Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. RICHARD DE LA TOUR
fremsat den 26. marts 2026 (1)
Sag C-706/23
Şcoala gimnazială »Mihai Eminescu« Vaslui
mod
Uniunea Sindicală »Didactica« Vaslui, på vegne af følgende medlemmer:
KM,
LN,
HT,
JC,
BF,
AX,
TK,
MG,
DB,
EJ,
RL,
DV,
MR,
GP
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Iaşi (appeldomstolen i Iaşi, Rumænien))
» Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 31, stk. 2 – rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4, stk. 1 – princippet om ikke-diskrimination – princippet prorata temporis – kumulation af særskilte ansættelseskontrakter – undervisningspersonale, der er ansat på tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakter og tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter – feriepenge, som alene beregnes på grundlag af den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt – beregning af et kantinetilskud under hensyntagen til den faktiske arbejdstid på grundlag af fuldtidsansættelseskontrakten «
I.      Indledning
1.        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/883/EF (2) og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (3) samt § 4, stk. 1, i rammeaftalen om deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, der er knyttet som bilag til direktiv 97/81/EF (4), og § 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF (5) (herefter samlet »rammeaftalerne«). Ordlyden af § 4, stk. 1, er i det væsentlige identisk i de to rammeaftaler.
2.        Denne anmodning er indgivet i forbindelse med en tvist mellem Uniunea Sindicală »Didactica« Vaslui (fagforeningen »Didactica« i Vaslui, Rumænien), på vegne af 14 af dennes medlemmer, der er undervisningspersonale eller vikarundervisningspersonale (herefter »de berørte arbejdstagere«), og Şcoala Gimnazială »Mihai Eminescu« Vaslui (gymnasiet »Mihai Eminescu« i Vaslui, Rumænien) (herefter »gymnasiet »Mihai Eminescu««) vedrørende beregningen af deres ret til årlige feriepenge og betaling af et kantinetilskud, som skal lægges til deres løn, i tilfælde af kumulation af en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt (6) for hovedbeskæftigelsen og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt (7).
3.        Domstolens praksis giver solide holdepunkter for fortolkningen af artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 og rammeaftalernes § 4, stk. 1, med henblik på at sikre ligebehandling på området for årlige feriepenge. Det nye spørgsmål, som skal behandles, drejer sig om sammenligneligheden mellem situationerne i tilfælde af kumulation af de kontrakter, som en arbejdstager har indgået, bl.a. med samme arbejdsgiver.
4.        Dette spørgsmål ligger i forlængelse af en række domme, hvori Domstolen som udgangspunkt for sin fortolkning af rammeaftalernes § 4, stk. 1, til stadighed har præciseret, at de skal forstås som et udtryk for et princip i Unionens sociallovgivning, der ikke kan fortolkes indskrænkende, henset til formålet om at sikre anvendelsen af princippet om ikke-diskrimination af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse eller deltidsansatte. Jeg vil redegøre for grundene til, at rammeaftalerne efter min opfattelse finder anvendelse på omstændighederne i hovedsagen, idet kumulationen af kontrakter er uden betydning.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
5.        Der henvises til artikel 7 i direktiv 2003/88 og rammeaftalernes §§ 2-4.
B.      Rumænsk ret
6.        Den væsentligste nationale lovgivning kan sammenfattes som følger med henvisning til:
–        Legea nr. 1/2011 a educației naționale (lov nr. 1/2011 om national uddannelse) (8) af 5. januar 2011 i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (9) (herefter »lov nr. 1/2011«)
–        Legea-cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (rammelov nr. 153/2017 om løn til ansatte, der aflønnes med offentlige midler) af 28. juni 2017 i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (herefter »rammelov nr. 153/2017«) (10), og
–        gennemførelsesreglerne vedrørende lov nr. 1/2011:
–        Normele metodologice privind întocmirea proiectului de încadrare, respectiv a planului de încadrare a personalului didactic de predare din unitățile de învățământ preuniversitar și încadrarea în regim de plata cu ora a personalului didactic de predare din învățământul preuniversitar (gennemførelsesregler vedrørende udarbejdelse af udkastet til og planen for indplacering af undervisningspersonalet i uddannelsesinstitutioner samt indplacering af timelønnet undervisningspersonale i uddannelsesinstitutioner), godkendt ved Ordinul nr. 4165/2018 (dekret nr. 4165/2018) (11) af 24. juli 2018 (herefter »gennemførelsesreglerne af 2018«), samt
–        Normele metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic de predare, de conducere, de îndrumare și control și al personalului de cercetare din învățământul de stat (gennemførelsesregler vedrørende afholdelse af ferie for undervisnings-, ledelses-, tjeneste-, tilsyns- og forskningspersonale i statslige uddannelsesinstitutioner), godkendt ved Ordinul nr. 4050/2021 (dekret nr. 4050/2021) (12) af 29. juni 2021 (herefter »gennemførelsesreglerne af 2021«) (13).
7.        Lærere, der aflønnes med offentlige midler, kan ansættes på tidsubegrænsede eller tidsbegrænsede ansættelseskontrakter (artikel 254, stk. 1, i lov nr. 1/2011). Undervisningsopgaver kan kumuleres i tilfælde af ledige stillinger under iagttagelse af de generelle lovbestemmelser og lovbestemmelserne om overlappende arbejdstid, det maksimale ugentlige timeantal med pædagogisk arbejde og hvile i tilfælde af overskridelse af denne varighed (artikel 29 i rammelov nr. 153/2017 og artikel 6 i gennemførelsesreglerne af 2018, som vedrører timelønnet ansættelse).
8.        Arbejdstiden for hovedbeskæftigelsen for lærere på gymnasieniveau og post-gymnasialt ikke-universitetsniveau er 18 timer om ugen [artikel 262, stk. 3, litra c), i lov nr. 1/2011] med en maksimal arbejdstid på 40 timer om ugen (8 timer om dagen) (denne lovs artikel 262, stk. 1). Denne artikel 262 er anført i afsnittet »Arbejdstid for pædagogisk arbejde« i den nævnte lov.
9.        Undervisningspersonalets løn beregnes på grundlag af arbejdstiden med pædagogisk arbejde i timer i tilfælde af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller kumulation af ansættelser (artikel 254 stk. 1, i lov nr. 1/2011, artikel 12, stk. 1, i kapitel I, punkt B, i bilag I til rammelov nr. 153/2017 og artikel 3, stk. 6, i gennemførelsesreglerne af 2018).
10.      Lærere, der er fuldtidsansat på tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede ansættelseskontrakter i hele skoleåret, har 62 årlige feriedage med løn, som kan overføres til det følgende skoleår, hvis de ikke bruges (artikel 267, stk. 1 og 3, i lov nr. 1/2011) (14). De lærere, der har arbejdet i en del af skoleåret eller på deltid, har ret til årlige feriepenge proportionalt med den periode, hvor de har arbejdet i løbet af det pågældende skoleår (artikel 3, stk. 2 og 5, i gennemførelsesreglerne af 2021) (15).
11.      Under de årlige ferier modtager undervisningspersonalet »feriepenge beregnet i henhold til de lovbestemmelser, som omfatter ansatte, der aflønnes med offentlige midler« (artikel 11 i kapitel I, punkt B, i bilag I til rammelov nr. 153/2017).
12.      Hvad angår beregningen af disse »årlige feriepenge« henvises der – uanset om undervisningspersonalet indgik en tidsbegrænset eller en tidsubegrænset ansættelseskontrakt – ikke til nogen specifik lovbestemmelse i anmodningen om præjudiciel afgørelse. Det kan udledes af artikel 5, stk. 1, i gennemførelsesreglerne af 2021 (16), at hele den løn, der udbetales under ansættelsen på en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, opretholdes. Derfor henviser jeg i lighed med Europa-Kommissionen til den generelle regel, der gælder for alle arbejdstagere og er fastsat i artikel 150 i Legea nr. 53/2003 privind Codul muncii (lov nr. 53/2003 om arbejdsloven) (17) af 24. januar 2003 (18). Denne bestemmelse fastsætter, at »[i] ferieperioden modtager arbejdstageren feriepenge, som ikke må være lavere end den grundløn, de godtgørelser og de permanente ydelser, som arbejdstageren har krav på for den pågældende periode i henhold til den individuelle ansættelseskontrakt. […] Feriepengene svarer til det daglige gennemsnit af [disse] lønrettigheder i de tre måneder, der går forud for den måned, i hvilken ferien afholdes, multipliceret med antallet af feriedage«.
