61990TJ0048_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren blev i 1960 ansat som tjenestemand i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe i Kommissionen (Euratom). Sagsoegeren, der havde uddannet sig til teknikumingenioer paa Scuola Tecnica Industriale, Bolzano (Italien), og derefter paa Hoehere Technische Lehranstalt, Ingenieur-Schule, Bregenz (OEstrig), blev foerst indplaceret i loenklasse B7, loentrin 3, i en stilling i Generaldirektoratet for Personale og Administration, Indkoebsafdelingen. Den 1. februar 1962 blev han overflyttet til Det Faelles Forskningscenter (herefter benaevnt "FFC") i Ispra, hvor han skulle goere tjeneste i Forsynings- og Lagerafdelingen som assisterende kontorchef med ansvar for "tekniske indkoeb". Den 20. februar 1963 blev sagsoegeren indplaceret i kategori A, loenklasse 6, loentrin 2, og den 10. juni 1965 blev han forfremmet til loenklasse A5, loentrin 2. Den 15. oktober 1965 fik han overdraget hvervet som chef for Forsynings- og Lagerafdelingen i FFC i Ispra, et hverv han midlertidigt havde beklaedt siden den 24. februar 1965. I juni 1970 blev sagsoegerens afdeling knyttet til en stoerre afdeling i FFC, Ispra, nemlig Finans- og Forsyningsafdelingen.
2 Ifoelge stillingsopslag V/IS/126/65 af 3. august 1965, som vedroerte denne stilling, kraevede stillingen som chef for Forsynings- og Lagerafdelingen i FFC, Ispra, "en viden paa universitetsniveau, helst paa det tekniske omraade, eller tilsvarende erhvervserfaring; et grundigt kendskab til de materialer og anlaeg, der anvendes i et center for nuklear forskning; stor erfaring inden for forsyningsteknik og -metoder, navnlig for saa vidt angaar industriens tilrettelaeggelse af indkoeb samt industrielle indkoebssystemer; kendskab til indkoebsmekanisering, lagerforvaltning og lageroptaelling, herunder til de metoder, der anvendes i den forbindelse; kendskab til Faellesskabets finansielle og administrative organisation".
3 Ved Kommissionens beslutning af 16. marts 1971, som imoedekom en ansoegning fra sagsoegeren af 2. februar 1971, fik han ét aars tjenestefrihed af personlige aarsager med virkning fra 1. april 1971. Tjenestefriheden blev efter sagsoegerens anmodning forlaenget til den 31. marts 1974.
4 Under sin tjenestefrihed af personlige aarsager og i de efterfoelgende aar var sagsoegeren erhvervsmaessigt beskaeftiget, foerst som salgsdirektoer og repraesentant efter loven for det italienske datterselskab (Schneeberger Italiana Spa) til et schweizisk selskab (Schneeberger Maschinenfabrik). Han fratraadte denne stilling den 31. januar 1985 og arbejdede derefter som partner og eneste bestyrelsesmedlem for et familieselskab (Pfeil Italia Srl), som traadte i likvidation i 1986.
5 Sagsoegeren ansoegte foer tjenestefrihedens udloeb ved skrivelse af 15. marts 1974 om genindtraedelse. Ved skrivelse af 27. marts 1974 meddelte kontorchefen for "Admininistration og Personale" i FFC, Ispra, sagsoegeren, at hans ansoegning ikke kunne imoedekommes, idet der paa det tidspunkt ikke var nogen ledig stilling i hans kategori og stillingsgruppe, som svarede til hans loenklasse.
6 Herefter indgav sagsoegeren seks nye ansoegninger om genindtraedelse til administrationen i FFC, Ispra, nemlig henholdsvis den 30. september 1976, 24. september og 15. oktober 1983, 7. januar 1984, 15. juli 1985 og 20. marts 1986. Ingen af disse ansoegninger blev imoedekommet.
7 Den 9. april 1986 indgav sagsoegeren en ny ansoegning om genindtraedelse til Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration. Ansoegningen blev udtrykkeligt indgivet i henhold til artikel 90 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").
8 Ved skrivelse af 12. maj 1986 gjorde Kommissionen sagsoegeren opmaerksom paa, at der var en ledig stilling i afdelingen for "Infrastruktur" i FFC, Ispra, i stillingsgruppen A8/A5 for videnskabelige og tekniske tjenestemaend.
9 Stillingsbeskrivelsen var foelgende: "ansvarlig inden for rammerne af centrets almindelige tjenester for a) tilrettelaeggelse, vedligeholdelse og udvikling af det interne telekommunikationssystem (omstillingscentral og telefonnet, telex, edb-net); b) transport af personale og materiel; c) tilsyn med samt vedligeholdelse og modernisering af bilparken; d) indsamling, sortering og ekspedition af breve og pakker og e) tilrettelaeggelse af interne flytninger af kontormateriel og videnskabeligt apparatur". Vedroerende de kraevede kvalifikationer for at beklaede den paagaeldende stilling hed det i det stillingsopslag, sagsoegeren modtog, at vedkommende skulle "have universitetseksamen eller tilsvarende kvalifikationsbevis eller tilsvarende erhvervserfaring; have erfaring med teknisk og oekonomisk forvaltning af forskellige tjenester; kunne indkredse brugernes forskellige behov og lede de forskellige menneskelige ressourcer i den rigtige retning for at opfylde disse behov; kunne planlaegge og udarbejde udbudsbetingelser; vurdere omkostninger; vaere i stand til at opretholde hyppige eksterne kontakter med myndigheder, organer og selskaber".
10 Ved skrivelse af 16. maj 1986 accepterede sagsoegeren den tilbudte stilling, og den 26. maj 1986 vedtog ansaettelsesmyndigheden en beslutning om sagsoegerens genindtraedelse med virkning fra 1. september 1986. Denne beslutning indeholdt imidlertid ingen oplysninger om, hvilket loentrin ansoegeren blev indplaceret paa, og hvilken anciennitet han havde faaet tillagt. Foerst den 14. oktober 1986 kunne sagsoegeren se af sin loenseddel, at hans loen svarede til loennen for en tjenestemand i loenklasse A5, loentrin 5, hvilket var den indplacering, sagsoegeren havde, da han fik tjenestefrihed af personlige aarsager.
11 Den 26. november 1986 indbragte sagsoegeren en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, over det loentrin, han var blevet indplaceret paa. Denne indplacering viste nemlig, at administrationen ikke havde taget hensyn til den periode, i hvilken han ufrivilligt var fravaerende fra tjenesten, og foelgelig ikke havde indplaceret ham paa et loentrin eller tillagt ham en anciennitet, der kompenserede for den sene genindtraedelse.
12 Den 30. juni 1987 anlagde sagsoegeren, hvis ansoegning var blevet afvist stiltiende, sag ved Domstolen med paastand om annullation af genindtraedelsesbeslutningen af 26. maj 1986 som suppleret ved loensedlen af 14. oktober 1986, for saa vidt som han ved denne beslutning var blevet indplaceret i loenklasse A5, loentrin 5, samt om genoprettelse af karrieren og erstatning af det indtaegtstab, han havde lidt paa grund af forhalingen af genindtraedelsen.
13 Den 30. september 1987 meddelte Kommissionen imidlertid sagsoegeren en beslutning indeholdende en udtrykkelig afvisning af hans klage af 26. november 1986 med den begrundelse, at det ikke havde vaeret muligt at imoedekomme hans ansoegninger om genindtraedelse foer den 26. maj 1986, idet han ikke opfyldte betingelserne for at genindtraede i nogen af de stillinger, der var blevet ledige efter afslutningen af hans tjenestefrihed af personlige aarsager den 31. marts 1974.
14 Den af sagsoegeren anlagte sag foerte til Domstolens dom af 27. juni 1989 (sag 200/87, Giordani mod Kommissionen, Sml. s. 1877), hvori paastanden om beslutningens annullation blev fremmet til realitetsbehandling, idet fristen for sagsoegerens indgivelse af klage var begyndt at loebe den 14. oktober 1986, da han ved laesning af sin loenseddel var blevet bekendt med Kommissionens beslutning om hans indplacering paa loentrin ved genindtraedelsen. Men Domstolen frifandt sagsoegte for saa vidt angaar annullationspaastanden med den begrundelse, at sagsoegeren ved sin genindtraedelse skulle have en indplacering, der svarede til hans indplacering paa det tidspunkt, hvor han fik tjenestefrihed af personlige aarsager, jf. vedtaegtens artikel 40, stk. 3, artikel 40, stk. 4, litra d), samt artikel 72 og 73. Domstolen tog dog ikke stilling til, om "sagsoegeren efter andre vedtaegtsbestemmelser maatte have krav paa at blive indplaceret paa et andet loentrin" (ovennaevnte dom, praemis 18, sidste punktum).
15 Med hensyn til paastandene om genoprettelse af karrieren og ydelse af en godtgoerelse afviste Domstolen dem ved samme dom med den begrundelse, at sagsoegeren ikke i forvejen havde forelagt ansoegning om genoprettelse af karrieren og erstatning for den forhalede genindtraedelse for administrationen i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1. Kommissionen fik saaledes foerst kendskab til disse krav ved modtagelsen af klagen af 26. november 1986. Foelgelig havde sagsoegte ikke kunnet vedtage en udtrykkelig eller stiltiende beslutning om sagsoegerens krav. I oevrigt konstaterede Domstolen, at loensedlen af 14. oktober 1986, som var udfaerdiget i henhold til vedtaegtens artikel 40, stk. 3, og ikke i henhold til artikel 40, stk. 4, litra d), foerste punktum, som sagsoegerens erstatningskrav som foelge af forhalingen af genindtraedelsen var baseret paa, ikke kunne betragtes som en stiltiende afvisning af sagsoegerens ansoegning.
16 Den 29. september 1989 forelagde sagsoegeren Kommissionen en ansoegning i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, som blev registreret samme dag, med henblik paa at opnaa erstatning for det tab, han mente at have lidt paa grund af den sene genindtraedelse. Da denne ansoegning ikke blev besvaret, indgav sagsoegeren en klage, som blev registreret den 10. april 1990, over det stiltiende afslag paa ansoegningen. Denne klage forblev ligeledes ubesvaret.
Retsforhandlinger
17 Paa denne baggrund har sagsoegeren anlagt den foreliggende sag, som blev registreret paa Rettens Justitskontor den 14. november 1990.
18 Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og opfordret Kommissionen til at fremlaegge sagsoegerens personlige aktmappe samt alle opslag om ledige stillinger i loenklasse A5 i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som var blevet offentliggjort i perioden fra 1. april 1974 til 12. maj 1986, samt de opslag om ledige stillinger i loenklasse A5 i den administrative tjenestegruppe, der var offentliggjort mellem 15. oktober 1983 og 12. maj 1986, herunder opslaget vedroerende den stilling, i hvilken sagsoegeren genindtraadte i henhold til beslutningen af 26. maj 1986. Kommissionen er tillige blevet opfordret til at forklare, hvorfor sagsoegeren ikke foer den 26. maj 1986 havde kunnet genindtraede i en af de af stillingsopslagene omfattede stillinger. Kommissionens svar paa disse spoergsmaal samt de dokumenter, den skulle fremlaegge, blev indgivet til Rettens Justitskontor den 24. februar 1993. Retten har ligeledes opfordret sagsoegeren til under den mundtlige forhandling at angive, hvilke stillinger han mente at kunne vaere genindtraadt i.
19 Under den mundtlige forhandling den 10. marts 1993 fremsatte parterne deres mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal. I retsmoedet fremlagde sagsoegeren tre opslag om ledige stillinger i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som ikke var at finde blandt de stillingsopslag, Kommissionen havde fremlagt, samt stillingsopslaget vedroerende den stilling, han beklaedte forud for sin tjenestefrihed af personlige aarsager (V/IS/126/65 af 3.8.1965), samt et curriculum vitae.
Parternes paastande
20 Sagsoegeren har i sin staevning nedlagt foelgende paastande:
1) Det fastslaas, at sagsoegeren har krav paa indplacering paa loentrin 8 i loenklasse A5 samt paa udbetaling af alle de beloeb, der skyldes ham i kraft af denne indplacering, fra den dato, der under sagen fastsaettes for kravets anerkendelse og med forbehold af det i tredje punkt nedenfor fremsatte krav.
2) Det anerkendes, at den retsstridige forsinkelse af sagsoegerens genindtraedelse i tjenesten skal medregnes ved beregningen af hans anciennitet i det omfang, dette er noedvendigt, for at sagsoegeren kan opnaa de ham tilkommende pensionsrettigheder.
3) Sagsoegte tilpligtes at udbetale sagsoegeren det beloeb, der udgoer forskellen mellem det faellesskabsvederlag, han skulle have haft udbetalt i det paagaeldende tidsrum, og den indtaegt, han har erhvervet ved privat virksomhed, og som han fuldt ud kan dokumentere.
4) Subsidiaert og med henblik paa sagens oplysning bestemmes, at de meddelelser om ledige stillinger i loenklasse A5 i Kommissionens videnskabelige tjenestegrene fra 1974 til 1986 samt i Kommissionens administration i alt fald fra den 15. oktober 1983 til den 26. maj 1986 skal fremlaegges.
5) Det fastslaas, at sagsoegeren har krav paa rente af de beloeb, der tilkendes ham ret til, og sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren frafaldet de i staevningen indeholdte paastande om, at den tid, hans genindtraedelse var blevet forhalet med, blev medregnet ved beregningen af hans anciennitet, og sagsoegeren har endvidere paastaaet sagsoegte doemt til at betale ham en symbolsk godtgoerelse for den ikke-oekonomiske skade, han finder at have lidt paa grund af den usikkerhed, han har levet i indtil sin genindtraedelse paa grund af Kommissionens adfaerd.
21 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
1) Sagen afvises i sin helhed, uden at der indledes mundtlig forhandling.
2) Subsidiaert i forhold til ovenstaaende paastand forkastes sagsoegerens argumenter og paastande, og sagsoegte frifindes.
3) Mere subsidiaert i forhold til ovennaevnte paastand fastslaas det, at det lidte tab skal beregnes efter og inden for de graenser, Kommissionen har anfoert i svarskriftets punkt II.25.
4) Samtlige sagsoegerens krav om bevisoptagelse afvises, idet der tvaertimod i givet fald gives paabud om i stedet at ivaerksaette den bevisoptagelse, der er anfoert i svarskriftets punkt II.26 og i duplikkens punkt D.
5) Frifindelse af sagsoegte for saa vidt angaar paastandene om opgoerelse af renterne af de pekuniaere forpligtelser, der eventuelt konstateres til fordel for sagsoegeren, subsidiaert begraensning af renterne til det beloeb, der er anfoert i svarskriftets punkt II.30.
6) Saafremt Kommissionen faar medhold, doemmes sagsoegeren til at betale sagens omkostninger, i modsat fald ophaeves sagens omkostninger.
Formaliteten
Parternes argumenter
22 Kommissionen har paastaaet sagen afvist i henhold til artikel 92, stk. 2, i Domstolens procesreglement, som finder anvendelse under den skriftlige forhandling, indtil ikrafttraedelsen af artikel 113 i Rettens procesreglement.
23 Kommissionen goer gaeldende, at for saa vidt som sagsoegerens krav er begrundet i den paastaaede forhaling af hans genindtraedelse, kan det alene vedroere beslutningen af 26. maj 1986, idet sagsoegerens loenseddel af 14. oktober 1986 i denne forbindelse blot er et simpelt regnskabsbilag. Eftersom lovligheden af beslutningen af 26. maj 1986 ikke kan anfaegtes, idet sagsoegeren ikke i tide har indbragt klage over den, og idet han fuldt ud har accepteret beslutningen ved at give sit samtykke til en genindtraedelse, kan sagsoegte ikke laengere paaberaabe sig beslutningens ulovlighed med henblik paa at opnaa godtgoerelse, jf. Domstolens og Rettens praksis (Domstolens dom af 15.12.1966, sag 59/65, Schreckenberg mod Kommissionen for Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, Sml. 1965-1968, s. 327, org. ref.: Rec. s. 786, af 7.10.1987, sag 401/85, Schina mod Kommissionen, Sml. s. 3911, af 14.2.1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303; Rettens dom af 24.1.1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35).
24 Ifoelge Kommissionen boer sagen ligeledes afvises med den begrundelse, at da der ikke foreligger nogen forudgaaende udtrykkelig eller stiltiende beslutning, hvori Kommissionen har taget stilling til sagsoegerens paastand om forhalet genindtraedelse, kan hans henvendelse af 26. november 1986 ikke betragtes som en klage, men som en ansoegning i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, jf. teorien om, at retsakter for at bevare deres retsvirkninger kan aendre karakter, hvilket Domstolen har lagt til grund i domme, hvor den har vurderet tjenestemaends henvendelser i henhold til vedtaegtens artikel 90 paa grundlag af realiteten, og ikke af formaliteten (dom af 31.5.1988, sag 167/86, Rousseau mod Revisionsretten, Sml. s. 2705, og af 14.7.1988, forenede sager 23/87 og 24/87, Aldinger og Virgili mod Parlamentet, Sml. s. 4395). Foelgelig er der tale om en stadig gaeldende afvisningsgrund, for saa vidt som det stiltiende afslag paa sagsoegerens ansoegning af 26. november 1986 ikke blev efterfulgt af en klage indgivet inden for tremaanedersfristen, men af et soegsmaal, der blev rejst direkte for Domstolen den 30. juni 1987.
25 Kommissionen tilfoejer, at sagsoegeren endvidere ikke ved en klage har bestridt den beslutning, der blev meddelt ham den 30. september 1987, og som indeholdt et udtrykkeligt afslag paa hans ansoegning af 26. november 1986. Denne beslutning, som giver udtryk for Kommissionens holdning til sagsoegerens ansoegninger, kan ikke anfaegtes, hvorfor den foreliggende sag maa afvises.
26 Paa grundlag af disse betragtninger konkluderer Kommissionen, at selv om vedtaegtens artikel 90 ikke fastsaetter nogen frist for at indgive ansoegninger i henhold til dens bestemmelser, kan sagsoegeren, som ikke i tide har overholdt den forudgaaende procedure i henhold til vedtaegtens artikel 90, ikke paa ny paaberaabe sig denne procedure ved at indgive en ansoegning den 29. september 1989 og en klage den 10. april 1989 for paa ny at anlaegge sag til proevelse af den sag og den beslutning, som er genstand for Domstolens dom af 27. juni 1987. Ifoelge Kommissionen kan der kun blive tale om en saadan fornyet proevelse, saafremt der er tale om en ny omstaendighed (dom af 15.12.1971, sag 17/71, Tontodonati mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 323, org. ref.: Rec. s. 1059, af 15.5.1985, sag 127/84, Esly mod Kommissionen, Sml. s. 1437, af 8.3.1988, sag 125/87, Brown mod Domstolen, Sml. s. 1619, praemis 13, og af 14.6.1988, sag 161/87, Muysers og Tuelp mod Revisionsretten, Sml. s. 3037), og det er der ikke i den foreliggende sag. Derfor boer sagen afvises i sin helhed.
27 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen af 26. maj 1986 ikke angiver, hvilket loentrin han er indplaceret paa, eller hvilken anciennitet han har faaet tillagt ved genindtraedelsen, og at disse oplysninger foerst er kommet frem i hans loenseddel af 14. oktober 1986. Det vil sige, at denne loenseddel, paa grundlag af hvilken han har konstateret det tab, han har lidt ved indplaceringen, udgoer den eneste beslutning, der foreligger om dette punkt. Foelgelig opfylder hans klage af 26. november 1986 i modsaetning til, hvad Kommissionen paastaar, alle formelle og indholdsmaessige betingelser for at blive anset for en klage, saaledes som Domstolen har fastslaaet i sin dom af 27. juni 1989 under behandlingen af hans annullationspaastande. Foelgelig ville han, for saa vidt som Domstolen i ovennaevnte dom afviste hans annullationspaastand med den begrundelse, at han ikke forud for sin klage af 26. november 1986 havde indgivet ansoegning i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, have vaeret berettiget til uden tidsmaessige begraensninger at indgive en saadan ansoegning og klage over dens afvisning. Sagsoegeren finder, at da han saaledes har fulgt den forudgaaende administrative procedure i henhold til vedtaegtens artikel 90, kan hans sag antages til realitetsbehandling.
Rettens bemaerkninger
28 Retten skal bemaerke, at Domstolen i den ovennaevnte dom af 27. juni 1989 fastslog, at Kommissionen foerst efter at have modtaget den klage, sagsoegeren indbragte den 26. november 1986, blev klar over, at sagsoegeren betragtede genindtraedelsen som forhalet (praemis 24). Domstolen har saaledes alene afvist sagsoegerens paastande om genoprettelse af karrieren og ydelse af erstatning, fordi han ikke forud for klagen af 26. november 1986 havde indgivet ansoegning i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, med det formaal at faa Kommissionen til at oplyse om sine hensigter i form af en forudgaaende beslutning.
29 Retten fastslaar i oevrigt, at der ikke i vedtaegtens artikel 90, stk. 1, er fastsat nogen frist for indgivelse af tjenestemaendenes ansoegninger i medfoer af denne artikel.
30 Heraf foelger, at den ansoegning, sagsoegeren forelagde Kommissionen den 29. september 1989, og hans klage af 10. april 1990 over det stiltiende afslag paa ansoegningen er indgivet i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 90, stk. 1 og 2, og at hans sag, som efterfoelgende blev indbragt for Retten, er rejst i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 91, saaledes at sagen boer antages til realitetsbehandling i modsaetning til, hvad Kommissionen har haevdet.
31 Det skal tilfoejes, at sagens antagelighed til realitetsbehandling ikke beroeres af, at sagsoegeren ikke ved en klage indgivet inden for de i vedtaegten fastsatte frister har bestridt den beslutning, som Kommissionen meddelte ham den 30. september 1987, og som indeholdt en udtrykkelig afvisning af hans klage af 26. november 1986. Dels har Domstolen nemlig i sin ovennaevnte dom af 27. juni 1989 klart betegnet sagsoegerens henvendelse af 26. november 1986 som en klage, saaledes at den stiltiende afvisning heraf som foelge af udloebet af de i vedtaegten fastsatte frister kun kunne anfaegtes ved en retssag i henhold til vedtaegtens artikel 91. Dels var den beslutning, der blev meddelt sagsoegeren den 30. september 1987, det udtrykkelige svar paa klagen af 26. november 1986, dvs. at den blot var en bekraeftende beslutning, som blev truffet efter udloebet af de frister, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, sidste afsnit (Domstolens dom af 28.5.1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, Sml. s. 1677, praemis 9), og i vedtaegtens artikel 91, stk. 3, andet led, andet punktum, nemlig en beslutning, som bekraeftede den stiltiende afvisning af sagsoegerens klage. Denne stiltiende afvisning var allerede genstand for et soegsmaal rejst af sagsoegeren den 30. juni 1987 for Domstolen, paa det tidspunkt, hvor han fik meddelelse om den af Kommissionen paaberaabte bekraeftende beslutning, nemlig den 30. september 1987. Heraf foelger, at denne beslutning ikke udgoer en ny omstaendighed, som aendrer sagsoegerens retsstilling, en ny omstaendighed, som ikke allerede er behandlet af Domstolen, og som der ikke er taget stilling til i Domstolens dom af 27. juni 1989 i denne sag, efter hvilken dom sagsoegeren har anlagt den foreliggende sag under overholdelse af den procedure, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90 og 91.
Realiteten
Forhalingen af sagsoegerens genindtraedelse
Parternes argumenter
32 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ved at forhale hans genindtraedelse har tilsidesat bestemmelserne i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), og derved begaaet en fejl, som har paafoert ham tab.
33 Sagsoegeren haevder, at den forpligtelse til at lade en tjenestemand genindtraede i tjenesten, der er fastsat i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), indebaerer, at Kommissionen skal traeffe de fornoedne foranstaltninger med henblik herpaa, for saa vidt som den er i besiddelse af alle oplysningerne vedroerende en tjenestemands muligheder for genindtraedelse, idet tjenestemanden for sit vedkommende alene har mulighed for at afslaa den foerste stilling, han faar tilbudt i denne forbindelse.
34 Sagsoegeren har for det foerste paapeget, at administrationen aldrig har sendt ham stillingsopslagene vedroerende de ledige stillinger, han kunne have soegt, til trods for hans anmodninger herom af 30. september 1976, 24. september 1983, 7. januar 1984 og 15. juli 1985, og til trods for det standardbrev af marts 1981 fra chefen for "Administration og Personale" i FFC Ispra, hvori det anfoeres, at tjenestemaend, der venter paa genindtraedelse, systematisk modtager de stillingsopslag, som er ved at blive offentliggjort, saaledes at de kan give deres interesse til kende. Sagsoegeren har for det andet anfoert, at hans ansoegninger om genindtraedelse enten ikke er blevet besvaret ° f.eks. ansoegningen af 30. september 1976 ° eller foerst er blevet afslaaet meget sent ° f.eks. ansoegningen af 15. marts 1974 ° som administrationen foerst besvarede ved skrivelse af 19. marts 1981. Endelig modtog han blot henholdende svar paa nogle af sine ansoegninger, f.eks. den af 24. september 1983, hvori han anmodede om at faa tilsendt de stillingsopslag, der kunne vaere relevante for ham. Kommissionen besvarede denne ansoegning den 10. oktober 1983 med en opfordring til udtrykkeligt at meddele, om han oenskede at modtage stillingsopslag. Tilsvarende blev hans ansoegning om genindtraedelse af 7. januar 1984, hvori han opfordrede administrationen til at sende ham eventuelle relevante stillingsopslag og meddelte, at det hastede med at finde loennet beskaeftigelse, besvaret ved en skrivelse af 25. maj 1984, hvori administrationen spurgte ham, om han endnu var interesseret i at genindtraede, og om han fik de oenskede stillingsopslag til tiden.
35 Hvad angaar sagsoegtes mulighed for at lade ham genindtraede foer den 26. maj 1986 goer sagsoegeren gaeldende, at i han i betragtning af de 327 stillingsopslag inden for den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som Kommissionen havde fremlagt, og i betragtning af sin erfaring og det hverv, han beklaedte, foer han tog tjenestefrihed af personlige aarsager, burde have haft mulighed for at genindtraede, navnlig i tre stillinger i Kommissionens videnskabelige og tekniske tjenestegruppe.
36 Sagsoegeren naevner for det foerste den stilling, der var genstand for stillingsopslaget KOM/R/1523/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til den 26. juli 1985. Opgaverne gik ud paa inden for rammerne af FFC Ispra' s almindelige tjenester at tilrettelaegge den almindelige og den saerlige vedligeholdelse af bygninger og teknologiske anlaeg til produktion og distribution af flydende stoffer (opvarmning, luftkonditionering, vand, udledning og behandling af konventionelt og farligt affald, trykluft, gas osv.), vurdering af omkostningerne i forbindelse med denne vedligeholdelse, udarbejdelse af vedligeholdelsesplaner og udarbejdelse af udbudsmateriale vedroerende arbejde, der skulle udfoeres af tredjemand.
37 Sagsoegeren naevner for det andet under henvisning til den erfaring med kontraktmaessige spoergsmaal, som han havde opnaaet ved sit arbejde foer tjenestefriheden, stillingen i henhold til stillingsopslaget KOM/R/1561/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til den 22. november 1985. Opgaverne gik i dette tilfaelde ud paa at bistaa den ansvarlige for styringen af F&U-programmet, ikke-nuklear energi, navnlig den del, der vedroerer faste braendstoffer. Den tjenestemand, som fik denne stilling, skulle foelge kontrakternes gennemfoerelse og administrere dem i samarbejde med Kontrakttjenesten, udarbejde tekniske og administrative rapporter, give instrukser til de kontraherende parter med hensyn til indholdet af de endelige rapporter og foelge budgetstyringen i forbindelse med underprogrammet.
38 Endelig har sagsoegeren under henvisning til sin tidligere erfaring paa kontraktomraadet samt sin uddannelse og erfaring med overvaagning af braendstoffer og motorer gjort gaeldende, at han kunne vaere genindtraadt i den stilling, der var genstand for opslaget KOM/R/1571/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til 10. januar 1986. Opgaverne her var at bistaa den ansvarlige for F&U-underprogrammet "optimering af produktion og anvendelse af kulbrinter" og at analysere forskningsforslagene, forhandle om de tekniske programmer i kontrakterne, foelge gennemfoerelsen af kontrakterne, udarbejde tekniske og administrative rapporter og give instrukser til kontrahenterne vedroerende indholdet af de endelige rapporter.
39 I oevrigt har sagsoegeren for saa vidt angaar stillingerne i den administrative tjenestegruppe anfoert, at han kunne vaere genindtraadt i en af dem, da det ifoelge vedtaegten er muligt at skifte mellem den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe og den administrative tjenestegruppe. Dette er praksis i Kommissionen, og han har i hvert fald siden 15. oktober 1983 over for Kommissionens tjenestegrene erklaeret sig villig til at foelge den naevnte praksis.
40 Sagsoegeren paapeger saaledes, at han kunne vaere genindtraadt i tjenesten i en stilling i den administrative tjenestegruppe i FFC Ispra, der var blevet opslaaet ledig den 3. oktober 1977 ved opslag nr. 393, hvori det udtrykkeligt blev naevnt, at tjenestemaend og andre ansatte i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe kunne indgive ansoegning. Han paapeger, at stillingen, som, da det kom til stykket, blev besat af en tjenestemand fra den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, gik ud paa at lede Betalingsanvisningstjenesten i afdelingen "Finanser og Kontrakter", der isaer beskaeftiger sig med anvisning af forpligtelser og betalinger i forbindelse med saavel ordrer som kontrakter og forvaltning af kontrakter med tredjemand. Sagsoegte har ved ikke at lade ham genindtraede i denne stilling, der kraever kompetence paa kontraktomraadet, set bort fra de kvalifikationer, sagsoegeren havde erhvervet i den stilling som leder af Forsyningsafdelingen, han beklaedte, da hans tjenestefrihed indtraadte, og fra hans mere generelle administrative kvalifikationer. Sagsoegeren har her henvist til de administrative funktioner, der hoerer til den stilling, han genindtraadte i FFC Ispra' s afdeling for "Infrastruktur", hvor han havde ansvaret for Telekommunikations- og Transporttjenesten. Han tilfoejer, at han efter sin genindtraedelse ved beslutning af 15. december 1986 er blevet flyttet til administrationen for at raadgive og bistaa direktoeren for FFC Ispra i kontraktspoergsmaal.
41 Sagsoegeren har, stadig vedroerende stillingerne i den administrative tjenestegruppe, under henvisning til de 66 stillingsopslag, Kommissionen har fremlagt, endvidere anfoert, at han ligeledes kunne vaere genindtraadt i den stilling i den administrative tjenestegruppe, der var genstand for opslaget KOM/355/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til den 27. marts 1985. Denne stilling under generaldirektorat IX gik ud paa at bistaa en kontorchef med at forberede og foelge alle de opgaver, som varetages af den administrative enhed, der har til opgave at administrere, foere tilsyn med og soerge for vedligeholdelse af bygningerne og foelge kontrakterne i den forbindelse, samt styre visse bevillinger, og som staar for materiellet og bilparken og alle opgaverne i forbindelse med den logistiske stoette til Kommissionens tjenestegrene i Luxembourg.
42 Kommissionen har gjort gaeldende, at det objektivt ikke havde vaeret muligt at lade sagsoegeren genindtraede foer den 26. maj 1986, fordi der ikke var ledige stillinger svarende til hans kvalifikationer. Kommissionen forklarer, at sagsoegerens profil er saerlig ved, at han ud over at have en teknisk og videnskabelig grunduddannelse samt eksamen som automobilingenioer, dog ikke paa universitetsniveau, har opnaaet handelserfaring. Kommissionen erindrer om, at sagsoegeren inden sin indtraeden i Euratoms tjeneste har udoevet handelsvirksomhed samt beskaeftiget sig med forsynings-, salgs- og reklamearbejde inden for industrimotor- og automobilindustrien, og at han efter at vaere tiltraadt tjenesten i FFC Ispra har haft ansvaret for de noedvendige indkoeb paa grundforskningsomraadet. Dette indebaerer betydelig indsigt i det nukleare omraade og kraever evne til at vurdere kvaliteten, ikke af materiel i almindelighed, men af videnskabeligt materiel af meget hoej standard. Ifoelge Kommissionen bevirker karakteren af sagsoegerens kvalifikationer, at han ikke er fuldt ud egnet til at tiltraede en stilling hverken i den videnskabelige eller i den administrative tjenestegruppe, hvilket har gjort det vanskeligt at genindsaette ham i en stilling.
43 Med hensyn til stillingerne i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe har Kommissionen fremhaevet, at selv om sagsoegeren under alle omstaendigheder skulle genindtraede i en stilling i denne tjenestegruppe paa grund af sin grunduddannelse, og fordi han oprindelig var blevet ansat til denne tjenestegruppe, bevirkede hans saerlige kvalifikationer og den omstaendighed, at han ikke havde nogen ingenioereksamen paa universitetsniveau, at hans kvalifikationer skulle vurderes hver for sig i forhold til de ledige stillinger. Resultatet var, at kun meget faa, om overhovedet nogen, af de ledige stillinger var egnede.
44 Med hensyn til den stilling, der var opslaaet som KOM/R/1523/85, har Kommissionen gjort gaeldende, at for saa vidt angaar vedligeholdelse mv. af bygninger og anlaeg, navnlig af anlaeg til produktion og haandtering af flydende stoffer, dvs. et hoejt specialiseret arbejde, som kraever en "doktorgrad som industriingenioer eller tilsvarende eksamen eller tilsvarende erhvervserfaring", er der tale om en stilling, der kraever en helt anden uddannelse end den, som kan paaberaabes af sagsoegeren, der "ikke har nogen handelsmaessig erfaring og ikke kan kaldes f.eks. teknisk-kommerciel ingenioer".
45 Med hensyn til den stilling, der var opslaaet som KOM/R/1561/85, har Kommissionen anfoert, at den gik ud paa at overvaage gennemfoerelsen og forvaltningen af forskningskontrakter paa omraadet for ikke-nuklear energi, dvs. vedvarende energi. Til denne stilling kraevedes en eksamen paa universitetsniveau eller tilsvarende erfaring samt et dybtgaaende kendskab til de vedvarende energiformer, der goer det muligt at vurdere og styre projekter, som gennemfoeres af private eller offentlige virksomheder, gennem forskningskontrakter finansieret for 50%' s vedkommende af Kommissionen. Disse opgaver svarede saaledes ikke til sagsoegerens kvalifikationer, der var erhvervet paa helt andre omraader.
46 For saa vidt angaar stillingsopslag KOM/R/1571/85 har Kommissionen paapeget, at da der var tale om at bistaa den ansvarlige for F&U-underprogrammet "optimering af produktion og anvendelse af kulbrinter" paa et bestemt felt (syntetiske braendstoffer, motorer og andre braendstoffer), forudsatte denne stilling "kendskab paa universitetsniveau til kulbrintesektoren og industriel erfaring", dvs. kvalifikationer, som ikke "fuldt ud" svarer til sagsoegerens faglige profil.
47 Med hensyn til stillingerne i den administrative tjenestegruppe har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke kunne genindtraede i en stilling i denne tjenestegruppe, da vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), alene paalaegger administrationen en retlig forpligtelse til at lade en tjenestemand genindtraede i en ledig stilling, saafremt der er tale om en stilling i den tjenestegruppe, han tilhoerer. Kommissionen er af den opfattelse, at administrationen kan udoeve et skoen for saa vidt angaar genindtraedelse af en tjenestemand fra den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe i en stilling i den administrative tjenestegruppe, uden dog at vaere forpligtet til at give ham fortrinsret til en saadan stilling eller til at gennemgaa de ledige stillinger i den administrative tjenestegruppe. Derfor har en saadan gennemgang heller ikke fundet sted i sagsoegerens tilfaelde.
48 For saa vidt hvad navnlig angaar den stilling i den administrative tjenestegruppe, der var genstand for opslag nr. 393 af 3. oktober 1977, har Kommissionen endvidere bemaerket, at den i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), fastsatte forpligtelse alene vedroerer bekendtgoerelser i henhold til vedtaegtens artikel 4, stk. 2, og ikke meddelelser om "intern forflyttelse", som der er tale om her. Kommissionen finder ikke, at meddelelser om "interne forflyttelser" vedroerer tjenestemaend, der venter paa at genindtraede, og som har mistet deres stilling, men alene tjenestemaend, der kan overflyttes med deres stilling til funktioner, som stort set svarer til dem, de indtil da har udoevet.
49 Hvad endelig angaar den stilling i den administrative tjenestegruppe, der var genstand for opslag KOM/355/85, har Kommissionen, som erkender, at sagsoegeren i "Indkoebsafdelingen" i FFC Ispra beklaedte en stilling af administrativ karakter i ordets "brede betydning", gjort gaeldende, at sagsoegeren paa grund af sin grunduddannelse og sit arbejde i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe kun kunne genindtraede i denne tjenestegruppe, da han ikke havde saerlige forudsaetninger for at beklaede en administrativ stilling. Kommissionen finder saaledes ikke, at sagsoegeren havde de kvalifikationer, der var noedvendige for at beklaede denne stilling, som kraevede "saerlig erfaring med fast ejendom ... ejendomsforvaltning og alt, hvad Kommissionens tjenestegrene i Luxembourg har behov for af logistik".
Rettens bemaerkninger
50 Retten skal fastslaa, at vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), paalaegger faellesskabsinstitutionerne pligt til at lade en tjenestemand, hvis tjenestefrihed af personlige aarsager er udloebet, genindtraede i den foerste ledige stilling i den kategori eller tjenestegruppe, der svarer til hans loenklasse, saafremt han er i besiddelse af de fornoedne kvalifikationer. Dvs. at ud over en ledig stilling og besiddelse af de noedvendige kvalifikationer, kan der ikke stilles yderligere betingelser for genindtraedelsen, saasom at den paagaeldende tjenestemand ytrer interesse eller udoever eller ikke udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse under tjenestefriheden. Foelgelig gaelder myndighedernes frie skoen i forbindelse med genindtraedelse alene kvalifikationerne hos den tjenestemand, der oensker at genindtraede. Disse kvalifikationer skal vurderes i forhold til de stillinger, som han kan beklaede. Det frie skoen gaelder ikke vurderingen af, om det er hensigtsmaessigt, at tjenestemanden genindtraeder, eller vurderingen af hans kvalifikationer, som under alle omstaendigheder skal ske under hensyntagen til tjenestens interesse (dom af 1.7.1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139, praemis 13).
51 Den pligt til at foretage omhyggelige undersoegelser for at sikre, at en tjenestemand, som oensker at genindtraede, har de kvalifikationer, der kraeves til at beklaede en ledig stilling, som ligger i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), fremgaar ligeledes af Kommissionens interne beslutning af 14. januar 1970, som blev offentliggjort i Meddelelser til Personalet nr. 103, om tjenestefrihed af personlige aarsager. Ifoelge beslutningen skal Generaldirektoratet for Personale og Administration i denne institution "efter fremgangsmaaden i vedtaegtens artikel 40, litra d)" tilbyde de paagaeldende tjenestemaend en ledig stilling i det generaldirektorat eller den tjeneste, hvor de oprindeligt arbejdede, selv om proceduren med henblik paa at besaette disse stillinger allerede er indledt. Findes der ingen ledig stilling i det paagaeldende generaldirektorat eller den paagaeldende tjeneste, skal sagen forelaegges et genindtraedelsesudvalg bestaaende af tre hoejtstaaende tjenestemaend, som udpeges ad hoc for hver sag, der skal undersoeges. Disse skal afgoere, hvilken stilling der skal tilbydes den paagaeldende tjenestemand. De naevnte forpligtelser af proceduremaessig art fremgaar ogsaa af den beslutning, der har erstattet ovennaevnte beslutning af 14. januar 1970, og som er offentliggjort i Administrative Meddelelser nr. 569 af 5. september 1988, hvori det hedder, at naar der er tale om en genindtraedelse, skal "Generaldirektoratet for Personale og Administration gennemgaa alle ledige stillinger samt kvalifikationerne hos de tjenestemaend", som venter paa at genindtraede. I samme beslutning paalaegges administrationen endvidere pligt til at saette besaettelsen af enhver stilling, der "synes at svare til" kvalifikationerne hos en tjenestemand, hvis tjenestefrihed udloeber mindst seks uger senere, eller hvis tjenestefrihed allerede er udloebet, i bero. Formaalet hermed er at give genindtraedelsesproceduren forrang.
52 Den vurdering af kvalifikationerne hos de tjenestemaend, der venter paa at genindtraede, som det paahviler faellesskabsinstitutionernes myndigheder at ivaerksaette under Rettens eller Domstolens kontrol, skal saaledes reelt finde sted og paa en maade, der goer det muligt for de paagaeldende institutioner at godtgoere, at reglerne er overholdt. Var dette ikke tilfaeldet, ville hverken de tjenestemaend, der har ansoegt om genindtraedelse, og som i oevrigt normalt ikke underrettes om ledige stillinger i deres institution ° bortset fra de tilfaelde, hvor de tilbydes en stilling ° eller de doemmende instanser kunne kontrollere, om de forpligtelser, der paalaegges faellesskabsinstitutionerne i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), er blevet overholdt.
53 Selv om man herved ikke kan kraeve af de kompetente myndigheder, at de beviser, at de har undersoegt den paagaeldende tjenestemands kvalifikationer, saafremt der er en aabenbar forskel mellem hans kvalifikationer og de kvalifikationer, som kraeves for at beklaede en bestemt ledig stilling, skal et saadant bevis dog foreligge i alle de tilfaelde, hvor det, fordi der ikke er en saadan aabenbar forskel, er noedvendigt at foretage en fuldstaendig undersoegelse af den paagaeldendes kvalifikationer i forhold til en ledig stilling.
54 Paa Rettens opfordring har Kommissionen fremlagt sagsoegerens personlige aktmappe (nr. 21756). I bilag A, haefte 1, findes et skema, hvorpaa sagsoegerens navn er paafoert, og som har overskriften "Liste over tjenestemaend i FFC, som har tjenestefrihed af personlige aarsager". Paa dette skema findes bl.a. datoerne for tre af sagsoegerens ansoegninger om genindtraedelse (15.3.1974, 30.9.1976 og 24.9.1983) samt angivelse af de funktioner, der foerst og fremmest kan tilbydes ham, nemlig "koebs- og salgsfunktioner" og "ledelsesfunktioner". Paa samme skema er naevnt stillingsopslagene for den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, KOM/R/567/80, 515/81, 523/81, 529-530/81, 531-532/81, 544/81, 545/81, 538-539/83, 508/84 og 517/84, som ifoelge en bemaerkning paa skemaet er de "ledige stillinger, i forbindelse med hvilke tjenestemandens kvalifikationer er blevet vurderet (uden tilbud om genindtraedelse)". I samme haefte i sagsoegerens aktmappe findes endelig et notat af 22. maj 1984 [XII-B-5(D)-84-12.505] indeholdende de negative konklusioner, man var naaet frem til ved vurderingen af kvalifikationerne hos sagsoegeren og fire andre tjenestemaend, der ventede paa at genindtraede, i forhold til den stilling, som var genstand for et af ovennaevnte opslag, nemlig KOM/R/517/84 (og 520/84). Ifoelge notatet omfatter stillingen opgaver i forbindelse med FAST-programmet, og det konkluderes, at "det er aabenbart, at Giordani, hvis hovedopgave i FFC var at lede Forsyningstjenesten, ikke opfylder behovene ifoelge FAST-programmet".
55 Kommissionens tjenestegrene har saaledes fundet det noedvendigt at vurdere sagsoegerens kvalifikationer i forhold til de krav, der stilles i forbindelse med stillinger som dem, der er naevnt i ovennaevnte notat og skema, til trods for den uomtvistelige afstand mellem de naevnte kvalifikationer og krav. Disse tjenestegrene havde saaledes saa meget desto mere grund til at soerge for, at konklusionerne af den vurdering, de foretog af sagsoegerens kvalifikationer i forhold til kravene, naar der var tale om stillinger, som aabenbart eller i hvert fald i hoejere grad svarede til hans kvalifikationer, blev henlagt i hans akter, saaledes at man her kunne finde begrundelsen for ikke at lade ham genindtraede i en af disse stillinger. Denne undladelse vedroerer for det foerste de af sagsoegeren anfoerte stillinger, som havde vaeret genstand for opslagene KOM/R/1523/85, KOM/R/1561/85 og KOM/R/1571/85. Derfor kan der ikke faestes lid til Kommissionens paastand om, at sagsoegerens kvalifikationer er blevet vurderet i forhold til samtlige ledige stillinger i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe mellem 1974 og 1986, dette ikke mindst fordi sagsoegeren under retsmoedet har oplyst om stillingsopslag for den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som Kommissionen ikke har vaeret i stand til at fremlaegge for Retten.
56 Da der saaledes ikke foreligger noget bevis eller indicium for, at sagsoegerens kvalifikationer systematisk er blevet vurderet i forbindelse med hver enkelt stilling, han kunne vaere genindtraadt i inden den 26. maj 1986, har Kommissionen saaledes ikke paa retligt fyldestgoerende maade bevist, at den har overholdt den fremgangsmaade for vurdering af kvalifikationerne hos tjenestemaend, der oensker at genindtraede, for hvilken principperne er fastlagt i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), og for hvilken der er fastsat visse retningslinjer i Kommissionens interne beslutning af 14. januar 1970, som var gaeldende i den omtvistede periode.
57 Denne forsoemmelse fra Kommissionens side, som er resultatet af en adfaerd i strid med bestemmelserne i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), udgoer en tjenstlig fejl, der er ansvarspaadragende over for sagsoegeren, for saa vidt som den har kunnet forhindre hans genindtraedelse foer den 26. maj 1986. At tabet er reelt, og derved berettiger sagsoegeren til at kraeve det erstattet (ovennaevnte Sergy-dom og Domstolens dom af 5.5.1983, sag 785/79, Pizziolo mod Kommissionen, Sml. s. 1343), skyldes i dette tilfaelde, at han ikke er blevet afloennet som tjenestemand i perioden mellem sin faktiske genindtraedelse og den tidligere dato, paa hvilken han eventuelt kunne vaere genindtraadt.
58 Derfor boer det undersoeges, om sagsoegeren kunne vaere genindtraadt tidligere end den 26. maj 1986 dels paa grundlag af sine kvalifikationer i henhold til sagens akter, dels paa grundlag af profilen i de stillinger, som han mener sig berettiget til at genindtraede i.
59 For saa vidt angaar de stillinger i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som sagsoegte ubestrideligt var kvalificeret til at genindtraede i, henviser Retten for det foerste til den stilling, der var opslaaet i KOM/R/1523/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til den 26. juli 1985. Ifoelge stillingsopslaget indebar denne stilling foelgende funktioner: "tilrettelaeggelse af den almindelige og den saerlige vedligeholdelse af bygninger og teknologiske anlaeg til produktion og distribution af flydende stoffer (opvarmning, luftkonditionering, vand, udledning og behandling af konventionelt og farligt affald, trykluft, gas osv.), vurdering af omkostningerne i forbindelse med denne vedligeholdelse, udarbejdelse af vedligeholdelsesplaner og udarbejdelse af udbudsmateriale vedroerende arbejde, der skulle udfoeres af tredjemand". De noedvendige kvalifikationer var foelgende: "viden paa universitetsniveau vedroerende industriteknik eller tilsvarende erhvervserfaring; erfaring med almindelig vedligeholdelse af bygninger, anlaeg til produktion og distribution af flydende stoffer, automatisering og regulering, navnlig paa luftkonditioneringsomraadet; evne til at vurdere omkostningerne; vilje og evne til at planlaegge og udarbejde udbudsbetingelser".
60 Det fremgaar af beskrivelsen af funktionerne i forbindelse med denne stilling, at de omfatter kommercielle opgaver, navnlig paa kontraktomraadet, og tekniske opgaver, idet der er tale om vedligeholdelse af anlaeggene i FFC Ispra.
61 For saa vidt angaar de kommercielle og kontraktmaessige opgaver fastslaar Retten, at den stilling, sagsoegeren beklaedte forud for sin tjenestefrihed af personlige aarsager, ifoelge stillingsopslaget (V/IS/126/65) kraevede "stor erfaring inden for forsyningsteknik og -metoder ...". Det skal endvidere bemaerkes, at Kommissionen i sine svar paa Rettens spoergsmaal har udtalt, at det "af hr. Giordani' s curriculum vitae fremgaar, at han har en handelsuddannelse ...", at sagsoegeren i naevnte stilling havde ansvaret for "bestilling, indkoeb og modtagelse af varerne", og at "han altid har beskaeftiget sig med handelsmaessige aktiviteter", navnlig aspekterne "indkoeb og lagerstyring i forbindelse med teknisk og videnskabeligt materiel", et omraade, hvor "han stedse har bevist sine evner og kompetence". Endelig har Kommissionen i retsmoedet bekraeftet, at sagsoegeren "hovedsagelig havde erfaring med handelsforhold", og at han havde ansvaret for "indkoebene til et stort forskningscenter ...", hvilket indebar "evne til at vurdere kvaliteten af dette raastof og af det videnskabelige materiel", og "mulighed for gennem kontakter med leverandoererne at forhandle sig frem til gode priser ...". Endelig skal det tilfoejes, at den stilling, sagsoegeren genindtraadte i den 26. maj 1986, kraevede "evne til at planlaegge og udarbejde udbudsmateriale, vurdere omkostninger". Sagsoegte kan saaledes ikke i den foreliggende sag drage i tvivl, at sagsoegeren helt aabenbart var i besiddelse af de kvalifikationer paa handels- og kontraktomraadet, som var noedvendige for at udoeve de funktioner, som den stilling, der blev opslaaet ledig ved KOM/R/1523/85, indebar.
62 For saa vidt angaar de mere tekniske funktioner, vedligeholdelse mv. af Ispra-centrets anlaeg, fastslaar Retten, at opslaget vedroerende den stilling, sagsoegeren beklaedte forud for sin tjenestefrihed, kraevede "et grundigt kendskab til de materialer og anlaeg, der anvendes i et center for nuklear forskning ...". Kommissionen har i besvarelsen af Rettens spoergsmaal og i retsmoedet anfoert, at sagsoegeren havde "en teknisk og videnskabelig grunduddannelse ...", og at varetagelsen af opgaverne i forbindelse med den stilling, han beklaedte forud for tjenestefriheden, "kraevede kvalifikationer ... midtvejs ... mellem en videnskabelig grunduddannelse, som er en absolut forudsaetning, idet der var tale om vedligeholdelse af det for Ispra noedvendige materiel, og en lederuddannelse med henblik paa at udfoere opgaver, som objektivt set er af kommerciel art ... idet der er tale om at koebe paa et bestemt marked ... etablere kontakter med leverandoererne for derved at ... kunne opnaa gode priser ... og endelig soerge for at opnaa en lang raekke efterfoelgende ydelser, som f.eks. garanti for vedligeholdelse, reparation og eftersalgsservice". Endelig fastslaar Retten, at den stilling, som sagsoegeren genindtraadte i den 26. maj 1986, omfattede forskellige vedligeholdelsesopgaver. Han kunne saaledes siges at have de kvalifikationer, der var noedvendige for at vedligeholde FFC Ispra' s bygninger og tekniske anlaeg. Sagsoegte, som i retsmoedet har forklaret, at stillingen i henhold til stillingsopslaget KOM/R/1523/85 kraevede "virksomhed som ekspert i forbindelse med anskaffelse af de varer, der er noedvendige for Ispra-centrets virksomhed", en "handelsmaessig erfaring, en slags ... teknisk-kommerciel ingenioer", og "en person, der har kendskab til haandteringsproblemer", kan foelgelig ikke betvivle, at sagsoegeren helt aabenbart var i besiddelse af de noedvendige kvalifikationer for at beklaede denne stilling.
63 Derefter kommer Retten til stillingen i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som var opslaaet i KOM/R/1571/85, hvori ansoegningsfristen var fastsat til den 10. januar 1986. Ifoelge ovennaevnte stillingsopslag omfattede denne stilling foelgende funktioner: "at bistaa den ansvarlige for F&U-underprogrammet 'optimering af produktion og anvendelse af kulbrinter' med styringen af dette underprogram, navnlig paa foelgende omraader: syntetiske braendstoffer, aflejringer, motorer og andre braendstoffer. Bl.a. at analysere forskningsforslagene ° forhandle om de tekniske programmer i kontrakterne ° foelge gennemfoerelsen af kontrakterne ° udarbejde tekniske og administrative rapporter, give instrukser til kontrahenterne angaaende indholdet af de endelige rapporter". For saa vidt angaar de kraevede kvalifikationer var der i det paagaeldende stillingsopslag anfoert "1. Eksamen paa universitetsniveau eller tilsvarende erhvervserfaring; 2. Relevant viden om kulbrinter i almindelighed; 3. Flere aars erfaring i industrien". Ifoelge de bemaerkninger, Kommissionen er fremkommet med i retsmoedet, forudsatte denne stilling "en viden paa universitetsniveau, der er relevant i forbindelse med kulbrinter, og industriel erfaring".
64 Retten fastslaar, at for saa vidt som denne stilling indebar kontraktforhandlinger, -indgaaelse og -opfoelgning, fremgaar det af det ovenfor anfoerte vedroerende stillingen i ovennaevnte opslag KOM/R/1523/85, at sagsoegeren ogsaa efter Kommissionens egen opfattelse havde alle de kraevede kvalifikationer. Retten fastslaar endvidere, at sagsoegeren, som det fremgaar af hans akter, og som Kommissionen selv har erkendt, ud over sin tekniske ingenioeruddannelse ogsaa i den stilling, han beklaedte inden tjenestefriheden, havde opnaaet erfaring "... navnlig for saa vidt angaar salgstilrettelaeggelse og -systemer inden for industrien ...". Denne erfaring er i oevrigt ogsaa blevet anerkendt af Kommissionen i dens svar paa Rettens spoergsmaal, hvori det hedder, at sagsoegeren "bortset fra en kort periode som projekterende i et schweizisk selskab, der beskaeftiger sig med design af dieselmotorer til skibe, fra 1954 til 1960 var ansvarlig for salgsnettet for en raekke virksomheder inden for industrimotor- og automobilindustrien". Kommissionen har yderligere bekraeftet dette i retsmoedet, da den henviste til sagsoegerens erfaring med "promovering af industriprodukter, navnlig inden for maskin- og automobilindustrien". Det fremgaar heraf, at sagsoegeren, for saa vidt som den paagaeldende stilling kraevede industriel erfaring, havde de fornoedne kvalifikationer, navnlig med hensyn til industrimotorer og derved ogsaa med hensyn til kulbrinter. I oevrigt arbejdede sagsoegeren ifoelge sit eget udsagn, der paa dette punkt ikke er blevet udtrykkeligt modsagt af Kommissionen, foer sin ansaettelse i Kommissionen ogsaa direkte med afsaetning af kulbrinter.
65 Uden at det er noedvendigt at undersoege, om sagsoegeren ogsaa kunne vaere genindtraadt i stillingen i opslaget KOM/R/1561/85, maa det saaledes fastslaas, at Kommissionen ikke har godtgjort, at den ikke kunne lade sagsoegeren genindtraede enten i den stilling, der var opslaaet i KOM/R/1523/85 den 26. juli 1985, eller i stillingen i opslaget KOM/R/1571/85 den 10. januar 1986. For saa vidt som Kommissionen faktisk forud havde vurderet sagsoegerens kvalifikationer paa grundlag af kravene i henhold til disse to stillinger, maa dens naegtelse af at lade sagsoegte genindtraede bedoemmes som utilstraekkeligt begrundet og delvis i modstrid med sagsoegtes reelle kvalifikationer, navnlig da der i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), ikke kraeves fuldstaendig overensstemmelse mellem den paagaeldendes kvalifikationer og de kvalifikationer, der kraeves i den paagaeldende stilling, men alene at han er egnet til at beklaede den naevnte stilling (ovennaevnte Pizziolo-dom, praemis 5).
66 Det maa dog tillige undersoeges, om sagsoegeren ikke burde vaere genindtraadt tidligere end saavel den 26. juli 1985 som den 10. januar 1986, nemlig saerlig den 26. oktober 1977, hvor ansoegningsfristen for den stilling i FFC Ispra' s administrative tjenestegruppe, der var genstand for opslag nr. 393 af 3. oktober 1977, udloeb, idet sagsoegeren tillige har haevdet, at han havde vaeret berettiget til at genindtraede i denne stilling.
67 Retten fastslaar, at ovennaevnte opslag vedroerer en stilling i kategori A, uden angivelse af loenklasse, der skulle besaettes ved intern forflyttelse. Stillingen hoerte til den administrative tjenestegruppe i Direktoratet for FFC Ispra, Afdelingen for Finanser og Kontrakter. Stillingsbeskrivelsen var foelgende: "Lede Betalingsanvisningstjenesten i Afdelingen for 'Finanser og Kontrakter', som har foelgende hovedaktiviteter: ° anvisning af forpligtelser ° anvisning af betalinger for saa vidt angaar baade ordrer og kontrakter ° administration af kontrakter med tredjemand". Ifoelge opslaget kraevedes foelgende kvalifikationer for at bestride denne stilling: "eksamen paa universitetsniveau eller tilsvarende erhvervserfaring; ° erfaring med oekonomistyring; ° helst erfaring med administrativ forvaltning". Da der var tale om en stilling i den administrative tjenestegruppe hed det endelig udtrykkeligt: "Tjenestemaend og midlertidigt ansatte i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe kan ligeledes indgive ansoegning".
68 Det fremgaar af opslaget, at den paagaeldende stilling omfattede arbejde af kontraktmaessig karakter, nemlig kontraktforhandling, -indgaaelse og -opfoelgning, og arbejde af finansiel karakter, nemlig betalingsanvisning i forbindelse med ordrer og kontrakter, samt endelig almindeligt administrativt arbejde.
69 Det staar fast, jf. det ovenfor anfoerte, at Kommissionen saavel i de skriftlige svar paa Rettens spoergsmaal som under den mundtlige forhandling udtrykkeligt har anerkendt, at sagsoegeren havde ubestridelige kvalifikationer paa det kommercielle omraade, herunder kontraktforhandling, -indgaaelse og -opfoelgning paa saavel forsynings- som salgsomraadet, der navnlig opfyldte behovet i et faelles forskningscenter som det i Ispra paa grund af hans erfaringer paa omraadet, som er opnaaet dels ved privat erhvervsmaessig virksomhed, dels ved arbejde for Kommissionen. Disse kvalifikationer bekraeftes i oevrigt af paategningen paa ovennaevnte skema, der ligger i hans aktmappe, ifoelge hvilken han kunne genindtraede i en stilling, som indebaerer "koebs- og salgsfunktioner". Endvidere har sagsoegeren foer sin tjenestefrihed af personlige aarsager udoevet hvervet som chef for afdelingen for "Forsyning og Lager" i FFC Ispra. Denne stilling kraevede ifoelge det paagaeldende opslag "... stor erfaring inden for forsyningsteknik og -metoder, navnlig for saa vidt angaar industriens tilrettelaeggelse af indkoeb samt industrielle indkoebssystemer; ...". Endelig var sagsoegeren ifoelge de bedoemmelser, der ligger i hans aktmappe (haefte 3), og som Kommissionen har henvist til i besvarelsen af Rettens spoergsmaal, stadig som chef for forsyningsafdelingen i FFC Ispra ansvarlig for "alle funktioner i forbindelse med bestilling, koeb og modtagelse af varer ...". Det fremgaar saaledes af det ovenfor anfoerte, at sagsoegeren helt aabenbart besad de noedvendige kvalifikationer, for saa vidt som stillingen i henhold til stillingsopslag nr. 393 af 3. oktober 1977 indebar indgaaelse og forvaltning af kontrakter.
70 Retten fastslaar i oevrigt, at den stilling, sagsoegeren beklaedte foer sin tjenestefrihed af personlige aarsager, kraevede "kendskab til Faellesskabets finansielle organisation ...", og at den tjeneste, han var chef for, i 1970 var knyttet til den stoerre afdeling for "Finanser og Forsyninger". I oevrigt kraevede den stilling, han genindtraadte i den 26. maj 1986, ifoelge stillingsbeskrivelsen "erfaring med teknisk og oekonomisk forvaltning af forskellige tjenester". Det fremgaar heraf, at sagsoegeren, for saa vidt som stillingen i henhold til opslag nr. 393 af 3. oktober 1977 kraevede saerlige kvalifikationer inden for oekonomistyring, fordi den omfattede anvisning af forpligtelser og betalinger, ogsaa i denne forbindelse havde de fornoedne kvalifikationer.
71 Endelig fastslaar Retten, at sagsoegeren, da han tiltraadte tjenesten i Kommissionen, blev ansat i en stilling under Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration, og at den stilling, han beklaedte foer sin tjenestefrihed af personlige aarsager, kraevede "kendskab til Faellesskabets ... administrative organisation". Endvidere kraevede den stilling, han genindtraadte i den 26. maj 1986, som naevnt "erfaring med teknisk og oekonomisk forvaltning af forskellige tjenester". For saa vidt angaar de funktioner, han kunne tildeles ved genindtraedelsen, staar der i oevrigt paa ovennaevnte skema, der findes i hans personlige aktmappe, "ledelsesfunktioner". Endelig har Kommissionen under den mundtlige forhandling, samtidig med at den afviste muligheden af at lade sagsoegeren genindtraede i en stilling i den administrative tjenestegruppe, erkendt, at sagsoegerens stilling i "Indkoebsafdelingen" i FFC Ispra havde administrativ karakter. Det fremgaar heraf, at sagsoegeren, for saa vidt som stillingen i opslag nr. 393 af 3. oktober 1977 kraevede, at ansoegerne havde administrativ ledelseserfaring, havde de fornoedne kvalifikationer.
72 Det maa saaledes fastslaas, at sagsoegeren helt aabenbart var i besiddelse af alle de kvalifikationer, der kraevedes for at genindtraede i den stilling i den administrative tjenestegruppe i FFC Ispra, som var genstand for opslag nr. 393 af 3. oktober 1977, og som svarede til hans kategori og praktisk talt ogsaa til hans loenklasse, idet der ikke i opslaget stod noget om loenklassen.
73 Kommissionen har, uden udtrykkeligt at bestride, at sagsoegeren kunne have de noedvendige kvalifikationer for at genindtraede i denne stilling, paapeget, at den ikke var retligt forpligtet til at lade ham genindtraede i den. Kommissionen finder nemlig, dels at pligten til at lade en tjenestemand genindtraede efter en tjenestefrihed af personlige aarsager alene vedroerer stillinger i den tjenestegruppe, han tilhoerer, dels at vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), kun paalaegger administrationen en saadan forpligtelse, naar der er tale om en "bekendtgoerelse om ledig stilling" i henhold til vedtaegtens artikel 4, stk. 2, og ikke naar der er tale om en meddelelse om "intern forflyttelse" som opslag nr. 393 af 3. oktober 1977.
74 Kommissionens foerste argument maa forkastes, uden at det er noedvendigt at tage stilling til, om faellesskabsinstitutionerne i betragtning af, at vedtaegtens artikel 98, stk. 2, fastsaetter, at bestemmelserne i artikel 45, stk. 2, ikke finder anvendelse paa de i artikel 92 omhandlede tjenestemaend, dvs. tjenestemaend i den videnskabelige eller tekniske stillingsgruppe (Domstolens dom af 21.10.1986, forenede sager 269/84 og 292/84, Fabbro m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2983), i henhold til vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), er forpligtet til foerst at tilbyde en stilling i den administrative tjenestegruppe til en tjenestemand i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, som oensker at genindtraede. Det skal nemlig bemaerkes, at naar den paagaeldende myndighed beslutter at aabne en stilling i den administrative tjenestegruppe for tjenestemaend og andre ansatte i den videnskabelige og tekniske tjenestegruppe, gaelder bestemmelserne i vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), under alle omstaendigheder fuldt ud. I dette tilfaelde skal den paagaeldende myndighed, der er forpligtet til at sikre genindtraedelse i den "foerste ledige stilling" ifoelge vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), foerst soege at faa en ledig stilling besat paa den saerlige maade, som benaevnes genindtraedelse, foer den benytter sig af en af de oevrige fremgangsmaader, der er fastsat i vedtaegtens artikel 4, stk. 3.
75 Kommissionens andet argument, der bygger paa en sondring mellem opslag om ledig stilling og opslag om forflyttelse, maa ligeledes forkastes. Saavel forflyttelse af en tjenestemand som genindtraedelse forudsaetter nemlig, at der er en ledig stilling, jf. vedtaegtens artikel 4, bl.a. stk. 3, for saa vidt angaar forflyttelse og vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), for saa vidt indgaar genindtraedelse.
76 Da det saaledes er fastslaaet, at stillingen i henhold til stillingsopslag nr. 393 af 3. oktober 1977 var en stilling, der aabenbart svarede til sagsoegerens kvalifikationer, og i hvilken sagsoegeren kunne vaere genindtraadt den 26. oktober 1977 ved ansoegningsfristens udloeb, konstaterer Retten, at Kommissionens undladelse af at lade ham genindtraede i denne stilling og af at slette foelgerne af forhalingen af hans genindtraedelse er en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 40, stk. 4, litra d), og en fejl, der har paafoert sagsoegeren et reelt tab, som han er berettiget til at kraeve erstatning for.
Foelgerne af den forsinkede genindtraedelse for saa vidt angaar sagsoegerens loentrin og anciennitet
Parternes argumenter
77 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det tab, han kraever erstattet paa grund af forhalingen af hans genindtraedelse, ikke vedroerer de mistede muligheder for forfremmelse i loenklassen, men alene det mistede automatiske avancement til hoejere loentrin, som han kunne have opnaaet i sin nuvaerende loenklasse, saafremt han var genindtraadt paa det rette tidspunkt.
78 Kommissionen har anfoert, at avancement til et hoejere loentrin og forfremmelse til en hoejere loenklasse ikke er en egentlig individuel ret for de paagaeldende tjenestemaend. Trods bestemmelserne i vedtaegtens artikel 44 kan man nemlig ikke se bort fra muligheden af en midlertidig suspension af avancement eller en indplacering paa et lavere loentrin, jf. vedtaegtens artikel 86, stk. 2.
Rettens bemaerkninger
79 Retten skal bemaerke, at Domstolen i ovennaevnte Pizziolo-sag forkastede kravene fra en tjenestemand, hvis genindtraedelse var blevet forhalet, om at faa genoprettet sin karriere under hensyntagen til, hvilken loenklasse han kunne vaere blevet forfremmet til, med den begrundelse at det ikke er muligt konkret at afgoere, hvilke muligheder for forfremmelse sagsoegeren ville have haft, hvis han var genindtraadt paa det rette tidspunkt (ovennaevnte Pizziolo-dom, praemis 16). Af samme grund maa man forkaste det argument, Kommissionen har fremfoert i denne sag, for saa vidt som det ikke er muligt konkret at afgoere, hvilke omstaendigheder der i en tjenestemands karriereforloeb kunne medfoere en afbrydelse eller suspension af den ret til automatisk avancement til et hoejere loentrin, som den paagaeldende har inden for sin loenklasse.
80 Heraf foelger, at sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 44 har ret til at avancere til hoejere loentrin inden for sin loenklasse. Dette avancement skal beregnes fra 26. oktober 1977, den dato hvor han burde vaere genindtraadt i Kommissionens tjeneste.
Erstatning og beregning af tabet
Parternes argumenter
81 Sagsoegeren har paapeget, at det tab, han har lidt paa grund af den forhalede genindtraedelse, kun vedroerer 18 maaneder fra 1. februar 1985 til 1. september 1986, i hvilken periode han ikke havde erhvervsindtaegter, fordi han ikke laengere havde privat erhvervsmaessig beskaeftigelse, da han var blevet tvunget til at sige op i det selskab, han arbejdede i, paa grund af selskabets personalepolitik, men heller ikke var genindtraadt i Kommissionens tjeneste og derfor ikke modtog vederlag som tjenestemand. Sagsoegeren har endvidere kraevet, at der skal laegges renter til det beloeb, som Kommissionen skal betale ham i erstatning.
82 Kommissionen har gjort gaeldende, at saafremt sagsoegerens erstatningspaastand tages til foelge, boer stoerrelsen af det tab, der skal erstattes, begraenses i betragtning af de foelger, sagsoegerens forsoemmelige adfaerd har haft. Kommissionen haevder, at sagsoegeren ikke har vaeret tilstraekkelig aktiv eller udvist den vilje til at samarbejde med administrationen, der var noedvendig for at genindtraede, og at sagsoegeren saaledes har forsoemt sin pligt til at samarbejde med administrationen. Denne pligt er en foelge af en almindelig offentligretlig grundsaetning, som ogsaa fremgaar af vedtaegten for tjenestemaend (artikel 21, stk. 1). Sagsoegeren, der kun lejlighedsvis har udtrykt oenske om at genindtraede, har ved sin adfaerd bidraget til det paastaaede tab og fjernet aarsagsforbindelsen mellem administrationens adfaerd og det lidte tab (Domstolens dom af 16.12.1963, sag 36/62, Société des Aciéries du Temple mod Den Hoeje Myndighed for EKSF, Sml. 1954-1964, s. 447, org. ref.: Rec. s. 583).
83 Kommissionen finder endvidere, at det for at fastslaa tabets stoerrelse er noedvendigt at tage hensyn til to forhold, nemlig dels sagsoegerens forhastede opsigelse i februar 1985 af den stilling, han havde i det private selskab Schneeberger Italiana Spa, hvilket medfoerte en tabt arbejdsfortjeneste, som han alene var ansvarlig for, dels at sagsoegeren efter sin fratraeden havde modtaget en stor godtgoerelse paa 108 008 000 LIT.
84 Med hensyn til sagsoegerens krav om, at der skal laegges renter til den kraevede erstatning, har Kommissionen anfoert, at dette krav ikke er begrundet og ikke siger noget om rentens stoerrelse. Kommissionen har anmodet Retten om ikke at tage denne paastand til foelge, da den ikke er medtaget hverken i ansoegningen eller klagen fra sagsoegeren. Kommissionen har endelig gjort gaeldende, at saafremt Retten tager denne paastand til foelge, boer renteberegningen ske efter foelgende principper: a) der kan alene beregnes morarenter, idet kompenserende renter ikke har vaeret genstand for et saerligt krav fra sagsoegerens side; b) morarenterne skal beregnes fra datoen for sagens anlaeg ved Retten, idet der ikke foer er fremsat krav om saadanne renter, og c) satsen kan hoejst fastsaettes til 6% p.a.
Rettens bemaerkninger
85 For at vurdere sagsoegerens tab som foelge af, at han ikke har modtaget de tjenestemandsvederlag, han ville have vaeret berettiget til, saafremt hans genindtraedelse ikke var blevet forhalet, skal det for det foerste erindres, at Domstolen i sin ovennaevnte dom af 27. juni 1989 (praemis 18) har fastslaaet, at hans indplacering i loenklasse A5, loentrin 5, ved genindtraedelsen er i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 40, stk. 3, idet den dog ikke har taget stilling til, "om sagsoegeren efter andre vedtaegtsbestemmelser maatte have krav paa at blive indplaceret paa et andet loentrin". For det andet skal der tages hensyn til, at sagsoegeren begraenser tabet til en periode fra 1. februar 1985, fra hvilken dato han ikke laengere havde loennet privat beskaeftigelse, indtil 1. september 1986, hvor han begyndte at faa udbetalt sin loen som tjenestemand som foelge af genindtraedelsen den 26. maj 1986. Den erstatning, der tilkommer sagsoegeren, skal saaledes svare til paa den ene side summen af de maanedlige nettovederlag, han ville have modtaget fra 1. februar 1985 til 1. september 1986, under hensyntagen til det automatiske avancement til hoejere loentrin, han ville have opnaaet i henhold til vedtaegtens artikel 44, saafremt han var genindtraadt i loenklasse A5, loentrin 5, den 26. oktober 1977 i den stilling, der er omhandlet i opslag nr. 393 af 3. oktober 1977, og paa den anden side til forskellen mellem nettovederlagene fra 1. september 1986 og de vederlag, han ville have modtaget fra samme dato, saafremt han var genindtraadt den 26. oktober 1977 i ovennaevnte loenklasse og loentrin.
86 Hvad angaar Kommissionens argument om, at sagsoegeren ikke havde udvist den omhu, der var noedvendig for at fremme genindtraedelsen, fastslaar Retten, at intet i sagens akter beviser, at sagsoegeren ikke har udvist tilstraekkelig vilje til at samarbejde med Kommissionens tjenestegrene til at kunne genindtraede. Kommissionen har ikke fremlagt noget bevis for sin paastand, og det er tilstraekkeligt at fastslaa, at sagsoegeren har indgivet ikke faerre end otte ansoegninger om genindtraedelse mellem den 15. marts 1974 og den 9. april 1986, den sidste ansoegning endog under henvisning til vedtaegtens artikel 90. Derfor maa dette argument fra Kommissionen forkastes.
87 Hvad angaar argumentet om, at sagsoegeren opsagde sin stilling for tidligt i det private selskab, hvor han arbejdede indtil den 1. februar 1985, finder Retten ikke, at man kan kraeve af sagsoegeren, som mellem 1971, hvor han tog tjenestefrihed af personlige aarsager, og den 31. januar 1985 uafbrudt har udoevet privat loennet virksomhed, at han fortsaetter hermed, uden at underkende hans gentagne ansoegninger om genindtraedelse, uden at slette foelgerne for Kommissionens tjenestegrene af, at de har forhalet hans genindtraedelse, og uden at anfaegte hans ret til at vaere erhvervsmaessigt beskaeftiget, som han oenskede, naar han nu, uden at blive modsagt af Kommissionen, har erklaeret, at han var noedt til at sige sin stilling op paa grund af personalepolitikken i det selskab, i hvilket han arbejdede indtil den 31. januar 1985.
88 Endelig skal det for saa vidt angaar den godtgoerelse, sagsoegeren modtog, da han tog sin afsked fra selskabet Schneeberger Italiana Spa, bemaerkes, at denne godtgoerelse efter alt at doemme ikke er udbetalt til ham som vederlag for perioden efter hans fratraeden, men paa grund af hans arbejdsmaessige tilknytning til selskabet i den periode, hvor han faktisk havde loennet beskaeftigelse, nemlig indtil den 31. januar 1985. Denne godtgoerelse kan saaledes ikke medregnes som vederlag for den periode, der fulgte efter sagsoegerens afsked fra ovennaevnte selskab, og Kommissionens krav paa dette punkt maa derfor forkastes.
89 Derimod skal der ved afgoerelsen af den erstatning, der tilkommer sagsoegeren, tages hensyn til det nettovederlag, sagsoegeren eventuelt har modtaget som partner og enebestyrelsesmedlem i selskabet Pfeil Italia Srl efter at have forladt Schneeberger Italiana Spa, dvs. i perioden fra 1. februar 1985 til 1. september 1986.
90 Endelig skal sagsoegerens krav om renter tages til foelge. Til de beloeb, Kommissionens skal betale, skal saaledes laegges renter, som fastsaettes til 8% og beregnes fra 1. februar 1985, nemlig den dato, paa hvilken sagsoegeren allerede skulle vaere genindtraadt, og fra hvilken den periode begyndte, hvor han paa grund af forhalingen af genindtraedelsen ikke modtog vederlag som tjenestemand. Men sagsoegeren har foerst fremsat krav om erstatning af tabet, og ved kravets afvisning indgivet klage henholdsvis den 29. september 1989 og 10. april 1990, og uden at kraeve renter. Derfor boer de kraevede renter begynde at loebe den 14. november 1990, datoen for sagsoegerens anlaeg af denne sag, hvor han har nedlagt paastand om renter.
91 Paa grundlag af det ovenfor anfoerte boer Kommissionen doemmes til at betale sagsoegeren et beloeb, der svarer til a) forskellen mellem paa den ene side det nettovederlag, han ville have oppebaaret mellem 1. februar 1985 og 1. september 1986, saafremt han var genindtraadt den 26. oktober 1977, og paa den anden side den nettoindtaegt, han har erhvervet ved udoevelse af anden beskaeftigelse, og b) forskellen mellem paa den ene side det nettovederlag, han har oppebaaret siden 1. september 1986, og paa den anden side det nettovederlag, han ville have oppebaaret fra samme dato, dvs. 1. september 1986, saafremt han var genindtraadt den 26. oktober 1977. Beloebene skal tillaegges renter paa 8% fra 14. november 1990, indtil den faktiske betaling finder sted.
92 Inden der tages endelig stilling til, hvilket beloeb sagsoegte skal betale sagsoegeren, boer parterne imidlertid opfordres til inden fire maaneder fra afsigelsen af denne dom at meddele Retten, om de er enige om erstatningens stoerrelse.
93 Opnaas der ikke enighed om stoerrelsen af den erstatning, der skal betales sagsoegeren, skal parterne inden for samme frist meddele Retten, hvilken erstatning de hver isaer kan tiltraede, under angivelse af de noejagtige grunde til, at de afviser modpartens forslag.
94 Den paastand, sagsoegeren har nedlagt i retsmoedet den 10. marts 1993 om godtgoerelse af den ikke-oekonomiske skade, som han har lidt paa grund af Kommissionens forhaling af hans genindtraedelse, afvises, da den er fremsat for sent.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Kommissionen doemmes til at betale sagsoegeren erstatning for det oekonomiske tab, han har lidt, fordi han ikke den 26. oktober 1977 kunne genindtraede i loenklasse A5, loentrin 5, i den stilling, der i Det Faelles Forskningscenter i Ispra var genstand for stillingsopslag nr. 393 af 3. oktober 1977.
2) De beloeb, der skal udbetales til sagsoegeren, svarer til a) forskellen mellem paa den ene side det nettovederlag, han ville have oppebaaret mellem 1. februar 1985 og 1. september 1986, saafremt han var genindtraadt den 26. oktober 1977, og paa den anden side den nettoindtaegt, han har erhvervet ved udoevelse af anden beskaeftigelse, og b) forskellen mellem paa den ene side det nettovederlag, han har oppebaaret siden 1. september 1986, og paa den anden side det nettovederlag, han ville have oppebaaret fra samme dato, dvs. 1. september 1986, saafremt han var genindtraadt den 26. oktober 1977.
3) Beloebene skal tillaegges renter paa 8% fra 14. november 1990, indtil den faktiske betaling finder sted.
4) Inden der tages endelig stilling til, hvilket beloeb sagsoegte skal betale sagsoegeren, a) skal parterne inden fire maaneder fra afsigelsen af denne dom meddele Retten, om de er enige om erstatningens stoerrelse, og b) opnaas der ikke enighed, skal parterne inden for samme frist meddele Retten, hvilken erstatning de hver isaer kan tiltraede, under angivelse af de noejagtige grunde til, at de afviser modpartens forslag.