62024CJ0409_RES
Vec C‑409/24
J‑GmbH
proti
Finanzamt K
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof)
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 5. marca 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 98 – Možnosť členských štátov uplatniť zníženú sadzbu DPH na určité dodania tovaru a poskytovania služieb – Krátkodobé ubytovanie v hoteloch a podobných zariadeniach – Príloha III bod 12 – Znížená sadzba DPH uplatniteľná na ubytovanie, ktoré poskytujú hotely a podobné zariadenia – Doplnkové služby k ubytovaniu – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca mechanizmus oddelenia zdaniteľných plnení – Neuplatnenie zníženej sadzby DPH na plnenia, ktoré priamo neslúžia na účely ubytovania – Zásada daňovej neutrality“
Harmonizácia daňových právnych predpisov – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Možnosť členských štátov uplatniť zníženú sadzbu na určité dodania tovaru a poskytovania služieb – Uplatňovanie zníženej sadzby na poskytovanie krátkodobého ubytovania – Vylúčenie vedľajších služieb, ktoré priamo neslúžia na účely krátkodobého ubytovania – Prípustnosť – Podmienky – Vedľajšie plnenia k hlavnému plneniu spočívajúcemu v krátkodobom ubytovaní – Neexistencia vplyvu
(Smernica Rady 2006/112, článok 98, článok 1 ods. 2 a príloha III bod 12)
(pozri body 50 – 59, 67 – 75 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor rozhodujúci o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Spolkový finančný súd, Nemecko) v troch rôznych veciach, potvrdil možnosť členských štátov vylúčiť za určitých podmienok z pôsobnosti zníženej sadzby dane z pridanej hodnoty (DPH) uplatniteľnej na služby krátkodobého ubytovania v hoteloch a podobných zariadeniach služby, ktoré priamo neslúžia na účely takéhoto ubytovania, aj keď ich možno považovať za vedľajšie.
Vo veci C‑409/24 spoločnosť J založená podľa nemeckého práva, prevádzkovala hotel a reštauráciu s parkoviskom, ktoré mohli využívať jej zákazníci bez dodatočných poplatkov. Okrem prenocovania ubytovanie zahŕňalo aj voliteľné raňajky, ktorých cena sa odpočítala od celkovej fakturovanej sumy, ak by sa zákazníci rozhodli ich odmietnuť.
Keďže J sa domnievala, že prenocovanie, raňajky a poskytovanie parkovacích miest predstavujú jediné plnenie, uplatnila zníženú sadzbu DPH vo výške 7 % stanovenú vnútroštátnou právnou úpravou pre služby krátkodobého ubytovania (
1
) na všetky plnenia.
Finanzamt K (daňový úrad K, Nemecko) však usúdil, že raňajky a poskytnutie parkovacích miest musia byť oddelené od poskytovania ubytovania a zdanené štandardnou sadzbou DPH vo výške 19 %. J podala proti daňovým výmerom vydaným daňovým úradom sťažnosti, ktoré boli zamietnuté.
Vo veci C‑410/24 prevádzkoval D v priebehu roku 2013 penzión a svojim klientom ponúkal okrem nocľahu aj raňajky, ktoré boli zahrnuté do celkovej paušálnej ceny bez ohľadu na to, či si ich zákazníci vybrali alebo nevybrali.
Po tom, čo D v roku 2013 priznal plnenia so zníženou sadzbou DPH vo výške 7 % a plnenia so štandardnou sadzbou DPH 19 %, požiadal v roku 2018, aby všetky plnenia poskytnuté v rámci krátkodobého ubytovania boli zdanené uvedenou zníženou sadzbou ako jediné plnenie, čo Finanzamt F (daňový úrad F, Nemecko) zamietol.
Vo veci C‑411/24 spoločnosť D založená podľa nemeckého práva, prevádzkovala v priebehu roku 2011 dva hotely, ktoré mali parkoviská a Wi‑fi siete. Jeden z týchto dvoch hotelov mal okrem toho k dispozícii fitness, ako aj wellness zariadenia. Tieto služby a zariadenia mohli zákazníci hotelov používať bez dodatočných poplatkov.
D priznala tieto služby ako vedľajšie plnenia k krátkodobému ubytovaniu, na ktoré sa má vzťahovať znížená sadzba DPH vo výške 7 %. Finanzamt A (daňový úrad A, Nemecko) však vydal rozhodnutie, v ktorom konštatoval, že tieto plnenia predstavujú plnenia podliehajúce DPH so štandardnou sadzbou DPH vo výške 19 %.
Po zamietnutí ich žalôb proti rozhodnutiam dotknutých daňových úradov v prvostupňovom konaní každý zo žalobcov vo veci samej podal opravný prostriedok „Revision“ na vnútroštátny súd predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Tento súd sa domnieval, že okrem poskytnutia voliteľných raňajok, ktoré predstavujú samostatné plnenie, poskytnutie parkovacích miest, fitness a wellness zariadení, ako aj prístup k Wi‑fi sieti hotela a poskytovanie raňajok zahrnutých do ceny (ďalej len „služby dotknuté vo veciach samých“) predstavujú vedľajšie služby k poskytovaniu krátkodobého ubytovania, keďže celková cena zaplatená zákazníkmi sa nelíšila podľa toho, či ich zákazníci využijú alebo nevyužijú. Keďže však tieto služby neslúžili priamo na účely krátkodobého ubytovania, mali byť v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou oddelené od hlavného plnenia, teda krátkodobého ubytovania, a v dôsledku toho mali byť vylúčené z uplatnenia zníženej sadzby DPH.
Predkladajúci vnútroštátny súd mal však pochybnosti o zlučiteľnosti takejto právnej úpravy s článkom 98 ods. 1 a 2 smernice 2006/112 (
2
) v spojení s prílohou III bodom 12 k tejto smernici.
Za týchto okolností rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky.
Posúdenie Súdnym dvorom
Odchylne od zásady stanovenej v článku 96 smernice o DPH, podľa ktorej každý členský štát uplatňuje na dodanie tovaru a poskytovanie služieb rovnakú štandardnú sadzbu DPH, článok 98 ods. 1 a 2 tejto smernice priznáva členským štátom možnosť uplatňovať jednu alebo dve znížené sadzby DPH na dodanie tovaru a poskytovanie služieb, ktoré patria do kategórií uvedených v prílohe III k tej istej smernici.
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že členské štáty majú možnosť obmedziť uplatňovanie zníženej sadzby DPH na určité konkrétne a špecifické aspekty týchto kategórií.
Využitie možnosti uplatniť selektívne zníženú sadzbu DPH uznanú členskými štátmi sa viaže na splnenie dvoch podmienok, a to na jednej strane izolovať len konkrétne a špecifické aspekty predmetnej kategórie plnení na účely uplatnenia zníženej sadzby a na druhej strane rešpektovať zásadu daňovej neutrality.
Pokiaľ ide o prvú podmienku, bolo treba určiť, či služby krátkodobého ubytovania, na ktoré sa vzťahuje znížená sadzba DPH podľa vnútroštátnej právnej úpravy, možno ako také identifikovať oddelene od iných služieb patriacich do kategórie uvedenej v prílohe III bode 12 k smernici o DPH na základe objektívnych, jasných a presných kritérií.
V prejednávanej veci vnútroštátna právna úprava stanovuje, že znížená sadzba DPH sa uplatňuje na prenájom obytných miestností a izieb na spanie, ako aj na krátkodobý prenájom kempingových miest, s výnimkou služieb, ktoré neslúžia priamo na prenájom, aj keď sú odmeňované z ceny prenájmu.
Okrem toho služby priamo súvisiace s krátkodobým ubytovaním sú identifikované touto právnou úpravou, ktorá tiež demonštratívnym spôsobom vymenúva plnenia, na ktoré sa nemôže uplatniť znížená sadzba DPH.
Takéto údaje tak môžu s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, umožniť presne identifikovať ubytovacie služby podliehajúce zníženej sadzbe DPH a oddeliť ich od ostatných plnení predmetnej kategórie, takže prvá podmienka je splnená.
Súdny dvor v podstate konštatoval, že tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že služby, o ktoré ide vo veciach samých, ktorých cena je zahrnutá do celkovej paušálnej ceny krátkodobého ubytovania, možno z hľadiska priemerného spotrebiteľa považovať za doplnkové k tomuto ubytovaniu.
Pokiaľ ide o druhú podmienku týkajúcu sa dodržania zásady daňovej neutrality, Súdny dvor pripomenul, že táto zásada bráni tomu, aby sa s podobným tovarom alebo podobnými poskytnutiami služieb, ktoré si navzájom konkurujú, zaobchádzalo z hľadiska DPH rozdielne.
Podľa ustálenej judikatúry sú tovary alebo poskytnutia služieb podobné, ak majú podobné vlastnosti a zodpovedajú tým istým potrebám spotrebiteľa, takže sa z jeho pohľadu nachádzajú v substitučnom vzťahu.
V prípade takéhoto substitučného vzťahu uplatnenie štandardnej sadzby DPH na služby, o ktoré ide vo veciach samých, nie je v rozpore so zásadou daňovej neutrality, pokiaľ tieto plnenia, ktoré samostatne poskytuje iný hospodársky subjekt, tiež podliehajú štandardnej sadzbe DPH.
V tejto súvislosti vzhľadom na to, že podľa vnútroštátneho súdu vnútroštátna právna úprava umožňuje oddeliť od krátkodobého ubytovania plnenia, ktoré neslúžia priamo na účely tohto ubytovania, a uplatniť na ne rovnakú sadzbu, ako je sadzba uplatniteľná na rovnaké služby poskytované v bezprostrednej blízkosti iným subjektom, takáto právna úprava sa nezdá byť nezlučiteľná so zásadou daňovej neutrality.
Vzhľadom na tieto skutočnosti Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej je zlučiteľná s článkom 98 ods. 1 a 2 smernice o DPH v spojení s prílohou III bodom 12 k tejto smernici.
(
1
)	Ustanovenie § 12 ods. 2 bodu 11 Umsatzsteuergesetz (zákon o dani z obratu) z 21. februára 2005 (BGBl. 2005 I, s. 386), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „UStG“), uvádza: „2. Sadzba dane sa zníži na 7 % v prípade týchto plnení: … (11) Prenájom obytných miestností, ktoré podnikateľ vymedzil na krátkodobé ubytovanie tretích osôb, ako aj krátkodobý prenájom kempingových miest. Prvá veta neplatí pre plnenia, ktoré neslúžia priamo na prenájom, aj keď sú tieto plnenia platené odplatou za prenájom.“
(
2
)	Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1) (ďalej len „smernica o DPH“).