62003CJ0171_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-171/03,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF,
indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) ved afgørelse af
13. april 2003
, indgået til Domstolen den
14. april 2003
, i sagen:
Maatschap Toeters,
M.C. Verberk, der driver virksomhed under navnet »Verberk-Voeten«,
mod
Productschap Vee en Vlees,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, M.P. Jann, og dommerne A. Rosas (refererende dommer) og  R. Silva de Lapuerta,
generaladvokat: M. Poiares Maduro
justitssekretær: R. Grass,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Maatschap Toeters og  C. Verberk, der driver virksomhed under navnet »Verberk-Voeten«, ved advocaat J. Hulshuizen,
– Productschap Vee en Vlees ved C.M. den Hoed, som befuldmægtiget,
– den nederlandske regering ved H.G. Sevenster, som befuldmægtiget,
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved T. van Rijn, som befuldmægtiget,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den
8. juni 2004,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (EFT 1971 II, s. 311) samt fortolkningen og gyldigheden af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3886/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for de præmieordninger, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød, og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1244/82 og (EØF) nr. 714/89 (EFT L 391, s. 20), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2311/96 af 2. december 1996 (EFT L 313, s.  9).
2. Anmodningen er indgivet i forbindelse med sager anlagt af Maatschap Toeters (herefter »Toeters«) henholdsvis M.C. Verberk, der driver virksomhed under navnet Verberk-Voeten (herefter »Verberk«), mod Productschap Vee en Vlees (herefter »Productschap«) til prøvelse af afgørelser, hvorved sidstnævnte har givet afslag på ansøgninger fra Toeters henholdsvis Verberk om præmie for tidlig markedsføring af kalve.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
3. Forordning nr. 1182/71 indeholder ensartede almindelige regler om tidsfrister, datoer og begreber, der er fastsat i retsakter vedtaget af Rådet for Den Europæiske Union og af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
4. Artikel 1 i forordning nr. 1182/71 bestemmer:
»Medmindre andet bestemmes, anvendes bestemmelserne i denne forordning på de retsakter, som er eller bliver vedtaget af Rådet og Kommissionen i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab eller traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab.«
5. Artikel 3, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1182/71 har følgende ordlyd:
»1. […]
Såfremt en tidsfrist udtrykt i dage, uger, måneder eller år skal regnes fra det øjeblik, hvor en begivenhed indtræffer, eller en handling foretages, medregnes den dag, i løbet af hvilken begivenheden eller handlingen sker, ikke ved beregningen af fristen.
2. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 1 og 4 gælder følgende:
[…]
c) en tidsfrist udtrykt i uger, måneder eller år indledes med begyndelsen af den første time på fristens første dag og udløber med udgangen af den sidste time på den dag i den sidste uge, sidste måned eller det sidste år, som har den samme benævnelse eller talangivelse som den dag, der indleder fristen. […]«
6. Ifølge Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s. 179), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2222/96 af 18. november 1996 (EFT L 296, s. 50, herefter »forordning nr. 805/68«), kan medlemsstaterne vedtage bestemmelser om præmier, navnlig med henblik på at genskabe ligevægten på oksekødsmarkedet efter forstyrrelserne som følge af kvægepidemien bovin spongiform encephalopati (BSE), samtidig med at støtteordningerne i oksekødssektoren opretholdes.
7. I artikel 4i, stk. 2, 5 og 6, i forordning nr. 805/68 bestemmes bl.a. følgende:
»2. Medlemsstaterne kan indtil den 30. november 1998 yde en præmie for tidlig markedsføring af kalve. Præmien ydes ved slagtning i en medlemsstat af kalve,
– hvis slagtevægt er lig med eller lavere end den gennemsnitlige slagtevægt for kalve i den pågældende medlemsstat, nedsat med 15%. Den gennemsnitlige slagtevægt i hver medlemsstat er den, som fremgår af de statistiske data fra Eurostat for 1995 eller af andre statistiske oplysninger for dette år, som er blevet offentliggjort officielt og accepteret af Kommissionen
– som umiddelbart inden slagtningen er blevet holdt på bedriften i den medlemsstat, hvor den slagtes, i en periode, der skal fastlægges.
[…]
5. Efter proceduren i artikel 27:
[…]
– fastsætter Kommissionen størrelsen af præmien for tidlig markedsføring således, at den giver mulighed for at slagte et tilstrækkeligt stort antal kalve i forhold til markedsbehovet
– kan Kommissionen efter anmodning fra en medlemsstat give tilladelse til regional differentiering i en medlemsstat af præmien for tidlig markedsføring, forudsat at dyrene holdes tilbage umiddelbart før slagtningen i slagteregionen for en periode, der skal fastlægges nærmere
– kan Kommissionen suspendere ydelsen af den ene og/eller den anden af præmierne i denne artikel.
6. Kommissionen undersøger efter seks måneder efter deres ikrafttræden, om de i denne artikel indførte ordninger har givet tilfredsstillende resultater.
I modsat fald forelægger Kommissionen Rådet et passende forslag, som Rådet træffer afgørelse om med kvalificeret flertal, navnlig i lyset af, hvordan tilpasningsindsatsen er fordelt mellem medlemsstaterne, og eventuelle forstyrrelser af handelen.«
8. Forordning nr. 3886/92 indeholder gennemførelsesbestemmelserne for de præmieordninger, der er fastsat i forordning nr. 805/68.
9. Forordningens artikel 50, stk. 1, som ændret ved forordning nr. 2311/96, bestemmer:
»Præmieydelse
1. Medlemsstaterne kan kun yde præmier for tidlig markedsføring af kalve (herefter benævnt »præmien«) for dyr, der slagtes på deres område og har en slagtekropsvægt, som er lig med eller lavere end den i bilag IV anførte vægt.
Slagtningen finder sted på slagterier, der over for myndighederne forpligter sig til at overholde præmieordningens bestemmelser, navnlig artikel 50a og 50b.«
10. Artikel 50a i forordning nr. 3886/92, der blev indsat ved forordning nr. 2311/96, bestemmer:
»Præmieansøgning
1. Præmieansøgninger indgives til medlemsstatens myndigheder senest tre uger efter slagtedatoen.
En ansøgning kan vedrøre flere dyr, hvis de fornødne oplysninger om hvert dyr anføres i overensstemmelse med stk. 2.
2. Ansøgningerne ledsages af alle fornødne oplysninger om hvert dyr, så at myndighederne kan kontrollere, at dyrene er præmieberettigede.
[…]«
11. Artikel 2 i forordning nr. 3886/92, som ændret ved forordning nr. 2311/96, bestemmer:
»Meddelelser
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om følgende:
[…]
c) for så vidt angår præmien for tidlig markedsføring af kalve:
i) medlemsstaterne underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet til at anvende præmien
ii) senest den 2. december 1996 underretter medlemsstaterne Kommissionen om den slagtekropsklassifikation, der blev anvendt for kalveslagtekroppe i 1995, når produktionstallene meddeles Kommissionens Statistiske Kontor
iii) 	medlemsstaterne underretter hver onsdag Kommissionen om følgende:
– antallet af dyr, der blev ansøgt om præmie for i den foregående uge og siden ordningens begyndelse
– antallet af dyr, for hvilke præmieansøgningerne er blevet godkendt siden ordningens begyndelse
– det samlede antal kalve, der slagtes i hver uge fra den 1. december 1996
iv) medlemsstaterne meddeler hvert kvartal Kommissionen den samlede vægt af slagtekroppe, opdelt i grupper af 10 kg for:
– kalve, for hvilke der er modtaget præmieansøgninger
– andre kalve.«
Nationale bestemmelser
12. De nederlandske regler vedrørende de ansøgninger om præmie, der er omhandlet i artikel 50 i forordning nr. 3886/92, er indeholdt i Verordening kalverslachtpremie (bekendtgørelse om slagtepræmie for kalve), som blev udstedt af Productschaps forvaltning den 11. december 1996 (PBO 1997, nr. 25). Bekendtgørelsens artikel 2 og 3 bestemmer:
»Artikel 2
1. Efter ansøgning fra ejeren af kalvene ydes der i henhold til de betingelser, der er fastsat i Kommissionens forordning, og i henhold til de betingelser, der fastsættes ved eller i medfør af denne forordning, en præmie for en kalv:
– som slagtes efter den 1. december 1996 […]
[…]
Artikel 3
1. Ansøgningen indgives ved fremsendelse af en af Productschap udarbejdet, fuldstændig og korrekt udfyldt formular til Productschap.
2. Ansøgningen behandles kun, såfremt den foruden alle dokumenter, hvoraf det fremgår, at den pågældende kalv kan omfattes af præmien, er indgivet til Productschap senest tre uger efter slagtedatoen.
[…]«
13. Artikel 6:9 i wet houdende algemene regels van bestuursrecht (Algemene wet bestuursrecht, den almindelige forvaltningslov) af 4. juni 1992 (Stbl. 1998, s. 1) har følgende ordlyd:
»1. En klage eller stævning er indgivet rettidigt, når den er modtaget inden fristens udløb.
2. Ved forsendelse med posten er en klage eller stævning indgivet rettidigt, såfremt den er indleveret til postvæsenet inden fristens udløb og modtaget senest en uge efter fristens udløb.«
De faktiske omstændigheder i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
Toeters-sagen
14. Ved en formular dateret den 3. april 1998 indgav Toeters en ansøgning til Productschap om en slagtepræmie for 209 kalve med angivelse af den 12., 13. og 16. marts 1998 som slagtedato. Denne formular blev fremsendt med posten den 7. april 1998 og indgik til Productschap den 8. april 1998.
15. Ved skrivelse af 26. maj 1998 afslog Productschap Toeters ansøgning i dens helhed, da formularen ikke var indgivet til Productschap senest tre uger efter slagtning. Ifølge Productschap udløb fristen for at indgive ansøgningerne henholdsvis den 3., 6. og 7. april.
16. Ved afgørelse af 21. januar 1999 afviste Productschap den klage, som Toeters havde indgivet over afgørelsen om afslag på præmieansøgningen.
17. Den 8. februar anlagde Toeters sag ved den forelæggende ret til prøvelse af afgørelsen om afvisning.
18. Toeters har bl.a. gjort gældende, at en fuldstændig afvisning af præmieansøgningen, der vedrører et beløb på ca. 11 300 EUR, ikke står i rimeligt forhold til den mindre overskridelse af fristen, der blev konstateret ved indgivelsen af ansøgningen.
Verberk-sagen
19. Ved tre formularer dateret den 18. februar 1998 indgav Verberk ansøgninger til Productschap om slagtepræmier for 68, 49 og 102 kalve med angivelse af henholdsvis den 28., 27. og 27. januar 1998 som slagtedato. Det fremgår af poststemplet, at disse formularer blev fremsendt den 19. februar 1998. De indgik til Productschap den 20. februar 1998.
20. Ved skrivelse af 24. februar 1998 afslog Productschap de tre ansøgninger, da formularen ikke var indgivet senest tre uger efter slagtning. Ifølge Productschap udløb fristen for at indgive ansøgningerne henholdsvis den 19., 18. og 18. februar 1998.
21. Ved afgørelse af 15. april 1999 afviste Productschap den klage, som Verberk havde indgivet over afgørelsen om afslag på ansøgningerne om præmie.
22. Den 27. maj 1999 anlagde Verberk sag til prøvelse af afgørelsen af 15. april 1999 ved den forelæggende ret.
23. Verberk har gjort gældende, at en af de indgivne ansøgninger, nemlig ansøgningen vedrørende de 68 kalve, der blev slagtet den 28. januar 1998, faktisk blev indgivet rettidigt, idet den blev indleveret til postvæsenet inden for den gældende frist på tre uger.
24. Verberk har desuden gjort gældende, at det er i strid med proportionalitetsprincippet fuldstændigt at afvise præmieansøgningerne.
25. For College van Beroep voor het bedrijfsleven er det bl.a. blevet anført, at Rådet ved forordning (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 om et integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 355, s. 1) har fastsat, at nævnte system finder anvendelse på de præmieordninger for oksekødsproducenter, der er fastsat i artikel 4, litra a) til h), i forordning nr. 805/68. Ifølge artikel 8 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF- støtteordninger (EFT L 391, s.  36) medfører en forsinket indgivelse af en ansøgning, at de støttebeløb, som ansøgningen gælder, nedsættes forholdsmæssigt i forhold til det antal dage, forsinkelsen varer, medmindre der foreligger force majeure. En sådan regel overholder proportionalitetsprincippet. Imidlertid gælder denne bestemmelse ikke for den i sagen omtvistede præmie for kalveslagtning, der har hjemmel i artikel 4i i forordning nr. 805/68.
26. College van Beroep voor het bedrijfsleven er i tvivl om fortolkningen af artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1182/71. Hvis en ansøgning om præmie f.eks. skal være indgivet inden tre uger efter slagtningen, følger det af forordningens artikel 3, stk. 1, at fristen begynder at løbe den dag, hvor slagtningen har fundet sted, uden at der tages hensyn til den resterende del af denne dag. Hvis det derimod er forordningens artikel 3, stk. 2, der skal finde anvendelse, beregnes fristen fra dagen efter slagtningen og udløber med udgangen af den sidste time på den dag, som i den sidste uge har den samme benævnelse som den dag, der følger efter slagtningen. I sidstnævnte tilfælde er fristperioden altid en dag længere end det antal dage, der er i disse uger.
27. I forelæggelseskendelsen har College van Beroep voor het bedrijfsleven desuden anført, at hvis man lod de nationale procedureregler finde anvendelse med henblik på at fastslå det tidspunkt, hvor en ansøgning blev indgivet, dvs. artikel 6:9 i den almindelige forvaltningslov, skulle ansøgningerne i hovedsagen anses for at være blevet indgivet i overensstemmelse med artikel 50a i forordning nr. 3886/92. De blev således indleveret til postvæsenet før fristens udløb og blev modtaget af modtageren mindre end en uge efter fristens udløb.
28. Ifølge den forelæggende ret fremgår det ikke, at den omstændighed, at disse ansøgninger anses for at være indgivet rettidigt, er til hinder for den effektive kontrol, af hensyn til hvilken Kommissionen har fastsat fristen, strider mod de kontrolforanstaltninger, som Kommissionen med samme formål har fastsat i artikel 50b i forordning nr. 3886/92, eller griber forstyrrende ind i ordningens praktiske gennemførelse.
29. Henset til disse betragtninger har College van Beroep voor het bedrijfsleven stillet Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) a)	Skal artikel 3, stk. 2, […] [litra] c), i forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 fortolkes således, at en tidsfrist udtrykt i uger, såsom den frist, der er omhandlet i artikel 50a i forordning (EØF) nr. 3886/92, udløber med udgangen af den sidste time på den dag, som i den sidste uge har den samme benævnelse som den dag, der følger efter slagtningen?
b)	Står det ved anvendelsen af artikel 50a i forordning (EØF) nr. 3886/92 en medlemsstat frit for at fastslå det tidspunkt, hvorpå en præmieansøgning er indgivet, på grundlag af nationale procedureregler, som i denne medlemsstats nationale retsorden gælder for lignende nationale ansøgningsfrister?
c)	Skal artikel 50a i forordning (EØF) nr. 3886/92 i benægtende fald fortolkes således, at en præmieansøgning også er »indgivet« rettidigt, når det kan godtgøres, at den er indleveret til postvæsenet inden udløbet af fristen på tre uger og indgået til myndighederne efter fristens udløb, men på et sådant tidspunkt, at disse kunne underrette Kommissionen om de pågældende begivenheder samme dag, som hvis præmieansøgningen var indgået til myndighederne inden for denne frist?
2) 	Er artikel 50a, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3886/92 gyldig, for så vidt som den fuldstændig udelukker ansøgere fra præmieydelse ved enhver overskridelse af ansøgningsfristen uden hensyntagen til fristoverskridelsens art og omfang?«
De præjudicielle spørgsmål
Spørgsmål 1a
30. Med spørgsmål 1a ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1182/71 skal fortolkes således, at en tidsfrist udtrykt i uger, såsom den frist, der er omhandlet i artikel 50a i forordning nr. 3886/92, udløber med udgangen af den sidste time på den dag, som i den sidste uge har den samme benævnelse som den dag, der følger efter slagtningen.
31. Det bestemmes i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1182/71, at såfremt en tidsfrist udtrykt i dage, uger, måneder eller år skal regnes fra det øjeblik, hvor en begivenhed indtræffer, eller en handling foretages, medregnes den dag, i løbet af hvilken begivenheden eller handlingen sker, ikke ved beregningen af fristen. Denne bestemmelse udtrykker den latinske maksime dies a quo non computatur in termino, som er en retsregel, der anerkendes i adskillige af medlemsstaternes retsordener.
32. Dies a quo, eller den dag, hvor begivenheden finder sted, er således den dag, som udgør fristens udgangspunkt, og hvorfra den i loven fastsatte tidsperiode, i hovedsagerne tre uger, beregnes.
33. Ifølge artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1182/71 udløber en tidsfrist udtrykt i uger med udgangen af den sidste time på den dag i den sidste uge, som har den samme benævnelse eller talangivelse som den dag, der indleder fristen. Denne bestemmelse, som gør det muligt at bestemme dies ad quem, eller den dag, hvor fristen udløber, skal fortolkes under henvisning til forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit, hvorefter den dag, der indleder fristen, er den dag, hvor begivenheden finder sted. Med andre ord, hvis en begivenhed, som udgør udgangspunktet for en frist på en uge, finder sted en mandag, udløber fristen den følgende mandag, der herefter er dies ad quem.
34. Denne fortolkning af forordning nr. 1182/71 svarer til reglen i artikel 4, stk. 1, i den europæiske konvention om beregning af tidsfrister underskrevet i Basel den 16. maj 1972 (herefter »Baselkonventionen«), der bestemmer at: »[w]here a time-limit is expressed in weeks the dies ad quem shall be the day of the last week whose name corresponds to that of the dies a quo«.
35. Den svarer endvidere til den regel, der finder anvendelse ved beregningen af procesfrister i retssager. Ifølge artikel 80, stk. 1, litra b), i Domstolens procesreglement udløber en frist, der er udtrykt i uger, ved udgangen af den dag, der i fristens sidste uge er samme ugedag eller dag i måneden som den dag, hvor den begivenhed er indtruffet, eller den handling er foretaget, fra hvilken fristen regnes (jf. i denne retning dom af 15.1.1987, sag 152/85, Misset mod Rådet, Sml. s, 223, præmis 7 og 8).
36. Da denne regel er tilstrækkelig til at bestemme, hvordan fristen beregnes, samt hvilken dag den i loven fastsatte tidsperiode udløber, har det ingen interesse at forsøge at bestemme, hvilken dag fristen begyndte at løbe, eller i hvor mange dage fristen løb. Hvad enten man antager, at fristen begyndte at løbe fra dies a quo på det tidspunkt, hvor begivenheden indtraf, fra dies a quo ved midnat (jf. i denne retning Baselkonventionens artikel 3, stk. 1) eller fra den første time på dagen efter dies a quo, hvilket kunne blive resultatet af en fortolkning af artikel 3, stk. 2, litra c), in initio, i forordning nr. 1182/71, er det afgørende, at denne dies a quo ikke skal tages i betragtning ved beregningen af den i loven fastsatte tidsperiode (non computatur in termino).
37. I en situation som den, der er omhandlet i hovedsagerne, ville en for streng fortolkning med udgangspunkt i ordlyden af artikel 3, stk. 2, litra c), in initio, hvorefter fristen først begynder at løbe dagen efter dies a quo, desuden kunne medføre, at en præmieansøgning, der indgives den dag, kalvene slagtes, dvs. på dies a quo, må afvises, fordi den ligger uden for fristen. Dette var ganske sikkert ikke fællesskabslovgivers intention, for ved vedtagelsen af reglerne om beregningen af frister havde denne alene til hensigt at bestemme, hvordan man skal beregne en tidsfrist, hvis manglende overholdelse der er knyttet bestemte retsvirkninger til i et regelsæt.
38. Henset til disse forskellige forhold skal spørgsmål 1a besvares som følger: Artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1182/71 skal fortolkes således, at en tidsfrist udtrykt i uger, såsom den frist, der er omhandlet i artikel 50a i forordning nr. 3886/92, udløber med udgangen af den sidste time på den dag, som i den sidste uge har den samme benævnelse som den dag, hvor slagtningen fandt sted.
Spørgsmål 1b
39. Med spørgsmål 1b ønsker den forelæggende ret oplyst, om det ved anvendelsen af artikel 50a i forordning nr. 3886/92 står en medlemsstat frit for at fastslå det tidspunkt, hvorpå en præmieansøgning er indgivet, på grundlag af nationale procedureregler, som i denne medlemsstats nationale retsorden gælder for lignende nationale ansøgningsfrister.
40. I denne forbindelse må det konstateres, at nævnte artikel 50a indeholder en præcis regel, der skal anvendes ensartet i Fællesskabet, således at ligheden mellem de erhvervsdrivende opretholdes.
41. Det stillede spørgsmål skal herefter besvares med, at når en medlemsstat anvender artikel 50a i forordning nr. 3886/92, kan den ikke fastslå det tidspunkt, hvorpå en præmieansøgning er indgivet, på grundlag af nationale procedureregler, som i denne medlemsstats nationale retsorden gælder for lignende nationale ansøgningsfrister.
Spørgsmål 1c
42. Med spørgsmål 1c ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 50a i forordning nr. 3886/92 skal fortolkes således, at en præmieansøgning også skal anses for »indgivet« rettidigt, når det kan påvises, at den er indleveret til postvæsenet inden udløbet af fristen på tre uger og indgået til myndighederne efter nævnte frists udløb, men på et sådant tidspunkt, at disse kunne underrette Kommissionen om de pågældende begivenheder samme dag, som hvis præmieansøgningen var indgået til myndighederne inden for denne frist.
43. Som generaladvokaten har understreget i punkt 33 i forslaget til afgørelse, er artikel 50a klar i den forstand, at en ansøgning først kan anses for »indgivet«, når den når frem til modtageren. Det er således ikke tilstrækkeligt, at en ansøgning er blevet indleveret til postvæsenet inden fristens udløb.
44. Den omstændighed, at den kompetente myndighed har kunnet give Kommissionen visse oplysninger, udgør ikke et relevant kriterium ved beregningen af en frist, der skal anvendes ensartet i hele Fællesskabet navnlig med henblik på sikre ligebehandling af de erhvervsdrivende.
45. Henset til disse forhold skal det stillede spørgsmål besvares som følger: Artikel 50a i forordning nr. 3886/92 skal fortolkes således, at en præmieansøgning kun kan anses for »indgivet« rettidigt, når den er indgået til den kompetente myndighed inden fristens udløb.
Spørgsmål 2
46. Med spørgsmål 2 ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 50a, stk. 1, i forordning nr. 3886/92 er gyldig, for så vidt som den fuldstændigt udelukker ansøgere fra præmieydelse ved enhver overskridelse af ansøgningsfristen uden hensyntagen til fristoverskridelsens art og omfang.
47. I denne forbindelse bemærkes, at når fællesskabslovgiver fastsætter en ufravigelig frist for indgivelsen af en ansøgning, er den præklusion, som en manglende overholdelse af fristen medfører, ikke en sanktion, men alene en konsekvens af, at de i loven fastsatte betingelser ikke er blevet overholdt (jf. i denne retning dom af 22.1.1986, sag 266/84, Denkavit, Sml. s. 149, præmis 21).
48. Når fællesskabslovgiver f.eks. fastsætter, at enhver forsinket indlevering af en ansøgning medfører, at de støttebeløb, som ansøgningen gælder, og som landbrugeren havde fået ret til, hvis ansøgningen var indleveret rettidigt, nedsættes med 1% pr. arbejdsdag – således som det er fastsat i artikel 8 i forordning nr. 3887/92, som er blevet påberåbt for den forelæggende ret – regulerer fællesskabslovgiver ikke, hvilke sanktioner der generelt finder anvendelse ved manglende overholdelse af en frist, men bestemmer, hvilke retlige konsekvenser en for sen indlevering af en ansøgning har i det foreliggende tilfælde, og disse kan variere afhængig af den dato, hvor ansøgningen blev indgivet.
49. Det følger heraf, at nedsættelse af det tildelte beløb, i tilfælde af at en præmieansøgning er blevet indgivet for sent, ikke er et generelt princip, der finder anvendelse, hver gang reglerne på landbrugsområdet fastsætter en frist for indgivelse af en ansøgning, men derimod et bevidst valg fra lovgivers side, fordi denne ikke har anset overholdelsen af en frist for væsentlig for forvaltningen af en bestemt præmieordning.
50. I det forelæggende tilfælde skal det undersøges, om fællesskabslovgiver har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at bestemme, at det præmiebeløb, der tildeles, skal nedsættes gradvist, afhængig af datoen for indgivelse af ansøgningen. Denne undersøgelse skal foretages ud fra proportionalitetsprincippet.
51. I denne forbindelse bemærkes, at proportionalitetsprincippet, der hører til fællesskabsrettens almindelige grundsætninger, indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre, end hvad der er nødvendigt og passende for gennemførelsen af de lovligt tilsigtede formål med de pågældende bestemmelser, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål (jf. bl.a. dom af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni m.fl., Sml. I, s. 4863, præmis 41, af 5.5.1998, sag C-157/96, National Farmers’ Union m.fl., Sml. I, s. 2211, præmis 60, og af 29.10.1998, sag C-375/96, Zaninotto, Sml. I, s. 6629, præmis 63).
52. For så vidt angår den retslige prøvelse af de anførte betingelser bemærkes, at fællesskabslovgiver på landbrugspolitikkens område har en skønsfrihed, der modsvarer det politiske ansvar, som denne er tillagt ved artikel 34 EF til 37 EF. Heraf følger, at kun såfremt en foranstaltning på dette område er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution forfølger, vil en sådan foranstaltning kunne kendes ulovlig (jf. dommen i sagen Crispoltoni m.fl., præmis 42, og dommen i sagen National Farmers’ Union m.fl., præmis 61).
53. Som Kongeriget Nederlandene og Kommissionen har understreget i deres indlæg for Domstolen, er den præmie, der er omhandlet i hovedsagen, en konjunkturbest emt foranstaltning, bestemt til dels at nedbringe overskudsudbuddet af oksekød på markedet som følge af BSE-krisen, dels at understøtte priserne for producenterne.
54. At det er afgørende at overholde fristerne for indlevering af præmieansøgninger, fremgår klart af niende, tiende og ellevte betragtning til forordning nr. 2311/96, som har følgende ordlyd:
»for at kunne følge ordningen effektivt skal ansøgninger indgives senest tre uger efter slagtning; ansøgninger skal ledsages af alle oplysninger, der er nødvendige for en korrekt kontrol;
der bør fastsættes effektive kontrolforanstaltninger; de skal omfatte administrativ og fysisk kontrol i slagterier og opfedningsgårde;
medlemsstaterne skal med regelmæssige mellemrum fremsende oplysninger om modtagne og godkendte præmieansøgninger og antal slagtede kalve.«
55. Under hensyn til målene om at følge ordningen og at kontrollere, at betingelserne for tildeling af præmien overholdes, fremgår det ikke, at fællesskabslovgiver åbenbart har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved ikke at bestemme, at det præmiebeløb, der tildeles, skal nedsættes gradvist, afhængig af datoen for indgivelse af ansøgningen.
56. Herefter skal spørgsmål 2 besvares med, at gennemgangen af dette spørgsmål intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 50a, stk. 1, i forordning nr. 3886/92, for så vidt som den fuldstændigt udelukker en ansøger fra en præmieydelse ved enhver overskridelse af ansøgningsfristen uden hensyntagen til fristoverskridelsens art og omfang.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
57. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1 a) Artikel 3, stk. 2, litra c), i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter skal fortolkes således, at en tidsfrist udtrykt i uger, såsom den frist, der er omhandlet i artikel 50a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3886/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for de præmieordninger, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød, og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1244/82 og (EØF) nr. 714/89, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2311/96 af 2. december 1996, udløber med udgangen af den sidste time på den dag, som i den sidste uge har den samme benævnelse som den dag, hvor slagtningen fandt sted.
b) Når en medlemsstat anvender artikel 50a i forordning nr. 3886/92, kan den ikke fastslå det tidspunkt, hvorpå en præmieansøgning er indgivet, på grundlag af nationale procedureregler, som i denne medlemsstats nationale retsorden gælder for lignende nationale ansøgningsfrister.
c) Artikel 50a i forordning nr. 3886/92 skal fortolkes således, at en præmieansøgning kun kan anses for »indgivet« rettidigt, når den er indgået til den kompetente myndighed inden fristens udløb.
2) Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 50a, stk. 1, i forordning nr. 3886/92, for så vidt som den fuldstændigt udelukker en ansøger fra en præmieydelse ved enhver overskridelse af ansøgningsfristen uden hensyntagen til fristoverskridelsens art og omfang.