62004CJ0142_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑142/04,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Symvoulio tis Epikrateias (Grécko) z 30. decembra 2003 a doručený Súdnemu dvoru 17. marca 2004, ktorý súvisí s konaním:
Maria Aslanidou
proti
Ypourgos Ygeias & Pronoias,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia N. Colneric a K. Schiemann (spravodajca),
generálny advokát: L. A. Geelhoed,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– pani Aslanidou, v zastúpení: A. I. Vagias, dikigoros,
– grécka vláda, v zastúpení: E. Skandalou, splnomocnená zástupkyňa,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Patakia a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka podmienok, za ktorých sa môže držiteľ diplomu patriaceho do pôsobnosti smernice Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992 o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelania a prípravy, ktorou sa dopĺňa smernica 89/48/EHS (Ú. v. ES L 209, s. 25; Mim. vyd. 05/002, s. 47) odvolať na niektoré ustanovenia smernice, ak táto smernica nebola prebratá do vnútroštátneho poriadku a lehota na jej prebratie uplynula. Subsidiárne sa návrh týka výkladu článkov 48 a 52 Zmluvy ES (zmenené, teraz články 39 ES a 43 ES).
2. Návrh veľmi podobný návrhu, o ktorom sa rozhodlo rozsudkom Peros (C‑141/04, Zb. s. I‑7163) vyhláseným v ten istý deň ako tento rozsudok, bol podaný v súvislosti so sporom medzi pani Aslanidou a Ypourgos Ygeias & Pronoias (ministerstvo zdravotníctva a sociálnej starostlivosti) v súvislosti s tým, že toto ministerstvo zamietlo žiadosť pani Aslanidou o povolenie vykonávať povolanie terapeuta chorôb z povolania v Grécku. Žalobkyňa podala svoju žiadosť na základe oprávnenia na vykonávanie tohto povolania v Nemecku.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
3. Smernica 92/51 zriaďuje všeobecný doplňujúci systém uznávania odborného vzdelávania týkajúci sa stupňov vzdelania, ktoré neupravoval pôvodný všeobecný systém zriadený smernicou Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov (Ú. v. ES L 19, 1989, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337), keďže jeho uplatnenie sa vzťahuje iba na postredoškolské vzdelanie.
4. Podľa piateho odôvodnenia smernice 92/51 tento doplňujúci všeobecný systém je založený na rovnakých zásadách a obsahuje mutatis mutandis
rovnaké pravidlá ako pôvodný všeobecný systém.
5. Podľa článku 1 smernice 92/51 doklad, ktorý dokazuje, že jeho držiteľ úspešne ukončil jeden zo študijných odborov uvedených v prílohe C, sa považuje za diplom v zmysle tejto smernice za predpokladu, že:
– bol udelený príslušným orgánom v členskom štáte,
– priznáva rovnaké práva na začatie a vykonávanie regulovaného povolania v tomto členskom štáte a
– odborné vzdelávanie potvrdené týmto dokladom sa uskutočnilo v prevažujúcej miere v Spoločenstve.
6. Jedným zo študijných odborov uvedených v prílohe C smernice 92/51 v znení platnom na skutkové okolnosti vo veci samej, to znamená predtým, ako bola zmenená a doplnená rozhodnutím Komisie 2004/108/ES z 28. januára 2004 (Ú. v. ES L 32, s. 15; Mim. vyd. 05/005, s. 7), je odborná príprava na povolanie terapeuta chorôb z povolania [„Beschäftigungs- und Arbeitstherapeut(in)“] uvedená v tretej zarážke bode 1 nazvanom „Zdravotnícke odbory a odbory starostlivosti o dieťa“.
7. Článok 3 prvý odsek písm. a) smernice 92/51 stanovuje:
„Bez toho, aby bola dotknutá smernica 89/48/EHS tam, kde je v hostiteľskom členskom štáte vykonávanie regulovaného povolania podmienené vlastníctvom diplomu, ako je to uvedené v tejto smernici…, nesmie príslušný orgán na základe nedostatočných kvalifikácií [neprimeranej kvalifikácie – neoficiálny preklad ] odmietnuť povolenie štátnemu príslušníkovi členského štátu na výkon tohto povolania [schváliť štátnemu príslušníkovi členského štátu začať alebo vykonávať – neoficiálny preklad ] za rovnakých podmienok, ktoré platia pre vlastných štátnych príslušníkov:
a) ak je žiadateľ držiteľom diplomu, ako je to definované v tejto smernici…, vyžadovaného v inom členskom štáte na vykonávanie daného povolania na jeho území, pričom bol tento diplom udelený v členskom štáte…“
8. Napriek článku 3 tejto smernice článok 4 umožňuje hostiteľskému členskému štátu za určených podmienok požadovať od uchádzača, aby preukázal, že vykonal odbornú prax v stanovenej dĺžke, že sa podrobil adaptačnému obdobiu nepresahujúcemu tri roky alebo skúške spôsobilosti (ďalej len „kompenzačné opatrenia“). Uvedený článok stanovuje určité pravidlá a podmienky vzťahujúce sa na kompenzačné opatrenia, ktoré možno vyžadovať.
