62023CJ0300
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
z 12. decembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Hypotekárny úver – Podmienka stanovujúca pohyblivú úrokovú sadzbu – Referenčný index založený na ročnej percentuálnej miere nákladov (RPMN) hypotekárnych úverov poskytnutých sporiteľňami – Úradný index stanovený uverejneným správnym aktom – Údaje uvedené v odôvodnení tohto aktu – Kontrola týkajúca sa požiadavky transparentnosti – Posúdenie nekalej povahy – Zásada efektivity“
Vo veci C‑300/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (Súd prvej inštancie č. 8 San Sebastián, Španielsko) rozhodnutím z 27. apríla 2023, doručeným Súdnemu dvoru 10. mája 2023, ktorý súvisí s konaním:
NB
proti
Kutxabank SA,
za účasti:
Ministerio Fiscal,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda ôsmej komory S. Rodin, vykonávajúci funkciu predsedu deviatej komory, sudcovia J. Passer a O. Spineanu–Matei (spravodajkyňa),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
NB, v zastúpení: J. M. Erausquin Vázquez a M. Ortiz Pérez, abogados,
–
Kutxabank SA, v zastúpení: I. Ortega Ochoa, abogado, a S. Tamés Alonso, procurador,
–
španielska vláda, v zastúpení: A. Gavela Llopis a A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: J. Baquero Cruz, P. Kienapfel a N. Ruiz García, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu po prvé článku 3 ods. 1, článku 5, článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288), po druhé článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“) (Ú. v. EÚ L 149, 2005, s. 22), ako aj po tretie zásady efektivity.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi NB a spoločnosťou Kutxabank SA vo veci platnosti podmienky o pravidelnej úprave úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3
Podľa článku 3 ods. 1 smernice 93/13:
„Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery [dobrej viery – neoficiálny preklad] spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.“
4
Článok 4 tejto smernice stanovuje:
„1.   Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 7, nekalosť [nekalá povaha – neoficiálny preklad] zmluvných podmienok sa hodnotí so zreteľom na povahu tovaru alebo služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená [ktoré sú predmetom zmluvy – neoficiálny preklad] a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy, v dobe uzatvorenia zmluvy a na všetky ostatné podmienky zmluvy alebo na inú zmluvu, od ktorej závisí.
2.   Hodnotenie nekalej povahy podmienok sa nevzťahuje ani k definícii hlavného predmetu zmluvy ani na primeranú cenu a úhradu na jednej strane, ako aj tovar alebo služby dodávané výmenným spôsobom na druhej strane, pokiaľ tieto podmienky sú zrozumiteľné [Posúdenie nekalej povahy podmienok sa netýka ani definície hlavného predmetu zmluvy, ani primeranosti medzi cenou a odmenou na jednej strane a službami a tovarom poskytovanými ako protihodnota na strane druhej, pokiaľ sú tieto podmienky formulované jasne a zrozumiteľne – neoficiálny preklad].“
5
Článok 5 uvedenej smernice znie:
„V prípade zmlúv, v ktorých sú všetky alebo niektoré podmienky ponúkané spotrebiteľovi v písomnej forme, musia byť vždy tieto podmienky vypracované zrozumiteľne [jasne a zrozumiteľne – neoficiálny preklad]. Keď existuje pochybnosť o zmysle podmienky, prednosť má výklad priaznivejší pre spotrebiteľa. Toto pravidlo výkladu neplatí v súvislosti s postupmi stanovenými v článku 7 ods. 2“
6
Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
7
Článok 7 ods. 1 tejto smernice znie:
„Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“
8
Podľa článku 8 uvedenej smernice:
„Členské štáty môžu prijať alebo si ponechať najprísnejšie opatrenia kompatibilné [prísnejšie opatrenia zlučiteľné – neoficiálny preklad] so zmluvou v oblasti obsiahnutej touto smernicou s cieľom zabezpečenia maximálneho stupňa ochrany spotrebiteľa.“
Smernica 2005/29
9
V súlade s článkom 19 smernice 2005/29 mali členské štáty prijať a uverejniť najneskôr do 12. júna 2007 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou a bezodkladne o tom informovať Európsku komisiu. Tieto opatrenia mali platiť najneskôr 12. decembra 2007.
Španielske právo
Zákon č. 7/1998
10
Smernica 93/13 bola prebratá do španielskeho práva prostredníctvom Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación (zákon č. 7/1998 o všeobecných zmluvných podmienkach) z 13. apríla 1998 (BOE č. 89 zo 14. apríla 1998, s. 12304).
11
V článku 5 ods. 5 tohto zákona v znení Ley 5/2019, de regulación de los contratos de crédito inmobiliario (zákon č. 5/2019, ktorým sa upravujú zmluvy o hypotekárnom úvere), z 15. marca 2019 (BOE č. 65, zo 16. marca 2019) sa stanovuje, že podmienky vložené netransparentným spôsobom do zmlúv v neprospech spotrebiteľov sú absolútne neplatné.
Všeobecný zákon o ochrane spotrebiteľov a užívateľov
12
Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (kráľovský legislatívny dekrét č. 1/2007, ktorým sa prepracováva všeobecný zákon o ochrane spotrebiteľov a užívateľov a ďalšie doplňujúce zákony) zo 16. novembra 2007 (BOE č. 287, z 30. novembra 2007, s. 49181), zaviedol prepracované znenie tohto zákona, ktorý bol zmenený zákonom č. 5/2019 (ďalej len „všeobecný zákon o ochrane spotrebiteľov a užívateľov“).
13
Článok 8 všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov stanovuje:
„Spotrebitelia a užívatelia majú tieto základné práva:
…
b)
Ochrana ich legitímnych hospodárskych a sociálnych záujmov najmä vzhľadom na nekalé obchodné praktiky a na vloženie nekalých podmienok do zmlúv.
…
d)
Presné informácie o rôznych tovaroch alebo službách, ako aj poučenie a zjednodušené vysvetlenie na účely podpory znalostí o používaní, spotrebe alebo vhodnom užívaní týchto tovarov alebo služieb.
…“
14
Článok 60 tohto všeobecného zákona s názvom „Informačná povinnosť pred uzatvorením zmluvy“ v odseku 1 stanovuje:
„Predtým, ako sa spotrebiteľ alebo užívateľ zaviaže zmluvou alebo ponukou rovnakého druhu, predajca alebo dodávateľ mu jasným a zrozumiteľným spôsobom poskytne relevantné, správne a dostatočné informácie o hlavných charakteristikách zmluvy, najmä o jej právnych a hospodárskych podmienkach...“
15
Podľa článku 80 ods. 1 uvedeného všeobecného zákona s názvom „Požiadavky uplatniteľné na podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté“:
„Pokiaľ zmluvy uzavreté so spotrebiteľmi a užívateľmi obsahujú podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté, vrátane zmlúv, ktoré uzatvorila verejná správa a od nej závislé subjekty a podniky, tieto podmienky musia spĺňať nasledujúce požiadavky:
a)
Formulácia musí byť konkrétna, jasná a jednoduchá a musí byť možné jej priamo porozumieť, bez odkazov na texty alebo dokumenty, ktoré sa neposkytujú pred uzavretím zmluvy alebo súbežne s jej uzavretím a ktoré musia byť v každom prípade výslovne uvedené v písomnom vyhotovení zmluvy:
…
c)
Dobrá viera a spravodlivá rovnováha v právach a povinnostiach strán, ktorá v každom prípade vylučuje uplatnenie nekalých podmienok.“
16
Článok 82 ods. 1 všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov s názvom „Pojem nekalá podmienka“ stanovuje:
„Za nekalé podmienky sa považujú všetky podmienky, ktoré neboli individuálne dohodnuté, ako aj všetky praktiky, ktoré neboli výslovne schválené a ktoré napriek požiadavke dobrej viery spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vyplývajúcich zo zmluvy ku škode spotrebiteľa a užívateľa.“
17
Článok 83 tohto všeobecného zákona s názvom „Neplatnosť nekalých podmienok a ďalšia existencia zmluvy“ stanovuje:
„Nekalé podmienky sú absolútne neplatné a považujú sa za nedohodnuté. Na tieto účely súd po vypočutí účastníkov konania vyhlási nekalé podmienky uvedené v zmluve za neplatné, avšak zmluva je pre zmluvné strany naďalej záväzná za tých istých okolností, pokiaľ môže existovať bez týchto nekalých podmienok.
Podmienky vložené do zmlúv netransparentným spôsobom v neprospech spotrebiteľov sú absolútne neplatné.“
Občiansky zákonník
18
Článok 1303 Código Civil (Občiansky zákonník) stanovuje:
„Ak je záväzok vyhlásený za neplatný, zmluvné strany si musia navzájom vrátiť veci, ktoré sú predmetom zmluvy, výnosy z týchto vecí a cenu zvýšenú o úroky bez toho, aby boli dotknuté nasledujúce články.“
19
Podľa článku 1306 bod 2 tohto zákonníka:
Ak čin, ktorý je nemorálnym konaním, nie je trestným činom, uplatňujú sa tieto pravidlá:
…
2.
Ak ide len o jednu zmluvnú stranu, nemôže sa domáhať toho, čo poskytla na základe zmluvy, ani plnenia toho, čo jej bolo ponúknuté. Druhá zmluvná strana, ktorá sa nepodieľa na nemorálnom konaní, môže požadovať to, čo dala, bez toho, aby bola povinná plniť to, čo ponúkla.“
Obežníky 8/1990 a 5/1994
20
Banco de España (Španielska centrálna banka) prijala circular 8/1990, a entidades de crédito, sobre transparencia de las operaciones y protección de la clientela (obežník č. 8/1990 určený úverovým inštitúciám o transparentnosti operácií a ochrane klientov) zo 7. septembra 1990 (BOE č. 226 z 20. septembra 1990, s. 27498).
21
Obežník 8/1990 bol zmenený najmä prostredníctvom circular 5/1994, a entidades de crédito (obežník č. 5/1994 určený úverovým inštitúciám) z 22. júla 1994 (BOE č. 184 z 3. augusta 1994, s. 25109), ktorým sa doplnila najmä príloha VIII k obežníku č. 8/1990. Juzgado de Primera Instancia n.o 8 de Donostia – San Sebastián (Súd prvej inštancie č. 8 San Sebastián, Španielsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, v tejto súvislosti pripomína, že obežník č. 8/1990 v znení obežníka č. 5/1994 (ďalej len „zmenený obežník č. 8/1990“) nebol predmetom konsolidovaného znenia uverejneného v Boletín Oficial del Estado,
22
Zmenený obežník č. 8/1990 stanovil určité oficiálne referenčné indexy pre hypotekárne úvery. Medzi nimi sa nachádzali rôzne priemerné sadzby hypotekárnych úverov s dobou splatnosti dlhšou ako tri roky na účely nadobudnutia nehnuteľnosti určenej na bývanie za trhovú cenu (ďalej len „IRPH“), vrátane IRPH pre úvery poskytované sporiteľňami (ďalej len „IRPH sporiteľní“).
23
IRPH sporiteľní je definovaná v prílohe VIII k zmenenému obežníku č. 8/1990 takto:
„… jednoduchý priemer priemerných úrokových sadzieb vážených istinou v rámci úverových operácií zabezpečených záložným právom k nehnuteľnosti, ktorých doba splatnosti je tri a viac rokov, na nadobudnutie nehnuteľnosti určenej na bývanie za trhovú cenu, ktoré sporiteľne začali alebo obnovili počas referenčného mesiaca indexu. Tieto vážené priemerné úrokové sadzby sú ekvivalentné ročné sadzby, ktoré Španielskej centrálnej banke za tieto úvery oznámili všetky sporiteľne…“
24
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že táto definícia je doplnená o údaj, že „vážené priemerné úrokové sadzby“ je ročná percentuálna miera nákladov (RPMN) oznámená Španielskej centrálnej banke všetkými sporiteľňami pre príslušné operácie.
25
Z tohto rozhodnutia tiež vyplýva, že obežník č. 5/1994 obsahoval upozornenie pre úverové inštitúcie, ktorým bol určený, že priame a jednoduché použitie IRPH by viedlo k tomu, že RPMN pre hypotekárnu operáciu by bola vyššia ako trhová sadzba, pričom tejto situácii by sa dalo predísť použitím primeraného záporného rozdielu, ktorého hodnota by sa menila v závislosti od poplatkov za túto operáciu a frekvencie splátok.
Zákon č. 14/2013
26
Ley 14/2013, de apoyo a los emprendedores y su internacionalización (zákon č. 14/2013 o podpore podnikateľov a ich internacionalizácii), z 27. septembra 2013 (BOE č. 233, z 28. septembra 2013, s. 78787), obsahuje pätnáste dodatkové ustanovenie, ktoré okrem iného stanovuje, že od 1. novembra 2013 zaniká IRPH sporiteľní.
27
Odseky 2 až 4 tohto dodatkového ustanovenia znejú takto:
„2. Odkazy na sadzby uvedené v predchádzajúcom odseku sa s účinnosťou od nasledujúcej revízie uplatniteľných sadzieb nahradia náhradnou sadzbou alebo náhradným referenčným indexom, ktoré stanovuje zmluva.
3. Ak neexistuje sadzba alebo referenčný index stanovený v zmluve alebo ak táto sadzba alebo tento index patrí k zaniknutým indexom alebo sadzbám, predmetná sadzba alebo index sa nahradí oficiálnou úrokovou sadzbou nazvanou [IRPH úverových inštitúcií] s maržou rovnajúcou sa aritmetickému priemeru rozdielov medzi sadzbou, ktorá sa ruší, a vyššie uvedenou sadzbou, vypočítanou na základe údajov dostupných v období odo dňa uzavretia zmluvy do dňa skutočného nahradenia sadzby.
