62003CC0409_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen ügy a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1987. november 27‑i 3665/87/EGK bizottsági rendelet(2) 13. cikkében előírt „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség” fogalmának az értelmezésére irányul.
2. A Bíróságnak arról a kérdésről kell határoznia, hogy a 64/433/EGK irányelvben(3) meghatározott különleges kényszervágással levágott állatokból származó, emberi fogyasztásra alkalmasnak minősített marhahús jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek tekinthető‑e, és alapot ad‑e az export-visszatérítésekre akkor is, ha a Közösségben csak a „helyi piacon” lehet kereskedelmi forgalomba hozni. A kérdést előterjesztő bíróság egyúttal azt is kérdezi, hogy a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma alkalmazásának feltétele‑e a szóban forgó termék átlagos minősége.
I – A jogi háttér
A – A közösségi jog
1. A marhahús piacának közös szervezése
3. A közös agrárpolitika (KAP) keretében a marhahús piaca – csakúgy, mint számos más mezőgazdasági terméké – közös szervezés alatt áll, amelynek elsődleges célja az EK 33. cikkben felsorolt célkitűzések megvalósítása, nevezetesen e termék piaci stabilitásának megteremtése és az ennek termelésében érdekelt mezőgazdasági népesség kiegyensúlyozott életszínvonalának biztosítása. Ennek érdekében a harmadik országokkal folytatott marhahús-kereskedelemben egységes rendszer került kialakításra, amelynek részét képezi az export-visszatérítések mechanizmusa is.
4. Az export-visszatérítések célja a marhahús világpiaci ára és e termék Közösségen belüli magasabb ára közötti különbség kiegyenlítése.(4) A kifizetéseket a közösségi költségvetés, pontosabban az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garancia Alap (EMOGA) finanszírozza. E visszatérítések összege valamely adott termék esetében a Közösség valamennyi termelője számára azonos, azonban a termék rendeltetési országának függvényében különböző lehet.(5) Az említett visszatérítések célja egyúttal a Közösség részvételének folyamatos biztosítása a marhahús nemzetközi kereskedelmében.(6)
2. Az export-visszatérítések alkalmazásának közös részletes szabályai
5. A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítések alkalmazásának közös részletes szabályait az Európai Közösségek Bizottsága állapította meg. E szabályozás gyakori módosítás tárgya volt. Az alapügy tényállása idején a 3665/87 rendelet volt hatályban.
6. A 3665/87 rendelet kilencedik preambulumbekezdése értelmében az export-visszatérítési rendszer keretében történő támogatás nyújtásához „a termékeknek olyan minőségűeknek kell lenniük, hogy azokat a Közösségben a szokásos feltételekkel lehessen értékesíteni”.
7. A jelen eljárás keretében előterjesztett értelmezési kérdés tárgyát képező 3665/87 rendelet 13. cikke így rendelkezik:
„Nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek nem megbízható és kifogástalan kereskedelmi minőségűek [helyes fordítás: egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek], valamint, ha az ilyen termékeket emberi fogyasztásra szánták, amennyiben jellemzőik vagy állapotuk rendeltetésszerű felhasználásukat kizárják vagy lényegesen korlátozzák.”
8. Az alapügy tényállásának megvalósulását követően a 3665/87 rendeletet hatályon kívül helyezte és annak helyébe lépett a 800/1999/EK rendelet(7), amelyre a kérdést előterjesztő bíróság és a felek is hivatkoznak. A 800/1999 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat mondja ki:
„Nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek a kiviteli nyilatkozat elfogadásának időpontjában nem megbízható és kifogástalan kereskedelmi minőségűek.
A termékek akkor tekinthetők az első albekezdésben megállapított követelménynek megfelelőnek, ha a Közösség területén a szokásos feltételek mellett hozhatók forgalomba a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alapján, valamint emberi fogyasztásra alkalmasak, és ilyen célú felhasználásukat jellemzőik vagy állapotuk nem zárja ki vagy lényegesen nem korlátozza.
A termékek első albekezdésben megállapított követelményeknek való megfelelőségét a Közösségben hatályos előírásoknak vagy gyakorlatnak megfelelően kell vizsgálni […]”
9. A 800/1999 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése foglalkozik az ugyanezen rendelet huszonnyolcadik preambulumbekezdésében kimondott céllal, amelynek értelmében „a termékeknek olyan minőségűeknek kell lenniük, hogy azokat a Közösségben a szokásos feltételekkel lehessen értékesíteni”.
10. Az alapügy tényállásának megvalósulását követően a közösségi jogrendszerben bekövetkezett, jelen eljárásra is hatást gyakorló változások között meg kell még említeni a 450/2000/EK rendeletet(8), amely kifejezetten a marhahúsexport-visszatérítésekre vonatkozik. E rendelet harmadik preambulumbekezdése megállapítja, hogy „a visszatérítést célszerű a Közösségen belül szabadon mozgó termékekre korlátozni”, 1. cikke pedig előírja, hogy a visszatérítésre azon termékek esetében nyílik lehetőség, amelyek rendelkeznek a 64/433 irányelv I. melléklet XI. fejezetében meghatározott állat-egészségügyi megjelöléssel.
3. A marhahús közösségen belüli kereskedelme során alkalmazott egészségügyi intézkedések
11. Bizonyos állatfajták, nevezetesen a szarvasmarhafélék húsának Közösségen belüli egységes piaca megteremtése érdekében ez utóbbi szervezet egységesítette a vágóhidakon, a húsüzemekben, valamint a raktározás és a szállítás során betartandó egészségügyi követelményeket.
