61982CJ0235_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgaaet til Domstolens justitskontor den 17 . september 1982, har SpA Ferriere San Carlo i medfoer af EKSF-traktatens artikel 36, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation, dels af Kommissionens beslutning af 13 . august 1982, hvorved sagsoegeren blev paalagt en boede i medfoer af EKSF-traktatens artikel 58, dels af Kommissionens generelle beslutning nr . 2794/80/EKSF af 31 . oktober 1980 om indfoerelse af et kvotasystem for staalproduktionen for virksomheder i jern- og staalindustrien ( EFT L 291, s . 1 ).
2 Det fastslaas i den anfaegtede beslutning, at sagsoegeren i strid med ovennaevnte beslutning nr . 2794/80 har overskredet den produktionskvota paa 5 792 tons for produkter i gruppe IV, som Kommissionen havde tildelt sagsoegeren for fjerde kvartal 1980, med en produktionsmaengde paa 2 007 tons . Under henvisning til, at det sagsoegende selskab saaledes har overskredet den tildelte kvota med mere end 10 %, paalaegges selskabet San Carlo i medfoer af artikel 9, stk . 1 og 2, i ovennaevnte generelle beslutning en boede paa 2 007 × 82,5 = 165 570 ECU .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3963
§ LU :
3 Under denne sag har det sagsoegende selskab principalt nedlagt paastand om annullation af den omtvistede beslutning om at paalaegge boede, subsidiaert paastaas boeden nedsat, og mere subsidiaert nedlaegges paastand om, at Domstolen fastsaetter »betingelser og frister« for betaling af boeden paa en saadan maade, at der tages hensyn saavel til det sagsoegende selskabs oekonomi som til den konjunkturbestemte situation i jern- og staalindustrien .
Paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning
4 Til stoette for paastanden om annullation har det sagsoegende selskab paaberaabt sig foelgende anbringender . For det foerste, at der ikke i beslutningen er taget hensyn til, at kvotaoverskridelsen udelukkende skyldtes eksport til tredjelande, for det andet, at den generelle beslutning nr . 2794/80, som er den anfaegtede beslutnings hjemmel, er retsstridig, fordi den er tillagt tilbagevirkende gyldighed, for det tredje, at den anfaegtede beslutning er truffet i strid med EKSF-traktatens artikler 3 og 4, for det fjerde, at den anfaegtede beslutning er truffet i strid med artikel 14 i beslutning nr . 2794/80 og med EKSF-traktatens artikel 33, for det femte, at den sagsoegeren tildelte kvota ikke blev aendret trods sagsoegerens foroegede produktionskapacitet, og endelig for det sjette, at der ved udstedelsen af den anfaegtede beslutning ikke er taget hensyn til det sagsoegende selskabs virksomhed efter den 31 . oktober 1980 .
Foerste anbringende
5 Dette anbringende er, at den paatalte kvotaoverskridelse udelukkende skyldes eksporten af to varepartier til Libyen paa hver 1 000 tons, som blev afsendt henholdsvis den 10 . november og den 4 . december 1980 . Efter sagsoegerens opfattelse kan Kommissionen ikke paalaegge boede for eksport til tredjelande, saa meget desto mere som sagsoegeren derigennem handlede i overensstemmelse med EKSF-traktatens aand og formaal, saaledes som disse kommer til udtryk i artiklerne 3 og 4, hvortil kommer, at sagsoegeren ikke har forvoldt sine konkurrenter i medlemsstaterne noget tab .
6 Som Domstolen tidligere har fastslaaet i andre domme, er Kommissionen, naar foranstaltninger i henhold til EKSF-traktatens artikel 58 kan komme paa tale, befoejet til at skoenne over, hvorvidt der skal tages hensyn til samhandelen med tredjelande, og Kommissionen skal i den forbindelse ikke blot tilgodese de saerlige behov paa Faellesskabets marked for jern og staal, men ogsaa tage hensyn til Faellesskabets interesser i forbindelserne med tredjelandene . Arti-
kel 58 kan derfor ikke fortolkes saaledes, at Kommissionen skulle vaere forpligtet til fra kvotaordningen at undtage den produktion, som visse virk § 1983_SAG235/82
§ LO :
§ 3964
§ LU :
somheder fortrinsvis oensker at levere til eksportmarkederne . Foelgelig maa dette anbringende forkastes .
