62024CC0215
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
TAMARA ĆAPETA
prednesené 5. júna 2025 (
1
)
Vec C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX,
za účasti:
Ministério Público
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia, Portugalsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Zásada vzájomného uznávania rozsudkov v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody – Európsky zatykač – Postupy odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Podmienečné odloženie trestu odňatia slobody súdnymi orgánmi podľa vnútroštátneho práva vykonávajúceho štátu“
I. Úvod
1.
V priestore slobody, bezpečnosti a práva Únie môže osoba odsúdená na trest odňatia slobody v jednom členskom štáte vykonať tento trest v inom členskom štáte, najmä ak by to prospelo jej sociálnej náprave. (
2
)
2.
Prejednávaná vec sa týka osoby, ktorá bola odsúdená za trestný čin v Portugalsku, avšak v súčasnosti má bydlisko v Španielsku. Na základe rámcového rozhodnutia 2008/909/SVV (
3
) sa španielske orgány rozhodli uznať a vykonať trest odňatia slobody, ktorý uložil Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia, Portugalsko) (ďalej len „portugalský súd“).
3.
Juzgado Central de lo Penal n.° 1 de Madrid (Ústredný trestný súd č. 1 Madrid, Španielsko) (ďalej len „španielsky súd“) však zmenil uložený trest tak, že rozhodol o podmienečnom odložení trestu odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov, a to na skúšobnú dobu dvoch rokov.
4.
Portugalský súd sa pýta, či je takáto zmena podľa rámcového rozhodnutia 2008/909 prípustná.
5.
Podstatou sporu medzi účastníkmi konania je otázka, či rozhodnutie o podmienečnom odklade trestu možno považovať za súčasť vykonania rozsudku, ako to tvrdí španielska vláda, alebo či takýmto rozhodnutím dochádza k zmene povahy tohto rozsudku, čo tvrdia portugalská vláda a Európska komisia.
II. Skutkový stav vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
6.
Dňa 9. októbra 2018 bol YX v Portugalsku odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov za spáchanie trestného činu daňového podvodu, ktorý bol kvalifikovaný a sankcionovaný podľa Decreto‑Lei n.o 20‑A/90 (zákonný dekrét č. 20 A/90) z 15. januára 1990. Tento trest bol nahradený peňažným trestom vo výške 180 denných sadzieb. (
4
)
7.
YX však tento peňažný trest nezaplatil a nepreukázal, že za jeho nezaplatenie nenesie zodpovednosť. Z tohto dôvodu vnútroštátny súd v súlade s Código Penal (portugalský Trestný zákonník) (
5
) zrušil alternatívny trest a nariadil výkon trestu odňatia slobody. (
6
)
8.
Uvedený výkon trestu odňatia slobody však nebolo možné vykonať na území Portugalska, keďže odsúdeného YX sa nepodarilo vypátrať na účely doručenia zatykača v tomto členskom štáte. V dôsledku uvedeného bol na účely výkonu uloženého trestu vyhlásený za osobu na úteku.
9.
O niekoľko rokov neskôr sa zistilo, že YX sa nachádza v Španielsku. Príslušné portugalské orgány teda 22. februára 2022 vydali na základe rámcového rozhodnutia 2002/584/SVV (
7
) európsky zatykač (ďalej len „EZ“), ktorým požiadali o vydanie YX na účely výkonu šesťmesačného trestu odňatia slobody.
10.
V článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 sa stanovuje fakultatívny dôvod odmietnutia výkonu EZ, ak má požadovaná osoba legálny pobyt vo vykonávajúcom štáte a táto osoba si želá vykonať trest v tomto štáte. Opierajúc sa o tento dôvod, španielske orgány odmietli vykonať EZ a prevzali povinnosť uznať rozsudok portugalského súdu a vykonať ho v Španielsku.
11.
Dňa 11. októbra 2023 španielsky súd v súlade s článkom 80 španielskeho Código Penal (španielsky Trestný zákonník) (
8
) podmienečne odložil výkon trestu odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov, ktorý bol YX uložený za spáchanie predmetného trestného činu, na obdobie dvoch rokov a informoval o tomto rozhodnutí portugalské orgány.
12.
Ministério Público (portugalský prokurátor) nemohol súhlasiť s rozhodnutím španielskeho súdu o odklade výkonu trestu. Vec bola preto predložená Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia, Portugalsko), ktorý je v prejednávanej veci vnútroštátnym súdom. V rámci tohto konania portugalský prokurátor požiadal, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania.
