Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(deviata
komora)
zo
16. apríla
2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Ochrana
spotrebiteľa – Smernica
93/13/EHS – Článok 7
ods. 1 – Nekalé
podmienky v spotrebiteľských
zmluvách – Účinky
konštatovania
nekalej
povahy
zmluvnej
podmienky – Neplatnosť
zmluvy – Žaloby o vrátenie
plnenia – Premlčacia
lehota
týkajúca
sa
žaloby
zo
strany
predajcu
alebo
dodávateľa – Prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty – Uznanie
dlhu
voči
úverovej
inštitúcii
zo
strany
spotrebiteľa – Zásada
efektivity – Zásada
právnej
istoty – Zásada
proporcionality – Právo
na
prístup k súdu – Bezdôvodné
obohatenie “
Vo
veci C‑901/24
[Falucka](i),
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko)
zo
16. decembra
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
22. decembra
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
mBank S.A.
proti
TK,
DJ a JJ,
SÚDNY
DVOR
(deviata
komora),
v zložení:
predseda
deviatej
komory M. Condinanzi,
sudcovia
R. Frendo (spravodajkyňa) a A. Kornezov,
generálny
advokát:
R. Norkus,
tajomník:
A. Calot Escobar,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        mBank S.A., v zastúpení:
A. Cudna‑Wagner,
radca
prawny, a B. Miąskiewicz,
adwokat,
–        TK, ako aj DJ a JJ, v zastúpení:
P. Wójcik,
radca
prawny,
–        poľská
vláda, v zastúpení:
B. Majczyna,
splnomocnený
zástupca,
–        portugalská
vláda, v zastúpení:
A. Pimenta a A. Rodrigues,
splnomocnené
zástupkyne,
–        Európska
komisia, v zastúpení:
P. Kienapfel a A. Stobiecka‑Kuik,
splnomocnení
zástupcovia,
so
zreteľom
na
rozhodnutie
prijaté
po
vypočutí
generálneho
advokáta,
že
vec
bude
prejednaná bez
jeho
návrhov,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článku 7
ods. 1
smernice
Rady
93/13/EHS z 5. apríla
1993 o nekalých
podmienkach v spotrebiteľských
zmluvách
(Ú. v. ES L 95,
1993,
s. 29;
Mim.
vyd.
15/002,
s. 288),
ako
aj
zásad
efektivity,
proporcionality a právnej
istoty a práva
na
prístup k súdu.
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
bankovou
inštitúciou
mBank S.A. a tromi
spotrebiteľmi
TK,
DJ a JJ
vo
veci
uspokojenia
pohľadávky
vyplývajúcej z vyhlásenia
zmluvy o hypotekárnom
úvere
za
neplatnú z dôvodu
nekalých
podmienok,
ktoré
sú v nej
uvedené.
Právny rámec
Právo Únie
3        Článok 6
ods. 1
smernice
93/13
stanovuje:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby
nekalé
podmienky
použité v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľom
zo
strany
predajcu
alebo
dodávateľa
podľa
ich
vnútroštátneho
práva,
neboli
záväzné
pre
spotrebiteľa a aby
zmluva
bola
podľa
týchto
podmienok
naďalej
záväzná
pre
strany,
ak
je
jej
ďalšia
existencia
možná
bez
nekalých
podmienok.“
4        Článok 7
ods. 1
tejto
smernice
stanovuje:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby v záujme
spotrebiteľov a subjektov
hospodárskej
súťaže
existovali
primerané a účinné
prostriedky,
ktoré
by
zabránili
súvislemu [ďalšiemu
–
neoficiálny
preklad]
uplatňovaniu
nekalých
podmienok v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľmi
zo
strany
predajcov
alebo
dodávateľov.“
Poľské právo
5        Článok 58 § 1
ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky
zákonník) z 23. apríla
1964
(Dz.
U. z roku
2024,
položka
1061), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Občiansky
zákonník“),
stanovuje:
„Právny
úkon,
ktorý
je v rozpore
so
zákonom
alebo
vedie k obchádzaniu
zákona,
je
neplatný,
pokiaľ
relevantné
ustanovenie
nestanovuje
inak,
najmä
ak
stanovuje,
že
neplatné
ustanovenia
právneho
úkonu
sa
nahrádzajú
príslušnými
ustanoveniami
zákona.“
6        Článok 117 § 1 a 21
tohto
zákonníka
stanovuje:
„1.      Majetkové
nároky
sú
až
na
výnimky
stanovené
zákonom
premlčateľné.