12. Az alapeljárás szempontjából legfontosabb intézkedéseket a 64/433 irányelv tartalmazza. A „különleges kényszervágás” fogalma az említett irányelv 2. cikke n) pontjának a meghatározása értelmében „bármely, baleset, vagy súlyos élettani és funkcionális probléma miatt állatorvos által elrendelt vágás”. E rendelkezés azt is megállapítja, hogy a kényszervágásra a vágóhídon kívül is sor kerülhet, amennyiben az állatorvos megítélése szerint az állat szállítása lehetetlen, illetve annak szükségtelen szenvedését okozná.
13. A 64/433 irányelv 6. cikk (1) bekezdésének e) pontja értelmében a tagállamok biztosítják, hogy a különleges kényszervágással levágott állatok húsa emberi fogyasztásra csak a „helyi piacon” legyen engedélyezhető, és csakis akkor, ha megfelel az e rendeletben felsorolt feltételeknek. Ennek megfelelően az adott helyen az állatorvos jelenlétében levágott, elvéreztetett és esetlegesen kizsigerelt állatot a vágást elrendelő, közösségi szinten meghatározott elvek szerint kitöltött állatorvosi igazolás kíséretében rövid időn belül el kell szállítani az engedélyezett vágóhídra. A levágás után az állat testét a 64/433 irányelvben meghatározott követelmények betartásával hatósági állatorvosi vizsgálat alá kell vetni, amelyet szükség esetén bakteriológiai vizsgálat is kiegészíthet, hogy azután egészben vagy részben emberi fogyasztásra alkalmas minősítést kapjon. A „helyi piac” fogalma nincs meghatározva.
14. A 64/433 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében a húst olyan nemzeti bélyegzőnyomattal kell ellátni, amelyet nem lehet összetéveszteni a közösségi bélyegzőnyomattal.
B – A nemzeti jog
15. A Fleischhygienegesetz (német húshigiéniai törvény)(9) 13. cikke értelmében a különleges okból levágandó vagy kórokozók által megfertőzött állatokat csak „elkülönített vágóhidaknak” nevezett különleges vágóhidakon lehet levágni, és az így levágott állatokból származó húst csak az illetékes hatóságok által e célból külön engedélyezett és ellenőrzött, a fent említett vágóhidak értékesítési pontjain keresztül lehet élelmiszerként kereskedelmi forgalomba hozni. Az ilyen húst különleges módon felismerhetővé kell tenni.
16. A Fleischhygieneverordnung (német húshigiéniai rendelet)(10), amely a fent említett törvény gyakorlati végrehajtási eljárását határozza meg, előírja, hogy az elkülönített vágóhidakon előállított húst csak abban az esetben lehet kereskedelmi forgalomba hozni, ha olyan állatból származik, amelyet az azon elvégzett egészségügyi vizsgálat emberi fogyasztásra alkalmasnak minősített. E rendelet azt is előírja, hogy az ilyen húst kizárólag a végső fogyasztóknak lehet értékesíteni.
17. E rendelkezéseket a 64/433 irányelv átültetése céljából alkották.
II – Az alapeljárás tényállása
18. A Société d’Exportation des Produits Agricoles(11) 1997 novemberében kiviteli nyilatkozatot nyújtott be az illetékes német közigazgatási hatóságnál 222 doboz „elkülönített vágóhíd”-ról származó fagyasztott marhahúsra. A SEPA által exportált húst az illetékes állatorvos emberi fogyasztásra alkalmasnak minősítette.
19. Az illetékes közigazgatási hatóság, majd fellebbezés alapján a Finanzgericht (Németország) határozata szerint a SEPA nem vehetett igénybe e húsra export-visszatérítéseket, mivel a 3665/87 rendelet 13. cikke értelmében az nem volt jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű. A hatóságok e véleményüket azon körülményre alapozták, hogy a német jogszabályok értelmében a szóban forgó húst a Közösség egész területén egyáltalán nem, csak Németországban, és ott is számos korlátozással lehet értékesíteni.
20. A felperes a Finanzgericht határozata ellen fellebbezést nyújtott be a Bundesfinanzhofhoz (Németország).
III – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a Bundesfinanzhof
mindenekelőtt arra emlékeztet, hogy az emberi fogyasztásra szánt termékeknek nemcsak egészségügyileg megfelelő minőségűeknek, de egyúttal jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűeknek is kell lenniük. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma – a Bíróság ítélkezési gyakorlata(12) és a 3665/87 rendelet kilencedik preambulumbekezdése, valamint a 800/1999 rendelet 21. cikke értelmében – magában foglalja azt is, hogy a szóban forgó termék a Közösség területén a szokásos feltételek mellett, a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alatt hozható forgalomba. A kérdést előterjesztő bíróság ezt követően előadja, hogy a két alábbi kérdésre keres választ.
22. Először is, vitathatónak tartja azt a nézetet, amely szerint a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma kizárja alkalmazási köréből azon termékeket, amelyekre olyan különleges korlátozások vonatkoznak, mint például ellenőrzési intézkedések vagy az értékesítés bizonyos forgalmazási csatornákra történő korlátozása.
23. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a különleges okok alapján történt vágásból származó húsra vonatkozó közösségi jogi és német jogszabályi rendelkezéseknek nem célja az említett hús kereskedelmének megtiltása, azaz e jogszabályokból nem következik e hús exportjának tilalma, ha az egyébként emberi fogyasztásra alkalmas. Ilyen tilalom a 64/433 irányelv 6. cikkéből sem vezethető le, amelynek értelmében a különleges kényszervágással levágott állatok húsa emberi fogyasztásra csak a helyi piacon és a rendeletben felsorolt feltételeknek megfelelő esetekben engedélyezhető. Az említett irányelv ugyanis nem tekinti céljának a közösségi külkereskedelem szabályozását, és semmilyen érvvel sem támasztja alá a közösségen belüli kereskedelmi korlátozások harmadik országokra történő kiterjesztését.