…
4. Zmluvné strany sa nemôžu domáhať zmeny, jednostrannej zmeny alebo zrušenia pôžičky alebo úveru ako protihodnoty za uplatnenie tohto ustanovenia.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
28
Dňa 11. septembra 2006 NB uzavrel zmluvu o hypotekárnom úvere na 35 rokov s Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Gipuzkoa y San Sebastián, teraz Kutxabank (ďalej len „zmluva o úvere sporná vo veci samej“).
29
V súlade s článkom 3a tejto zmluvy (ďalej len „sporná zmluvná podmienka“) je úroková sadzba pohyblivá, pričom nová úroková sadzba sa pravidelne stanovuje v závislosti od IRPH sporiteľní.
30
V spornej zmluvnej podmienke sa uvádza, že tento index zodpovedá jednoduchému priemeru priemerných úrokových sadzieb vážených istinou pre hypotekárne úvery poskytnuté sporiteľňami s dobou splatnosti tri alebo viac rokov na účely nadobudnutia nehnuteľnosti určenej na bývanie za trhovú cenu bez akejkoľvek zmeny, a že referenčnou hodnotou je hodnota posledného indexu uverejneného Španielskou centrálnou bankou v mesiaci predchádzajúcom každému dátumu, v ktorom má dôjsť k revízii úrokovej sadzby, alebo prípadne posledný index uverejnený Španielskou centrálnou bankou pred uvedeným predchádzajúcim mesiacom.
31
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že sporná zmluvná podmienka neuvádza záverečnú časť definície IRPH sporiteľní uvedenú v prílohe VIII k zmenenému obežníku č. 8/1990, podľa ktorej tieto „vážené priemerné úrokové sadzby“ predstavujú RPMN, ktoré všetky sporiteľne oznámili Španielskej banke pre príslušné operácie.
32
Dňa 4. marca 2022 podal NB na vnútroštátny súd, žalobu, ktorou sa okrem iného domáhal určenia nekalej povahy spornej zmluvnej podmienky.
33
Vnútroštátny súd spresňuje, že IRPH sa stanovujú na základe priemeru RPMN uplatňovaných na podobné operácie. V dôsledku toho by úprava úrokovej sadzby pre danú zmluvu na základe IRPH viedla k zvýšeniu tejto úrokovej sadzby zahŕňajúcej to, čo dlžníci, na ktorých sa vzťahujú všetky zmluvy, ktoré slúžili ako základ pre stanovenie tejto IRPH, zaplatili okrem nominálnej úrokovej sadzby aj všetky výdavky a prípadné poplatky, zatiaľ čo pri zmluve, ktorej úroková sadzba je takto indexovaná, by sa okrem marže pripočítali podobné náklady a poplatok by už bol zaplatený. Vnútroštátny súd dodal, že niektoré položky zohľadnené v RPMN použitej ako základ pre stanovenie IRPH vyplývajú zo zmluvných podmienok, ktorých nekalá povaha bola medzičasom uznaná alebo je sporná.
34
Pri skúmaní spornej zmluvnej podmienky v prvom rade z hľadiska požiadavky transparentnosti sa vnútroštátny súd pýta, či bola táto požiadavka splnená, keďže táto zmluvná podmienka neumožňuje spotrebiteľovi presne poznať ekonomické dôsledky, ktoré so sebou prináša v kontexte zmluvy s dobou platnosti 35 rokov.
35
Predovšetkým pochybuje o tom, že by priemerný spotrebiteľ mohol sám pochopiť rozdiely medzi pojmami „úroková sadzba“, „referenčný index“ alebo „RPMN“, a teda aj fungovanie metódy výpočtu referenčných indexov, ktoré sú stanovené na základe RPMN.
36
Okrem toho vnútroštátny súd konštatuje, že sporná zmluvná podmienka obsahuje definíciu IRPH sporiteľní, ktorá neobsahuje časť tejto definície týkajúcu sa skutočnosti, že tento index je založený na RPMN. Dospel k záveru, že priemerný spotrebiteľ, ktorý nepozná obežníky Španielskej centrálnej banky určené úverovým inštitúciám a ktorého jeho zmluvný partner neinformoval o tom, že IRPH sporiteľní zodpovedá RPMN, ani o podrobnostiach obsiahnutých v obežníku č. 5/1994 týkajúcich sa výšky IRPH vo vzťahu k trhovej sadzbe, nemá dôvod žiadať o informácie na túto tému vo fáze pred uzavretím zmluvy, keďže sa domnieva, že návrh zmluvy, ktorý mu bol predložený, je zaujímavý, keďže stanovuje nižšiu maržu, než sú marže obvykle stanovené v zmluvách, v ktorých sa úroková sadzba stanovuje vo vzťahu k referenčnému indexu Euribor (medzibanková sadzba v eurách).
37
Tieto úvahy sú uvedené na podporu prvej až tretej a piatej otázky.
38
Vnútroštátny súd ďalej odkazuje na judikatúru Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko), z ktorej vyplýva, že požiadavka transparentnosti, pokiaľ ide o zloženie a výpočet IRPH, je nevyhnutne splnená z dôvodu uverejnenia obežníka č. 8/1990 v Boletín Oficial del Estado a spôsobu výpočtu týchto indexov, takže úverová inštitúcia, ktorá zahrnie takýto index do svojich zmluvných podmienok, nie je povinná zahrnúť do úverovej zmluvy úplnú definíciu tohto indexu. Táto judikatúra vychádzala výlučne z bodov 53 a 56 rozsudku z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), s vylúčením jeho bodov 51, 52, 54 a 55.
39
Vnútroštátny súd sa domnieva, že body 53 a 56 tohto rozsudku vychádzajú z informácií, ktoré nie sú úplne v súlade so skutočnosťou. Na jednej strane obežník č. 8/1990, z ktorého uverejnenia vychádza uvedený rozsudok, neobsahuje žiadnu zmienku o IRPH, keďže boli zavedené obežníkom č. 5/1994. Na druhej strane nahliadnutie do tohto posledného obežníka by v každom prípade neodhalilo metódu výpočtu IRPH, keďže sa v ňom neuvádza, takže spotrebiteľ by musel z údajov dostupných na nahliadnutie vyvodiť, že IRPH sú RPMN, ktoré už zahŕňajú maržu, poplatky a výdavky.
40
Tieto úvahy sa uvádzajú na podporu štvrtej a šiestej až ôsmej otázky.
41
Okrem toho má vnútroštátny súd pochybnosti o tom, či uvedená judikatúra Tribunal Supremo (Najvyšší súd), pokiaľ je ustálená v tom zmysle, že úverové inštitúcie sú bezpodmienečne oslobodené od povinnosti zahrnúť do zmlúv o hypotekárnych úveroch úplnú definíciu IRPH používanú na pravidelnú úpravu úrokovej sadzby a od povinnosti informovať spotrebiteľov o predchádzajúcom vývoji tohto indexu, ak je predmetom oficiálnych uverejnení, je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora v zmysle bodu 54 rozsudku z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), a bodu 34 uznesenia zo 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943).
42
Tieto pochybnosti sú základom deviatej a desiatej otázke.
43
Nakoniec vnútroštátny súd odkazuje aj na smernicu 2005/29, o ktorej sa domnieva, že bola uplatniteľná v čase uzavretia zmluvy o úvere spornej vo veci samej. Domnieva sa, že neexistencia dôležitých prvkov v definícii IRPH sporiteľní v tejto zmluve môže predstavovať opomenutie podstatnej informácie v zmysle článku 7 tejto smernice, a teda predstavovať klamlivú praktiku. Ak by to tak bolo, kladie si otázku, či takéto zistenie môže vylúčiť dobrú vieru v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13.
44
Tieto úvahy sú uvedené na podporu jedenástej a dvanástej otázky.
45
Vnútroštátny súd v druhom rade predpokladá situáciu, v ktorej by sa sporná zmluvná podmienka musela považovať za nespĺňajúcu požiadavku transparentnosti. V takejto situácii sa domnieva, že by mal preskúmať, či je táto zmluvná podmienka nekalá, čo žiada Súdny dvor potvrdiť vzhľadom na to, že predchádzajúce rozhodnutia Súdneho dvora sa týkali výlučne tejto požiadavky.
46
V takomto prípade vnútroštátny súd po prvé odkazuje na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá od roku 2019 stanovuje, že zmluvné podmienky vložené netransparentným spôsobom v neprospech spotrebiteľov sú absolútne neplatné. Konštatuje, že Tribunal Supremo (Najvyšší súd) tieto pravidlá nepovažuje za retroaktívne uplatniteľné. Naopak, pokiaľ ide o takzvané podmienky „minimálnej sadzby“, podľa ktorých variabilná úroková sadzba nesmie klesnúť pod určitú hranicu, judikatúra tohto Najvyššieho súdu bola ustálená v tom zmysle, že tieto podmienky nie sú transparentné a v dôsledku toho sú nekalé, pretože stanovujú zdanlivo variabilnú úrokovú sadzbu, ktorá sa však v skutočnosti mení len smerom nahor. Vnútroštátny súd sa domnieva, že táto judikatúra by sa mala analogicky uplatniť v prejednávanej veci vzhľadom na klamlivý prvok spornej zmluvnej podmienky z dôvodu, že v zmluvnej definícii IRPH nie je uvedené, že ide o RPMN.
47
Tieto úvahy sú uvedené na podporu trinástej a štrnástej otázky.
48
Po druhé vnútroštátny súd poukazuje na judikatúru Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej použitie úradného indexu, ktorý používajú orgány verejnej moci na financovanie dotovaného bývania, nemôže byť v rozpore s požiadavkou dobrej viery.
49
Na jednej strane však konštatoval, že použitie úradného indexu sa vyžaduje pri uzatváraní zmluvy o hypotekárnom úvere a že orgány verejnej moci, ktoré použili IRPH, tak urobili s prihliadnutím na upozornenie, ktoré vydala Španielska centrálna banka v odôvodnení obežníka č. 5/1994.
50
Na druhej strane vnútroštátny súd uvádza, že posúdenie nekalej povahy sa netýka použitia IRPH, ale podmienky, ktorá takéto použitie stanovuje v zmluve o úvere. S prihliadnutím na bod 69 rozsudku zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164), by preto bolo relevantné určiť, či veriteľ mohol v rámci spravodlivého a čestného zaobchádzania s dlžníkom očakávať, že dlžník bude akceptovať zahrnutie spornej podmienky do zmluvy o úvere spornej vo veci samej ako dôsledok individuálnej dohody, ak by pochopil fungovanie metódy výpočtu HPPI sporiteľne, a teda bol schopný posúdiť, na základe presných kritérií potenciálne významné ekonomické dôsledky vyplývajúce z uplatnenia tohto indexu, ak by poznal jeho vývoj počas dvoch rokov pred uzavretím tejto zmluvy a ak by bol informovaný o tom, že obežník č. 5/1994 obsahuje upozornenie na potrebu zaviesť prípadne záporný rozdiel, pričom toto upozornenie veriteľ nechcel zohľadniť.
51
Podľa vnútroštátneho súdu je v rámci tohto posúdenia potrebné najmä porovnať spôsob výpočtu zmluvnej úrokovej sadzby a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu, ako aj so zákonnou úrokovou sadzbou a úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu ku dňu uzavretia dotknutej zmluvy pri porovnateľných úveroch, a to s ohľadom na bod 67 druhú zarážku rozsudku z 26. januára 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60).
52
Tieto úvahy sú uvedené na podporu pätnástej až osemnástej otázky.
53
Po tretie a nakoniec, v prípade, že sa konštatuje, že sporná zmluvná podmienka je nekalá a že zmluva o úvere sporná vo veci samej by v zásade nemohla bez tejto podmienky ďalej existovať, vnútroštátny súd sa domnieva, že by mal zvážiť, či umožní spotrebiteľovi vybrať si medzi zrušením tejto zmluvy alebo v jej pokračovaní nahradením spornej zmluvnej podmienky odkazom na index stanovený dispozitívnym zákonom, najmä s prihliadnutím na bod 52 uznesenia zo 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943).
54
Po prvé v prípade, že sa spotrebiteľ rozhodne pokračovať v zmluve, vnútroštátny súd zdôrazňuje, že dispozitívne ustanovenie, ktoré identifikuje a ktoré malo zabezpečiť kontinuitu zmlúv po nespornom zániku IRPH sporiteľní a IRPH bánk, malo podľa neho za cieľ zachovať rovnováhu medzi plneniami strán, zatiaľ čo uznanie nekalej povahy spornej zmluvnej podmienky by znamenalo, že vytvára situáciu nerovnováhy, ktorú by bolo potrebné napraviť. Za týchto okolností tento súd zastáva názor, že obnovenie rovnováhy medzi plneniami strán by viedlo k uplatneniu zápornej marže na referenčný index určený spornou zmluvnou podmienkou v súlade s tým, čo odporučila Španielska centrálna banka v odôvodnení obežníka č. 5/1994.