9. Článok 10 smernice 92/51 obsahuje jednak výpočet dôkazov, ktoré môže požadovať príslušný orgán hostiteľského štátu, týkajúcich sa dobrého mena alebo povesti, vyhlásenia konkurzu alebo zdravotného stavu a jednak určité ustanovenia týkajúce sa čestného vyhlásenia alebo slávnostného vyhlásenia, ktoré sa môžu žiadať od cudzieho štátneho príslušníka.
10. Podľa článku 13 ods. 1 smernice 92/51 členské štáty určia v lehote stanovenej v článku 17, teda pred 18. júnom 1994, príslušné orgány, ktoré sú splnomocnené prijímať žiadosti, ako aj robiť rozhodnutia uvedené v tejto smernici a informujú o nich ostatné členské štáty a Komisiu Európskych spoločenstiev.
Vnútroštátna právna úprava
11. Povolanie terapeuta chorôb z povolania je v Grécku upravené prezidentským dekrétom č. 83/1989 nazvaným „Profesijné práva držiteľov diplomov v odboroch:… c) Terapia chorôb z povolania v technických vzdelávacích zariadeniach (TEI)“ (FEK A’ 37).
12. Podľa článku 3 ods. 4 výkon tohto povolania podlieha povoleniu vydanému ministerstvom zdravotníctva a sociálnej starostlivosti a sociálneho zabezpečenia (ďalej len „ministerstvo zdravotníctva“).
13. V čase, keď pani Aslanidou podala svoju žiadosť, vyhláška ministra zdravotníctva a sociálnej starostlivosti č. A4b/251 z 23. januára 1990 (FEK B’ 94) požadovala, aby žiadosti o povolenia na výkon povolania terapeuta chorôb z povolania obsahovali v prílohe kópiu diplomu a „v prípade držiteľov zahraničných diplomov rozhodnutie o uznaní rovnocennosti diplomu vydané ministrom školstva a kultov“.
14. Zákonom č. 1404/1983 z 22./24. novembra 1983 (FEK A’ 173) v znení platnom v čase, keď nastali skutkové okolnosti vnútroštátneho sporu, bola zriadená štátna inštitúcia nazvaná „Inštitút technického vzdelávania“ (ďalej len „ITV“) podliehajúca ministerstvu školstva a kultov a fungujúca ako jej poradný orgán pre pedagogické a vedecké otázky súvisiace s vyšším stupňom technického vzdelávania.
15. Podľa článku 14 II ods. 2 zákona č. 1404/1983 nahradeného článkom 71 ods. 5 zákona č. 1566/1985 z 30. septembra 1985 (FEK A’ 167), úlohou ITV bolo najmä vyjadriť sa k rovnocennosti zahraničných škôl alebo vzdelávacích zariadení vyššieho stupňa neuniverzitnej povahy a k dokladom o štúdiu, ktoré vydávajú, vo vzťahu ku gréckym technickým vzdelávacím zariadeniam a dokladom, ktoré tieto zariadenia vydávajú.
16. Článok 2 prezidentského dekrétu č. 567/1984 z 3. augusta/17. decembra 1984 (FEK A’ 204) o činnosti ITV ustanovil zriadenie v rámci ITV vedeckej rady, ďalej ustanovil, že „rovnocennosť dokladu o štúdiu alebo školy sa uznáva aktom vedeckej rady, ktorého zhrnutie oznámi predseda vedeckej rady dotknutej osobe. Toto oznámenie predstavuje dôkaz o rovnocennosti dokladu o štúdiu“.
17. Po tom, ako nastali skutkové okolnosti sporu vo veci samej, prebral túto smernicu do gréckeho právneho poriadku prezidentský dekrét č. 231/1998 z 29. júla 1998 (FEK A’ 178).
