62019CO0791(01)_RES
Vec C‑791/19 R
Európska komisia
proti
Poľskej republike
Uznesenie Súdneho dvora (veľká komora) z 8. apríla 2020
„Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Článok 279 ZFEÚ – Návrh na nariadenie predbežných opatrení – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Nezávislosť Izba Dyscyplinarna (disciplinárny senát) Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko)“
Právo Európskej únie – Zásady – Právo na účinnú súdnu ochranu – Zásada nezávislosti súdov – Rozsah
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, články 47 a 48)
(pozri body 29, 30, 34, 65, 66)
Členský štát – Povinnosti – Zriadenie opravných prostriedkov potrebných na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany – Dodržanie zásady nezávislosti súdov – Nový disciplinárny senát Najvyššieho súdu zložený zo sudcov vymenovaných prezidentom Poľskej republiky na základe návrhu Štátnej súdnej rady – Porušenie v prípade legitímnych pochybností vzniknutých v súvislosti s osobami podliehajúcimi súdnej právomoci, pokiaľ ide o nepriepustnosť tohto senátu voči externým faktorom a jeho neutralitu, ktoré sa týkajú záujmov, ktoré sa tu stretávajú – Kritériá – Objektívne podmienky vytvorenia uvedeného senátu, ktoré sú preň typické, a postup menovania jeho členov – Nezávislosť Štátnej súdnej rady
(Články 2 a 19 ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek)
(pozri body 31 – 33, 35, 68, 70 – 72)
Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Právomoc sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení – Návrh na nariadenie predbežného opatrenia podaný v rámci žaloby o nesplnení povinnosti – Žaloba o nesplnení povinnosti smerujúca k spochybneniu zlučiteľnosti vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa disciplinárneho režimu uplatniteľného na sudcov rozhodujúcich o otázkach patriacich do práva Únie s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ – Návrh patriaci do právomoci sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; články 278 a 279 ZFEÚ)
(pozri bod 36)
Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Prerušenie konania – Dočasné opatrenia – Podmienky priznania – Fumus boni iuris – Naliehavé prípady – Vážna a nenapraviteľná ujma – Kumulatívna povaha – Zváženie všetkých dotknutých záujmov – Voľná úvaha sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení
(Články 278 a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 160 ods. 3)
(pozri bod 51)
Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Prerušenie konania – Dočasné opatrenia – Podmienky priznania – Fumus boni iuris – Prima facie preskúmanie dôvodov uvedených na podporu žaloby vo veci samej – Žaloba o nesplnení povinnosti – Vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa disciplinárneho režimu uplatniteľného na sudcov rozhodujúcich o otázkach patriacich do práva Únie – Ustanovenia týkajúce sa orgánu povereného rozhodovať v disciplinárnych veciach týkajúcich sa týchto sudcov – Výhrada týkajúca sa otázky dodržiavania požiadavky nezávislosti sudcov stanovenej v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ zriadeným orgánom – Výhrada, ktorá na prvý pohľad nie je nedôvodná
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; články 278 a 279 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 52, 64, 67, 75 – 78)
Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Prerušenie konania – Dočasné opatrenia – Podmienky priznania – Naliehavé prípady – Vážna a nenapraviteľná ujma – Pojem – Riziko narušenia nezávislosti orgánu, ktorý rozhoduje o disciplinárnych veciach sudcov členského štátu rozhodujúcich o otázkach patriacich do práva Únie – Začlenenie
(Článok 2 ZEÚ; články 278 a 279 ZFEÚ; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 160 ods. 3)
(pozri body 82 – 86, 89, 90, 92, 93)
Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Prerušenie konania – Dočasné opatrenia – Podmienky priznania – Zváženie všetkých dotknutých záujmov – Žaloba o nesplnenie povinnosti – Vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa disciplinárneho režimu uplatniteľného na sudcov rozhodujúcich o otázkach patriacich do práva Únie – Ustanovenia týkajúce sa orgánu povereného rozhodovať v disciplinárnych veciach týkajúcich sa týchto sudcov – Riziko narušenia nezávislosti uvedeného orgánu – Záujem dotknutého členského štátu na výkone spravodlivosti v jeho právnom poriadku – Prednosť všeobecného záujmu Únie
(Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ; články 278 a 279 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 104, 109 – 113)
Zhrnutie
Dňa 8. apríla 2020 v uznesení o nariadení predbežného opatrenia vo veci Komisia/Poľsko (C‑791/19 R) Súdny dvor, ktorý zasadol ako veľká komora, nariadil Poľskej republike, aby okamžite prerušila uplatňovanie vnútroštátnych ustanovení, ktoré predstavujú základ pre právomoc disciplinárneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko) v disciplinárnych konaniach týkajúcich sa sudcov, a zdržala sa postúpenia vecí, v ktorých sa koná na disciplinárnom senáte, na rozhodovacie zloženie nespĺňajúce požiadavky nezávislosti definované najmä v rozsudku z 19. novembra 2019, A. K. a i. (
1
). Návrh na nariadenie predbežného opatrenia podala Európska komisia v rámci žaloby o nesplnení povinnosti v októbri 2019, ktorou sa domáhala určenia, že Poľsko si tým, že prijalo nový disciplinárny režim pre sudcov Najvyššieho súdu a všeobecných súdov, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z ustanovení článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ (
2
) v spojení s článkom 267 druhým a tretí odsekom ZFEÚ. (
3
)
Podľa tohto nového režimu prijatého v roku 2017 má disciplinárny senát zriadený na Najvyššom súde právomoc rozhodovať o disciplinárnych veciach týkajúcich sa sudcov tohto súdu a v odvolacom konaní aj tých, ktoré sa týkajú sudcov všeobecných súdov. Podľa Komisie (
4
) uvedený režim nezaručuje nezávislosť a nestrannosť disciplinárneho senátu zloženého výlučne zo sudcov, ktorých vybrala Krajowa Rada Sądownictwa (Štátna súdna rada, ďalej len „KRS“), ktorej pätnásť sudcov zvolila dolná komora poľského parlamentu, zatiaľ čo pred reformou v roku 2017 ich volili sudcovia. V nadväznosti na rozsudok A. K. (
5
) senát pre pracovné veci a veci sociálneho zabezpečenia, ktorý rozhodoval vo veciach, v ktorých bol vydaný tento rozsudok, rozhodol v rozsudkoch z 5. decembra 2019 a 15. januára 2020, že disciplinárny senát nemôže vzhľadom na podmienky svojho založenia, rozsah svojich právomocí, zloženie, ako aj účasť KRS na jeho obsadení, byť považovaný za súd v zmysle tak práva Únie, ako aj poľského práva. Uvedený disciplinárny senát však naďalej vykonával svoje súdne funkcie.
V prvom rade Súdny dvor predtým, ako meritórne preskúmal návrh Komisie na nariadenie predbežných opatrení, zamietol námietku neprípustnosti, ktorú vznieslo Poľsko. Konkrétne, pokiaľ ide o jeho právomoc nariadiť predmetné predbežné opatrenia, pripomenul, že hoci organizácia spravodlivosti v členských štátoch patrí do ich právomoci, tieto štáty sú pri výkone tejto právomoci povinné dodržiavať svoje povinnosti podľa práva Únie, najmä článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. Súdny dvor ďalej uviedol, že toto ustanovenie, ktoré konkretizuje hodnotu právneho štátu, zveruje vnútroštátnym súdom a Súdnemu dvoru povinnosť zabezpečiť plné uplatňovanie práva Únie vo všetkých členských štátoch, ako aj súdnu ochranu, ktorú osoby podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z tohto práva. Súdny dvor po tom, čo pripomenul prvoradý význam zachovania nezávislosti uvedených orgánov na zabezpečenie takejto ochrany, zdôraznil, že v dôsledku toho prináleží každému členskému štátu zabezpečiť, aby disciplinárny režim uplatniteľný na sudcov vnútroštátnych súdov patriacich do jeho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, rešpektoval zásadu nezávislosti sudcov. Musí byť teda zaručená najmä skutočnosť, že rozhodnutia vydané v disciplinárnych konaniach začatých proti sudcom týchto súdov sú preskúmavané orgánom, ktorý sám spĺňa záruky účinnej súdnej ochrany, vrátane nezávislosti. Za týchto podmienok Súdny dvor uznal svoju právomoc v rámci žaloby o nesplnení povinnosti smerujúcej k spochybneniu zlučiteľnosti s právom Únie vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa disciplinárneho režimu uplatniteľného na sudcov, ktorí majú rozhodnúť o otázkach patriacich do práva Únie, na nariadenie predbežných opatrení smerujúcich k pozastaveniu uplatňovania takýchto ustanovení.
Po druhé, pokiaľ ide o meritórne preskúmanie návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, Súdny dvor pripomenul podmienky, za ktorých sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení môže takéto predbežné opatrenie nariadiť. Treba teda preukázať, že nariadenie takéhoto opatrenia je z právneho a faktického hľadiska na prvý pohľad odôvodnené (fumus boni iuris) a že je naliehavé v tom zmysle, že na to, aby sa zabránilo vážnej a nenapraviteľnej ujme na záujmoch žalobcu, je nevyhnutné, aby bolo nariadené a účinné už pred rozhodnutím vo veci samej. Súd rozhodujúci o predbežnom opatrení v prípade potreby tiež pristúpi k zváženiu dotknutých záujmov.
Pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa existencie fumus boni iuris, Súdny dvor najprv zdôraznil, že táto podmienka je splnená, ak sa aspoň jeden z dôvodov uvádzaných účastníkom konania, ktorý navrhuje nariadenie predbežných opatrení na podporu žaloby vo veci samej, nezdá byť na prvý pohľad neopodstatnený. V prejednávanej veci Súdny dvor bez toho, aby sa vyjadril k dôvodnosti tvrdení uvedených účastníkmi konania v rámci žaloby o nesplnenie povinnosti, konštatoval, že vzhľadom na skutkové okolnosti predložené Komisiou, ako aj na výkladové prvky poskytnuté najmä rozsudkom z 24. júna 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť Najvyššieho súdu) (
6
), a rozsudkom A. K. sa tvrdenia týkajúce sa nedostatku záruky nezávislosti a nestrannosti disciplinárneho senátu, ktoré boli uvedené v rámci žaloby o nesplnení povinnosti, na prvý pohľad nejavia ako nedôvodné.
Pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa naliehavosti, Súdny dvor sa domnieval, že táto podmienka bola v prejednávanej veci preukázaná. Samotná možnosť sudcov Najvyššieho súdu a súdov všeobecného práva čeliť riziku disciplinárneho konania, ktoré by mohlo viesť k obráteniu sa na orgán, ktorého nezávislosť by nebola zaručená, totiž môže ovplyvniť ich vlastnú nezávislosť a v dôsledku toho účinnú súdnu ochranu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie. Súdny dvor z toho vyvodil, že uplatnenie sporných vnútroštátnych ustanovení, ktoré priznávajú právomoc rozhodovať v disciplinárnych veciach týkajúcich sa vyššie uvedených sudcov orgánu, ktorého nezávislosť by nemohla byť zaručená, môže spôsobiť vážnu a nenapraviteľnú ujmu právnemu poriadku Únie.
Napokon Súdny dvor vykonal zváženie dotknutých záujmov. Súdny dvor na účely svojho záveru, že sa prikláňa k nariadeniu predbežných opatrení navrhovaných Komisiou, najmä uviedol, že nariadenie týchto opatrení nespôsobí zrušenie disciplinárnej komisie, ale len dočasné prerušenie jej činnosti až do vyhlásenia konečného rozsudku. Okrem toho sa domnieval, že vzhľadom na to, že prijatie uvedených opatrení by znamenalo, že vybavovanie vecí prebiehajúcich pred disciplinárnym senátom by sa muselo prerušiť až do vyhlásenia konečného rozsudku, ujma vyplývajúca z prerušenia týchto vecí pre dotknuté osoby podliehajúce súdnej právomoci by bola menšia ako ujma vyplývajúca z ich preskúmania orgánom, ktorého nedostatok nezávislosti a nestrannosti nemožno na prvý pohľad vylúčiť.
(
1
)	Rozsudok z 19. novembra 2019, A. K. a i. (Nezávislosť disciplinárneho senátu Najvyššieho súdu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, ďalej len rozsudok A. K., EU:C:2019:982).
(
2
)	Toto ustanovenie uvádza, že „členské štáty ustanovia v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej právnej ochrany“.
(
3
)	Toto ustanovenie stanovuje právomoc Súdneho dvora rozhodnúť o prejudiciálnych otázkach. Podľa druhého a tretieho odseku tohto článku „ak sa takáto otázka položí v konaní pred vnútroštátnym súdnym orgánom a tento súdny orgán usúdi, že rozhodnutie o nej je nevyhnutné pre vydanie jeho rozhodnutia, môže sa obrátiť na Súdny dvor Európskej únie, aby o nej rozhodol.
Ak sa takáto otázka položí v konaní pred vnútroštátnym súdnym orgánom, proti ktorého rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, je tento súdny orgán povinný obrátiť sa na Súdny dvor Európskej únie.“
(
4
)	Ktorú v konaní podporujú Belgicko, Dánsko, Holandsko, Fínsko a Švédsko.
(
5
)	V tomto rozsudku z 19. novembra 2019, A. K. a i. (Nezávislosť disciplinárneho senátu Najvyššieho súdu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982), Súdny dvor najmä konštatoval, že právo Únie bráni tomu, aby spory týkajúce sa uplatnenia tohto práva „mohli patriť do výlučnej právomoci orgánu, ktorý nie je nezávislým a nestranným súdom... Tak je to v prípade, ak objektívne podmienky, za ktorých bol vytvorený dotknutý orgán, a jeho vlastnosti, ako aj spôsob, akým boli vymenovaní jeho členovia, môžu vo vnímaní osôb podliehajúcich súdnej právomoci vyvolávať oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť tohto orgánu vonkajšími činiteľmi, predovšetkým priamymi alebo nepriamymi vplyvmi zákonodarnej a výkonnej moci, a jeho neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom, a môžu tak viesť k absencii dojmu nezávislosti alebo nestrannosti uvedeného orgánu, ktorá by mohla narušiť dôveru, ktorú musí súdnictvo v demokratickej spoločnosti vzbudzovať u uvedených osôb podliehajúcich súdnej právomoci.“
(
6
)	Rozsudok z 24. júna 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť Najvyššieho súdu) (C‑619/18, EU:C:2019:531).