…
21.      Po
uplynutí
premlčacej
lehoty
už
nie
je
možné
uplatniť
pohľadávku
voči
spotrebiteľovi.“
7        Podľa
článku 1171 § 1 a 2
uvedeného
zákonníka:
„1.      Vo
výnimočných
prípadoch
môže
súd
po
zvážení
záujmov
účastníkov
konania
nezohľadniť
uplynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
voči
spotrebiteľovi,
ak
to
vyžaduje
spravodlivosť.
2.      Pri
výkone
právomoci
uvedenej v § 1
musí
súd
zohľadniť
najmä:
(1)      dĺžku
premlčacej
lehoty;
(2)      dĺžku
obdobia,
ktoré
uplynulo
od
uplynutia
premlčacej
lehoty
do
podania
návrhu;
(3)      povahu
okolností,
ktoré
viedli k tomu,
že
veriteľ
svoju
pohľadávku
neuplatnil,
vrátane
vplyvu
správania
dlžníka
na
omeškanie
veriteľa
pri
uplatňovaní
svojho
nároku.“
8        Článok 118
toho
istého
zákonníka
stanovuje:
„Ak
osobitné
ustanovenie
neustanovuje
inak,
premlčacia
lehota
je
šesť
rokov a v prípade
pohľadávok z pravidelných
platieb a pohľadávok
súvisiacich s výkonom
podnikateľskej
činnosti
tri
roky.
Koniec
premlčacej
lehoty
však
pripadá
na
posledný
deň
kalendárneho
roka,
pokiaľ
premlčacia
lehota
nie
je
kratšia
ako
dva
roky.“
9        Článok 120 § 1
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„Premlčacia
lehota
začína
plynúť
dňom,
keď
sa
pohľadávka
stala
splatnou.
Ak
splatnosť
pohľadávky
závisí
od
konkrétneho
úkonu
oprávneného,
lehota
začína
plynúť
odo
dňa,
keď
by
sa
pohľadávka
stala
splatnou,
ak
by
oprávnený
vykonal
úkon v najskoršom
možnom
termíne.“
10      V článku 123 § 1
bodoch 1 a 2
Občianskeho
zákonníka
sa
stanovuje:
„Plynutie
premlčacej
lehoty
je
prerušené:
1.      akýmkoľvek
úkonom
pred
súdom
alebo
iným
orgánom
určeným
na
prejednávanie vecí
alebo
vymáhanie
pohľadávok
daného
druhu,
alebo
pred
rozhodcovským
súdom,
uskutočneným
priamo
na
účely
vymáhania,
určenia
alebo
uspokojenia
či
zabezpečenia
pohľadávky;
2.      uznaním
pohľadávky
zo
strany
osoby,
voči
ktorej
sa
pohľadávka
uplatňuje.“
11      Podľa
článku 124 § 1
uvedeného
zákonníka:
„Premlčacia
lehota
začne
po
každom
prerušení
plynúť
odznovu.“
12      Článok 3851 § 1
toho
istého
zákonníka
stanovuje:
„Ustanovenia
zmluvy
uzatvorenej
so
spotrebiteľom,
ktoré
neboli
dohodnuté
individuálne,
nie
sú
pre
spotrebiteľa
záväzné,
ak
jeho
práva a povinnosti
upravujú
takým
spôsobom,
ktorý
je v rozpore s dobrými
mravmi a ktorý
zjavne
porušuje
jeho
záujmy
(nedovolené
zmluvné
podmienky).
Uvedené
neplatí
pre
zmluvné
podmienky,
ktoré
vymedzujú
hlavné
plnenia
strán,
vrátane
ceny
alebo
odmeny,
ak
boli
jednoznačne
formulované.“
13      Článok 405
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„Každý,
kto
bez
právneho
dôvodu
získal
majetkový
prospech
na
úkor
inej
osoby,
je
povinný
tento
prospech
vrátiť v naturáliách, a ak
to
nie
je
možné,
poskytnúť
náhradu
zodpovedajúcu
hodnote
tohto
prospechu.“
14      Článok 410 § 1 a 2
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„1.      Ustanovenia
predchádzajúcich
článkov
sa
uplatňujú
najmä v prípade
bezdôvodného
plnenia.
