61986CC0076_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Den tyske Milchgesetz' artikel 36 ( lov om maelk ), som er indeholdt i afsnittet om "efterligning af maelk og mejeriprodukter", bestemmer saaledes :
"1 ) Det er forbudt at eftergoere maelk og mejeriprodukter i ernaeringsoejemed, eller at udbyde og udstille saadanne efterligninger til salg samt at saelge eller paa anden maade bruge dem i handelen .
2 ) Forbuddet gaelder ikke fremstillingen af margarine ."
2 . Det er Kommissionens opfattelse, at forbuddet i Milchgesetz' §36, stk . 1, er i strid med EOEF-Traktatens artikel 30 i det omfang, det begraenser import og salg i Forbundsrepublikken Tyskland af maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater .
3 . Kommissionen har derfor anlagt sag ved staevning indgivet den 12 . marts 1986, hvori den har nedlagt paastand om, at det statueres, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30 ved at forbyde, at maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater, bringes i handelen paa det tyske marked .
4 . Ved kendelse, afsagt af Domstolens praesident den 26 . maj 1986, er sagen blevet udsat . Den 2 . juli 1987 vedtog Raadet forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 ( EFT 1987 L 182, s . 36 ), hvori artikel 5 bestemmer som foelger : "Medlemsstaterne kan indtil udgangen af den femte anvendelsesperiode for artikel 5c i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 ( dvs . den 31 . marts 1989 ) under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser bibeholde deres nationale retsforskrifter, der begraenser fremstilling og afsaetning paa deres omraade af produkter, der ikke opfylder betingelserne i artikel 2 i denne forordning ." Artikel 2 indeholder en raekke definitioner af begreberne "maelk" og "mejeriprodukter" og fastlaegger, hvilke produkter der kan benaevnes "maelk" og hvilke benaevnelser, der kan anvendes for mejeriprodukter .
5 . Ved kendelse, afsagt den 6 . oktober 1987 af Domstolen praesident, er sagen blevet genoptaget . Der er indgivet svarskrift og replik samt skriftlige indlaeg fra Den Franske Republik, som er indtraadt i sagen som intervenient til stoette for Forbundsrepublikken Tyskland . Den 23 . februar 1988 afsagde Domstolen dom i sag 216/84, Kommissionen mod Frankrig ( Sml . s . 793 ). Domskonklusionen i denne sag er saalydende :
"Ved at forbyde dels indfoersel af maelkepulvererstatning og kondensmaelkerstatning, uanset produkternes betegnelse, dels salg af disse indfoerte produkter, har Den Franske Republik tilsidesat en forpligtelse, som paahviler den i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 ."
6 . Dommen har afklaret en raekke spoergsmaal, hvorom der hidtil var tvist mellem parterne i den foreliggende sag . Af indlaeggene i sagen er kun duplikken og de mundtlige indlaeg afgivet efter afsigelsen af dommen i sag 216/84 . I stedet for at gentage parternes oprindelige anbringender kan jeg derfor kort behandle de endnu mellem parterne udestaaende spoergsmaal .
7 . Forbundsrepublikken Tyskland har gjort nogle indledende bemaerkninger vedroerende den maade, hvorpaa sagens genstand er afgraenset i staevningen, som den tillagde betydelig vaegt under den mundtlige forhandling . De gaar ud paa, at det i sagen omhandlede omsaetningsforbud ikke vedroerer erstatningsprodukter for maelk, men kun imitationsprodukter, hvorfor forbuddet ikke gaelder for erstatningsprodukter, som ikke kan forveksles med maelk . Dette har Kommissionen da ogsaa klart erkendt i staevningen . Efter Kommissionens opfattelse er det afgoerende punkt, at bestemmelsen af, om et produkt er et imitationsprodukt efter lovens §36, skal foretages paa grundlag af produktets objektive egenskaber ( i hvilken forbindelse producentens eller den handlendes hensigter er uden betydning ), samt at §36 forbyder omsaetning af imitationsprodukter, selv om det klart fremgaar af etiketten, at de hverken er maelk eller mejeriprodukter . Jeg finder ikke, at den sondring, som Forbundsregeringen forsoeger at drage, har nogen reel betydning . Begge parter er enige om, at den omtvistede nationale retsforskrift medfoerer et absolut forbud mod omsaetning af levnedsmidler, som ligner, men ikke er maelk eller mejeriprodukter . Jeg finder, at sagens genstand er klart afgraenset, og at paastanden, som den er formuleret, omfatter det i sagen omtvistede omsaetningsforbud, ogsaa selv om paastanden angaar "erstatningsprodukter" og ikke "imitationsprodukter ".
8 . Forbundsregeringen har dernaest anfoert, at sagen maa afvises, fordi Kommissionen, efter at forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 var blevet vedtaget, burde have genoptaget den administrative procedure i henhold til Traktatens artikel 169 helt fra begyndelsen af . Herom skal jeg bemaerke, at det klart fremgaar, at forordningens artikel 5 kun kan bringes i anvendelse, saafremt den omtvistede nationale retsforskrift er udstedt "under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser" ( jfr . herom navnlig praemis 22 i dommen i sag 216/84 ). Hermed er det jo ikke afklaret, om den tyske retsforskrift strider mod Traktatens artikel 30, og da forordningen saaledes ikke aendrer ved dette stridspunkt, og Kommissionens staevning heller ikke er blevet aendret og forsynet med en henvisning dertil, maa sagen efter min opfattelse fremmes til realitetsbehandling .