13.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že súd vykonávajúceho štátu nemôže zmeniť rozhodnutie súdu štátu pôvodu tým, že nahradí rozhodnutie súdu, ktorý vydal rozsudok, svojím vlastným rozhodnutím. Vnútroštátny súd ďalej uvádza, že akceptovanie takejto zmeny trestu by bolo v rozpore so zásadami vzájomného uznávania a vzájomnej dôvery. Podľa názoru tohto súdu španielske justičné orgány tým, že odmietli vykonať európsky zatykač (EZ), vyhlásili, že sú ochotné prevziať vykonanie trestu v plnom rozsahu, a to bez možnosti zmeny výkonu trestu odňatia slobody na alternatívne opatrenie.
14.
Vnútroštátny súd sa tiež domnieva, že španielske justičné orgány mali v každom prípade vopred informovať štát pôvodu o možnosti podmienečného odkladu výkonu trestu, aby mal štát pôvodu možnosť reagovať.
15.
Za týchto okolností Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže sa vykonávajúci štát po odmietnutí výkonu [EZ] podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 z dôvodu miesta pobytu odsúdenej osoby a po uznaní odsudzujúceho rozsudku odvolávať na uplatnenie svojho vnútroštátneho práva a svojej právomoci ako vykonávajúceho štátu na účely odkladu skutočného výkonu trestu odňatia slobody uloženého štátom pôvodu, hoci sa už začalo konanie o výkone tohto rozsudku?
2.
Môže justičný orgán vykonávajúceho štátu zmeniť rozhodnutie justičného orgánu vydávajúceho štátu, ktoré nadobudlo právoplatnosť, v iných prípadoch, ako sú uvedené v článku 8 a článku 17 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/909?
3.
Má sa článok 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909 vykladať v tom zmysle, že vykonávajúcemu štátu umožňuje, pri uplatnení podmienok jeho vnútroštátneho práva, odložiť výkon skutočného trestu odňatia slobody, ak to príslušné orgány vydávajúceho štátu neurobili v súlade so svojím právom?
V prípade kladných odpovedí na predchádzajúce otázky:
4.
Nemali španielske justičné orgány (vykonávajúci štát) vzhľadom na ustanovenia článkov 12 a 13 a článku 17 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/909 vopred informovať vydávajúci štát o svojom stanovisku k možnosti odkladu výkonu trestu odňatia slobody, na ktorý bola vyžiadaná osoba odsúdená?“
16.
Španielska a portugalská vláda, ako aj Komisia predložili Súdnemu dvoru písomné pripomienky.
17.
Dňa 19. marca 2025 sa konalo pojednávanie, na ktorom tieto strany predložili ústne vyjadrenia.
III. Analýza
A.
Uvedenie do problematiky
18.
Členský štát môže odmietnuť vykonať EZ, pokiaľ ide o výkon trestu odňatia slobody, len vtedy, ak sa zaviaže vykonať trest tak, ako ho vydal súd štátu pôvodu.
19.
Ak vykonávajúci štát nemôže z akéhokoľvek dôvodu vykonať trest odňatia slobody, ako ho vydal súd štátu pôvodu, musí vykonať EZ. (
9
)
20.
Jediné výnimky, ktoré umožňujú vykonávajúcemu štátu odchýliť sa od rozsudku, ako ho vydal súd štátu pôvodu, sú stanovené v článku 8 ods. 2 a 3 rámcového rozhodnutia 2008/909. Tieto výnimky sa uplatňujú, ak je trest, ako bol vyhlásený štátom pôvodu, nezlučiteľný s právom vykonávajúceho štátu buď z dôvodu dĺžky jeho trvania, alebo jeho povahy. V takejto situácii musí upravený trest čo najvernejšie odrážať pôvodný trest v medziach, ktoré umožňuje právo vykonávajúceho štátu. (
10
)
21.
Preto sa rozhodovanie o vine a posudzovanie primeranosti trestu vykonáva v štáte pôvodu a vykonávajúci štát ho nemôže prehodnotiť. (
11
)
22.
Z tohto dôvodu sa Súdny dvor vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Ogňanov, domnieval, že článok 8 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa má vykladať prísne a že ponecháva vykonávajúcemu štátu len obmedzené možnosti zmeniť povahu alebo dĺžku trestu, ktorý vyhlásil súd štátu pôvodu. (
12
)
23.
Zatiaľ čo odsúdenie (t. j. určenie viny a rozhodnutie o primeranom treste) je vecou štátu pôvodu, výkon trestu je, ako sa uvádza v článku 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909, vecou vykonávajúceho štátu.
24.
Zásada vzájomného uznávania, ako je vyjadrená v rámcovom rozhodnutí 2008/909, sa preto uplatňuje dvoma spôsobmi: vykonávajúci štát je v zásade povinný uznať rozsudky súdov štátu pôvodu, zatiaľ čo štát pôvodu je v zásade povinný uznať pravidlá výkonu trestov, ktoré existujú vo vykonávajúcom štáte.
25.