13.      I tilfælde af kumulation af ansættelser har »[f]ungerende lærere, der også er ansat på timelønnet kontrakt« derimod »kun ret til ferie med løn for den hovedbeskæftigelse, for hvilken den individuelle ansættelseskontrakt er blevet indgået« (artikel 5, stk. 1, i gennemførelsesreglerne af 2021) (19).
14.      Endvidere modtager personale, der aflønnes med offentlige midler, kantinetilskud svarende til 1/12 af to bruttobeløb af den garanterede nationale minimumsgrundløn, som ydes månedligt prorata i forhold til den faktiske arbejdstid i den foregående måned, inden for en vis grænse (artikel 18, stk. 1 og 2, i rammelov nr. 153/2017). Udbetalingen af kantinetilskuddet og andre bonusser, godtgørelser og andre supplementer kan ikke overstige 30% af grundlønnen (den nævnte lovs artikel 25, stk. 1).
III. De faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
15.      I skoleårene 2019/2020 til 2022/2023 indgik alle de berørte arbejdstagere timelønnede, tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter (20) med gymnasiet »Mihai Eminescu« for perioden fra september til juni i hvert af disse skoleår. Disse kontrakter blev kumuleret med den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt, som de havde indgået som undervisningspersonale eller vikarundervisningspersonale med denne institution eller, for så vidt angår en af dem, med en anden institution.
16.      Feriepengene (21) og kantinetilskuddet blev udelukkende fastsat med udgangspunkt i lønnen for hovedbeskæftigelsen, dvs. på grundlag af den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt, uden hensyntagen til det arbejde, der var udført i henhold til den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt.
17.      Sagsøgeren anlagde et søgsmål ved Tribunalul Vaslui (retten i første instans i Vaslui, Rumænien) med påstand om, at gymnasiet »Mihai Eminescu« blev tilpligtet at yde de berørte arbejdstagere feriepenge og kantinetilskud (proportionalt med den faktiske arbejdstid) på grundlag af de oppebårne timelønninger.
18.      Ved dom af 17. marts 2023 gav den nævnte ret medhold i dette søgsmål. For det første fastslog den som begrundelse for at undlade at anvende de forvaltningsretsakter (22), som begrænser udbetalingen af feriepenge til kontrakten om hovedbeskæftigelsen, at arbejdslovens artikel 144, stk. 1, som sikrer retten til feriepenge, er en trinhøjere bestemmelse. Den støttede sig ligeledes på artikel 7 i direktiv 2003/88, sammenholdt med § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, som vedrører princippet om ikke-diskrimination, således som disse bestemmelser er blevet fortolket af Domstolen, som begrundelse for at fastslå, at den nationale lovgivning, der forbyder udbetalingen af feriepengene, er uforenelig med disse bestemmelser.
19.      Hvad for det andet angår kantinetilskuddet, som blev krævet betalt prorate i forhold til den faktiske arbejdstid, fastslog den nævnte ret som begrundelse for at påbyde betalingen heraf, at den lovgivning, der finder anvendelse (23), ikke sondrer efter kontraktens art.
20.      Gymnasiet »Mihai Eminescu« har iværksat appel til prøvelse af den nævnte dom ved Curtea de Apel Iaşi (appeldomstolen i Iaşi, Rumænien), som er den forelæggende ret, idet det har begrænset appellen til betalingen af feriepenge.
21.      Denne undervisningsinstitution har gjort gældende, at grundlønnen for en arbejdstager, der er ansat på en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, anvendes til at beregne timelønnen for ledige eller reserverede lærerstillinger, og at udøvelsen af et timelønnet arbejde som lærer skal betragtes som en supplerende handling i forhold til grundkontrakten. Den er af den opfattelse, at det følger af lovbestemmelserne, at den rumænske lovgiver har lagt til grund, at feriepengene kun skal udbetales for arbejdstiden for hovedbeskæftigelsen, dvs. arbejdet i henhold til den tidsubegrænsede ansættelseskontrakt.
22.      Den har endvidere gjort gældende, at de berørte arbejdstagere modtager kantinetilskuddet for hovedbeskæftigelsen, som svarer til 1/12 af to bruttobeløb af den garanterede nationale minimumsgrundløn. Derfor indebærer det forhold, at retten i første instans tilkendte kantinetilskuddet for det timelønnede arbejde, en overskridelse af det loft på 30% af grundlønnen, som er fastsat i artikel 25 i rammelov nr. 153/2017, jf. samme rammelovs artikel 18.
23.      Den forelæggende ret har for det første påpeget, at der ikke er nogen tvivl om, at lovgivningen om feriepenge medfører en ulige behandling mellem arbejdstagerne til skade for de arbejdstagere, der arbejder kumulativt, en forskellig behandling, der skyldes, at sidstnævntes feriepenge udelukkende beregnes med udgangspunkt i lønindkomsterne for hovedbeskæftigelsen uden hensyntagen til indkomsterne fra det arbejde, der faktisk udføres på grundlag af den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt. Den har dog præciseret, at en del af de nationale retter og Curtea Constituțională (forfatningsdomstol, Rumænien) er af den opfattelse, at denne ulige behandling ikke udgør forskelsbehandling. Den har mindet om, at det af sidstnævnte ret er blevet fastslået (24), at fastlæggelsen af metoden til at beregne feriepenge, som gælder for alle arbejdstagere uden forskel i tilfælde af kumulation af ansættelseskontrakter for offentligt ansatte, hører ind under lovgivers enekompetence, og at dette ikke kan rejse spørgsmål om forfatningsstridighed, så længe lovgiver sikrer retten til ferie med løn. Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt denne opfattelse er forenelig med EU-retten.
24.      For det andet har den forelæggende ret indledningsvis forklaret, at kantinetilskuddet er et beløb, der lægges til lønrettighederne. Dets størrelse varierer afhængigt af bruttobeløbet af den garanterede nationale minimumsgrundløn og må ikke overstige 1/12 af to af disse bruttobeløb, idet dette maksimum beregnes for fuldtidsarbejdet. Endvidere har den påpeget, at retten til kantinetilskuddet er uløseligt knyttet til ansættelsesvilkårene, således som de er defineret i Domstolens praksis (25), eftersom de lovfastsatte regler medtager dette tilskud i kategorien af månedlige lønindkomster, og at der skal betales skat og bidrag af det. Den forelæggende ret er for så vidt angår EU-retten og beregningen af feriepengene i tvivl om den ulige behandling af læreren i en situation med kumulative ansættelser, som skyldes, at den pågældende kun modtager et kantinetilskud for det arbejde, han eller hun udfører på grundlag af den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt, og ikke på grundlag af den timelønnede, tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt.
25.      Endelig har den tilføjet, at denne ulige behandling kun er begrundet i den lovbestemte grænse, som indebærer, at det maksimale beløb for kantinetilskuddet i tilfælde af fuldtidsarbejde ikke må overskrides, selv hvis læreren arbejder mere end den lovbestemte månedlige arbejdstid på grundlag af to særskilte kontrakter. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at denne økonomiske fordel ikke anerkendes i forbindelse med beregningen af feriepengene, eftersom den kun ydes prorata i forhold til den faktiske arbejdstid.
26.      I denne henseende støtter den nævnte ret sig på dom af 11. november 2015, Greenfield (26), som begrundelse for det synspunkt, at hvis det lægges til grund, at kantinetilskuddet udgør en del af lærerens normale løn i henhold til den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt, skal dette tilskud også medtages ved fastlæggelsen af feriepengene.
27.      På denne baggrund har Curtea de Apel Iaşi (appeldomstolen i Iaşi) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88, [chartrets] artikel 31, stk. 2, […]
§ 4, [stk. 1], i rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er knyttet som bilag til direktiv 97/81/EF, [og] § 4, [stk. 1], i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse […] fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstager inden for skolesektoren, der indgår flere ansættelseskontrakter – [navnlig] en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt, [dvs.] en timelønnet kontrakt – har ret til ferie med løn i en størrelsesorden, der alene beregnes med hensyn til hovedbeskæftigelsen?