9 . Hvad angaar sagens realitet er det ubestridt mellem parterne, at den omhandlede tyske retsforskrift udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion, der er i strid med Traktatens artikel 30 . Det er derimod omtvistet mellem parterne, om den har hjemmel i Traktatens artikel 36, eller om den er begrundet i nogen af de tvingende hensyn, som Domstolen har anerkendt i sag 120/78, Rewe ( Sml . 1979, s . 649, se navnlig s . 662 ) ( den saakaldte Cassis de Dijon-sag ), og som den senere paa ny har bekraeftet lovligheden af i praemisserne 6 og 7 i dommen i sag 216/84 . Forbundsregeringen har i den forbindelse, stoettet af den franske regering, anfoert tre tvingende hensyn, som den mener, den tyske lovs §36 er begrundet i, nemlig hensynene til beskyttelsen af forbrugerne og til god handelsskik samt det tvingende hensyn til den faelles landbrugspolitik, naermere betegnet hensynet til at sikre Faellesskabets maelkeproducenter deres indkomster ved at begraense konkurrencen fra erstatningsprodukterne paa et tidspunkt, hvor EF' s regler selv begraenser maelkeproduktionen .
10 . Forbundsregeringens anbringender vedroerende hensynet til forbrugerbeskyttelsen og til god handelsskik er der taget stilling til ved dommen i sag 216/84 . Desuden modsiges disse anbringender af, at det allerede i forvejen er tilladt efter lovens §36, stk . 2, at fremstille margarine . Det viser, at formaalet med forbuddet ikke er, eller i hvert fald ikke hovedsagelig er, at beskytte forbrugerne eller hensynet til god handelsskik, men af hensyn til beskyttelsen af maelk og mejeriprodukter at forhindre, at der kommer andre maelkeerstatningsprodukter ind paa markedet . Selv om det i oevrigt maatte antages, at bestemmelsens hovedformaal virkelig er at beskytte forbrugerne og at vaerne om god handelsskik, ville et saa kategorisk omsaetningsforbud som det foreliggende vaere i strid med en proportionalitetsgrundsaetning . De samme formaal kunne nemlig tilgodeses ved mindre indgribende foranstaltninger, saasom et krav om en passende vareinformation . Jeg skal herom henvise til dommen i sag 216/84, praemisserne 9-13, og dom af 2 . februar 1989 i sag 274/87, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland ( sagen om de tyske poelser ), praemisserne 12-19 .
11 . Hvad angaar paastanden om det tvingende hensyn til den faelles landbrugspolitik, fremgaar det klart af dommen i sag 216/84 ( jfr . dommens praemisser 18-19 ), som er blevet fulgt op af dommen i sag 274/87 ( jfr . dommens praemisser 21-22 ), dels at det tilkommer Faellesskabet og ikke den enkelte medlemsstat at traeffe passende foranstaltninger for maelkeerstatningsprodukter inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik, dels at de nationale foranstaltninger ikke maa vaere i strid med et af Faellesskabets grundlaeggende principper saasom princippet om de frie varebevaegelser . Foelgelig kan ingen af forbundsregeringens tre anbringender efter min opfattelse tages til foelge, hvorfor den tyske retsforskrift maa anses for at vaere i strid med Traktatens artikel 30 .
12 . Endelig anfoerer forbundsregeringen, stoettet af den franske regering, at forordning ( EOEF ) nr . 1898/87 indeholder hjemmel til at opretholde det tyske omsaetningsforbud . Da forbuddet imidlertid efter min opfattelse er i strid med Traktatens artikel 30, kan den tyske retsforskrift ikke, som det kraeves efter forordningens artikel 5, anses for udstedt "under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser ". Foelgelig har retsforskriften ikke hjemmel i forordning ( EOEF ) nr . 1898/87, hvorved jeg skal henvise til dommen i sag 216/84, praemis 22 . Under den mundtlige forhandling gjorde forbundsregeringen gaeldende, at den tyske lovs §36 havde mistet sin karakter af en rent national retsforskrift og i kraft af forordningen havde faaet en EF-retlig dimension . Jeg mener ikke, at dette argument kan forenes med ordlyden af forordningens artikel 5, som udtrykkeligt omhandler "nationale" foranstaltninger, og som paa ingen maade tilsigter, at disse foranstaltninger skal indkorporeres i faellesskabsretten, men fastsaetter en frist for hvor laenge de kan opretholdes . Heller ikke dette argument kan saaledes laegges til grund .
13 . Foer jeg sammenfatter mit forslag til afgoerelse vil jeg gerne tilfoeje, at Kommissionen i sin staevning i sagen noejedes med at henvise til den begrundede udtalelse, som den fremsatte under den forudgaaende administrative procedure naar bortses fra et par enkelte tilfoejelser . Replikken er opbygget paa samme maade . Vel er det oenskvaerdigt, at processkrifterne er kortfattede, og at man undgaar unoedige gentagelser, men det er rigtignok ogsaa oenskvaerdigt - og maaske noedvendigt for at opfylde kravene i procesreglementets artikel 38, stk . 1 - at staevningen indeholder en i al fald summarisk fremstilling af sagsoegerens vaesentligste krav .
14 . Sammenfattende er det foelgelig min opfattelse, at Domstolen boer give Kommissionen medhold i dens paastand om, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30 ved at forbyde, at maelkeerstatningsprodukter, som er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning i andre medlemsstater, bringes i handelen paa det tyske marked . Forbundsrepublikken boer herefter betale sagens omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .