62021CJ0606
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
29. februar 2024 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83/EF – artikel 85c – anvendelsesområde – fjernsalg af lægemidler til offentligheden – ikke-receptpligtige humanmedicinske lægemidler – personer, der har tilladelse eller ret til fjernsalg af lægemidler til offentligheden – medlemsstaternes beføjelse til at indføre betingelser, som er begrundet i hensynet til beskyttelse af folkesundheden, for detailsalg på deres område af lægemidler, der sælges online – tjenester i informationssamfundet – direktiv 98/34/EF – direktiv (EU) 2015/1535 – tjeneste, der består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på onlinesalg af lægemidler«
I sag C-606/21,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris, Frankrig) ved afgørelse af 17. september 2021, indgået til Domstolen den 30. september 2021, i sagen
Doctipharma SAS
mod
Union des Groupements de pharmaciens d’officine (UDGPO),
Pictime Coreyre,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, A. Prechal, samt dommerne F. Biltgen, N. Wahl (refererende dommer), J. Passer og M.L. Arastey Sahún,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: fuldmægtig K. Hötzel,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 19. april 2023,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Doctipharma SAS ved avocats V. Eppendahl, L. Lesur, M. Rivasi og A. Robert samt advocaat M. Meulenbelt,
–
Union des Groupements de pharmaciens d’officine (UDGPO) ved avocats S. Beaugendre og M. Boccon-Gibod,
–
den franske regering ved G. Bain, V. Depenne, A.-L. Desjonquères, M. Guiresse og N. Vincent, som befuldmægtigede,
–
den tjekkiske regering ved T. Machovičová, M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede,
–
den italienske regering ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato M. Russo,
–
Europa-Kommissionen ved A. Sipos og F. Thiran, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 13. juli 2023,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel forelæggelse vedrører fortolkningen af dels Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EFT 1998, L 204, s. 37), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998 (EFT 1998, L 217, s. 18) (herefter »direktiv 98/34«), dels artikel 85c i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT 2001, L 311, s. 67), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/62/EU af 8. juni 2011 om ændring af direktiv [2001/83] for så vidt angår forhindring af, at forfalskede lægemidler kommer ind i den lovlige forsyningskæde (EUT 2011, L 174, s. 74) (herefter »direktiv 2001/83«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Doctipharma SAS og Union des Groupements de pharmaciens d’officine (UDGPO) vedrørende lovligheden af aktiviteten med onlinesalg af ikke-receptpligtige lægemidler gennem en platform, der er udviklet og drives af Doctipharma.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 98/34
3
Artikel 1 i direktiv 98/34 bestemmer:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
2)
»tjeneste«: enhver tjeneste i informationssamfundet, dvs. enhver tjeneste, der normalt ydes mod betaling, og som teleformidles ad elektronisk vej på individuel anmodning fra en tjenestemodtager.
Med henblik på denne definition forstås ved:
–
»teleformidling«: at en tjeneste ydes, uden at parterne er til stede samtidig
–
»ad elektronisk vej«: at en tjeneste fra afsendelsesstedet sendes og på bestemmelsesstedet modtages ved hjælp af elektronisk databehandlingsudstyr (herunder digital komprimering) og datalagringsudstyr, og som udelukkende sendes, rutes og modtages via tråd, radio, optiske midler eller andre elektromagnetiske midler
–
»på individuel anmodning fra en tjenestemodtager«: at en tjeneste ydes ved transmission af data på individuel anmodning.
[...]«
Direktiv 2001/83
4
Artikel 85c i direktiv 2001/83 fastsætter:
»1.   Med forbehold af forbud mod fjernsalg af receptpligtige lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet i national lovgivning sikrer medlemsstaterne, at fjernsalg af lægemidler til offentligheden tilbydes gennem tjenester i informationssamfundet som defineret i [direktiv 98/34], på følgende betingelser:
a)
[D]en fysiske eller juridiske person, som tilbyder lægemidlerne, har tilladelse eller ret til at levere lægemidler til offentligheden, også ved fjernsalg, i overensstemmelse med national lovgivning i den medlemsstat, hvor personen er etableret.
b)
[D]en person, der er omhandlet i litra a), har som minimum meddelt den medlemsstat, hvor personen er etableret, følgende oplysninger:
i)
navn eller firmanavn og fast adresse på det forretningssted, hvorfra disse lægemidler leveres
ii)
datoen for påbegyndelse af den virksomhed, der består i at tilbyde fjernsalg af lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet
iii)
adressen på det websted, der benyttes til dette formål, og alle relevante oplysninger, der er nødvendige til identifikation af dette websted
iv)
hvis det er relevant, klassificeringen i henhold til afsnit VI af de lægemidler, der tilbydes offentligheden ved fjernsalg gennem tjenester i informationssamfundet.
Oplysningerne opdateres om nødvendigt[.]
c)
[L]ægemidlerne overholder den nationale lovgivning i bestemmelsesmedlemsstaten i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1.
d)
[U]den at det berører informationskravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»[d]irektivet om elektronisk handel«) [(EFT 2000, L 178, s. 1)], indeholder det websted, der udbyder lægemidlerne, som minimum følgende:
i)
kontaktoplysninger på den kompetente myndighed eller den myndighed, der er udpeget i henhold til litra b)
ii)
et hyperlink til det i stk. 4 omhandlede websted i etableringsmedlemsstaten
iii)
det i stk. 3 omhandlede fælles logo, tydeligt anbragt på hver side i det websted, der vedrører fjernsalg af lægemidler til offentligheden[; d]et fælles logo skal indeholde et hyperlink til opførelsen af personen på den i stk. 4, litra c), omhandlede liste.
2.   Medlemsstaterne kan med begrundelse i hensynet til beskyttelse af folkesundheden indføre betingelser for detailsalg på deres område ved fjernsalg af lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet.
[...]
6.   Med forbehold af direktiv [2000/31] og kravene i dette afsnit træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at andre personer end de i stk. 1 omhandlede, som tilbyder offentligheden lægemidler ved fjernsalg gennem tjenester i informationssamfundet, og som driver virksomhed på deres område, bliver underlagt effektive, forholdsmæssige og afskrækkende sanktioner.«
Direktiv 2011/62
5
21.-24. betragtning til direktiv 2011/62 har følgende ordlyd:
»(21)
Ulovligt salg af lægemidler til offentligheden via internettet udgør en alvorlig trussel mod folkesundheden, da forfalskede lægemidler kan nå offentligheden på denne måde. Det er nødvendigt at imødegå denne trussel. Der bør i denne forbindelse tages hensyn til, at specifikke betingelser for detailsalg af lægemidler til offentligheden ikke er harmoniseret på EU-plan, og at medlemsstaterne derfor kan foreskrive betingelser for levering af lægemidler til offentligheden inden for rammerne af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).
(22)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) har som led i sin undersøgelse af foreneligheden med EU-retten af betingelserne for detailsalg af lægemidler anerkendt den meget specielle karakter af lægemidler, hvis terapeutiske virkninger i væsentligt omfang adskiller dem fra andre varer. Domstolen har endvidere gjort gældende, at menneskers liv og sundhed står øverst blandt de goder og interesser, som er beskyttet ved TEUF, og at det tilkommer medlemsstaterne at træffe bestemmelse om det niveau for beskyttelsen af den offentlige sundhed, som de ønsker at sikre, og hvorledes dette niveau skal nås. Da dette niveau kan veksle fra den ene medlemsstat til den anden, må der anerkendes en skønsbeføjelse for medlemsstaterne [(dom af 19.5.2019, Apothekerkammer des Saarlandes m.fl., C-171/07 og C-172/07, EU:C:2009:316, præmis 19 og 31)] med hensyn til betingelserne for levering af lægemidler til offentligheden på deres område.
(23)
Navnlig i lyset af risiciene for den offentlige sundhed og henset til medlemsstaternes beføjelse til at træffe bestemmelse om niveauet for beskyttelsen af den offentlige sundhed kan medlemsstaterne ifølge Domstolens retspraksis i princippet forbeholde farmaceuter detailsalget af lægemidler [(dom af 19.5.2019, Apothekerkammer des Saarlandes m.fl., C-171/07 og C-172/07, EU:C:2009:316, præmis 34 og 35)].
