STANOVISKO SÚDNEHO DVORA 1/91zo 14. decembra 1991„Návrh
Dohody medzi Spoločenstvom na jednej strane a štátmi Európskeho
združenia voľného obchodu na druhej strane o vytvorení Európskeho
hospodárskeho priestoru“Komisia Európskych
spoločenstiev podala 14. augusta 1991 do kancelárie Súdneho dvora
žiadosť o stanovisko podľa článku 228 ods. 1 druhého pododseku
Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva,
v ktorom sa hovorí:„Rada, Komisia
alebo členský štát si najprv môžu vyžiadať stanovisko Súdneho dvora
o zlučiteľnosti predpokladanej dohody s ustanoveniami tejto
zmluvy. Ak je stanovisko Súdneho dvora nesúhlasné, dohoda môže
nadobudnúť platnosť len v súlade s článkom 236.“I. – Opis okolností podania žiadosti o stanoviskoTouto
žiadosťou Komisia žiada Súdny dvor o stanovisko
k zlučiteľnosti ustanovení Zmluvy EHS s návrhom Dohody
o vytvorení Európskeho hospodárskeho priestoru (ďalej „dohoda“
a „EHP“) a zvlášť so súdnym mechanizmom, ktorý hodlá zaviesť
táto dohoda. Ide o dohodu o pridružení, ktorú zamýšľa uzavrieť
Spoločenstvo na základe článku 238 Zmluvy.Dohoda
je predmetom rokovania medzi Komisiou, na základe mandátu Rady
z 18. marca 1990, konajúcou v mene Spoločenstva
v súlade s rozhodnutím Rady a štátmi Európskeho združenia
voľného obchodu a Lichtenštajnským kniežatstvom, ktoré oficiálne
podalo svoju žiadosť o pristúpenie k Európskemu združeniu
voľného obchodu 1. marca 1991 (ďalej len „štáty EZVO“).Text dohody (ktorej obsah nebol konečný) bol priložený k žiadosti o stanovisko.Súdny
dvor vydal svoje stanovisko na základe anglického znenia dohody. Toto
znenie poskytla Komisia v liste z 30. októbra 1991
v stave pred podpísaním.Ako
zdôvodnenie žiadosti o stanovisko Komisia uviedla, že dohoda
upravuje zavedenie systému súdneho preskúmania na riešenie sporov medzi
zmluvnými stranami, riešenie vnútorných sporov v rámci Európskeho
združenia voľného obchodu, a systému konaní na posilnenie právnej
jednoty v rámci EHP. Aj keď Komisia bola presvedčená o tom, že
tento systém poskytuje Spoločenstvu isté záruky, v záujme právnej
istoty považovala za vhodné poradiť sa so Súdnym dvorom v súlade
s článkom 228 Zmluvy, a to zvlášť o určitých bodoch
navrhovaného systému.II. – KonanieV súlade
s článkom 107 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora
žiadosť o stanovisko bola doručená Rade a členským štátom.
Písomné pripomienky predložila Komisia, ako aj vlády Spojeného
kráľovstva, Belgického kráľovstva a Španielskeho kráľovstva.Súdny
dvor vyzval Komisiu, Radu a vlády členských štátov, aby odpovedali
na niekoľko písomných otázok, ktoré im položil. Komisia, Rada
a vlády členských štátov na tieto otázky odpovedali na neverejnom
vypočutí na Súdnom dvore 26. novembra 1991.Súdny
dvor vypočul generálnych advokátov na neverejnom zasadnutí
3. decembra 1991 v súlade s článkom 108 ods. 2
rokovacieho poriadku.III – Analýza dohodyOkolnosti predchádzajúce dohodeObchodné
vzťahy medzi Spoločenstvom a štátmi EZVO, ako aj Lichtenštajnskom
sa od roku 1973 riadia dvojstrannými dohodami o voľnom obchode.
V januári 1989 predseda Komisie navrhol v Európskom parlamente
zlepšenie a zintenzívnenie vzťahov medzi Spoločenstvom
a EZVO. Tomuto návrhu sa dostalo priaznivého prijatia zo strany
štátov EZVO a uskutočnili sa rozhovory, ktoré vyústili do
rozhodnutia začať formálne rokovania. Rada na tento účel poverila
Komisiu, aby „začala rokovania so štátmi EZVO
a Lichtenštajnskom s cieľom uzavrieť dohodu medzi
Spoločenstvom a uvedenými štátmi ako celkom o vytvorení
Európskeho hospodárskeho priestoru“. Tieto rokovania sa začali oficiálne
1. júla 1990.Obsah dohodyDohoda
pozostáva z preambuly a deviatich častí: (1) ciele
a princípy; (2) voľný pohyb tovaru; (3) voľný pohyb osôb, služieb
a kapitálu; (4) hospodárska súťaž a ostatné spoločné pravidlá;
(5) horizontálne ustanovenia týkajúce sa štyroch predchádzajúcich
slobôd (v oblasti sociálnej politiky, ochrany spotrebiteľa,
životného prostredia, štatistiky a práva obchodných spoločností);
(6) spolupráca mimo oblasti štyroch slobôd; (7) inštitucionálne
ustanovenia; (8) finančný mechanizmus a (9) všeobecné
a záverečné ustanovenia.Jediné odôvodnenie preambuly dohody znie:„Considering
the objective to establish a dynamic and homogeneous European
Economic Area, based on common rules and equal conditions of competition
and providing for the adequate means of enforcement including at the
judicial level, and achieved on the basis of equality and reciprocity
and of an overall balance of benefits, rights and obligations for the
Contracting Parties.“Článok 1 ods. 1 dohody stanovuje:„The
aim of this Agreement of association is to promote a continuous
and balanced strengthening of trade and economic relations between the
Contracting Parties with equal conditions of competition, and the
respect of the same rules, with a view to creating
a homogeneous European Economic Area, hereinafter referred to as
the EEA.“Článok 6 dohody znie takto:„Without
prejudice to future developments of case-law, the provisions of this
Agreement, in so far as they are identical in substance to corresponding
rules of the Treaty establishing the European Economic Community and
the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and to
acts in application of these two Treaties, shall in their implementation
and application be interpreted in conformity with the relevant rulings
of the Court of Justice of the European Communities given prior to the
date of signature of this Agreement.“Článok 7 dohody stanovuje:„Acts
referred to or contained in the Annexes to this Agreement or in
decisions of the EEA Joint Committee shall be binding upon the
Contracting Parties and be, or be made, part of their internal legal
order as follows:(a)      an
act corresponding to an EEC regulation shall as such be made part of
the internal legal order of the Contracting Parties;(b)      an
act corresponding to an EEC directive shall leave to the authorities of
the Contracting Parties the choice of form and method of
implementation.“Protokol 35 nazvaný
„Protocol 35 on the implementation of EEA rules“, ktorého prvý článok sa
odvoláva na už citovaný článok 7 dohody, znie takto:„Whereas
this Agreement aims at achieving a homogeneous European Economic
Area, based on common rules, without requiring any Contracting Party to
transfer legislative powers to any institution of the European Economic
Area;andwhereas this consequently will have to be achieved through national procedures;Article 1The
Contracting Parties take into account that when implementing
a part of an act corresponding to an EEC directive, which is clear,
precise and unconditional, subparagraph (a) of Article 7 of the
Agreement shall apply.Article 2For
cases of possible conflicts between implemented EEA rules and other
statutory provisions, the Contracting Parties undertake to introduce, if
necessary, a statutory provision to the effect that EEA rules
shall prevail in these cases.“Časť VII
s názvom „institutional provisions“ (články 89 ‑ 120) obsahuje
štyri kapitoly. Kapitola 1 s názvom „the structure of the
association“ má päť oddielov, pričom oddiel 1 sa týka Rady Európskeho
hospodárskeho priestoru. Rada Európskeho hospodárskeho priestoru zložená
z členov Rady a z členov Komisie Európskych
spoločenstiev a jedného člena vlády z každého štátu EZVO je
poverená najmä definovaním všeobecných orientácií a politickým
pôsobením v rámci realizácie dohody. Oddiel 2 sa týka zmiešaného
výboru, ktorý je zložený zo zástupcov zmluvných strán a je poverený
uskutočňovaním dohody a výkonom dohľadu nad jej plnením. Oddiel 3
s názvom „the EEA courts“ obsahuje nasledujúce ustanovenia:„Article 951.      An
independent EEA Court, functionally integrated with the Court of
Justice of the European Communities, is hereby established. The EEA
Court shall exercise the functions which follow from Article 96. Each
EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2.      The Court, when sitting in plenary session_1(1)
shall be composed of five Judges of the Court of Justice of the
European Communities and, on the basis of rotation, three of the Judges
nominated by the EFTA States.3.      At
the request of the Court, the EEA Council may allow it to establish
Chambers, each consisting of three or five Judges.(2)4.      The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges of the Court of Justice of the European Communities and by one of
the Judges nominated by the EFTA States.Article 961.      The EEA Court is competent for:(a)      the settlement of disputes between the Contracting Parties;(b)      actions concerning the surveillance procedure regarding the EFTA States;(c)      appeals
concerning decisions in the field of competition initiated by the EFTA
Surveillance Authority.2.      The EEA Court may be seized by:(a)      the
EEA Joint Committee or the Contracting Parties in cases for settlement
of disputes in accordance with Article 117;(b)      a
natural or legal person or by the EFTA Surveillance Authority on appeal
against decisions given by the EEA Court of First Instance in the field
of competition in accordance with Article 102;(c)      the
EC Commission or the EFTA Surveillance Authority in cases of conflict
of competence arising under the provisions of Chapter 1 of Part IV.3.      In
addition, the EEA Court may be seized under the provisions of
a separate agreement between the EFTA States establishing an EFTA
Surveillance Authority by:(a)      the
EFTA Surveillance Authority under the surveillance procedure referred
to in Article 116 regarding the fulfilment of the obligations under this
Agreement by the EFTA States;(b)      an
EFTA State or a natural or legal person in actions against the
EFTA Surveillance Authority.Article 97The
Contracting Parties concerned, and the surveillance authorities, i.e.
the EC Commission and the EFTA Surveillance Authority, as the case may
be, shall take the necessary measures to comply with the judgments of
the EEA Court.Article 98The EEA Court shall have unlimited jurisdiction in regard to penalties imposed by the EFTA Surveillance Authority.Article 99Actions
brought before the EEA Court shall not have suspensory effect. The EEA
Court may, however, if it considers that circumstances so require, order
that application of the contested act be suspended.Article 100The EEA Court may, where seized in accordance with Article 96(2) (b) or (3), prescribe any necessary interim measures.Article 1011.      An
independent EEA Court of First Instance, attached to the EEA Court, is
hereby established. It shall ensure the legal control of decisions of
the EFTA Surveillance Authority relating to competition rules applicable
to undertakings. Each EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2.      The
EEA Court of First Instance shall be composed of three of the Judges
nominated by the EFTA States, on the basis of rotation, and two Judges
of the Court of First Instance of the European Communities.3.      The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges nominated by the EFTA States and by one of the Judges of the
Court of First Instance of the European Communities.Article 102The
EEA Court of First Instance shall have jurisdiction at first instance
in actions brought by a natural or legal person against
a decision by the EFTA Surveillance Authority, relating to the
implementation of the competition rules applicable to undertakings, if
that decision is addressed to that person or if it is of direct and
individual concern to him.In addition, the EEA Court of First Instance shall have the competences conferred on the EEA Court in Articles 98 to 100.The
EEA Court of First Instance shall also be competent to give rulings in
actions against the EFTA Surveillance Authority in accordance with
provisions to be laid down in a separate agreement between the EFTA
States establishing the EFTA Surveillance Authority.Article 1031.      The
Statutes of the EEA Court and of the EEA Court of First Instance,
including, in particular, the rules on the functioning of the two
Courts, the appointment of the Judges and the Presidents and their terms
of office are laid down in Protocol 33.(3)2.      The
EEA Court and the EEA Court of First Instance shall adopt their rules
of procedure, to be approved by the EEA Council.Article 1041.      In
order to ensure as uniform as possible an interpretation of this
Agreement, in full deference to the independence of courts, the EEA
Court, the EEA Court of First Instance, the Court of Justice of the
European Communities, the Court of First Instance of the European
Communities and the Courts of the EFTA States shall, when applying and
interpreting respectively the provisions of this Agreement or provisions
of the Treaty establishing the European Economic Community and the
Treaty establishing the European Coal and Steel Community, as amended or
supplemented, or of the acts adopted in pursuance thereof, which are
identical in substance to the provisions of this Agreement, pay due
account to the principles laid down by any relevant decisions delivered
by the other Courts.A system of exchange of
information concerning judgments by courts of last instance shall be
set up by the EEA Joint Committee. This system shall comprise:(a)      transmission
to the Registrar of the EEA Court of judgments delivered by such courts
on the interpretation and application of, on the one hand, this
Agreement or, on the other hand, the Treaty establishing the European
Economic Community and the Treaty establishing the European Coal and
Steel Community, as amended or supplemented, as well as the acts adopted
in pursuance thereof in so far as they concern provisions which are
identical in substance to those of this Agreement;(b)      classification
of these judgments by the Registrar of the EEA Court including, as far
as necessary, the drawing up and publication of translations and
abstracts;(c)      communication
by the Registrar of the EEA Court of the relevant documents to the
competent national authorities, to be designated by each Contracting
Party.2.      Provisions
on the possibility for an EFTA State to allow a court or tribunal
to ask the Court of Justice of the European Communities to express
itself(4) on the interpretation of an EEA rule are laid down in Protocol 34.Article 105Decisions
under this Agreement by the EFTA Surveillance Authority and the EC
Commission which impose a pecuniary obligation on persons other
than States, shall be enforceable. The same shall apply to such
judgments under this Agreement by the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.Enforcement
shall be governed by the rules of civil procedure in force in the State
in the territory of which it is carried out. The order for its
enforcement shall be appended to the decision, without other formality
than verification of the authenticity of the decision, by the authority
which each Contracting Party shall designate for this purpose and shall
make known to the other Contracting Parties, the EFTA Surveillance
Authority, the EC Commission, the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.When
these formalities have been completed on application by the party
concerned, the latter may proceed to enforcement in accordance with the
law of the State in the territory of which enforcement is to be carried
out, by bringing the matter directly before the competent authority.Enforcement
may be suspended only by decision of the EEA Court or of the EEA Court
of First Instance. However, the courts of the States concerned shall
have jurisdiction over complaints that enforcement is being carried out
in an irregular manner.“Protokol 34, na
ktorý sa odvoláva článok 104 ods. 2 s názvom „Protocol 34 on
the possibility for courts and tribunals of EFTA States to request the
Court of Justice of the European Communities to express itself on the
interpretation of EEA rules corresponding to EC rules“, znie takto:„Article 1When
a question of interpretation of provisions of the Agreement, which
are identical in substance to the provisions of the Treaties
establishing the European Communities, as amended or supplemented, or of
acts adopted in pursuance thereof, arises in a case pending before
a court or tribunal of an EFTA State, the court or tribunal may,
if it considers this necessary, ask the Court of Justice of the European
Communities to express itself on such a question.Article 2An
EFTA State which intends to make use of this Protocol shall notify the
Depositary and the Court of Justice of the European Communities to what
extent and according to what modalities the Protocol will apply to its
courts and tribunals.Article 3The Depositary shall notify the Contracting Parties of any notification under Article 2.“Oddiely
4 a 5 kapitoly 1 časti VII dohody sa týkajú parlamentnej
spolupráce a spolupráce medzi hospodárskymi a sociálnymi
partnermi.Kapitola 2 sa týka rozhodovacieho procesu.Kapitola 3 s názvom „Surveillance procedure and settlement of disputes“ obsahuje nasledujúce ustanovenia:„Article 1161.      The
EFTA States shall establish an independent surveillance authority (EFTA
Surveillance Authority) as well as procedures similar to those existing
in the Community including procedures for ensuring the fulfilment of
obligations under this Agreement and for control of the legality of acts
of the EFTA Surveillance Authority regarding competition.The
fulfilment of the obligations under this Agreement shall be monitored
by, on the one hand, the EFTA Surveillance Authority and, on the other,
the EC Commission acting in conformity with the Treaty establishing the
European Economic Community, the Treaty establishing the European Coal
and Steel Community and this Agreement.2.      In
order to ensure a uniform surveillance throughout the EEA, the
EFTA Surveillance Authority and the EC Commission shall cooperate,
exchange information and consult each other on surveillance policy
issues and individual cases.3.      The
EC Commission and the EFTA Surveillance Authority shall receive any
complaints concerning the application(5) of this Agreement. They shall inform each other of complaints received.4.      Each
of these bodies shall examine all complaints falling within its
competence and shall pass to the other body any complaints which fall
within the competence of that body.5.      In
case of disagreement between these two bodies with regard to the action
to be taken in relation to a complaint or with regard to the
result of the examination, either of the bodies may refer the matter to
the EEA Joint Committee which shall deal with it in accordance with
Article 117.Article 1171.      The
EEA Joint Committee or a Contracting Party may bring a matter
under dispute which concerns the application(6) of this Agreement before the EEA Court in accordance with the following provisions.2.      The
EEA Joint Committee shall be provided with all information which might
be of use in making possible an in-depth examination of the situation,
with a view to settling the dispute and finding a solution
acceptable to the Contracting Parties.3.      A
Contracting Party may bring a matter under dispute before the EEA
Court. In doing so it shall, however, first submit the matter to the EEA
Joint Committee. If it is not resolved after two consecutive meetings
of the Committee, either the Committee shall, unless otherwise decided,
or a Contracting Party may, bring the matter before the EEA Court.
