61997CJ0231_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 17. juni 1997, indgaaet til Domstolen den 25. juni 1997, har Nederlandenes Raad van State i medfoer af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 2, i Raadets direktiv 76/464/EOEF af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe (EFT L 129, s. 23).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag, som A.M.L. Van Rooij har anlagt til proevelse af den afgoerelse, hvorved Dagelikjs bestuur van het waterschap de Dommel (vandvaesenet i Dommel, herefter »den kompetente myndighed«) afviste en klage, som Van Rooij havde indgivet over en tidligere afgoerelse truffet af den kompetente myndighed, hvorved denne havde afvist at traeffe beskyttelsesforanstaltninger mod forurening af overfladevand.
De relevante retsforskrifter
Direktiv 76/464
3 Formaalet med direktiv 76/464 er at forhindre vandforurening. Direktivet blev udstedt paa grundlag af EF-traktatens artikel 100 og 235 (nu artikel 94 EF og 308 EF).
4 Artikel 1, stk. 1, i direktiv 76/464 indeholder foelgende bestemmelse:
»Med forbehold af artikel 8 finder dette direktiv anvendelse paa:
- indre overfladevand
- territorialfarvande
- saltvandsomraader inden for basislinjen
- grundvand.«
5 Direktivets artikel 1, stk. 2, litra d) og e), indeholder foelgende definitioner af begreberne »udledning« og »forurening«:
»d) 'udledning': enhver tilfoersel til de i stk. 1 omhandlede vandomraader af de stoffer, der er opfoert paa liste I og II i bilaget, bortset fra:
- udtoemning af opmudringsmateriale fra uddybning
- driftsmaessige udtoemninger fra skibe i territorialfarvande
- dumpning af affald fra skibe i territorialfarvande
e) 'forurening': af mennesker direkte eller indirekte foretaget udledning af stoffer eller energi i vandmiljoeet, med saa skadelige virkninger til foelge, at den menneskelige sundhed bringes i fare, levende ressourcer og aquatiske oekosystemer skades, rekreative vaerdier forringes, eller, at der laegges hindringer i vejen for anden retmaessig anvendelse af vandet.«
6 I henhold til artikel 2 i direktiv 76/464 skal medlemsstaterne traeffe »egnede foranstaltninger for at eliminere forurening af de i artikel 1 omhandlede vandomraader med de farlige stoffer, som hoerer til de familier og grupper af stoffer, som er opfoert paa liste I i bilaget, og for at formindske forurening af de paagaeldende vandomraader med de farlige stoffer, som hoerer til de familier og grupper af stoffer, som er opfoert paa liste II i bilaget, i overensstemmelse med dette direktiv, hvis bestemmelser blot udgoer et foerste skridt mod dette maal«.
7 Direktivets artikel 7, stk. 1 og 2, lyder saaledes:
»1. Med henblik paa at formindske forureningen af de i artikel 1 naevnte vandomraader med stoffer, som er opfoert paa liste II, fastlaegger medlemsstaterne programmer, til gennemfoerelse af hvilke de navnlig anvender de i stk. 2 og 3 omhandlede metoder.
2. Enhver udledning i de i artikel 1 omhandlede vandomraader, som kan indeholde et af de stoffer, der er opfoert paa liste II, kraever en forudgaaende tilladelse, der meddeles af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat, og som fastsaetter emissionsnormerne for udledningen. Emissionsnormerne skal beregnes paa grundlag af kvalitetsmaalsaetninger for vand, der opstilles i henhold til stk. 3.«
8 Direktivets artikel 10 fastsaetter foelgende:
»En eller flere medlemsstater kan i givet fald hver for sig eller i faellesskab fastsaette bestemmelser, der er strengere end bestemmelserne i dette direktiv.«
Den nederlandske lovgivning
9 Wet verontreiniging oppervlaktewateren (lov om overfladevandforurening, herefter »WVO«) traadte i kraft den 1. december 1970. Ved lov af 24. juni 1981 (Stbl. 1981, s. 414) blev der gennemfoert visse aendringer i WVO, som var blevet noedvendige som foelge af udstedelsen af direktiv 76/464. Det fremgaar af sagen, at WVO anses for den retsakt, der gennemfoerer dette direktiv i nederlandsk ret.
10 Med henblik paa at forhindre overfladevandforurening opstiller artikel 1 i WVO et forbud mod uden tilladelse at tilfoere overfladevand affaldsstoffer og forurenende eller farlige stoffer. Den indfoerte tilladelsesordning sondrer herved mellem:
- udledninger, der foretages via en installation (artikel 1, stk. 1, i WVO), og
- udledninger, der foretages paa anden maade end via en installation (artikel 1, stk. 3, i WVO).
11 I henhold til artikel 24 i WVO skal den forvaltningsmyndighed, der i medfoer af artikel 1 har kompetence til at meddele tilladelser, bl.a. »drage omsorg for den administrative haandhaevelse af de i eller i henhold til denne lov foreskrevne foranstaltninger vedroerende tilfoersel af stoffer til overfladevand som omhandlet«. Artikel 25 i WVO indeholder herved en henvisning til artikel 18, nr. 3-16, i Wet milieubeheer (miljoeloven).
12 Gennemfoerelsesbekendtgoerelsen af 28. november 1974 til WVO (Stbl. 1974, s. 709) indeholder naermere bestemmelser vedroerende udledninger, der foretages paa anden maade end via en installation.
13 I henhold til gennemfoerelsesbekendtgoerelsens artikel 3, stk. 1, gaelder der et forbud mod paa nogen maade at tilfoere noget overfladevand nogen af de affaldsstoffer og forurenende eller farlige stoffer, der er opfoert i bilaget til bekendtgoerelsen.
Hovedsagen
14 Det fremgaar af sagen, at selskabet Gebr. Van Aarle BV (herefter »Van Aarle«) driver en traeimpraegneringsvirksomhed i Sint-Oedenrode. Selskabet anvender i denne forbindelse en dampfikseringsmetode med brug af et impraegneringssalt, »superwolman«. Van Aarle er herved indehaver af en tilladelse, som selskabet er blevet meddelt i medfoer af Wet milieubeheer. Under traeimpraegneringsprocessen frigoeres der damp, som senere efter fortaetning direkte eller indirekte slaar ned paa naerliggende overfladevandomraader, herunder i en en-to meter bred groeft bag virksomheden, idet denne groeft er toerlagt en del af aaret.
15 A.M.L. Van Rooij bor ved siden af Van Aarle. Under anbringende af, at dampen er forurenet med arsen, kobber og krom, som er stoffer, der er opfoert paa liste II i bilaget til direktiv 76/464, klagede Van Rooij over forureningen af groeften og forlangte, at den kompetente myndighed traf beskyttelsesforanstaltninger i forhold til Van Aarle paa grundlag af artikel 24 i WVO.
16 Ved afgoerelse af 29. december 1994 afslog den kompetente myndighed at imoedekomme dette forlangende, ligesom den ved afgoerelse af 21. april 1995 afviste Van Rooij's klage over den foerste afgoerelse. Van Rooij anlagde herefter sag ved den forelaeggende ret til proevelse af klageafgoerelsen.
17 Van Rooij gjorde gaeldende, at saavel det direkte nedslag af forurenet damp som den indirekte tilfoersel til overfladevandet via en regnvandsledning af damp, der efter fortaetning er slaaet ned paa jorden og paa tage i naerheden af Van Aarle, maa anses for en udledning, som er underlagt kravet om, at der skal vaere opnaaet en tilladelse udstedt i medfoer af WVO.
18 Den nationale ret har herved bemaerket, at den i forbindelse med en tidligere tvist mellem de samme parter - naermere bestemt i en dom af 28. oktober 1994 - har antaget, at forurenet damp, der slippes ud i luften, er udtryk for »en tilfoersel til overfladevand«, som i henhold WVO forudsaetter en forudgaaende tilladelse.
19 Nederlandenes Raad van State finder paa den naevnte baggrund, at tvisten rejser et spoergsmaal om fortolkningen af begrebet »udledning« i direktiv 76/464, hvorfor retten har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Skal begrebet 'udledning' i artikel 1, stk. 2, litra d), i Raadets direktiv af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe (76/464/EOEF, EFT L 129, s. 23), fortolkes saaledes, at det omfatter nedslag af forurenet, fortaettet damp paa overfladevand? Er det herved af betydning, paa hvilken afstand den paagaeldende damp efter fortaetning slaar ned paa overfladevandet?
2) Omfatter begrebet 'udledning' damp, der foerst efter fortaetning slaar ned paa jorden og paa tage, og som derefter via en regnvandsledning fra den paagaeldende virksomhed eller fra beboelseshuse eller andre bygninger kommer frem til overfladevand? Afhaenger besvarelsen af dette spoergsmaal af, om den forurenede damp kommer frem til overfladevandet via en regnvandsledning hos den paagaeldende virksomhed eller via en regnvandsledning hos en tredjemand?
3) Saafremt spoergsmaal 1 og/eller 2 skal besvares benaegtende, kan der da i national lovgivning tillaegges begrebet 'udledning' en videre betydning end den i direktivet forudsatte?«
Det foerste spoergsmaal
20 Ved det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret naermere bestemt oplyst, hvorvidt begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der fortaettes og slaar ned paa overfladevand, og hvorvidt afstanden mellem det sted, hvor dampen slippes ud, og det vand, paa hvilket den efter fortaetning slaar ned, herved er af betydning.
21 Det bemaerkes, at begrebet »udledning« i henhold til artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 er defineret som »enhver tilfoersel til de i stk. 1 omhandlede vandomraader af stoffer, der er opfoert paa liste I og II i bilaget ...«.
22 I den d.d. afsagte dom i Nederhoff-sagen (sag C-232/97, Sml. I, s. 6385, praemis 37) har Domstolen fastslaaet, at begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, i direktiv 76/464 skal forstaas saaledes, at det omfatter enhver handling, der kan tilskrives en person, og hvorved et af de farlige stoffer, der er opfoert paa liste I eller II i bilaget til direktivet, direkte eller indirekte tilfoeres vand, som direktivet finder anvendelse paa.
23 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen er det ubestridt, for det foerste, at udslippet af damp er resultatet af en handling, der kan tilskrives en person, nemlig den proces, hvorved de ansatte i Van Aarle impraegnerer trae under anvendelse af et impraegneringssalt ved en dampfikseringsmetode, for det andet, at den damp, der slippes ud, indeholder arsen, kobber og krom, som er stoffer, der er opfoert paa liste II i bilaget til direktiv 76/464, og endelig, at den paagaeldende damp efter fortaetning slaar ned i et vandomraade, der er omfattet af direktivets anvendelsesomraade, for saa vidt groeften bag Van Aarle ikke er toerlagt.
24 Den franske regering har dog bestridt, at udslip af damp i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede kan anses for en udledning som forudsat i direktiv 76/464. Den franske regering goer navnlig gaeldende, at direktivet, saaledes som det anfoeres at fremgaa af den franske version af dets titel - der henviser til stoffer, som »udhaeldes« (»déversées«) i Faellesskabets vandmiljoe - kun angaar forurening, der er foraarsaget af udledning af flydende stoffer i vandmiljoeet, som ogsaa er flydende. Den i hovedsagen omhandlede forurening er foraarsaget af damp, og ikke af flydende stoffer.
25 Det bemaerkes herom, at selv om anvendelsen af udtrykket »déversées« i den franske version af direktivets titel i overensstemmelse med den almindelige forstaaelse af det paagaeldende verbums betydning synes at tale for den af den franske regering forfaegtede fortolkning, kan verbet dog ikke udelukkende antages at sigte til manipulation af flydende materie, idet der ogsaa kan vaere tale om fast materie. I den nederlandske, den danske og den graeske version af direktivets titel anvendes ligeledes udtryk - henholdsvis »geloosd«, »udledning« og »aaê÷Ýïíôáé« - som synes at forudsaette, at det paagaeldende stof er flydende. De oevrige sproglige versioner af direktivets titel stoetter imidlertid ikke en saadan fortolkning. Udtrykkene »discharged« (den engelske version), »Ableitung« (den tyske version), »vertidas« (den spanske version), »scaricate« (den italienske version), »lançadas« (den portugisiske version), »udslaepp« (den svenske version) og »paeaestettyjen« (den finske version) synes saaledes ikke noedvendigvis at forudsaette, at det paagaeldende stof er flydende.
26 Naar henses til disse sproglige forskelle, maa det undersoeges, hvorvidt den af den franske regering forfaegtede fortolkning stemmer overens med maalsaetningen med direktivet.
27 Det bemaerkes herom, at en fortolkning, der begraenser anvendelsesomraadet for direktiv 76/464 til farlige stoffer, som har en flydende form, maa antages at stride mod formaalet med direktivet, der, saaledes som det fremgaar af foerste betragtning, tilsigter at beskytte Faellesskabets vandmiljoe mod forurening og saerligt mod forurening foraarsaget af visse persistente og toksiske stoffer, som kan akkumuleres i levende organismer.
28 Det kan saaledes ikke antages, at saadanne stoffer, der er naevnt i bilaget til direktivet, alene udgoer en fare for Faellesskabets vandmiljoe, naar de optraeder i flydende form.
29 Det maa foelgelig fastslaas, at direktiv 76/464 omfatter udledninger af alle de farlige stoffer, der er opfoert i bilaget, uanset i hvilken form de optraeder.
30 Den franske regering har endvidere gjort gaeldende, at forurening fra damp i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede i foerste omgang har karakter af en luftforurening, idet forureningen foerst senere rammer overfladevandet. Herefter kan der ikke vaere tale om en udledning som forudsat i direktiv 76/464, idet et saadant tilfaelde maa henhoere under anvendelsesomraadet for Raadets direktiv 84/360/EOEF af 28. juni 1984 om bekaempelse af luftforurening fra industrianlaeg (EFT L 188, s. 20).
31 Det bemaerkes herom blot, at den omstaendighed, som den franske regering henviser til, ikke er til hinder for, at et faenomen som det i hovedsagen omhandlede kvalificeres som en udledning i henhold til direktiv 76/464, for saa vidt der sker en forurening af overfladevand, og denne direkte eller indirekte er resultatet af en handling, der kan tilskrives en person.
32 Hvad angaar andet led af det foerste spoergsmaal bemaerkes, at afstanden mellem overfladevandet og det sted, hvor den forurenede damp slippes ud, alene er af betydning for vurderingen af, om det maa laegges til grund, at vandforureningen efter almindelig erfaring ikke kan anses for paaregnelig, saaledes at den ikke kan tilskrives en person, der slipper dampen ud.
33 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der fortaettes og slaar ned paa overfladevand. Afstanden mellem overfladevandet og det sted, hvor den forurenede damp slippes ud, er alene af betydning for vurderingen af, om det maa laegges til grund, at vandforureningen efter almindelig erfaring ikke kan anses for paaregnelig, saaledes at den ikke kan tilskrives den person, der slipper dampen ud.
Det andet spoergsmaal
34 Ved det andet spoergsmaal oensker den nationale ret naermere bestemt oplyst, hvorvidt begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der foerst fortaettes paa jorden og paa tage og derefter kommer frem til overfladevand via en regnvandsledning, og hvorvidt det herved er af betydning, om regnvandsledningen tilhoerer den paagaeldende virksomhed eller en tredjemand.
35 Naar henses til den fortolkning af begrebet »udledning«, som Domstolen har angivet i praemis 22 i denne dom, og til de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, maa det fastslaas, at det forhold, at den forurenede damp efter at vaere blevet fortaettet paa jorden og paa tage kommer frem til det paagaeldende overfladevand via en regnvandsledning tilhoerende enten den paagaeldende virksomhed eller en tredjemand, ikke er til hinder for, at forureningen af overfladevandet er et resultat at en handling, der kan tilskrives en person, naermere bestemt den traeimpraegneringsproces, der finder sted hos Van Aarle.
36 Det andet spoergsmaal maa herefter besvares med, at begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der foerst fortaettes paa jorden og paa tage og derefter kommer frem til overfladevand via en regnvandsledning. Det er herved uden betydning, om regnvandsledningen tilhoerer den paagaeldende virksomhed eller en tredjemand.
Det tredje spoergsmaal
37 Naar henses til besvarelsen af de to foerste spoergsmaal, er det ufornoedent at besvare det tredje spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering, den franske regering, den finske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Nederlandenes Raad van State ved dom af 17. juni 1997, for ret:
1) Begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i Raadets direktiv 76/464/EOEF af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe, skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der fortaettes og slaar ned paa overfladevand. Afstanden mellem overfladevandet og det sted, hvor den forurenede damp slippes ud, er alene af betydning for vurderingen af, om det maa laegges til grund, at vandforureningen efter almindelig erfaring ikke kan anses for paaregnelig, saaledes at den ikke kan tilskrives den person, der slipper dampen ud.
2) Begrebet »udledning« i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 76/464 skal fortolkes saaledes, at det omfatter udslip af forurenet damp, der foerst fortaettes paa jorden og paa tage og derefter kommer frem til overfladevand via en regnvandsledning. Det er herved uden betydning, om regnvandsledningen tilhoerer den paagaeldende virksomhed eller en tredjemand.