(24)
Af denne grund og i lyset af Domstolens retspraksis bør medlemsstaterne kunne foreskrive betingelser begrundet i beskyttelsen af folkesundheden for detailsalg af lægemidler, der udbydes ved fjernsalg gennem tjenester i informationssamfundet. Sådanne betingelser bør ikke begrænse det indre markeds funktion i urimelig grad.«
Direktiv (EU) 2015/1535
6
Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EUT 2015, L 241, s. 1) bestemmer:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
b)
»tjeneste«: enhver tjeneste i informationssamfundet, dvs. enhver tjeneste, der normalt ydes mod betaling, og som teleformidles ad elektronisk vej på individuel anmodning fra en tjenestemodtager.
Med henblik på denne definition forstås ved:
i)
»teleformidling«: at en tjeneste ydes, uden at parterne er til stede samtidig
ii)
»ad elektronisk vej«: at en tjeneste fra afsendelsesstedet sendes og på bestemmelsesstedet modtages ved hjælp af elektronisk databehandlingsudstyr (herunder digital komprimering) og datalagringsudstyr, og som udelukkende sendes, rutes og modtages via tråd, radio, optiske midler eller andre elektromagnetiske midler
iii)
»på individuel anmodning fra en tjenestemodtager«: at en tjeneste ydes ved transmission af data på individuel anmodning.
En vejledende liste over tjenester, der ikke er omfattet af denne definition, findes i bilag I.
[...]«
7
Direktivets artikel 10 fastsætter:
»Direktiv 98/34/EF, som ændret ved de retsakter, der er nævnt i nærværende direktivs bilag III, del A, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de frister for gennemførelse i national ret af direktiverne, der er angivet i det ophævede direktivs bilag III, del B, og nærværende direktivs bilag III, del B.
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag IV.«
8
I henhold til artikel 11 i direktiv 2015/1535 trådte dette direktiv i kraft den 7. oktober 2015, dvs. på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Fransk ret
9
Artikel L. 5125-25, andet afsnit, i code de la santé publique (lov om folkesundhed) i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen (herefter »lov om folkesundhed«), er sålydende:
»Farmaceuter må ikke ved regelmæssig mellemkomst af mellemmænd modtage bestillinger af lægemidler og andre varer eller genstande, der er nævnt i artikel L. 4211-1, eller beskæftige sig med handel med eller dør til dør-omdeling af ovennævnte lægemidler, varer eller genstande, som er bestilt hos dem på denne måde.«
10
Lovens artikel L. 5125-26 er affattet således:
»Salg til offentligheden af alle de i artikel L. 4211-1 nævnte lægemidler, varer og genstande via mæglervirksomheder, indkøbssammenslutninger eller virksomheder, der ejes eller administreres af personer, som ikke har et af de eksamensbeviser, certifikater eller øvrige attesteringer, der er omhandlet i artikel 4221-1, er forbudt.«
11
Den nævnte lovs artikel L. 5125-33 bestemmer:
»Ved elektronisk handel med lægemidler forstås den økonomiske virksomhed, hvorved farmaceuten på afstand og ad elektronisk vej tilbyder eller forestår detailsalg og udlevering af humanmedicinske lægemidler til offentligheden og med henblik herpå stiller sundhedsoplysninger til rådighed online.
E-handelsvirksomheden udføres fra et apoteks websted.
Oprettelsen og driften af et sådant websted er udelukkende forbeholdt følgende farmaceuter:
1°
farmaceuter, der er indehaver af et apotek
2°
farmaceuter, der driver et andelsapotek eller et apotek til hjælp af minearbejdere, udelukkende for deres medlemmer.
En farmaceut, der er indehaver af et apotek, eller som driver et andelsapotek eller et apotek til hjælp af minearbejdere, er ansvarlig for det webstedsindhold, som vedkommende lægger ud, og for de betingelser, hvorunder virksomheden med elektronisk handel med lægemidler udøves.