For the Community, it shall be for the EC Commission to bring the matter
before the EEA Court.“IV – Zhrnutie písomných pripomienok predložených orgánmi Spoločenstva a vládamiVšeobecné pripomienkyKomisia
zdôrazňuje, že charakter dohody je veľmi odlišný od charakteru dohôd
o pridružení, ktoré doteraz uzavrelo Spoločenstvo. Dohoda preberie
nielen acquis communautaire existujúce ku dňu jej podpisu, ale aj právo
Spoločenstva, ktoré bude zasahovať do oblastí, na ktoré sa dohoda
vzťahuje. Pokiaľ ide o obsah dohody, Komisia zdôrazňuje, že väzby
medzi Spoločenstvom a štátmi EZVO sú zakotvené priamo v Zmluve
EHS a aktoch, ktoré prijali orgány Spoločenstva v zmysle
tejto zmluvy. Rozhodovací proces, s ktorým dohoda počíta, odráža na
jednej strane záujem rozšíriť acquis communautaire a jeho vývoj na
Európsky hospodársky priestor pri zachovaní rozhodovacej autonómie
Spoločenstva a na druhej strane úsilie rešpektovať vôľu
zvrchovaných štátov, ktoré nehodlajú ani preniesť právomoci, ani dať
zákonodarnú moc orgánom dohody.Cieľom
dohody je vytvorenie jednotného hospodárskeho priestoru, v ktorom
by sa malo čo najjednotnejšej miere uplatňovať právo v zásade
totožné s právom, ktoré platí vnútri Európskeho hospodárskeho
spoločenstva.Po pripomenutí, že súdny
systém, ktorý dohoda predpokladá, sleduje tri ciele, a to riešenie
sporov medzi zmluvnými stranami, riešenie vnútorných sporov v rámci
EZVO a posilnenie právnej jednoty v rámci EHP, Komisia
upresňuje, že tieto rôzne právomoci sa budú vykonávať buď
prostredníctvom nezávislého Súdneho dvora Európskeho hospodárskeho
priestoru (ďalej len „Súdny dvor EHP“), ktorý bude nezávislý, avšak bude
funkčne zaradený pod Súdny dvor ES, a Súdu prvého stupňa EHP,
ktorý bude nezávislý, ale pričlenený k Súdnemu dvoru EHP, alebo
samotným Súdnym dvorom Európskych spoločenstiev. Zloženie Súdneho dvora
EHP a zloženie Súdu prvého stupňa EHP by umožnilo sudcom Súdneho
dvora ES pôsobiacim v týchto dvoch stupňoch uplatniť ich veľké
skúsenosti jednak z práva Spoločenstva v Spoločenstve
a jednak jeho premietnutie v EHP, a zabezpečiť tak
jednotnosť pri uplatňovaní tohto práva.Na
účely riešenia sporov medzi zmluvnými stranami by Súdny dvor EHP mohol
konať buď na návrh zmiešaného výboru, alebo priamo na návrh jednej zo
zmluvných strán, ak by takýto zmiešaný výbor nevyriešil nezhodu ani na
dvoch po sebe idúcich zasadnutiach.Pokiaľ
ide o vnútorné spory v rámci EZVO, možno rozlíšiť ich dva
druhy. V prvom rade sú to spory medzi dozorným orgánom
a členskými štátmi EZVO, t. j. konania pre porušenie, ktoré by
dozorný orgán EZVO mohol začať proti členským štátom EZVO pre
nesplnenie povinností vyplývajúcich z dohody, ako aj žaloby proti
rozhodnutiam vyneseným týmto orgánom v oblasti štátnej pomoci.
Riešenie týchto otázok by spadalo do právomoci Súdneho dvora EHP.
V druhom rade ide o veci súvisiace s hospodárskou
súťažou, v ktorých by bol príslušný Súd prvého stupňa EHP, pričom
Súdny dvor EHP by vystupoval vo veci ako odvolací súd proti rozhodnutiam
Súdu prvého stupňa.Pokiaľ ide
o posilnenie právnej jednoty, dohoda predpokladá tri osobitné
konania. Prvé konanie zodpovedá z veľkej časti konaniu
uplatňovanému na základe protokolu číslo 2, pripojenému k dohovoru
o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych
a obchodných veciach (Luganský dohovor), o jednotnom výklade
tohto dohovoru. Druhé konanie sa týka možnosti štátov EZVO vstupovať do
prejudiciálnych konaní na Súdnom dvore ako vedľajší účastník. Tretie
konanie dáva štátom EZVO možnosť podať na Súdny dvor návrh na začatie
prejudiciálneho konania vo všetkých otázkach výkladu týkajúcich sa
dohody.Podľa Komisie zamýšľaný súdny systém
umožňuje vyhnúť sa niektorým úskaliam. Dovoľuje skutočne vyhnúť sa
tomu, aby iný súd než Súdny dvor mal právomoc vykladať dohodu
v rámci prejudiciálneho konania, aby pri uplatňovaní dohody Súdnym
dvorom EHP nedochádzalo k nedodržiavaniu práva Spoločenstva
a judikatúry Súdneho dvora, aby sa pravidlá hospodárskej súťaže
neuplatňovali nekoordinovane, aby hospodárske subjekty nemohli využívať
súdne preskúmanie prostredníctvom prejudiciálnych konaní a aby
štáty EZVO nepodliehali zahraničným súdom.Komisiu zaujímal názor Súdneho dvora v štyroch bodoch:1.      zlučiteľnosť
pôsobenia sudcov Súdneho dvora na Súdnom dvore EHP so znením
stanoviska Súdneho dvora z 26. apríla 1977 (o návrhu
Dohody o zriadení európskeho fondu na likvidáciu plavidiel
vnútrozemskej vodnej dopravy, stanovisko 1/76, Zb. s. 741);2.      zlučiteľnosť
práva vstúpiť do konania ako vedľajší účastník so Zmluvou EHS
a jeho rozšírenie na členské štáty EZVO v súdnych konaniach
v rámci Spoločenstva prebiehajúcich na Súdnom dvore;3.      umožnenie
súdom členských štátov EZVO predkladať otázky o výklade dohody
Súdnemu dvoru bez toho, aby Zmluva EHS bola zmenená a doplnená;4.      či článok 238 Zmluvy EHS umožňuje súdnu konštrukciu podľa dohody.Účasť členov Súdneho dvora v inom súdnom orgáneKomisia
si kladie otázku, či podľa vyššie uvedeného stanoviska 1/76 sudcovia
Súdneho dvora nemôžu pôsobiť v inom súdnom orgáne, alebo sa treba
skôr domnievať, že znenie tohto stanoviska nie je v tejto veci
relevantné. Komisia v tejto súvislosti upresňuje, že dohoda sa
odlišuje od dohody, ktorá bola predmetom stanoviska 1/76. Súdny dvor EHP
jednak nemá právomoc, aká bola priznaná Súdu európskeho fondu na
likvidáciu plavidiel vnútrozemskej vodnej dopravy, čiže rozhodovať
v prejudiciálnom konaní o výklade dohody, a jednak Súdny
dvor EHP a Súd prvého stupňa EHP sú napriek svojej súdnej
nezávislosti funkčne zaradené k Súdnemu dvoru.Podľa
španielskej vlády odpoveď na položenú otázku môže byť len záporná,
a to z viacerých dôvodov. V prvom rade cieľom ustanovení
článku 167 Zmluvy EHS a článkov 2, 4 a 16 Štatútu Súdneho
dvora je zaručiť, aby Súdny dvor mohol plniť úlohu, ktorá mu je uložená,
a to dodržiavanie práva vo výklade a uplatňovaní Zmlúv úplne
nestranným spôsobom a vyhnúť sa akémukoľvek predpojatému nátlaku
alebo náhľadu.Na druhom mieste Súdny dvor
vo svojom stanovisku 1/76 vyhlásil, že Dohoda o zriadení európskeho
fondu na likvidáciu plavidiel vnútrozemskej vodnej dopravy je
nezlučiteľná so Zmluvou EHS z toho dôvodu, že súd upravený touto
dohodou sa skladal zo šiestich členov Súdneho dvora a že títo
sudcovia by mohli ako členovia toho súdu rozhodovať vo veciach,
o ktorých by mali rozhodovať aj ako členovia Súdneho dvora, takže
úplná nestrannosť tohto Súdneho dvora by bola ohrozená. Takáto situácia
by mohla nastať aj v tomto prípade. Možno si totiž predstaviť, že
sudcovia Súdneho dvora budú vykladať a uplatňovať ako členovia
Súdneho dvora EHP normy Spoločenstva, ktoré potom budú musieť následne
znovu vykladať alebo uplatňovať ako členovia Súdneho dvora. Španielska
vláda sa domnieva, že v takomto prípade sudca, ktorý sa zúčastnil
na rozhodovaní Súdneho dvora EHP, už nebude rozhodovať s patričnou
nestrannosťou. Ak sa v zmysle článku 16 štatútu rozhodne zdržať sa,
môže sa stať, ako sa to uvádza vo vyššie uvedenom stanovisku, že Súdny
dvor fyzicky nebude schopný dosiahnuť potrebné kvórum podľa článku 15
štatútu.Španielska vláda ešte podáva tri
upresnenia. Predovšetkým uvádza, že ak Súdny dvor EHP nemá právomoc
rozhodovať v prejudiciálnom konaní o výklade dohody, inak je
tomu v prípade Súdneho dvora, ktorý podľa vlastnej judikatúry bude
mať vždy právomoc v rámci prejudiciálneho konania podať výklad
akejkoľvek dohody medzi Spoločenstvom a štátmi EZVO.
V dôsledku toho znenie vyššie uvedeného stanoviska 1/76 nie je vo
svojej podstate nijako dotknuté ani spochybnené.Ďalej
španielska vláda vyhlasuje, že nezastáva názor Komisie, podľa ktorého
stanovisko 1/76 sa v danom prípade neuplatňuje z toho dôvodu,
že Súdny dvor EHP a Súd prvého stupňa EHP sú funkčne začlenené do
Súdneho dvora. Článok 7 inštitucionálnych ustanovení dohody stanovuje,
že Súdny dvor EHP je nezávislý orgán a nie je nijakým spôsobom
podriadený Súdnemu dvoru.Napokon španielska
vláda konštatuje, že článok 104 inštitucionálnych ustanovení návrhu
dohody neodpovedá na otázku, do akej miery rozsudok Súdneho dvora EHP
zaväzuje Súdny dvor pri preskúmavaní právneho problému, o ktorom sa
už vyslovil Súdny dvor EHP.Belgická vláda
súhlasí s analýzou Komisie týkajúcou sa relevantnosti stanoviska
1/76 v danom prípade. Súdny dvor EHP nebude mať právomoc rozhodovať
v prejudiciálnom konaní na rozdiel od toho, čo sa predpokladalo
v prípade Súdu Európskeho likvidačného fondu. Okrem toho Súdny dvor
EHP bude funkčne začlenený do Súdneho dvora, no zachová si všetku
nezávislosť. Pôsobenie sudcov Súdneho dvora nebude znamenať zmenu
právnej povahy Súdneho dvora EHP. Pokiaľ ide o neexistenciu
právomoci rozhodovať v prejudiciálnom konaní, belgická vláda
poznamenáva, že tak Súdny dvor, ako aj Súdny dvor EHP sa budú vyslovovať
k tým istým právnym normám Spoločenstva.Podľa
vlády Spojeného kráľovstva je zlučiteľné so Zmluvou EHS
a stanoviskom 1/76, že sudcovia Súdneho dvora zasadnú v Súdnom
dvore EHP. Právne uvažovanie Súdneho dvora v tomto stanovisku bolo
podmienené skutočnosťou, že právomoc Súdu Fondu na rozhodovanie
o výklade dohody by sa vykonávala súbežne s právomocou Súdneho
dvora.Článok 16 prvý odsek Štatútu Súdneho
dvora o nemožnosti sudcu zúčastniť sa prejednávania
a rozhodovania o veci, v ktorej predtým vystupoval ako
advokát, poradca alebo sudca, zodpovedá nemožnosti vystupovať postupne
ako sudca a účastník konania v tej istej veci. Netýka sa to
postavenia sudcu, ktorý postupne rozhoduje v rôznych veciach, ktoré
sa týkajú podobných alebo dokonca totožných otázok, ako keď sa Súdny
dvor vyslovuje v prejudiciálnom konaní o právnych otázkach
podobných alebo totožných s tými, o ktorých sa už vyslovil
v rámci konania o nesplnenie povinnosti v zmysle článku
169 Zmluvy. Súdny dvor nie je viazaný svojimi predchádzajúcimi
rozhodnutiami a vždy sa môže odkloniť od svojej judikatúry
a rozhodnúť o právnej otázke odlišným spôsobom.Po
analýze dohody a súvisiacich podkladov, ktoré sú predmetom
stanoviska 1/76, vláda Spojeného kráľovstva dospela k záveru, že
v tejto veci je možné, že dotknutí sudcovia Spoločenstva budú
ovplyvnení predchádzajúcimi rozhodnutiami Súdu Fondu. Mohlo by tak byť
nepriamo spochybnené acquis communautaire, napríklad v dôsledku
zásad medzinárodného verejného práva, ktoré boli nahradené
v kontexte právneho poriadku Spoločenstva. Toto nebezpečenstvo
podľa všetkého priviedlo Súdny dvor k tomu, že sa vo svojom
stanovisku 1/76 postavil proti tomu, aby sudcovia Súdneho dvora zasadali
na Súde Fondu.Okrem toho Spojené
kráľovstvo poznamenáva, že ťažkosti, ktoré sú dôvodom žiadosti
o stanovisko 1/91, sa veľmi odlišujú od tých, ktoré viedli
k stanovisku 1/76. V súvislosti s pravidlami vzťahujúcimi
sa na Likvidačný fond sa objavil problém, či sudcovia Súdneho dvora
povolaní zasadať na Súde Fondu majú zabezpečovať obidve nezlúčiteľné
úlohy. Na jednej strane im ako členom Súdneho dvora prislúcha zachovávať
acquis communautaire pri výklade určitých aktov prijatých inštitúciami
Spoločenstva a na druhej strane ako členom Súdu Fondu preskúmavať
právny systém založený na zásadách medzinárodného verejného práva, ktoré
sa líšia od zásad, na ktorých stojí acquis communautaire. Podľa názoru
Spojeného kráľovstva dohoda neznamená žiadny problém v tomto
ohľade, keďže sudcovia Súdneho dvora a sudcovia Súdneho dvora EHP
majú uplatňovať tie isté pravidlá a zásady a zachovávať tak
acquis communautaire.Pokiaľ ide
o zloženie Súdneho dvora EHP, vláda Spojeného kráľovstva
poznamenáva, že budú v ňom zasadať piati z trinástich členov
Súdneho dvora. Vzhľadom na to, že sedem sudcov môže predstavovať plénum,
malo by byť možné zvolať plénum bez toho, aby sa jeden z nich
zúčastnil na predchádzajúcom rozhodnutí Súdneho dvora EHP. Ak by
pôsobenie piatich sudcov Súdneho dvora v rámci činnosti Súdneho
dvora EHP malo predstavovať administratívne problémy, článok 165 Zmluvy
EHS počíta s možnosťou ako čeliť situácii, ktorá by vyplynula
z prijatia dohody.Rozšírené právo vstúpiť do konania ako vedľajší účastníkPodľa
Komisie Súdny dvor už pripustil vstup tretích krajín do konania ako
vedľajších účastníkov na základe článku 37 štatútu. V danom prípade
však ide o systematickejšie právo, ktoré si vyžaduje doručovanie
rozhodnutia vnútroštátneho súdneho orgánu obsahujúceho prejudiciálnu
otázku členským štátom EZVO z toho istého dôvodu ako členským
štátom. Komisia si preto kladie otázku, či nebude treba zmeniť článok 20
štatútu.Podľa názoru španielskej vlády
odpoveď na druhú otázku musí byť kladná. Článok 20 štatútu je dostatočne
jasný. Výslovne stanovuje taxatívnym vymenovaním, že len tí, ktorým
bolo doručené rozhodnutie vnútroštátneho súdneho orgánu obsahujúceho
prejudiciálnu otázku, môžu podať svoje písomné pripomienky
v prejudiciálnom konaní a zúčastniť sa na pojednávaní ako
vedľajší účastníci konania. Hoci sa Súdny dvor nikdy nevyslovil
o možnosti tretieho štátu predložiť pripomienky
v prejudiciálnom konaní, jednako podal obmedzujúci výklad zoznamu
dotknutých osôb a subjektov uvedených v článku 20 štatútu.Odvolaním
sa na článok 37 štatútu si Komisia podľa názoru španielskej vlády
zamenila dva typy úplne odlišných konaní. V prípade vedľajšieho
účastníctva na podporu návrhov jedného z účastníkov konania sú tu
viacerí účastníci konania obhajujúci viaceré tvrdenia, a to
žalobca, žalovaný a tretia osoba, ktorá vstúpi do konania neskôr.
Táto tretia osoba sa v španielskej procesnej terminológii označuje
ako „coadyuvante“ (pomocník) a má sa obmedziť na vedľajšie
účastníctvo na podporu návrhov jedného z hlavných účastníkov
konania. V tejto súvislosti treba brať na zreteľ skutočnosť, že
článok 37 podmieňuje vedľajšie účastníctvo iných osôb ako členské štáty
a orgány Spoločenstva dvom podmienkam: musia preukázať oprávnený
záujem na rozhodnutí veci a nesmie ísť o spor medzi členskými
štátmi, medzi členskými štátmi a orgánmi Spoločenstiev alebo medzi
orgánmi Spoločenstiev. Z toho vyplýva, že vedľajšie účastníctvo
tretieho štátu pripustené v uznesení Súdneho dvora
z 23. februára 1983, Chris International Foods/Komisia (91/82
a 200/82, Zb. s. 417), vyžaduje dodržanie týchto dvoch
podmienok.Španielska vláda uzatvára, že
článok 20 štatútu by sa mal zmeniť v prípade, ak by malo byť
cieľom, že všetky štáty EZVO môžu predkladať pripomienky
v prejudiciálnom konaní a článok 37 zostáva obmedzený na
vedľajšie účastníctvo v rámci žaloby na podporu návrhov jedného
z hlavných účastníkov konania. Vedľajšie účastníctvo sa úplne
odlišuje od účastníctva v prejudiciálnom konaní, takže ani
rozširujúci výklad článku 37 nemôže v žiadnom prípade pozmeniť
jasný a presný obsah článku 20.Belgická
vláda poznamenáva, že zmena článku 37 je potrebná, ak chceme umožniť
štátom EZVO vedľajšie účastníctvo v troch druhoch konaní,
v ktorých je vedľajšie účastníctvo právnickej osoby neprípustné.
