MOULIJN / KOMMISSIONEN
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT H. MAYRAS
FREMSAT DEN 10. OKTOBER 19741
Høje Ret.
Moulijn, tidligere ekspeditionssekretær i
Kommissionen for De europæiske Fæl­
lesskaber, blev pensioneret den 1. marts
1973. Han modtager således en alders­
pension fra Fællesskabet, hvortil kom­
mer en national alderspension, idet han
ligeledes har været tjenestemand i den
nederlandske stat.
Moulijn blev skilt i 1965. Den nationale
ret i Nederlandene, som traf afgørelse
om denne skilsmisse, dømte ham til at
betale sin tidligere hustru et månedligt
underholdsbidrag på 700 gylden, hvilket
beløb i 1968 blev forhøjet til 784 gylden.
Artikel 2, stk 4 i tjenestemandsvedtæg­
tens bilag VII bestemmerfølgende:
»Undtagelsesviskan enhver person, over
for hvem tjenestemandenefter lovgivnin­
gen har forsørgerpligt, såfremt denne
forsørgerpligt medfører betydelige udgif­
ter for ham, ved en særlig begrundet af­
gørelse truffet af ansættelsesmyndighe­
den på grundlag af dokumenter, der er
egnede til at tjene som bevis, ligestilles
med et barn, over for hvem der er for­
sørgerpligt.«
Moulijn har bedt Kommissionen om at
ligestille sin tidligere hustru med et barn,
over for hvem der er forsørgerpligt, i den
betydning, der er forudsat i nævnte
vedtægtsbestemmelse.
Efter at have modtaget flere afslag fik
han til slut medhold i 1969 og dette i øv­
rigt med tilbagevirkende kraft fra decem­
ber 1965,da han blev skilt.
Kommissionen er imidlertid, efter at den
i 1973 på ny har undersøgt problemet,
ophørt med at udbetale tillægget for et
barn, for hvem der er forsørgerpligt,
med støtte i artikel 1, stk. 4, 1. afsnit i
gennemførelsesbestemmelsernetil artikel
2, stk. 4 i vedtægtens bilag VII. Nævnte
bestemmelselyder således:
»Tjenestemanden skal bevise, at han til
underholdet af den person, han har for­
sørgerpligt overfor, anvender et beløb,
der udgør mindst 20 % af den skatte­
pligtige del af hans vederlag, eventuelt
forhøjet med nettobeløbet af tjeneste­
mandensøvrige indtægter«.
Kommissionen har faktisk i sit brev af
18. april 1973, som indeholder den
anfægtede afgørelse, indledningsvis
opregnet Moulijns økonomiske midler
sammenlignet med det underholdsbi­
drag, som han efter loven er forpligtet til
at udbetale sin tidligere hustru.
Kommissionen har konstateret, at det
skattepligtige beløb af sagsøgtesalders­
pension fra Fællesskabet udgør 24 053
FB; herudover modtager han en supple­
rende indtægt, der hidrører fra hans ne­
derlandske pension, som udgør et må­
nedligt beløb på omtrent 1 400 gylden,
dvs. 19 334 FB.
Kommissionen har ligeledes oplyst, at
underholdsbidraget, som sagsøgerenud­
betaler, udgør 784 gylden, dvs. 10 827
FB.
Den slutter imidlertid af disse kendsger­
ninger, at det pågældende bidrag ikke
udgør mindst 20 % af den del af indtæg­
ten, der skal tages i betragtning vedrø­
rende udbetalingen af tillægget for en
person, for hvem der er forsørgerpligt.
Mod denne afgørelsehar sagsøgerenden
25. juni 1973 — dvs. inden for vedtæg­
tens frister — indgivet en klage, som
Kommissionen ikke har svaret på.
Moulijn anfægter således på samme tid
den afgørelse, hvorved Kommissionen
afslog at opretholde det ham ydede
tillæg for en person, over for hvem der
er forsørgerpligt, og den stiltiende afgø­
relse om afvisning af hans klage, hvilken
afvisning Kommissionen i øvrigt udtryk-
1 — Oversat fra fransk.
1295
FORSLAG TIL AFGØRELSE H. MAYRAS — SAG 6/74
keligt har bekræftet den 14. februar
1974.