Assisterende farmaceuter, der har fået fuldmagt fra en af de i sjette afsnit nævnte farmaceuter, kan deltage i driften af apotekets websted.
Farmaceuter, der erstatter indehavere af apoteker eller personer, som driver apoteker, efter indehaverens død, kan drive det apotekswebsted, der blev oprettet tidligere af indehaveren af apoteket.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
12
Doctipharma har udviklet webstedet www.doctipharma.fr, der hostes af Pictime Coreyre, og hvor internetbrugerne kan købe ikke-receptpligtige farmaceutiske produkter og lægemidler på apotekernes websteder.
13
Idet UDGPO, der er en forening af apoteksammenslutninger, var af den opfattelse, at den tjeneste, som Doctipharma ydede via sit websted, indebar, at dette selskab deltog i elektronisk handel med lægemidler, skønt selskabet ikke havde egenskab af farmaceut, anlagde foreningen sag mod Doctipharma og Pictime Coreyre ved tribunal de commerce de Nanterre (handelsretten i Nanterre, Frankrig) med påstand om, at det blev fastslået, at dette websted var ulovligt, og om, at dette websteds aktiviteter skulle ophøre under fastsættelse af en tvangsbøde.
14
Ved dom af 31. maj 2016 gav tribunal de commerce de Nanterre (handelsretten i Nanterre) UDPGO medhold i foreningens påstande. Den nævnte ret fastslog, at webstedet www.doctipharma.fr var ulovligt i forbindelse med salg af lægemidler, og pålagde i det væsentlige Doctipharma at indstille den elektroniske handel med lægemidler på dette websted.
15
Doctipharma iværksatte appel ved cour d’appel de Versailles (appeldomstolen i Versailles, Frankrig), som ved dom af 12. december 2017 omstødte den i første instans afsagte dom med den begrundelse bl.a., at webstedet www.doctipharma.fr var en teknisk platform, hvorfra der ikke blev solgt lægemidler direkte.
16
Ved dom af 19. juni 2019 annullerede Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) den af cour d’appel de Versailles (appeldomstolen i Versailles) afsagte dom for tilsidesættelse af artikel L. 5125-25, andet afsnit, og artikel L. 5125-26 i lov om folkesundhed, og henviste sagen til cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris, Frankrig), som er den forelæggende ret. Cour de cassation (kassationsdomstol) udledte af Doctipharmas virksomhed, der bl.a. består i at sætte apotekere og potentielle patienter i forbindelse med hinanden med henblik på salg af lægemidler, at dette selskab havde en rolle som mellemmand og således deltog i den elektroniske handel med lægemidler uden at have egenskaben af farmaceut, hvilket er i strid med de nævnte bestemmelser.
17
Doctipharma har for den forelæggende ret gjort gældende, at selskabets virksomhed er begrænset til teknisk vedligeholdelse af en gensidighedsløsning, der er rettet mod apotekere med henblik på at gøre det muligt for dem at redigere og drive deres websted. I denne forbindelse har selskabet for det første navnlig påberåbt sig artikel 85c i direktiv 2001/83. For det andet har selskabet gjort gældende, at løsningen i dom af 20. december 2017, Asociación Profesional Elite Taxi (C-434/15, EU:C:2017:981), som vedrørte Ubers ikke-erhvervsdrivende chaufførers virksomhed, ikke kan overføres til tvisten i hovedsagen.
18
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at apotekere til forskel fra Ubers ikke-erhvervsdrivende chauffører er erhvervsdrivende inden for salg af lægemidler, som fjernsalg ad elektronisk vej kun er en forlængelse af, og at det ikke fremgår, at Doctipharma deltager i fastsættelsen af prisen på de lægemidler, der sælges på denne måde, således at den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt Domstolens fortolkning i dom af 20. december 2017, Asociación Profesional Elite Taxi (C-434/15, EU:C:2017:981), kan overføres til den foreliggende sag.
19
Endelig har den forelæggende ret anført, at karakteristikaene ved den tjeneste, som Doctipharma tilbyder, og fortolkningen af artikel 85c i direktiv 2001/83 har været genstand for modsatrettede tilgange fra de franske retsinstanser, der har skullet påkende tvisten i hovedsagen.
