62015CC0177
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MICHAL BOBEK
prednesené 22. júna 2016 (
1
)
Vec C‑177/15
Nelsons GmbH
proti
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko)]
„Verejné zdravie — Zdravotné tvrdenia o potravinách — Pojem ‚nápoje, ktoré obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu‘ — Zahrnutie tekutiny vo forme spreju alebo kvapiek, ktorá obsahuje viac ako 27 % objemu alkoholu — Požiadavka poskytnúť vedecký dôkaz — Prechodný režim pre existujúce ochranné známky“
I – Úvod
1.
Spoločnosť Nelsons GmbH (ďalej len „Nelsons“ alebo „odvolateľka“) uvádza v Nemecku na trh Bachove kvetové esencie. Patria medzi ne aj výrobky „RESCUE“, ktoré sa predávajú vo fľaštičkách s pipetou a v sprejoch s obsahom 10 ml a 20 ml. Výrobky „RESCUE“ obsahujú 27 % objemu alkoholu.
2.
Nariadenie ES č. 1924/2006 (
2
) stanovuje niektoré pravidlá o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách. Tieto pravidlá obsahujú všeobecný zákaz zdravotných tvrdení v súvislosti s „nápojmi“, ktoré obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu.
3.
Majú sa výrobky RESCUE spoločnosti Nelsons pokladať za „nápoje“ v zmysle nariadenia č. 1924/2006? Ak to tak je, vysoký obsah alkoholu vo výrobkoch RESCUE by v zásade vylučoval možnosť zdravotných tvrdení v súvislosti s týmito výrobkami. Ak to tak nie je, aké dôkazy je potrebné predložiť (ak je vôbec potrebné ich predložiť), aby boli takéto zdravotné tvrdenia podložené? A napokon, môže sa na výrobky RESCUE vzťahovať výnimka z bežných pravidiel, ktoré sa uplatňujú na základe nariadenia č. 1924/2006, keďže boli počas dlhého obdobia uvádzané v Nemecku na trh? Tieto otázky nastolil v prejednávanej veci vnútroštátny súd.
II – Právny rámec
A – Právo Únie
1. Nariadenie č. 1924/2006
4.
Nariadenie č. 1924/2006 stanovuje podmienky, za ktorých „potraviny“ (
3
) predávané v EÚ môžu byť predmetom výživových a zdravotných tvrdení.
5.
Nariadenie č. 1924/2006 stanovuje, že používanie zdravotných tvrdení by sa malo povoliť až po uskutočnení vedeckého hodnotenia (odôvodnenie 23).
6.
Článok 1 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 uvádza:
„Ochranná známka, obchodná značka alebo reklamné označenie, ktoré sa používajú na označení, pri prezentácii alebo v reklame potravín a ktoré sa môžu chápať ako výživové alebo zdravotné tvrdenia, sa môžu použiť bez vykonania povoľovacieho postupu stanoveného v tomto nariadení pod podmienkou, že sa na tomto označení, pri tejto prezentácii alebo v tejto reklame uvedie aj príslušné výživové alebo zdravotné tvrdenie, ktoré je v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.“
7.
Článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 definuje „tvrdenie“ a „zdravotné tvrdenie“ takto:
„1.   ‚tvrdenie‘ je každé oznámenie alebo znázornenie, ktoré nie je povinné podľa právnych predpisov Spoločenstva ani vnútroštátnych právnych predpisov, vrátane obrazového, grafického alebo symbolického znázornenia v akejkoľvek podobe, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že daná potravina má osobitné vlastnosti;
…
5.   ‚zdravotné tvrdenie‘ je každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že existuje súvislosť medzi kategóriou potravín, potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím.“
8.
Článok 4 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje:
„Nápoje s obsahom alkoholu viac ako 1,2 % objemu sa nesmú označovať zdravotnými tvrdeniami.“
9.
Nariadenie č. 1924/2006 neobsahuje nijakú definíciu pojmu „nápoj“. Odôvodnenie 13 však stanovuje, že „potravinové doplnky“ vymedzené v smernici 2002/46/EC, (
4
) sa nepovažujú za „nápoje“, ak sú v tekutej forme a obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu.
10.
Článok 5 ods. 1 písm. a) stanovuje, že používanie zdravotných tvrdení sa povoľuje, len ak sú splnené tieto podmienky:
„preukázalo sa, že prítomnosť, neprítomnosť alebo znížený obsah živiny alebo inej látky v potravine alebo kategórii potravín, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje, má pozitívny výživový alebo fyziologický účinok potvrdený všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi;“
11.
Článok 5 ods. 1 písm. b) až d) tiež vyžaduje, aby sa príslušná „živina alebo iná látka“, ktorej sa tvrdenie týka, skutočne v potravine nachádzala v dostatočnom množstve a vo forme, ktorú môže telo spracovať.
12.
Článok 6 ods. 1 ďalej stanovuje:
„Výživové a zdravotné tvrdenia sa zakladajú na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch a sú nimi podložené.“
13.
Článok 10 formuluje osobitné podmienky, s ktorými musia byť zdravotné tvrdenia v súlade, takto:
„1.   Zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak sú v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II a osobitnými požiadavkami uvedenými v tejto kapitole a sú povolené v súlade s týmto nariadením a zahrnuté do zoznamu povolených tvrdení ustanovených v článkoch 13 a 14.
…
3.   Odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos živiny alebo potraviny pre celkové zdravie alebo dobrý zdravotný stav je možné uviesť, len ak sa spolu s ním uvedie aj osobitné zdravotné tvrdenie uvedené v zoznamoch uvedených v článkoch 13 alebo 14.“
14.
Článok 13 uvádza, že Komisia prijme zoznam povolených zdravotných tvrdení. (
5
) Zoznam povolených tvrdení v zmysle článku 13 bol najprv prijatý ako príloha k nariadeniu č. 432/2012/EÚ (
6
) a následne bol niekoľkokrát aktualizovaný.
15.
Článok 14 sa uplatňuje na niektoré osobitné typy tvrdení. (
7
) Upravuje vytvorenie zoznamu tvrdení po podaní žiadosti na základe postupov stanovených v článkoch 15 až 17 a 19. Zoznam dovolených tvrdení v zmysle článku 14 bol prvýkrát prijatý ako príloha k nariadeniu (ES) č. 983/2009 (
8
) a bol odvtedy niekoľkokrát aktualizovaný.
16.
Článok 28 ods. 2 upravuje tieto prechodné opatrenia:
„Výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami, ktoré existovali pred 1. januárom 2005, ktoré nie sú v súlade s týmto nariadením, sa môžu naďalej predávať do 19. januára 2022, odkedy sa začnú uplatňovať ustanovenia tohto nariadenia.“
2. Nariadenie (ES) č. 110/2008 (
9
)
17.
Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 110/2008 definuje „liehovinu“ ako „alkoholický nápoj“ s určitými vlastnosťami. Článok 9 stanovuje, že liehoviny, ktoré nemajú osobitné označenie (brandy, whisky a pod.) musia byť označované ako „liehoviny“.
III – Skutkový stav, konanie a prejudiciálne otázky
A – Výrobky odvolateľky RESCUE
18.
Nelsons uvádza prostredníctvom lekární v Nemecku na trh Bachove kvetové esencie. Patria medzi ne aj výrobky RESCUE, ktoré sa predávajú vo fľaštičkách s pipetou alebo v sprejoch s obsahom 10 ml a 20 ml. Na týchto výrobkoch je uvedené označenie „Spirituose“ („liehovina“) a obsahujú 27 % objemu alkoholu. Podľa návodu na použitie sa odporúčajú štyri kvapky alebo dve sprejové dávky denne.
19.
Nelsons začala predávať v Nemecku výrobky RESCUE pred 1. januárom 2005. (
10
) Zloženie výrobku sa v tomto období nezmenilo a uvedené výrobky sa už pred 1. januárom 2005 predávali pod ochrannou známkou Spoločenstva „RESCUE“.
20.