Podstata prejednávanej veci spočíva v tom, že Španielske kráľovstvo považuje rozhodnutie o podmienečnom odložení výkonu trestu odňatia slobody za vec výkonu trestu, zatiaľ čo Portugalská republika, podporovaná Komisiou, považuje rozhodnutie o podmienečnom odložení výkonu trestu za súčasť odsúdenia.
26.
Odpoveď na otázku, či podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody predstavuje zmenu alebo výkon tohto trestu, ktorá je podstatou prvých troch prejudiciálnych otázok, závisí od výkladu rámcového rozhodnutia 2008/909, najmä jeho článkov 8 a 17. Tieto tri otázky preto budem analyzovať spoločne v časti C nižšie.
27.
Ak by podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody predstavoval zmenu povahy pôvodného výkonu trestu odňatia slobody, potom sa uplatní článok 8 rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý bráni vykonávajúcim španielskym orgánom prispôsobiť trest takým spôsobom, že by ho zmenili na podmienečne odložený výkon trestu odňatia slobody. Ak by však podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody predstavoval len spôsob výkonu tohto trestu, článok 8 rámcového rozhodnutia 2008/909 by sa neuplatnil. V takom prípade by vykonávajúci štát mohol skôr rozhodnúť o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody ako o súčasti výkonu trestu podľa článku 17 uvedeného právneho nástroja.
28.
Predtým, ako pristúpim k tejto analýze, sa budem v krátkosti zaoberať námietkou neprípustnosti, ktorú vznieslo Španielske kráľovstvo (časť B).
29.
Štvrtá otázka je podmienená kladnou odpoveďou na prvé tri otázky. Keďže navrhujem, aby Súdny dvor na tieto otázky odpovedal záporne, nie je potrebné odpovedať na štvrtú prejudiciálnu otázku.
B.
O prípustnosti
30.
Španielska vláda spochybnila prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Podľa jej názoru nie je možné zistiť, aké konanie prebieha pred vnútroštátnym súdom, ani z akého dôvodu sú odpovede Súdneho dvora relevantné pre hlavné konanie.
31.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že Súdny dvor môže odpovedať na otázky položené v rámci prejudiciálneho konania len vtedy, ak je odpoveď užitočná pre vnútroštátny súd pri rozhodovaní vo veci samej. (
13
)
32.
Súčasne je v súlade s ustálenou judikatúrou, že prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu práva Únie, ktoré predložia vnútroštátne súdy, požívajú domnienku relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o takejto otázke len vtedy, ak je zjavné, že výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s predmetom veci, o ktorej rozhoduje vnútroštátny súd. (
14
)
33.
V konaní upravenom rámcovým rozhodnutím 2008/909 musia orgány štátu pôvodu vyjadriť súhlas s výkonom trestu odňatia slobody vykonávajúcim štátom vydaním osvedčenia. (
15
) Takéto osvedčenie môže byť zrušené, kým sa výkon trestu vo vykonávajúcom štáte nezačal. (
16
)
34.
Aj keď teda vnútroštátny súd bohužiaľ v prejednávanej veci vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania neuviedol, aký je presne predmet konania, ktoré pred ním zahájil portugalský prokurátor, domnienka prípustnosti nebola vyvrátená. Odpoveď Súdneho dvora by mohla pomôcť vnútroštátnemu súdu rozhodnúť, či sa má osvedčenie vydať, alebo zrušiť (ak už bolo vydané). (
17
)
35.
Nie je teda zrejmé, že odpovede na prejudiciálne otázky nie sú potrebné na to, aby mohol vnútroštátny súd rozhodnúť v prejednávanej veci. Navrhujem teda, aby Súdny dvor na prejudiciálne otázky odpovedal.
C.
Podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody je zmenou takéhoto trestu
36.
Zastávam názor, že rozhodnutie o podmienečnom odklade trestu odňatia slobody mení povahu trestu.
37.
V tejto súvislosti sa preto prikláňam k argumentom portugalskej vlády a Komisie, ktoré uviedli, že výkon trestu odňatia slobody a podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody sú dva rôzne druhy trestov.
38.
Rozhodnutie o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody teda nie je vecou výkonu trestu, ale predstavuje zmenu povahy takéhoto trestu. Z tohto dôvodu nespadá do pôsobnosti článku 17 rámcového rozhodnutia 2008/909. Článok 8 tohto rámcového rozhodnutia teda bráni tomu, aby Španielske kráľovstvo odložilo výkon trestu odňatia slobody, ktorý uložil portugalský súd.
39.
Svoj názor zdôvodním analýzou znenia príslušných ustanovení rámcového rozhodnutia 2008/909, ako aj ich kontextu a účelu, pričom zároveň odpoviem na argumenty účastníkov tohto konania.