Aby sa štátom EZVO, ktoré nie sú účastníkmi konania, umožnilo predkladať
pripomienky v rámci prejudiciálneho konania, treba zmeniť článok
20.Vláda Spojeného kráľovstva zastáva
názor, že umožnenie vedľajšieho účastníctva štátov EZVO v konaniach
prebiehajúcich na Súdnom dvore si vyžaduje zmenu článku 37. Nepostačí
uviesť v dohode pre tieto štáty právo vstúpiť do konania ako
vedľajší účastník, pretože táto dohoda sama osebe nemení štatút. Bolo by
preto vhodné použiť postup upravený v článku 188 druhom odseku
Zmluvy EHS. Toto ustanovenie uvádza, že Rada môže na žiadosť Súdneho
dvora a po porade s Komisiou a s Európskym
parlamentom zmeniť a doplniť ustanovenia hlavy III štatútu. Vláda
Spojeného kráľovstva je takisto toho názoru, že treba zmeniť článok 20,
aby sa členským štátom EZVO umožnilo predkladať pripomienky
v prejudiciálnom konaní. Okrem toho je opodstatnené zmeniť články
17, 18 a 39 štatútu.Prejudiciálne otázky položené súdmi členských štátov EZVOOdpoveď
na tretiu otázku musí byť podľa názoru španielskej vlády záporná.
Prejudiciálne konanie je nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom
a vnútroštátnymi súdmi. Tento charakter spolupráce medzi súdmi má
za priamy dôsledok skutočnosť, že len súdne orgány členských štátov majú
právo obrátiť sa na Súdny dvor v zmysle článku 177 Zmluvy EHS. Aby
aj súdne orgány štátov EZVO mohli na Súdny dvor podať návrh na začatie
prejudiciálneho konania, treba zmeniť článok 177 Zmluvy EHS pridaním
k textu „súd členského štátu“ odkaz na súdne orgány tretieho štátu,
s ktorým Spoločenstvo uzavrelo medzinárodnú dohodu.Belgická vláda tvrdí, že článok 177 sa musí zmeniť, aby sa súdnym orgánom členských štátov EZVO umožnilo obrátiť sa Súdny dvor.Vláda
Spojeného kráľovstva najprv poznamenáva, že článok 177 sa týka aj
súdnych orgánov členského štátu, ktoré majú sídlo v zámorských
územiach upravených štvrtou časťou Zmluvy EHS (pozri rozsudok
z 12. decembra 1990, Kaefer a Procacci, C‑100/89
a C‑101/89, Zb. s. I‑4647). Hoci sa toto ustanovenie strictu
senso uplatňuje len na súdne orgány členských štátov, Súdny dvor
rozhodol, že druhý odsek tohto ustanovenia sa uplatňuje aj na súdne
orgány, ktoré nie sú súčasťou súdneho systému členského štátu, pokiaľ sa
nachádza na území prináležiacemu členskému štátu, že právo Spoločenstva
sa uplatňuje na takomto území v obmedzenej miere a že právo
Spoločenstva má na tento účel primerané ustanovenie (rozsudok
z 3. júla 1991, Barr a Montrose, C‑355/89, Zb.
s. I‑3479).Spojené kráľovstvo ďalej
poznamenáva, že článok 177 umožňuje Súdnemu dvoru rozhodovať
v prejudiciálnom konaní o výklade medzinárodných dohôd,
ktorých zmluvnou stranou je Spoločenstvo. Súdny dvor môže tiež
v prejudiciálnom konaní rozhodovať o výklade dohôd uzavretých
na základe uplatnenia článku 220 Zmluvy. Dohoda bude medzinárodnou
dohodou uzavretou na základe článku 238 Zmluvy. Zároveň teda pôjde
o medzinárodnú dohodu uzavretú na základe Zmluvy a o akt
zo strany inštitúcii. Preto nič nebráni tomu, aby Súdny dvor
v prejudiciálnom konaní rozhodoval o výklade dohody. Vyššie
uvedené rozsudky Súdneho dvora svedčia v prospech zlučiteľnosti
zamýšľaných ustanovení so Zmluvou EHS.Článok 238 ZmluvyKomisia
si kladie otázku, či článok 238 umožňuje súdnu konštrukciu takého typu,
akú by ustanovila dohoda. Ak by tomu tak nebolo, bolo by treba zmeniť
toto ustanovenie Zmluvy tak, aby osobitné konania, ktoré sú v nej
uvedené, zahŕňali zavedenie súdneho systému funkčne začleneného do
Súdneho dvora a zaručujúceho osobitosť a integritu práva
Spoločenstva.Podľa názoru španielskej vlády
článok 238 predstavuje dostatočný základ na to, aby Spoločenstvo
uzavrelo dohodu o pridružení s úniou štátov alebo
medzinárodnou organizáciou, akou je aj dohoda, ktorá sa má uzavrieť
s Európskym združením voľného obchodu. Iná vec však je, ak by obsah
takejto dohody bol nezlučiteľný so Zmluvou. V danom prípade
nezlučiteľnosť vyplýva zo zamýšľaného súdneho mechanizmu. Preto pred
uzavretím dohody treba upraviť Zmluvu.Belgická
vláda uvádza, že článok 238 neumožňuje zavedenie zamýšľaného súdneho
mechanizmu bez predchádzajúcej zmeny Zmluvy EHS. V zásade nič
nebráni zmene a doplneniu článku 238 Zmluvy, no javí sa
primeranejšie v danom prípade rozšíriť zmenu a doplnenie aj na
iné relevantné články Zmluvy, ako aj na články Štatútu Súdneho dvora,
aby sa zabezpečila maximálna koherencia a právna istota.Podľa
názoru vlády Spojeného kráľovstva výrazy „jednotné akcie
a osobitné konania“ uvedené v článku 238 Zmluvy umožňujú, aby
sa súdne konania zahrnuli do zmlúv dotknutých týmto ustanovením. Takéto
konania môžu práve prispieť k dobrému fungovaniu týchto zmlúv.