55
Po druhé v prípade, že sa spotrebiteľ rozhodne zrušiť zmluvu, vnútroštátny súd sa domnieva, že uplatnenie článku 1303 Občianskeho zákonníka, ktoré by znamenalo vzájomné vrátenie plnení spolu s úrokmi, by bolo v prospech finančnej inštitúcie, zatiaľ čo táto inštitúcia by bola hypoteticky zodpovedná za zrušenie tejto zmluvy. V prípade uplatnenia tohto článku by finančná inštitúcia mala nárok na úroky v zákonnej sadzbe, ktorá je vyššia ako zmluvná úroková sadzba, z celého kapitálu požičaného odo dňa uzavretia uvedenej zmluvy. Zrejme by to tak nebolo, ak by sa uplatnil článok 1306 bod 2 tohto zákonníka, čo by bolo zrejme možné, za predpokladu, že by sa rozhodlo, že zmluva o úvere sporná vo veci samej musí byť zrušená z dôvodu jej „nemorálneho konania“ v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia a že toto nemorálne konanie možno pripísať výlučne tejto inštitúcii, keďže ide o adhéznu zmluvu uloženú dlžníkovi.
56
Tieto úvahy sú uvedené na podporu devätnástej až dvadsiatej druhej otázky.
57
Za týchto podmienok Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (Súd prvej inštancie č. 8 San Sebastián) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
S prihliadnutím na to, že Španielska centrálna banka v… obežníku č. 5/1994…, ktorým boli na španielskom hypotekárnom trhu zavedené [IRPH], tiež upozornila na to, že ich samotné priame uplatňovanie vedie k tomu, že RPMN operácie je vyššia než trhová RPMN, a že na zabránenie tomu je potrebné vložiť do zmluvy primeraný záporný rozdiel, nezohľadnenie tohto upozornenia a nevloženie takéhoto záporného rozdielu do zmluvy možno chápať ako spôsob, ako vytvoriť túto nerovnováhu v rozpore s požiadavkou dobrej viery, na ktorú odkazuje článok 3 ods. 1 smernice [93/13]?
2.
Skutočnosť, že úverové inštitúcie uplatňujú záporné rozdiely, redukčné koeficienty alebo percentuálne IRPH, ako stanovuje Španielska centrálna banka, len v prípadoch, v ktorých je účelom zmlúv o hypotekárnom úvere nadobudnutie nehnuteľnosti, ktorá má slúžiť ako dotované bývanie, a dohliadajú na ne orgány verejnej moci, a naopak neuplatňujú tieto záporné rozdiely, redukčné koeficienty alebo percentuálne IRPH, ak sa hypotekárny úver, ktorý je predmetom zmluvy, použije na nadobudnutie nehnuteľnosti určenej na bývanie za trhovú cenu, bez dohľadu orgánov verejnej moci, môže predstavovať spôsob vzniku… nerovnováhy v rozpore s požiadavkou dobrej viery, na ktorú odkazuje článok 3 ods. 1 smernice [93/13]?
3.
Je v rozpore s článkom 6 ods. 1 smernice [93/13] platnosť podmienky, ktorou sa do zmluvy vkladá IRPH sporiteľní, ktorá sa mesačne stanovuje na základe údajov získaných pri použití podmienok, ktoré boli vyhlásené za nekalé, ak sa konštatovalo, že položky, ktoré sú súčasťou RPMN operácií týkajúcich sa hypotekárneho úveru, ktoré sa mesačne používali na určenie IRPH sporiteľní, ako je to v prípade poplatku za poskytnutie úveru alebo určitých výdavkov, ktoré sa mali zaplatiť predajcovi alebo dodávateľovi, sú nekalé?
4.
Je v rozpore s bodmi 51, 52, 54 a 55 rozsudku [z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138),] vnútroštátna judikatúra, akú stanovil Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej bez toho, aby bolo potrebné vykonať overovania a preverovania vyžadované v uvedených bodoch, vnútroštátny súd musí konštatovať, že podmienka, ktorou sa do zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vkladá referenčný index IRPH, v každom prípade spĺňa kritérium transparentnosti v dôsledku toho, že definícia tohto indexu… je stanovená v obežníku č. 5/1994… uverejnenom v [Boletín Oficial del Estado (BOE č. 184, z 3. augusta 1994)]…, pričom spotrebiteľ o tom nevie?
5.
Na to, aby bola splnená požiadavka transparentnosti podmienky vloženej do zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, podľa ktorej sú úroky z úveru viazané na oficiálny index, akým je IRPH, ktorý vzhľadom na charakteristiky jeho výpočtu neodzrkadľuje len úroky z úveru a vyžaduje, aby sa uplatnil rozdiel, ktorého výpočet je zložitý, aby ho bolo možné porovnať s inými indexmi, a spôsobuje spotrebiteľovi potenciálne riziko, že bude musieť čiastočne duplicitne zaplatiť bankové poplatky, má sa článok 5 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave alebo judikatúre, ktorá umožňuje, aby predajca alebo dodávateľ nezahrnul do zmluvy ani výslovne neposkytol spotrebiteľovi v dostatočnom predstihu pred jej uzavretím nasledujúce informácie:
a)
že referenčn[ý index] neodzrkadľuje len úroky z úveru, ale aj poplatky;
b)
konkrétne zvýšenie, ktoré z toho vyplýva;
c)
či uplatní záporný rozdiel na maržu referenčnej sadzby s cieľom kompenzovať toto zvýšenie;
a to s cieľom uľahčiť, aby spotrebiteľ mohol skutočne porovnať jednotlivé možné referenčné sadzby a mohol sa dozvedieť, či sa v zmluve, ktorú sa chystá uzavrieť, zaviaže zaplatiť čiastočne duplicitné poplatky a aká je ich výška, a prípadne ich mohol napadnúť?
6.
Je v rozpore s bodom 57 písomných pripomienok Európskej komisie [vo veci C‑125/18], s bodmi 2 a 125 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát [Szpunar vo veci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695),] a s bodmi 51, 52, 54 a 55 rozsudku [z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138),] vnútroštátna judikatúra, akú stanovil Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej je predajca alebo dodávateľ, ktorý uzatvára zmluvu, zbavený akejkoľvek zodpovednosti za informovanie spotrebiteľa o fungovaní metódy výpočtu [referenčného] indexu IRPH a o ekonomických dôsledkoch, ktoré z toho vyplývajú, pričom táto zodpovednosť sa prenesie na samotného spotrebiteľa, ktorý vzhľadom na to, že nemá finančné znalosti, musí sám hľadať také informácie a nájsť a pochopiť definíciu uverejnenú v [Boletín Oficial del Estado], v ktorej nie je výslovne uvedené nič, pokiaľ ide o začlenenie marží a výdavkov do [tohto] indexu…, k čomu musí sám dospieť na základe poznatku, že [uvedený] index sa určuje raz mesačne prostredníctvom priemeru RPMN referenčných operácií?
7.
Je výklad bodov 53 a 56 rozsudku [z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138),] podľa ktorého samotné uverejnenie definície IRPH v [Boletín Oficial del Estado] umožňuje spotrebiteľovi, ktorý uzatvára zmluvu, zistiť, že [tento index] zahŕňa marže a výdavky uplatňované úverovými inštitúciami, zlučiteľný s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej sa spotrebiteľ v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom, s ktorým uzatvára zmluvu, nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o informácie, a s bodom 2 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát [Szpunar vo veci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)], podľa ktorého priemerný spotrebiteľ nie je schopný pochopiť určité pojmy, akými sú pojmy ‚úroková sadzba‘, ‚referenčný index‘ alebo [‚RPMN‘], a najmä rozdiely medzi týmito pojmami, a že tak je to aj v prípade fungovania alebo konkrétneho výpočtu nielen pohyblivých úrokových sadzieb, ale aj oficiálnych referenčných indexov hypotekárnych úverov a RPMN, na základe ktorých sa tieto úrokové sadzby počítajú?
8.
Je v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej sa spotrebiteľ v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom, s ktorým uzatvára zmluvu, nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o informácie, a s bodom 2 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát [Szpunar vo veci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)] výklad bodov 53 a 56 rozsudku [z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138),] v tom zmysle, že spotrebiteľ môže zistiť, že index… IRPH zahŕňa marže a výdavky, na základe definície uverejnenej v [Boletín Oficial del Estado], ak je na tento účel potrebné, aby tento spotrebiteľ vedel, čo je a čo predstavuje RPMN, aby tak mohol dospieť k záveru, že vzhľadom na to, že IRPH sporiteľní sa určuje na základe jednoduchého priemeru RPMN, nevyhnutne zahŕňa poplatky, marže a výdavky uplatňované [úverovými] inštitúciami?
9.
Je oslobodenie predajcu alebo dodávateľa od povinnosti uviesť v zmluve úplnú definíciu referenčného indexu určeného na výpočet pohyblivej úrokovej sadzby a poskytnúť mu informačnú brožúrku, ktorá uvádza skorší vývoj tohto indexu, stanovenej v uznesení [zo 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943)], kategorické a bezpodmienečné, alebo je naopak podmienené tým, že vzhľadom na preukázané informácie poskytnuté predajcom alebo dodávateľom je spotrebiteľ, ktorý uzatvára zmluvu, už schopný pochopiť fungovanie metódy výpočtu [tohto] indexu, aby tak mohol na základe presných a zrozumiteľných kritérií posúdiť potenciálne významné ekonomické dôsledky na jeho finančné záväzky?
10.
Vzťahuje sa takéto oslobodenie aj na prípady, v ktorých na základe vnútroštátneho predpisu účinného v čase uzavretia zmluvy existuje povinnosť uviesť v zmluve úplnú definíciu referenčného indexu určeného na výpočet pohyblivej úrokovej sadzby a poskytnúť informačnú brožúrku, ktorá uvádza skorší vývoj tohto indexu?
11.
Ak sa uplatní smernica [2005/29] o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, možno skutočnosť, že predajca alebo dodávateľ opomenie také dôležité informácie, ako [sú informácie týkajúce sa] osobitné[ho] fungovani[a] metódy výpočtu… IRPH, jej určenie na základe sadzieb RPMN referenčných operácií, čo má za následok, že do jej výšky sa začlenia priemerné marže, poplatky a výdavky na tieto operácie, jej sústavný vývoj nad úrovňou [referenčného] indexu Euribor počas všetkých rokov od jej vytvorenia a existencia upozornenia Španielskej centrálnej banky určeného finančným inštitúciám, pokiaľ ide o potrebu vložiť záporný rozdiel s cieľom zabrániť tomu, aby bola RPMN operácie vyššia než trhová RPMN, chápať ako klamlivú praktiku vzhľadom na článok 7 tejto smernice?
12.
Ak vnútroštátny súd dospeje k záveru, že praktika uplatňovaná predajcom alebo dodávateľom bola klamlivá vzhľadom na smernicu [2005/29], možno priamo konštatovať, že jeho správanie napriek požiadavke dobrej viery spôsobí uvedenú značnú nerovnováhu, na ktorú odkazuje článok 3 ods. 1 smernice [93/13], alebo je naopak možné, aby predajca alebo dodávateľ konal klamlivo v súvislosti so smernicou [2005/29] a v dobrej viere [vzhľadom na] smernic[u] [93/13]?
13.
Je v rozpore so zásadou efektivity vnútroštátna judikatúra, akú stanovil Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej po určení, že podmienka, ktorou sa do zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vkladá IRPH sporiteľní, je netransparentná, nemožno so spätnou účinnosťou uplatniť ustanovenia obsiahnuté v článku 83 [všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov] a v článku 5 ods. 5 zákona [č. 7/1998, zmeneného zákonom č. 5/2019], čím vzniknú dve úrovne ochrany pred totožnou nekalou podmienkou, a to jedna pre spotrebiteľov, ktorí uzavreli zmluvu pred uvedenou zmenou, a druhá pre spotrebiteľov, ktorí uzavreli zmluvu po nej?
14.
Je v rozpore so zásadou efektivity vnútroštátna judikatúra, akú stanovil Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej netransparentnosť podmienky týkajúcej sa zmluvnej ceny, akou je podmienka stanovujúca minimálnu úrokovú sadzbu, spôsobuje, že táto podmienka je nekalá, vzhľadom na to, že obsahuje klamlivý prvok, zatiaľ čo netransparentnosť podmienky, ktorou sa do zmluvy vkladá IRPH sporiteľní, teda podmienka, ktorá ovplyvňuje aj zmluvnú cenu, nespôsobuje jej nekalú povahu?
15.
Je v rozpore s bodom 69 rozsudku [zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164),] a s pojmom nerovnováha ‚napriek požiadavke [dobrej viery]‘ vnútroštátna judikatúra, akú stanovil Tribunal Supremo (Najvyšší súd), podľa ktorej je nelogické tvrdiť, že predajca alebo dodávateľ nekonal v dobrej viere, ak použil oficiálny [referenčný index], ktorý reguluje Španielska centrálna banka a ktorý obvykle používajú orgány verejnej moci vo svojich plánoch dotovaného bývania, a tak vo všetkých prípadoch dospel k záveru, že predajca alebo dodávateľ konal v dobrej viere, bez toho, aby bolo potrebné [skúmať], či predajca alebo dodávateľ mohol rozumne očakávať, že ak by zaobchádzal so spotrebiteľom čestne a rovnocenne, tento spotrebiteľ by súhlasil so spornou podmienkou po individuálnom dohodnutí?
16.
Má sa bod 69 rozsudku [zo 14. marca 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164),] v rámci sporu týkajúceho sa vloženia do zmluvy [o hypotekárnom úvere] podmienky stanovujúcej [úrokovú sadzbu indexovanú vo vzťahu k] IRPH sporiteľní s cieľom určiť zmluvnú cenu vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd musí preskúmať, či sa predajca alebo dodávateľ mohol domnievať, že spotrebiteľ by po individuálnom dohodnutí súhlasil s vložením tejto podmienky do zmluvy, ak by tento spotrebiteľ chápal fungovanie metódy výpočtu IRPH sporiteľní, poznal jej vývoj aspoň počas dvoch rokov pred uzavretím zmluvy a bol informovaný o tom, že Španielska centrálna banka vo svojom obežníku č. 5/1994 upozornila na to, že je prípadne potrebné vložiť do zmluvy záporný rozdiel, pričom predajca alebo dodávateľ sa nechcel riadiť týmto upozornením?