2)      Skal § 4, [stk. 1], i rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, […] § 4, [stk. 1], i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse […] og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter undervisningspersonalet i uddannelsesinstitutioner, der indgår flere ansættelseskontrakter – [navnlig] en fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt, [dvs.] en timelønnet kontrakt – ikke har ret til et kantinetilskud, der beregnes [prorata i forhold til] den faktiske arbejdstid på grundlag af den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt, og dette tilskud ikke medregnes ved fastsættelsen af de årlige feriepenge?«
28.      Den rumænske regering og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg.
29.      Den 10. december 2024 besluttede Domstolen at henvise den foreliggende sag til Sjette Afdeling og at pådømme denne sag uden forslag til afgørelse.
30.      Efter anmodning fra Sjette Afdeling, som blev indgivet i medfør af artikel 60, stk. 3, i Domstolens procesreglement, besluttede Domstolen den 28. oktober 2025 at henvise sagen til Første Afdeling og bestemme, at der skulle fremsættes et forslag til afgørelse (27).
IV.    Bedømmelse
A.      Det første præjudicielle spørgsmål
31.      Den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88, chartrets artikel 31, stk. 2, og rammeaftalernes § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at en arbejdstager inden for skolesektoren, der indgår flere ansættelseskontrakter – navnlig en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en timelønnet, tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt – har ret til ferie med løn i en størrelsesorden, der beregnes uden hensyntagen til den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt.
32.      Denne kumulation af tidsubegrænsede ansættelseskontrakter, som indgås af lærere, indgår i en særlig sammenhæng. Det drejer sig for det første om undtagelsesvist at besætte ledige stillinger ved tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i en periode bestående af et skoleår med en arbejdstid for hovedbeskæftigelsen i henhold til den tidsubegrænsede ansættelseskontrakt på 18 timer om ugen, som kan forøges ved den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt, idet der fortsat gælder en ret til 62 årlige feriedage i skoleferien, uanset hvilket antal kontrakter der er tale om.
33.      Endvidere, som påpeget af den forelæggende ret, »indeholdt hver deltidsansættelseskontrakt et kapitel 1 med overskriften »Ferie««, som bestemte, at »i henhold til arbejdslovens bestemmelser […] ydes der kun ferie med hensyn til hovedbeskæftigelsen […]«.
34.      Endelig er beregningen af lærernes feriepenge alene på grundlag af den tidsubegrænsede ansættelseskontrakt baseret på gennemførelsesreglerne af 2011 eller 2021, som finder anvendelse på de omhandlede skoleår. Disse forvaltningsretsakter, som fraviger den almindelige arbejdsret (28), blev vedtaget i medfør af særlige love, som udelukkende fastsætter regler for offentligt ansatte læreres arbejde (29) i tilfælde af kumulation af tidsbegrænsede og tidsubegrænsede ansættelseskontrakter (30).
35.      Eftersom tvisten vedrører de feriepenge, der skal ydes en lærer inden for skolesektoren, der arbejder i 62 dage, og eftersom timebetalingen for undervisning i henhold til en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt ikke medtages i beregningen heraf, skal prøvelsen af den omtvistede særlige rumænske lovgivnings forenelighed med EU-retten i tilfælde af kumulation af kontrakter foretages under hensyntagen til to principper, hvoraf det ene er fastsat i direktiv 2003/88 og det andet i direktiv 97/81 og direktiv 1999/70 samt i rammeaftalernes § 4, stk. 1.
1.      Retten til årlig ferie med løn
36.      Det skal for det første erindres, at retten til årlig ferie med løn udgør et væsentligt princip i Unionens sociallovgivning, som afspejles af og konkretiseres ved artikel 7 i direktiv 2003/88, og som i mellemtiden er blevet fastsat udtrykkeligt som grundlæggende rettighed i chartrets artikel
31, stk. 2, som kun kan fraviges under overholdelse af de strenge betingelser, der er fastsat i chartrets artikel
52, stk. 1 (31).
37.      For det andet omfatter denne grundlæggende ret
ligeledes en ret til at opnå en betaling og – som uadskillelig ret i forhold til denne ret til årlig »betalt« ferie – retten til en finansiel godtgørelse for årlig ferie, der ikke er blevet afholdt ved arbejdsforholdets ophør (32).
38.      Domstolen har tillige fastslået, at
–        »direktiv 2003/88 behandler retten til årlig ferie og retten til betaling herfor som to dele af samme rettighed« (33)
–        udtrykket »årlig betalt ferie« i artikel
7, stk. 1, i direktiv 2003/88 betyder, at løn under den »årlige ferie« i direktivets forstand fortsat skal udbetales (34), og
–        arbejdstageren med andre ord skal modtage sin normale løn under denne hvileperiode (35).
39.      I denne henseende har Domstolen præciseret, at »[h]vis det overarbejde, som arbejdstageren skal foretage i henhold til forpligtelserne i en arbejdskontrakt, er forudsigeligt og sædvanligt, og lønnen herfor udgør et vigtigt element i den samlede løn, som arbejdstageren modtager for sit arbejde, skal lønnen for overarbejde inkluderes i den normale løn, der udbetales under årlig betalt ferie i henhold til artikel
7, stk. 1, i direktiv 2003/88« (36).
40.      Det skal derfor fastholdes, at
–        formålet med kravet om betaling af årlig ferie er at stille arbejdstageren under denne ferie i en tilsvarende situation lønmæssigt som under arbejdsperioder (37), og
–        arbejdsgiveren i henhold til artikel
7, stk. 1, i direktiv 2003/88 kun skal udbetale denne løn for den årlige mindsteferie, som er foreskrevet i denne bestemmelse (38).
41.      Således »udgør en udvidelse af retten til årlig betalt ferie ud over det minimum, som er foreskrevet i artikel
7, stk. 1, i direktiv 2003/88, eller muligheden for at opnå en sammenhængende årlig ferie foranstaltninger, som er gunstigere for arbejdstagerne, og som går videre end de minimumskrav, som er foreskrevet i denne bestemmelse, og som dermed ikke er reguleret heri« (39).
42.      Disse foranstaltninger kan imidlertid ikke kompensere for de negative følger, som en nedsættelse af feriegodtgørelsen vil have for arbejdstageren, idet det vil kunne bevirke, at arbejdstagerens ret til årlig betalt ferie i henhold til denne artikel 7, stk. 1, bringes i fare. Arbejdstagerens ret til i sin periode med hvile og afslapning at nyde tilsvarende økonomiske vilkår som under udførelsen af sit arbejde er en integrerende del af denne ret (40).
43.      Endelig har Domstolen påpeget, at når den løn, som udbetales i forbindelse med årlig betalt ferie i henhold til artikel
7, stk. 1, i direktiv 2003/88, er lavere end den normale løn, som arbejdstageren modtager i perioder med faktisk arbejde, opstår der en risiko for, at arbejdstageren foranlediges til ikke at tage sin årligt betalte ferie, i det mindste under perioder med et sådant arbejde, for så vidt som et sådant arbejde vil medføre en lønnedgang (41).
44.      Som foreløbig konklusion udleder jeg af Domstolens praksis, at den nationale lovgivning, der finder anvendelse på lærere i tilfælde af kumulation af ansættelser, ikke må udelukke de timer, der er arbejdet i henhold til den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt i den mindsteperiode på fire uger, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 (42), fra beregningen af feriepengene, og ikke må være baseret på en tildeling af en ret til årlig betalt ferie ud over det minimum, der kræves for at begrunde den (43).
45.      Nærmere bestemt må den løn, som udbetales til arbejdstagerne under den årlige ferie som fastsat i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88, ikke være lavere end den gennemsnitlige normale løn, de modtager i perioderne med faktisk arbejde.
46.      Endvidere har det forhold, at en arbejdstager, der er ansat på en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, også er knyttet til sin arbejdsgiver ved en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, ingen betydning for anvendelsen af artikel 7 i direktiv 2003/88. Ifølge Domstolens faste praksis opstiller dette direktivs artikel 7, stk. 2, ved udløbet af en tidsbegrænset kontrakt ikke nogen anden betingelse for opnåelse af retten til en finansiel godtgørelse end den, der vedrører den omstændighed dels, at arbejdsforholdet er ophørt, dels, at arbejdstageren ikke har afholdt alle de årlige ferier, som den pågældende havde ret til på tidspunktet for ophøret af arbejdsforholdet (44).