24. A szóban forgó emberi fogyasztásra alkalmas húsnak az export-visszatérítésekre jogosult termékek köréből történő kizárása a Bíróság ítélkezési gyakorlatával is ellentétes lenne, amely szerint a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma az érintett áruk szabad kereskedelmének lehetőségével áll összefüggésben. Ugyanígy, az ezen az alapon történő kizárás a Közösség érdekével is ellentétes lenne, mivel e húst csak a közösségi piac egy részén lehetne forgalomba hozni.
25. Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság vitatja, hogy a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma bizonyos átlagos minőséget követel meg, és kizárja a gyengébb minőségű termékeket, amelyek ugyanakkor a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alatt értékesíthetők. Ezzel kapcsolatban arra emlékeztet, hogy az export-visszatérítésekre vonatkozó szabályozás elvileg egységes visszatérítési rátákat szab meg, amelyek függetlenek az áru minőségétől. A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal jelzi, hogy a Bíróság a fent hivatkozott Franciaország kontra Bizottság ítéletben nem ismerte el a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőséget rejtett hibát tartalmazó áru esetében, annak ellenére, hogy nem került előzetesen megállapításra, hogy e hiba megakadályozta az áru forgalomba hozatalát.
26. E meggondolások alapján a Bundesfinanzhof úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) A jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma révén a [3665/87] rendelet 13. cikke megköveteli‑e, hogy az érintett áruk előállítása és forgalomba hozatala csak olyan általánosan alkalmazandó jogi rendelkezéseknek legyen alávetve, amelyek valamennyi ilyen típusú árura alkalmazandók, következésképpen kizárja‑e az export-visszatérítés megadását olyan áruk vonatkozásában, amelyekre – különösen azok beszerzése, kezelése és forgalomba hozatala vonatkozásában – olyan különleges korlátozások vonatkoznak, mint például különleges állat-egészségügyi ellenőrzés lefolytatása vagy bizonyos forgalmazási csatornákra való korlátozás?
2) A jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma révén a [3665/87] rendelet 13. cikke az exportált áru átlagos minőségét követeli‑e meg, és így kizárja‑e az export-visszatérítés megadását olyan gyengébb minőségű áru vonatkozásában, amely ugyanakkor a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alatt a kereskedelmi forgalomban szokásosan részt vesz? Ugyanez áll‑e akkor is, ha az áru gyengébb minősége egyáltalán nem befolyásolja a kereskedelmi ügylet teljesítését?”
IV – Értékelés
A – Az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
27. Az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésében a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az emberi fogyasztásra alkalmas hús nem tekinthető a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek, és így az export-visszatérítésekre sem ad jogalapot, ha a Közösségben az emberi fogyasztás céljából történő forgalomba hozatala – annak alapján, hogy az a 64/433 irányelv értelmében elvégzett különleges kényszervágással levágott állatból származik – a helyi piacra korlátozódik.
28. A Bizottság úgy értékeli, hogy az ilyen hús nem tekinthető egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek, mivel emberi fogyasztásra a Közösségben csak a helyi piacon és az eredetét jelző különleges megjelöléssel engedélyezhető. Előadja, hogy ezt a korlátozást a magas higiéniai követelményszint indokolja. A Bizottság szerint ez a korlátozás az ilyen húsban fellelhető bizonytalansági tényezők miatt kerül alkalmazásra, amelynek az ellenállási képessége – a beszerzés körülményei okán – potenciálisan alacsonyabb lehet az átlagosnál. A közösségi jogalkotó e hús forgalmazását elővigyázatosságból korlátozta a helyi piacra, hogy így elkerülhető legyen annak nagy távolságokra szállítása és túlzottan hosszú idő után történő fogyasztása. A Bizottság kifejti, hogy habár a 64/433 irányelv 6. cikke – amely ugyan kizárólag a Közösségen belüli kereskedelemre vonatkozik – nem tiltja az ilyen hús kivitelét, mégis ellentmondásos lenne, ha az export-visszatérítések által elősegítené ennek harmadik országokba történő értékesítését.
29. A Bizottság tehát azt állítja, hogy az ilyen hús nem tekinthető a – fent említett Muras-ítélet indokolását alkalmazó – 3665/87 rendelet kilencedik preambulumbekezdése értelmében vett „szokásos feltételek” között forgalomba hozott húsnak. Megállapítja, hogy ebben a tekintetben a 800/1999 rendelet 21. cikke az export-visszatérítések megadásához szükséges feltételek módosítása nélkül egyszerűen átvette ezt a joggyakorlatot.
30. Habár a kérdést előterjesztő bíróság nem tett fel erre vonatkozó kérdést, a Bizottság a fentieken túlmenően kifejti, hogy a különleges kényszervágással levágott állatokból származó hús nem felel meg a 3665/87 rendelet 13. cikke által előírt második feltételnek sem, amelynek értelmében a szóban forgó emberi fogyasztásra szánt termék rendeltetésszerű felhasználása nem lehet kizárt vagy lényegesen korlátozott. Azt állítja, hogy az említett hús értékesítésének a helyi piacra történő korlátozása, valamint annak külön megjelölése az emberi fogyasztás céljából történő felhasználás szempontjából jelentős korlátozásnak számít.
31. A Hauptzollamt Hamburg-Jonas ugyanazt az álláspontot képviseli, mint a Bizottság, és a fentieken túlmenően azt állítja, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikke egyúttal a Közösség piacán található marhahús-feleslegek felszámolását is szolgálja. Véleménye szerint tehát nincs lehetőség export-visszatérítés megadására az olyan hús esetében, amely csak a helyi piacon értékesíthető.
32. Habár a Bizottság és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas által képviselt álláspont vonzónak tűnhet, a kérdés átgondolása után mégsem javasolhatjuk a Bíróság számára annak elfogadását. Miként a görög kormány és a SEPA, mi is úgy gondoljuk, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikke értelmében – a jelenlegi megfogalmazás alapján – nem zárható ki, hogy „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek” legyen tekinthető az olyan hús, amelynek a Közösségben az emberi fogyasztás céljából történő forgalomba hozatala a helyi piacra korlátozódik. Az elemzésünket közvetlenül megalapozó indokolás előtt szükségesnek tartjuk a Bírósághoz előterjesztett kérdés alapjául szolgáló előtétel bemutatását.