7 I oevrigt er det ikke, som Kommissionen med rette har gjort gaeldende, selve eksporten til et tredjeland, der udgoer en kvotaoverskridelse, der som saadan er blevet sanktioneret med en boede, men sagsoegerens samlede produktion i loebet af det paagaeldende kvartal . Desuden fremgaar det af bevisfoerelsen, at sagsoegeren alene i december 1980, dvs . paa et senere tidspunkt end frembringelsen af den produktion, som var bestemt til eksport til et tredjeland, har produceret 2 439 tons jern- og staalprodukter, dvs . en stoerre maengde end den paatalte kvotaoverskridelse .
Andet spoergsmaal
8 Dette anbringende er, at den anfaegtede beslutnings tilbagevirkende gyldighed er retsstridig af to grunde . Dels blev den foerste ordre, paa 1 000 tons, som sagsoegeren afsendte til et tredjeland den 10 . november 1980, effektueret i henhold til en kontrakt indgaaet den 7 . oktober 1980, dvs . foer ikrafttraedelsen af beslutning nr . 2794/80, som blev offentliggjort i EF-Tidende den 31 . oktober 1980 . Dels var der ved beregningen af kvotaoverskridelsen med urette medtaget sagsoegerens produktion for de sidste tre maaneder i 1980, mens der normalt ikke tages hensyn til produktionen i oktober maaned eller de ordrer, som er indgaaet og accepteret foer den 31 . oktober . Sagsoegeren har som foelge heraf gjort gaeldende, at Kommissionen boer nedsaette den paatalte kvotaoverskridelse mindst til halvdelen .
9 Det maa hertil bemaerkes, jfr . Domstolens praksis ( dom af 16 . 2 . 1982 i sag 258/80, SpA Metallurgica Rumi mod Kommissionen, Sml ., s . 487 ; dom af 16 . 2 . 1982 i sag 276/80, Ferriera Padana SpA mod Kommissionen, Sml ., s . 517 ), at beslutning nr . 2794/80/EKSF ikke har haft egentlig tilbagevirkende gyldighed, fordi virksomhederne kunne tilpasse deres produktion for november og december maaned efter deres kvota for det paagaeldende kvartal, og saaledes undgaa at handle retsstridigt . Selv om retssikkerhedsprincippet i almindelighed forbyder, at en faellesskabsretsakt gives gyldighed fra et tidspunkt, der ligger foer aktens offentliggoerelse, kan dette rent undtagelsesvis tillades, naar det tilstraebte formaal fordrer det, og naar de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3965
§ LU :
10 I det foreliggende tilfaelde var det noedvendigt ogsaa at inddrage oktober maaned for at undgaa, at virksomhederne forhoejede deres produktion for denne maaned i forventning om en senere nedsaettelse .
11 I oevrigt har Kommissionen respekteret de beroertes berettigede forventning ved meddelelsen af 11 . oktober 1980 ( EFT C 264, s . 1 ), hvorefter den havde til hensigt at inddrage oktober maaned i kvotasystemet, og ved den beslutning, der blev offentliggjort samme dato ( EFT L 268, s . 25 ), som forpligter virksomhederne til at meddele oplysninger om deres produktion for oktober maaned 1980 .
12 Det fremgaar endvidere af de af Kommissionen til sagsakterne indleverede bilag, at Kommissionen den 4 . og 17 . oktober 1980 afholdt to moeder med de uafhaengige italienske producenter for at informere dem om gennemfoerelsen af kvotasystemet for staalproduktionen .
13 Selv om Kommissionen vel ikke praecist angav kvotaernes fremtidige niveau, hvilket kunne forhindre virksomhederne i at drage klare konsekvenser af Kommissionens henstillinger for at undgaa, at produktionen overskred deres kvotaer for kvartalet som helhed, findes Kommissionen dog under disse omstaendigheder at have underrettet virksomhederne om sine planer .