47.      Dermed indebærer udelukkelsen af de timer, hvor der er arbejdet i henhold til en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, fra beregningen af feriepengene, at der opstår spørgsmål om, hvorvidt rammeaftalerne finder anvendelse på situationer med kumulation af kontrakter, såsom de i hovedsagen omhandlede.
2.      Den ulige behandling ved beregningen af en lærers feriepenge i tilfælde af kumulation af en tidsbegrænset og en tidsubegrænset ansættelseskontrakt
48.      Rammeaftalernes § 4, stk. 1, fastsætter et forbud mod, at personer med tidsbegrænset ansættelse eller deltidsansatte hvad angår ansættelsesvilkår behandles på en mindre gunstig måde end fastansatte eller fuldtidsansatte i en sammenlignelig situation, udelukkende fordi deres ansættelse er tidsbegrænset eller de arbejder på deltid, medmindre forskelsbehandlingen er begrundet i objektive forhold.
49.      Dette forbud mod forskelsbehandling er blot det konkrete udtryk for det almindelige lighedsprincip, som er et af EU-rettens grundlæggende principper (45).
50.      Da ordlyden af § 4, stk. 1 og 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde og ordlyden af § 4, stk. 1 og 2, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse i det væsentlige er identiske, skal det nævnes, at de betragtninger, der er anført vedrørende den ene af disse bestemmelser, finder tilsvarende anvendelse på den anden (46).
51.      Domstolen har allerede taget stilling til den samlede anvendelse af de principper, der er konkretiseret i artikel 7 i direktiv 2003/88, og forbuddet mod forskelsbehandling mellem deltidsansatte og fuldtidsansatte eller mellem arbejdstagere med henholdsvis en tidsbegrænset og en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, som er fastsat i rammeaftalernes § 4 (47).
52.      Domstolen har ligeledes fastslået, at i tilfælde, hvor der er tale om deltidsarbejde, er EU-retten ikke til hinder for, at den årlige betalte ferie beregnes efter princippet om pro rata temporis som fastsat i § 4, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde (48). Domstolen har tillige påpeget, at denne paragraf og artikel 7 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at beregningen af retten til årlig betalt ferie skal foretages efter de samme principper, uanset om der er tale om at fastsætte kompensationsgodtgørelsen for ikke afholdt årlig betalt ferie i det tilfælde, hvor arbejdsforholdet bringes til ophør, eller den resterende ret til årlig betalt ferie i tilfælde af, at arbejdsforholdet fortsætter (49).
53.      I den specifikke sammenhæng i hovedsagen er det konkrete spørgsmål, der skal behandles, om situationerne i tilfælde af kumulation af tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakter og tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter, som en arbejdstager bl.a. indgår med samme arbejdsgiver, er sammenlignelige.
54.      I denne henseende er den rumænske regering af den opfattelse, at rammeaftalernes § 4, stk. 1, ikke finder anvendelse ratione materiae, eftersom »den opfattelse, at de påberåbte bestemmelser i direktiv 97/81 og direktiv 1999/70 finder anvendelse på en arbejdstager, der kumulerer en tidsubegrænset ansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en timelønnet, tidsbegrænset ansættelseskontrakt, og hvis situation er sammenlignelig med en arbejdstager, der kun har en tidsubegrænset ansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen, ville gå ud over de pågældende bestemmelsers ordlyd, anvendelsesområde og genstand«.
55.      Indledningsvis skal det afklares, om situationer såsom de i hovedsagen omhandlede er omfattet af såvel det personelle som det materielle anvendelsesområde for direktiv 97/81 og direktiv 1999/70 samt rammeaftalerne.
a)      Det personelle anvendelsesområde
56.      Det skal erindres, at rammeaftalerne i henhold til deres § 2, stk. 1, finder anvendelse på deltidsansatte/personer med tidsbegrænset ansættelse, der har en ansættelseskontrakt eller et ansættelsesforhold, som er defineret ved lov, kollektiv aftale eller gældende praksis i den enkelte medlemsstat.
57.      Domstolen har fastslået, at direktiv 1999/70 og rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse finder anvendelse på alle arbejdstagere, der præsterer en arbejdsydelse mod vederlag inden for rammerne af et tidsbegrænset arbejdsforhold, der binder dem til deres arbejdsgiver, uanset om der er tale om forvaltningen eller andre enheder i den offentlige sektor (50).
58.      I den foreliggende sag er det ubestridt, at alle de berørte arbejdstagere er omfattet af begreberne »person med tidsbegrænset ansættelse« og »deltidsansat« som omhandlet i rammeaftalernes § 4, stk. 1, sammenholdt med samme rammeaftalers § 3, stk. 1, og dermed af disse bestemmelsers anvendelsesområde.
59.      Henset til hovedsagens omstændigheder opstår følgende spørgsmål: Finder rammeaftalernes § 4, stk. 1, anvendelse i tilfælde af kumulation af ansættelser? Skal der sondres mellem kumulation med samme arbejdsgiver og kumulation med forskellige arbejdsgivere?
60.      Jeg minder om, at en af lærerne i hovedsagen kun er knyttet til gymnasiet »Mihai Eminescu« ved en tidsbegrænset ansættelseskontrakt. Hun har indgået en tidsubegrænset ansættelseskontrakt med en anden skole (51).
61.      Jeg påpeger for det første, at situationen med kumulation af ansættelser ikke kan undtages fra anvendelsesområdet for rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse i henhold til denne rammeaftales § 2, stk. 2, og at den ikke er genstand for en sådan undtagelse i henhold til de procedurer og betingelser, der er fastsat i § 2, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde for så vidt angår deltidsansatte, der arbejder som løst ansatte (52).
62.      For det andet henviser jeg til, at Domstolen har fastslået, at
–        henset til de formål, der forfølges med rammeaftalerne (53), skal deres § 4 forstås som udtryk for et princip i Unionens sociallovgivning, der ikke kan fortolkes indskrænkende (54), og
–        § 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse tilsigter at bringe princippet om ikke-diskrimination i anvendelse på arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse for at forhindre, at en arbejdsgiver udnytter sådanne ansættelsesforhold til at fratage disse arbejdstagere rettigheder, der indrømmes fastansatte (55).
63.      En fortolkning af rammeaftalernes § 4, stk. 1, der indebærer en sondring på grundlag af kumulationen af kontrakter, som ikke synes at fremgå af disse paragraffer, ville i strid med deres ordlyd og den sammenhæng, hvori de indgår, samt det formål, de er tillagt, begrænse omfanget af den beskyttelse mod forskelsbehandling, der ydes de berørte arbejdstagere.
64.      Jeg påpeger i denne henseende, at Domstolen har anført alle disse grunde til støtte for sin konklusion i Rosado Santana-dommen om, at arbejdstagere, der er ansat på ubestemt tid, og hvoraf nogle tidligere har udført tjeneste som arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, er omfattet af rammeaftalerne. I den sag, der gav anledning til den nævnte dom, tilsigtede sagsøgeren i det væsentlige som fastansat tjenestemand at anfægte en forskellig behandling ved en intern udvælgelsesprocedure for så vidt angik vurderingen af anciennitet og faglig erfaring med den begrundelse, at de perioder, der var tilbagelagt som midlertidigt ansat tjenestemand, ikke blev taget i betragtning (56).
65.      På denne baggrund foreslår jeg Domstolen, at den anlægger en fortolkning svarende til den, der fremgår af Rosado Santana-dommen, og fastslår, at der i hovedsagen også skal drages sådanne konsekvenser af en kumulation af tidsubegrænsede og tidsbegrænsede ansættelseskontraker, således at alle lønindkomster på grundlag af disse to typer kontrakter tages i betragtning ved beregningen af feriepengene.
66.      Jeg er derfor af den opfattelse, at det forhold, at kontrakterne er indgået mellem en arbejdstager og den samme arbejdsgiver, ikke har nogen betydning for bedømmelsen af, om rammeaftalerne finder anvendelse på dette stadium. Spørgsmålet om virkningerne af, at der er tale om en eller flere arbejdsgivere, skal derimod drøftes på ny med henblik på situationernes sammenlignelighed.
67.      Jeg vil derfor erindre om, hvad begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalernes § 4, stk. 1, dækker over.
b)      Det materielle anvendelsesområde: »ansættelsesvilkår«
68.      Det følger af Domstolens praksis, at »løn« som omhandlet i artikel
157, stk. 2, TEUF er en del af »ansættelsesvilkårene« som omhandlet i rammeaftalernes § 4, stk. 1 (57).