Da der i øvrigt ikke er fremsat nogenaf­
visningsindsigelse mod søgsmålet, vil jeg
nu undersøge realiteten i spørgsmåletog
gøre opmærksom på, at sagsøgerensog
Kommissionens anbringender kun er
fremsat under den skriftlige forhandling.
Moulijn har ikke givet møde under den
mundtlige forhandling, og Kommissio­
nen har under disse omstændigheder
fundet det unødvendigt selv at fremsætte
udtalelser på dette retsmøde.
Moulijn nedlæggerikke blot påstandom
annullation af den stiltiende afgørelse
om afvisning af hans klage men tillige
om, at det statueres, at han opfylder de
betingelser, man skal opfylde ifølge ved­
tægten for tjenestemændi De europæiske
Fællesskaberfor at have ret til tillægget
for en person, over for hvem der er for­
sørgerpligt, idet han er forpligtet til at
betale sin tidligere hustru et underholds­
bidrag, der er fastsat af en nederlandsk
ret; han påstår i øvrigt det beløb, som
han hævder, Kommissionen skylder ham,
forhøjet med en rente på 8 % p.a. fra
den 1. marts 1973 og indtil betaling sker,
medmindre Domstolen selv træffer afgø­
relse om rentens størrelse. Han nedlæg­
ger således i virkeligheden påstand om,
at ydelsen af tillægget forrentes fra det
tidspunkt, han modtog afslaget.
Jeg vil indledningsvis sige, at der ikke er
diskussion om begrebet »person, over
for hvem der er forsørgerpligt«, eftersom
Moulijns fraskilte hustru modtager et
underholdsbidrag af sin tidligere mand,
som er blevet dømt til at betale dette
ifølge en afgørelse truffet af en neder­
landsk ret.
Vi befinder os således inden for den
pågældende vedtægtsbestemmelsesan­
vendelsesområde
Sagendrejer sig udelukkende om fortolk­
ning af artikel 1, stk. 4, 1. afsnit i de al­
mindelige gennemførelsesbestemmelser
til artikel 2, stk. 4 i vedtægtensbilag VII,
som jeg har omtalt indledningsvis i for­
slaget.
Helt konkret drejer det sig om, hvorvidt
man ved vurderingen af den udgift, som
underholdsbidraget til hans tidligere hu­
stru udgør, skal tage det samlede beløb
af alle sagsøgerensindtægter i betragt­
ning, herunder også de indtægter, han
modtager udover sin alderspension fra
Fællesskabet. Hvis nævnte bidrag er
mindre end 20 % af de samlede indtæg­
ter, kan han ifølge Kommissionen ikke
kræve tillæg for en person, for hvem der
er forsørgerpligt. Moulijn er naturligvis
af den modsatte opfattelse. Han mener,
at de indtægter, han besidder udover
pensionen fra Fællesskabet,kun skal ta­
gesi betragtning med 20 % af deresstør­
relse.
Det må først bemærkes,at reglen om li­
gestilling af en person, for hvem tjeneste­
manden har en lovmæssig underholds­
pligt, med en barn, over for hvem der er
forsørgerpligt, er en undtagelsesbestem­
melse, der forudsætter en »særlig be­
grundet afgørelse truffet af ansættelses­
myndigheden på grundlag af dokumen­
ter, der er egnedetil at tjene som bevis«.
Dette betyder, — som Domstolen ud­
trykkeligt har udtalt det i dommen
Brandau mod Rådet (sag nr. 46/71, II.
afdeling, 7. juni 1972, Recueil 1972, s.
373) — at den kompetente institution
har en vis margen ved sin bedømmelse,
når den skal anvende den nævnte be­
stemmelsei det enkelte tilfælde.
En sådan vedtægtsbestemmelseskal med
andre ord fortolkes snævert; i øvrigt har
administrationen ved nævnte bedømmel­
se en vis beføjelsetil at skønne.
Disse betragtninger bestyrkes af den
kendsgerning, at fællesskabslovgiveren
har ment at måtte gøre ligestillingen
afhængig af, at underholdet af den per­
son, der har krav på underholdsbidrag,
pålægger den nuværende eller tidligere
tjenestemand»betydeligeudgifter«.
På grundlag af disse første men vigtige
konstateringer, som dels fremgår af
vedtægtensordlyd og dels af Domstolens
retspraksis, vil jeg nu undersøge det
spørgsmål, som netop foreligger i
nærværendesag.