33. Először is, kétségtelen tény, hogy – miként azt a 3665/87 rendelet 13. cikke is megfogalmazza – csak az olyan termék után jár export-visszatérítés, amely egészségügyileg megfelelő minőségű, azaz amely emberi fogyasztásra alkalmas. Ami a jelen eset tárgyát képező húst illeti – amellyel kapcsolatban a SEPA kiviteli nyilatkozatot nyújtott be –, a kérdést előterjesztő bíróság által közölt adatokból világosan kitűnik, hogy azt az illetékes állatorvos emberi fogyasztásra alkalmasnak minősítette. Ezt az előtételt alátámasztja a vizsgált előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tartalma, ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság csak azt kérdezi, hogy az ilyen hús „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek” tekinthető‑e, ezáltal mintegy feltételezve, hogy az „egészségügyileg megfelelő minőségű”, aminek értelmében a 3665/87 rendeletnek megfelelően export-visszatérítések alapját is képezheti.
34. Azután, fontosnak tartjuk hangsúlyozni, hogy a különleges kényszervágással levágott állatokból származó hús csak a – hús emberi fogyasztásra alkalmassá minősítésének feltételeit valamennyi tagállam számára harmonizáló – 64/433 irányelv 6. cikk e) pontjában felsorolt feltételek teljesülése esetén tekinthető emberi fogyasztásra alkalmasnak. A közösségi jogalkotó a hús fogyasztói egészségre gyakorolt hatása szempontjából nem állapított meg alacsonyabb követelményszintet a helyi fogyasztók esetében, mint amilyet a Közösség egészének fogyasztói részére előírt. Ennek értelmében a 64/433 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének e) pontja megállapítja, hogy a különleges kényszervágással levágott állatokból származó húst emberi fogyasztásra alkalmasnak minősítő egészségügyi vizsgálatot az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdése A. pontjának d) alpontja szerint, azaz ugyanolyan feltételek mellett kell elvégezni, mint amilyenek a rendes körülmények között levágott állat esetében – melynek húsa az egész Közösségben forgalomba hozható –az engedélyezett vágóhídon vannak.
35. Miként a Bizottság észrevételeiben megállapítja, a szóban forgó hús – bár emberi fogyasztásra a Közösségben kizárólag a helyi piacon engedélyezhető – nem képvisel egészségügyileg alacsonyabb szintet mint az, amely rendes körülmények között, engedélyezett vágóhídon levágott állatból származik, és amely a 64/433 irányelv 3. cikke (1) bekezdése A. pontjának d) alpontja értelmében végzett vizsgálat eredményeként emberi fogyasztásra szintén alkalmasnak minősül, aminek alapján valamennyi tagállamban forgalomba is hozható.
36. Végül pedig, habár az egészségügyileg megfelelő minőség fogalma jogi fogalom, a kérdést előterjesztő bíróság által adott értékelés – amely szerint a szóban forgó hús egészségügyileg megfelelő minőségűnek tekinthető – mégiscsak az alapügy tényeinek értékelését jelenti, amelyet ennek a bíróságnak saját hatáskörben kell elvégeznie. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a nemzeti bíróságok és a Bíróság tevékenységének világos szétválasztását kimondó EK 234. cikk által szabályozott eljárásokban az alapügy tényeinek értékelése, amelyekre tekintettel a közösségi jogot értelmezni kell, a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik.(13) Ugyanígy, az illetékes nemzeti hatóságok illetve a kérdést előterjesztő bíróság önálló értékelése alapján kell eldönteni a jogvita tárgyát képező – a SEPA által Gabonba és a Comore-szigetekre exportált – hús fagyasztási eljárására vonatkozóan azt is, hogy a célországok piacára való érkezésig e fagyasztási eljárás képes‑e kizárni a hús minőségének esetleges romlásához vezető valamennyi olyan kockázatot, amely a húsban a vágási körülmények miatt keletkező bizonytalansági tényezők okán léphetnek fel.
37. Mindezek alapján úgy véljük, hogy az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést azon előtétel alapján kell vizsgálni, amelynek értelmében kétségtelenül bizonyított tény, hogy a szóban forgó hús emberi fogyasztásra alkalmas minősítést kapott, hogy emberi fogyasztás céljából valamely tagállam helyi piacán engedélyezhető, és hogy a kérdést előterjesztő bíróság is úgy vélekedett, hogy minősége egészségügyileg megfelelő, ami alapján harmadik országba kivihető, és a 3665/87 rendelet értelmében export-visszatérítésekre is alapot ad.
38. A jelen jogvita tehát úgy foglalható össze, hogy arra a kérdésre kell választ adni, hogy az ilyen hús a 3665/87 rendelet 13. cikke értelmében „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi” minőségűnek tekinthető‑e. Másként megfogalmazva, azt kell eldönteni, hogy e rendelkezés értelmében az a körülmény, hogy a szóban forgó hús emberi fogyasztás céljából történő forgalomba hozatala a Közösségen belül a helyi piacra korlátozott, illetve hogy e húst el kell látni az eredetét meghatározó megjelöléssel, elegendő‑e – miként azt a Bizottság és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas állítja – a „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi” minőség kizárásához.
39. Mindenekelőtt szükségesnek látszik annak leszögezése, hogy – miként azt a kérdést előterjesztő bíróság és az összes beavatkozó is jelezte – ez a kizárás nem alapulhat a 64/433 irányelv 6. cikke (1) bekezdése e) pontja rendelkezéseinek az alkalmazásán, amelyek értelmében a különleges kényszervágásból származó hús emberi fogyasztásra kizárólag a helyi piacon engedélyezhető, ugyanis az említett irányelvnek nem célja a friss hús Közösség és harmadik országok közötti kereskedelmének a harmonizálása. Ez a kizárás csak a 3665/87 rendelet 13. cikkének a rendelkezésein alapulhat. Így tehát – miként a görög kormány és a SEPA – mi is úgy gondoljuk, hogy a kérdéses cikk, jelenlegi megfogalmazása alapján, a jogbiztonság elvének sérelme nélkül nem ad módot a Bizottság és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas által adott értelmezés elfogadására.
40. Emlékeztetnünk kell arra, hogy ez az elv a közösségi jog egyik alapelve.(14) Azt tartalmazza, hogy a Közösségi jogszabályoknak a jogalanyok számára egyértelműeknek, alkalmazás szempontjából pedig előre kiszámíthatóaknak kell lenniük. A kialakult ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi szabályozás egyértelmű és előre kiszámítható mivolta kötelező jellegű, amelyet különösen szigorúan be kell tartani az olyan rendelkezés esetén – mint amilyen egyébként a jelen eset is –, amelynek pénzügyi kihatása is lehet.(15)
41. A Bíróság gyakran alkalmazta ezt az elvet a KAP területén az EMOGA számlaelszámolások alkalmával a Bizottság által hozott, a valamely tagállam által teljesített kifizetések átvállalását megtagadó határozatok ellen benyújtott keresetek kapcsán. Ilyen esetben a Bíróság a szóban forgó elvvel ellentétesnek minősítette a Bizottságnak azon határozatát, amely olyan rendelkezésen alapult, amely nem jutott időben az érdekeltek tudomására. Így például ítéletében kimondta, hogy ha valamely tagállam a halászati export-visszatérítések meghatározásának időpontjában még nem ismerte és nem is tudhatta előre a halászati kvótákra vonatkozó – a költségvetési évet követően és visszaható hatállyal kiadott – szabályozás tartalmát, akkor a Bizottság nem hivatkozhatott e kvóták betartásának elmulasztására az érintett visszatérítések EMOGA által történő kifizetése megtagadásának alátámasztása érdekében.(16) Ugyanígy, a borjúszületések támogatási rendszerének bevezetése kapcsán ítéletben mondta ki, hogy ha a Bizottság pénzügyi következményeket fűz a gazdasági szereplők által az ilyen támogatás igénylése céljából beadott kérelmek elbírálására nyitva álló ésszerű határidő nemzeti hatóságok által történő be nem tartásához, akkor e határidőről a megfelelő időben tájékoztatni kell valamennyi tagállamot.(17)
42. A Bíróság azt is kimondta ítéletében, hogy ezzel az elvvel ellentétben áll, ha valamely, a hatályos közösségi joganyag részét képező fogalom a benne szereplő szavak szokásos értelmétől eltérő módon, nem az elsődleges tartalma alapján kerül értelmezésre. Így például, a Dánia kontra Bizottság ügyben(18) az a kérdés merült fel, hogy miként kell értelmezni azt a szabályt, amely a marhahús-konzervekre vonatkozó export-visszatérítéseket – a belsőségek és a zsiradékok levonása után – az abban lévő hús arányában határozta meg. A Bíróság megállapította, hogy a „hús” és a „zsiradék” fogalmak közösségi jogi meghatározásának, valamint az alkalmazandó jogszabályból egyértelműen következő ellentétes meghatározásnak a hiányában a „hús” fogalma esetén a köznapi nyelv által használt jelentéstartalmat kell elfogadni.(19) Mindebből azt a következtetést vonta le, hogy e fogalom nem értelmezhető úgy, hogy kizárja az izomszövetekben lévő összes olyan zsiradékot, amelynek a húsról történő fizikai eltávolítása nem lehetséges, és amely szabad szemmel nem látható.(20) A Bíróság megállapította, hogy nem befolyásolhatja valamely rendelkezés értelmezését az a tény, hogy a tényállás idején hatályban lévő szóban forgó rendelkezés alkalmazási körét valamely később kiadott jogszabály megváltoztatta.(21)
43. Szintén a jogbiztonság elvének alkalmazására került sor a 859/89/EGK rendeletnek(22) a marhahús pályázati felhívás útján történő felvásárlási rendszeréről szóló 9. cikke esetében, amely (1) bekezdésében azt írja elő, hogy a „pályázónak” be kell tartania a szóban forgó felvásárlásra vonatkozó összes rendelkezést, (2) bekezdésében pedig azt, hogy az „érdekeltek” minden pályázati felhívásra csak egy pályázatot adhatnak be kategóriánként. A Bíróság ítéletében megállapította, hogy a jogbiztonság elve alapján e cikk szövegezése nem adhat alapot az olyan értelmezésnek, amely szerint az „érdekeltek” és a „pályázók” különböző jelentéstartalma okán ez utóbbiak csak egy ajánlatot adhatnának be minden pályázati felhívásra, ha ugyanazon csoportba tartoznak.(23) A Bíróság megállapította, hogy a fenti értelmezés elfogadása később kiadott olyan jogszabály visszaható hatályú alkalmazását jelentené, amely a pályázók egymás közötti kapcsolatára vonatkozó szabályokat vezetett be a közösségi jogrendszerbe.(24)
44. Ezen ítélkezési gyakorlat véleményünk szerint az alábbi indokok alapján alkalmazandó jelen ügyben.
45. A 3665/87 rendelet 13. cikkének szövegezése azt írja elő, hogy nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek nem egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, valamint ha az ilyen termékeket emberi fogyasztásra szánták, amennyiben jellemzőik vagy állapotuk rendeltetésszerű felhasználásukat kizárják vagy lényegesen korlátozzák.
46. A 3665/87 rendelet 13. cikke azt tehát nem írja elő, hogy az export-visszatérítések megadásának az a feltétele, hogy az érintett terméknek – azon túlmenően, hogy egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő és kereskedelmi minőségű – egyúttal a Közösség egészében emberi fogyasztás céljából is forgalomba hozhatónak kell lennie.(25)
47. Ugyanígy, véleményünk szerint nehezen lehet leszűrni e követelményt a „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi” kifejezésből. A „jogszabályi követelményeket kielégítő” és a „kereskedelmi” jelzők franciául ugyanebben a sorrendben azt jelentik, hogy „a törvénynek megfelel” és „a kereskedelmi forgalomra alkalmas”. A kereskedelmi kapcsolatokban alkalmazott „jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi mi nőség” kifejezés azt jelenti, hogy az értékesített dolog olyan minőséget képvisel, amelyet a törvény és a kereskedelmi szokások megkövetelnek.(26) E jelzők tehát – miként azt a SEPA is állítja – az érintett termékek belső jellemzőire utalnak, és nem határoznak meg semmiféle különleges, a forgalomba hozatal kiterjedésére vonatkozó feltételt. A 3665/87 rendelet e kifejezése többi nyelvi változatának a vizsgálata sem vezetett bennünket a fent említettektől eltérő eredményre.(27)
48. A Bizottsággal ellentétben azt sem gondoljuk, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott második feltételt – amelynek értelmében ha az érintett termékeket emberi fogyasztásra szánták, akkor azokat e rendeltetésszerű felhasználás szempontjából „jellemzőik vagy állapotuk nem zárhatja ki vagy lényegesen nem korlátozhatja” – szükségszerűen úgy kell értelmezni, hogy e termékek Közösségen belüli forgalmazásának a helyi piacra és az eredet megjelölésével történő korlátozása felhasználásuknak jelentős csökkenését vonná maga után. E feltétel ugyanis úgy is értelmezhető, hogy az nem a forgalomba hozatal földrajzi kiterjedésére, hanem kizárólag azon körülményekre vonatkozik, amelyek a termékek fogyasztását vagy az emberi fogyasztásra való felhasználását határozzák meg.
49. A 3665/87 rendelet kilencedik preambulumbekezdése – amely ugyan nem rendelkezik normatív erővel, de megfogalmazza azt a célt, amelyet a közösségi jogalkotó e rendelet 13. cikke révén meg kívánt valósítani, amelyet tehát az említett cikk értelmezése során figyelembe lehet venni – nem tartalmaz az eldöntendő kérdés szempontjából több lényegi elemet. Egyszerűen megállapítja, hogy „a termékeknek olyan minőségűeknek [kell lenniük], hogy azokat a Közösségben a szokásos feltételekkel lehessen értékesíteni”, anélkül hogy meghatározná, mit is jelent a „szokásos feltételek” fogalma.
50. A 3665/87 rendelet felépítésében és céljai között sem találunk olyan elemet, amely meggyőzne bennünket a Bizottság és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas által adott értelmezés megalapozottságáról. Ami az említett rendelet céljait illeti, kétségtelenül védhető lenne a beavatkozók által is képviselt azon álláspont, amely szerint, miután az export-visszatérítések finanszírozása a közösségi költségvetésből történik, azokat olyan termékekre kellene fordítani, amelyek „a leginkább érdemesek rá”, illetve amelyek a Közösség egész területén fenntartás nélkül forgalomba hozhatók. Ezen érvvel azonban ellentétben áll az a tény, hogy – mint ahogy a Bundesfinanzhof is megállapítja – a Közösség egész területén forgalomba hozható húsnak a helyi piacon fel kell vennie a harcot a különleges kényszervágással levágott állatokból származó hússal, ami alapján ez utóbbi harmadik országokba irányuló exportjának a támogatása alkalmas az export-visszatérítések rendszere által kitűzött cél, ti. a közösségi piac stabilizációjának a megvalósítására.
51. E megfontolások alapján úgy véljük tehát, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikke jelenlegi megfogalmazása alapján nem volt egyértelmű a gazdasági szereplők számára, hogy a húsra vonatkozó export-visszatérítések megadásának az a feltétele, hogy az az emberi fogyasztás céljából a Közösség egész területén forgalomba hozható legyen.
52. Ugyanezen elemek fényében azt sem hisszük, hogy a 800/1999 rendelet 21. cikkét – amennyiben ez a cikk kifejezetten azt írja elő, hogy azok a termékek tekinthetők egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek, amelyek „a Közösségben a szokásos feltételekkel értékesíthetők” – ebből a szempontból a 3665/87 rendelet 13. cikkének egyszerű magyarázataként kellene értékelni. Ha az említett 21. cikket úgy kell értelmezni – amiként azt a beavatkozók állítják, és mi is hajlamosak vagyunk gondolni –, hogy az kifejezetten azt írja elő, hogy az export-visszatérítésekre alapot adó termékeknek a Közösség egész területén forgalomba hozhatóknak kell lenniük, akkor véleményünk szerint ez a tény olyan feltételt vezetne be, amelyet a 3665/87 rendelet még nem tartalmazott. Ez az új feltétel pedig nem alkalmazható visszaható hatállyal a 800/1999 rendelet hatálybalépése előtt bekövetkezett tényekre.
53. A 3665/87 rendelet 13. cikkére vonatkozó elemzésünket – meglátásunk szerint – alátámasztja a marhahús export-visszatérítésekről szóló 450/2000 rendelet, amelynek harmadik preambulumbekezdése előírja, hogy „a visszatérítést célszerű a Közösségen belül szabadon mozgó termékekre korlátozni”, és amely 1. cikkében ennek megfelelően módosította a 2698/1999/EK rendeletet(28) . Az a körülmény, hogy – miként azt a Bizottság a tárgyalás során kifejtette – a korábbi jogszabályok és különösen a 800/99 rendelet 21. cikkéből adódó értelmezési különbségek következtében szükségessé vált a 450/2000 rendelet kiadása, még inkább bizonyítja, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikke nem fejezte ki elég világosan és egyértelműen az érintett jogalanyok számára azt, hogy az export-visszatérítések megadásának az a feltétele, hogy az érintett termékeknek az emberi fogyasztás céljából a Közösség egész területén forgalomba hozhatóknak kell lenniük.
54. Ezért úgy gondoljuk, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkének azon értelmezését kell elfogadnunk, amely leginkább megfelel a jogbiztonság elvének.
55. E megfontolások alapján azt javasoljuk a Bíróságnak, hogy az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ adja, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem zárja ki, hogy az emberi fogyasztásra alkalmas hús jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek legyen tekinthető, és így alapot adjon az export-visszatérítésekre, ha a Közösségben az emberi fogyasztás céljából történő forgalomba hozatala – azon tényre figyelemmel, hogy az a 64/433 irányelv értelmében elvégzett különleges kényszervágással levágott állatból származik – a helyi piacra korlátozott.
B – A második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
56. A második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy a 3665/87 rendelet értelmében az export-visszatérítések megadásának egyedüli feltétele‑e a szóban forgó hús export-visszatérítési kérelemben feltüntetett leírásnak megfelelő mivolta, vagy ezen túlmenően szükséges‑e még az említett hús szubjektív vagy kereskedelmi értelemben vett átlagos minősége is.
57. A kérdést előterjesztő bíróság tehát lényegében azt kérdezi, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy az exportált árunak átlagos minőségűnek kell lennie, és így az e minőségi szintet el nem érő áru esetében az export-visszatérítések megadása kizárt, annak ellenére, hogy a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alapján értékesíthető lenne.
58. Miként valamennyi beavatkozó, mi is úgy gondoljuk, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalma nem követeli meg, hogy az érintett termék kereskedelmi értelemben átlagos minőségű legyen. Amint a Bíróság a fent említett Muras-ügyben hozott ítéletében kimondta, az „egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség” a visszatérítés megadásának – az egyes termékek esetében a visszatérítendő összegeket meghatározó rendeletek által előírt fajta- és minőségi követelményektől független – általános és objektív feltétele.(29)
59. A 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott ugyanezen fogalom a vizsgált szempontból tehát nem fed másfajta tartalmat. Miként a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, e fogalom csak azt a feltételt támasztja, hogy az áru a szokásos kereskedelmi feltételek között, az export-visszatérítési kérelemben meghatározott leírás alatt kerüljön forgalomba. Nem követeli tehát meg, hogy az érintett áru – szubjektív vagy kereskedelmi értelemben – meghatározott minőségi szintet képviseljen. Ez az elemzés az export-visszatérítési rendszernek is megfelel, amely – a marhahús esetében ugyanúgy, mint általában – az áruk egységes visszatérítési rátáit a közös vámtarifa kialakítása érdekében az árukat osztályba soroló „kombinált nómenklatúrának” nevezett nómenklatúrában lévő osztályban vagy alosztályban való elhelyezkedésük alapján szabja meg.(30)
60. A kérdést előterjesztő bíróság által kifejezésre juttatott kételyekkel ellentétben úgy látjuk, hogy a Bíróság által a fent hivatkozott Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben elfogadott álláspont nem ellentétes ezzel az elemzéssel. A francia kormány ebben az ügyben vitatta a Bizottságnak a Bel sajtüzemek társaság által Szaúd-Arábiába exportált 76 500 kilogramm krémsajt EMOGÁ-ból történő finanszírozását kizáró határozatát. E kormány hangsúlyozta, hogy a szóban forgó sajt megérkezett a célországba, és az importáló csak a forgalomba hozatal után határozott úgy, hogy – a sajt-alapanyag szerkezetének a szokásos minőségi szabványhoz képest túlzottan lágy mivoltára hivatkozva – azt az értékesítésből kivonja.
61. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság határozata megalapozott volt, miután a szóban forgó termék már exportálása időpontjában rejtett hibás volt, azaz a 3665/87 rendelet 13. cikke értelmében nem minősült egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek.(31) Egyúttal azt is hozzáfűzte, hogy az ezzel ellentétes megoldás azt jelentené, hogy a megfelelő minőségű termék szállítására vonatkozó, a termelőt terhelő szerződéses kötelezettség elmulasztásából származó következményeket a társadalomnak kellene viselnie.
62. Ebben az esetben tehát az export-visszatérítések megadásának a megtagadását nem az a körülmény indokolta, hogy az érintett termék a rendes kereskedelmi minőségnél egyszerűen gyengébb minőségű volt, hanem az a tény, hogy már exportálása idején rejtett hibás volt, ami lehetetlenné tette rendeltetésének megfelelő használatát.
63. E megállapítások alapján azt javasoljuk, hogy a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem kívánja meg, hogy az exportált áru átlagos minőségű legyen, és így az e szintet el nem érő minőségű áru esetében az export-visszatérítések megadása kizárt legyen annak ellenére, hogy a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alapján az értékesíthető lenne.
V – Végkövetkeztetések
64. A megelőző megfontolások értelmében azt javasoljuk a Bíróságnak, hogy a következők szerint válaszoljon a Bundesfinanzhof által feltett kérdésekre:
“1) A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1987. november 27‑i 3665/87/EGK bizottsági rendelet 13. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem zárja ki, hogy az emberi fogyasztásra alkalmas hús jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek legyen tekinthető, és így alapot adjon az export-visszatérítésekre, ha a Közösségben az emberi fogyasztás céljából történő forgalomba hozatala – azon tényre figyelemmel, hogy az a friss hús Közösségen belüli kereskedelmét érintő egészségügyi problémákról szóló, legutóbb az 1995. június 22‑i 95/23/EK bizottsági irányelvvel módosított, 1964. június 26‑i 64/433 tanácsi irányelv értelmében elvégzett különleges kényszervágással levágott állatból származik – a helyi piacra korlátozott.
2) A 3665/87 rendelet 13. cikkében meghatározott »jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség« fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem követeli meg, hogy az exportáru átlagos minőségű legyen, így tehát nem zárja ki az e szintet el nem érő minőségű áru esetében az export-visszatérítések megadását, még ha a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alapján az értékesíthető is lenne.”
(1) .
(2)
– 	HL L 351., 1. o.
(3)
–	Az 1991. július 29‑i 91/497/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 268., 69. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 12. kötet, 72. o.) módosított és egységes szerkezetbe foglalt – mely a 64/433 irányelv hatályát kiterjesztette a friss hús kereskedelmére és piaci forgalomba hozatalára –, valamint az 1995. június 22‑i 95/23/EK tanácsi irányelvvel (HL L 243., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 224. o.) módosított, a friss hús Közösségen belüli kereskedelmét érintő egészségügyi problémákról szóló, 1964. június 26‑i tanácsi irányelv (HL 1964. 121., 2012. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 1. kötet, 34. o., a továbbiakban: 64/433 irányelv).
(4)
– 	A marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1968. június 27‑i 805/68/EGK tanácsi rendelet 18. cikke (HL L 148., 24. o.).
(5)
– 	Ugyanott.
(6)
– 	A 805/68 rendelet tizedik preambulumbekezdése.
(7)
– 	A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1999. április 15‑i 800/99/EK bizottsági rendelet (HL L 102., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 129. o.)
(8)
–	A marhahús export-visszatérítések meghatározásáról szóló 2698/1999/EK rendelet módosításáról szóló, 2000. február 28‑i bizottsági rendelet (HL L 55., 24. o.).
(9)
–	Az 1996. január 19‑i törvény (BGBl. 1996. I., 59. o.).
(10)
–	BGBl. 1997. I., 1138. o.
(11)
–	A továbbiakban: SEPA.
(12)
–	A kérdést előterjesztő bíróság a 12/73. sz. Muras-ügyben 1973. október 9‑én hozott ítéletre (EBHT 1973., 963. o.) és a C‑235/97. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1998. november 19‑én hozott ítéletre (EBHT 1998., I‑7555. o.) hivatkozik.
(13)
–	Lásd különösen a 36/79. sz., Denkavit Futtermittel ügyben 1979. november 15‑én hozott ítélet (EBHT 1979., 3439. o.) 12. pontját és a C‑326/00. sz. IKA‑ügyben 2003. február 25‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑1703. o.) 27. pontját.
(14)
–	Lásd különösen a C‑354/95. sz., National Farmers’ Union és társai ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑4559. o.) 57. pontját és a C‑177/96. sz., Banque Indosuez és társai ügyben 1997. október 16‑án hozott ítélet (EBHT 1997., I‑5659. o.) 27. pontját.
(15)
–	A 326/85. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 1987. december 15‑én hozott ítélet (EBHT 1987., 5091. o.) 24. pontja és a C‑30/89. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1990. március 13‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑691. o.) 23. pontja. Nem régi alkalmazás céljából lásd a C‑236/02. sz. Slob-ügyben 2004. február 12‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑1861. o.) 37. pontját.
(16)
–	A 237/86. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 1987. december 15‑én hozott ítélet (EBHT 1987., 5251. o.) 19. és 20. pontja.
(17)
–	A C‑10/88. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1990. március 27‑én hozott ítélet (EBHT 1990., I‑1229. o.).
(18)
–	A 349/85. sz. 1988. január 27‑én hozott ítélet (EBHT 1988., 169. o.).
(19)
–	9–13. pont.
(20)
–	14. pont.
(21)
–	15. pont.
(22)
–	A marhahús intervenciós intézkedéseinek végrehajtási eljárásairól szóló, 1989. március 29‑i bizottsági rendelet (HL L 91., 5. o.).
(23)
–	Lásd a C‑209/96. sz., Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben 1998. október 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1998., I‑5655. o.) 35. és 36. pontját.
(24)
–	Ugyanott, 37. pont.
(25)
–	A 3665/87 rendelet 13. cikkének a szövegezése tehát különbözik az egységáras rendszer alá tartozó termékek ágazatában az export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1967. december 21‑i 1041/67/EGK bizottsági rendelet (HL 1967. 314., 9. o.) 6. cikkének szövegezésétől, amely úgy rendelkezik, hogy „[v]isszatérítés csak olyan termékek után jár, amelyek a Közösségen belül szabadon forgalmazhatók, és egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek […]” (kiemelés tőlem). Ez alapján e 6. cikknek a fent hivatkozott Muras-ítéletben – amelyben megállapítást nyert, hogy amennyiben valamely termék „nem forgalmazható a közösségi területen” rendes körülmények között, akkor nem tesz eleget az export-visszatérítések alapjául szolgáló minőségi követelményeknek (12. pont) – adott értelmezését e kérdés szempontjából nem tartjuk alkalmazhatónak a 3665/87 rendelet 13. cikkére vonatkozóan.
(26)
–	Cornu, G.: Vocabulaire juridique, Presses universitaires de France, Paris, 1998. július, 508. o.
(27)
–	E kifejezés a következőképpen hangzik angol nyelven: „fair marketable quality”, német nyelven: „handelsüblisher Qualität”, olasz nyelven: „leale e mercantile”, spanyol nyelven: „cabal y comercial”, holland nyelven: „handelskwaliteit”.
(28)
–	A marhahús export-visszatérítések meghatározásáról szóló, 1999. december 17‑i bizottsági rendelet (HL L 326., 49. o.).
(29)
–	12. pont.
(30)
–	A marhahúsra vonatkozólag lásd a 805/68 rendeletet módosító 1987. december 22‑i 3905/87/EGK bizottsági rendeletet (HL L 370., 7. o.).
(31)
–	A fent hivatkozott Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 79. pontja.