17.
Má sa bod 67 rozsudku [z 26. januára 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60),] v súvislosti s podmienkou, ktorou sa do zmluvy [o hypotekárnom úvere] uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom vkladá IRPH sporiteľní, vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd musí na účely posúdenia existencie nerovnováhy napriek požiadavke dobrej viery porovnať metódu jej výpočtu so spôsobom výpočtu [tejto IRPH] používaným pri stanovovaní [referenčného] indexu Euribor, ktorý sa používa vo väčšine zmlúv, a výslednými príslušnými skutočnými sadzbami pre úvery v rovnocennej výške a trvaní?
18.
Je v súvislosti s podmienkou, ktorou sa do zmluvy [o hypotekárnom úvere] uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom vkladá IRPH sporiteľní, a na účely posúdenia existencie nerovnováhy napriek požiadavke dobrej viery podľa bodu 67 rozsudku [z 26. januára 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60),] dôležitá okolnosť, že skutočná sadzba vyplývajúca z [referenčného] indexu Euribor predstavuje cenu, za ktorú [úverové] inštitúcie získajú finančné prostriedky, ktoré neskôr poskytnú ako úver svojim klientom, zatiaľ čo skutočná sadzba vyplývajúca zo stanovenia IRPH sporiteľní, ktorá je vždy vyššia, predstavuje celkové náklady, ktoré znášajú klienti, ktorým sporiteľne poskytli tieto finančné prostriedky ako úver?
19.
Je v rozpore s článkom 7 ods. 1 smernice [93/13], ak sa po určení, že podmienka, ktorou sa do zmluvy [o hypotekárnom úvere] uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom vkladá IRPH sporiteľní, a preukázaní, že zmluva nemôže po jej vypustení zo zmluvy ďalej existovať, táto podmienka v súlade s pätnástym dodatkovým ustanovením [dispozitívneho pravidla obsiahnutého v] [zákone č. 14/2013], nahradí, pričom toto nahradenie by viedlo k tomu, že by sa v prospech predajcu alebo dodávateľa zachovala tá istá situácia nerovnováhy, [v dôsledku podmienku] ktorú vnútroštátny súd zrušil, vzhľadom na to, že toto dispozitívne ustanovenie bolo určené na postupné nahradenie [stanoveného] indexu a jeho cieľom bolo dosiahnuť, aby sa takým nahradením nezmenil stav, ktorý existoval pred zánikom [pôvodného referenčného] indexu?
20.
Vzhľadom na to, že Španielska centrálna banka tvrdí, že napriek všetkým [relatívnym] námietkam, ktoré možno vzniesť voči IRPH sporiteľní, by sa predišlo, ak by bol… vložený zodpovedajúci záporný rozdiel, má sa článok 6 ods. 1 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby vnútroštátny súd po určení, že podmienka, ktorou sa do zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vkladá IRPH sporiteľní, je nekalá, so spätnou účinnosťou nahradil maržu, ktorá bola vložená do zmluvy [o hypotekárnom úvere], záporným rozdielom, ktorý mal byť [stanovený] v čase jej uzavretia, pričom spotrebiteľovi sa vráti suma, ktor[ú zaplatil] neoprávnene, spolu s úrokmi, a to s cieľom zabrániť neplatnosti zmluvy a [zmeniť ju] na zmluvu, ktorá sa mala uzavrieť podľa upozornenia Španielskej centrálnej banky?
21.
Je v rozpore s článkom 7 ods. 1 smernice [93/13], ak sa po určení, že podmienka, ktorou sa do zmluvy [o hypotekárnom úvere] uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom vkladá sadzba IRPH sporiteľní, je nekalá, a po určení, že táto zmluva je neplatná z dôvodu, že po vypustení tejto podmienky nemôže ďalej existovať, uplatnia účinky článku 1303 Občianskeho zákonníka, takže porušovateľ je zvýhodnený tým, že získa späť celý [požičaný kapitál] spolu so zákonnými úrokmi, ktor[ých sadzba je] vyššia než úroky stanovené v zmluve a ktoré sa uplatnia na celý úver od prvého dňa?
22.
Vzhľadom na to, že v tomto prípade ide o adhéznu zmluvu, ktorá sa skladá zo všeobecných podmienok, ktoré neboli dohodnuté a ktoré jednostranne určil predajca alebo dodávateľ, [pričom] len on je zodpovedný za to, že do zmluvy boli vložené nekalé podmienky týkajúce sa položiek, ktoré majú podstatný význam pre cenu, má sa článok 7 ods. 1 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že predajca alebo dodávateľ zodpovedá za nemorálne konanie, ktoré spôsobilo neplatnosť zmluvy ako celku, a v dôsledku toho sa uplatní článok 1306 bod 2 Občianskeho zákonníka?“
O návrhu na začatie prejudiciálneho konania
O prípustnosti
58
Španielska vláda má pochybnosti o prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania. V tejto súvislosti tvrdí, že vzhľadom na neexistenciu informácií o skutkových okolnostiach konania vo veci samej, ako aj na skutočnosť, že ešte nebolo rozhodnuté o prijatí dôkazov predložených účastníkmi konania vo veci samej a že nie sú známe tvrdenia týchto účastníkov, Súdny dvor nemôže poskytnúť užitočné stanovisko k položeným otázkam, keďže posúdenie transparentnosti a nekalej povahy podmienky musí vychádzať zo všetkých konkrétnych okolností každého prípadu. Za týchto okolností by Súdny dvor musel vykonať všeobecné a abstraktné preskúmanie smernice 93/13 v súvislosti s používaním IRPH ako referenčného indexu v zmluvách o hypotekárnom úvere. Táto vláda tiež tvrdí, že uvedenie judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v návrhu na začatie prejudiciálneho konania je približná, dokonca nepresná, a že judikatúra Súdneho dvora už obsahuje odpoveď na viaceré z týchto otázok.
59
V prvom rade treba po prvé pripomenúť, že prináleží len vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí niesť zodpovednosť za prijaté súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na konkrétne okolnosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na vydanie svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré predkladá Súdnemu dvoru a na ktoré sa vzťahuje prezumpcia relevantnosti. Preto, pokiaľ sa položená otázka týka výkladu alebo platnosti právneho predpisu Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť, okrem prípadu, ak je zjavné, že požadovaný výklad nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na uvedenú otázku (rozsudok z 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, bod 25 a citovaná judikatúra). Po druhé podľa článku 94 písm. a) a c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora musí rozhodnutie o postúpení veci obsahovať „stručné zhrnutie“ skutkových okolností a „uvedenie“ dôvodov návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
60
Návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahuje údaje o skutkových okolnostiach konania vo veci samej, ktoré sú síce obmedzené, ale dostatočné na to, aby umožnili pochopiť rozsah položených otázok a ich relevantnosť pre riešenie tejto veci a aby Súdnemu dvoru umožnili poskytnúť užitočné odpovede a zároveň umožnili vládam členských štátov a ostatným zainteresovaným stranám predložiť pripomienky v súlade s článkom 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
61
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že vnútroštátnemu súdu, a nie Súdnemu dvoru, prináleží zohľadniť všetky okolnosti prípadu, aby určil, či zmluvná podmienka vzhľadom na kritériá stanovené v článku 3 ods. 1 a článku 5 smernice 93/13 spĺňa požiadavky dobrej viery, rovnováhy a transparentnosti stanovené v tejto smernici (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. marca 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 50 a citovanú judikatúru).
62
Po druhé majú vnútroštátne súdy možnosť obrátiť sa na Súdny dvor v ktoromkoľvek štádiu konania, ktoré považujú za vhodné, za predpokladu, že vysvetlia aspoň skutkové predpoklady, z ktorých vychádzajú ich prejudiciálne otázky [pozri v tomto zmysle uznesenie z 25. marca 2022, IP a i. (Zistenie vecnej správnosti skutkových okolností vo veci samej), C‑609/21, EU:C:2022:232, bod 21, ako aj citovanú judikatúru].
63
Napokon otázky týkajúce sa výkladu práva Únie sú položené vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2016, Hünnebeck, C‑479/14, EU:C:2016:412, bod 30 a citovanú judikatúru).
64
Žalovaná vo veci samej prakticky spochybňuje aj prípustnosť všetkých položených otázok z dôvodu, že judikatúra Súdneho dvora už obsahuje odpovede na tieto otázky.
65
V tejto súvislosti treba uviesť, že takáto okolnosť by za predpokladu, že by bola preukázaná, mohla odôvodniť len vydanie odôvodneného uznesenia na základe článku 99 rokovacieho poriadku, a nie zamietnutie návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Okrem toho treba uviesť, že hoci odpoveď na niektoré otázky možno vyvodiť z judikatúry, nie je to tak v prípade všetkých otázok.
66
V dôsledku toho je návrh na začatie prejudiciálneho konania prípustný bez toho, aby bolo dotknuté posúdenie prípustnosti niektorých otázok.
O prejudiciálnych otázkach
67
Štvrtá a šiesta až desiata otázka, ako aj čiastočne piata otázka sa týkajú dodržiavania požiadavky transparentnosti podmienok spotrebiteľských zmlúv v súvislosti s uzatvorením zmluvy o hypotekárnom úvere obsahujúcej podmienku, akou je sporná podmienka.
68
Prvá až tretia a jedenásta až osemnásta otázka, ako aj čiastočne piata otázka sa týkajú toho, či je takáto podmienka nekalá.
69
Devätnásta až dvadsiata druhá otázka sa týkajú dôsledkov zistenia, že takáto podmienka môže byť nekalá.
70
Prejudiciálne otázky treba preskúmať práve v tomto poradí.
O štvrtej a šiestej až desiatej otázke, ako aj čiastočne o piatej otázke týkajúcich sa dodržiavania požiadavky transparentnosti
71
Na úvod treba uviesť, že v súlade s článkom 267 prvého odseku ZFEÚ má Súdny dvor právomoc rozhodovať o prejudiciálnych otázkach týkajúcich sa len výkladu Zmlúv a aktov prijatých inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Európskej únie. Nemôže teda rozhodovať ani o výklade návrhov generálneho advokáta v rámci predchádzajúceho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ani o pripomienkach predložených inštitúciou v rámci takéhoto návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
72
Súdny dvor preto nemá právomoc odpovedať na šiestu až ôsmu otázku v rozsahu, v akom sa týkajú výkladu týchto návrhov alebo pripomienok.
73
Vzhľadom na to sa vnútroštátny súd svojou štvrtou a šiestou až desiatou otázkou, ako aj čiastočne svojou piatou otázkou, ktoré je vhodné preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa článok 4 ods. 2 a článok 5 smernice 93/13 majú vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti vyplývajúca z týchto ustanovení je splnená v čase uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere, pokiaľ ide o podmienku tejto zmluvy, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby odkazom na hodnotu oficiálneho indexu stanoveného správnym aktom, ktorý obsahuje jeho definíciu, len preto, že tento akt a predchádzajúce hodnoty dotknutého indexu boli uverejnené v úradnom vestníku dotknutého členského štátu, bez toho, aby veriteľ musel spotrebiteľa sám informovať o definícii tohto indexu a jeho predchádzajúcom vývoji, aj keď z dôvodu spôsobu jeho výpočtu nezodpovedá sadzbe úroku z úveru, ale RPMN, keďže tento spôsob výpočtu zohľadňuje aj marže, poplatky a výdavky stanovené v podobných zmluvách, ktoré sa používajú na stanovenie postupných hodnôt tohto indexu. Vnútroštátny súd sa tiež pýta, či je v tejto súvislosti relevantné, že vnútroštátna právna úprava platná v čase uzavretia predmetnej zmluvy stanovuje, že úverové inštitúcie musia v zmluvách uzavretých s jednotlivcami uviesť definíciu referenčného indexu používaného na pravidelnú úpravu úrokovej sadzby a predložiť dokument, z ktorého vyplýva predchádzajúci vývoj tohto referenčného indexu za určité obdobie.
74
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti pripomína, že spotrebiteľ má v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom horšie postavenie, pokiaľ ide o informácie, najmä pokiaľ ide o presný rozsah pojmu „RPMN“, že spôsob výpočtu indexu, akým je IRPH, môže sťažiť porovnanie návrhu zmluvy obsahujúcej podmienku o úprave úrokovej sadzby odkazom na takýto index s návrhmi, ktoré stanovujú úpravu úrokovej sadzby odkazom na indexy, ktoré zodpovedajú nominálnym úrokovým sadzbám, a nie RPMN, a že pre spotrebiteľa je ťažké určiť, do akej miery použitie indexu, akým je IRPH, nepriamo znamená platbu iných marží, poplatkov alebo výdavkov, ako sú tie, ktoré sú výslovne stanovené v jeho vlastnej zmluve.
75
Na účely zodpovedania na otázky formulované v bode 73 tohto rozsudku treba pripomenúť, že informácie o zmluvných podmienkach a dôsledkoch uvedeného uzavretia zmluvy poskytnuté pred uzavretím zmluvy majú pre spotrebiteľa zásadný význam. Najmä na základe týchto informácií sa tento spotrebiteľ rozhoduje, či chce byť viazaný podmienkami, ktoré predajca alebo dodávateľ vopred vypracoval [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 51 a citovaná judikatúra].
