61995CO0307_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-307/95,
angaaende en anmodning, som Commissione tributaria di primo grado di Reggio Emilia (Italien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Max Mara Fashion Group Srl
mod
Ufficio del registro di Reggio Emilia,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 om kapitaltilfoerselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som aendret ved Raadets direktiv 85/303/EOEF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23),
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini, F.A. Schockweiler, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann, J.L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm (refererende dommer), L. Sevón og M. Wathelet,
generaladvokat: G. Cosmas
justitssekretaer: R. Grass,
efter at have hoert generaladvokaten,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 15. juni 1995, indgaaet til Domstolen den 27. september 1995, har Commissione Tributaria di primo grado di Reggio Emilia i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen en praejudiciel anmodning om fortolkning af Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 om kapitaltilfoerselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som aendret ved Raadets direktiv 85/303/EOEF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23).
2 Den forelaeggende ret behandler en sag, som Max Mara Fashion Group Srl (herefter "Max Mara") har anlagt mod Ufficio del registro di Reggio Emilia med paastand bl.a. om tilbagebetaling af 2 388 722 000 LIT, som sagsoegeren har betalt den 30. marts 1990 i afgifter for registrering af fusionsdokumenter.
3 Ifoelge forelaeggelseskendelsen har sagsoegeren i hovedsagen gjort gaeldende, at "det klart fremgaar af de forskellige naevnte bestemmelser i disse direktiver, at der ikke kan opkraeves kapitaltilfoerselsafgift i tilfaelde af et selskabs tilfoersel af kapital til et andet selskab, hvilket tilfaelde ogsaa foreligger, naar der er tale om fusion af selskaber".
4 Ved skrivelse af 10. november 1995, indgaaet til Domstolen den 13. november 1995, har den forelaeggende ret til supplering af forelaeggelseskendelsen oplyst, at Domstolen anmodes om at give den forelaeggende ret de oplysninger, ved hjaelp af hvilke den kan traeffe afgoerelse i sagen, og om at angive, om afgiftsgrundlagene for kapitaltilfoerselsafgiften er harmoniseret i de forskellige medlemsstaters afgiftslovgivning. Den forelaeggende ret synes desuden at behandle problemet om faellesskabsdirektivernes direkte gyldighed, og navnlig spoergsmaalet om, hvorvidt den sats for kapitaltilfoerselsafgift, der anvendes i Italien, er forenelig med direktiverne paa omraadet.
5 Det bemaerkes, at Domstolen ikke i henhold til EF-traktatens artikel 177 har kompetence til at traeffe praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af internretlige bestemmelser. Domstolen har alene kompetence til at tage stilling til fortolkningen af faellesskabsrettens bestemmelser (jf. bl.a. dom af 19.3.1964, sag 75/63, Unger, Sml. 1954-1964, s. 471, org. ref.: Rec. s. 347, og af 18.10.1990, forenede sager C-297/88 og C-197/89, Dzodzi, Sml. I, s. 3763).
6 Ifoelge Domstolens faste praksis er det for at opnaa en fortolkning af faellesskabsretten, som kan anvendes af den nationale ret, noedvendigt, at denne fastlaegger den faktiske og retlige baggrund for de forelagte spoergsmaal, eller i hvert fald redegoer for de faktiske omstaendigheder, der er lagt til grund, og som danner grundlag for spoergsmaalene (jf. navnlig dom af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, praemis 6; kendelse af 19.3.1993, sag C-157/92, Banchero, Sml. I, s. 1085, praemis 4, af 23.3.1995, sag C-458/93, Saddik, Sml. I, s. 511, praemis 12, og af 7.4.1995, sag C-167/94, Grau Gomis m.fl., Sml. I, s. 1023, praemis 8).
7 Det skal i den forbindelse fremhaeves, at de i forelaeggelsesbeslutningerne indeholdte oplysninger og spoergsmaal ikke blot tjener til at saette Domstolen i stand til at give hensigtsmaessige svar, men ogsaa til at give medlemsstaternes regeringer samt andre beroerte parter mulighed for at afgive indlaeg i henhold til artikel 20 i EF-statutten for Domstolen.
8 Det paahviler Domstolen at overvaage, at denne mulighed bevares, naar henses til, at det i henhold til ovennaevnte bestemmelse kun er forelaeggelsesbeslutningen, der meddeles de paagaeldende parter (dom af 1.4.1982, forenede sager 141/81, 142/81 og 143/81, Holdijk m.fl., Sml. s. 1299, praemis 6, og de ovennaevnte kendelser Saddik, praemis 13, og Grau Gomis m.fl., praemis 10).
9 Det maa fastslaas, at forelaeggelseskendelsen ikke indeholder praecise spoergsmaal til Domstolen, og ikke med sikkerhed tillader at fastslaa, hvilke spoergsmaal den nationale ret oensker, at Domstolen praejudicielt tager stilling til, samt ikke indeholder de oplysninger, som maa gives, for at de ovennaevnte krav kan vaere opfyldt. Domstolen har saaledes ikke paa grundlag af forelaeggelseskendelsen mulighed for at give en hensigtsmaessig fortolkning af faellesskabsretten.
10 Det maa herefter i medfoer af procesreglementets artikel 92 og 103 paa dette trin af sagens behandling fastslaas, at det er aabenbart, at den nationale rets anmodning skal afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
11 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
Den anmodning om en praejudiciel afgoerelse, der er forelagt af Commissione tributaria di primo grado di Reggio Emilia ved kendelse af 15. juni 1995, afvises.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 21. december 1995.