En rent grammatisk analyse af den om-
1296
MOULIJN / KOMMISSIONEN
tvistede bestemmelse er ikke til nogen
hjælp: ikke blot angår den grænse på
20 %, det drejer sig om — ifølge ordly­
den på de forskellige sprog og i henhold
til reglerne om syntaks og tegnsætning
— snart vederlaget fra Fællesskabet og
snart det beløb, der anvendes til under­
holdet af den person, for hvem der er
forsørgerpligt, men denne uoverensstem­
melse afspejler sig også i udgaverne på
de enkelte sprog under hensyn til, om
det drejer sig om en eller flere personer,
for hvem der er forsørgerpligt (artikel 1,
stk. 5).
Jeg mener således,at jeg i det væsentlige
må danne min opfattelse ud fra den al­
mindelige opbygning af artikel 1 i de så­
kaldte gennemførelsesbestemmelser,som
er vedtaget af Kommissionen.
Det er faktisk klart, at ligestillingen af en
person, som tjenestemanden har under­
holdspligt overfor, med et barn, for
hvem der er forsørgerpligt, er en fordel,
som sikkert er rimelig, men som den
pågældende tjenestemand ikke ubetinget
har krav på.
Vedtægten kræver, at den med under­
holdsbidraget forbundne udgift er
tilstrækkeligt »betydelig«.
For at undgå enhver helt skønsmæssig,
endsige vilkårlig bedømmelse, var det
altså hensigtsmæssigtat fastlægge en vis
øverste grænse for ligestilling af den
nævnte udgift, som følgelig medfører, at
tillægget for en person, for hvem der er
forsørgerpligt, udløses.
Dette gjorde Kommissionen, idet den
krævede, at det beløb, der anvendes til
underholdet af den person, for hvem der
består forsørgerpligt, mindst udgør
20 %, ikke alene af vederlaget eller pen­
sionen fra Fællesskabet,men af samtlige
de indtægter uanset deres art, som den
pågældende tjenestemand oppebærer,
dvs. af summen af hans indtægt fra
Fællesskabet og hans øvrige indtægter,
hvis sådannefindes.
Sagt på en anden måde: hvis denne tje­
nestemand besidder en personlig formue
eller har indtægter ud over vederlaget fra
Fællesskabet,er det logisk at tage hensyn
hertil fuldt ud, thi i det omfang disse
midler — hvilken oprindelse de end har:
indtægter fra en ejendom, fra aktier eller
obligationer, fra offentlige eller private
pensioner — i virkeligheden letter udgif­
ten ved underholdspligten, ses det ikke,
hvorfor netop Kommissionen skal
hjælpe tjenestemanden med at opfylde
sin forpligtelse, som i øvrigt er uden for­
bindelse med den tilknytning, som be­
stod mellem nævnte tjenestemand —
som aktiv eller pensioneret — og fælles­
skabsinstitutionen.
Den fortolkning, jeg mener at burde fo­
retrække, er på den anden side tilfreds­
stillende for sagsøgeren.Det må nemlig
fastslås — i hvert fald er det ikke be­
stridt af Kommissionen — at Moulijns
samlede indtægt udgør 43 387 FB, hvor­
af det skattepligtige beløb af hans alders­
pension fra Fællesskabet udgør 24 053
FB og hans nederlandske pension 19 334
FB.
Det er heller ikke bestridt, at det bidrag,
han skal yde sin tidligere hustru, som
nævnt udgør 10 827 FB. Dette regnskab
overstiger således 20 % af den pågæl­
dendessamledeindtægter.
Under disse betingelser, og uden at det
er nødvendigt at undersøge de andre an­
bringender i klagen, er jeg af den opfat­
telse, at der må gives Moulijn medhold i
hans påstand.
Mit forslag til afgørelseer derfor følgende:
— både den afgørelse, der er indeholdt i Kommissionens brev af 18. april
1973, og den stiltiende afgørelseom afslag på sagsøgerensklage, annulle­
res;
1297
FORSLAG TIL AFGØRELSE H. MAYRAS — SAG 6/74
— sagsøgerenbør modtage tillægget for en person, for hvem der er forsør­
gerpligt, på grund af sin underholdsforpligtelse over for sin tidligere
hustru;
— endelig bør Kommissionen afholdesagsomkostningerne.
1298