15‑iFédération des entreprises de la beauté ítélet (C‑4/21, EU:C:2022:681, 33. pont).
(
13
)	Lásd az 1223/2009 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének f) pontját.
(
14
)	Lásd ebben az értelemben, élelmiszerekkel összefüggésben: 1995. október 12‑iPiageme és társai ítélet (C‑85/94, EU:C:1995:312, 23–25. pont).
(
15
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. december 17‑iA. M. (Kozmetikai termékek címkézése) ítélet (C‑667/19, EU:C:2020:1039, 33. pont).
(
16
)	Az 1223/2009 rendelet 20. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól: „A kozmetikai termékek címkézésekor, forgalmazásakor és reklámozásakor tilos az olyan megszövegezés, valamint az olyan elnevezések, védjegyek, képek és egyéb képi vagy más megjelölések használata, amelyek olyan tulajdonságok vagy funkciók meglétére utalnak, amelyekkel az adott termék nem rendelkezik”.
(
17
)	Lásd a kozmetikai termékekről tett állítások indokolására vonatkozó közös kritériumok megállapításáról szóló, 2013. július 10‑i 655/2013/EU bizottsági rendelet (HL 2013. L 190., 31. o.) mellékletének 6. pontját. Kétségtelen, hogy a 2020. december 17‑iA. M.(Kozmetikai termékek címkézése) ítéletben (C‑667/19, EU:C:2020:1039, 32. pont) a Bíróság kimondta, hogy az 1223/2009 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének f) pontjában említett információknak lehetővé kell tenniük a fogyasztó számára, hogy e termék használatáról és használati módjáról teljesebb körű információval rendelkezzen, és így „a terméket a tények teljes ismeretében […] válassza ki”. A Bíróság azonban ezt követően a termék használatára vonatkozó ezen információkat a fogyasztó megtévesztésének elkerülésével, illetve azzal kapcsolta össze, hogy a terméket az emberi egészség magas szintű védelmének biztosításában álló cél garantálása érdekében megfelelően használják.
(
18
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
19
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725, 22. pont).
(
20
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725, 28. pont).
(
21
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725, 29–31. pont).
(
22
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725, 45. és 46. pont).
(
23
)	2020. október 1‑jei ítélet (C‑649/18, a továbbiakban: A [Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése] ítélet, EU:C:2020:764).
(
24
)	A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet (55. pont).
(
25
)	A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet (56. pont).
(
26
)	A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet (57. pont).
(
27
)	A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet (58. pont).
(
28
)	A (Gyógyszerek reklámozása és online értékesítése) ítélet (59. pont).
(
29
)	Lásd a jelen indítvány 62. pontját.
(
30
)	Lásd a jelen indítvány 71–73. pontjait.
(
31
)	2010. december 2‑i Ker‑Optika ítélet (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
32
)	Lásd a jelen indítvány 52. pontját.
(
33
)	Lásd a jelen indítvány 62. pontját.
(
34
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. július 8‑iPharma Expressz ítélet (C‑178/20, EU:C:2021:551, 49. pont).
(
35
)	Az alapeljárásban szóban forgó állítások e két csoportját illetően lásd a jelen indítvány 44. pontját.
(
36
)	Lásd a jelen indítvány 33–35. pontját.
(
37
)	A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis megállapítja, hogy az alapügyben szóban forgó átültető rendelkezés azt jelenti, hogy azok a személyek, akik úgy vélik, hogy bizonyos online kereskedelmi gyakorlatok miatt sérelmet szenvednek, kötelesek a származási tagállam bíróságaihoz és más hatóságaihoz fordulni.