1. Argumenty založené na článku 8 rámcového rozhodnutia 2008/909
40.
Diskusia o „povahe“ trestu vyplýva z článku 8 rámcového rozhodnutia 2008/909. Podľa jeho prvého odseku je vykonávajúci štát v zásade povinný uznať a vykonať trest tak, ako ho vyhlásil súd štátu pôvodu. Vykonávajúci štát môže „prispôsobiť“ trest len vtedy, ak jeho právny systém nepozná tresty odňatia slobody s určitou dĺžkou trvania (článok 8 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2008/909), alebo s určitou povahou (článok 8 ods. 3 tohto rozhodnutia) (pozri bod 20 vyššie).
41.
Trest odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov španielske trestné právo v zásade uznáva. Preto podmienečný odklad, ktorý mení povahu takéhoto trestu, nemôže byť odôvodnený podľa článku 8 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/909.
42.
Okrem toho, ak vykonávajúci štát považuje za potrebné prispôsobiť trest, ako to umožňuje článok 8 rámcového rozhodnutia 2008/909, na základe jeho článku 12 ods. 1 musí o svojom rozhodnutí čo najrýchlejšie informovať štát pôvodu. Tým umožní štátu pôvodu rozhodnúť o vzatí osvedčenia späť, ak s takýmito úpravami nesúhlasí.
43.
V prejednávanej veci španielske orgány podľa článku 12 rámcového rozhodnutia 2008/909 neinformovali portugalské orgány, keďže sa nedomnievali, že došlo k zmene povahy uznaného trestu v zmysle článku 8 uvedeného rámcového rozhodnutia. Napriek tomu informovali portugalské orgány o tom, že výkon trestu odňatia slobody bol podmienečne odložený.
44.
Rozlišovanie medzi opatrením, ktoré predstavuje samotný trest, a opatrením týkajúcim sa výkonu trestu, nie je vždy jednoznačné. (
18
)
45.
V prejednávanej veci španielska vláda uvádza, že podmienečný odklad výkonu trestu nezmenil „povahu“ tohto trestu. Naďalej ide o trest odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov, a to aj napriek tomu, že jeho výkon bol odložený na skúšobnú dobu dvoch rokov.
46.
Podľa môjho názoru možno určitý návod na posúdenie, či sa „povaha“ trestu zmenila, nájsť v otázke, či bol zmenený aspekt trestu spočívajúci v tom, že daná osoba bola zbavená slobody. V tejto súvislosti je podľa mňa rozhodujúce, či je zbavenie slobody nevyhnutné ako pri výkone trestu odňatia slobody, alebo podmienené, ako pri podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody. Tento argument podporuje stanovisko portugalskej vlády a Komisie, podľa ktorého trest odňatia slobody a podmienečný trest odňatia slobody predstavujú tresty odlišnej povahy.
47.
V kontexte prejednávanej veci sa javí, že portugalský súd po tom, ako rozhodol o vine YX, považoval za primerané uložiť mu trest odňatia slobody. Ak by dospel k záveru, že tento výkon trestu odňatia slobody by mal byť odložený, mohol tento súd vyhlásiť podmienečný odklad trestu. (
19
) Vzájomné uznávanie, na ktorom je založená spolupráca v trestných veciach, vyžaduje, aby orgány vykonávajúceho štátu akceptovali rozhodnutie o vine a rozhodnutie o primeranom treste tak, ako o nich rozhodol súd štátu pôvodu.
48.
Z uvedeného vyplýva, že podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody, o ktorom rozhodol španielsky súd, zmenil povahu tohto trestu odňatia slobody, ktorý stanovil portugalský súd, ktorý podmienečný odklad výkonu trestu nepredpokladal. Keďže španielsky právny poriadok uznáva výkony trestov odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov, Španielske kráľovstvo ako vykonávajúci štát sa nemôže odvolávať na článok 8 ods. 2 ani na článok 8 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/909 na účely podmienečného odkladu takéhoto trestu.
2. Argumenty vyplývajúce z článku 17 rámcového rozhodnutia 2008/909
49.
Článok 17 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa týka výkonu trestu, ktorý sa v zásade riadi právom vykonávajúceho štátu. Odseky 3 a 4 tohto ustanovenia sa zaoberajú otázkou podmienečného prepustenia z výkonu trestu odňatia slobody.
50.
V tejto súvislosti španielska vláda tvrdila, že podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody je podobný ako predčasné alebo podmienečné prepustenie z väzenia. V oboch prípadoch sa výkon trestu odňatia slobody buď nevykoná vôbec, alebo len čiastočne. Takisto v oboch prípadoch je rozhodnutie o podmienečnom odklade alebo predčasnom prepustení úzko späté s osobnou situáciou a správaním odsúdenej osoby a možno ho vnímať ako prostriedok, ktorý prispieva k lepšej sociálnej náprave tejto osoby.
51.
Predčasné alebo podmienečné prepustenie sa podľa článku 17 rámcového rozhodnutia 2008/909 považuje za spôsob výkonu trestu odňatia slobody a podľa názoru španielskej vlády by sa vzhľadom na podobnosti mal rovnako posudzovať aj podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody.
52.
Hoci argument predložený španielskou vládou má určitú váhu, je zároveň zrejmé, že rámcové rozhodnutie 2008/909 sa v článku 17 zaoberá predčasným prepustením, ale nezmieňuje sa o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody.
53.
Dôvod, prečo toto rozhodnutie upravuje otázku predčasného prepustenia z väzenia, je pravdepodobne ten, že normotvorca si uvedomil výrazné rozdiely medzi pravidlami o predčasnom prepustení, ktoré existujú v jednotlivých členských štátoch. Zároveň predčasné prepustenie nevyhnutne nastáva až po začatí výkonu trestu odňatia slobody, a preto ho len ťažko možno považovať za niečo iné než za spôsob výkonu trestu. S cieľom reagovať na možné problémy, ktoré z toho môžu vyplynúť, článok 17 ods. 3 stanovuje povinnosť vykonávajúceho štátu informovať štát pôvodu o svojich pravidlách týkajúcich sa predčasného alebo podmienečného prepustenia a oprávňuje štát pôvodu na vzatie osvedčenia späť, ak nesúhlasí s politikou vykonávajúceho štátu v oblasti predčasného prepustenia. (
20
) Podľa článku 13 rámcového rozhodnutia 2008/909 takéto vzatie osvedčenia späť už nie je možné po tom, ako sa výkon trestu vo vykonávajúcom štáte začal. Bolo preto potrebné stanoviť legislatívne riešenie, ktoré by členskému štátu pôvodu umožnilo odmietnuť politiku predčasného prepustenia vykonávajúceho členského štátu pred začatím výkonu trestu v tomto štáte.
54.
Normotvorca Únie nestanovil takúto možnosť v prípade podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody.
55.
Podľa môjho názoru – a na rozdiel od tvrdenia španielskej vlády – legislatívne rozhodnutie riešiť v článku 17 problémy vyplývajúce z rozdielov v pravidlách o predčasnom prepustení, ale nie otázku podmienečného odkladu výkonu trestov odňatia slobody, predstavuje (jazykový) argument v prospech odmietnutia názoru, že podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody predstavuje spôsob výkonu trestu. Toto skôr poukazuje na záver, že normotvorca Únie nepovažoval podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody za spôsob výkonu trestu, ale za odlišný trest.
56.
Tento záver je podporený aj širším kontextom, do ktorého je rámcové rozhodnutie 2008/909 zasadené.
3. Argumenty vyplývajúce z kontextu
57.
V tom istom roku, v ktorom bolo prijaté rámcové rozhodnutie 2008/909, prijal legislatívny orgán Únie aj rámcové rozhodnutie 2008/947/SVV (
21
), ktoré sa vzťahuje na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami.
58.
Ako uviedla Komisia, tieto dve rámcové rozhodnutia majú odlišný rozsah pôsobnosti a navzájom sa vylučujú. Ak justičná spolupráca zahŕňa uznanie a výkon trestu odňatia slobody, uplatniteľné pravidlá sa nachádzajú v rámcovom rozhodnutí 2008/909. Ak justičná spolupráca zahŕňa uznanie a výkon podmienečného odkladu trestu odňatia slobody, tieto pravidlá sa nachádzajú v rámcovom rozhodnutí 2008/947.
59.
Tento legislatívny prístup naznačuje, že normotvorca Únie považuje podmienečné a nepodmienečné výkony trestov odňatia slobody za dva odlišné druhy trestov.
60.
V prejednávanej veci vykonávajúce orgány a orgány štátu pôvodu konali na základe rámcového rozhodnutia 2008/909.
4. Argumenty vychádzajúce z účelu rámcového rozhodnutia 2008/909
61.
Záver, že výkon trestu odňatia slobody nesmie byť vykonávajúcim štátom zmenený na podmienečne odložený výkon trestu odňatia slobody, je v súlade s účelom rámcového rozhodnutia 2008/909.
62.
Jedným z cieľov tohto nástroja je zabezpečiť uplatňovanie vzájomného uznávania rozsudkov v oblasti trestného práva. Ak členský štát na základe vzájomného uznávania akceptuje vykonanie rozsudku vydaného v inom členskom štáte a neuplatní niektorý z dôvodov nevykonania takéhoto rozsudku, výkon tohto rozsudku by mal – ako uviedla Komisia – predstavovať len pokračovanie konania, ako bolo vedené v štáte pôvodu. (
22
)
63.