76
V dôsledku toho a vzhľadom na to, že systém ochrany zavedený smernicou 93/13 je založený na myšlienke, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, najmä pokiaľ ide o úroveň informácií, požiadavka transparentnosti sa má vykladať široko [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 52 a citovaná judikatúra].
77
Konkrétne požiadavka, podľa ktorej má byť zmluvná podmienka formulovaná jasne a zrozumiteľne, znamená, že v prípade zmlúv o úvere finančné inštitúcie poskytujú dlžníkom informácie dostatočné na to, aby im umožnili prijať obozretné rozhodnutia založené na dobrej informovanosti. V tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu po zohľadnení všetkých okolností súvisiacich s uzatvorením zmluvy overiť, či boli spotrebiteľovi oznámené všetky skutočnosti, ktoré mohli mať vplyv na rozsah jeho záväzku a umožňovali mu posúdiť najmä celkové náklady jeho úveru [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 53 a citovaná judikatúra].
78
Skutočnosťami, ktoré sú rozhodujúce pri tomto posúdení, sú jednak otázka, či sú podmienky formulované jasne a zrozumiteľne, takže umožňujú priemernému spotrebiteľovi, t. j. spotrebiteľovi, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, posúdiť takéto náklady, a jednak okolnosť spojená s tým, či boli v zmluve o úvere poskytnuté informácie, ktoré sú vzhľadom na povahu tovaru alebo služieb, ktoré sú predmetom tejto zmluvy, považované za základné [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 54 a citovaná judikatúra].
79
Pokiaľ ide konkrétnejšie o podmienku stanovujúcu v rámci zmluvy o hypotekárnom úvere odmenu za tento úver prostredníctvom úrokov vypočítaných na základe pohyblivej sadzby stanovenej, ako je to vo veci samej, odkazom na oficiálny index, treba požiadavku transparentnosti chápať tak, že vyžaduje najmä to, aby priemerný spotrebiteľ, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, bol schopný pochopiť konkrétne fungovanie spôsobu výpočtu tejto sadzby a posúdiť tak na základe presných a zrozumiteľných kritérií potenciálne významné ekonomické dôsledky takejto zmluvnej podmienky na jeho finančné záväzky [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 55 a citovaná judikatúra].
80
Medzi relevantné skutočnosti, ktoré musí vnútroštátny súd vziať do úvahy pri vykonávaní potrebných overení v tejto súvislosti, patrí nielen obsah informácií, ktoré poskytol veriteľ v rámci vyjednávania dotknutej zmluvy o úvere, ale aj okolnosť, že hlavné údaje týkajúce sa výpočtu referenčného indexu sú ľahko dostupné z dôvodu ich uverejnenia [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 56 a citovaná judikatúra].
81
V prípade zmluvy o úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, čiže presnú hodnotu tejto úrokovej sadzby nemožno určiť na celú dobu trvania tejto zmluvy, je totiž dôležité, aby bol referenčný index, na ktorý uvedená zmluva odkazuje, stanovený oficiálne uverejneným správnym aktom, pretože dlžníci tak majú v zásade prístup k informáciám, ktoré môžu priemernému spotrebiteľovi umožniť pochopiť spôsob výpočtu tohto indexu.
82
Ak však takéto uverejnenie môže viesť k tomu, že podnikateľ s úvermi je oslobodený od povinnosti poskytnúť potenciálnemu dlžníkovi určité informácie týkajúce sa podmienky o pravidelnej úprave úrokovej sadzby navrhovaného úveru, je to pod podmienkou, že so zreteľom na verejne dostupné a prístupné informácie a informácie poskytnuté prípadne predajcom alebo dodávateľom, priemerný spotrebiteľ, riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, bol schopný pochopiť praktické fungovanie spôsobu výpočtu pohyblivej úrokovej sadzby, najmä pokiaľ zahŕňa referenčný index, a tak na základe presných a zrozumiteľných kritérií posúdiť potenciálne významné ekonomické dôsledky takejto podmienky na jeho finančné záväzky (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, body 29 a 34).
83
Z toho najmä vyplýva, že informácie o určitých zmluvných aspektoch, ktoré sú potrebné na to, aby potenciálni dlžníci pochopili rozsah prijatia navrhovanej zmluvy o úvere, môžu vyplývať z informácií, ktoré neposkytuje priamo podnikateľ s úvermi, za predpokladu, že tieto informácie sú verejne dostupné a prístupné, prípadne prostredníctvom určitých údajov, ktoré na tento účel poskytol tento podnikateľ.
84
Pokiaľ ide najmä o dostupnosť informácií, ktoré neposkytuje priamo predajca alebo dodávateľ, z bodu 60 rozsudku z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), vyplýva, že je dôležité, aby predajca alebo dodávateľ poskytol potenciálnym dlžníkom dostatočne presné a správne informácie, ktoré im umožnia oboznámiť sa s týmito informáciami bez toho, aby podnikli kroky, ktoré vzhľadom na to, že sú predmetom právneho výskumu, nemožno rozumne očakávať od priemerného spotrebiteľa.
85
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania nevyplýva, že zmluva o úvere, o ktorú ide vo veci samej, obsahuje odkaz na Boletín Oficial del Estado alebo na príslušný obežník Španielskej centrálnej banky. Z predchádzajúceho bodu tohto rozsudku pritom vyplýva, že absencia spoľahlivého označenia v tomto ohľade môže ohroziť dostupnosť dotknutých informácií pre priemerného spotrebiteľa.
86
Naopak sporná podmienka obsahuje definíciu IRPH sporiteľní. Vnútroštátny súd však uvádza, že táto definícia je neúplná, keďže preberá len prvú časť oficiálnej definície tohto indexu, ako je uvedená v obežníku č. 5/1994, podľa ktorej uvedený index predstavuje priemer priemerných úrokových sadzieb pre zmluvy podobné zmluve o úvere, o ktorú ide vo veci samej. Nezahŕňa teda druhú časť tejto oficiálnej definície, podľa ktorej sú tieto „priemerné úrokové sadzby“ RPMN.
87
Sporná podmienka neobsahuje ani odkaz na upozornenie, ktoré v súvislosti s touto charakteristikou vydala Španielska centrálna banka v odôvodnení tohto obežníka a ktoré upozorňuje úverové inštitúcie na dôsledok tejto charakteristiky, pokiaľ ide o výšku IRPH vo vzťahu k trhovej sadzbe, a teda na skutočnosť, že by bolo potrebné uplatniť záporný rozdiel s cieľom zosúladiť RPMN pre predmetnú operáciu s trhovou RPMN.
88
Pokiaľ ide o uvedenú charakteristiku a toto upozornenie, Súdny dvor v bode 59 rozsudku z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), uviedol, že skutočnosť, že inštitúcia, ktorá vydala obežník č. 5/1994, považovala za vhodné prostredníctvom tohto odôvodnenia upozorniť úverové inštitúcie na úroveň IRPH vo vzťahu k trhovej sadzbe a na potrebu uplatniť záporný rozdiel s cieľom vyrovnať RPMN pre predmetnú operáciu s trhovou RPMN, predstavuje relevantný údaj o užitočnosti tejto informácie pre spotrebiteľa.
89
Okrem toho, s výhradou overenia v tomto ohľade vnútroštátnym súdom, pokiaľ ide o jeho presné znenie, toto upozornenie, ako je uvedené v bode 14 rozsudku z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), môže byť tiež relevantným ukazovateľom na určenie toho, ako priemerný spotrebiteľ chápe pojem RPMN v takomto kontexte, keďže Španielska centrálna banka zrejme považovala za užitočné uviesť, že priemerné sadzby hypotekárnych úverov, ktoré sa zohľadňujú pri určovaní hodnoty IRPH sú RPMN práve preto, že okrem toho zahŕňajú aj vplyv poplatkov.
90
Zdá sa naopak, že použitie IRPH nemá vplyv na porovnateľnosť návrhu zmluvy, ktorá ho stanovuje, s inými návrhmi, ktoré odkazujú na index, ktorý nezodpovedá RPMN, za predpokladu, že aktuálna hodnota a po sebe nasledujúce predchádzajúce hodnoty týchto dvoch indexov sú uvedené alebo prístupné takým spôsobom, že potenciálni dlžníci ich môžu zistiť bez toho, aby podnikli kroky, ktoré nemožno rozumne očakávať od priemerného spotrebiteľa. V takomto prípade totiž priemerný spotrebiteľ môže porovnať úrokové sadzby stanovené v rôznych návrhoch, pretože pre každý návrh stačí pripočítať stanovenú maržu k následným hodnotám určeného referenčného indexu, nech už je akýkoľvek, aby získal porovnateľné hodnoty.
91
Vzhľadom na to skutočnosť, že indexy, ako je IRPH, sa vzhľadom na spôsob ich výpočtu stanovujú na základe RPMN, nemá za následok, že by sa úroková sadzba úveru pravidelne upravovaná na základe postupných hodnôt IRPH zmenila na RPMN, ktorú možno rozdeliť jednak na vlastnú sadzbu úroku z úveru a jednak na marže, poplatky a výdavky. Podmienka zmluvy o úvere, ktorá určuje referenčný index, nech už je akýkoľvek, použiteľný na pravidelnú úpravu úrokovej sadzby, má v skutočnosti za cieľ len stanoviť zmluvný spôsob výpočtu tejto sadzby, pričom nemení jej povahu.
92
Napokon, pokiaľ ide o skutočnosť, že vnútroštátna právna úprava ukladá úverovým inštitúciám určité osobitné povinnosti poskytovať informácie potenciálnym dlžníkom, z bodov 54 a 55 rozsudku z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), vyplýva, že tieto povinnosti musí dodržiavať predajca alebo dodávateľ.
93
Článok 8 smernice 93/13 totiž výslovne stanovuje, že členské štáty môžu prijať prísnejšie opatrenia zlučiteľné so zmluvou v oblasti obsiahnutej touto smernicou s cieľom zabezpečiť maximálny stupeň ochrany spotrebiteľa. Takéto ustanovenia sa môžu týkať určitých informácií, ktoré musia predajcovia alebo dodávatelia poskytnúť pri uzatváraní konkrétnych zmlúv.
94
Na štvrtú a šiestu až desiatu otázkou, ako aj čiastočne na piatu otázku treba teda odpovedať tak, že článok 4 ods. 2 a článok 5 smernice 93/13 sa majú vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti vyplývajúca z týchto ustanovení je splnená v čase uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere, pokiaľ ide o podmienku tejto zmluvy, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby odkazom na hodnotu oficiálneho indexu stanoveného správnym aktom, ktorý obsahuje jeho definíciu, len preto, že tento akt a predchádzajúce hodnoty tohto indexu boli uverejnené v úradnom vestníku dotknutého členského štátu, bez toho, aby veriteľ musel spotrebiteľa sám informovať o definícii tohto indexu a jeho predchádzajúcom vývoji, aj keď z dôvodu spôsobu jeho výpočtu nezodpovedá sadzbe úroku z úveru, ale RPMN, za predpokladu, že tieto informácie sú na základe ich uverejnenia dostatočne dostupné priemernému spotrebiteľovi prostredníctvom informácií, ktoré na tento účel poskytol tento predajca alebo dodávateľ. Ak takéto informácie chýbajú, je na predajcovi alebo dodávateľovi, aby priamo poskytol úplnú definíciu tohto indexu, ako aj všetky relevantné informácie, najmä pokiaľ ide o prípadné upozornenie vydané orgánom, ktorý tento index stanovil, týkajúce sa jeho osobitných vlastností a ich dôsledkov, ktoré možno považovať za dôležité pre spotrebiteľa, aby mohol správne posúdiť ekonomické dôsledky uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá mu bola navrhnutá. V každom prípade je povinnosťou predajcu alebo dodávateľa poskytnúť spotrebiteľovi všetky informácie požadované podľa vnútroštátnej právnej úpravy platnej v čase uzavretia zmluvy.
O prvej až tretej a jedenástej až osemnástej otázke, ako aj čiastočne piatej otázke týkajúcich sa prípadnej nekalej povahy zmluvnej podmienky
95
Na úvod treba najprv uviesť, že jedenásta a dvanásta otázka sa týkajú výkladu smernice 2005/29.
96
Ako však Súdny dvor konštatoval v bode 40 rozsudku z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), smernica 2005/29 bola do španielskeho práva prebratá prostredníctvom Ley 29/2009, por la que se modifica el régimen legal de la competencia desleal y de la publicidad para la mejora de la protección de los consumidores y usuarios (zákon č. 29/2009, ktorým sa mení a dopĺňa zákonný režim nekalej súťaže a reklamy s cieľom zlepšiť ochranu spotrebiteľov a užívateľov) z 30. decembra 2009 (BOE č. 315, z 31. decembra 2009, s. 112039).
97
V dôsledku toho z rovnakých dôvodov, aké sú uvedené v bodoch 37 až 39 a 42 rozsudku z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), keďže smernica 2005/29 nebola uplatniteľná v deň uzavretia zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, teda 11. septembra 2006, výklad tejto smernice nie je relevantný pre vyriešenie sporu vo veci samej.
98
Trinásta otázka položená Súdnemu dvoru sa ďalej týka judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd) v súvislosti s pôsobnosťou ratione temporis vnútroštátneho zákona, ktorý zavádza ustanovenie priaznivejšie pre spotrebiteľov.
99
Súdny dvor v tejto súvislosti opakovane rozhodol, že mu neprináleží vyjadrovať sa v rámci prejudiciálneho konania k výkladu vnútroštátnych ustanovení, ani rozhodovať, či je výklad, ktorý podáva vnútroštátny súd, správny, keďže taký výklad patrí do výlučnej právomoci vnútroštátnych súdov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. februára 2017, IOS Finance EFC, C‑555/14, EU:C:2017:121, bod 21 a citovanú judikatúru).