69.      Begrebet »løn« er defineret i artikel
157, stk. 2, TEUF som »den almindelige grund- eller minimumsløn og alle andre ydelser, som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet modtager fra arbejdsgiveren direkte eller indirekte i penge eller naturalier«. Som det således fremgår af retspraksis, skal dette begreb fortolkes bredt, og det omfatter bl.a. samtlige ydelser i penge eller i naturalier, aktuelle eller fremtidige, som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet tildeles af arbejdsgiveren, eventuelt indirekte, i henhold til en ansættelseskontrakt, ifølge lov eller frivilligt (58).
70.      Domstolen har fastslået, at »ansættelsesvilkårene« som omhandlet i § 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse omfatter de bestanddele, der indgår i lønnen, herunder deres størrelse, retten til årlig betalt ferie samt vilkårene vedrørende de pensioner, der følger af ansættelsesforholdet (59).
71.      Eftersom de i hovedsagen omtvistede situationer efter min opfattelse er omfattet af rammeaftalernes personelle og materielle anvendelsesområde, skal det herefter undersøges, om og i hvilket omfang den omhandlede rumænske lovgivning – for så vidt angår beregningen af feriepengene i tilfælde af kumulation af en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt – medfører en ulige behandling, der udgør en mindre gunstig behandling af personer med tidsbegrænset deltidsansættelse i forhold til sammenlignelige personer med tidsubegrænset fuldtidsansættelse.
c)      Sammenligneligheden mellem situationerne i tilfælde af kumulation af ansættelser
72.      Rammeaftalernes § 4, stk. 1, fastsætter, at hvad angår ansættelsesvilkår, må deltidsansatte/personer med tidsbegrænset ansættelse ikke behandles på en mindre gunstig måde end sammenlignelige fuldtidsansatte/personer med tidsubegrænset ansættelse, udelukkende fordi de arbejder på deltid/har tidsbegrænset ansættelse, medmindre forskelsbehandlingen er begrundet i objektive forhold.
73.      Jeg minder for det første om, at udtrykkene »en sammenlignelig fuldtidsansat« og »en sammenlignelig fastansat« er defineret i rammeaftalernes § 3, stk. 2.
74.      For det andet følger det af Domstolens faste praksis, at det ved bedømmelsen af, om de berørte personer udfører samme eller tilsvarende arbejde i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i rammeaftalerne, i henhold til rammeaftalernes § 3, stk. 2, og § 4, stk. 1, skal undersøges, om disse personer, henset til en helhed af omstændigheder, herunder arbejdets art, uddannelseskrav og arbejdsforhold, kan anses for at befinde sig i en sammenlignelig situation. Såfremt det kan lægges til grund, at deltidsansatte/arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse udfører de samme opgaver for den samme arbejdsgiver som fuldtidsansatte/arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse under deres ansættelse eller bestrider den samme stilling som disse, skal disse to kategorier af arbejdstagere i princippet anses for at være sammenlignelige (60).
75.      Samme principper finder anvendelse i tilfælde af kumulation af ansættelser på grundlag af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt eller deltidsansættelser. Det samme bør efter min opfattelse gælde, når der som i hovedsagen er tale om tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter. For hver af disse kontrakter foreligger der en sammenlignelighed med arbejdstagere, der enten har en tidsubegrænset ansættelseskontrakt eller en fuldtidsansættelseskontrakt, fordelt efter rammeaftalerne, eller med andre ord på grundlag af hver rammeaftale for sig.
76.      Hvis en arbejdstager har indgået en tidsubegrænset og en tidsbegrænset ansættelseskontrakt med forskellige arbejdsgivere, kan hans eller hendes situation således sammenlignes med situationen for en arbejdstager på hver af de pågældende institutioner. I hovedsagen er dette tilfældet for den lærer, som har indgået en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt med gymnasiet »Mihai Eminescu« og en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt med en anden institution (61).
77.      Det forhold, at en arbejdstager har indgået en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt og en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt med den samme arbejdsgiver, kan efter min opfattelse af flere grunde heller ikke udelukke, at der foreligger en sådan sammenlignelighed.
78.      For det første kan sammenligningen foretages med udgangspunkt i den gruppe arbejdstagere, der har tidsubegrænset ansættelse eller er ansat på fuld tid hos denne arbejdsgiver, på grundlag af alle de faktorer, som Domstolen har fastlagt.
79.      For det andet skal bedømmelsen af retten til årlig ferie med løn foretages for hver enkelt kontrakt og ikke for hver enkelt arbejdsgiver. Som følge af reglerne for beregningen og tildelingen af denne ret må bedømmelsen nødvendigvis adskille sig fra den, Domstolen anlagde i forbindelse med anvendelsen af artikel 3 i direktiv 2003/88, som sikrer en ret til en daglig hvileperiode på mindst 11 sammenhængende timer (62).
80.      For det tredje er det nødvendigt at overholde de fortolkningsprincipper, der er gunstige for arbejdstageren, jf. Domstolens praksis (63).
81.      I hovedsagen kan der anføres det yderligere argument for en undersøgelse af hver enkelt kontrakt, at eftersom det ikke er muligt at udvide læreres årlige betalte ferie, der allerede er omfattet af arbejdstiden i henhold til en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, er den eneste løsning at betale den godtgørelse, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, i direktiv 2003/88, ved ophøret af den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt eller tilsvarende at kumulere den løn, der er modtaget under gennemførelsen af den tidsubegrænsede eller den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt i perioden med årlig betalt ferie (64).
82.      I øvrigt kan der eventuelt tages hensyn til det forhold, at lærerne i forbindelse med tidsbegrænsede ansættelseskontrakter har sikret afløsningen af lærere i ledige stillinger (65) (66).
83.      På denne baggrund er det efter min opfattelse med rette, at den forelæggende ret har påpeget, at den eneste forskel i behandlingen af de berørte arbejdstagere skyldes den midlertidige og delvise karakter af det ansættelsesforhold, der knyttede dem til deres arbejdsgiver. For at en sådan ulige behandling udgør en forbudt forskelsbehandling, er det nødvendigt, at den ikke er begrundet i objektive forhold.
d)      Begrundelsen
84.      Det følger af fast retspraksis, at begrebet »objektive forhold« som omhandlet i rammeaftalernes § 4, stk. 1, ikke kan forstås således, at det kan begrunde en forskelsbehandling mellem deltidsansatte og fuldtidsansatte eller mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse med den begrundelse, at denne forskel er fastsat i en generel og abstrakt national bestemmelse, såsom en lov eller en kollektiv overenskomst (67).
85.      Dette begreb kræver derimod ifølge fast retspraksis, at den konstaterede ulige behandling er begrundet i, at der foreligger præcise og konkrete omstændigheder, der kendetegner det ansættelsesvilkår, der er tale om, i den særlige sammenhæng, hvori det indgår, og på grundlag af objektive og gennemsigtige kriterier for at efterprøve, om denne ulige behandling rent faktisk opfylder et reelt behov, er egnet til at nå det forfulgte formål og er nødvendig herfor. Disse omstændigheder kan bl.a. foreligge på grund af den særlige karakter af de opgaver, med henblik på hvis udførelse deltidsansættelseskontrakterne er blevet indgået, samt de hermed forbundne kendetegn eller i givet fald på grund af medlemsstatens forfølgelse af et lovligt socialpolitisk formål (68).
86.      I hovedsagen har den forelæggende ret påpeget, at »[d]en nationale lovbestemmelse hverken udtrykkeligt eller implicit angiver det legitime formål, som forfølges, og ikke specificerer, på hvilken måde de indførte reguleringsforanstaltninger er forholdsmæssige«. Den rumænske regering har i lighed med visse retter, hvis retspraksis der henvises til i forelæggelsesafgørelsen, gjort gældende, at tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter indgås for at sikre kontinuiteten i undervisningen i tilfælde af lærermangel og elevernes ret til uddannelse. Dette objektive krav i forbindelse med de ansættelser, der skal foretages, som det påhviler de offentlige forvaltninger at opfylde under hensyntagen til medlemsstaternes skønsmargen, kan imidlertid ikke begrunde den omtvistede ulige behandling alene på grundlag af det kriterium, at der er tale om et tidsbegrænset deltidsansættelsesforhold.
87.      Jeg konkluderer derfor, at den manglende medtagelse af den løn, der udbetales i henhold til tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter, ved beregningen af feriepengene ikke er tilladt i henhold til rammeaftalernes § 4, stk. 1.
B.      Det andet præjudicielle spørgsmål
88.      Den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 og rammeaftalernes § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter undervisningspersonalet i uddannelsesinstitutioner, der indgår flere ansættelseskontrakter – navnlig en fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt, dvs. en timelønnet kontrakt – ikke har ret til et kantinetilskud, der beregnes prorata i forhold til den faktiske arbejdstid på grundlag af den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt, og dette tilskud ikke medregnes ved fastsættelsen af de årlige feriepenge.
89.      Indledningsvis skal det påpeges, at Tribunalul Vaslui (retten i første instans i Vaslui), der traf afgørelse i første instans, gav medhold i de berørte arbejdstageres søgsmål med påstand om, at gymnasiet »Mihai Eminescu« skulle betale kantinetilskud prorata i forhold til den faktiske arbejdstid på grundlag af de lønindkomster, der var modtaget som timebetaling, indtil tidspunktet for ophøret af de individuelle arbejdskontrakter. Den forelæggende ret har præciseret, at den appel, som det nævnte gymnasium har iværksat, ikke vedrører denne afgørelse.
90.      Jeg opfatter derfor andet præjudicielle spørgsmål – for så vidt angår dets første del – således, at det ligger i forlængelse af det første spørgsmål vedrørende grundlaget for beregningen af de årlige feriepenge.
91.      På denne baggrund må det formodes, at dette spørgsmål er relevant. Eftersom det vedrører fortolkningen af EU-retten, er Domstolen principielt forpligtet til at træffe afgørelse herom (69).
92.      Det andet præjudicielle spørgsmål vedrører således artikel 18 i rammelov nr. 153/2017, således som denne bestemmelse i hovedsagen er blevet anvendt af gymnasiet »Mihai Eminescu«.
93.      Jeg minder om, at denne bestemmelse i det væsentlige fastsætter, at kantinetilskud svarende til 1/12 af to bruttobeløb af den garanterede nationale minimumsgrundløn skal ydes prorata i forhold til den faktiske arbejdstid i den foregående måned inden for den grænse, der er fastsat i samme rammelovs artikel 25, stk. 1, dvs. 30% af grundlønnen. Det er ubestridt, at dette tilskud i henhold til national ret, således som den fortolkes af Înalta Curte de Casație și Justiție (kassationsdomstol, Rumænien), er omfattet af kategorien af månedlige lønindkomster.
94.      Dette andet spørgsmål nødvendiggør for det første, at der henvises til definitionen af årlig betalt ferie (70).
Det skal påpeges, at udtrykket »årlig betalt ferie«, som anvendes i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88, betyder, at arbejdstageren skal modtage sin normale løn som modydelse for sine sædvanlige arbejdsopgaver.
95.      Hvad for det andet angår rammeaftalernes anvendelsesområde, jf. punkt 58 og 66 i dette forslag til afgørelse, skal det for så vidt angår ansættelsesvilkårene som omhandlet i rammeaftalernes § 4, stk. 1, hvis definition er anført i punkt 68-70 i dette forslag til afgørelse, tilføjes, at begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i disse paragraffer ifølge fast retspraksis bl.a. omfatter de tillæg og andre bestanddele af lønnen, som har sammenhæng med arbejdstagernes ansættelse (71).
96.      Efter min opfattelse er det således med rette, at den forelæggende ret af de af Domstolen fastlagte definitioner har udledt, at de kantinetilskud, som udbetales til personalet på grundlag af det ansættelsesforhold, hvorved de ansatte, der aflønnes med offentlige midler, er knyttet til deres arbejdsgiver, er omfattet af anvendelsesområdet for rammeaftalernes § 4, stk. 1 (72).
97.      Derfor vil en beregning af kantinetilskuddet, når læreren er deltidsansat, være objektivt begrundet som omhandlet i § 4, stk. 1, i rammeaftalen om deltidsarbejde, hensigtsmæssig som omhandlet i samme rammeaftales § 4, stk. 2, og tilpasset tilskuddets karakter (73).
98.      Den forelæggende ret har imidlertid fastslået, at en lærer, der har indgået en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt og en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt, i hovedsagen i praksis undergives en forskellig og ugunstig retlig behandling, eftersom han eller hun kun modtager et kantinetilskud for det arbejde, der er udført på grundlag af den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt.
99.      I denne henseende fremhæver jeg i lighed med Kommissionen ordlyden af artikel 18 i rammelov nr. 153/2017. I modsætning til artikel 5, stk. 1, i gennemførelsesreglerne af 2011 og 2021, indeholder denne artikel 18 ikke nogen begrænsning, hverken i tilfælde af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt (74) eller i tilfælde af kumulation af ansættelser, for så vidt angår betalingen af kantinetilskuddet. Det må endvidere udledes af den forelæggende rets konstatering vedrørende den praksis, som gymnasiet »Mihai Eminescu« følger, og ordlyden af det præjudicielle spørgsmål, at udtrykket »grundløn« svarer til den løn, der modtages for »hovedbeskæftigelsen« (75).
100. Den nævnte ret har nemlig præciseret, at den omhandlede ulige behandling alene er begrundet i det maksimumsbeløb, som er fastsat ved lov, og som beregnes på grundlag af den tidsubegrænsede fuldtidsansættelseskontrakt. Gymnasiet »Mihai Eminescu« tager således ikke hensyn til det forhold, at arbejdstageren arbejder mere end den månedlige arbejdstid på grundlag af en tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt. Så vidt jeg har forstået, udbetales der ikke noget tilskud på grundlag af den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt og dermed for supplerende arbejdstimer, eftersom loftet i mekanisk forstand er blevet nået på grundlag af den tidsubegrænsede ansættelseskontrakt, hvorfor det må lægges til grund, at den deltidsansatte i tilfælde af kumulation af kontrakter systematisk stilles ringere i forhold til en fuldtidsansat, ligesom i forbindelse med feriepengene.
101. Ifølge den nævnte ret er denne ulige behandling ikke begrundet i objektive forhold som omhandlet i Domstolens praksis (76). Endvidere skal det fremhæves, at kantinetilskuddet ydes uafhængigt af den arbejdstid, hvor arbejdstagerens opgaver udføres, og ikke er knyttet til de reelt afholdte udgifter.
102. Den manglende udbetaling af kantinetilskud på grundlag af de tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakter er derfor ikke tilladt, henset til rammeaftalernes § 4, stk. 1. Som Kommissionen har foreslået, bør tilskudsbeløbet beregnes på grundlag af de kumulerede kontrakter og ikke kun på grundlag af den tidsubegrænsede ansættelseskontrakt. Såfremt der er tale om flere skoler, tilkommer det den forelæggende ret at fastslå den ansvarlige anvisningsberettigede.
103. Eftersom disse tilskud er en del af lærerens normale løn, skal de indgå i beregningen af feriepengene (77).
C.      Såfremt rammeaftalernes § 4, stk. 1, ikke finder anvendelse: Kan chartrets artikel 20 og 21 da anvendes?
104. Eftersom dette spørgsmål blev drøftet i Gnattai-dommen, kan det inddrages på ny, såfremt Domstolen er af den opfattelse, at rammeaftalerne ikke finder anvendelse.
105. Det skal for det første nævnes, at forbuddet mod forskelsbehandling i chartrets artikel
21, stk. 1, er et særligt udryk for princippet om ligebehandling, som er et almindeligt EU-retligt princip og er sikret ved chartrets artikel
20 (78).
106. For så vidt angår forskelsbehandlinger mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte, der befinder sig i en sammenlignelig situation, er disse principper blevet gennemført og konkretiseret af direktiv 1999/70, og navnlig § 4 i rammeaftalen, der er opført som bilag til dette direktiv (79). Det samme gælder direktiv 97/81 og navnlig § 4 i den rammeaftale, der er opført som bilag til dette direktiv, for så vidt angår forskelsbehandlinger mellem deltidsansatte og fuldtidsansatte arbejdstagere (80).
107. For så vidt som de præjudicielle spørgsmål vedrører sådanne forskelsbehandlinger, skal de derfor udelukkende undersøges i forhold til disse direktiver og rammeaftalernes § 4, stk. 1 (81).
108. For det andet finder artikel 7 i direktiv 2003/88 ikke anvendelse ud over perioden på fire uger med årlig betalt ferie (82).
109. Dermed finder chartrets artikel 20 og 21 ikke anvendelse, eftersom der ikke foreligger en »gennemførelse af EU-retten« som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1.
V.      Forslag til afgørelse
110. På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den besvarer de præjudicielle spørgsmål fra Curtea de Apel Iaşi (appeldomstolen i Iaşi, Rumænien) således:
»1)      Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS, og § 4 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstager inden for skolesektoren, der indgår flere ansættelseskontrakter – navnlig en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en timelønnet tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt – har ret til årlig ferie med løn i en størrelsesorden, der beregnes uden hensyntagen til den lønindkomst, der er modtaget i henhold til den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt.
2)      Artikel 7 i direktiv 2003/88 og § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, der er knyttet som bilag til direktiv 97/81, og § 4 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter den samme arbejdstager inden for skolesektoren, der indgår flere ansættelseskontrakter – navnlig en tidsubegrænset fuldtidsansættelseskontrakt for hovedbeskæftigelsen og en timelønnet tidsbegrænset deltidsansættelseskontrakt – ikke har ret til et kantinetilskud, der beregnes prorata i forhold til den faktiske arbejdstid på grundlag af den tidsbegrænsede deltidsansættelseskontrakt, og dette tilskud ikke medregnes ved fastsættelsen af de årlige feriepenge.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT 2003, L 299, s. 9).
3 –      Herefter »chartret«.
4 –      Rådets direktiv af 15.12.1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS (EFT 1998, L 14, s. 9). Herefter »rammeaftalen om deltidsarbejde«.
5 –      Rådets direktiv af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43). Herefter »rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse«.
6 –      [O.a.: Denne fodnote er ikke relevant for den danske version af forslaget til afgørelse.]
7 –      [O.a.: Denne fodnote er ikke relevant for den danske version af forslaget til afgørelse.]
8 –      Monitorul Oficial al României, del I, nr. 18, af 10.1.2011.
9 –      Det påpeges i anmodningen om præjudiciel afgørelse, at lov nr. 1/2011 er blevet ophævet med virkning fra den 3.9.2023 ved Legea nr. 198/2023 a învățământului preuniversitar (lov nr. 198/2023 om uddannelse på før-universitetsniveau) af 4.7.2023 (Monitorul Oficial al României, del I, nr. 613, af 5.7.2023) og ved Legea nr. 199/2023 a învățământului superior (lov nr. 199/2023 om videregående uddannelse) af 4.7.2023 (Monitorul Oficial al României, del I, nr. 614, af 5.7.2023).
10 –      Monitorul Oficial al României, del I, nr. 492, af 28.6.2017.
11 –      Monitorul Oficial al României, del I, nr. 699, af 10.8.2018.
12 –      Monitorul Oficial al României, del I, nr. 688, af 12.7.2021.
13 –      Ordinul nr. 5559/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic din învățământ (dekret nr. 5559/2011 om godkendelse af gennemførelsesreglerne vedrørende afholdelse af ferie for undervisningspersonalet i uddannelsesinstitutioner) af 7.10.2011 (Monitorul Oficial al României, del I, nr. 723, af 13.10.2011) blev ophævet ved dekret nr. 4050/2021 (jf. dette dekrets artikel 2). Disse gennemførelsesregler fandt anvendelse i det første af de tre skoleår, som hovedsagen vedrører.
14 –      I henhold til artikel 267, stk. 1, i lov nr. 1/2011 kan undervisningsinstitutionens ledelse afbryde den lovfastsatte ferie, og de berørte personer aflønnes for det udførte arbejde.
15 –      Disse bestemmelser er i det væsentlige identiske med bestemmelserne i gennemførelsesreglerne af 2011 (jf. fodnote 13 til dette forslag til afgørelse). I artikel 3, stk. 2, i gennemførelsesreglerne af 2021 har udtrykket »proportionalt med den periode, der er arbejdet« erstattet udtrykket »proportionalt med det antal måneder, der er arbejdet«. I denne artikels stk. 5 er der blevet tilføjet et andet punktum. Det omhandler det tilfælde, at lærere er deltidsansat i to eller flere institutioner. Deres ret udøves på hver enkelt uddannelsesinstitution.
16 –      Artikel 5, stk. 1, i gennemførelsesreglerne af 2011 havde samme ordlyd (jf. fodnote 13 til dette forslag til afgørelse).
17 –      Monitorul Oficial al României, del I, nr. 72, af 5.2.2003, som offentliggjort på ny i Monitorul Oficial al României, del I, nr. 345, af 18.5.2011.
18 –      I den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (herefter »arbejdsloven«).
19 –      Jf. fodnote 16 til dette forslag til afgørelse.
20 –      Den ugentlige arbejdstid varierede. Den kunne nærmere bestemt være på 2, 4, 7, 18 eller 20 timer.
21 –      Den forelæggende ret har præciseret, at de berørte arbejdstagere havde mellem 27 og 62 dages ferie i den omhandlede periode.
22 –      Dvs. gennemførelsesreglerne af 2011 og 2021 (jf. punkt 6 i dette forslag til afgørelse).
23 –      Dvs. artikel 18 i rammelov nr. 153/2017.
24 –      Jf. Curtea Constituționalăs (forfatningsdomstol) dom nr. 385 af 17.4.2007, som den forelæggende ret har henvist til.
25 –      Den forelæggende ret har navnlig henvist til dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, herefter »Del Cerro Alonso-dommen«, EU:C:2007:509), og af 5.11.2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, præmis 16).
26 –      C-219/14, EU:C:2015:745, præmis 50 og 52.
27 –      Jf. kendelse af 5.12.2025, Şcoala gimnazială »Mihai Eminescu« (C-706/23, EU:C:2025:951).
28 –      I henhold til arbejdslovens artikel 35, stk. 1, artikel 106 og 150 har arbejdstageren i tilfælde af kumulation af kontrakter med samme arbejdsgiver eller flere arbejdsgivere ret til årlig ferie med løn, uanset om der er tale om en tidsbegrænset eller en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, og om de arbejder på fuld tid eller på deltid.
29 –      Den forelæggende ret har henvist til to domme afsagt af Curtea Constituțională (forfatningsdomstol), hvori der er redegjort for denne lovgivnings særlige karakter.
30 –      Jf. punkt 10 i dette forslag til afgørelse vedrørende de gældende bestemmelser om retten til årlig ferie med løn for lærere, som har arbejdet på fuld tid eller på deltid på grundlag af en tidsubegrænset eller en tidsbegrænset ansættelseskontrakt. Princippet om ikke-diskrimination finder således anvendelse på disse situationer i henhold til rammeaftalernes § 4, stk. 1.
31 –      Jf. dom af 6.11.2018, Bauer og Willmeroth (C-569/16 og C-570/16, EU:C:2018:871, præmis 58, 80 og 84), og kendelse af 15.7.2025, GTC Dijon (C-37/25, EU:C:2025:586, præmis 17 og 30 og den deri nævnte retspraksis).
32 –      Jf. dom af 6.11.2018, Bauer og Willmeroth (C-569/16 og C-570/16, EU:C:2018:871, præmis 58).
33 –      Jf. dom af 13.12.2018, Hein (C-385/17, herefter »Hein-dommen«, EU:C:2018:1018, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
34 –      Jf. Hein-dommen (præmis 32 og den deri nævnte retspraksis) og dom af 9.12.2021, Staatssecretaris van Financiën (Løn i den årlige betalte ferie) (C-217/20, EU:C:2021:987, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).
35 –      Jf. Hein-dommen (præmis 32 og den deri nævnte retspraksis) og dom af 9.12.2021, Staatssecretaris van Financiën (Løn i den årlige betalte ferie) (C-217/20, EU:C:2021:987, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).
36 –      Hein-dommen (præmis 47).
37 –      Jf. Hein-dommen (præmis 33 og den deri nævnte retspraksis) og dom af 9.12.2021, Staatssecretaris van Financiën (Løn i den årlige betalte ferie) (C-217/20, EU:C:2021:987, præmis 27).
38 –      Jf. Hein-dommen (præmis 41).
39 –      Hein-dommen (præmis 43).
40 –      Jf. Hein-dommen (præmis 43) og dom af 19.11.2019, TSN og AKT (C-609/17 og C-610/17, EU:C:2019:981, præmis 35).
41 –      Jf. Hein-dommen (præmis 44) og dom af 9.12.2021, Staatssecretaris van Financiën (Løn i den årlige betalte ferie) (C-217/20, EU:C:2021:987, præmis 33).
42 –      Jf. Hein-dommen (præmis 41).
43 –      Jf. Hein-dommen (præmis 43).
44 –      Jf. dom af 25.11.2021, job-medium (C-233/20, EU:C:2021:960, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis). Jf. i denne retning også dom af 21.11.2018, Viejobueno Ibáñez og de la Vara González (C-245/17, EU:C:2018:934, præmis 58).
45 –      Jf. dom af 10.6.2010, Bruno m.fl. (C-395/08 og C-396/08, EU:C:2010:329, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis), og af 4.9.2025, Gnattai (C-543/23, herefter »Gnattai-dommen«, EU:C:2025:653, præmis 33 og 34 og den deri nævnte retspraksis).
46 –      Jf. dom af 7.4.2022, Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status) (C-236/20, herefter »dommen i sagen Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status)«, EU:C:2022:263, præmis 34).
47 –      Jf. bl.a. dommen i sagen Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status) (præmis 54).
48 –      Jf. bl.a. dommen i sagen Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status) (præmis 52).
49 –      Jf. dom af 11.11.2015, Greenfield (C-219/14, EU:C:2015:745, præmis 57).
50 –      Jf. Del Cerro Alonso-dommen (præmis 25, 28 og 29) og dom af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, herefter »Rosado Santana-dommen«, EU:C:2011:557, præmis 42, 55 og 58). Jf. vedrørende offentlige skoler dom af 20.6.2019, Ustariz Aróstegui (C-72/18, EU:C:2019:516, præmis 24), og Gnattai-dommen (præmis 37).
51 –      Jf. punkt 15 i dette forslag til afgørelse.
52 –      Jf. i denne henseende dom af 7.7.2022, Zone de secours Hainaut-Centre (C-377/21, EU:C:2022:530, præmis 48).
53 –      Jf. rammeaftalernes § 1, litra a), og deres præambler. Jf. også 3., 11. og 23. betragtning til direktiv 97/81 og 14. betragtning til direktiv 1999/70, hvortil der bl.a. henvises i Del Cerro Alonso-dommen (præmis 36) og i dom af 10.6.2010, Bruno m.fl. (C-395/08 og C-396/08, EU:C:2010:329, præmis 29 og 30).
54 –      Jf. Del Cerro Alonso-dommen (præmis 38), dom af 15.4.2008, Impact (C-268/06, EU:C:2008:223, præmis 114 og 115), og af 10.6.2010, Bruno m.fl. (C-395/08 og C-396/08, EU:C:2010:329, præmis 32), samt Rosado Santana-dommen (præmis 44).
55 –      Jf. dommen i sagen Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status) (præmis 35 og den deri nævnte retspraksis), dom af 20.2.2024, X (Ingen angivelse af begrundelsen for opsigelsen)
(C-715/20, herefter »dommen i sagen X (Ingen angivelse af begrundelsen for opsigelsen)«, EU:C:2024:139, præmis 42), og Gnattai-dommen (præmis 42).
56 –      Jf. Rosado Santana-dommen (præmis 38 og 41-44).
57 –      Jf. dom af 22.2.2024, Randstad Empleo m.fl. (C-649/22, EU:C:2024:156, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
58 –      Jf. dom af 5.11.2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, præmis 16), og af 22.2.2024, Randstad Empleo m.fl. (C-649/22, EU:C:2024:156, præmis 44).
59 –      Jf. dommen i sagen Ministero della Giustizia m.fl. (Italienske fredsdommeres status) (præmis 38) og dom af 27.6.2024, Peigli (C-41/23, EU:C:2024:554, præmis 43). Jf. vedrørende begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i § 4, stk. 1, i rammeaftalen om deltidsarbejde dom af 10.6.2010, Bruno m.fl. (C-395/08 og C-396/08, EU:C:2010:329, præmis 42, vedrørende pensioner), og af 19.10.2023, Lufthansa CityLine (C-660/20, EU:C:2023:789, præmis 41 og 42, vedrørende en tillægsløn).
60 –      Jf. vedrørende rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse dom af 15.12.2022, Presidenza del Consiglio dei Ministri m.fl. (Universitetsforskere) (C-40/20 og C-173/20, EU:C:2022:985, præmis 101 og 102 og den deri nævnte retspraksis), og vedrørende rammeaftalen om deltidsarbejde dom af 19.10.2023, Lufthansa CityLine (C-660/20, EU:C:2023:789 præmis 44 og 45 og den deri nævnte retspraksis).
61 –      Jf. punkt 15 i dette forslag til afgørelse. I denne henseende synes artikel 4, stk. 1, i gennemførelsesreglerne af 2021, som er identiske med artikel 3 i gennemførelsesreglerne af 2011, at støtte min bedømmelse, for så vidt som denne bestemmelse fastsætter en fordeling af forpligtelsen til at betale feriepenge mellem de institutioner, hvor lærerne har været ansat.
62 –      Jf. dom af 17.3.2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti (C-585/19, EU:C:2021:210, præmis 45 og 46).
63 –      Jf. punkt 62 og 63 i dette forslag til afgørelse.
64 –      Jf. punkt 46 i dette forslag til afgørelse.
65 –      Jf. artikel 29 i rammelov nr. 153/2017.
66 –      Jf. analogt dom af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 50 og 51).
67 –      Jf. dom af 5.5.2022, Universiteit Antwerpen m.fl. (C-265/20, EU:C:2022:361, præmis 53), og dommen i sagen X (Ingen angivelse af begrundelsen for opsigelsen) (præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
68 –      Jf. dom af 5.5.2022, Universiteit Antwerpen m.fl. (C-265/20, EU:C:2022:361, præmis 54), og dommen i sagen X (Ingen angivelse af begrundelsen for opsigelsen) (præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
69 –      Jf. dom af 8.11.1990, Gmurzynska-Bscher (C-231/89, EU:C:1990:386, præmis 19 og 20), og af 30.10.2025, Tomann (C-134/24, EU:C:2025:839, præmis 66), samt, vedrørende det retlige og faktuelle grundlag, som den nationale ret har fastlagt inden for sit ansvarsområde, dom af 15.5.2003, Salzmann (C-300/01, EU:C:2003:283, præmis 31), af 30.11.2023, Ministero dell’Istruzione og INPS (C-270/22, EU:C:2023:933, præmis 34), og af 13.11.2025, Oti (C-525/23, EU:C:2025:877, præmis 38).
70 –      Jf. punkt 38 i dette forslag til afgørelse.
71 –      Jf. dommen i sagen Del Cerro Alonso (præmis 48) og dom af 20.6.2019, Ustariz Aróstegui (C-72/18, EU:C:2019:516, præmis 25-27), samt kendelse af 10.7.2025, Centro Servizi Culturali Santa Chiara (C-823/24, EU:C:2025:584, præmis 24).
72 –      Jf. vedrørende kantinetilskud også generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2017:1022, punkt 54) og Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2017:1021, punkt 49).
73 –      Jf. analogt dom af 5.11.2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, præmis 20 og 21 og den deri nævnte retspraksis).
74 –      Jf. også Tribunalul Vasluis (retten i første instans i Vaslui) afgørelse, hvortil der henvises i punkt 19 i dette forslag til afgørelse.
75 –      Jf. også arbejdslovens artikel 150, stk. 1, vedrørende retten til »feriepenge, som ikke må være mindre end [grundlønnen]« for den årlige ferieperiode.
76 –      Jf. punkt 84 og 85 i dette forslag til afgørelse.
77 –      Jf. punkt 38 i dette forslag til afgørelse.
78 –      Jf. dom af 18.4.2024, Dumitrescu m.fl. mod Kommissionen og Domstolen (C-567/22 P – C-570/22 P, EU:C:2024:336, præmis 65 og 66), og Gnattai-dommen (præmis
33).
79 –      Jf. bl.a. Gnattai-dommen (præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
80 –      Jf. det fortolkningsprincip, der er nævnt i punkt 50 i dette forslag til afgørelse.
81 –      Jf. i denne retning Gnattai-dommen (præmis 35).
82 –      Jf. punkt 44 i dette forslag til afgørelse.