14 Foelgelig maa ogsaa det andet anbringende, som sagsoegeren har anfoert til stoette for paastanden, forkastes .
Tredje anbringende
15 Det er selskabet San Carlo ' s opfattelse, at det ikke har paafoert sine konkurrenter inden for Det europaeiske oekonomiske Faellesskab tab, idet merproduktionen i forhold til kvotaen blev leveret til lande uden for Faellesskabet . San Carlo mener derfor, at Kommissionen ikke har taget fornoedent hensyn hertil ved udstedelsen af den anfaegtede beslutning og saaledes har tilsidesat bestemmelserne i EKSF-traktatens artikler 3 og 4, navnlig de bestemmelser, der paalaegger den at tage hensyn til, at virksomhederne har mulighed for at erhverve et minimum af oekonomiske midler, opretholde beskaeftigelsen og en § 1983_SAG235/82
§ LO :
§ 3966
§ LU :
tilstraekkelig produktionskapacitet samt at sikre en stadig ekspansion og en modernisering af produktionen .
16 Med dette anbringende, som maa forstaas som en praeliminaer indsigelse, drages lovligheden af den generelle beslutning nr . 2794/80 paa ny i tvivl .
17 Som Domstolen tidligere har statueret i sager, hvor der har vaeret fremfoert lignende argumenter ( ovennaevnte dom af 16 . 2 . 1982 i sagen Ferriera Padana SpA og dom af 7 . 7 . 1982 i sag 119/81, Kloeckner mod EF-Kommissionen, endnu utrykt ), tager den opfattelse, som sagsoegeren har gjort gaeldende, ikke hensyn til det egentlige formaal med artikel 58 i traktatens system . Denne bestemmelse skal nemlig goere det muligt for Faellesskabet at overvinde en krisesituation, som skyldes en nedgang i efterspoergslen . Den indeholder hjemmel til at indfoere et produktionssystem, hvorved foelgerne af en tilpasning af produktionen til de formindskede afsaetningsvilkaar fordeles rimeligt paa Faellesskabets jern- og staalindustri som helhed .
18 Den sanering af markedet, som er formaalet med disse indskraenkninger, skal goere det muligt paa lang sigt at opretholde eller genoprette virksomhedernes rentabilitet og derigennem i videst muligt omfang at bevare den heraf afhaengige beskaeftigelse . Modsat sagsoegerens opfattelse forpligter artikel 58 paa ingen maade Kommissionen til at sikre den enkelte virksomhed en vis mindsteproduktion, beregnet paa grundlag af virksomhedens egne kriterier for rentabilitet og udvikling . Formaalet med artikel 58 er derimod at udligne de virkninger, som skyldes indskraenkningerne paa grund af konjunkturerne, og fordele dem rimeligst muligt paa alle virksomhederne, men ikke at sikre dem et vist minimalt beskaeftigelsesniveau, afpasset efter deres produktionskapacitet .
19 Hvad saerligt angaar de af sagsoegeren paaberaabte bestemmelser i EKSF-traktatens artikler 2-4, som omtales i artikel 58, stk . 2, bemaerkes, at de generelle formaal, som kommer til udtryk i naevnte bestemmelser, til stadighed maa soeges afstemt indbyrdes, afhaengigt af de foreliggende oekonomiske omstaendigheder, og at ingen af disse formaal maa prioriteres til skade for de andre . Henvisningen i artikel 58, stk . 2, til formaalet »at sikre opretholdelse af § OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3967
§ LU :
beskaeftigelsen«, er knyttet til en reguleringsmekanisme, som Kommissionen ikke i det foreliggende tilfaelde har bragt i anvendelse . Hertil kommer, at Kommissionen ikke, da den i henhold til artikel 4, stk . 3, i beslutning nr . 2794/80 tog hensyn til kapacitetens udnyttelsesgrad, oversaa noedvendigheden i at opretholde beskaeftigelsen i videst muligt omfang .
20 Anbringendet maa derfor forkastes .
Fjerde anbringende
21 Dette anbringende er, at den anfaegtede beslutning er i strid med artikel 14 i beslutning nr . 2794/80 og med EKSF-traktatens artikel 33 .
22 Domstolen skal om anbringendet bemaerke, at det ikke er tilstraekkelig praecist til, at den kan foretage en proevelse . Herefter maa anbringendet forkastes .