20
På denne baggrund har cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal Doctipharmas virksomhed, [...] der udøves [på og fra] selskabets websted www.doctipharma.fr, betegnes som en »informationssamfundstjeneste« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i [direktiv 98/34]?
2)
Er Doctipharmas virksomhed, [...] der udøves på og fra selskabets websted www.doctipharma.fr, i bekræftende fald omfattet af anvendelsesområdet for artikel 85c i direktiv [2001/83]?
3)
Skal artikel 85c i direktiv [2001/83] fortolkes således, at det forbud mod Doctipharmas virksomhed, [...] der udøves på og fra selskabets websted www.doctipharma.fr, som fortolkningen af artikel L. 5125-25 og L. 5125-26 i lov om folkesundhed har givet anledning til, udgør en restriktion med begrundelse i hensynet til beskyttelse af folkesundheden?
4)
I benægtende fald skal artikel 85c i direktiv [2001/83] da fortolkes således, at den tillader Doctipharmas virksomhed, [...] der udøves på og fra selskabets websted www.doctipharma.fr?
5)
Er [det forbud] mod Doctipharmas virksomhed, der følger af [den af Cour de cassation (kassationsdomstol) anlagte] fortolkning af [artikel] L.5125-25 og L.5125-26 i lov om folkesundhed, [i bekræftende fald] begrundet i hensynet til beskyttelse af folkesundheden som omhandlet i artikel 85c i direktiv [2001/83]?
6)
I benægtende fald skal artikel 85c i direktiv [2001/83] da fortolkes således, at den tillader den virksomhed i form af »informationssamfundstjeneste«, som Doctipharma tilbyder?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
21
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om den virksomhed, som Doctipharma udøver på og fra sit websted www.doctipharma.fr, skal anses for en »tjeneste i informationssamfundet« som omhandlet i direktiv 98/34.
22
Det skal for det første bemærkes, at direktiv 98/34, således som det fremgår af artikel 10 og 11 i direktiv 2015/1535, blev ophævet med virkning fra den 7. oktober 2015. Doctipharma har i sit indlæg anført, at de i hovedsagen omhandlede tjenester blev leveret indtil 2016, og det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at selskabet ved dom af 31. maj 2016 blev dømt til at ophøre med elektronisk handel med lægemidler på sit websted. Bestemmelserne i direktiv 2015/1535 kan således også finde anvendelse ratione temporis på de faktiske omstændigheder i hovedsagen.
23
Det skal imidlertid bemærkes, at artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535, der definerer begrebet »tjeneste i informationssamfundet«, har samme ordlyd.
24
For det andet fremgår det af de for Domstolen fremlagte sagsakter, at den tjeneste, som Doctipharma tilbyder, leveres på et websted og består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste.
25
Følgelig skal det lægges til grund, at den forelæggende ret med det første spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535 skal fortolkes således, at en tjeneste, der leveres på et websted, og som består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste, er omfattet af begrebet »tjeneste i informationssamfundet« i disse bestemmelsers forstand.
26
I denne henseende bliver begrebet »tjeneste i informationssamfundet« i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og i artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535 defineret som »enhver tjeneste, der normalt ydes mod betaling, og som teleformidles ad elektronisk vej på individuel anmodning fra en tjenestemodtager«.
27
I det foreliggende tilfælde skal det for så vidt angår den første betingelse, der er fastsat i disse bestemmelser, bemærkes, at vederlaget for en tjenesteydelse, som en tjenesteyder leverer i forbindelse med en økonomisk virksomhed, efter fast retspraksis ikke nødvendigvis skal erlægges af de personer, som modtager tjenesteydelsen (jf. i denne retning dom af 15.9.2016, Mc Fadden, C-484/14, EU:C:2016:689, præmis 41, og af 4.5.2017, Vanderborght, C-339/15, EU:C:2017:335, præmis 36).
28
Med henblik på at kvalificere en tjeneste som den i hovedsagen omhandlede som omfattet af begrebet »tjeneste i informationssamfundet« – i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535 – er det således uden betydning, at denne tjeneste leveres gratis til den person, der køber det ikke-receptpligtige lægemiddel, for så vidt som den fører til, at der mellem leverandøren af denne tjeneste og hver enkelt farmaceut, som benytter den nævnte tjeneste, bliver indgået en aftale om levering af tjenester ledsaget af en betaling.
29
På samme måde er det i denne henseende uden betydning, at Doctipharma – således som selskabet har anført – i henhold til de almindelige salgsbetingelser modtog et vederlag fra de farmaceuter, der havde tilmeldt sig dets platform, på grundlag af et fast beløb, eller at den af Doctipharma leverede ydelse – således som den franske regering har anført – var genstand for et månedligt abonnement, der blev betalt til Doctipharma af de farmaceuter, som var kunder, og en afståelse af en procentdel af salgsbeløbet opkrævet af platformen.
30
Det følger heraf, at med forbehold af den efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage, skal den i hovedsagen omhandlede tjeneste under alle omstændigheder anses for at være blevet leveret mod betaling.
31
Hvad angår den anden og den tredje betingelse, der er fastsat i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og i artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535, kan den af Doctipharma leverede tjeneste, henset til dens karakteristika, anses for at teleformidles ad elektronisk vej i de nævnte bestemmelsers forstand, eftersom forbindelsen mellem kunden og farmaceuten sker gennem et websted uden samtidig tilstedeværelse af dels tjenesteyderen, dels kunden eller farmaceuten, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
32
Hvad angår den fjerde betingelse, der er fastsat i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og i artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535, fremgår det af de for Domstolen fremlagte sagsakter, og navnlig af beskrivelsen af den af Doctipharma leverede tjeneste, at denne tjeneste leveres dels på individuel anmodning fra farmaceuterne, idet disse skal være tilmeldt Doctipharmas websted for at kunne modtage tjenesten, dels på individuel anmodning fra kunderne, eftersom disse skal oprette en kundekonto for at få adgang til webstederne tilhørende de farmaceuter, som de selv kan vælge, med henblik på at købe ikke-receptpligtige lægemidler på bestilling.
33
En tjeneste som den, der leveres af Doctipharma, skal følgelig – med forbehold af den efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage – anses for en »tjeneste i informationssamfundet« som omhandlet i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535.
34
Denne konklusion drages ikke i tvivl af Domstolens praksis i dom af 20. december 2017, Asociación Profesional Elite Taxi (C-434/15, EU:C:2017:981), af 19. december 2019, Airbnb Ireland (C-390/18, EU:C:2019:1112), og af 3. december 2020, Star Taxi App (C-62/19, EU:C:2020:980).
35
Det fremgår nemlig af den nævnte retspraksis, at en tjeneste, der har til formål at sætte kunder og leverandører af en anden tjeneste af en anden art i forbindelse med hinanden, og som opfylder alle de betingelser, der er fastsat i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535, skal anses for en »tjeneste i informationssamfundet«, når en sådan tjeneste udgør en tjeneste, som er adskilt fra den tjeneste af en anden art, der leveres af disse leverandører. Det forholder sig imidlertid anderledes, hvis det viser sig, at denne forbindelsestjeneste udgør en integrerende del af en samlet tjeneste, hvor hovedelementet er omfattet af en anden retlig kvalificering end en »tjeneste i informationssamfundet« (dom af 3.12.2020, Star Taxi App, C-62/19, EU:C:2020:980, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis).
36
Således som generaladvokaten har anført i punkt 28 og 29 i forslaget til afgørelse, kan en tjeneste, der består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste, ikke udgøre en integrerende del af en samlet tjeneste, hvis hovedelement ikke svarer til kvalificeringen som en »tjeneste i informationssamfundet«.
37
I mangel af en særskilt retlig ordning, som finder anvendelse på en sådan tjeneste, skal der med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål følgelig ikke tages hensyn til den fortolkning og de kriterier, som følger af de domme, hvortil der er blevet henvist i nærværende doms præmis 34.