Zvlášť je tomu tak v prípade ustanovení upravujúcich súdne riešenie
prípadných sporov, pretože napomáhajú nerušený výkon dohody zmluvnými
stranami. Stanovisko Súdneho dvoraI1.      V tomto
stanovisku sa Súdny dvor v súlade s požiadavkou Komisie
obmedzuje na preskúmanie zlučiteľnosti systému súdneho preskúmania,
ktorý hodlá zaviesť dohoda, so Zmluvou EHS. Ostatné ustanovenia dohody
a menovite tie, ktoré sa týkajú rozhodovacieho procesu
a rozdelenia právomocí v oblasti hospodárskej súťaže, nie sú
predmetom tohto stanoviska.2.      Dohoda
sa uzavrie medzi štátmi, ktoré sú členmi Európskeho združenia voľného
obchodu na jednej strane a Európskym spoločenstvom a jeho
členskými štátmi na strane druhej. Pokiaľ ide o Spoločenstvo,
dohodu v jeho mene uzavrie Rada po súhlasnom stanovisku Európskeho
parlamentu na základe článku 238 Zmluvy EHS.3.      Dohoda
má za cieľ vytvorenie Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP)
pokrývajúceho územia členských štátov Spoločenstva a územia
členských štátov EZVO. Z preambuly dohody vyplýva, že zmluvné
strany hodlajú vytvoriť dynamický a homogénny Európsky hospodársky
priestor založený na spoločných pravidlách a rovnakých podmienkach
hospodárskej súťaže a zabezpečia primerané prostriedky na jeho
uvedenie do činnosti, a to aj na súdnej úrovni. Podľa článku 1
dohody táto dohoda má za cieľ podporovať trvalé a vyvážené
upevňovanie obchodných a hospodárskych vzťahov medzi zmluvnými
stranami za rovnakých podmienok hospodárskej súťaže a dodržiavania
rovnakých pravidiel.4.      Pravidlá
uplatniteľné vo vzťahoch medzi štátmi EPH sa týkajú voľného pohybu
tovaru, osôb, služieb a kapitálu, ako aj režimu hospodárskej
súťaže. Tieto pravidlá sú v podstate zhodné s príslušnými
ustanoveniami Zmlúv EHS a EZUO a aktov prijatých na základe
týchto zmlúv. Ako Komisia upresnila vo svojej žiadosti
o stanovisko, zmluvné strany majú v úmysle rozšíriť na
Európsky hospodársky priestor v oblastiach, na ktoré sa táto dohoda
vzťahuje, pôsobnosť práva Spoločenstva, a to tak, ako bude
vznikať, vyvíjať sa alebo meniť.II5.      Cieľ
jednotnosti výkladu a uplatňovania práva v Európskom
hospodárskom priestore tak, ako stanovuje článok 1 dohody, by sa mal
zabezpečovať uplatnením ustanovení, ktorých znenie je totožné so znením
príslušných ustanovení práva Spoločenstva a zavedením súdneho
systému.6.      Dohoda
zriaďuje súdny orgán, a to Súdny dvor EHP, ku ktorému je priradený
Súd prvého stupňa. Právomoc Súdneho dvora EHP upravuje článok 96
ods. 1 tejto dohody. Táto právomoc sa týka riešenia sporov medzi
zmluvnými stranami, žalôb týkajúcich sa postupu dohľadu v rámci
štátov EZVO a v oblasti hospodárskej súťaže odvolaní proti
rozhodnutiam prijatým Dozorným úradom EZVO.7.      Súdny systém takisto predpokladá nasledujúce mechanizmy.8.      Článok
6 dohody stanovuje, že ustanovenia dohody sa pri ich vykonávaní
a uplatňovaní majú vykladať v súlade s judikatúrou
Súdneho dvora, ktorú prijal pred podpísaním tejto dohody a ktorá sa
týka príslušných ustanovení Zmluvy EHS, Zmluvy EZUO a sekundárnych
aktov práva Spoločenstva.9.      Článok
104 ods. 1 dohody stanovuje, že pri uplatňovaní alebo pri výklade
ustanovení tejto dohody alebo ustanovení Zmlúv EHS a EZUO
v znení zmien a doplnení alebo aktov prijatých na uplatnenie
uvedených zmlúv Súdny dvor, Súdny dvor EHP, Súd prvého stupňa Európskych
spoločenstiev, Súd prvého stupňa EHP a súdy štátov EZVO budú náležito
zohľadňovať zásady vyplývajúce z rozhodnutí iných súdnych dvorov
alebo súdov prvého stupňa či iných súdov, aby sa zabezpečil čo
najjednotnejší výklad dohody.10.    Článok
95 dohody stanovuje, že Súdny dvor EHP sa skladá z ôsmich sudcov,
z ktorých piati sú sudcovia Súdneho dvora. Na požiadanie Súdneho
dvora EHP môže Rada EHP povoliť zriadenie komôr zložených z troch
alebo piatich sudcov. S prihliadnutím na charakter prejednávaných
sporov sa v štatúte Súdneho dvora EHP upresní vyvážený
a primeraný počet sudcov Súdneho dvora a sudcov zo štátov
EZVO. Článok 101 stanovuje, že Súd prvého stupňa EHP sa skladá
z piatich sudcov, pričom traja z nich sú menovaní štátmi EZVO
a dvaja sú sudcami Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev.11.    Protokol
34, na ktorý odkazuje článok 104 ods. 2 dohody, obsahuje
ustanovenia umožňujúce štátom EZVO povoliť ich súdom, aby mohli požiadať
Súdny dvor o rozhodnutie týkajúce sa výkladu ustanovenia dohody.12.    Napokon
poznámka k protokolu 34 upravuje právo štátov EZVO vstupovať do
konaní vedených na Súdnom dvore ako vedľajší účastník.III13.    Pred
preskúmaním otázok uvedených v žiadosti Komisie o stanovisko
treba porovnať ciele a kontext dohody s cieľmi
a kontextom práva Spoločenstva.14.    Zhodné
znenie ustanovení dohody a príslušných ustanovení práva
Spoločenstva neznamená, že sa nevyhnutne musia vykladať rovnakým
spôsobom. Medzinárodná dohoda sa nemá totiž vykladať výlučne na základe
jej znenia, ale takisto v duchu jej cieľov. Článok 31 Viedenského
dohovoru o zmluvnom práve z 23. marca 1969 v tejto
súvislosti upresňuje, že zmluva sa má vykladať dobromyseľne,
v súlade s obvyklým významom, ktorý sa dáva výrazom
v zmluve v ich celkovej súvislosti, a takisto
s prihliadnutím na predmet a účel zmluvy.15.    Pokiaľ
ide o porovnanie cieľov ustanovení dohody a cieľov ustanovení
práva Spoločenstva, treba uviesť, že dohoda má za cieľ uplatňovať režim
voľného obchodu a hospodárskej súťaže v hospodárskych
a obchodných vzťahoch medzi zmluvnými stranami.16.    Naproti
tomu, čo sa týka Spoločenstva, režim voľného obchodu
a hospodárskej súťaže, ktorý dohoda mieni rozšíriť na celé územie
zmluvných strán, sa rozvinul a tvorí súčasť právneho poriadku
Spoločenstva, ktorého ciele presahujú ciele dohody.17.    Zvlášť
z článkov 2, 8a a 102a Zmluvy EHS totiž vyplýva, že jej
cieľom je hospodárska integrácia vedúca k vytvoreniu vnútorného
trhu a uskutočneniu hospodárskej a menovej únie. Článok 1
Jednotného európskeho aktu okrem toho upresňuje, že cieľom všetkých
zmlúv o založení Európskych spoločenstiev je prispievať
k dosahovaniu konkrétneho pokroku na ceste smerom k Európskej
únii.18.    Z predchádzajúceho
vyplýva, že ustanovenia Zmluvy EHS upravujúce voľný pohyb
a hospodársku súťaž nie sú zďaleka samoúčelné, ale sú len
prostriedkom na uskutočňovanie týchto cieľov.19.    Kontext,
do ktorého zapadá cieľ dohody, sa takisto odlišuje od kontextu,
v ktorom sú sledované ciele Spoločenstva.20.    Európsky
hospodársky priestor totiž musí vzniknúť na základe medzinárodnej
dohody, ktorá v podstate vytvorí len práva a povinnosti medzi
zmluvnými stranami a nepočíta s prenosom zvrchovaných práv
v prospech medzivládnych inštitúcií, ktoré zriaďuje.21.    Pritom
Zmluva EHS, hoci sa uzavrela v podobe medzinárodnej dohody, tvorí
konštitučnú listinu právneho spoločenstva. Podľa ustálenej judikatúry
Súdneho dvora zmluvy o založení Európskych spoločenstiev zaviedli
nový právny poriadok, v ktorého prospech štáty obmedzovali
v čoraz širšej miere svoje suverénne práva a ktorému
podliehajú nielen členské štáty, ale aj ich štátni príslušníci (pozri
najmä rozsudok z 5. februára 1963, Van Gend en Loos, 26/62,
Zb. s. 1). Hlavnými vlastnosťami takto vytvoreného právneho
poriadku Spoločenstva sú najmä jeho nadradenosť vo vzťahu k právnym
predpisom členských štátov a priamy účinok radu ustanovení
uplatniteľných voči ich štátnym príslušníkom aj voči členským štátom
samotným.22.    Z týchto
úvah vyplýva, že jednotnosť právnych noriem v celom Európskom
hospodárskom priestore nezaručí len jednotný obsah alebo jednotná
formulácia ustanovení práva Spoločenstva a príslušných ustanovení
dohody.23.    Treba teda preskúmať, či dohoda počíta aj s inými prostriedkami zaručujúcimi túto jednotnosť.24.    Článok
6 sleduje tento cieľ tým, že pravidlá dohody sa musia vykladať
v súlade s judikatúrou Súdneho dvora vzťahujúcou sa na
príslušné pravidlá práva Spoločenstva.25.    Tento
mechanizmus výkladu, pravda, neumožňuje zabezpečiť želateľnú právnu
jednotnosť, a to z dvoch dôvodov.26.    Predovšetkým
sa tento článok týka len judikatúry Súdneho dvora pred podpísaním
dohody. Vzhľadom na to, že sa táto judikatúra bude vyvíjať, bude ťažké
rozlišovať novú judikatúru od skoršej, a teda minulosť od
budúcnosti.27.    Okrem
toho, hoci článok 6 dohody neupresňuje celkom jednoznačne, či sa ním
myslí judikatúra Súdneho dvora ako celok, a menovite judikatúra
s priamym účinkom a nadradenosťou práva Spoločenstva,
z protokolu 35 dohody vyplýva, že bez uznania zásad priameho účinku
a nadradenosti práva Spoločenstva, ktoré táto judikatúra odráža,
zmluvné strany sa zaväzujú len k tomu, že do svojich vnútroštátnych
právnych poriadkov zavedú jedno zákonné ustanovenie, ktoré umožní
nadradenosť znenia dohody nad zákonnými ustanoveniami, ktoré mu
odporujú.28.    Z toho
vyplýva, že rešpektovanie judikatúry Súdneho dvora presadzované článkom
6 dohody sa nevzťahuje na určité podstatné prvky tejto judikatúry,
ktoré sú nezlučiteľné s charakterom dohody. V dôsledku toho
článok 6 nie je ako taký schopný zabezpečiť cieľ jednotnosti práva na
celom Európskom hospodárskom priestore, a to ani do minulosti, ani
do budúcnosti.29.    Z predchádzajúcich
úvah vyplýva, že cieľ jednotnosti vo výklade a uplatňovaní práva
v Európskom hospodárskom priestore naráža na existujúce
rozdielnosti medzi cieľmi a kontextom dohody na jednej strane
a právom Spoločenstva na druhej strane.IV30.    Práve
so zreteľom na zistený rozpor treba preskúmať, či navrhovaný súdny
systém môže ohroziť autonómnosť právneho poriadku Spoločenstva pri
presadzovaní jeho vlastných cieľov.31.    Toto
preskúmanie sa bude v prvom rade týkať výkladu pojmu zmluvná
strana, o ktorý bude Súdny dvor EHP požiadaný v rámci výkonu
svojich právomocí, a potom vplyvu jeho judikatúry na výklad práva
Spoločenstva.32.    Pokiaľ
ide o prvý bod, treba pripomenúť, že Súdny dvor EHP má
v zmysle článku 96 ods. 1 písm. a) dohody právomoc riešiť
spory medzi zmluvnými stranami a že podľa článku 117 ods. 1
tejto dohody Spoločný výbor EHP alebo aj každá zmluvná strana sa môže
obrátiť na Súdny dvor EHP v prípade tohto druhu sporov.33.    Článok
2 písm. c) dohody definuje pojem zmluvných strán. Pre Spoločenstvo
a jeho členské štáty tento pojem zahrnuje Spoločenstvo a jeho
členské štáty alebo Spoločenstvo, alebo členské štáty. Výber spomedzi
týchto troch možností sa musí odvodzovať od relevantných ustanovení
dohody v každom jednotlivom prípade a zo vzájomných právomocí
Spoločenstva a členských štátov, ako vyplývajú zo Zmluvy EHS
a Zmluvy EZUO.34.    Súdny
dvor EHP tak bude musieť v rámci prejednávania sporu týkajúceho sa
výkladu alebo uplatnenia jedného alebo viacerých ustanovení dohody
podať výklad pojmu „zmluvná strana“ v zmysle článku 2 písm. c)
dohody, aby určil, či sa výraz „zmluvná strana“ v spornom
ustanovení týka Spoločenstva, Spoločenstva a jeho členských štátov
alebo len členských štátov. Súdny dvor EHP bude teda musieť rozhodovať
o právomociach Spoločenstva a jeho členských štátov vo
veciach, ktoré sú upravené ustanoveniami dohody.35.    Z toho
vyplýva, že právomoc priznaná Súdnemu dvoru EHP v zmysle článku 2
písm. c), článku 96 ods. 1 písm. a) a článku 117
ods. 1 dohody môže mať dosah na usporiadanie právomocí stanovené
v Zmluvách, a tým aj na autonómnosť právneho poriadku
Spoločenstva, ktorého dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor v zmysle
článku 164 Zmluvy EHS. Táto výhradná právomoc Súdneho dvora je potvrdená
článkom 219 Zmluvy EHS, podľa ktorého sa členské štáty zaväzujú, že
spory, ktoré sa týkajú výkladu alebo uplatňovania tejto zmluvy, vyriešia
v súlade so Zmluvou. Článok 87 Zmluvy EZUO obsahuje ustanovenie
v tom istom zmysle.36.    Priznanie tejto právomoci Súdnemu dvoru EHP je preto nezlučiteľné s právom Spoločenstva.37.    Pokiaľ
ide o druhý bod, treba na úvod poznamenať, že medzinárodné dohody
uzavreté v postupe podľa článku 228 Zmluvy zaväzujú orgány
Spoločenstva a jeho členské štáty a že podľa ustálenej
judikatúry Súdneho dvora ustanovenia týchto dohôd a akty orgánov
zriadených týmito dohodami sú odo dňa nadobudnutia ich platnosti
nedeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva.38.    V tejto
súvislosti treba upresniť, že dohoda je aktom prijatým jedným
z orgánov Spoločenstva v zmysle článku 177 ods. 1
písm. b) Zmluvy EHS a že tým Súdny má právomoc
v prejudiciálnom konaní rozhodovať o jej výklade. Má takisto
právomoc vysloviť sa o tejto dohode v prípade nesplnenia
povinností, ktoré z nej členským štátom Spoločenstva vyplývajú.39.    Ak
však medzinárodná dohoda stanovuje vlastný súdny systém, ktorý zahŕňa
súd príslušný na riešenie sporov medzi zmluvnými stranami takejto
dohody, a teda aj na podávanie výkladu jej ustanovení, rozhodnutia
tohto súdu zaväzujú orgány Spoločenstva vrátane Súdneho dvora. Tieto
rozhodnutia sú záväzné takisto v prípade, keď Súdny dvor rozhoduje
v prejudiciálnom konaní alebo na základe žaloby o výklade
medzinárodnej dohody, pretože takáto dohoda tvorí nedeliteľnú súčasť
právneho poriadku Spoločenstva.40.    Medzinárodná
dohoda zavádzajúca takýto súdny systém je v zásade zlúčiteľná
s právom Spoločenstva. Právomoc Spoločenstva v oblasti
medzinárodných vzťahov a jeho spôsobilosť uzatvárať medzinárodné
dohody totiž nevyhnutne obsahuje aj možnosť podriadenia sa rozhodnutiam
súdneho orgánu vytvoreného alebo označeného takýmito dohodami, pokiaľ
ide o výklad a uplatňovanie ich ustanovení.41.    Predmetná
dohoda však preberá podstatnú časť ustanovení vrátane ustanovení
sekundárneho práva upravujúcich hospodárske a obchodné vzťahy
vnútri Spoločenstva a tvoriacich v prevažnej miere základné
ustanovenia právneho poriadku Spoločenstva.42.    Táto
dohoda by tak do právneho poriadku Spoločenstva vniesla veľké množstvo
právnych predpisov, ktoré by súbežne stáli popri právnych predpisoch
Spoločenstva s totožným znením.43.    Okrem
toho v preambule a článku 1 dohody zmluvné strany vyjadrili
zámer zabezpečiť jej jednotné uplatňovanie na svojich územiach. Cieľ
jednotného uplatňovania dohody a rovnakých podmienok hospodárskej
súťaže, ktorý je takto stanovený a vyjadrený v článku 6
a článku 104 ods. 1 dohody, sa pritom nevyhnutne týka výkladu
tak ustanovení tejto dohody, ako aj príslušných ustanovení právneho
poriadku Spoločenstva.44.    Hoci
článok 6 dohody zaväzuje Súdny dvor EHP vykladať ustanovenia dohody
v zmysle relevantnej judikatúry Súdneho dvora spred dátumu podpisu
dohody, Súdny dvor EHP už nebude podliehať takejto povinnosti
v súvislosti s rozhodnutiami Súdneho dvora prijatými po tomto
dátume.45.    V dôsledku
toho cieľ dohody, ktorý sa týka zabezpečenia jednotnosti práva
v celom Európskom hospodárskom priestore, si vyžaduje nielen výklad
vlastných ustanovení tejto dohody, ale takisto výklad príslušných
pravidiel práva Spoločenstva.46.    Z toho
vyplýva, že podmienením budúceho výkladu právnych predpisov
Spoločenstva v oblasti voľného pohybu a hospodárskej súťaže
súdny mechanizmus upravený dohodou predstavuje zásah do článku 164
Zmluvy EHS a všeobecnejšie do samotných základov Spoločenstva.V47.    Nebezpečenstvo,
ktoré predstavuje súdny systém dohody pre autonómnosť právneho poriadku
Spoločenstva, nijako nezmierňuje skutočnosť, že jej články 95
a 101 počítajú s vytvorením organického spojenia medzi Súdnym
dvorom EHP a Súdnym dvorom v tom zmysle, že sudcovia Súdneho
dvora budú zasadať na Súdnom dvore EHP a v jeho komorách, ako
aj že sudcovia Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev budú zasadať
na Súde prvého stupňa EHP.48.    Naopak
sa možno obávať, že uplatňovanie týchto ustanovení zvýrazní všeobecné
problémy vyplývajúce z navrhovaného súdneho systému dohody.49.    V tejto
súvislosti treba uviesť, že Súdny dvor EHP musí zabezpečovať správne
fungovanie režimu voľného obchodu a hospodárskej súťaže