100
Napokon cieľom štrnástej otázky je, aby Súdny dvor preskúmal súlad judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd) nie vo vzťahu k právnej norme Únie, ale vo vzťahu k dvom prvkom tejto judikatúry, o ktorých sa vnútroštátny súd domnieva, že sa bezdôvodne rozchádzajú.
101
Súdny dvor pritom nemá ani právomoc vykonať takéto preskúmanie, prípadne s výhradou zásady ekvivalencie, ktorá však v prejednávanej veci nie je relevantná a ktorú navyše vnútroštátny súd neuvádza.
102
Jedenásta až štrnásta otázka sú preto neprípustné.
– O prvej a druhej otázke
103
Španielska vláda spochybňuje prípustnosť druhej otázky týkajúcej sa obvyklého správania úverových inštitúcií pri uzatváraní zmlúv o hypotekárnych úveroch pod kontrolou orgánov verejnej moci z dôvodu, že táto otázka vychádza z neúplného alebo nepresného predpokladu. Sadzba uplatniteľná v rámci zmlúv týkajúcich sa nadobudnutia dotovaného bývania bola totiž stanovená vnútroštátnou právnou úpravou, takže nedošlo k voľnému určeniu cien, na rozdiel od zmlúv o hypotekárnom úvere uzatvorených na nadobudnutie iného bývania, akou je zmluva o úvere dotknutá vo veci samej.
104
V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 63 tohto rozsudku však otázky týkajúce sa výkladu práva Únie kladie vnútroštátny súd v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré vymedzuje na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží overovať.
105
Druhá otázka je preto prípustná.
106
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré je vhodné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia prípadne nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby v závislosti od hodnoty oficiálneho indexu, je relevantná skutočnosť, že táto podmienka priamo a jednoducho odkazuje na tento index, hoci z informácií obsiahnutých v správnom akte, ktorým bol uvedený index zavedený, vyplýva, že vzhľadom na osobitosti vyplývajúce zo spôsobu jeho výpočtu by bolo potrebné uplatniť záporný rozdiel, aby sa RPMN dotknutej operácie zosúladila s trhovou RPMN.
107
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti pripomína, že úverové inštitúcie napriek tomu uplatňujú takýto záporný rozdiel v niektorých zmluvách o hypotekárnych úveroch, ktoré sa uzatvárajú pod kontrolou orgánov verejnej moci.
108
Treba však pripomenúť, že ak vnútroštátny súd zastáva názor, že zmluvná podmienka, ktorá určuje spôsob výpočtu pohyblivej úrokovej sadzby v zmluve o hypotekárnom úvere, nie je vyjadrená jasne a zrozumiteľne v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 93/13, prináleží mu preskúmať, či je táto podmienka nekalá v zmysle článku 3 ods. 1 tejto smernice (rozsudok z 26. januára 2017, Banco Primus, C‑421/14, EU:C:2017:60, bod 67 druhá zarážka; pozri tiež v tomto zmysle uznesenie zo 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, bod 46).
109
V dôsledku toho odpoveď na prvú a druhú otázku týkajúcu sa prípadnej nekalej povahy podmienky, akou je sporná podmienka, predpokladá, že z predchádzajúceho posúdenia vnútroštátnym súdom vyplýva, že táto podmienka nespĺňa požiadavku transparentnosti uloženú smernicou 93/13.
110
Okrem toho transparentná povaha zmluvnej podmienky, ktorú vyžaduje článok 5 smernice 93/13, tak predstavuje jednu zo skutočností, ktorú treba zohľadniť v rámci posúdenia nekalej povahy tejto podmienky. Z článku 4 ods. 2 tejto smernice však vyplýva, že okolnosť, že podmienka nie je formulovaná jasne a zrozumiteľne, sama osebe nemôže mať za následok, že táto podmienka má nekalú povahu [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 66 a citovaná judikatúra].
111
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 1 smernice 93/13 zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dobrej viery spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.
112
V rámci posúdenia, ktoré prináleží vnútroštátnemu súdu na základe článku 3 ods. 1 smernice 93/13, prináleží tomuto vnútroštátnemu súdu, aby vzhľadom na všetky okolnosti danej veci posúdil v prvom rade možné nedodržanie požiadavky dobrej viery a v druhom rade existenciu prípadnej značnej nerovnováhy ku škode spotrebiteľa v zmysle tohto ustanovenia [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 63 a citovaná judikatúra].
113
Pokiaľ ide o otázku, za akých okolností dôjde k takejto nerovnováhe „napriek požiadavke dobrej viery“ vzhľadom na šestnáste odôvodnenie smernice 93/13, prislúcha vnútroštátnemu súdu, aby overil, či predajca alebo dodávateľ, ktorý zaobchádza so spotrebiteľom čestne a rovnocenne, mohol rozumne očakávať, že by tento spotrebiteľ súhlasil s takouto individuálne dohodnutou podmienkou [rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 69, a z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 64, ako aj citovaná judikatúra].
114
Okrem toho na účely určenia, či podmienka spôsobuje ku škode spotrebiteľa značnú nerovnováhu, pokiaľ ide o práva a povinnosti zmluvných strán vyplývajúce zo zmluvy, v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13, treba najmä zohľadniť právne predpisy uplatňované vo vnútroštátnom práve v prípade absencie dohody medzi zmluvnými stranami tak, aby sa posúdilo, či a prípadne do akej miery je právne postavenie spotrebiteľa vyplývajúce z tejto zmluvy nevýhodnejšie než právne postavenie zakotvené v platnom vnútroštátnom práve. Pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa výpočtu úrokov zo zmluvy o úvere, je tiež relevantné porovnať spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z neho vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu a zákonnou úrokovou sadzbou, ako aj s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v čase uzavretia dotknutej zmluvy o úvere pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v skúmanej zmluve [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 65 a citovanú judikatúru].
115
Súdny dvor už uznal, že v prípade zmluvy o hypotekárnom úvere obsahujúcej podmienku, akou je sporná podmienka, sú relevantné informácie nachádzajúce sa v obežníku, v ktorom sa uvádza, že vzhľadom na spôsob výpočtu referenčného indexu je potrebné uplatniť záporný rozdiel s cieľom vyrovnať zmluvnú RPMN s trhovou RPMN [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 67].
116
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že na prvú a druhú otázku treba odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia prípadnej nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby v závislosti od hodnoty oficiálneho indexu, je relevantná skutočnosť, že táto podmienka priamo a jednoducho odkazuje na tento index, hoci z informácií obsiahnutých v správnom akte, ktorým bol uvedený index zavedený, vyplýva, že vzhľadom na osobitosti vyplývajúce zo spôsobu jeho výpočtu by bolo potrebné uplatniť záporný rozdiel, aby sa RPMN dotknutej operácie zosúladila s trhovou RPMN, pokiaľ predajca alebo dodávateľ neinformoval spotrebiteľa o týchto informáciách a tieto informácie neboli dostatočne dostupné priemernému spotrebiteľovi.
– O tretej otázke
117
Španielska vláda spochybňuje prípustnosť tretej otázky z dôvodu, že je založená na neúplnom alebo nepresnom predpoklade. Z judikatúry Tribunal Supremo (Najvyšší súd) nevyplýva, že zmluvné podmienky, ktoré stanovujú poplatky a výdavky uvedené v rámci tejto otázky, by sa mala považovať za nekalé.
118
Ako však bolo uvedené v bode 63 tohto rozsudku, vymedzenie vnútroštátneho právneho rámca relevantného pre položené otázky patrí do výlučnej právomoci vnútroštátneho súdu. Táto zodpovednosť sa prípadne týka vnútroštátnej judikatúry, ktorú považuje za relevantnú. V každom prípade z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v rámci tretej otázky týkajúcej sa možnej nekalej povahy podmienky, akou je sporná podmienka, tým, že prenáša do zmluvy určité položky RPMN týkajúce sa iných úverov, ktoré slúžia ako základ pre určenie IRPH uplatniteľnej na túto zmluvu v prípade, že tieto položky vyplývajú z nekalej podmienky, vnútroštátny súd odkazuje nielen na zmluvné podmienky, ktoré boli uznané za nekalé, ale aj na podmienky, ktorých zákonnosť je možné spochybniť.
119
Tretia otázka je preto prípustná.
120
Na úvod treba uviesť, že hoci sa táto otázka týka výkladu článku 6 ods. 1 smernice 93/13, pokiaľ ide o platnosť takej podmienky, akou je sporná podmienka, otázka položená vnútroštátnym súdom sa v podstate týka nekalej povahy takej podmienky, ktorá by spôsobila jej neplatnosť vo vzťahu k spotrebiteľovi, ako je uvedené v tomto ustanovení.
121
V dôsledku toho sa vnútroštátny súd uvedenou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index stanovený na základe RPMN platnej pre zmluvy, ktoré sa zohľadňujú pri výpočte postupných hodnôt tohto indexu, skutočnosť, že tieto RPMN obsahujú položky vyplývajúce z podmienok, ktoré boli neskôr uznané za nekalé, znamená, že podmienka upravujúca úrokovú sadzbu dotknutej zmluvy musí byť považovaná za nekalú, a teda neúčinnú vo vzťahu k spotrebiteľovi.
122
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ako vyplýva z bodu 91 tohto rozsudku, odkaz na oficiálny index pre pravidelnú úpravu úrokovej sadzby uplatniteľnej na zmluvu o úvere má za cieľ len stanoviť zmluvný spôsob výpočtu tejto sadzby, takže postupy určenia hodnoty tohto indexu nemajú žiadny vplyv na povahu úrokovej sadzby dotknutej zmluvy bez ohľadu na položky zohľadnené v rámci týchto postupov. V dôsledku toho túto úrokovú sadzbu nemožno považovať za RPMN, ktorej určité položky by sa mohli považovať za neplatné a viesť k neplatnosti podmienky stanovujúcej pravidelnú úpravu uvedenej úrokovej sadzby.
123
Okrem toho skutočnosť, že v RPMN zmlúv, ktoré sa berú do úvahy pri výpočte postupných hodnôt indexu, môžu určité položky vyplývať zo zmluvných podmienok, ktoré sa a posteriori ukážu ako nekalé, nemôže spochybniť oficiálny referenčný charakter tohto indexu, ani spätne ovplyvniť platnosť podmienky v inej zmluve, ktoré naň odkazuje. Z článku 4 ods. 1 smernice 93/13, ako aj jej článku 3, ako ich vykladá Súdny dvor, vyplýva, že posúdenie nekalej povahy zmluvnej podmienky sa musí uskutočniť s ohľadom na dátum uzavretia dotknutej zmluvy (rozsudok z 27. januára 2021, Dexia Nederland, C‑229/19 a C‑289/19, EU:C:2021:68, bod 52, ako aj citovaná judikatúra).
124
V dôsledku toho treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index stanovený na základe RPMN platných pre zmluvy, ktoré sa zohľadňujú pri výpočte postupných hodnôt tohto indexu, skutočnosť, že tieto RPMN obsahujú položky vyplývajúce z podmienok, ktoré boli neskôr uznané za nekalé, neznamená, že podmienka upravujúca úrokovú sadzbu dotknutej zmluvy musí byť považovaná za nekalú, a teda neúčinnú vo vzťahu k spotrebiteľovi.
– O pätnástej a šestnástej otázke
125
Svojou pätnástou a šestnástou otázkou, ktoré je vhodné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že je potrebné predpokladať dobrú vieru predajcu alebo dodávateľa, ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index len preto, že ide o oficiálny index vypracovaný správnym orgánom a používaný orgánmi verejnej moci.
126
V tejto súvislosti treba najskôr zdôrazniť, že konkrétna kvalifikácia príslušnej zmluvnej podmienky z hľadiska článku 3 ods. 1 smernice 93/13 sa musí určiť s ohľadom na osobitné okolnosti daného prípadu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 47, ako aj citovanú judikatúru). Nemožno preto a priori konštatovať, že zahrnutie určitej podmienky predajcom alebo dodávateľom do zmluvy, ktorá nebola individuálne dohodnutá, je nevyhnutne zlučiteľné s požiadavkou dobrej viery uloženou týmto ustanovením, s výhradou uplatnenia článku 1 ods. 2 tejto smernice, ktorý vylučuje zo svojej pôsobnosti zmluvné podmienky, ktoré odrážajú kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenia, pričom táto výnimka je odôvodnená predpokladom, že vnútroštátny normotvorca našiel rovnováhu medzi všetkými právami a povinnosťami zmluvných strán niektorých zmlúv, a túto rovnováhu mal normotvorca Únie výslovne v úmysle zachovať (rozsudok z 5. mája 2022, Zagrebačka banka, C‑567/20, EU:C:2022:352, bod 57 a citovaná judikatúra). Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že toto vylúčenie sa v prejednávanej veci neuplatňuje, keďže IRPH je jedným z viacerých indexov, ktoré navyše finančné inštitúcie používajú len v malom počte prípadov.
127
Následne podľa článku 3 ods. 1 smernice 93/13 sa zmluvná podmienka považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dobrej viery spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.
128
Ako bolo pripomenuté v bode 113 tohto rozsudku, posúdenie požiadavky dobrej viery vo vzťahu ku konkrétnej zmluvnej podmienke zahŕňa určenie, či predajca alebo dodávateľ, ktorý zaobchádza so spotrebiteľom čestne a rovnocenne, mohol rozumne očakávať, že by tento spotrebiteľ súhlasil s takouto podmienkou po individuálnom dohodnutí.