2.      Plnenie
je
bezdôvodné,
ak
osoba,
ktorá
plnenie
poskytla,
nebola
povinná
ho
vôbec
poskytnúť
alebo
nebola
povinná
ho
poskytnúť
osobe,
ktorej
ho
poskytla,
alebo
ak
dôvod
plnenia
zanikol,
alebo
ak
sa
nedosiahol
účel
plnenia,
alebo
ak
právny
úkon,
na
základe
ktorého
bolo
potrebné
plnenie
poskytnúť,
bol
neplatný a po
poskytnutí
plnenia
nenadobudol
platnosť.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
15      V roku
2007
mBank uzavrela s TK,
ak aj DJ a JJ
zmluvu o hypotekárnom
úvere
indexovanom
na
švajčiarsky
frank
(CHF), a to
na
sumu
1 958 800
poľských
zlotých
(PLN)
(približne
460 700 eur),
ktorá
bola
vyplatená
TK,
pričom
zmluvný
záväzok
DJ a JJ
slúžil
výlučne
na
zabezpečenie
solventnosti
TK
na
účely
poskytnutia
úveru.
16      Návrhom
podaným
na
Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko) a doručeným
spoločnosti
mBank 15. januára
2018
sa
títo
traja
spotrebitelia
domáhali
vyhlásenia
zmluvy o úvere
za
neplatnú.
17      V priebehu
súdneho
konania
TK
9. januára
2019 a 3. októbra
2019
predložila
tomuto
súdu
vyhlásenia,
pričom
uviedla,
že
si
je
vedomá
dôsledkov
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú, t. j. vrátenia
banke
celej
sumy
úveru,
ktorá
jej
bola
poskytnutá,
že
tieto
dôsledky
akceptuje a že
súhlasí s vyhlásením
zmluvy
za
neplatnú
(ďalej
len
„vyhlásenia
TK“).
Rozsudkom z 5. novembra
2019
Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava)
vyhlásil
zmluvu o úvere
za
neplatnú z toho
dôvodu,
že
obsahuje
nekalé
podmienky,
bez
ktorých
nie
je
možná
ďalšia
existencia
tejto
zmluvy.
18      Dňa
2. decembra
2022
podala
mBank na
Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
žalobu
proti
TK,
DJ a JJ s cieľom
vymôcť
sumu
zodpovedajúcu
istine
tohto
úveru,
ktorá
bola
vyplatená
TK,
zvýšenú o zákonné
úroky z omeškania.
19      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
vydal
16. decembra
2024
čiastočný
rozsudok,
ktorým
zamietol
návrh
spoločnosti
mBank v rozsahu, v akom
smeroval
proti
DJ a JJ.
20      TK
navrhuje
zamietnuť
tento
návrh,
pričom
voči
pohľadávke
spoločnosti
mBank predovšetkým
vznáša
námietku
premlčania.
21      Konkrétne
tvrdí,
že
návrh
TK,
DJ a JJ
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
za
neplatnú
bol
spoločnosti
mBank doručený
15. januára
2018 a že
podľa
článku 118 a článku 120 § 1
Občianskeho
zákonníka
premlčacia
lehota
začala
plynúť
od
tohto
dátumu a uplynula
31. decembra
2021.
22      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
existencia
pohľadávky
spoločnosti
mBank ako
taká
nevyvoláva
žiadne
pochybnosti,
ale
že
na
účely
vyriešenia
sporu
vo
veci
samej
treba
určiť,
či
bolo
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
tejto
pohľadávky
platne
prerušené
podaním
vyhlásení
TK v rámci
konania
začatého
na
návrh
týchto
troch
spotrebiteľov.
23      Tento
súd v tejto
súvislosti
vysvetľuje,
že
podľa
článku 118
Občianskeho
zákonníka
trvá
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
tri
roky a uplynie
ku
koncu
kalendárneho
roka a že
podľa
rozhodnutia,
ktoré
prijal
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd,
Poľsko) v roku
2024,
táto
lehota
začína
plynúť
od
okamihu,
keď
spotrebiteľ
pred
predajcom
alebo
dodávateľom
po
prvýkrát
napadol
záväznú
povahu
zmluvných
podmienok, t. j. v prejednávanej veci
15. januára
2018.
24      V tejto
súvislosti
uvedený
súd
zastáva
názor,
že
pokiaľ
ide o otázku,
či
je
pohľadávka
banky
premlčaná,
existujú
dva
možné
prístupy.
25      Na
jednej
strane
možno
dospieť k záveru,
že
vyhlásenia
TK,
ktoré
samotná
TK
predložila v rámci
začatého
konania,
predstavujú
uznanie
jej
dlhu,
čo
má
za
následok
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
tejto
pohľadávky
podľa
článku 123 § 1
bodu 2
Občianskeho
zákonníka. V takom
prípade
by
táto
lehota
začala
znovu
plynúť
3. októbra
2019 a pohľadávka
banky
by
nebola
premlčaná,
preto
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
musel
žalobe
vo
veci
samej
vyhovieť.
26      Tento
súd
dodáva,
že
toto
uznanie
mohlo
viesť
mBank k presvedčeniu,
že
TK
dobrovoľne
splatí
svoj
dlh,
čo
bolo
rozhodujúce
pre
rozhodnutie
banky
nepodať
žalobu o zaplatenie.
Za
týchto
okolností
by
zamietnutie
jej
návrhu z dôvodu
premlčania
pohľadávky
mohlo
predstavovať
obmedzenie
práva
spoločnosti
mBank na
prístup k súdu,
ako
aj
porušenie
zásad
právnej
istoty a proporcionality.
27      Na
druhej
strane
uvedený
súd
poznamenáva,
že
možno
dospieť k záveru,
že
TK
prostredníctvom
svojich
vyhlásení,
ktoré
urobila s cieľom
dosiahnuť
rozhodnutie o vyhlásení
zmluvy o úvere
za
neplatnú,
neúmyselne
konala
vo
svoj
neprospech
tým,
že
uznala
svoj
dlh.
Prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
banky
týmito
vyhláseniami
by
tak
mohlo
byť v rozpore s článkom 7
ods. 1
smernice
93/13 a so
zásadou
efektivity,
pretože
pre
predajcov
alebo
dodávateľov
by
bolo z dôvodu
prerušenia
plynutia
premlčacej
lehoty
na
základe
takéhoto
uznania
jednoduchšie
uplatniť
si
svoje
práva.
28      V prípade,
že
by
Súdny
dvor
dospel k záveru,
že
vyhlásenia
TK
neprerušili
plynutie
premlčacej
lehoty,
podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
zostáva
ešte
preskúmať
otázku,
či
tieto
vyhlásenia
možno
považovať
za
správanie
dlžníka,
ktoré
malo
vplyv
na
omeškanie
veriteľa s uplatnením
svojej
pohľadávky,
čo
by
podľa
článku 1171 § 2
bodu 3
Občianskeho
zákonníka
odôvodňovalo
nezohľadnenie
uplynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
spoločnosti
mBank.
29      Za
týchto
podmienok
Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Majú
sa
článok 7
ods. 1
smernice
[93/13] a zásady
efektivity,
proporcionality,
právnej
istoty a právo
na
prístup k súdu
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
podľa
ktorého:
–        plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
voči
spotrebiteľovi
na
vrátenie
bezdôvodného
plnenia
zo
zmluvy,
ktorá
sa
stala
neplatnou v dôsledku
toho,
že v nej
boli
uvedené
nekalé
zmluvné
podmienky,
sa
prerušuje
vyhlásením
spotrebiteľa, v ktorom
uviedol,
že
si
je
vedomý,
že v dôsledku
neplatnosti
zmluvy
je
povinný
vrátiť
plnenie,
ktoré
od
predajcu
alebo
dodávateľa
na
základe
neplatnej
zmluvy
dostal,
–        predloženie
uvedeného
vyhlásenia
spotrebiteľom
môže
odôvodniť
nezohľadnenie
uplynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
voči
spotrebiteľovi?“
O prejudiciálnej otázke
30      Prvou
časťou
otázky
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
článok 7
ods. 1
smernice
93/13 a zásada
efektivity v spojení s právom
na
prístup k súdu a zásadami
proporcionality a právnej
istoty
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
podľa
ktorého
sa
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
prerušuje
vyhlásením,
ktoré
predložil
spotrebiteľ v rámci
skoršieho
konania o návrhu
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú a podľa
ktorého
si
je
tento
spotrebiteľ
vedomý
toho,
že v dôsledku
tohto
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú
bude
povinný
vrátiť
plnenie,
ktoré
získal
od
predajcu
alebo
dodávateľa.
31      Článok 7
ods. 1
smernice
93/13
ukladá
členským
štátom
povinnosť
zabezpečiť v ich
vnútroštátnych
právnych
poriadkoch,
aby
existovali
primerané a účinné
prostriedky,
ktoré
by
zabránili
ďalšiemu
uplatňovaniu
nekalých
podmienok v zmluvách
uzatvorených
so
spotrebiteľmi
zo
strany
predajcov
alebo
dodávateľov.
32      V prípade
neexistencie
pravidiel
Únie v danej
oblasti
prináleží
vnútroštátnemu
právnemu
poriadku
každého
členského
štátu,
aby
na
základe
zásady
procesnej
autonómie
upravil
procesné
podmienky
týkajúce
sa
žalôb
určených
na
zaručenie
ochrany
práv,
ktoré
osobám
podliehajúcim
súdnej
právomoci
vyplývajú z práva
Únie,
avšak
pod
podmienkou,
že
nie
sú
menej
výhodné
ako
procesné
podmienky,
ktoré
upravujú
podobné
situácie
podľa
vnútroštátneho
práva
(zásada
ekvivalencie), a nevedú k praktickému
znemožneniu
alebo
nadmernému
sťaženiu
výkonu
práv
priznaných
právom
Únie
(zásada
efektivity)
(rozsudok z 22. apríla
2021,
Profi
Credit
Slovakia, C‑485/19,
EU:C:2021:313,
bod 52 a citovaná
judikatúra).
33      V prvom
rade
treba
pripomenúť,
že
zmluvnú
podmienku,
ktorá
bola
vyhlásená
za
nekalú,
treba v zásade
považovať
za
podmienku,
ktorá
nikdy
neexistovala,
takže
nemôže
voči
spotrebiteľovi
vyvolávať
účinky.
Určenie
nekalej
povahy
tejto
podmienky
súdnym
rozhodnutím v zásade
musí
viesť k navráteniu
právnej a skutkovej
situácie
spotrebiteľa, v ktorej
by
sa
nachádzal,
ak
by
uvedená
podmienka
neexistovala,
najmä
tým,
že
založí
nárok
na
vrátenie
výhod,
ktoré
podnikateľ
neoprávnene
prijal
na
základe
uvedenej
nekalej
podmienky
na
ujmu
spotrebiteľa
[rozsudok z 15. júna
2023,
Bank
M
(Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú), C‑520/21,
EU:C:2023:478,
bod 65 a citovaná
judikatúra].
To
isté
platí v prípade,
keď
nekalá
povaha
podmienok
zmluvy
uzavretej
medzi
spotrebiteľom a podnikateľom
nevedie
len k neplatnosti
týchto
zmluvných
podmienok,
ale
aj k neplatnosti
tejto
zmluvy v celom
rozsahu
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 15. júna
2023,
Bank
M
(Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú), C‑520/21,
EU:C:2023:478,
bod 66 a citovanú
judikatúru].
34      Tento
cieľ
navrátenia
právnej a skutkovej
situácie, v ktorej
by
sa
spotrebiteľ
nachádzal v prípade
neexistencie
jednej
alebo
viacerých
nekalých
podmienok,
treba
sledovať v súlade
so
zásadou
proporcionality,
ktorá
predstavuje
všeobecnú
zásadu
práva
Únie
vyžadujúcu,
aby
vnútroštátna
právna
úprava
vykonávajúca
toto
právo
nešla
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa (rozsudok z 23. novembra
2023,
Provident Polska, C‑321/22,
EU:C:2023:911,
bod 85).
35      Táto
zásada
proporcionality
by
však
bola
porušená,
ak
by
uvedenie
do
pôvodného
stavu
malo
byť
vo
vzťahu k predajcovi
alebo
dodávateľovi
vylúčené.
Povinnosť
vrátiť
plnenie,
vyplývajúca z vyhlásenia
zmluvy
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
tak
musí
byť
vzájomná,
avšak
banka
nemôže
požadovať
od
spotrebiteľa
náhradu
presahujúcu
vrátenie
istiny
poskytnutej v rámci
plnenia
tej
istej
zmluvy a zaplatenie
úrokov z omeškania v zákonnej
sadzbe
od
okamihu
výzvy
na
zaplatenie
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
7. decembra
2023,
mBank (Vyhlásenie
spotrebiteľa), C‑140/22,
EU:C:2023:965,
bod 62 a citovanú
judikatúru].
36      Okrem
toho
reštitučný
účinok
spojený s vyhlásením
zmluvy o úvere
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
ktorý
odôvodňuje
aj
návrh
bankovej
inštitúcie
na
vrátenie
plnenia,
umožňuje
zabezpečiť,
aby
ochrana
práv
zaručených
právnym
poriadkom
Únie
nemala
za
následok
bezdôvodné
obohatenie
spotrebiteľa
(pozri
analogicky
rozsudok z 13. júla
2006,
Manfredi a i., C‑295/04
až C‑298/04,
EU:C:2006:461,
bod 94).
37      V tomto
kontexte
treba v druhom
rade
uviesť,
že
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
na
vrátenie
dlhu z dôvodu,
že
spotrebiteľ
uznal
svoj
dlh, v zásade
nezasahuje
do
výkonu
práva
tohto
spotrebiteľa
na
vrátenie
výhod,
ktoré
tento
predajca
alebo
dodávateľ
neoprávnene
získal
na
základe
nekalých
zmluvných
podmienok,
pričom
tento
výkon
práva
vedie k navráteniu
právnej a skutkovej
situácie, v ktorej
by
sa
uvedený
spotrebiteľ
nachádzal v prípade
neexistencie
týchto
zmluvných
podmienok.
38      V treťom
rade z judikatúry v súvislosti s povinnosťou
vnútroštátneho
súdu
vylúčiť v prípade
potreby
ex
offo nekalé
podmienky v súlade s článkom 6
ods. 1
smernice
93/13
vyplýva,
že
tento
súd
nie
je
povinný
vylúčiť
uplatnenie
zmluvnej
podmienky,
pokiaľ
spotrebiteľ
po
tom,
ako
bol
upozornený
uvedeným
súdom,
nepovažuje
za
potrebné
namietať
nekalý a nezáväzný
charakter
zmluvnej
podmienky,
čím
vyslovuje
slobodný a informovaný
súhlas s touto
podmienkou
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. októbra
2019,
Dziubak, C‑260/18,
EU:C:2019:819,
bod 53
citovanú
judikatúru).
39      Na
to,
aby
spotrebiteľ
mohol
udeliť
svoj
slobodný a informovaný
súhlas s neuplatnením
nekalej
zmluvnej
podmienky
alebo s jej
uplatnením
napriek
jej
nekalej
povahe,
teda
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby v rámci
vnútroštátnych
procesných
predpisov a so
zreteľom
na
zásadu
spravodlivosti v občianskoprávnych
konaniach
objektívne a vyčerpávajúco
pre
účastníkov
konania
vymedzil
právne
dôsledky,
ktoré
môže
spôsobiť
zrušenie
nekalej
podmienky
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 15. júna
2023,
Bank
M
(Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú), C‑520/21,
EU:C:2023:478,
bod 48].
Takéto
informovanie
je o to
dôležitejšie,
ak
neuplatnenie
nekalej
podmienky
môže
mať
za
následok
vyhlásenie
neplatnosti
celej
zmluvy,
čo
prípadne
založí
nároky
na
vrátenie
plnenia
voči
spotrebiteľovi
[rozsudok
zo
16. marca 2023, M. B a i. (Účinky
vyhlásenia
neplatnosti
zmluvy), C‑6/22,
EU:C:2023:216,
bod 40].
40      V tejto
súvislosti z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
TK
pred
súdom,
na
ktorý
bol
podaný
návrh
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
za
neplatnú,
dvakrát
vypovedala,
že
rozumie
tomu,
že
následkom
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú
bude
to,
že
bude
povinná
vrátiť
spoločnosti
mBank prijatú
sumu
úveru,
že s tým
súhlasí a že
aj
tak
trvá
na
svojom
návrhu.
41      V tejto
súvislosti
je
potrebné
spresniť,
že
informácie,
ktoré
je
vnútroštátny
súd
povinný
poskytnúť
spotrebiteľovi v zmysle
judikatúry
citovanej v bode 39
vyššie,
nemôžu
mať
za
následok
vznik
povinnosti
tohto
súdu
podrobne
vysvetliť
všetky
právne
normy,
ktoré
sa
môžu
uplatňovať
na
návrh
predajcu
alebo
dodávateľa
na
vrátenie
plnenia,
ako
napríklad
normy
súvisiace s prerušením
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa.
Skutočnosť,
že
spotrebiteľ
je
informovaný o svojej
povinnosti
vrátiť
požičanú
istinu,
ako
aj
úroky z omeškania,
totiž
postačuje
na
to,
aby
tento
spotrebiteľ
mohol
pochopiť a posúdiť
právne
dôsledky
vyplývajúce z vyhlásenia
zmluvy o úvere
za
neplatnú z dôvodu
nekalých
podmienok,
ktoré
sú v nej
uvedené, a dať
tak
slobodný a informovaný
súhlas s takýmto
vyhlásením
neplatnosti.
Za
týchto
okolností
je
irelevantná
skutočnosť,
že
vyhlásenia
uvedeného
spotrebiteľa
mali
pravdepodobne
za
cieľ
dosiahnuť
vyhlásenie
zmluvy
za
neplatnú, a nie
prerušiť
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
tohto
predajcu
alebo
dodávateľa.
42      Napokon
vo
štvrtom
rade
treba
pripomenúť,
že
cieľom
zásady
právnej
istoty
práva
Únie,
na
ktorú
odkazuje
aj
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
je
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
zaručiť
predvídateľnosť
situácií a právnych
vzťahov
(rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Agrárminiszter, C‑490/18,
EU:C:2019:863,
bod 35 a citovaná
judikatúra).
Táto
zásada
teda
nebráni
pravidlu
vnútroštátneho
práva,
ktoré
stanovuje,
že
plynutie
premlčacej
lehoty
uplatniteľnej
na
pohľadávku
predajcu
alebo
dodávateľa
sa
preruší
tým,
že
spotrebiteľ
uzná
svoj
dlh,
najmä v prípade – ako
uvádza
predkladajúci
vnútroštátny
súd
–,
keď
tento
predajca
alebo
dodávateľ
mohol
po
takomto
uznaní
očakávať,
že
tento
spotrebiteľ
dobrovoľne
splatí
svoj
dlh, a v dôsledku
toho
odložiť
svoju
žalobu
smerujúcu k vymáhaniu
svojej
pohľadávky
na
neskorší
čas.
43      Takéto
pravidlo
vnútroštátneho
práva
môže
tiež
zaručiť
právo
predajcu
alebo
dodávateľa
na
prístup k súdu,
keďže v dôsledku
uznania
dlhu
spotrebiteľa
tento
predajca
alebo
dodávateľ
mohol
predpokladať,
že
podľa
vnútroštátneho
práva
začína
premlčacia
lehota
uplatniteľná
na
jeho
pohľadávku
plynúť
odznovu, a prípadne
mohol
uplatniť
svoje
právo
na
prístup k súdu s prihliadnutím
na
túto
lehotu.
44      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
treba
na
prvú
časť
otázky
odpovedať
tak,
že
článok 7
ods. 1
smernice
93/13 a zásada
efektivity v spojení s právom
na
prístup k súdu a zásadami
proporcionality a právnej
istoty
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
podľa
ktorého
sa
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
prerušuje
vyhlásením,
ktoré
predložil
spotrebiteľ v rámci
skoršieho
konania o návrhu
na
vyhlásenie
zmluvy o úvere
obsahujúcej
nekalé
podmienky
za
neplatnú,
podľa
ktorého
si
je
tento
spotrebiteľ
vedomý
toho,
že v dôsledku
tohto
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú
bude
povinný
vrátiť
plnenie,
ktoré
získal
od
predajcu
alebo
dodávateľa.
45      Vzhľadom
na
odpoveď
na
prvú
časť
otázky
nie
je
potrebné
odpovedať
na
druhú
časť
tejto
otázky,
ktorá
vychádza z predpokladu,
že
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
pohľadávky
predajcu
alebo
dodávateľa
je v rozpore s právom
Únie.
O trovách
46      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(deviata
komora)
rozhodol
takto:
Článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách a zásada efektivity v spojení s právom na prístup k súdu a zásadami proporcionality a právnej istoty
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia súdnemu výkladu vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorého sa plynutie premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky predajcu alebo dodávateľa prerušuje vyhlásením, ktoré predložil spotrebiteľ v rámci skoršieho konania o návrhu na vyhlásenie zmluvy o úvere obsahujúcej nekalé podmienky za neplatnú, podľa ktorého si je tento spotrebiteľ vedomý toho, že v dôsledku tohto vyhlásenia zmluvy za neplatnú bude povinný vrátiť plnenie, ktoré získal od predajcu alebo dodávateľa.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
poľština.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.