38
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535 skal fortolkes således, at en tjeneste, der leveres på et websted, og som består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste, er omfattet af begrebet »tjeneste i informationssamfundet« i disse bestemmelsers forstand.
Det andet til det sjette spørgsmål
39
Med det andet til det sjette spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 85c i direktiv 2001/83 skal fortolkes således, at medlemsstaterne på grundlag af denne bestemmelse kan forbyde levering af en tjeneste, der består i ved hjælp af et websted at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, som har tilmeldt sig denne tjeneste.
40
I denne henseende bemærkes, at der ved artikel 1, nr. 20), i direktiv 2011/62 blev indsat et afsnit VIIa med overskriften »Fjernsalg til offentligheden« i direktiv 2001/83. Afsnittet indeholder bl.a. sidstnævnte direktivs artikel 85c om fjernsalg af lægemidler til offentligheden.
41
Det følger for det første af den nævnte bestemmelse, at medlemsstaterne skal tillade fjernsalg af ikke-receptpligtige lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet som defineret i direktiv 98/34. Et i en medlemsstats lovgivning indeholdt forbud mod fjernsalg til offentligheden er nemlig kun tilladt for så vidt angår receptpligtige lægemidler.
42
For det andet fastsætter stk. 1 i nævnte artikel 85c de betingelser vedrørende personer, lægemidler og websteder, som fjernsalg af lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet er underlagt, og som medlemsstaterne skal sikre overholdelsen af.
43
Hvad navnlig angår de personer, der har tilladelse eller ret til at forestå et sådant salg, bliver det i litra a) i nævnte stk. 1 præciseret, at den fysiske eller juridiske person, som tilbyder sådanne lægemidler, skal have tilladelse eller ret til at levere lægemidlerne ved fjernsalg »i overensstemmelse med national lovgivning i den medlemsstat, hvor personen er etableret«.
44
Den kompetence, som medlemsstaterne således råder over, suppleres af stk. 6 i nævnte artikel 85c, hvorefter medlemsstaterne ligeledes har kompetence til at pålægge sanktioner over for andre personer end de i artiklens stk. 1 omhandlede, der tilbyder offentligheden lægemidler ved fjernsalg gennem tjenester i informationssamfundet som defineret i direktiv 98/34.
45
Medlemsstaterne har følgelig enekompetence til at fastlægge, hvilke fysiske eller juridiske personer der har tilladelse eller ret til at levere lægemidler til offentligheden ved fjernsalg.
46
Hvad angår de betingelser, som fjernsalg til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet kan underlægges, skal det bemærkes, at medlemsstaterne i medfør af artikel 85c, stk. 2, i direktiv 2001/83 kan indføre betingelser for detailsalg på deres område ved fjernsalg af lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet.
47
Således som det fremgår af den nævnte bestemmelses ordlyd, kan medlemsstaterne dog kun indføre sådanne betingelser for detailsalg, hvis det sker »med begrundelse i hensynet til beskyttelse af folkesundheden«.
48
Med henblik på at afgøre, om en tjeneste som den, der leveres af Doctipharma, kan forbydes på grundlag af national lovgivning vedtaget i overensstemmelse med artikel 85c, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/83, tilkommer det den forelæggende ret at vurdere, om udbyderen af den nævnte tjeneste – henset til kendetegnene ved denne tjeneste, der består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på onlinesalg af ikke-receptpligtige lægemidler – skal anses for blot at sætte sælgere i forbindelse med kunder gennem en tjeneste, der er uafhængig af og adskilt fra salget, eller om denne udbyder skal anses for selv at forestå salget.
49
I denne forbindelse påhviler det ikke den forelæggende ret efter en rent faktuel vurdering at fastlægge arten af den af Doctipharma leverede tjeneste – der under alle omstændigheder er en tjeneste i informationssamfundet, således som Domstolen har anført i sit svar på det første spørgsmål – men at fastslå, hvem blandt Doctipharma og de farmaceuter, som anvender den af selskabet leverede tjeneste, der forestår salget af ikke-receptpligtige lægemidler.
50
Hvis det efter denne vurdering, henset til de særlige kendetegn ved den af Doctipharma leverede tjeneste, måtte fastslås, at selskabet skal anses for selv at forestå salget, er artikel 85c, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/83 ikke til hinder for, at den medlemsstat, på hvis område dette selskab er etableret, forbyder denne tjeneste.
51
Således som det fremgår af nærværende doms præmis 43-45, har medlemsstaterne nemlig enekompetence til at definere, hvilke personer der har tilladelse eller ret til fjernsalg af ikke-receptpligtige lægemidler til offentligheden gennem tjenester i informationssamfundet. De franske myndigheder kan således forbeholde fjernsalg af sådanne lægemidler til offentligheden gennem disse tjenester til de personer alene, som har egenskab af farmaceuter.
52
Hvis den forelæggende ret derimod måtte fastslå, at denne tjeneste udelukkende består i at sætte sælgere i forbindelse med kunder, således at Doctipharma leverer en tjeneste, der er uafhængig af og adskilt fra salget, kan denne tjeneste ikke forbydes på grundlag af artikel 85c, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/83 med den begrundelse, at selskabet deltog i elektronisk handel med lægemidler uden at have egenskab af farmaceut.
53
I et sådant tilfælde ville den af Doctipharma leverede tjeneste desuden ikke være omfattet af begrebet »betingelser for detailsalg« ved fjernsalg af lægemidler til offentligheden som omhandlet i artikel 85c, stk. 2, i direktiv 2001/83, og den ville heller ikke kunne forbydes på grundlag af denne bestemmelse.
54
Således som det fremgår af svaret på det første spørgsmål, skal en tjeneste, der leveres på et websted, og som består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste, nemlig anses for en »tjeneste i informationssamfundet« som omhandlet i artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 og artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535.
55
Artikel 85c, stk. 1, i direktiv 2001/83 fastsætter imidlertid udtrykkeligt, at med forbehold af forbud mod fjernsalg af receptpligtige lægemidler til offentligheden i national lovgivning sikrer medlemsstaterne, at fjernsalg af lægemidler til offentligheden tilbydes gennem tjenester i informationssamfundet som defineret i direktiv 98/34.
56
Det vil derfor være inkonsekvent at fastslå, at medlemsstaterne kan forbyde brugen af en sådan tjeneste på grundlag af artikel 85c, stk. 2, i direktiv 2001/83.
57
Henset til ovenstående betragtninger skal det andet til det sjette spørgsmål besvares med, at artikel 85c i direktiv 2001/83 skal fortolkes således, at medlemsstaterne på grundlag af denne bestemmelse kan forbyde levering af en tjeneste, der består i ved hjælp af et websted at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, som har tilmeldt sig denne tjeneste, såfremt det under hensyn til den nævnte tjenestes karakteristika viser sig, at leverandøren af denne tjeneste selv forestår salget af sådanne lægemidler uden at have tilladelse eller ret hertil i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den pågældende er etableret.
Sagsomkostninger
58
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
1)
Artikel 1, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, og artikel 1, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester
skal fortolkes således, at
en tjeneste, der leveres på et websted, og som består i at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, der har tilmeldt sig denne tjeneste, er omfattet af begrebet »tjeneste i informationssamfundet« i disse bestemmelsers forstand.
2)
Artikel 85c i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/62/EU af 8. juni 2011 om ændring af direktiv [2001/83] for så vidt angår forhindring af, at forfalskede lægemidler kommer ind i den lovlige forsyningskæde,
skal fortolkes således, at
medlemsstaterne på grundlag af denne bestemmelse kan forbyde levering af en tjeneste, der består i ved hjælp af et websted at sætte farmaceuter og kunder i forbindelse med hinanden med henblik på salg af ikke-receptpligtige lægemidler på webstederne for de apoteker, som har tilmeldt sig denne tjeneste, såfremt det under hensyn til den nævnte tjenestes karakteristika viser sig, at leverandøren af denne tjeneste selv forestår salget af sådanne lægemidler uden at have tilladelse eller ret hertil i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den pågældende er etableret.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.