RETTENS DOM (Første Afdeling)
31. marts 2004
Sag T-10/02
Marie-Claude Girardot
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
»Personalesag – vedtægtens artikel 29, stk. 1 – fast stilling, aflønnet over forsknings- og investeringsbevillingerne – midlertidigt ansat som omhandlet i artikel 2, litra d), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte – afslag på ansøgning – manglende sammenligning af fortjenesterne – mellemdom«
Fuldstændig gengivelse på fransk II - 0000
Angående:         Påstand om, for det første, annullation af Kommissionens afgørelse af 13. marts 2001 om ikke at tage sagsøgerens ansøgning
i betragtning ved besættelsen af syv faste stillinger, der aflønnes over forskningsbevillingerne, for det andet om annullation
af Kommissionens afgørelse af 15. marts 2001 om ikke at tage sagsøgerens ansøgning i betragtning ved besættelsen af en fast
stilling, der aflønnes over forskningsbevillingerne, og for det tredje om annullation af Kommissionens afgørelser om besættelse
af de nævnte stillinger.
Udfald:         Kommissionens afgørelse af 13. marts 2001 om ikke at tage Marie-Claude Girardots ansøgning i betragtning ved besættelsen af
syv faste stillinger, der aflønnes over forskningsbevillingerne, annulleres. Kommissionens afgørelse af 15. marts 2001 om
ikke at tage Marie-Claude Girardots ansøgning i betragtning ved besættelsen af en fast stilling, der aflønnes over forskningsbevillingerne,
annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Inden tre måneder efter afsigelsen af nærværende dom meddeler parterne Retten
enten det beløb, de er blevet enige om med hensyn til økonomisk godtgørelse for ulovligheden af afgørelserne af 13. og 15.
marts 2001, eller, såfremt en sådan aftale ikke kommer i stand, deres påstande med hensyn til det pågældende beløb opgjort
i tal. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Sammendrag
1.     Tjenestemænd – ansættelse – ledig stilling – stilling, som kan besættes af en tjenestemand eller en midlertidigt ansat – alle
modtagne ansøgninger fra midlertidigt ansatte – afslag uden behandling – ulovlighed
(Tjenestemandsvedtægten, art. 4 og art. 29, stk. 1)
2.     Tjenestemænd – ansættelse – ledig stilling – sammenligning af fortjenester – administrationens pligt til at bevise den faktisk
foretagne sammenligning af fortjenesterne, såfremt en række samstemmende indicier tyder på det modsatte
3.     Tjenestemænd – søgsmål – annullationsdom – retsvirkninger – annullation af et afslag på en ansøgning – genoprettelse af sagsøgerens
oprindelige retsstilling – en heraf følgende annullation af efterfølgende retsakter vedrørende tredjemand – betingelser –
annullation ikke en uforholdsmæssig foranstaltning – overholdelse af proportionalitetsprincippet og af princippet om beskyttelse
af den berettigede forventning – tjenestens interesse
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1)
4.     Tjenestemænd – søgsmål – fuld prøvelsesret for Retten – mulighed for af egen drift at tilpligte den sagsøgte institution at
betale en erstatning – mulighed for at opfordre den sagsøgte institution til at sikre sagsøgerens rettigheder hensigtsmæssigt
ved at søge en rimelig løsning på hans sag
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1)
1.     Selv om inddelingen af vedtægtens artikel 29, stk. 1, indebærer en omhyggelig undersøgelse af muligheden i første fase af
ansættelsesproceduren, er der efter bestemmelsen intet til hinder for, at det ligeledes tages i betragtning, om det ved hjælp
af de efterfølgende faser i denne procedure vil være muligt at få bedre kvalificerede ansøgere. Kommissionen kan derfor foretrække
at gå videre til en af disse efterfølgende faser, selv om der er ansøgere, som opfylder samtlige betingelser.
Kommissionen er imidlertid ikke berettiget til at afvise en ansøgning fra en midlertidig ansat uden først at undersøge den,
når faste stillinger aflønnet over forskningsbevillingerne skal besættes inden for Kommissionen, når en særlig meddelelse
om ledige stillinger i forskningstjenesten er blevet offentliggjort i henhold til vedtægtens artikel 4 og artikel 29, stk. 1,
litra a), når der alene er indkommet ansøgninger fra midlertidigt ansatte som omhandlet i artikel 2, litra d), i ansættelsesvilkårene
for de øvrige ansatte ved De Europæiske Fællesskaber, og disse ansøgere opfylder samtlige betingelser.
(jf. præmis 58 og 59)
Henvisning til: Domstolen, 14. juli 1983, sag 10/82, Mogensen m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2397, præmis 10; Domstolen,
13. juli 2000, sag C-174/99 P, Parlamentet mod Richard, Sml. I, s. 6189, præmis 39 og 40; Retten, 17. oktober 2002, forenede
sager T-330/00 og T-114/01, Cocchi og Hainz mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 193, og II, s. 987, præmis 38 og 39.
2.     Stillet over for en række tilstrækkelige samstemmende indicier til støtte for sagsøgerens påstand om, at der ikke er foretaget
en reel sammenligning af ansøgernes fortjenester, skal Kommissionen fremlægge bevis, i form af objektive oplysninger, der
kan prøves retsligt, for, at den har foretaget en sådan sammenligning.
(jf. præmis 62)
Henvisning til: Retten, 30. januar 1992, sag T-25/90, Schönherr mod ØSU, Sml. II, s. 63, præmis 25; Retten, 16. december 1999,
sag T-143/98, Cendrowicz mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 273, og II, s. 1341, præmis 59.
3.     Annullation af en retsakt ved dom indebærer, at denne retsakt fjernes med tilbagevirkende gyldighed fra retsordenen. Når retsakten
allerede er gennemført, forudsætter ophævelsen af virkningerne i princippet, at den retsstilling, som sagsøgeren befandt sig
i inden dens vedtagelse, genoprettes.
Såfremt genoprettelsen af den retsstilling, der lå forud for den annullerede retsakt, medfører annullation af efterfølgende
retsakter, som vedrører tredjemand, skal annullation kun finde sted, hvis den ikke forekommer uforholdsmæssig, navnlig under
hensyntagen til arten af den begåede uregelmæssighed og til tjenestens interesse.
Proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning påbyder at forene den interesse, sagsøgeren
som offer for uregelmæssigheden har i genoprettelsen af sin retsstilling, og tredjemænds interesse, hvis retsstilling har
kunnet give dem en berettiget forventning. Visse handlinger, som er resultatet af procedurerne i vedtægtens artikel 29, stk. 1,
såsom opførelsen af en ansøger, der har bestået en udvælgelsesprøve, på listen over egnede ansøgere, forfremmelsen af en tjenestemand
eller besættelsen af en stilling med en tjenestemand, kan anses for at skabe en retsstilling, som den pågældende med rette
kan forvente er lovlig.
(jf. præmis 84-86)
Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1971, sag 22/70, Kommissionen mod Rådet, Sml. s. 263, præmis 60; Domstolen, 5. juni 1980,
sag 24/79, Oberthür mod Kommissionen, Sml. s. 1743, præmis 11 og 13; Domstolen, 26. april 1988, forenede sager 97/86, 99/86,
193/86 og 215/86, Asteris m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2181, præmis 30; Domstolen, 6. juli 1993, sag C-242/90 P, Kommissionen
mod Albani m.fl., Sml. I, s. 3839, præmis 13 og 14; Domstolen, 1. juni 1995, sag C-119/94 P, Coussios mod Kommissionen, Sml.
I, s. 1439, præmis 24; Retten, 23. februar 1994, forenede sager T-18/92 og T-68/92, Coussios mod Kommissionen, Sml. Pers.
I-A, s. 47, og II, s. 171, præmis 105; Retten, 12. maj 1998, sag T-159/96, Wenk mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 193,
og II, s. 593, præmis 121; Retten, 13. marts 2002, forenede sager T-357/00, T-361/00, T-363/00 og T-364/00, Martínez Alarcón
mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 37, og II, s. 161, præmis 97; Retten, 23. april 2002, sag T-372/00, Campolargo mod Kommissionen,
Sml. Pers. I-A, s. 49, og II, s. 223, præmis 109.
4.     Når det af en sammenligning af interesserne i sagen fremgår, at tjenestens interesse og tredjemænds interesse er til hinder
for, at de afgørelser, der er truffet efter en annulleret afgørelse, som har skabt en berettiget forventning hos disse tredjemænd,
annulleres, kan Retten gøre brug af sin fulde prøvelsesret med hensyn til krav, der kan opgøres i penge, og tilpligte (endog
af egen drift) den sagsøgte institution at betale en godtgørelse for i sagsøgerens interesse at sikre, at annullationsdommen
får effektiv virkning. Retten kan ligeledes opfordre den pågældende institution til at beskytte sagsøgerens rettigheder hensigtsmæssigt
ved at søge en rimelig løsning på hans sag.
(jf. præmis 89)
Henvisning til: Oberthür mod Kommissionen, præmis 14; Kommissionen mod Albani m.fl., præmis 13; Coussios mod Kommissionen,
præmis 107; Wenk mod Kommissionen, præmis 122.