v rámci medzinárodnej dohody, ktorá vytvára povinnosti len medzi
zmluvnými stranami.50.    Naproti
tomu Súdny dvor musí zabezpečiť dodržiavanie vlastného právneho
poriadku a prispievať k jeho rozvoju, aby sa dosiahli ciele
vyjadrené najmä v článkoch 2, 8a a 102a Zmluvy EHS
a aby sa medzi členskými štátmi dospelo k Európskej únii, ako
to vyplýva zo slávnostného Štuttgartského vyhlásenia
z 19. júna 1983 (bod 2.5), na ktoré sa odvoláva prvé
odôvodnenie preambuly Jednotného európskeho aktu. Voľný obchod
a hospodárska súťaž predstavujú v tomto rámci len prostriedok
na dosiahnutie týchto cieľov.51.    V dôsledku
toho sudcovia Súdneho dvora, ktorí budú zároveň členmi Súdneho dvora
EHP, budú podľa toho, či zasadajú na Súdnom dvore alebo Súdnom
dvore EHP, musieť uplatňovať a vykladať tie isté ustanovenia, no
podľa odlišných prístupov, metód a pohľadov, aby zohľadnili povahu
každej zo zmlúv a jej konkrétne ciele.52.    Za
týchto podmienok bude pre týchto sudcov veľmi ťažké, až nemožné,
pristupovať úplne nezaujato na Súdnom dvore k otázkam, na ktorých
riešení sa zúčastnili v rámci Súdneho dvora EHP.53.    Keďže
je súdny systém dohody v každom prípade nezlúčiteľný so Zmluvou
EHS, nie je potrebné skúmať podrobnejšie túto otázku a ani otázku,
či tento systém nevyvoláva závažné obavy týkajúce sa dôvery osôb
podliehajúcich súdnej právomoci v spôsobilosť Súdneho dvora
vykonávať nezávisle svoje právomoci.VI54.    Treba
preskúmať, či mechanizmus stanovený v článku 104 ods. 2
dohody v súvislosti s výkladom jej ustanovení je zlúčiteľný
s právom Spoločenstva.55.    Podľa
článku 104 ods. 2 dohody ustanovenia, ktoré umožňujú členskému
štátu EZVO povoliť ich súdom, aby mohli požiadať Súdny dvor
o rozhodnutie týkajúce sa výkladu ustanovenia dohody, sú uvedené
v protokole 34.56.    Ak
sa v konaní prebiehajúcom na súde jedného z členských štátov
EZVO vyskytne otázka výkladu ustanovení dohody, ktoré sú svojou
podstatou identické s ustanoveniami zmlúv o založení
Európskych spoločenstiev, podľa článku 1 tohto protokolu môže takýto
súd, ak to považuje za potrebné, požiadať Súdny dvor o rozhodnutie
v tejto otázke.57.    Článok
2 protokolu 34 stanovuje, že štát EZVO, ktorý zamýšľa postupovať podľa
tohto protokolu, oznámi depozitárovi a Súdnemu dvoru, v akej
miere a akým spôsobom sa bude vzťahovať tento protokol na jeho
súdy.58.    Z toho
vyplýva, že tento postup charakterizuje skutočnosť, že ponecháva na
štáty EZVO priznať možnosť svojim súdom položiť Súdnemu dvoru
prejudiciálne otázky, a že nestanovuje žiadnu povinnosť pre súdne
orgány týchto štátov rozhodujúce v poslednom stupni. Okrem toho nie
je zaručené, že rozhodnutia Súdneho dvora budú v takýchto
prípadoch záväzné pre súdy, ktoré sa na Súdny dvor obrátili. Tento
postup sa zásadne odlišuje od postupu podľa článku 177 Zmluvy EHS.59.    Je
pravda, že žiadnemu ustanoveniu Zmluvy EHS neodporuje to, aby sa
medzinárodnou dohodou priznala Súdnemu dvoru právomoc pre výklad
ustanovení takejto dohody na účely jej uplatňovania v tretích
štátoch.60.    Tak
ako nemožno v zásade nič namietať proti ponechaniu na štáty EZVO,
či priznajú svojim súdom možnosť položiť Súdnemu dvoru otázky vo veci
výkladu, o nič zásadnejšiu výhradu nemožno vzniesť ani voči tomu,
že niektoré takéto súdy nemajú povinnosť sa na Súdny dvor obrátiť.61.    Na
druhej strane nemožno pripustiť, aby rozhodnutia, ktoré Súdny dvor vydá
súdom štátov EZVO, mali len výlučne poradný účinok a neboli pre ne
záväzné. Takáto situácia by bola v rozpore s úlohou Súdneho
dvora, ktorú mu stanovila Zmluva EHS, a to úlohu súdneho orgánu,
ktorého rozsudky sú záväzné. Ešte aj vo veľmi osobitnom prípade článku
228 je stanovisku Súdneho dvora priznaný záväzný účinok upresnený
v tomto článku.62.    Okrem
toho treba uviesť, že na výklad dohody, ktorý podá Súdny dvor ako
odpoveď na otázky položené súdmi štátov EZVO, musia takisto prihliadať
súdy členských štátov Spoločenstva, keď rozhodujú vo veci
o uplatňovaní dohody. Nezáväzný účinok týchto odpovedí pre súdy
EZVO môže totiž vyvolať neistotu, pokiaľ ide o ich právnu hodnotu
pre súdy členských štátov Spoločenstva.63.    Okrem
toho nemožno vylúčiť, že súdy členských štátov Spoločenstva dospejú
k záveru, že nezáväzný účinok výkladov poskytnutých Súdnym dvorom
v zmysle protokolu 34 sa vzťahuje aj na rozsudky, ktoré Súdny dvor
vydal v súlade s článkom 177 Zmluvy EHS.64.    Z tohto
hľadiska predmetný mechanizmus predstavuje zásah do právnej istoty
potrebnej na riadne fungovanie prejudiciálneho konania.65.    Z predchádzajúcich
úvah vyplýva, že článok 104 ods. 2 dohody a jej protokol 34
sú nezlúčiteľné s právom Spoločenstva, keďže nezaručujú záväzný
účinok odpovedí, o ktorých poskytnutie môže byť Súdny dvor
požiadaný na základe tohto protokolu.VII66.    Ďalej
treba posúdiť právo poskytnuté štátom EZVO vstupovať do konaní
prebiehajúcich na Súdnom dvore ako vedľajší účastník. Poznámka
k protokolu 34 uvádza, že na účely zabezpečenia takéhoto práva je
potrebné zmeniť a doplniť články 20 a 37 Protokolu
o štatúte Súdneho dvora.67.    V tejto
súvislosti stačí uviesť, že tieto dva články sú zaradené v hlave
III Protokolu o štatúte Súdneho dvora a že podľa článku 188
druhého odseku Zmluvy EHS Rada môže na žiadosť Súdneho dvora a po
porade s Komisiou a s Európskym parlamentom jednomyseľne
zmeniť a doplniť ustanovenia tejto hlavy.68.    Z toho
vyplýva, že priznanie práva štátom EZVO vstupovať do konaní
prebiehajúcich na Súdnom dvore ako vedľajší účastník si nevyžaduje zmenu
a doplnenie Zmluvy EHS v zmysle jej článku 236.VIII69.    V poslednej
otázke Komisie ide o to, či článok 238 Zmluvy EHS vzťahujúci sa na
uzatváranie dohôd o pridružení medzi Spoločenstvom a tretími
štátmi, úniou štátov alebo medzinárodnou organizáciou umožňuje zavedenie
takého súdneho systému, aký predpokladá dohoda. V tejto súvislosti
Komisia uviedla, že v prípade záporného stanoviska Súdneho dvora
by sa toto ustanovenie mohlo zmeniť tak, aby sa zavedenie takéhoto
systému umožnilo.70.    Ako
už bolo uvedené v bode 40, medzinárodná dohoda upravujúca
vytvorenie súdneho systému so Súdnym dvorom s právomocou vykladať
jej ustanovenia nie je v zásade nezlúčiteľná s právom
Spoločenstva a v dôsledku toho môže považovať za svoj právny
základ článok 238 Zmluvy EHS.71.    Článok
238 Zmluvy EHS však neposkytuje nijaký základ pre zavedenie súdneho
systému, ktorý je zásahom do článku 164 tejto Zmluvy a vôbec do
samotných základov Spoločenstva.72.    Z tých
istých dôvodov by ani zmena a doplnenie tohto ustanovenia
v zmysle navrhovanom Komisiou nevyriešila otázku nezlučiteľnosti
súdneho systému dohody s právom Spoločenstva.Z týchto dôvodov Súdny dvor vydal toto stanovisko:Systém
súdneho preskúmania, ktorého zavedenie dohoda upravuje, je nezlučiteľný
so Zmluvou o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva.DueSlynn      Jolietpredsedapredseda komory      predseda komorySchockweilerGrévisse      Kapteynpredseda komorypredseda komory            predseda komoryManciniKakourisMoitinho de Almeidasudcasudca      sudcaRodríguez Iglesias       Díez de Velascosudca             sudcaZuleeg             Murraysudca             sudcaVyhlásené v Luxemburgu 14. decembra 1991TajomníkJ.-G. Giraud1 –      All
disputes between Contracting Parties or cases when the EEA Court is
seized by the EEA Joint Committee will be dealt with in plenary session.2 –      An
appropriate balance of ECJ and EFTA Judges, taking into account the
nature of the cases, shall be laid down in the Statute of the EEA Court.3 –      The Statutes shall contain provisions on qualifications for the Judges.4 –      In French „s’exprime“.5 –      Agreed
Minutes will ensure that the term „application“ also covers
implementation of the Agreement.6 –      In
an agreed Minute it will be clarified that this also includes
interpretation in the sense of the Ministerial Declaration of 14 May
1991.