18. Uvedený dekrét v článku 14 priznal výlučnú právomoc rade poverenej uznávaním rovnocennosti diplomov o odbornom vzdelaní alebo príprave (Symvoulio Epangelmatikis Anagnorisis Titlon Ekpaidefsis kai Katartisis), štátnemu orgánu ad hoc, uznať držiteľovi diplomu, ktorý patrí do pôsobnosti smernice, právo vykonávať v Grécku uvedené regulované povolanie. Tento orgán je teda jediným orgánom príslušným v tejto oblasti a jeho stanovisko zaväzuje ministerstvo príslušné na vydanie povolenia na výkon povolania.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
19. Pani Aslanidou, grécka štátna príslušníčka, ukončila trojročné štúdium úspešným absolvovaním štátnej skúšky predpísanej pre terapeutov chorôb z povolania („Zeugnis über die Staatliche Prüfung für Beschäftigungs- und Arbeitstherapeuten“) na akreditovanej škole terapeutov chorôb z povolania v Štutgarte (Nemecko), vďaka čomu mohla začať vykonávať povolanie terapeuta chorôb z povolania v Nemecku.
20. Pani Aslanidou podala 1. septembra 1997 na základe smernice 89/48 žiadosť o povolenie vykonávať toto povolanie v Grécku na riaditeľstvo zdravotníctva prefektúry v Solúne. Jej žiadosť bola postúpená ministerstvu zdravotníctva, aby preverilo, či sú splnené podmienky požadované radou poverenou uznávaním odborných dokladov terapeutov chorôb z povolania (Symvoulio Anagnorisis Epaggelmatikon Titlon Ergotherapeuton, ďalej len „SAETE“).
21. SAETE prerušila konanie a opýtala sa ITV, či škola, ktorú vyštudovala pani Aslanidou v Nemecku, „zodpovedá tomu, čo sa považuje za vzdelávacie zariadenie vyššieho stupňa v Grécku“. Na základe odpovede ITV, že diplom žalobkyne nie je rovnocenný s dokladom o štúdiu vydávaným gréckymi technickými vzdelávacími zariadeniami, SAETE usúdila, že doklady predložené pani Aslanidou nezodpovedajú dokladom ustanoveným v smernici 89/48, a preto jej nemôže vydať povolenie na vykonávanie povolania terapeuta chorôb z povolania na základe smernice 89/48. Navrhla jej, aby podala novú žiadosť po tom, ako bude prebraná do gréckeho práva smernica 92/51.
22. SAETE rozhodnutím č. 1 z 12. mája 1998 úradne zamietla žiadosť o povolenie pani Aslanidou, pretože predložený doklad o štúdiu nie je vysokoškolským diplomom, keďže pre prijatie na predmetnú nemeckú školu sa vyžaduje absolvovanie osemročnej až desaťročnej základnej školskej dochádzky a nie dvanásťročnej, takže podmienky stanovené v smernici 89/48 nie sú splnené.
23. Pani Aslanidou podala 21. júla 1998 žalobu proti tomuto zamietavému rozhodnutiu na Symvoulio tis Epikrateias.
24. V spore vo veci samej je podľa vnútroštátneho súdu preukázané, že aj keď pani Aslanidou žiadala o povolenie na vykonávanie povolania terapeuta chorôb z povolania na základe smernice 89/48, príslušný orgán musí ex offo
preskúmať žiadosť a žalobkyňou uvádzané skutočnosti vo svetle náležitej právnej normy, teda smernice 92/51.
25. V tejto súvislosti sa Symvoulio tis Epikrateias pýta, či sa v čase od uplynutia lehoty na prebratie smernice 92/51 do jej neskorého prebratia do vnútroštátneho právneho poriadku môže fyzická osoba, ktorá dostala diplom patriaci do pôsobnosti tejto smernice v inom členskom štáte, odvolať na náležité ustanovenia tejto smernice, keď žiada orgány hostiteľského členského štátu o vydanie povolenia na začatie výkonu predmetného regulovaného povolania v hostiteľskom členskom štáte.
26. V konaní vo veci samej väčšina členov Symvoulio tis Epikrateias usudzuje, že podstatné ustanovenia článkov 3, 4 a 10 smernice 92/51 sú bezpodmienečné a dostatočne presné, čo sa týka podmienok, kedy orgány hostiteľského členského štátu musia povoliť držiteľovi diplomu vydaného v inom členskom štáte začať vykonávať regulované povolanie v hostiteľskom členskom štáte, a teda držiteľ tohto diplomu sa na ne môže odvolať po uplynutí lehoty na prebratie tejto smernice.