Súhlasím. Skutočnosť, že výkon trestu odňatia slobody sa uskutoční v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom bol trest uložený, by nemala zmeniť výkon tohto trestu, rovnako ako by sa nezmenil rozsudok, ak by sa mal vykonať v inom regióne toho istého štátu a v právomoci iného súdu, ako je súd, ktorý trest vyhlásil. Aj keď sa niektoré pravidlá upravujúce výkon trestu môžu líšiť, samotný výkon trestu predstavuje len pokračovanie odsúdenia.
64.
V dôsledku uvedeného by zásada vzájomného uznávania, ako je zakotvená v rámcovom rozhodnutí 2008/909, mala v praxi viesť k automatickej spolupráci pri presadzovaní práva medzi členskými štátmi. Malo by to znamenať povinnosť vykonávajúceho štátu vykonať cudzí rozsudok bez toho, aby sa skúmalo, či by takýto rozsudok bol vydaný, ak by sa proces uskutočnil v súlade s vnútroštátnym právom vykonávajúceho štátu. (
23
)
65.
Posudzovanie zo strany vykonávajúceho štátu, či trest uložený v štáte pôvodu zodpovedá trestu, ktorý by bol uložený za ten istý trestný čin vo vykonávajúcom štáte, by sa preto malo považovať za odporujúce cieľom a duchu rámcového rozhodnutia 2008/909. (
24
)
66.
Ako vysvetlila španielska vláda, hoci k podmienečnému odkladu výkonu trestu odňatia slobody v Španielsku môže dôjsť v dvoch krokoch: i) vyhlásenie trestu odňatia slobody; ii) jeho podmienečný odklad – druhý krok zasahuje do posúdenia viny a primeranosti trestu, ktoré prináleží súdu štátu pôvodu.
67.
Z tohto dôvodu by vykonávajúcemu štátu nemalo byť dovolené rozhodnúť o podmienečnom odklade trestu odňatia slobody v prípade, ak súd štátu pôvodu takýto trest nevyhlásil.
5. Argumenty vychádzajúce z judikatúry
68.
Napokon sa musím zamyslieť nad tvrdeniami španielskej vlády, ktoré uviedla vo svojich písomných pripomienkach a ktoré boli potvrdené na pojednávaní, že rozsudky Ardic (
25
) a Minister for Justice and Equality (Zrušenie podmienečného odkladu) (
26
) podporujú jej názor, podľa ktorého rozhodnutie o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody predstavuje len spôsob výkonu tohto trestu, a nie jeho zmenu.
69.
Súdny dvor v týchto rozsudkoch konštatoval, že rozhodnutie o zrušení podmienečného odkladu výkonu skôr uloženého trestu odňatia slobody nemá vplyv na povahu alebo dĺžku trestu odňatia slobody uloženého skorším rozsudkom o právoplatnom odsúdení dotknutej osoby. (
27
)
70.
Portugalská vláda a Komisia sa domnievali, že tieto veci nie sú pre prejednávaný prípad relevantné, keďže sa týkali inej otázky. S takýmto názorom nemôžem súhlasiť. Aj keď sa v uvedených veciach od Súdneho dvora požadovalo, aby vyložil pojem „konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ podľa článku 4 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584, tieto dva prípady sa týkali rovnakej dilemy – či zrušenie podmienečného odkladu predstavuje súčasť odsúdenia, alebo skôr len výkon už stanoveného trestu. Na základe uvedeného považujem tieto veci za relevantné pre prejednávaný prípad.
71.
Napriek tomu sa domnievam, ako uviedla Komisia, že rozhodnutie o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody, o ktoré ide v prejednávanom prípade, a zrušenie podmienečného odkladu, o ktoré išlo vo vyššie uvedených veciach, majú odlišnú povahu. Zatiaľ čo rozhodovanie o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody je súčasťou trestného konania, ktoré zahŕňa rozhodovanie o vine a primeranom treste, zrušenie podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody predstavuje výkon podmienečného trestu odňatia slobody, ktorého podmienky boli určené už vo fáze odsúdenia.
72.
Z tohto dôvodu skutočnosť, že Súdny dvor považoval zrušenie podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody za spôsob výkonu trestu, nebráni záveru, že rozhodnutie o jeho podmienečnom odklade je naopak súčasťou odsúdenia.
6. Predbežný záver
73.
Na záver konštatujem, že podľa práva Únie sú podmienečný výkon trestu odňatia slobody a trest odňatia slobody bez podmienečného odkladu dva odlišné druhy trestov. Vykonávajúci štát preto nemôže podmienečne odložiť trest odňatia slobody ako spôsob výkonu trestu, ktorý sa zaviazal uznať. Takýto podmienečný odklad nie je otázkou výkonu v zmysle článku 17 rámcového rozhodnutia 2008/909. Takéto rozhodnutie skôr mení povahu trestu a je v zásade vylúčené článkom 8 rámcového rozhodnutia 2008/909.
74.
V tomto konkrétnom prípade, ak vykonávajúci štát nechce vykonať trest odňatia slobody, má možnosť vykonať EZ a odovzdať odsúdenú osobu štátu pôvodu, aby si odpykala uložený trest v tomto štáte.
75.
Po tom, ako vykonávajúci štát odmietol vykonať EZ podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 z dôvodu miesta pobytu odsúdenej osoby a po uznaní odsudzujúceho rozsudku, sa však tento vykonávajúci štát nemôže odvolávať na uplatnenie svojej vnútroštátnej právnej úpravy, aby odložil skutočný výkon trestu odňatia slobody, ktorý bol uložený vydávajúcim štátom.
76.
Tým, že španielsky súd rozhodol o podmienečnom odklade výkonu trestu odňatia slobody, ktorý portugalský súd určil ako primeraný za daňový trestný čin, ktorý spáchal YX, španielsky súd nezačal výkon trestu, ale trest zmenil v rozpore s článkom 8 rámcového rozhodnutia 2008/909. Keďže výkon trestu sa ešte nezačal, portugalské orgány môžu rozhodnúť o tom, že osvedčenie vezmú späť.
IV. Návrh
77.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré predložil Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia, Portugalsko), takto:
1.
Články 8 a 17 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909 z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody na účely ich výkonu v Európskej únii,
sa majú vykladať tak, že:
po odmietnutí vykonať európsky zatykač podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi z dôvodu miesta pobytu odsúdenej osoby a po uznaní odsudzujúceho rozsudku, sa vykonávajúci štát nemôže odvolávať na uplatnenie svojho vnútroštátneho práva na účely odkladu výkonu skutočného trestu odňatia slobody uloženého vydávajúcim štátom,
justičný orgán vykonávajúceho štátu môže zmeniť rozhodnutie justičného orgánu vydávajúceho štátu, ak toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť len v prípadoch stanovených v článku 8 ods. 2 a 3 rámcového rozhodnutia 2008/909. V tejto súvislosti môže vykonávajúci štát nahradiť trest iným trestom odlišnej povahy len v tom prípade, ak jeho právny systém neuznáva trest takejto povahy, ako bol pôvodne uložený súdom vydávajúceho členského štátu.
2.
Článok 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909
sa má vykladať v tom zmysle, že vykonávajúcemu štátu neumožňuje odložiť výkon skutočného trestu odňatia slobody tým, že uplatní podmienky svojho vnútroštátneho práva, ak to v súlade so svojím právom neurobili príslušné orgány vydávajúceho štátu.
3.
Vzhľadom na odpovede poskytnuté na predchádzajúce otázky nie je potrebné odpovedať na štvrtú prejudiciálnu otázku.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
2
)	Pozri napríklad rozsudok z 11. marca 2020, SF [Európsky zatykač – Záruka vrátenia do vykonávajúceho štátu (C‑314/18, EU:C:2020:191‚ bod 51)].
(
3
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2008/909“).
(
4
)	Takéto nahradenie trestu odňatia slobody peňažným trestom je možné, ako je vysvetlené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, na základe článku 45 portugalského Trestného zákonníka.
(
5
)	V tejto súvislosti sa v návrhu na začatie prejudiciálneho konania odkazuje na článok 45 ods. 2 a článok 49 ods. 3 portugalského Trestného zákonníka.
(
6
)	Portugalská vláda na pojednávaní dodatočne vysvetlila, že v takejto situácii nemal portugalský sudca inú možnosť, než obnoviť pôvodný trest odňatia slobody. Ako bolo vysvetlené, v danom štádiu už nebolo možné rozhodnúť o podmienečnom odklade tohto trestu.
(
7
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 1) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“).
(
8
)	Toto ustanovenie umožňuje súdom uložiť podmienečný odklad od dvoch do piatich rokov v prípade trestu odňatia slobody kratšieho ako dva roky.
(
9
)	Pozri rozsudok z 29. júna 2017, Popławski (C-579/15, EU:C:2017:503, body 22 až 24).
(
10
)	Pokiaľ by teda bola nezlučiteľnosť spôsobená dĺžkou trvania trestu, upravený trest nesmie ísť pod maximálnu sadzbu stanovenú pre podobné trestné činy podľa vnútroštátneho práva vykonávajúceho štátu (článok 8 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2008/909). Pokiaľ nezlučiteľnosť existuje z dôvodu povahy trestu, upravený trest alebo takéto opatrenie musia čo najviac zodpovedať trestu uloženému štátom pôvodu, a preto sa trest nesmie zmeniť na peňažný trest (článok 8 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/909).
(
11
)	Súdny dvor vysvetlil pojem súdne konanie, ktoré vedie k vydaniu rozhodnutia na účely článku 4 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584, a rozhodol, že pojem „rozhodnutie“, ktorý je v ňom uvedený, sa vzťahuje na súdne rozhodnutie, ktorým bolo po skutkovom a právnom preskúmaní veci právoplatne rozhodnuté o vine dotknutej osoby a prípadne o treste odňatia slobody, ktorý jej je uložený. Pozri rozsudok z 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, bod 67).
(
12
)	Pozri rozsudok z 8. novembra 2016 (C‑554/14, EU:C:2016:835, bod 36). Súdny dvor potvrdil takýto záver vo veci, ktorá vznikla v podobnom kontexte v súvislosti s uplatnením článku 5 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, a nie jeho článku 4 ods. 1, v rozsudku z 11. marca 2020, SF (Európsky zatykač – Záruka vrátenia do vykonávajúceho štátu) (C‑314/18, EU:C:2020:191; bod 65). Pozri tiež rozsudok z 15. apríla 2021, AV (Súhrnný trest) (C 221/19, EU:C:2021:278, bod 35).
(
13
)	Pozri rozsudok z 11. septembra 2008, CEPSA (C‑279/06, EU:C:2008:485, bod 31 a citovaná judikatúra).
(
14
)	Pozri napríklad rozsudok zo 16. decembra 2021, AB a i. (Zrušenie amnestie) (C‑203/20, EU:C:2021:1016, bod 46); rozsudok z 8. apríla 2025, Európska prokuratúra (Súdne preskúmanie procesných úkonov) (C‑292/23, EU:C:2025:255, bod 36).
(
15
)	Pozri článok 4 a prílohu I k rámcovému rozhodnutiu 2008/909.
(
16
)	Článok 13 rámcového rozhodnutia 2008/909.
(
17
)	Nejasným aspektom v prejednávanej veci je, či orgány štátu pôvodu už vydali osvedčenie.
(
18
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 3. apríla 2025, MA (C‑743/24, EU:C:2025:230, bod 26) (Alchaster II). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Richard de la Tour vo veci SH (C‑798/23, EU:C:2025:265, bod 68), v ktorých odkazuje na rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva (ESĽP) v rozsudku z 10. novembra 2022, Kupinskyy v. Ukrajina (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, bod 49 a citovaná judikatúra).
(
19
)	Napriek tomu sa zdá, že po opätovnom uložení trestu odňatia slobody namiesto alternatívne uloženého peňažného trestu, ktorý nebol zaplatený, bol portugalský súd podľa práva zbavený možnosti rozhodnúť o podmienečnom odklade výkonu pôvodného trestu odňatia slobody (pozri bod 7 a poznámku pod čiarou 6 vyššie).
(
20
)	To znamená, že normotvorca Únie uznal, že štát pôvodu môže odmietnuť výkon trestu vyhláseného jeho súdom v inom členskom štáte, ak by to malo za následok predčasné prepustenie z väzenia, než aké stanovuje rozsudok a právne predpisy upravujúce predčasné prepustenie v štáte pôvodu.
(
21
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami (Ú. v. EÚ L 337, 2008, s. 102) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2008/947“).
(
22
)	Komisia takúto požiadavku označila ako zásadu nepretržitého výkonu.
(
23
)	Pozri v tejto súvislosti MITSILEGAS, V.: EU Criminal Law after Lisbon – Rights, Trust and the Transformation of Justice in Europe. Hart Publishing Ltd, 2016, s. 128; SCHIFF BERMAN, P.: Global Legal Pluralism. A Jurisprudence of Law Beyond Borders. Cambridge University Press, 2012, s. 16.
(
24
)	V tejto súvislosti pozri Správu Komisie Európskemu parlamentu a Rade o implementácii rámcových rozhodnutí 2008/909/SVV, 2008/947/SVV a 2009/829/SVV o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na probačné rozhodnutia a alternatívne sankcie a na rozhodnutia o opatreniach dohľadu ako alternatíve väzby v členských štátoch [COM(2014) 57 final, s. 8].
(
25
)	Rozsudok z 22. decembra 2017 (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
26
)	Rozsudok z 23. marca 2023 (C‑514/21 a C‑515/21, EU:C:2023:235).
(
27
)	Rozsudok z 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, bod 78). Súdny dvor toto stanovisko potvrdil v rozsudku z 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Zrušenie podmienečného odkladu) (C‑514/21 a C‑515/21, EU:C:2023:235, bod 53).