Pôvodne boli výrobky spoločnosti Nelsons RESCUE predávané ako lieky a ochranná známka RESCUE bola zapísaná pre lieky (nie pre potraviny). V roku 2007 si Nelsons nechala zapísať označenie „RESCUE“ ako ochrannú známku Spoločenstva pre potraviny. Vo februári 2008 rozhodol Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajinský súd, Hamburg) v konaní, ktorého Nelsons nebola účastníkom konania, že podobné Bachove kvetové esencie, ktoré predávajú konkurenti uvedenej spoločnosti, nie sú lieky, ale potraviny. (
11
) Po rozhodnutí Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajinský súd, Hamburg) začala Nelsons uvádzať svoje výrobky RESCUE na nemecký trh ako potraviny.
B – Vec, ktorá viedla k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania
21.
Odporkyne vo veci samej – Ayonnax Nutripharma GmbH a Bachblütentreff Ltd (ďalej len „odporkyne“) – predávajú v Nemecku svoje vlastné Bachove kvetové esencie, ktoré konkurujú výrobkom spoločnosti Nelsons, RESCUE.
22.
Odporkyne podali proti spoločnosti Nelsons žalobu na nemecké súdy. V rozsahu, ktorý je relevantný pre túto vec, obvinili spoločnosť Nelsons z nekalej hospodárskej súťaže spočívajúcej v predaji alkoholických nápojov označených zdravotnými tvrdeniami. Týmto zdravotným tvrdením je slovo „RESCUE“, ktoré údajne naznačuje, že užívatelia výrobkov spoločnosti Nelsons budú „zachránení“ pred zlým zdravotným stavom.
23.
Vo svojej žalobe odporkyne navrhli, aby bola spoločnosti Nelsons uložená povinnosť zdržať sa predaja svojich výrobkov nazvaných „RESCUE“.
24.
Žaloba odporkýň bola na prvom stupni z väčšej časti zamietnutá. Požadovaná povinnosť zdržať sa predaja výrobkov však bola uložená v odvolacom konaní s odôvodnením, že výrobky RESCUE sú „nápojmi“ v zmysle článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006. Z tohto dôvodu bolo zakázané označovať tieto výrobkov akýmikoľvek zdravotnými tvrdeniami.
25.
Proti rozhodnutiu o uložení povinnosti zdržať sa predaja výrobkov bol podaný opravný prostriedok na Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor). Tento súd vychádzal z predpokladu, že výraz „RESCUE“ používaný na výrobkoch RESCUE predstavuje zdravotné tvrdenie. Vyjadril však pochybnosti, či možno výrobky RESCUE kvalifikovať ako „nápoje“. Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) si tiež v prípade, že by sa uvedené výrobky nemali za „nápoje“ považovať, položil otázku, ako by sa v prejednávanej veci mali uplatniť rôzne požiadavky na vedecké odôvodnenie zdravotných tvrdení, tak ako vyplývajú z článkov 5 a 6 nariadenia č. 1924/2006. Napokon vyjadril Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) pochybnosti v súvislosti s prechodnými opatreniami v článku 28 nariadenia č. 1924/2006 a s ich uplatnením na ochrannú známku, ktorá bola zapísaná pred 1. januárom 2005, keď bol príslušný výrobok predávaný ako liek.
26.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti vnútroštátny súd prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Sú tekutiny označené ako liehoviny s obsahom 27 % objemu alkoholu, predávané v lekárňach vo fľaštičkách s pipetou s obsahom 10 ml alebo 20 ml alebo v spreji, nápojmi s obsahom viac ako 1,2 % objemu alkoholu v zmysle článku 4 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1924/2006, ak podľa pokynov pre dávkovanie uvedených na ich balení,
a)
sa do pohára s vodou majú pridať štyri kvapky tekutiny a vypiť v priebehu dňa alebo sa majú v prípade potreby užiť štyri kvapky nezriedené,
b)
sa aplikujú dve vstreknutia tekutiny predávanej v spreji na jazyk?
2.
Ak je odpoveď na prvú otázku písm. a) a b) záporná:
musia aj v prípade odkazu na všeobecný a nešpecifický prínos v zmysle článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 existovať dôkazy v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) a článku 6 ods. 1 tohto nariadenia?
3.
Platí ustanovenie prvej polovice vety v článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, ak dotknutý výrobok bol pod svojou obchodnou značkou uvedený na trh pred 1. januárom 2005 nie ako potravina, ale ako liek?“
27.
Písomné pripomienky predložili účastníci konania vo veci samej, a tiež Grécko a Komisia. S výnimkou Grécka sa všetky uvedené oprávnené subjekty vyjadrili aj na ústnom pojednávaní, ktoré sa konalo 6. apríla 2016.
IV – Posúdenie
A – Sú výrobky RESCUE
„nápojmi
“?
28.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd snaží získať vysvetlenie, či výrobky, ktoré majú podobné vlastnosti ako výrobky RESCUE, spadajú do pôsobnosti pojmu „nápoj“ v zmysle nariadenia č. 1924/2006.
29.
Podľa môjho názoru to tak nie je.
30.
Nariadenie č. 1924/2006 neobsahuje nijaké pozitívne vymedzenie pojmu „nápoj“. Odôvodnenie 13 tohto nariadenia však objasňuje, že potravinové doplnky, ktoré sú v tekutej forme, a obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu, sa nepovažujú za „nápoje“. (
12
)
31.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora (
13
) sa význam a pôsobnosť pojmov, pre ktoré právo EÚ nemá definíciu, (
14
) musí zistiť podľa ich obvyklého významu v bežnom jazyku, pričom sa zároveň zohľadnia súvislosti, v ktorých sa používajú, ako aj účel sledovaný právnou úpravou, v ktorej sa nachádzajú.
32.
Definície „nápoja“ uvedené v slovníkoch sú zväčša veľmi široké a zahŕňajú čokoľvek, čo možno požiť a z technického hľadiska to nemá pevné alebo plynné skupenstvo. (
15
) V hovorovej reči sa však slovo „nápoj“ zjavne nepoužíva tak široko: napríklad ocot je tekutina, ktorú možno požiť, avšak je nepravdepodobné, že by sa o ňom v bežnom jazyku hovorilo ako o „nápoji“. Podobne môže jemný sprej kondenzovať na jazyku alebo na podnebí do kvapiek a následne sa môže požiť, avšak ani v tomto prípade by sa o tom v bežnej konverzácii nehovorilo ako o „pití“.
33.
Okrem toho z kontextu a účelu vyplývajú rôzne indície, ktoré zrejme potvrdzujú, že slovo „nápoj“ uvedené v článku 4 ods. 3 neznamená všetky tekutiny, ale len tie, ktoré sa majú piť vo väčšom množstve (teda v množstve, ktoré presahuje len niekoľko kvapiek alebo pár vstreknutí).
34.
Po prvé zákaz v článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 má za cieľ chrániť pred osobitne nepriaznivými účinkami alkoholu na zdravie. (
16
) Aby však takéto účinky mohli nastať, musí sa alkohol konzumovať vo viac ako len v zanedbateľnom množstve. V prejednávanej veci podľa mňa veľmi malé dávky dotknutej tekutiny v kombinácii so spôsobom jej konzumácie (nakvapkanie do úst, zmiešanie s inými tekutinami alebo vstrekovanie) vo všeobecnosti poukazujú na to, že zdravotné obavy, s ktorými sa zaoberá článok 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, by za normálnych okolností v súvislosti s výrobkami spoločnosti Nelsons RESCUE nevznikli. (
17
)
35.
Po druhé odôvodnenie 13 nariadenia č. 1924/2006 objasňuje, že potravinové doplnky, ktoré sú v tekutej forme a obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu, sa nepovažujú za „nápoje“. Oznámenie Komisie, v ktorom odpovedá na spoločnú pozíciu Rady a súhlasí s objasnením uvedeným v odôvodnení 13, výslovne uvádza, že dôvodom existencie odôvodnenia 13 je, že „množstvo alkoholu vyplývajúce z konzumácie uvedených potravín je zanedbateľné“ (
18
). To by mohlo znamenať, že zdravotné obavy, ktoré sú predmetom úpravy článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 nevznikajú v súvislosti s tekutinami, ktoré sa požívajú v mimoriadne nízkych množstvách, z čoho vyplýva, že v takýchto prípadoch možno zdravotné tvrdenia tolerovať.
36.
Po tretie príloha XIII nariadenia (EÚ) č. 1169/2011 (
19
) (všeobecné nariadenie o označovaní) stanovuje, že v nápojoch je prijateľná nižšia koncentrácia vitamínov a minerálov, ako je to v iných potravinách. Ako uviedla Komisia vo svojich písomných vyjadreniach, možno z toho vyvodiť, že pri „nápojoch“ sa vo všeobecnosti očakáva, že sa požívajú vo väčších množstvách ako iné potraviny. (
20
)
37.
Z dôvodov uvedených vyššie sa domnievam, že výraz „nápoj“ sa nevzťahuje na výrobky s vlastnosťami, ktoré vo svojej otázke zdôraznil vnútroštátny súd. Vzhľadom na cieľ článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 a na jeho výklad z hľadiska kontextu a štruktúry, je preto potrebné teleologické zúženie širokého významu pojmu nápoj, tak ako vyplýva zo slovníkov. Tento výraz by mal zahŕňať iba tekutiny, ktoré obsahujú viac ako 1,2 % objemu alkoholu, a ktoré pri normálnom a štandardnom užívaní môžu mať nepriaznivé účinky na ľudské zdravie.
38.
Je potrebné zdôrazniť, že ako vyplýva už z predchádzajúcich tvrdení, rovnakú odpoveď by bolo potrebné dať na časť a), ako aj na časť b) prvej otázky vnútroštátneho súdu, ktoré sa vzťahujú na rovnakú tekutinu predávanú v prvom prípade ako kvapky a v druhom ako sprej. Ako uvádza aj vnútroštátny súd, skupenstvo výrobku je rovnaké (tekutina), mení sa len forma jeho užívania.
39.
V súvislosti s významom slova „nápoj“ by som napokon chcel podotknúť, že viaceré oprávnené subjekty poukázali na skutočnosť, že výrobky RESCUE sú označené ako „liehoviny“.
40.
Je možné, že zámerom tohto označenia bola implementácia nariadenia č. 110/2008 (ktoré vyžaduje, aby boli „alkoholické nápoje“ označované ako „liehoviny“).
41.
To však môj záver nemení. Aj keby sa výrobky RESCUE technicky považovali za „alkoholický nápoj“ v zmysle nariadenia č. 110/2008, určite by to automaticky neznamenalo, že by boli klasifikované ako „nápoje“ podľa nariadenia č. 1924/2006. Medzi uvedenými dvoma nariadeniami totiž neexistujú nijaké osobitné pravidlá koordinácie alebo používania spoločných definícií. (
21
)
42.
Vzhľadom na uvedené odporúčam, aby Súdny dvor odpovedal na prvú otázku vnútroštátneho súdu v tom zmysle, že tekutiny, ktorých vlastnosti sú podobné ako vlastnosti výrobkov vo veci samej a ktoré obsahujú 27 % objemu alkoholu, pričom sú opísané ako liehoviny a predávajú sa v lekárňach vo fľaštičkách s pipetou alebo v spreji s obsahom 10 ml alebo 20 ml a podľa pokynov pre dávkovanie sa majú požívať vo veľmi malých množstvách ako kvapky alebo ako sprejové dávky, nie sú „nápojmi“ v zmysle článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006.
B – Musí mať odkaz na všeobecný nešpecifický prínos oporu vo vedeckých dôkazoch?
1. Úvod
43.
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či odkazy na všeobecný nešpecifický prínos v zmysle článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 musia mať oporu vo vedeckých dôkazoch podľa článku 5 ods. 1 písm. a) a podľa článku 6 ods. 1 tohto nariadenia.
44.
Z dôvodov, ktoré uvediem ďalej, sa domnievam, že takéto odkazy nemusia sprevádzať priame vedecké dôkazy. Podľa jasného znenia článku 10 ods. 3 však takéto odkazy musia sprevádzať „osobitné“ zdravotné tvrdenia. Osobitné zdravotné tvrdenia zas musia mať oporu vo vedeckých dôkazoch v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) a článku 6 ods. 1 Z toho vyplýva, že všeobecný nešpecifický prínos musí mať vždy oporu, aspoň nepriamo, vo vedeckých dôkazoch.
2. Pôsobnosť článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006
45.
V článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 sa uvádzajú dva typy informácií, a to a) „odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos“ a b) „osobitné zdravotné tvrdenia“. Predtým, ako bude možné odpovedať na otázku vnútroštátneho súd týkajúcu sa požiadaviek v oblasti dôkazov, je nevyhnutné posúdiť význam a pôsobnosť týchto dvoch pojmov, pričom ani jeden z nich nie je definovaný v nariadení č. 1924/2006.
46.
Vzhľadom na spresnenie výrazom „osobitné“, je prirodzený význam výrazu „osobitné zdravotné tvrdenie“ užší ako v prípade výrazu „zdravotné tvrdenie“ (tak ako je definovaný v nariadení). Tento výraz opisuje presnejšie tvrdenia týkajúce sa účinkov daného výrobku na zdravie človeka. Inak povedané výraz „osobitné zdravotné tvrdenia“ tvorí logickú podskupinu výrazu „zdravotné tvrdenia“.
47.
Naopak „odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos…“ je nejasnejšou informáciou o pozitívnych účinkoch výrobku na „zdravie“ alebo „dobrý zdravotný stav“. Tvrdenie, že takýto „odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos“ predstavuje typ zdravotných tvrdení, ako ich definuje článok 2 ods. 2 bod 5 nariadenia, nemožno úplne bez výhrad prijať.
48.
Jednou z možností, ako by bolo možné článok 10 ods. 3 vykladať, je, že toto ustanovenie stanovuje pravidlá týkajúce sa „zdravotných tvrdení“, a že má rovnakú pôsobnosť ako článok 2 ods. 2 bod 5 nariadenia č. 1924/2006. Na rozdiel od článku 2 ods. 2 bodu 5 však článok 10 ods. 3 rozlišuje medzi dvoma rozdielnymi typmi „zdravotných tvrdení“, a to konkrétne medzi „všeobecnými zdravotnými tvrdeniami“ (ktoré sa v nariadení uvádzajú ako „odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos…“) a „osobitnými zdravotnými tvrdeniami“.
49.
Presný význam pojmov, ktoré sa používajú v článku 10 ods. 3 preto zostáva aj naďalej nejasný. Je preto nevyhnutné preskúmať kontext a cieľ tohto ustanovenia.
50.
Nápomocný je v tejto súvislosti legislatívny vývoj nariadenia č. 1924/2006. Článok 10 pôvodného návrhu Komisie (
22
) stanovoval osobitné podmienky, za ktorých sú zdravotné tvrdenia povolené. Naopak článok 11 uvádzal niekoľko zdravotných tvrdení, ktoré sa zakazujú. Konkrétne z článku 11 ods. 1 písm. a) vyplývalo, že „prípustné nie sú tieto implicitné zdravotné tvrdenia: a) tvrdenia, ktoré odkazujú na všeobecný a nešpecifický prínos živiny alebo potraviny pre celkové zdravie, dobrý zdravotný stav…“.
51.
Po prvom čítaní Európsky parlament takýto úplný zákaz uvedený v článku 11 ods. 1 písm. a) odmietol a vypustil. (
23
) Rada s týmto vypustením súhlasila vo svojej spoločnej pozícii. (
24
) Bol vytvorený nový článok 10 ods. 3, ktorého znenie bolo prijaté do konečného znenia. Rada v dôvodovej správe (
25
) uviedla, že súhlasí s návrhom Komisie zakázať niektoré tvrdenia, avšak niektoré tvrdenia sa rozhodla dovoliť za istých podmienok, pričom v tejto súvislosti odkazovala na ustanovenie, ktorým je v súčasnosti článok 10 ods. 3.
52.
Komisia túto zmenu a doplnenie prijala (
26
) a po druhom čítaní tak urobil aj Európsky parlament. (
27
)
53.
Domnievam sa, že uvedené aspekty legislatívneho vývoja podporujú výklad, ktorý som načrtol vyššie. Z toho vyplýva, že článok 10 ods. 3 zrejme odkazuje na zdravotné tvrdenia v zmysle článku 2 ods. 2 bodu 5 nariadenia č. 1924/2006, hoci to výslovne neuvádza. Článok 10 ods. 3 by sa mal preto vykladať tak, že rozlišuje medzi a) „všeobecnými zdravotnými tvrdeniami“ [ktoré sa v nariadení uvádzajú ako „odkazy) na všeobecný a nešpecifický prínos…] a „osobitnými zdravotnými tvrdeniami“.
54.
Aj výklad článku 10 ods. 3, ktorý viac zohľadňuje kontext a štruktúru, podporuje takéto porozumenie jeho zneniu, alebo mu prinajmenšom neodporuje.
55.
V tejto súvislosti existuje jasná paralela medzi článkom 10 ods. 3 a článkom 1 ods. 3 nariadenia. Článok 1 ods. 3 stanovuje, že ochranná známka, ktorá sa môže chápať ako zdravotné tvrdenie (ktoré si nevyžaduje povolenie), musí byť uvedená spolu so zdravotným tvrdením (ktoré má byť v súlade s nariadením č. 1924/2006).
56.
Článok 10 ods. 3, rovnako ako článok 1 ods. 3 sú zrejme zamerané na prípadné obavy, že niektoré typy zdravotných tvrdení majú formu, ktorá sťažuje úplný súlad s nariadením č. 1924/2006, čo odôvodňuje výnimky z (niektorých) požiadaviek tohto nariadenia. Podľa môjho názoru zámerom článku 10 ods. 3 a článku 1 ods. 3 nie je identifikovať novú a rozdielnu kategóriu informácie, ktorá je uvedená na výrobkoch, ale skôr uznať dva osobitné typy zdravotných tvrdení, a to všeobecné a osobitné, ktoré odôvodňujú osobitný prístup.
57.
Článok 10 ods. 3 preto chápem tak, že „odkazy na všeobecný a nešpecifický prínos…“ znamenajú „všeobecné zdravotné tvrdenia“, ktoré sa líšia od „osobitných zdravotných tvrdení“. Vo svoje následnej analýze povinností týkajúcich sa dôkazov preto budem používať túto terminológiu miesto trochu ťažkopádneho výrazu „odkazy na všeobecný a nešpecifický prínos…“.
3. Povinnosti týkajúce sa dôkazov, pokiaľ ide o odkazy na všeobecný a nešpecifický prínos v zmysle článku 10 ods. 3.
58.
Článok 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 vyžaduje, aby sa spolu s odkazom na všeobecné zdravotné tvrdenia uviedlo aj osobitné zdravotné tvrdenie uvedené v zoznamoch v zmysle článkov 13 alebo 14 tohto nariadenia.
59.
Z toho jasne vyplýva, že všeobecné zdravotné tvrdenia nie sú predmetom požiadavky uvedenia v zoznamoch podľa článku 13 alebo 14. To však nevedie k automatickému záveru, že na všeobecné zdravotné tvrdenia sa nevzťahujú ani nijaké ďalšie požiadavky tohto nariadenia [vrátane požiadaviek podľa článku 5 ods. 1 písm. a) alebo podľa článku 6 ods. 1]. Existujú totiž presvedčivé argumenty o opaku, ktoré sú založené na samotnom článku 10.
60.
Článok 10 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje pravidlo, podľa ktorého zdravotné tvrdenia musia byť v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II (ktorá zahŕňa články 5 a 6). Článok 10 ods. 3 stanovuje výnimku z článku 10 ods. 1, a preto musí byť predmetom reštriktívneho výkladu. Výklad článku 10 ods. 3, ktorý by išiel nad rámec výnimky z požiadavky uvedenia v zoznamoch podľa článkov 13 a 14, by musel byť veľmi presvedčivo odôvodnený. (
28
)
61.
Aby bolo možné pochopiť presný rozsah požiadaviek v oblasti dôkazov, ktoré vyplývajú z článku 5 ods. 1 písm. a) a z článku 6 ods. 1, je nevyhnutné ich bližšie preskúmanie.
62.
Čo nám o uplatnení článku 5 ods. 1 písm. a) a článku 6 ods. 1 na všeobecné zdravotné tvrdenia hovorí ich prirodzený význam?
63.
Ani článok 5 ods. 1 písm. a), ani článok 6 ods. 1 výslovne nerozlišujú medzi vedeckými dôkazmi, ktoré sa vyžadujú v súvislosti so všeobecnými zdravotnými tvrdeniami na jednej strane a v súvislosti s osobitnými zdravotnými tvrdeniami na strane druhej.
64.
Článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1924/2006 vyžaduje všeobecne uznávané vedecké dôkazy, že „živina alebo iná látka…, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje“, má pozitívny účinok. (
29
) Podľa mňa prirodzený význam týchto slov spočíva v tom, že vedecký dôkaz je potrebný prinajmenšom v súvislosti s tvrdeniami týkajúcimi sa „živín alebo iných látok“. Nie je však jasné, či sa takáto požiadavka vzťahuje (alebo môže vzťahovať) úplne rovnakým spôsobom na zdravotné tvrdenia o výrobku vo všeobecnosti, ktoré nie je možné uplatniť na konkrétne „živiny alebo iné látky“.
65.
Článok 6 ods. 1 nariadenia všeobecne vyžaduje, aby sa výživové a zdravotné tvrdenia „zakladali na“ všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch a „boli nimi podložené“. Prirodzený význam tohto ustanovenia spočíva v tom, že sa uplatňuje na všeobecné, rovnako ako aj na osobitné zdravotné tvrdenia. Nie je však úplne jasné, či požiadavka dôkazu musí (alebo či vôbec môže) byť splnená úplne rovnakým spôsobom pre oba uvedené typy zdravotných tvrdení.
66.
Vzhľadom na uvedené nie je možné na základe prirodzeného významu článku 5 ods. 1 písm. a), článku 6 ods. 1 a článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 dospieť k jednoznačnému záveru o rozsahu požiadavky dôkazov o všeobecných zdravotných tvrdeniach. Podľa mňa však tieto ustanovenia nevytvárajú úplnú a všeobecne uplatniteľnú výnimku z povinnosti poskytnúť nejakú formu vedeckého dôkazu na podporu všeobecných zdravotných tvrdení.
67.
Pri objasnení tejto otázky môže byť nápomocná analýza z hľadiska štruktúry a účelu. Po prvé z viacerých ustanovení nariadenia č. 1924/2006 vyplýva jasný odkaz, že zdravotné tvrdenia vytvárajú riziko zavádzania spotrebiteľov, a preto musia mať oporu vo vede (pozri napríklad odôvodnenia 9, 14, 16, 17 a 23). Ani v tomto prípade sa nerozlišuje medzi všeobecnými a osobitnými zdravotnými tvrdeniami. Táto zásada však nebráni tomu, aby mohla byť požiadavka vedeckého dôkazu uspokojená v prípade všeobecných a osobitných zdravotných tvrdení rôznymi spôsobmi.
68.
Po druhé vnútroštátny súd, ako aj Nelsons a Komisia vo svojich písomných vyjadreniach uviedli, že existujú všeobecné zdravotné tvrdenia, ktoré sú v praxi príliš všeobecné na to, aby boli posúdené, a preto z ich podstaty vyplýva, že nie je možné ich podoprieť vedeckými dôkazmi. (
30
) Z toho vyplýva, že stanovenie požiadavky preukázať všeobecné zdravotné tvrdenia prostredníctvom všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch by znamenalo de facto zákaz takéto tvrdenia používať. To by bolo v rozpore s tým, že Európsky parlament a Rada výslovne odmietli úplný zákaz používania všeobecných zdravotných tvrdení (pozri bod 51 vyššie).
69.
Bez ohľadu na uvedené je problematická aj úplná a všeobecne uplatniteľná výnimka z povinnosti poskytnúť vedecký dôkaz o všeobecnom zdravotnom tvrdení. Bola by v rozpore nielen s prirodzeným významom textu, ale aj s cieľom nariadenia spočívajúcom v ochrane spotrebiteľa, a konkrétne v zabránení klamlivým tvrdeniam, medzi ktoré patria aj tvrdenia bez vedeckej opory.
70.
Vzhľadom na uvedené sa domnievam, že článok 10 ods. 3 jednoducho nemožno vykladať tak, že z neho vyplýva všeobecná výnimka z požiadavky dôkazov v článku 5 ods. 1 písm. a) a v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia.
71.
Súhlasím však s Komisiou, že o všeobecných zdravotných tvrdeniach nie je potrebné uvádzať priame vedecké dôkazy. Takéto tvrdenia sa musia miesto toho uvádzať s osobitnými zdravotnými tvrdeniami, ktoré majú v uvedených dôkazoch oporu. Všeobecné tvrdenie je tak podložené nepriamym dôkazom.
72.
Takýto výklad je v súlade so systematickým výkladom nariadenia, pričom sa rešpektuje jasný legislatívny zámer nestanoviť úplný zákaz všeobecných zdravotných tvrdení, ale zároveň stále vyžadovať ich vedecké – aj keď nepriame – odôvodnenie.
73.
Napokon chcem poznamenať, že vyššie uvedený výklad článku 10 ods. 3 vyžaduje, aby existoval vzťah medzi všeobecným tvrdením a pripojeným osobitným tvrdením. Podrobný rozbor presnej povahy tohto vzťahu ide nad rámec otázok, ktoré položil vnútroštátny súd a v týchto návrhom sa ním nebudem zaoberať. Vzhľadom na vyššie uvedené odôvodnenie však uvediem, že vzťah medzi všeobecným a osobitným tvrdením musí mať takú povahu, že dôkaz podporujúci osobitné tvrdenie je relevantný aj pre všeobecné tvrdenie a môže ho nepriamo podporovať. (
31
)
4. Záver
74.
Vzhľadom na uvedené navrhujem odpovedať na druhú otázku vnútroštátneho súdu v tom zmysle, že odkazy na všeobecný a nešpecifický prínos v zmysle článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 si nevyžadujú priamy vedecký dôkaz v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) a článku 6 ods. 1 tohto nariadenia. Vyžadujú si však nepriame dôkazy vo forme všeobecne uznávaných vedeckých dôkazov podporujúcich osobitné tvrdenie, ktoré musí byť uvedené spolu s odkazmi na všeobecný a nešpecifický prínos.
75.
Ako poznámku na záver, ktorá však výslovne nevyplýva z otázok položených vnútroštátnym súdom, chcem poukázať na to, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že požiadavka, aby boli všeobecné zdravotné tvrdenia uvádzané spolu s osobitnými zdravotnými plneniami, sa použije až po dokončení zoznamov podľa článku 13 a 14.
76.
Domnievam sa, že ide o nesprávny výklad článku 10 ods. 3 Nepredpokladá sa nijaké podobné obmedzenie časovej pôsobnosti tohto ustanovenia. Ani výklad z hľadiska štruktúry alebo účelu nedovoľuje vyvodiť takýto záver. Najmä článok 28 nariadenia č. 1924/2006 výslovne uvádza niekoľko prechodných opatrení. (
32
) Tieto opatrenia nezahŕňajú nijaký odklad uplatnenia požiadaviek vyplývajúcich z článku 10 ods. 3 Vo všeobecnosti zo samotnej povahy zoznamov v zmysle článkov 13 a 14 vyplýva, že môžu byť neustále upravované a nikdy nebudú nemenné. (
33
) To podľa mňa znamená, že požiadavky článku 10 ods. 3 už sú v plnej miere uplatniteľné.
C – Je výnimka podľa článku 28 ods. 2 relevantná, ak bol výrobok uvádzaný na trh ako liek?
1. Úvod
77.
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či si výnimka podľa článku 28 ods. 2 vyžaduje, aby bol príslušný výrobok uvádzaný na trh ako potravina pred 1. januárom 2005.
78.
Na úvod v súvislosti s touto otázkou považujem za užitočné pripomenúť niektoré osobitné aspekty tejto veci.
79.
Výrobky RESCUE existovali v rovnakej fyzickej podobe a pod rovnakou ochrannou známkou už pred 1. januárom 2005. Zmenil sa len spôsob, akým sú tieto výrobky uvádzané na trh, a tiež kategórie výrobkov, v súvislosti s ktorými je ochranná známka zapísaná.
80.
Do roku 2007 boli výrobky RESCUE uvádzané na trh ako lieky a aj ochranná známka bola zapísaná pre lieky (okrem iného). Od roku 2007/2008 sa výrobky RESCUE začali uvádzať na trh ako potraviny a aj ochranná známka bola zapísaná pre potraviny. Zmena prístupu k uvádzaniu na trh však nebola výsledkom jednostranného rozhodnutia odvolateľky. Uvedená zmena bola prijatá po vyhlásení rozsudku Oberlandersgericht Hamburg (Vyšší krajinský súd, Hamburg), z ktorého vyplývalo, že prístup odvolateľky k uvádzaniu na trh nebol správny. Relevantné výrobky totiž nemali byť na trh uvádzané ako lieky, ale ako potraviny.
81.
Tieto skutkové okolnosti zdôrazňujú problém nastolený treťou otázkou vnútroštátneho súdu, a to konkrétne, ktoré skutočnosti pred rokom 2005 sú relevantné na účely uplatnenia výnimky vyplývajúcej z článku 28 ods. 2 [fyzické vlastnosti výrobku; právna klasifikácia (predajcom alebo príslušnými úradmi); marketing a pod.].
2. Analýza
82.
Podľa znenia článku 28 ods. 2 sa tento článok uplatňuje na „výrobky“ označené ochrannými známkami (alebo obchodnými značkami), (
34
) ktoré „existovali“ pred 1. januárom 2005 a ktoré nie sú v súlade s nariadením č. 1924/2006.
83.
Zo znenia článku 28 ods. 2 nie je jasné, čo presne malo „existovať“ pred 1. januárom 2005 (výrobok, príslušná ochranná známka alebo výrobky, ktoré sú označené príslušnou ochrannou známkou). Aj samotné slovo „existovať“ je vágne. Nevyplýva z neho nijaká konkrétna forma uvádzania výrobku na trh (a ani nijaké uvádzanie na trh ako také).
84.
Na základe výlučne gramatického výkladu je však jasné, že lieky uvádzané na trh pred rokom 2005 označené ochrannou známkou, ktorá bola zapísaná tiež pred rokom 2005, spadajú do pôsobnosti pojmu „výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami, ktoré existovali pred 1. januárom 2005“.
85.
Ďalšia požiadavka vyplývajúca z článku 28 ods. 2 spočíva v tom, že výrobky označené ochrannými známkami, „nie sú v súlade s týmto nariadením“. Slovné spojenie „nie sú v súlade“ je v prítomnom čase. Zo znenia tohto ustanovenia teda nevyplýva požiadavka, že „výrobky označené ochrannými známkami“mali byť v rozpore s nariadením 1. januára 2005, ale že majú byť v stave nesúladu v čase uplatnenia prechodnej výnimky. Článok 28 ods. 2 sa na tomto základe môže uplatniť na typ situácie, ktorú opisuje otázka vnútroštátneho súdu, ktorá odkazuje na výrobky, ktoré boli uvádzané na trh ako lieky, ale v súčasnosti sú uvádzané na trh a klasifikované ako potraviny.
86.
Odporkyne a Komisia sa vo svojich pripomienkach domnievajú, že článok 28 ods. 2 sa nemôže uplatniť. Argumentujú v podstate tým, že článok 28 ods. 2 sa týka potravín. Len potraviny môžu byť označené zdravotnými tvrdeniami, a teda nebyť v súlade s nariadením. Článok 28 ods. 2 sa preto nemôže vzťahovať na lieky.
87.
Problém s takouto argumentáciou spočíva v tom, že nie je zameraná na konkrétny problém v tejto veci, ktorý spočíva v tom, že bola zmenená právna kvalifikácia relevantných výrobkov. Ak by výrobky RESCUE boli aj naďalej uvádzané na trh a právne kvalifikované ako lieky, výnimka podľa článku 28 ods. 2 by sa nemohla uplatniť. V takom prípade by však bolo v zásade irelevantné aj celé nariadenie.
88.
Z uvedených dôvodov sa domnievam, že znenie článku 28 ods. 2 sa zjavne môže uplatniť na tento typ (veľmi osobitej) situácie. Slovo „výrobky“ v článku 28 ods. 2 však bolo v rozsudku Súdneho dvora Green‑Swan (
35
), ktorý citovali všetky oprávnené subjekty, posudzované z iného pohľadu.
a) Rozsudok vo veci Green‑Swan a význam pojmu „výrobky“ podľa článku 28 ods. 2
89.
V rozsudku vo veci Green‑Swan, Súdny dvor rozhodol, že článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 „sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje len na potraviny označené ochrannou známkou alebo obchodnou značkou, ktoré je nutné považovať za výživové alebo zdravotné tvrdenie v zmysle tohto nariadenia, pričom uvedené potraviny v tejto forme existovali už pred 1. januárom 2005“. (
36
)
90.
Možno usúdiť, že Súdny dvor v rozsudku vo veci Green‑Swan vykladal pojem „výrobky“ uvedený v článku 28 ods. 2 ako „potraviny“. Odporkyne a Komisia, ktoré sa odvolávajú na uvedený rozsudok, v zásade tvrdia, že výrobok, ktorý bol skôr uvedený na trh ako liek, nemôže nikdy patriť do pôsobnosti výnimky podľa článku 28 ods. 2.
91.
S tým nesúhlasím. Záver, že pojem „výrobky“ sa má vykladať ako pojem „potraviny“, nie je jednoznačný a domnievam sa, že Súdny dvor takto výslovne ani v rozsudku vo veci Green‑Swan nerozhodol.
92.
Jednotlivé výroky Súdneho dvora v odpovedi na návrh na začatie prejudiciálneho konania treba vykladať v kontexte a na základe skutkových okolností danej veci. Záver uvedený v rozsudku vo veci Green‑Swan, na ktorý sa odvolávajú odporkyne a Komisia, obsahuje iba významovo vedľajší odkaz na potraviny, ktorý je konkrétne formulovaný tak, aby bola poskytnutá konkrétna odpoveď na otázku položenú vnútroštátnym súdom. Preberá presne znenie otázky vnútroštátneho súdu, ktoré odkazuje na potraviny a nie na výrobky. Otázka, či sa má pojem „výrobky“ vykladať ako pojem „potraviny“, však nebola vo veci Green‑Swan rozhodujúca. Nebola v ňom ani nijako podrobne analyzovaná.
93.
Z týchto dôvodov možno z rozsudku vo veci Green‑Swan vyvodiť iba obmedzené usmernenia na účely rozhodnutia prejednávanej veci.
94.
Vo všeobecnosti je prirodzený význam pojmu „výrobky“ zjavne odlišný a širší ako pojem „potraviny“. Zo systematického hľadiska možno uviesť, že pojem „potraviny“ je v nariadení uvedený viac než 70-krát, a to vrátane samotného článku 28. Pojem „výrobky“ sa v tomto nariadení uvádza len dvakrát – v odôvodnení 1 a článku 28 ods. 2 Možno sa teda domnievať, že normotvorca si bol vedomý terminologického odlíšenia, ktoré používa v danom ustanovení, ktoré, zdá sa, znie rovnako vo všetkých úradných jazykoch. Za týchto okolností by teda zámena pojmov „výrobky“ a „potraviny“ vyžadovala podstatne podrobnejšie a cielenejšie odôvodnenie.
95.
Navyše sa však domnievam, že aj keby bol pojem „výrobky“, ktorý je uvedený v článku 28 ods. 2, vykladaný ako pojem „potraviny“, nevylučovalo by to uplatnenie daného ustanovenia na také veci, ako je prejednávaná vec.
96.
V tejto súvislosti zdôrazňujem, že prejednávaná vec sa týka veľmi osobitnej situácie. Relevantné výrobky sú v skutočnosti potravinami, avšak dovtedy, kým nebola rozsudkom vnútroštátneho súdu objasnená ich správna právna kvalifikácia, boli uvádzané na trh ako lieky. K tejto zmene došlo krátko po 1. januári 2005, ktorý je rozhodujúcim dátumom na účely výnimky podľa článku 28 ods. 2.
97.
Tieto skutkové okolnosti poukazujú na osobitnú povahu uplatniteľného režimu regulácie. Podľa práva Únie má kvalifikácia určitého výrobku ako lieku alebo potraviny veľmi významné regulačné dôsledky. V praxi však nemusí byť hranica medzi liekmi a potravinami vždy úplne jasná a môže sa odlišovať v čase alebo medzi členskými štátmi. (
37
) Ak by sa teda v prejednávanej veci prijal záver, že pojem „výrobky“, ktorý je uvedený v článku 28 ods. 2, sa má vykladať ako pojem „potraviny“, takýto záver by neposkytoval úplné riešenie. Vyvstáva otázka: v akom okamihu a z akého hľadiska ide o potraviny?
98.
Tento rébus však vzniká iba z dôvodu existencie veľmi osobitných okolností. Výrobky sa môžu presúvať medzi právnymi kategóriami liekov a potravín, ale malo by vždy ísť skôr o výnimku než pravidlo. Inými slovami, otázka „v akom okamihu a z akého hľadiska ide o potraviny“, by mala vyvstávať len v okrajových prípadoch.
99.
K tejto problematike sa vrátim neskôr. V závere tejto časti stačí uviesť, že aj keby sa pojem „výrobky“ vykladal ako pojem „potraviny“, nevylučuje to ipso facto uplatnenie článku 28 ods. 2 na výrobky, ktoré boli pred rokom 2005 uvedené na trh ako lieky, ale teraz sú kvalifikované a uvádzané na trh ako potraviny (a pritom si zachovávajú naďalej rovnakú fyzickú podobu a sú označené rovnakou ochranou známkou ako predtým).
b) Širší výklad z hľadiska kontextu, systematiky a účelu
100.
Odôvodnenie 4 nariadenia č. 1924/2006 potvrdzuje, že nariadenie sa uplatňuje na ochranné známky, ktoré sa môžu vykladať ako zdravotné tvrdenia. (
38
) Nariadenie obsahuje ďalšie dve ustanovenia týkajúce sa ochranných známok. Po prvé ide o článok 1 ods. 3, ktorý v podstate predstavuje vyňatie akejkoľvek ochrannej známky, ktorú možno považovať za zdravotné tvrdenie, z požiadavky povoľovacieho postupu stanoveného nariadením, pokiaľ sa pri nej uvedie zodpovedajúce schválené zdravotné tvrdenie. Po druhé ide o výnimku podľa článku 28 ods. 2.
101.
Článok 1 ods. 3 v spojení s článkom 28 ods. 2 objasňujú spôsob, akým sa má nariadenie č. 1924/2006 uplatňovať na ochranné známky. Tieto ustanovenia neboli súčasťou pôvodného návrhu Komisie, ktorý nepredpokladal nijaký osobitný režim pre ochranné známky. (
39
) Európsky parlament v prvom a druhom čítaní navrhol, aby boli ochranné známky vyňaté z nariadenia úplne. Domnieval sa, že uplatnenie nariadenia na ochranné známky by viedlo k vzniku právnej neistoty a „znevýhodneniu majiteľov existujúcich obchodných značiek, ktorí sú čiastočne silno závislí na známosti takejto značky“ (
40
). Takéto úplné vyňatie bolo následne odmietnuté a dosiahnutý kompromis je napokon vyjadrený v článku 1 ods. 3 a článku 28 ods. 2.