27. Podľa názoru tejto väčšiny neurčenie príslušného orgánu podľa článku 13 ods. 1 smernice 92/51 nepredstavuje prekážku pre odvolanie sa na tieto ustanovenia, ak právna úprava členského štátu platná pred prebratím smernice zverila konkrétnemu správnemu orgánu právomoc stanoviť, či sú splnené podmienky na začatie výkonu povolania, a prípadne aj právomoc vydať dotknutej osobe povolenie vykonávať toto povolanie.
28. Podľa názoru menšiny členov Symvoulio tis Epikrateias však zamietnutie žiadosti o zápis je odôvodnené, pretože na jednej strane v čase, keď bola podaná sporná žiadosť, sa fyzická osoba nemohla priamo odvolávať na relevantné ustanovenia smernice 92/51 a na druhej strane orgán príslušný na posudzovanie žiadostí podľa článku 13 ods. 1 tejto smernice ešte nebol určený.
29. Symvoulio tis Epikrateias sa okrem toho pýta, či aj keď nebolo možné odvolávať sa na ministerstve zdravotníctva na ustanovenia smernice 92/51, malo ministerstvo preskúmať na základe článkov 48 a 52 Zmluvy, či doklad udelený žalobkyni v Nemecku nie je rovnocenný s gréckymi diplomami.
30. Za týchto okolností Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Sú ustanovenia článku 3, článku 4 ods. 1 písm. a) a b) a článku 4 ods. 2, ako aj článku 10 ods. 1 až 4 smernice 92/51... bezpodmienečné a dostatočne presné na to, aby v čase od uplynutia lehoty na prebratie smernice po jej neskoré prebratie do vnútroštátneho právneho poriadku (hostiteľského členského štátu) sa mohla fyzická osoba – na základe diplomu získaného v inom členskom štáte a patriaceho do pôsobnosti uvedených ustanovení – odvolať na tieto ustanovenia v konaní pred správnym orgánom príslušným podľa vnútroštátneho práva s cieľom dostať od tohto orgánu povolenie začať vykonávať regulované povolanie a povolenie na vykonávanie tohto povolania v hostiteľskom členskom štáte?
2. Za predpokladu, že v čase od uplynutia lehoty na prebratie smernice po jej neskoré prebratie do vnútroštátneho právneho poriadku sa fyzická osoba nemôže odvolávať na ustanovenia smernice 92/51... v konaní pred správnym orgánom hostiteľského členského štátu povereného vnútroštátnou právnou úpravou vydávaním povolení na výkon povolania držiteľom diplomov vnútroštátneho technického vzdelávacieho zariadenia (TEI) a držiteľom zahraničných diplomov uznaných ako rovnocenných v rámci všeobecného nostrifikačného konania podľa popisu uvedenému v odôvodnení tohto prejudiciálneho návrhu, môže uvedený správny orgán – s ohľadom na [články 48 a 52 Zmluvy]… – podmieniť vydanie povolenia začať vykonávať predmetné povolanie a na jeho vykonávanie v priebehu spomínaného obdobia držiteľom diplomu získaného v inom členskom štáte predbežným uznaním podľa všeobecného konania uvedeného vyššie akademickej rovnocennosti tohto diplomu, alebo predtým, ako rozhodne, má tento orgán sám pristúpiť ku komparatívnemu posúdeniu jednak kvalifikácie potvrdenej predmetným diplomom a jednak vedomostí a kvalifikácie požadovanej vnútroštátnou právnou úpravou?“
O prejudiciálnych otázkach
31. Článok 3 prvý odsek písm. a) smernice 92/51 stanovuje, že príslušný orgán hostiteľského členského štátu nemôže z dôvodov neprimeranej kvalifikácie odmietnuť schváliť štátnemu príslušníkovi členského štátu začať alebo vykonávať regulované povolanie za rovnakých podmienok, aké stanovuje vlastným štátnym príslušníkom, ak uchádzač vlastní diplom definovaný v tejto smernici, ktorý je v inom členskom štáte nutný na začatie výkonu toho istého povolania alebo na jeho vykonávanie na území tohto štátu, a ak ho dostal v členskom štáte.
32. Pani Aslanidou je držiteľkou diplomu v zmysle článku 1 smernice 92/51 v spojení s bodom 1 prílohy C tejto smernice. Na postavenie žalobkyne sa vzťahuje článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice. Súdny dvor sa teda nemusí vyjadriť k výkladu článku 3 prvého odseku písm. b) tejto smernice, ktorý sa uplatňuje iba vtedy, keď predmetné povolanie nie je regulované v hostiteľskom členskom štáte.
33. Čo sa týka článku 3 prvého odseku písm. a) smernice 89/48, ktorej znenie je v podstate rovnaké ako znenie článku 3 prvého odseku písm. a) smernice 92/51, Súdny dvor už rozhodol, že ide o ustanovenie, ktorého obsah je bezpodmienečný a dostatočne presný na to, aby sa fyzické osoby mohli naň priamo odvolávať v konaniach pred vnútroštátnymi súdnymi orgánmi proti štátu, ak tento štát neprebral uvedenú smernicu v stanovenej lehote do vnútroštátneho práva (rozsudok z 29. apríla 2004, Beuttenmüller, C‑102/02, Zb. s. I‑5405, bod 55). Toto konštatovanie sa uplatní aj na článok 3 prvý odsek písm. a) smernice 92/51, keďže podľa piateho odôvodnenia tejto smernice doplňujúci všeobecný systém zriadený uvedenou smernicou je založený na rovnakých zásadách a obsahuje mutatis mutandis
rovnaké pravidlá ako pôvodný všeobecný systém zriadený smernicou 89/48.
34. Čo sa týka možnosti podrobenia začatia výkonu regulovaného povolania podmienke, že uchádzač najprv splní kompenzačné opatrenia uvedené v článku 4 smernice 92/51, Súdny dvor rozhodol v kontexte smernice 89/48, že ak to umožňuje vnútroštátna právna úprava platná v čase konania o predmetnej žiadosti, príslušný orgán môže v zásade uložiť dotknutej osobe kompenzačné opatrenia uvedené v článku 4 ods. 1, ak sú splnené podmienky ustanovené na ich uloženie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2003, Burbaud, C‑285/01, Zb. s. I‑8219, bod 55).
35. Naproti tomu, ak uloženie takýchto kompenzačných opatrení platná vnútroštátna právna úprava neumožňuje, z judikatúry vyplýva, že členský štát, ktorý si nesplnil povinnosť prebrať ustanovenia smernice do vnútroštátneho právneho poriadku, nemôže ani použiť z nich vyplývajúce obmedzenia proti občanom Spoločenstva, ani žiadať, aby títo občania splnili povinnosti upravené v tejto smernici (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. novembra 1991, Francovich a i., C‑6/90 a C‑9/90, Zb. s. I‑5357, bod 21, a Beuttenmüller, už citovaný, bod 63).
36. V prípade potreby prináleží vnútroštátnemu súdnemu orgánu určiť, do akej miery vnútroštátna právna úprava platná v čase konania o predmetnej žiadosti umožňuje uloženie kompenzačných opatrení, akými sú tie upravené v článku 4 ods. 1 príslušnej smernice. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, ak sa na určitú situáciu uplatňuje smernica, vnútroštátny súdny orgán musí zohľadniť pri uplatňovaní vnútroštátneho práva všetky vnútroštátne právne normy a vykladať ich v rámci možností vo svetle znenia a cieľa predmetnej smernice, aby dospel k riešeniu, ktoré bude v súlade s cieľom tejto smernice (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 5. októbra 2004, Pfeiffer a i., C‑397/01 až C‑403/01, Zb. s. I‑8835, bod 119).
37. Súdny dvor v každom prípade už rozhodol, že ak sa uplatňuje niektorá zo smerníc 89/48 alebo 92/51, štátny orgán členského štátu musí rešpektovať pravidlá upravené predmetnou smernicou a nemôže požadovať, aby príslušné vnútroštátne orgány nostrifikovali doklady o štúdiu dotknutej osoby (rozsudok z 8. júla 1999, Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Zb. s. I‑4773, bod 27).
38. Článok 10 smernice 92/51 obsahuje iba výpočet dôkazov, ktoré môže požadovať príslušný orgán hostiteľského štátu, týkajúcich sa dobrého mena alebo povesti, vyhlásenia konkurzu alebo zdravotného stavu a určité ustanovenia týkajúce sa čestného vyhlásenia alebo slávnostného vyhlásenia, ktoré sa môžu žiadať od cudzieho štátneho príslušníka. Keďže vo veci samej príslušný orgán hostiteľského členského štátu nepožadoval žiaden z týchto dôkazov alebo vyhlásení, Súdny dvor sa nemusí vyjadriť k výkladu tohto ustanovenia, ktoré navyše nemá žiaden vplyv na možnosť odvolať sa na článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice.
39. Povinnosť členských štátov určiť podľa článku 13 ods. 1 smernice 92/51 príslušné orgány, ktoré sú splnomocnené prijímať žiadosti a robiť rozhodnutia uvedené v tejto smernici, nie je prekážkou pre možnosť odvolať sa na článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice. Zo znenia článku 13 ods. 1 vo svetle jeho ďalších odsekov totiž vyplýva, že cieľom tohto ustanovenia je uľahčenie uznávania diplomov zriadeného smernicou 92/51 tak, že sa rozhodovací proces uplatniteľný v členskom štáte stane transparentnejším. Určenie podľa tohto článku 13 ods. 1 však nie je nevyhnutné pre identifikáciu príslušných orgánov uvedených v uvedenom článku 3, pretože ide o orgány, ktoré kontrolujú povolenie na začatie výkonu regulovaných povolaní.
40. Z judikatúry vyplýva, že členský štát nemôže použiť na úkor fyzickej osoby skutočnosť, že neprijal ustanovenia určené na uľahčenie uplatnenia úpravy stanovenej predmetnou smernicou (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 10. septembra 2002, Kügler, C‑141/00, Zb. s. I‑6833, bod 52, a zo 6. novembra 2003, Dornier, C‑45/01, Zb. s. I‑12911, bod 79). Neurčenie príslušného orgánu podľa článku 913 ods. 1 smernice 92/51 nie je prekážkou odvolania sa na článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice v konaní proti orgánu, ktorý je v skutočnosti príslušný na rozhodovanie o povolení na začatie výkonu určitého povolania podľa uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy.
41. V konaní vo veci samej je zrejmé, že orgánom príslušným podľa článku 3 prvého odseku písm. a) smernice 92/51 je ministerstvo zdravotníctva, pod ktorého dohľadom funguje SAETE, keďže vykonávanie povolania terapeuta chorôb z povolania podlieha povoleniu vydanému týmto ministerstvom. Ministerstvo zdravotníctva nemôže zamietnuť povolenie na začatie výkonu povolania terapeuta chorôb z povolania osobe v postavení pani Aslanidou na základe neprimeranej kvalifikácie, tým nie je dotknuté prípadné uplatnenie kompenzačných opatrení podľa článku 4 ods. 1 tejto smernice, ak takéto opatrenia upravovala vnútroštátna právna úprava.
42. Je teda potrebné odpovedať na prvú otázku tak, že ak neboli prijaté opatrenia na prebratie smernice v lehote stanovenej v článku 17 smernice 92/51, môže sa štátny príslušník členského štátu odvolávať na článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice, aby dostal v hostiteľskom členskom štáte povolenie vykonávať regulované povolanie, akým je povolanie terapeuta chorôb z povolania. Táto možnosť nemôže byť podmienená nostrifikáciou dokladov o štúdiu dotknutej osoby príslušnými vnútroštátnymi orgánmi. Dotknutej osobe možno uložiť kompenzačné opatrenia upravené v článku 4 ods. 1 smernice 92/51 iba v tom prípade, ak ich uloženie umožňovala vnútroštátna právna úprava platná v čase konania o predmetnej žiadosti.
43. Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O trovách
44. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
Ak neboli prijaté opatrenia na prebratie smernice v lehote stanovenej v článku 17 smernice Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992 o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelania a prípravy, ktorou sa dopĺňa smernica 89/48/EHS, môže sa štátny príslušník členského štátu odvolávať na článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice, aby dostal v hostiteľskom členskom štáte povolenie vykonávať regulované povolanie, akým je povolanie terapeuta chorôb z povolania.
Táto možnosť nemôže byť podmienená nostrifikáciou dokladov o štúdiu dotknutej osoby príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.
Dotknutej osobe možno uložiť kompenzačné opatrenia upravené v článku 4 ods. 1 smernice 92/51 iba v tom prípade, ak ich uloženie umožňovala vnútroštátna právna úprava platná v čase konania o predmetnej žiadosti.