129
Toto kritérium predpokladá, že takéto vyjednanie sa uskutočnilo s plnou znalosťou skutočností, t. j. v prípade podmienky týkajúcej sa výpočtu úrokov zo zmluvy o úvere, keď bol spotrebiteľ riadne informovaný o všetkých skutočnostiach súvisiacich so spôsobom výpočtu úrokovej sadzby a mohol posúdiť potenciálne významné ekonomické dôsledky takejto podmienky na svoje finančné záväzky.
130
V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 110 tohto rozsudku je transparentná povaha zmluvnej podmienky, ako to vyžaduje článok 5 smernice 93/13, jednou zo skutočností, ktoré treba zohľadniť pri posudzovaní nekalej povahy tejto podmienky. Ako však vyplýva z bodu 109 tohto rozsudku, preskúmanie prípadnej nekalej povahy spornej podmienky predpokladá, že už bolo konštatované, že nie je v súlade s požiadavkou transparentnosti, čo je relevantný faktor, ktorý treba zohľadniť.
131
Napokon, to, či je podmienka nekalá, závisí aj od toho, či existuje prípadná značná nerovnováha ku škode spotrebiteľa v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13. Ako bolo zdôraznené v bode 114 tohto rozsudku, na posúdenie v tomto ohľade podmienky týkajúcej sa určenia úrokov v súvislosti so zmluvou o úvere je relevantné porovnať aj spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu, a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia tejto zmluvy pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v zmluve.
132
V prípade takej podmienky, akou je sporná podmienka, ktorá stanovuje úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere odkazom na oficiálny index, ktorý sa vzhľadom na svoje vlastnosti javí prima facie ako nevýhodný pre spotrebiteľa, si takéto posúdenie vyžaduje nielen zohľadnenie hodnôt tohto referenčného indexu, ale aj zmluvne stanovenej marže, aby bolo možné porovnať výslednú skutočnú úrokovú sadzbu s bežnými trhovými úrokovými sadzbami. S výhradou ďalších aspektov, ktoré môžu byť relevantné pre spôsob výpočtu zmluvnej úrokovej sadzby alebo referenčného indexu, to, či z takejto podmienky vyplýva nerovnováha ku škode spotrebiteľa, v konečnom dôsledku v podstate nezávisí od samotného referenčného indexu, ale od úrokovej sadzby, ktorá skutočne vyplýva z tejto podmienky so zreteľom na zvýšenie hodnoty tohto indexu na základe tejto podmienky.
133
Na pätnástu a šestnástu otázku treba teda odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že dobrú vieru predajcu alebo dodávateľa nemožno predpokladať, ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index len preto, že ide o oficiálny index vypracovaný správnym orgánom a používaný orgánmi verejnej moci. Posúdenie prípadnej nekalej povahy takejto podmienky musí vychádzať z konkrétnych okolností daného prípadu, pričom sa zohľadní najmä nedodržanie požiadavky transparentnosti a porovná spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a výslednej skutočnej výšky tejto sadzby s bežne používanými spôsobmi výpočtu a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia dotknutej zmluvy o úvere pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v tejto zmluve.
– O sedemnástej a osemnástej otázke
134
Svojou sedemnástou a osemnástou otázkou, ktoré je vhodné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že na posúdenie prípadnej nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby na základe hodnoty určeného referenčného indexu, je potrebné na jednej strane porovnať metódu výpočtu tohto indexu s metódou výpočtu iného referenčného indexu, ktorý sa v dotknutom členskom štáte prevažne používa pri podobných zmluvách, ako aj efektívne sadzby, ktoré vyplývajú z tejto podmienky a z porovnateľných podmienok používajúcich tento iný referenčný index, a na druhej strane zohľadniť, čo každý z týchto indexov predstavuje v praxi.
135
V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 114 tohto rozsudku na účely určenia, či podmienka týkajúca sa výpočtu úrokov zo zmluvy o úvere spôsobuje ku škode spotrebiteľa značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán vyplývajúcich zo zmluvy v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13, je relevantné porovnať spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu, a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia dotknutej zmluvy o úvere pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v zmluve.
136
Vnútroštátny súd sa tiež pýta na prípadnú relevantnosť metódy použitej na výpočet dvoch indexov, na ktoré odkazuje, a na to, čo tieto dva indexy predstavujú, a to v podstate v prípade IRPH priemernú RPMN zmlúv o hypotekárnych úveroch porovnateľných s predmetnou zmluvou o úvere a v prípade Euriboru, ktorý je druhým referenčným indexom uvedeným týmto súdom, priemernú úrokovú sadzbu, za ktorú si európske banky navzájom poskytujú úvery v eurách.
137
V tejto súvislosti treba poznamenať, že táto zhoda, ktorá vyplýva zo spôsobov používaných na výpočet uvedených indexov, ako aj tieto spôsoby samotné sa odrážajú v príslušných hodnotách indexov.
138
Z bodu 132 tohto rozsudku tiež vyplýva, že vo všeobecnosti platí, že prípadná nerovnováha ku škode spotrebiteľa vyplývajúca z podmienky týkajúcej sa výpočtu úrokov zo zmluvy o úvere závisí v konečnom dôsledku nie od samotného referenčného indexu, ale od úrokovej sadzby, ktorá skutočne vyplýva z tejto podmienky so zreteľom na zvýšenie hodnoty tohto indexu na základe tejto podmienky.
139
Nemožno však vylúčiť, že niektoré osobitosti spôsobu výpočtu zmluvnej úrokovej sadzby alebo samotného referenčného indexu môžu spôsobiť nerovnováhu ku škode spotrebiteľa, najmä z dôvodu ich vplyvu na vývoj tejto sadzby alebo indexu.
140
Na sedemnástu a osemnástu otázku treba teda odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že na posúdenie prípadnej nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby v závislosti od hodnoty určeného referenčného indexu, je relevantné porovnať spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu, a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia tejto zmluvy pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v zmluve. Iné aspekty spôsobu výpočtu zmluvnej úrokovej sadzby alebo referenčného indexu môžu byť relevantné, ak môžu spôsobiť nerovnováhu ku škode spotrebiteľa.
O devätnástej až dvadsiatej druhej otázke týkajúcich sa dôsledkov prípadného zistenia nekalej povahy zmluvnej podmienky
141
Devätnásta až dvadsiata druhá otázka sa týkajú dôsledkov prípadného zistenia nekalej povahy zmluvnej podmienky, akou je sporná podmienka, v prípade, že by zmluva v zásade nemohla ďalej existovať bez tejto podmienky.
– O devätnástej a dvadsiatej otázke
142
Svojou devätnástou a dvadsiatou otázkou, ktoré je vhodné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 majú vykladať v tom zmysle, že ak by zmluva o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou v zásade nemohla ďalej existovať bez podmienky stanovujúcej pravidelnú úpravu úrokovej sadzby na základe hodnoty určeného referenčného indexu, ktorej nekalá povaha bola konštatovaná, ale ak by vyhlásenie tejto zmluvy ako celok za neplatnú vystavilo spotrebiteľa obzvlášť nepriaznivým dôsledkom, vnútroštátny súd je povinný nahradiť túto podmienku dispozitívnym ustanovením vnútroštátneho práva, aj keby uplatnenie tohto ustanovenia znamenalo zachovanie nerovnováhy ku škode spotrebiteľa podobnej tej, ktorá by bola zohľadnená pri posúdení nekalej povahy tejto podmienky, a ak nie, či tento súd môže túto podmienku spätne upraviť tak, že do spôsobu výpočtu úrokovej sadzby zavedie prvok, ktorý môže túto nerovnováhu odstrániť.
143
V súlade s článkom 6 ods. 1 smernice 93/13 majú vnútroštátne súdy povinnosť neuplatniť nekalé podmienky, takže tieto ustanovenia nebudú mať záväzné účinky voči spotrebiteľom, s výnimkou prípadu, ak s tým spotrebiteľ nesúhlasí. Zmluva totiž musí v zásade naďalej existovať bez akejkoľvek ďalšej zmeny okrem odstránenia nekalých podmienok, pokiaľ je v súlade s pravidlami vnútroštátneho práva jej ďalšia existencia z právneho hľadiska možná (rozsudok z 25. novembra 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, bod 29 a citovaná judikatúra).
144
Ak takéto trvanie nie je možné, článok 6 ods. 1 smernice 93/13 nebráni tomu, aby vnútroštátny súd pri uplatnení zásady zmluvného práva neuplatnil nekalú podmienku tým, že ju nahradí ustanovením vnútroštátneho práva dispozitívnej povahy v situáciách, v ktorých by vyhlásenie zmluvy ako celok za neplatnú vystavilo spotrebiteľa obzvlášť nepriaznivým dôsledkom, takže by jednak bol spotrebiteľ penalizovaný a jednak by mohol byť zmarený odstrašujúci účinok vyplývajúci z vyhlásenia zmluvy za neplatnú. Pokiaľ ide o zmluvu o úvere, dôsledkom takéhoto vyhlásenia neplatnosti je v zásade okamžitá splatnosť nesplatenej časti úveru vo výške, ktorá by mohla prekročiť finančné možnosti spotrebiteľa, a z toho dôvodu by viedla skôr k penalizovaniu spotrebiteľa než veriteľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. novembra 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, body 32 a 34, ako aj citovanú judikatúru).
145
Takéto nahradenie však predpokladá, že príslušné ustanovenie je skutočne dispozitívne a jeho rozsah pôsobnosti je rovnocenný s rozsahom pôsobnosti podmienky, ktorej nahradenie sa predpokladá.
146
V prejednávanej veci vnútroštátny súd zrejme vychádza z predpokladu, že tieto podmienky mohli byť splnené vo vzťahu k pätnástemu dodatkovému ustanoveniu zákona č. 14/2013.
147
Pokiaľ ide po prvé o povahu tohto ustanovenia, treba pripomenúť, že vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či ustanovenie vnútroštátneho práva možno považovať za ustanovenie, ktoré má vo vzťahu k tomuto právu dispozitívnu povahu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, body 65 a 66). Na tento účel prináleží vnútroštátnemu súdu preskúmať presný obsah pätnásteho dodatkového ustanovenia zákona č. 14/2013.
148
Zdá sa však, že toto ustanovenie zavádza prechodný režim po zrušení dvoch IRPH s účinnosťou od 1. novembra 2013 tým, že stanovuje, že v podmienkach zmluvy o hypotekárnom úvere, ktoré stanovujú úpravu úrokovej sadzby odkazom na zrušenú IRPH, sa odkaz na túto IRPH do budúcnosti nahrádza odkazom na inú IRPH, ktorá zostala zachovaná, s výhradou určitých úprav potrebných na zabezpečenie rovnocennosti.
149
S výhradou overenia, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa zdá, že takéto prechodné pravidlo nespĺňa všeobecne akceptovanú definíciu dispozitívneho pravidla, ktoré podľa judikatúry Súdneho dvora zahŕňa prípady, keď sa zmluvné strany neodchýlili od štandardného pravidla stanoveného vnútroštátnym zákonodarcom pre dotknuté zmluvy, alebo si výslovne zvolili uplatniteľnosť pravidla zavedeného vnútroštátnym zákonodarcom na tento účel (rozsudok z 3. októbra 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, bod 60).
150
Po druhé pokiaľ ide o rozsah pätnásteho dodatkového ustanovenia zákona č. 14/2013, nahradenie v ňom stanovené sa zjavne netýka predmetných podmienok, ale len jedného z prvkov týchto podmienok, a to referenčného indexu, ktorý označujú, zatiaľ čo v prejednávanej veci ide o nahradenie podmienky.
151
Treba tiež poznamenať, že takýto mechanizmus nahradenia zrejme predpokladá platnosť dotknutých podmienok, pričom sa zdá, že úvahy uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania túto možnosť v tomto prípade absolútne nevylučujú, keďže vývoj v tomto rozsudku týkajúci sa preskúmania otázok týkajúcich sa možnej nekalej povahy podmienky, akou je sporná podmienka, ukazuje, že pochybnosti vnútroštátneho súdu sa netýkajú ani tak použitia IRPH, ako skôr jej samotného použitia bez uplatnenia negatívneho rozdielu, ako je uvedené v odôvodnení obežníka č. 5/1994. Z bodu 142 tohto rozsudku však vyplýva, že v prejednávanej veci sú devätnásta a dvadsiata otázka položené v prípade, že sa takáto podmienka považuje za neplatnú z dôvodu jej nekalej povahy.
152
Pokiaľ ide o zostávajúcu časť, v prípade, že nekalú podmienku nemožno zrušiť a nahradiť ju dispozitívnym ustanovením, treba pripomenúť, že ak vnútroštátny súd konštatuje neplatnosť nekalej podmienky v zmluve uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, tento súd nemôže doplniť túto zmluvu zmenou obsahu tejto podmienky. Ak by totiž vnútroštátny súd mohol upraviť obsah nekalých podmienok, ktoré sú uvedené v takejto zmluve, mohlo by sa tým ohroziť splnenie dlhodobého cieľa uvedeného v článku 7 smernice 93/13. Táto možnosť by totiž prispela k odstráneniu odradzujúceho účinku voči predajcom alebo dodávateľom tým, že by sa také nekalé podmienky voči spotrebiteľovi jednoducho neuplatnili, čo by mohlo predajcov alebo dodávateľov zvádzať k používaniu týchto podmienok, keďže by vedeli, že aj keby sa malo rozhodnúť o ich neplatnosti, vnútroštátny súd by mohol zmluvu v nevyhnutnom rozsahu doplniť, takže by záujmy týchto predajcov alebo dodávateľov boli týmto spôsobom napriek tomu zabezpečené (rozsudok z 25. novembra 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, body 30 a 31, ako aj citovaná judikatúra).
153
Doplniť spôsoby výpočtu úrokovej sadzby stanovené v podmienke, akou je sporná podmienka, o ďalší prvok, ktorého cieľom je odstrániť zmluvnú nerovnováhu, ktorá prispela k zisteniu nekalej povahy podmienky, by sa rovnalo úprave samotného obsahu podmienky.
154
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na devätnástu a dvadsiatu otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 sa majú vykladať v tom zmysle, že ak by zmluva o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou v zásade nemohla existovať bez podmienky stanovujúcej pravidelnú úpravu úrokovej sadzby na základe hodnoty určeného referenčného indexu, ktorej nekalá povaha bola konštatovaná, ale ak by vyhlásenie tejto zmluvy ako celok za neplatnú vystavilo spotrebiteľa obzvlášť nepriaznivým dôsledkom, nebránia tomu, aby vnútroštátny súd nahradil túto podmienku dispozitívnym ustanovením vnútroštátneho práva, ak má toto dispozitívne ustanovenie rovnocenný rozsah ako podmienka, ktorej nahradenie sa predpokladá. Naopak tento súd nemôže upraviť túto podmienku tým, že k nej pridá prvok, ktorý môže odstrániť nerovnováhu, ktorú obsahuje, ku škode spotrebiteľa.
– O dvadsiatej prvej otázke
155
Žalovaná vo veci samej a španielska vláda tvrdia, že Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na dvadsiatu prvú otázku, pretože sa týka uplatnenia ustanovenia vnútroštátneho práva.
156
Táto otázka však nesmeruje k tomu, aby Súdny dvor vyložil ustanovenie vnútroštátneho práva uvedené v otázke, ale aby rozhodol o zlučiteľnosti dôsledkov, ktoré podľa vnútroštátneho súdu vyplývajú z tohto ustanovenia, pokiaľ je uplatniteľné, so smernicou 93/13.
157
Na uvedenú otázku je preto potrebné odpovedať.
158
Na úvod treba poznamenať, že hoci sa vnútroštátny súd neodvoláva na článok 6 ods. 1 smernice 93/13, treba ho tiež zohľadniť, keďže toto ustanovenie stanovuje dôsledky neplatnosti zmluvnej podmienky.
159
V dôsledku toho sa vnútroštátny súd svojou dvadsiatou prvou otázkou v podstate pýta, či sa článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 majú vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak by zmluva o hypotekárnom úvere nemohla ďalej existovať bez podmienky, ktorá bola uznaná za nekalú, bránia uplatneniu ustanovenia vnútroštátneho práva, podľa ktorého má predajca alebo dodávateľ nárok na vrátenie celej požičanej sumy spolu s úrokmi vypočítanými podľa zákonnej sadzby odo dňa, keď bola táto suma poskytnutá spotrebiteľovi.
160
Je potrebné pripomenúť, že v článku 6 ods. 1 smernice 93/13 sa uvádza, že členské štáty ustanovia, že nekalé podmienky nie sú pre spotrebiteľov záväzné „podľa ich vnútroštátneho práva“. Vnútroštátny právny rámec ochrany, ktorú spotrebiteľom zaručuje smernica 93/13, však nemôže zmeniť rozsah a v dôsledku toho ani podstatu tejto ochrany a takisto spochybniť posilnenie účinnosti uvedenej ochrany prijatím jednotných právnych pravidiel týkajúcich sa nekalých podmienok, o čo sa snažil normotvorca Únie, ako je uvedené aj v desiatom odôvodnení tejto smernice [rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 60 a citovaná judikatúra].
161
Pokiaľ ide o praktické dôsledky neplatnosti zmluvy o hypotekárnom úvere z dôvodu existencie nekalých podmienok, Súdny dvor rozhodol, že zlučiteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy upravujúcej tieto dôsledky s právom Únie závisí od otázky, či táto úprava jednak umožňuje právne a faktické obnovenie situácie spotrebiteľa, v ktorej by sa nachádzal v prípade, keby táto zmluva vôbec neexistovala, a či jednak neohrozuje odradzujúci účinok sledovaný smernicou 93/13 [rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 68].
162
Nároky, ktoré môže predajca alebo dodávateľ uplatniť voči spotrebiteľovi v takejto situácii, možno preto pripustiť len vtedy, ak neohrozujú ciele uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.
163
Ak by sa však úverovej inštitúcii priznalo právo požadovať od spotrebiteľa náhradu presahujúcu vrátenie kapitálu poskytnutého v rámci plnenia tejto zmluvy, ako aj prípadné zaplatenie úrokov z omeškania, mohlo by to byť v rozpore s odradzujúcim účinkom sledovaným smernicou 93/13 [rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 76].
164
Možnosť predajcu alebo dodávateľa získať takýto úrok z omeškania sa musí chápať ako úrok splatný odo dňa výzvy na vrátenie súm prijatých v rámci plnenia neplatnej zmluvy. Ak by totiž predajca alebo dodávateľ mohol požadovať úroky odo dňa poskytnutia kapitálu požičaného na plnenie neplatnej zmluvy dlžníkovi, tento predajca alebo dodávateľ by mohol získať odmenu za použitie tohto kapitálu spotrebiteľom. Takáto možnosť by ohrozila tak odrádzajúci účinok neplatnosti zmlúv obsahujúcich nekalú podmienku na predajcov alebo dodávateľov a účinnosť ochrany, ktorú spotrebiteľom poskytuje smernica 93/13, keďže títo by sa mohli ocitnúť v situácii, keď by pre nich bolo výhodnejšie pokračovať v plnení zmluvy obsahujúcej nekalú podmienku, než uplatniť práva, ktoré im vyplývajú z tejto smernice [pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, body 78, 79 a 84].
165
Treba tiež zdôrazniť, že takéto riešenie je v súlade so zásadou nemo auditur propriam turpitudinem allegans (nikto sa nemôže dovolávať svojej vlastnej nepoctivosti), keďže nemožno pripustiť ani to, aby mala zmluvná strana hospodárske výhody zo svojho protiprávneho konania, ani aby bola za nepriaznivé dôsledky spôsobené takýmto správaním odškodnená [pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 81].
166
To platí a fortiori v prípade, keď zákonná úroková sadzba uplatniteľná v prípade povinnosti vrátiť sumy prijaté v rámci plnenia neplatnej zmluvy o úvere presahuje úrokovú sadzbu stanovenú v tejto zmluve, ako je to v prejednávanej veci.
167
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na dvadsiatu prvú otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 sa majú vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak by zmluva o hypotekárnom úvere nemohla ďalej existovať bez podmienky, ktorá bola uznaná za nekalú, bránia uplatneniu ustanovenia vnútroštátneho práva, podľa ktorého má predajca alebo dodávateľ nárok na vrátenie celej požičanej sumy spolu s úrokmi vypočítanými podľa zákonnej sadzby odo dňa, keď bola táto suma poskytnutá spotrebiteľovi.
– O dvadsiatej druhej otázke
168
Žalovaná vo veci samej a španielska vláda tvrdia, že Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na dvadsiatu druhú otázku, pretože sa týka uplatnenia ustanovenia vnútroštátneho práva.
169
Treba konštatovať, že cieľom tejto otázky je v podstate určiť, či zahrnutie nekalej zmluvnej podmienky, ktorá nebola individuálne dohodnutá a ktorej neplatnosť má za následok neplatnosť tejto zmluvy, do zmluvy zo strany predajcu alebo dodávateľa predstavuje „nemorálne konanie“ v zmysle článku 1306 bodu 2 Občianskeho zákonníka.
170
Preskúmanie uvedenej otázky však predpokladá výklad tohto pojmu vnútroštátneho práva, ktorý, ako vyplýva z judikatúry uvedenej v bode 63 tohto rozsudku, nepatrí do právomoci Súdneho dvora.
171
Na dvadsiatu druhú otázku preto nie je potrebné odpovedať.
O trovách
172
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 4 ods. 2 a článok 5 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
požiadavka transparentnosti vyplývajúca z týchto ustanovení je splnená v čase uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere, pokiaľ ide o podmienku tejto zmluvy, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby odkazom na hodnotu oficiálneho indexu stanoveného správnym aktom, ktorý obsahuje jeho definíciu, len preto, že tento akt, ako aj predchádzajúce hodnoty tohto indexu boli uverejnené v úradnom vestníku dotknutého členského štátu, bez toho, aby veriteľ musel spotrebiteľa sám informovať o definícii uvedeného indexu a jeho predchádzajúcom vývoji, aj keď z dôvodu spôsobu jeho výpočtu nezodpovedá sadzbe úroku z úveru, ale ročnej percentuálnej miere nákladov (RPMN), za predpokladu, že tieto informácie sú na základe ich uverejnenia dostatočne dostupné priemernému spotrebiteľovi prostredníctvom informácií, ktoré na tento účel poskytol tento predajca alebo dodávateľ. Ak takéto informácie chýbajú, je na predajcovi alebo dodávateľovi, aby priamo poskytol úplnú definíciu tohto indexu, ako aj všetky relevantné informácie, najmä pokiaľ ide o prípadné upozornenie vydané orgánom, ktorý tento index stanovil, týkajúce sa jeho osobitných vlastností a ich dôsledkov, ktoré možno považovať za dôležité pre spotrebiteľa, aby mohol správne posúdiť ekonomické dôsledky uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá mu bola navrhnutá. V každom prípade je povinnosťou predajcu alebo dodávateľa poskytnúť spotrebiteľovi všetky informácie požadované podľa vnútroštátnej právnej úpravy platnej v čase uzavretia zmluvy.
2.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na účely posúdenia prípadnej nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby v závislosti od hodnoty oficiálneho indexu, je relevantná skutočnosť, že táto podmienka priamo a jednoducho odkazuje na tento index, hoci z informácií obsiahnutých v správnom akte, ktorým bol uvedený index zavedený, vyplýva, že vzhľadom na osobitosti vyplývajúce zo spôsobu jeho výpočtu by bolo potrebné uplatniť záporný rozdiel, aby sa ročná percentuálna miera nákladov (RPMN) dotknutej operácie zosúladila s trhovou RPMN, pokiaľ predajca alebo dodávateľ neinformoval spotrebiteľa o týchto informáciách a tieto informácie neboli dostatočne dostupné priemernému spotrebiteľovi.
3.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index stanovený na základe ročných percentuálnych mier nákladov (RPMN) platných pre zmluvy, ktoré sa zohľadňujú pri výpočte postupných hodnôt tohto indexu, skutočnosť, že tieto RPMN obsahujú položky vyplývajúce z podmienok, ktoré boli neskôr uznané za nekalé, neznamená, že podmienka upravujúca úrokovú sadzbu dotknutej zmluvy musí byť považovaná za nekalú, a teda neúčinnú vo vzťahu k spotrebiteľovi.
4.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
dobrú vieru predajcu alebo dodávateľa nemožno predpokladať, ak sa v podmienke, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby zmluvy o hypotekárnom úvere, odkazuje na referenčný index len preto, že ide o oficiálny index vypracovaný správnym orgánom a používaný orgánmi verejnej moci. Posúdenie prípadnej nekalej povahy takejto podmienky musí vychádzať z konkrétnych okolností daného prípadu, pričom sa zohľadní najmä nedodržanie požiadavky transparentnosti a porovná sa spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a výslednej skutočnej výšky tejto sadzby s bežne používanými spôsobmi výpočtu a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia dotknutej zmluvy o úvere pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v tejto zmluve.
5.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na posúdenie prípadnej nekalej povahy podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou, ktorá stanovuje pravidelnú úpravu úrokovej sadzby v závislosti od hodnoty určeného referenčného indexu, je relevantné porovnať spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s bežne používanými spôsobmi výpočtu, a najmä s úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu v deň uzavretia tejto zmluvy o úvere pre úver vo výške a trvaní, ktoré sú rovnocenné s tými, ktoré sú uvedené v zmluve. Iné aspekty spôsobu výpočtu zmluvnej úrokovej sadzby alebo referenčného indexu môžu byť relevantné, ak môžu spôsobiť nerovnováhu ku škode spotrebiteľa.
6.
Článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
ak by zmluva o hypotekárnom úvere s pohyblivou úrokovou sadzbou v zásade nemohla ďalej existovať bez podmienky stanovujúcej pravidelnú úpravu úrokovej sadzby na základe hodnoty určeného referenčného indexu, ktorej nekalá povaha bola konštatovaná, ale ak by vyhlásenie tejto zmluvy ako celok za neplatnú vystavilo spotrebiteľa obzvlášť nepriaznivým dôsledkom, nebránia tomu, aby vnútroštátny súd nahradil túto podmienku dispozitívnym ustanovením vnútroštátneho práva, ak má toto dispozitívne ustanovenie rovnocenný rozsah ako podmienka, ktorá sa má nahradiť. Naopak tento súd nemôže upraviť túto podmienku tým, že k nej pridá prvok, ktorý by mohol odstrániť nerovnováhu, ktorú obsahuje, ku škode spotrebiteľa.
7.
Článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
ak by zmluva o hypotekárnom úvere nemohla ďalej existovať bez podmienky, ktorá bola uznaná za nekalú, bránia uplatneniu ustanovenia vnútroštátneho práva, podľa ktorého by mal predajca alebo dodávateľ právo na vrátenie celej požičanej sumy spolu s úrokmi vypočítanými podľa zákonnej sadzby odo dňa, keď bola táto suma poskytnutá spotrebiteľovi.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.