23 Dette anbringende er, at Kommissionen ikke aendrede sagsoegerens kvota for fjerde kvartal 1980 paa trods af, at sagsoegeren havde foroeget sin produktionskapacitet ved at installere et nyt valsevaerk . Som foelge heraf er det sagsoegerens opfattelse, at den anfaegtede beslutning er i strid med artikel 14 i beslutning nr . 2794/80, artiklerne 13 og 14 i beslutning nr . 1831/81 af 24 . juni 1981 ( EFT L 180, s . 1 ), og med artiklerne 14 og 15 i Kommissionens beslutning nr . 1696/82/EKSF af 30 . juni 1980 ( EFT L 191, s . 1 ).
24 Herom bemaerkes for det foerste, at artikel 4, stk . 4, i beslutning nr . 2794/80 er den eneste bestemmelse, som sagsoegeren med retsvirkning ville kunne paaberaabe sig, idet den paatalte kvotaoverskridelse fandt sted i fjerde kvartal 1980 . Artikel 4, stk . 4, lyder saaledes :
»I tilfaelde af, at virksomheden som foelge af et behoerigt anmeldt investeringsprogram, hvorom Kommissionen ikke har afgivet negativ udtalelse, efter den 1 . juli 1980 saetter et nyt anlaeg i drift, tilpasser Kommissionen referenceproduktionen for denne virksomhed paa betingelse af, at den konstaterer, at den § 1983_SAG235/82
§ LO :
§ 3968
§ LU :
nye produktionskapacitet oeger den samlede produktionskapacitet for de fire produktgrupper til et niveau, som overstiger den samlede bestaaende produktionskapacitet for 1979 mindst 15 %« .
. . .
25 For det andet bemaerkes, at det fremgaar af bevisfoerelsen og navnlig af Kommissionens ubestridte besvarelse af Domstolens spoergsmaal, at sagsoegeren ganske vist indsendte flere ansoegninger til Kommissionen med henblik paa en konstatering af, at sagsoegeren havde forbedret sine anlaeg, men at Kommissionen foerst den 26 . oktober 1982 ved en ny inspektion hos sagsoegeren havde faaet lejlighed til at konstatere, at denne i et vist omfang havde aendret sine anlaeg mellem august 1981 og februar 1982, og at sagsoegeren, efter at disse anlaeg var blevet installeret, havde mere end fordoblet sin produktionskapacitet . Kommissionen havde da herefter ved en beslutning, som blev meddelt sagsoegeren den 22 . november 1982, i medfoer af artikel 13 i beslutning nr . 1831/81 foretaget en tilpasning af de produktionskvotaer, der var tildelt sagsoegeren fra og med fjerde kvartal 1981 .
26 Af det anfoerte foelger, at sagsoegeren under ingen omstaendigheder har fornoedent grundlag for at kraeve tilpasning af sin produktionskvota for fjerde kvartal 1980, som er den eneste produktionskvota, der er omstridt i den foreliggende sag . Herefter maa ogsaa dette anbringende forkastes .
Sjette anbringende
27 Sagsoegerens sidste anbringende er, at den anfaegtede beslutning er ulovlig, fordi den ikke tager hensyn til sagsoegerens virksomhed efter den 31 . oktober 1980 og navnlig ikke til den omstaendighed, at sagsoegeren lukkede fabrikken i november og december 1980 for ikke at overskride sine produktionskvotaer .
28 Domstolen finder at maatte forkaste dette anbringende, dels fordi det af sagsoegeren paaberaabte forhold, uanset om det var godtgjort, under alle omstaendigheder ikke har nogen betydning for lovligheden af den anfaegtede beslutning, dels fordi det fremgaar af bevisfoerelsen, at det af sagsoegeren naevnte § OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3969
§ LU :
forhold er faktisk urigtigt . I det paagaeldende kvartal producerede sagsoegeren nemlig 3 166 tons i oktober maaned, 2 194 tons i november og 2 439 tons i december . Det sagsoegende selskab kan derfor ikke med rimelighed haevde at have indstillet virksomheden i november og december 1980 .
29 Paa grundlag af det ovenfor anfoerte maa det derfor fastslaas, at der ikke kan gives sagsoegeren medhold i den principale paastand om annullation af den anfaegtede beslutning .
Den subsidiaere paastand om nedsaettelse af den paalagte boede
30 Herom bemaerkes for det foerste, at det femte og det sjette anbringende, som er behandlet ovenfor, og som kan betragtes som fremfoert saavel til stoette for sagsoegerens paastand om annullation af den anfaegtede beslutning som til stoette for paastanden om nedsaettelse af den paalagte boede, er forkastet, idet de er paaberaabt med henvisning til faktisk urigtige forhold .
31 For det andet bemaerkes, at det sagsoegende selskab ganske vist har gjort gaeldende, at den boede, som Kommissionen paalagde det, har tvunget det til at lukke virksomheden og afskedige 30 ansatte . Denne omstaendighed findes imidlertid ikke i sig selv at begrunde en nedsaettelse af boeden .
32 Som Domstolen tidligere har statueret ( dom af 11 . 5 . 1983 i sagerne 303 og 312/81, Kloeckner mod Kommissionen, Sml . 1983, s . 1507 ), ville produktionskvotasystemet nemlig blive bragt i alvorlig fare, saafremt alle virksomhederne kunne paaberaabe sig, at de paa grund af alvorlige oekonomiske vanskeligheder befandt sig i en noedretssituation og dermed kunne unddrage sig de af Kommissionen paalagte produktionsindskraenkninger og efter forgodtbefindende overskride den tildelte produktionskvota . Udloesningen af en saadan kaedereaktion ville foere til systemets sammenbrud, hvorved EKSF-traktatens artikel 58 ville blive helt virkningsloes .
33 Desuden fremgaar det af bevisfoerelsen og navnlig af rapporten vedroerende den kontrol, som selskabet San Carlo ' s regnskabsrevision foretog den 21 . september 1982, at sagsoegerens oekonomiske situation vel nok kan siges at § 1983_SAG235/82
§ LO :
§ 3970
§ LU :
vaere foruroligende, men at det er revisorernes opfattelse, at selskabet vil kunne baere den yderligere oekonomiske byrde, som den af Kommissionen paalagte boede udgoer, forudsat at byrden fordeles tidsmaessigt . Det fremgaar imidlertid af bevisfoerelsen, isaer det under de mundtlige forhandlinger fremkomne, at Kommissionen er indstillet paa et yde sagsoegeren udsaettelse med betalingen, forudsat at udsaettelsen ikke bliver for lang .
34 For det tredje har Ferriere San Carlo gjort gaeldende, at den paalagte boede, som er beregnet paa grundlag af en ensartet basis paa 82,5 ECU pr . ton overskridelse, er i strid med EKSF-traktatens artikel 58, stk . 4, hvorefter Kommissionen »kan paalaegge virksomheder, som overtraeder de i medfoer af denne artikel trufne beslutninger, boeder op til et beloeb svarende til vaerdien af den uretmaessige produktion« . Sagsoegeren er naermere af den opfattelse, at boeden hoejst boer andrage virksomhedens fortjeneste paa den uretmaessige produktion og har i den forbindelse henvist til selskabet Roè Volciano ' s argumenter i staevningen vedroerende sag 234/82 .
35 Hertil skal Domstolen bemaerke, for det foerste, at de ovennaevnte bestemmelser i EOEF-traktatens artikel 58 begrebsmaessigt er baseret paa vaerdien af den uretmaessige produktion og for det andet, at henvisningen til Roè Volciano ' s opfattelse under alle omstaendigheder er ubegrundet, da argumentationen i det vaesentlige stoettes paa, at Roè Volciano udelukkende forarbejder varer for tredjemand, hvilket sagsoegeren ikke goer . Under disse omstaendigheder var der ikke saerlige grunde til at fravige en strikte anvendelse af bestemmelserne i artikel 58, hvorfor Kommissionen har anvendt artiklen korrekt .
36 Endelig har sagsoegeren henvist til sin gode tro, men Domstolen finder, at der ej heller paa dette grundlag vil kunne foretages en nedsaettelse af boeden .
37 Under hensyn til det ovenfor anfoerte maa sagsoegerens paastand om nedsaettelse af den paalagte boede forkastes .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3971
§ LU :
Paastanden om, at Domstolen fastsaetter »betingelser og frister« for betalingen under hensyn til virksomhedens oekonomi og konjunkturerne i jern- og staalindustrien
38 Denne paastand, som i virkeligheden gaar ud paa, at Domstolen udsteder et paalaeg til Kommissionen, maa klart afvises fra realitetsbehandling, idet alene Kommissionen har kompetence til at indroemme boedefaeldte virksomheder betalingslettelser .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Da selskabet Ferriere San Carlo har tabt sagen, tilpligtes det at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2.Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .