(Sag T-142/22)
(offentliggørelse i uddrag)
Landesbank Baden-Württemberg
mod
Den Fælles Afviklingsinstans
Rettens dom (Ottende Udvidede Afdeling) af 17. juli 2024
»Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – Afviklingsinstansens afgørelse om beregning af ex ante-bidrag for 2017 – begrundelsespligt – effektiv domstolsbeskyttelse – ligebehandling – proportionalitetsprincippet – Afviklingsinstansens skønsmargen – ulovlighedsindsigelse – Kommissionens skønsmargen – tidsmæssig begrænsning af dommens retsvirkninger«
1.      EU-institutioner – udøvelse af beføjelser – Kommissionens beføjelse til at vedtage delegerede retsakter – omfang – komplekse vurderinger og evalueringer – bred skønsmargen – fastlæggelse af metoden til beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – fastsættelse af kriterier for tilpasning af nævnte bidrag – domstolsprøvelse – grænser
(Art. 290 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014, 41. betragtning; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59, 105.-107. betragtning og art. 103, stk. 7)
(jf. præmis 34, 36 og 41)
2.      EU-ret – principper – retssikkerhed – EU-bestemmelser – krav om klarhed og forudsigelighed – bestemmelser vedrørende ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger – Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) tillagt en skønsmargen for så vidt angår metoden til beregning af ex ante-bidrag – betingelser – tilstrækkelig tydelig definition af omfanget af og fremgangsmåden for udøvelsen af en sådan beføjelse
(Art. 296, stk. 2, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014; Kommissionens forordning 2015/63, art. 4-7 og 9 samt bilag I; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59)
(jf. præmis 78-81 og 84)
3.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – omfang – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) om fastsættelsen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – ikke nødvendigt i begrundelsen for denne afgørelse at lade samtlige de forhold, der gør det muligt at kontrollere rigtigheden af bidragsberegningen, fremgå – afvejning af begrundelsespligten og det almindelige princip om beskyttelse af de berørte institutters forretningshemmeligheder – lovligheden af bestemmelserne om metoden til beregning af ex ante-bidrag til Afviklingsfonden – princippet om iagttagelse af forretningshemmeligheden – Afviklingsinstansens forpligtelse til i en aggregeret og anonymiseret form at offentliggøre og videregive oplysninger om institutterne med henblik på beregningen af ex ante-bidrag
(Art. 296, stk. 2, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014; Kommissionens forordning 2015/63, art. 4-7 og 9 samt bilag I; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59)
(jf. præmis 210-221, 278 og 280)
4.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – omfang – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) om fastsættelsen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – ikke nødvendigt i begrundelsen for denne afgørelse at lade samtlige de forhold, der gør det muligt at kontrollere rigtigheden af bidragsberegningen, fremgå – afvejning af begrundelsespligten og det almindelige princip om beskyttelse af de berørte institutters forretningshemmeligheder – data, der er mere end fem år gamle, og som indeholder væsentlige oplysninger om andre kreditinstitutters markedsposition – opretholdelse af forretningshemmeligheden vedrørende disse oplysninger – betingelser – aktuelle oplysninger om de pågældende institutters forretningsmæssige stilling
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59)
(jf. præmis 242-250)
5.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – omfang – ophavsmandens anførelse af forklaringer vedrørende retsaktens begrundelse under sagen for Unionens retsinstanser – betingelser – ingen modsigelser og pligt til sammenhæng mellem redegørelsen og den nævnte begrundelse
(Art. 296, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 281)
6.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – omfang – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) om fastsættelsen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – Afviklingsinstansens forpligtelse til at oplyse de berørte institutter om metoden til beregning af bidragene og om metoden til fastsættelse af det årlige målniveau
(Art. 296, stk. 2, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014; Kommissionens forordning 2015/63, art. 4-7 og 9 samt bilag I; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59)
(jf. præmis 283 og 284)
7.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – omfang – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) om fastsættelsen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – begrundelse, der udelukkende er baseret på andre retsakter, såsom mellemkommende afgørelser, der præciserer og supplerer visse aspekter af fastsættelsen af de nævnte bidrag – manglende offentliggørelse af eller meddelelse til institutterne om disse andre retsakter – ulovlighed
(Art. 296, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 388 og 389)
8.      EU-ret – principper – ret til forsvar – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – omfang – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) om fastsættelsen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (Afviklingsfonden) – kontradiktionsprincippet – undtagelser – det almindelige princip om beskyttelse af forretningshemmeligheder – afvejning – lovlighed
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014; Kommissionens forordning 2015/63, art. 4-7 og 9 samt bilag I; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59)
(jf. præmis 401-406 og 410-414)
Sammendrag
Retten, der skulle træffe afgørelse i et annullationssøgsmål, der blev taget til følge, annullerede Den Fælles Afviklingsinstans’ (herefter »Afviklingsinstansen«) afgørelse om fastsættelse af ex ante-bidrag for 2017 til Den Fælles Afviklingsfond (herefter »Afviklingsfonden«) vedrørende Landesbank Baden-Württemberg, som følge af Afviklingsinstansens tilsidesættelse af sin begrundelsespligt vedrørende fastsættelsen af det årlige målniveau.
I sin dom præciserede Retten Afviklingsinstansens begrundelsespligt i forhold til dennes forpligtelse til at overholde de berørte institutters forretningshemmeligheder for så vidt angår data, der er mere end fem år gamle på tidspunktet for vedtagelsen af afgørelsen om fastsættelse af ex ante-bidragene.
Sagsøgeren er et offentligretligt kreditinstitut med hjemsted i Tyskland. Sagsøgeren er tilsluttet institutsikringsordningen (herefter »IPS«) i Sparkassen-Finanzgruppe (finansgruppen for sparekasser, Tyskland).
Den 15. december 2021 traf Afviklingsinstansen en afgørelse (1), hvori den fastsatte (2) ex ante-bidragene for 2017 til Afviklingsfonden for sagsøgeren (herefter »den anfægtede afgørelse«). Med denne afgørelse afhjalp Afviklingsinstansen de formelle mangler, der blev identificeret i dom af 15. juli 2021, Kommissionen mod Landesbank Baden-Württemberg og Afviklingsinstansen (3), og som førte til annullation af afgørelsen (4) om beregning af ex ante-bidrag for 2017 til Afviklingsfonden, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren.
Rettens bemærkninger
For det første bemærkede Retten, at selve princippet om metoden til beregning af ex ante-bidrag (5) indebærer, at Afviklingsinstansen anvender data, der er omfattet af forretningshemmeligheden, og som ikke kan medtages i begrundelsen for afgørelsen om fastsættelse af ex ante-bidrag.
Retten fastslog i denne forbindelse, at den anfægtede afgørelse angav grundene til, at de data om institutter, der blev taget i betragtning ved beregningen af ex ante-bidraget for 2017, var omfattet af forretningshemmeligheden. Afviklingsinstansen bemærkede navnlig i den anfægtede afgørelse, at institutternes forretningshemmeligheder blev anset for fortrolige oplysninger. I forbindelse med beregningen af ex ante-bidrag er de oplysninger, som institutterne har indberettet via deres dataindberetningsformular, og som Afviklingsinstansen har baseret beregningen af institutternes ex ante-bidrag på, anset for at være forretningshemmeligheder.
I denne afgørelse anførte Afviklingsinstansen desuden, at det var forbudt for Afviklingsinstansen at videregive de data for hvert institut, der udgjorde grundlaget for beregningerne i den nævnte afgørelse, selv om den var bemyndiget til at videregive aggregerede og fælles data, for så vidt som disse data var kumulative. Når dette er sagt, havde institutterne ifølge den nævnte afgørelse fuld gennemsigtighed med hensyn til beregningen af deres årlige basisbidrag og deres risikojusteringsmultiplikator for trinene i beregningen af dette bidrag, og de kunne opnå de fælles data, som Afviklingsinstansen anvendte for alle institutter, der var tilpasset i forhold til deres risikoprofil for de trin i beregningen, der vedrørte »diskretisering af indikatorerne«, »inddragelse af det tildelte fortegn« og »beregning af de årlige bidrag«.
For det andet forkastede Retten argumentet om, at disse forklaringer var utilstrækkelige, for så vidt som de andre institutters data på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse var seks år gamle og derfor ikke længere var omfattet af forretningshemmeligheden, selv om Afviklingsinstansen på trods heraf ikke havde angivet grundene til, at disse data ikke var blevet udbredt.
Retten bemærkede således, at når de data, som på et bestemt tidspunkt har kunnet udgøre forretningshemmeligheder, er mindst fem år gamle, anses de med tiden principielt for værende historiske og derfor for at have mistet deres hemmelige karakter, medmindre den part, der har påberåbt sig denne karakter, undtagelsesvis påviser, at disse oplysninger stadig udgør væsentlige faktorer i dennes eller i den berørte tredjeparts forretningsmæssige stilling, på trods af oplysningernes alder.
Selv om de nævnte individuelle oplysninger om de institutter, som den anfægtede afgørelse var baseret på, var mere end fem år gamle, fremhævede Retten imidlertid, at en virksomheds relative stilling i forhold til konkurrenternes i den økonomiske virkelighed inden for banksektoren kan forblive identisk eller lignende i en længere periode, der rækker ud over fem år. Visse elementer, såsom et sådant instituts forretningsmodel eller aktiviteter, forbliver nemlig stabile på kort og mellemlang sigt, således at et institut, der tidligere har haft en høj risikoprofil, henset til data, der er mere end fem år gamle, fortsat kan have en sådan profil ved afslutningen af den indledende periode. På trods af deres alder udgjorde disse oplysninger således stadig væsentlige elementer i kreditinstitutternes forretningsmæssige stilling. Hvis sådanne væsentlige oplysninger blev udbredt i begrundelsen for den anfægtede afgørelse, ville de økonomiske aktører, der er aktive i banksektoren, under disse omstændigheder kunne basere sig på disse med henblik på at udlede en virksomheds aktuelle forretningsmæssige stilling.
Retten forkastede endvidere sagsøgerens argument om, at Afviklingsinstansen for at opfylde sin begrundelsespligt i anonymiseret form burde have fremsendt en liste over alle de data om institutter, der befinder sig i det samme interval som sagsøgeren. Dels ville et sådant krav nemlig gå ud over de krav, der er fastsat i retspraksis vedrørende begrundelsen for Afviklingsinstansens afgørelser om fastsættelse af ex ante-bidrag, dels ville selv en liste med anonymiserede data for et bestemt interval risikere at gøre det muligt for økonomiske aktører, der er aktive på bankområdet, og som er velunderrettede erhvervsdrivende, at få kendskab til visse institutters forretningshemmeligheder. En sådan risiko foreligger navnlig for store institutter og institutter, der er etableret i medlemsstater, hvor der kun findes et begrænset antal institutter, der skal betale ex ante-bidrag. Det er nemlig ikke udelukket, at en velinformeret erhvervsdrivende i disse tilfælde ville være i stand til at udlede identiteten af sådanne institutter, selv om de var blevet anonymiseret.
Retten var derfor af den opfattelse, at Afviklingsinstansen ikke var forpligtet til i begrundelsen for den anfægtede afgørelse at videregive de individuelle data om de andre institutter, der gør det muligt at kontrollere beregningen af dens ex ante-bidrag, eftersom disse data, selv om de er seks år gamle, stadig udgør væsentlige elementer i disse institutters forretningsmæssige stilling.
1      Afviklingsinstansens afgørelse SRB/ES/SRF/2021/82 af 15.12.2021 om beregning af ex ante-bidrag for 2017 for Landesbank Baden-Württemberg til Afviklingsfonden.
2      I overensstemmelse med artikel 70, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).
3      Dom af 15.7.2021, Kommissionen mod Landesbank Baden-Württemberg og Afviklingsinstansen (C-584/20 P og C-621/20 P, EU:C:2021:601).
4      Afviklingsinstansens afgørelse SRB/ES/2017/05 af 11.4.2017 om beregning af ex ante-bidrag for 2017 til Afviklingsfonden.
5      Som det fremgår af forordning nr. 806/2014 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT 2014, L 173, s. 190).