61988CC0055_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Denne sag er en foelge af et skaenderi, som under tjenesten opstod mellem Katsoufros, tjenestemand og juridisk sprogekspert ved Domstolens Oversaettelsesdirektorat, og Constantinou, forhenvaerende tjenestemand ved Domstolen og paa paagaeldende tidspunkt free-lance-revisor ved samme direktorat . Efter dette skaenderi forelagde sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 90 en ansoegning til ansaettelsesmyndigheden, hvori han underrettede administrationen om, at han var blevet forulempet, og foelgelig anmodede denne om inden for rammerne af den i vedtaegtens artikel 24 indeholdte bistandspligt at traeffe egnede foranstaltninger - her af disciplinaer karakter - over for den person, der havde forulempet ham .
Administrationen afslog at traeffe de begaerede foranstaltninger, idet den fandt, at de oplysninger, den havde indhentet, ikke svarede til den version af de faktiske omstaendigheder, som sagsoegeren havde givet, og gav alene instruks om, at Katsoufros' oversaettelser fremtidigt ikke laengere skulle revideres af Constantinou .
Katsoufros var ikke tilfreds med dette resultat og indbragte en klage, som Domstolens administrative udvalg afslog . Naervaerende soegsmaal omhandler dette afslag .
Formaliteten
2 . Indledningsvis har Domstolen gjort gaeldende, at soegsmaalet maa afvises, idet sagsoegeren ikke har soegsmaalsinteresse . Dels goer den omstaendighed, at der ikke er blevet truffet disciplinaere foranstaltninger indebaerer ikke, ifoelge Domstolen, noget indgreb i sagsoegerens beskyttede retsstilling som saadan; dels har Domstolen gjort gaeldende, at sagsoegeren allerede rent administrativt havde opnaaet en korrekt oprejsning, idet administrationen efter at vaere blevet bekendtgjort med skaenderiet havde givet instruks om, at sagsoegerens oversaettelser ikke laengere skulle revideres af Constantinou .
Det kan give anledning til en vis forvirring, at administrationen dels anfoerer, at der ikke er sket indgreb i sagsoegerens beskyttede retsstilling og dels frakender ham soegsmaalsinteresse under henvisning til, at sagsoegerens retstilling, som denne finder kraenket, under alle omstaendigheder allerede er blevet taget i betragtning og beskyttet af administrationen .
I virkeligheden beror denne modstrid, som klart fremgaar af sagsoegtes argumentation, paa den sammenblanding, der ofte goeres for at styrke den sagsoegte parts argumentation, mellem manglende retlige interesser i at anlaegge soegsmaal og en ubegrundet paastand, altsaa med en sammenblanding mellem et forhold der udelukkende vedroerer formaliteten, og sagens realitet . Denne sammenblanding vedroerer normalt soegsmaalsinteressen i dette begrebs egentlige forstand, nemlig interessen i at anlaegge sag; mindre hyppigt vedroerer den et konkret forhold, nemlig om der bestaar retlig interesse i at anlaegge sag til proevelse af en retsakt eller en dom, ganske enkelt, fordi soegsmaalsinteressen i disse tilfaelde enten er en foelge af den anfaegtede retsakts negative indhold i forhold til den oprindelige ansoegning eller ved en domsafgoerelse af, at sagsoegeren helt eller delvis har tabt sagen; disse forhold kan man umiddelbart og let tage stilling til .
Det er imidlertid helt klart, at der i denne sag er tale om sagsoegerens retlige interesse i at anlaegge sag, navnlig med henblik paa at anfaegte en retsakt, hvorved ansaettelsesmyndigheden afslog hans ansoegning . Det er netop fordi en saadan retsakt udgoer et afslag, der vedroerer realiteten og ikke paa selve den oprindelige soegsmaalsinteresse, at sagsoegeren uden nogen naevnevaerdig tvivl har en retlig interesse i at anfaegte retsakten ved Domstolen . Man kan endog sige, at der her er tale om et typeeksempel fra en juridisk laerebog .
Lad mig i oevrigt goere endnu en bemaerkning . Som bekendt kan enhver person anfaegte en retsakt, som har en saakaldt "personlig" interesse i at faa medhold, altsaa den person, for hvilken retsinstansens afgoerelse i den af ham angivne retning er "nyttig ". Ved en "personlig" interesse kan man imidlertid ikke udelukkende forstaa en interesse i en aendring af sagsoegerens objektive materielle eller oekonomiske situation; under dette begreb maa man nemlig ogsaa inddrage interessen i at opnaa et resultat, som kan tilfredsstille hans, lad os kalde det, moralske domaene . Hvis ikke man tager hensyn hertil, hvilket sagsoegte ikke goer i denne sag, vil man udelukke anlaeg af soegsmaal, som f.eks . tilsigter at fastslaa omstaendigheder, der maa anses for aereskraenkende og tilkendelse af erstatning ikke til sagsoegerne, men til en velgoerenhedsstiftelse .
Hertil skal tilfoejes, at der, saafremt der er tale om en administrativ retsakt, ofte ligger en anden interesse til grund for soegsmaalet, nemlig den interese som bestaar i, at administrationen frikendes for enhver fejl i forbindelse med dens handling, omend alene af procedural karakter, ved siden af spoergsmaalet om realiteten .
Heraf foelger, at der kun i det tilfaelde, hvor den anfaegtede retsakt er ganske overensstemmende med, hvad den paagaeldende har ansoegt om, ikke foreligger nogen soegsmaalsinteresse . I det tilfaelde ville sagsanlaeg og en eventuel annullation fra den paagaeldende ret nemlig have til virkning at tvinge administrationen til at traeffe en foranstaltning der, for saa vidt angaar dens indhold, var identisk med den, der var blevet annulleret .
Det skal dog stadig ud fra denne synsvinkel klart fremgaa af soegsmaalet, at den anfaegtede retsakt absolut ikke er bebyrdende, fordi den for saa vidt angaar dens indhold og dens retsvirkning er ganske identisk med maalet med den ansoegning, som er blevet forelagt administrationen . Kun under disse betingelser kan rettens behandling anses som udelukkende vedroerende soegsmaalsformalitet og ikke realiteten .
Naar sagsoegeren derimod under sagsanlaegget goer gaeldende, at den anfaegtede retsakt, selv om den delvis er begunstigende, alligevel ikke i tilstraekkelig grad beskytter hans retsstilling ( altsaa teoretisk et delvis afslag ) maa man erkende, at sagsoegeren har en retlig interesse i at anlaegge sag . Saafremt sagsoegeren faar medhold i sin paastand, kan det nemlig ikke udelukkes, at administrationen som foelge heraf traeffer en afgoerelse, der i hoejere grad svarer til den paagaeldendes forventninger, saadan som de fremgaar af den oprindelige ansoegning . Den fordel, som i oevrigt skal vaere forbundet med domsafsigelsen kan ogsaa - hvilket det ved flere lejligheder er blevet understreget i national retspraksis ( 1 ) - bestaar i et konkret retsskridt, f.eks . en udsaettelse paa grund af annullationen af den anfaegtede retsakt ( hvilket i oevrigt normalt er tilfaeldet, naar retsakten annulleres "medmindre forvaltningsmyndigheden paalaegges at traeffe yderligere foranstaltninger ".)
Jeg skal desuden ud fra samme synsvinkel bemaerke, at retsinstansen under alle omstaendigheder vil efterproeve indholdet af forvaltningsakten i forhold til den ansoegning, som den paagaeldende har forelagt administrationen ( f.eks . med henblik paa en bedoemmelse af, at der ikke er sket en klar fejltagelse eller en forvanskning af de faktiske omstaendigheder, der indebaerer at retsakten ikke er overensstemmende med det, der soeges opnaaet ): men der er her naturligvis tale om en proevelse, der vedroerer realiteten og ikke formaliteten, idet det nemlig herved efterproeves, om forvaltningen ved retsaktens udstedelse har overholdt de gaeldende regler, og retsakten ikke hviler paa en aabenbar vildfarelse .
3 . Naar dette er sagt, skal jeg med hensyn til den naervaerende sag goere foelgende bemaerkninger .
Foerst er det utvivlsomt, at sagsoegeren med rette har gjort gaeldende, at han har en retlig interesse, der benyttes i henhold til vedtaegtens bestemmelser og mere generelt visse principper ( nemlig vedroerende bistandsforpligtelsen og god forvaltningsskik ), hvilke principper ogsaa hoerer til retsgrundlaget for Den Europaeiske Offentlige Tjeneste . Og denne retlige interesse har han nemlig erhvervet lige siden det tidspunkt, da institutionerne er forpligtet til at intervenere, isaer i henhold til bistandsforpligtelsen i artikel 24, i det tilfaelde, hvor der er tale om, at en tjenestemand er blevet forulempet af en af sine kolleger .
Naturligvis raader institutionerne over et vidt skoen ved bedoemmelsen af, hvornaar de skal intervenere og ved valget af de konkrete foranstaltninger, de skal traeffe . Dette indebaerer ikke, at tjenestemanden, som mener at administrationen ikke i tilstraekkelig grad har beskyttet ham, er afskaaret fra at anmode Domstolen om at efterproeve retsakterne, hvilket naturligvis skal ske inden for de herfor gaeldende graenser . Selv om tjenestemanden ikke kan kraeve, at der traeffes en bestemt foranstaltning ( f.eks . vedtagelse af en disciplinaer foranstaltning ), er han dog berettiget til at kraeve, at retsinstansen proever, om den paagaeldende retsakt, eller i modsat fald administrationens afslag paa at udstede saadanne, er behaeftet med magtfordrejning eller beror paa en klar faktisk vildfarelse, der foerer til en tilsidesaettelse af administrationens bistandsforpligtelse over for ham . Den retslige efterproevelse i saadanne sager bestaar hovedsagelig i en sammenligning mellem karakteren af forulempelsen og den foranstaltning, der er vedtaget som foelge heraf, hvorved en fuldstaendig passivitet fra administrationens side eller et klart misforhold mellem disse to forhold indebaerer, at den paagaeldende retsinstans maa give sagsoegeren medhold .
Selv om en eventuel annullation ikke noedvendigvis indebaerer, at administrationen traeffer en foranstaltning, der ganske svarer til sagsoegerens oensker, forholder det sig dog saaledes, at den har en interesse i, at hans retsstilling tages op til fornyet overvejelse ud fra indholdet af Domstolens dom, hvilket under alle omstaendigheder kan indebaere en mere effektiv beskyttelse end den, der tidligere var givet ham .
Det er netop en saadan efterproevelse, sagsoegeren anmoder Domstolen om at udoeve i denne sag . Han mener, at han har lidt skade ved den anfaegtede retsakt, idet administrationen ikke har ydet ham den bistand, han er berettiget til . Jeg mener derfor, at der ikke bestaar nogen tvivl om, at han besidder en soegsmaalsinteresse, idet et sagsanlaeg, saafremt sagsoegeren gives medhold, kan indebaere, at den anfaegtede afgoerelse ophaeves, hvorved naturligvis bortses fra de foranstaltninger, som administrationen senere vil traeffe .
Realiteten
4 . Sagsoegeren har fremfoert tre anbringender til stoette for sin annullationspaastand .
A ) Foerst har han anfoert, at administrationen har tilsidesat vedtaegtens artikel 24, idet den ikke har truffet de fornoedne foranstaltninger til at give ham oprejsning for den lidte overlast . Navnlig har han understreget, at der burde have vaeret truffet en disciplinaer foranstaltning, naar henses til den alvorlige karakter af forulempelsen . Han har samtidig erkendt, at han under den administrative behandling endog havde vaeret tilfreds, selv om administationen blot havde anmodet Constantinou om at undskylde sig over for ham .
Som jeg allerede har anfoert, er det ubestridt, at artikel 24 ogsaa finder anvendelse i de tilfaelde, hvor tjenestemanden er udsat for forulempelse fra sine kollegers side ( 2 ). Domstolen har ogsaa udtalt, at naar der er indtruffet en begivenhed, som er uforenelig med en ordentlig og rolig afvikling af tjenesten, skal administrationen skride ind med den noedvendige strenghed for at konstatere, hvad der er sket, for paa denne baggrund at kunne beslutte, hvilke konsekvenser dette skal have ( 3 ). Naar henses til de vaegtige, personlige som generelle interesser, der staar paa spil, skal de faktiske omstaendigheder underkastes en grundig undersoegelse, der skal gennemfoeres hurtigt og paa objektiv vis . Desuden skal de afgoerelser, der traeffes efter denne undersoegelse, vaere saaledes beskafne, at de giver tjenestemanden oprejsning for et eventuelt indgreb i hans vaerdighed og hans omdoemme, og sikrer tjenestens renomme og effektive arbejdsgang, hvilket naturligvis indebaerer, at kriteriet om proportionalitet maa respekteres .
5 . Modsat de oevrige sager ( 4 ), foretog administrationen i denne sag hurtigt en undersoegelse af den omstridte begivenhed, idet den indhentede parternes version heraf og erklaeringer fra to oejenvidner . Intet tyder paa, at man har undladt at tage eventuelle andre forhold i betragtning, der kunne hjaelpe til at fastlaegge de faktiske omstaendigheder; jeg mener derfor ikke, at der paa dette stadium er udvist nogen form for forsoemmelse .
For saa vidt angaar de saaledes indsamlede oplysninger fremgaar det, at der utvivlsomt var opstaaet en strid mellem de to tjenestemaend, men man kan dog ikke henset til de modstridende vidneudsagn heraf slutte, at sagsoegeren har lidt den ham paastaaede fysiske overlast .
Man kan heller ikke anse Constantinou for at vaere ansvarlig for verbale angreb paa sagsoegeren, idet han var blevet provokeret af denne . Det forholder sig tilsyneladende saaledes, at Katsoufros var aarsag til Constantinous reaktion ved at haevde, at denne ved to lejligheder havde udtalt sig ganske anderledes om sagsoegerens kvalifikationer alene for at skaffe sig sympati med henblik paa opnaaelse af en kontrakt som free-lance-medarbejder .
Paa dette grundlag kan man altsaa ikke antage, at administrationen overhovedet var forpligtet til at intervenere inden for rammerne af sin bistandsforpligtelse, ved at tage initiativ til eller traeffe foranstaltninger over for Constantinou til forsvar for sagsoegeren .
Jeg finder det derfor unoedvendigt at behandle spoergsmaalet om, hvorvidt afgoerelsen om ikke laengere at lade Constantinou revidere Katsoufros oversaettelser var rimelig .
Anbringendet om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24 kan altsaa ikke tages til foelge .
6 . B ) Sagsoegeren har endvidere anfoert, at den anfaegtede afgoerelse er utilstraekkeligt begrundet .
Jeg skal her alene anfoere, at ansaettelsesmyndigheden i afgoerelsen klart angav begrundelsen for, at der i det paagaeldende tilfaelde ikke forelaa nogen tilsidesaettelse af bistandsforpligtelsen . Navnlig henvises der i denne afgoerelse til den undersoegelse, som administrationen havde foretaget og til, at det var umuligt objektivt at fastlaegge ansvaret paa grund af de modstridende vidneudsagn; ansaettelsesmyndigheden tilfoejede desuden, at de i vedtaegten angivne disciplinaere foranstaltninger ikke finder anvendelse paa personer, som er ansat som free-lance .
Sagsoegeren var altsaa bekendt med de grunde, som afgoerelsen hvilede paa og kunne i givet fald anlaegge sag med henblik paa en proevelse heraf; dette fremgaar ogsaa af, at forhandlingerne ved Domstolen hovedsagelig har vaeret koncentreret om disse forhold .
Sagsoegerens anbringende om manglende begrundelse kan derfor heller ikke tages til foelge .
7 . C ) Sagsoegeren har endelig bestridt argumentet om, at en forhenvaerende tjenestemand, der alene er ansat som free-lance, ikke kan vaere genstand for disciplinaer forfoelgning .
Dette anbringende kan teoretisk vaere relevant, idet vedtaegtens artikel 86 ogsaa finder anvendelse paa en forhenvaerende tjenestemand . Det maa imidlertid afgoeres, om sanktioner i en saadan situation kan paalaegges for en hvilken som helst tilsidesaettelse af vedtaegtens forpligtelser, eller alene paa grund af tilsidesaettelse af pligten til at udvise tilbageholdenhed og tavshed ( artiklerne 16 og 17 ), hvilke forpligtelser alene udtrykkeligt skal overholdes af den person, som traeder ud af Faellesskabernes tjeneste .
Dette spoergsmaal er dog fuldstaendig hypotetisk, idet det, som jeg har angivet, i denne sag ikke er godtgjort, at der foreligger nogen tilsidesaettelse af vedtaegtsmaessig forpligtelser, hvorefter administrationen altsaa ikke var forpligtet til at traeffe nogen som helst foranstaltninger over for Constantinou .
Selv om udtalelsen i den anfaegtede afgoerelse om, at der ikke kan paalaegges sanktioner over for forhenvaerende tjenestemaend, skulle vaere ukorrekt, kan dette dog paa ingen maade anfaegte gyldigheden af denne retsakt, idet dette forhold ikke hoerer til de vaesentligste begrundelser for afgoerelsen .
Sagsoegerens tredje anbringende kan derfor heller ikke tages til foelge .
Sagens omkostninger
8 . Domstolen har haevdet, at der er tale om en unoedig traette, og paastaaet, at sagsoegeren paalaegges sagens udgifter .
Som Domstolen har anfoert, har sagsoegeren, bestridt lovligheden af administrations praksis med at anvende free-lance-medarbejdere til at opfylde oversaettelsestjenestens krav . Disse bemaerkninger maa dog anses for berettigede, idet de tjener til at paavise, at administrationen ved dens afgoerelser om ikke laengere at betro en free-lance-medarbejder revisionsarbejde udelukkende har handlet saaledes for at afhjaelpe en situation, der ikke er helt lovlig eller i hvert fald ikke hensigtsmaessig, og at der hermed alene er tale om en simpel aendring af arbejdsfordelingen, der ikke udgoer nogen korrekt udoevelse af bistandsforpligtelsen over for tjenestemanden .
Med andre ord er disse bemaerkninger berettigede, idet de skal godtgoere, at administrationens besvarelse af sagsoegerens ansoegning var disproportioneret . De er derfor ganske logiske, naar henses til den argumentation, sagsoegeren har fremfoert til stoette for sit anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24 .
Jeg mener desuden ogsaa, at det maa fastslaas, at selv om det i den foreliggende sag ikke er blevet bevist, at Katsoufros har vaeret udsat for den af ham paastaaede overlast fra Constantinous side, er det dog heller ikke bevist, at sagsoegeren skulle have loejet, da han gav sin version af denne episode . Derfor finder jeg heller ikke, at sagsoegerens soegsmaal kan anses for et unoedig traette . Tvaertimod finder jeg, at der maa lades sagsoegeren, at han havde en objektiv interesse i at faa opklaret, om administrationen ved gennemfoerelsen af dens undersoegelse og ved vedtagelsen af de paa grundlag heraf trufne foranstaltninger havde overskredet de graenser, som den skal overholde ved udoevelsen af dens skoen .
Jeg finder derfor i sidste instans ikke, naar henses til den saerlige karakter denne sag og den betydelige tvivl, der hersker vedroerende forloebet af de faktiske omstaendigheder, at der foreligger nogen grund til at anse, at naervaerende soegsmaal skulle forfoelge andre maal, end dem, der foelger af enhver retsproevelse af en administrativ handling, hvorfor den generelle bestemmelse om fordeling af sagens omkostninger maa finde anvendelse .
9 . Jeg skal derfor foreslaa foelgende forslag til afgoerelse :
- Sagen fremmes til realitetsbehandling;
- sagsoegte frifindes;
- hver part baerer sine omkostninger .
(*) Originalsprog : italiensk .
( 1 ) Jfr . f.eks . Consiglio di Stato italiano, Fjerde Afdeling, 7 . december 1976, nr . 1221, i : Consiglio di Stato 1976, I, 1343 .
( 2 ) Jfr . seneste dom om dette spoergsmaal, dom af 26 . januar 1989, Koutchoumoff, praemis 14, ( endnu ikke trykt i Domssamlingen )
( 3 ) Ibidem, praemis 15 .
( 4 ) Jfr . bl.a . dom af 14 . juni 1979, fru V . ( 18/78, Sml . s . 2099 ).