102.
Na základe uvedených úvah som dospel k nasledujúcim všeobecným záverom, pokiaľ ide o výklad článku 28 ods. 2.
103.
Po prvé v nariadení č. 1924/2006 sa výslovne uznáva, že ochranné známky, ktoré možno považovať za zdravotné tvrdenia, predstavujú osobitnú problematiku a nemožno na ne rovnakým spôsobom uplatniť bežný režim.
104.
Po druhé sa domnievam, že uvedené úvahy potvrdzujú, že podľa článku 28 ods. 2 museli pred 1. januárom 2005 existovať tak dotknutý výrobok, ako aj dotknutá ochranná známka (na rozdiel od situácie, keď pred týmto dátumom existoval buď len daný výrobok, alebo daná ochranná známka).
105.
Z legislatívnej histórie vyplýva, že účelom článku 28 ods. 2 bolo poskytnúť prechodnú ochranu existujúcim ochranným známkam. Spoločnosti, ktoré priebežne investujú do svojej značky a spoliehajú sa na tieto investície a výslednú známosť danej značky pri predaji svojich výrobkov, by znášali neprimerané dôsledky, ak by bol prostredníctvom nariadenia zavedený okamžitý zákaz danej ochrannej známky.
106.
Podľa môjho názoru z toho jasne vyplýva, že článok 28 ods. 2 nemožno vykladať v tom zmysle, že stanovuje všeobecnú výnimku pre ochranné známky, ktoré možno považovať za zdravotné tvrdenia a ktoré existovali pred 1. januárom 2005, bez ohľadu na výrobky, pre ktoré sa používajú. Namiesto toho článok 28 ods. 2 poskytuje ochranu v prípadoch, keď pred 1. januárom 2005 existoval konkrétny výrobok v spojení s relevantnou ochrannou známkou („relevantné spojenie výrobku a ochrannej známky“). Inak by bolo možné používať ochranné známky existujúce pred 1. januárom 2005 aj po tomto dátume v prípade úplne nových výrobkov a naďalej by pre ne platila daná výnimka, aj keď v takých prípadoch by nedochádzalo k nijakému zjavnému neprimeranému a nespravodlivému zvýhodneniu.
107.
Tento prístup je tiež v súlade s rozsudkom vo veci Green‑Swan, v ktorom sa uvádza, že potraviny označené relevantnými ochrannými známkami museli „v tejto forme“ existovať k 1. januáru 2005. Z otázky položenej vnútroštátnym súdom vo veci Green‑Swan a z odpovede Súdneho dvora vyplýva, že slovné spojenie „v tejto forme“ sa vzťahuje na potraviny označené relevantnými ochrannými známkami (a nie iba na potravinu (
41
) alebo iba na ochrannú známku).
108.
Po tretie článok 28 ods. 2 vyžaduje, aby relevantné spojenie výrobku a ochrannej známky „existovalo“ pred 1. januárom 2005. Zastávam názor, že prirodzený význam slova „existovať“ v tomto kontexte znamená, že k danému dátumu existovalo relevantné spojenie výrobku a ochrannej známky v rovnakej fyzickej forme. Domnievam sa, že či už z kontextu, systematiky alebo účelu nariadenia č. 1924/2006 nevyplýva nič, čo by odôvodňovalo odlišný výklad.
109.
Predovšetkým nevidím nijaký dôvod na zmenu spôsobu uplatňovania článku 28 ods. 2 v závislosti na spôsobe uvádzania výrobku na trhu v minulosti alebo na základe zjavne nesprávnej právnej kvalifikácii zo strany predajcu.
110.
Po štvrté článok 28 ods. 2 stanovuje podmienku, že relevantné spojenie výrobku a ochrannej známky „nie [je] v súlade“ s nariadením. Vzhľadom na účel uvedeného ustanovenia sa tým má opätovne predísť neprimeranému dopadu na majiteľa ochrannej známky, ktorý by bol spôsobený okamžitým zrušením jeho práva používať takúto ochrannú známku z dôvodu jej rozporu s nariadením. V prejednávanej veci skutočne ide o situáciu, keď sa poukazuje na nesúlad s nariadením (domnievam sa, že ide o základ argumentácie odvolateľky). To, či bol tento nesúlad spôsobený zmenou spôsobu uvádzania na trh alebo zmenou právnej kvalifikácie výrobku, je podľa môjho názoru bezvýznamné. O taký prípad nejde vtedy, keď v rozpore s nariadením je na trh uvedené nové spojenie výrobku a ochrannej známky. Relevantné spojenie výrobku a ochrannej známky už bolo na trhu viacero rokov pred 1. januárom 2005, a to v rovnakej fyzickej forme. Zastávam názor, že ide presne o typ výrobku, na ktorý sa vzťahuje prechodná výnimka podľa článku 28 ods. 2.
111.
Napokon pri všeobecnom výklade pôsobnosti prechodnej výnimky stanovenej v článku 28 ods. 2 je potrebné zohľadniť nielen to, že výnimky sa majú vykladať reštriktívne, ale aj to, že ochranné známky sú druhom majetku. (
42
) Ako zjavne vyplýva už z legislatívneho postupu opísaného v bode 101 vyššie, pokiaľ by neboli prijaté primerané prechodné ustanovenia, mohlo by sa to v extrémnych prípadoch považovať za formu vyvlastnenia.
3. Záver
112.
Na základe uvedeného navrhujem odpovedať na tretiu otázku vnútroštátneho súdu v tom zmysle, že ustanovenie článku 28 ods. 2 prvej časti vety nariadenia č. 1924/2006 možno uplatniť, ak dotknutý výrobok bol pod svojou obchodnou značkou uvedený na trh pred 1. januárom 2005 nie ako potravina, ale ako liek. V takých prípadoch článok 28 ods. 2 vyžaduje, aby relevantný výrobok existoval k danému dátumu a) v rovnakej fyzickej forme a b) v spojení s rovnakou ochrannou známkou.
V – Návrh
113.
Navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), takto:
O otázke 1
Tekutiny, ktorých vlastnosti sú podobné ako vlastnosti výrobkov vo veci samej a ktoré obsahujú 27 % objemu alkoholu, pričom sú opísané ako liehoviny a predávajú sa v lekárňach vo fľaštičkách s pipetou alebo v spreji s obsahom 10 alebo 20 ml a podľa pokynov pre dávkovanie sa majú požívať vo veľmi malých množstvách ako kvapky alebo ako sprejové dávky, nie sú „nápojmi“ v zmysle článku 4 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách.
O otázke 2
Odkazy na všeobecný a nešpecifický prínos v zmysle článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 si nevyžadujú priamy vedecký dôkaz v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) a článku 6 ods. 1 tohto nariadenia. Vyžadujú si však nepriame dôkazy vo forme všeobecne uznávaných vedeckých dôkazov podporujúcich osobitné tvrdenie, ktoré musí byť uvedené spolu s odkazmi na všeobecný a nešpecifický prínos.
O otázke 3
Ustanovenie článku 28 ods. 2 prvej časti vety nariadenia (ES) č. 1924/2006 možno uplatniť, ak dotknutý výrobok bol pod svojou obchodnou značkou uvedený na trh pred 1. januárom 2005 nie ako potravina, ale ako liek. V takých prípadoch článok 28 ods. 2 vyžaduje, aby relevantný výrobok existoval k danému dátumu a) v rovnakej fyzickej forme a b) v spojení s rovnakou ochrannou známkou.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, 2006, s. 9).
(
3
)	Tak ako sú definované v článku 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, 2002, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463).
(
4
)	Článok 2 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/46 z 10. júna 2002 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa potravinových doplnkov (Ú. v. ES L 183, 2002, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 490).
(
5
)	Článok 13 sa vzťahuje na iné zdravotné tvrdenia, ako sú tie, ktoré odkazujú na zníženie rizika ochorenia a na vývoj a zdravie detí. Tieto tvrdenia sú predmetom úpravy článku 14.
(
6
)	Nariadenie Komisie zo 16. mája 2012, ktorým sa vytvára zoznam povolených zdravotných tvrdení o potravinách, iných, ako sú tvrdenia, ktoré odkazujú na zníženie rizika ochorenia a na vývoj a zdravie detí (Ú. v. EÚ L 136, 2012, s. 1).
(
7
)	Tvrdenia o znížení rizika ochorenia a tvrdenia, ktoré odkazujú na vývoj a zdravie detí.
(
8
)	Nariadenie Komisie z 21. októbra 2009 o povolení a zamietnutí povolenia určitých zdravotných tvrdení o potravinách, ktoré odkazujú na zníženie rizika ochorenia a na vývoj a zdravie detí (Ú. v. EÚ L 277, 2009, s. 3).
(
9
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 15. januára 2008 o definovaní, popise, prezentácii, označovaní a ochrane zemepisných označení liehovín a o zrušení nariadenia (EHS) č. 1576/89 (Ú. v. EÚ L 39, 2008, s. 16).
(
10
)	Tento dátum môže byť relevantný vzhľadom na článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 (pozri bod 16 vyššie).
(
11
)	Rozsudok Oberlandesgericht Hamburg (Vyšší krajinský súd, Hamburg) (21. február 2008 – 3 U 235/06).
(
12
)	Podľa vnútroštátneho súdu nie sú Bachove kvetové esencie potravinovými doplnkami, tak ako sú definované v článku 2 písm. a) smernice 2002/46.
(
13
)	Pozri napríklad rozsudok z 3. septembra 2014, Deckmyn a Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, bod 19).
(
14
)	Rozsudky z 3. apríla 2008, Endendijk (C‑187/07, EU:C:2008:197, bod 15); z 27. januára 2000, DIR International Film a i./Komisia (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, bod 26), a z 27. januára 1988, Dánsko/Komisia (349/85, EU:C:1988:34, bod 9).
(
15
)	V angličtine „a drink of any type“ (Cambridge dictionary); v nemčine „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); vo francúzštine: „tout liquid qui peut être bu“ (Académie française); v češtine: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	Pozri v tejto súvislosti napríklad rozsudok zo 6. septembra 2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, bod 48 a nasl.).
(
17
)	Tento záver okrem toho posilňuje aj skutočnosť, že uvedené výrobky sa predávajú v lekárňach.
(
18
)	KOM(2006) 2 v konečnom znení.
(
19
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 25. októbra 2011 o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a ktorým sa zrušuje smernica Komisie 87/250/EHS, smernica Rady 90/496/EHS, smernica Komisie 1999/10/ES, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES, smernice Komisie 2002/67/ES a 2008/5/ES a nariadenie Komisie (ES) č. 608/2004 (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 18).
(
20
)	Okrem toho príloha XIII výslovne odkazuje na iné výrobky, ako sú nápoje, ktoré sa merajú v mililitroch a jasne z nej vyplýva, že nie všetky „tekutiny“ sú nápoje.
(
21
)	Porovnaj smernicu 2002/46: nariadenie č. 1924/2006 sa uplatňuje „bez toho, aby bola dotknutá“ táto smernica [článok 1 ods. 5 písm. d) nariadenia č. 1924/2006]; pozri tiež nariadene č. 178/2002, ktorého definícia výrazu „potravina“ bola prenesená do nariadenia č. 1924/2006 [článok 2 ods. 1 písm. a) nariadenia 1924/2006].
(
22
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, KOM(2003) 424 v konečnom znení (Ú. v. EÚ C 96, 2004, s. 8), zmena a doplnenie 42.
(
23
)	Správa o návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, A6‑0128/2005.
(
24
)	Spoločná pozícia (EC) 3/2006, ktorú Rada prijala 8. decembra 2005 (Ú. v. EÚ C 80 E/43, 2006), pozri najmä s. 3 a 7.
(
25
)	Dôvodová správa Rady, 8. december 2005, 2003/0165 (COD), s. 7.
(
26
)	Oznámenie Komisie adresované Európskemu parlamentu, KOM(2006) 2 v konečnom znení, s. 4.
(
27
)	Odporúčanie na druhé čítanie spoločnej pozície Rady k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o výživových a zdravotných tvrdeniach a potravinách, A6‑0122/2006.
(
28
)	To je očividné najmä, keď si uvedomíme dosť zásadnú povahu niektorých iných požiadaviek kapitoly II, z ktorých sa požaduje výnimka (napríklad, tvrdenia nesmú byť nepravdivé, nejednoznačné alebo klamlivé, alebo nabádať k nadmernej konzumácii potraviny). Pozri článok 3 písm. a) a c) nariadenia č. 1924/2006.
(
29
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Tieto slová sa tiež objavujú v článku 5 ods. 1 písm. b) c) a d).
(
30
)	Pozri tiež vykonávacie rozhodnutie Komisie 2013/63/EÚ z 24. januára 2013, ktorým sa prijímajú usmernenia na vykonávanie osobitných podmienok v prípade zdravotných tvrdení ustanovených v článku 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 (Ú. v. EÚ L 22, 2013, s. 25) s. 28 posledný odsek.
(
31
)	Pozri tiež vykonávacie rozhodnutie Komisie 2013/63, ktoré stanovuje, že osobitné zdravotné tvrdenia „by mali byť relevantné z hľadiska“ všeobecného tvrdenia; článok 1 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, ktorý je analogický k článku 10 ods. 3 (pozri bod 55 vyššie) uvádza, že povolené zdravotné tvrdenie, musí byť „príslušné “vo vzťahu k tvrdeniu v ochrannej známke.
(
32
)	Patrí medzi ne článok 28 ods. 5, ktorý stanovuje prechodné opatrenia pred prijatím zoznamu podľa článku 13 ods. 3
(
33
)	Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet vo veci Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2013:746, bod 97).
(
34
)	S cieľom prehľadnosti budem ďalej používať len výraz ochranné známky.
(
35
)	Rozsudok z 18. júla 2013, Green – Swan Pharmaceuticals CR (C‑299/12, EU:C:2013:501).
(
36
)	Bod 37.
(
37
)	Prejednávaná vec je príkladom takej situácie. Pozri napríklad rozsudky z 21. marca 1991, Delattre (C‑369/88, EU:C:1991:137, body 27 a 29); z 9. júna 2005, HLH Warenvertrieb a Orthica (C‑211/03, C‑299/03 a C‑316/03 až C‑318/03, EU:C:2005:370, bod 56), a z 5. marca 2009, Komisia/Španielsko (C‑88/07, EU:C:2009:123, bod 69).
(
38
)	Odôvodnenie 4: „Toto nariadenie by sa taktiež malo vzťahovať na ochranné známky a iné obchodné značky, ktoré sa môžu vykladať ako výživové alebo zdravotné tvrdenia.“
(
39
)	COM(2003) 424 final (Ú. v. ES C 96, 2004, s. 8).
(
40
)	Správa o návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, A6‑0128/2005, dodatok č. 19.
(
41
)	Vnútroštátny súd sa vo veci Green‑Swan v zásade pýtal, či sa výnimka podľa článku 28 ods. 2 uplatní a) na potraviny „v tejto forme“ alebo b) na potraviny označené ochrannou známkou „v takej forme“.
(
42
)	Článok 17 ods. 2 Charty základných práv; pozri všeobecne rozsudok zo 16. júla 2015, Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:485, bod 29); pozri tiež rozsudok Veľkej komory Európskeho súdu pre ľudské práva z 11. januára 2007, Anheuser‑Busch Inc. v. Portugalsko, (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), body 66 až 78 (ktorým sa rozširuje ochrana podľa článku 1 protokolu č. 1 aj na samotné prihlášky ochranných známok).