61996CO0119_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-119/96 P,
Susan Ryan-Sheridan, ansat ved Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene, ved advokat Marc-Albert Lucas, Liège, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Évelyne Korn, 21, rue de Nassau,
appellant,
angaaende appel af dom afsagt den 15. februar 1996 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Tredje Afdeling) i sag T-589/93, Ryan-Sheridan mod Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene (Sml. Pers. II, s. 77), hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af denne dom,
den anden part i appelsagen er:
Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene ved instituttets direktoer, Clive Purkiss, og dets personaledirektoer, Terry Sheehan, som befuldmaegtigede, bistaaet af advokat Denis Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.L. Murray, og dommerne P.J.G. Kapteyn (refererende dommer) og H. Ragnemalm,
generaladvokat: C.O. Lenz
justitssekretaer: R. Grass,
efter at have hoert generaladvokaten,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 15. april 1996 har Susan Ryan-Sheridan ivaerksat appel af dom afsagt den 15. februar 1996 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Tredje Afdeling) i sag T-589/93, Ryan-Sheridan mod Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene (Sml. Pers. II, s. 77, herefter "den anfaegtede dom"), hvorved Retten i Foerste Instans ikke gav sagsoegeren medhold i den nedlagte paastand, som tilsigtede dels annullation af stillingsopslaget af 25. august 1993 om en stilling som fuldmaegtig "med ansvar for udgivelser" ved instituttet, af meddelelsen om en begraenset udvaelgelsesproeve med henblik paa besaettelse af denne stilling, af notitsen fra ansaettelsesudvalget af 5. november 1993 og af den af instituttets direktoer den 22. november 1993 trufne afgoerelse om at afslaa sagsoegerens ansoegning til stillingen, og dels, at instituttet tilpligtedes at betale sagsoegeren erstatning paa 75 000 BFR.
2 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder har Retten i Foerste Instans fastslaaet foelgende:
"1 Sheridan har siden 1979 vaeret ansat ved Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene (herefter 'instituttet' ) hvor hun siden 1983 har besat en stilling som 'ansvarlig for udgivelser' (Publications Officer), som henhoerer under kategori B. I januar 1991 blev hun forfremmet fra B3 til B2 og under forfremmelsesproceduren for 1994 indstillet til forfremmelse til B1.
2 Det fremgaar af hendes bedoemmelse for tidsrummet 1. januar 1990 til 31. december 1992, at sagsoegeren er 'ansvarlig for den almindelige administration og forvaltning (herunder den oekonomiske) af instituttets udgivelsesprogram' under ledelsen af N.W., chef for afdelingen for 'dokumentation, oplysning og udgivelser' .
3 Beskrivelsen af sagsoegerens arbejdsopgaver som angivet i naevnte bedoemmelsesrapport er formuleret saaledes:
' ° planlaegning og om muligt gennemfoerelse af udgivelsesprogrammer
° ansvarlig for sekretariatet for arbejdsgruppen for udgivelser (med ansvar f.eks. for, at de relevante spoergsmaal bliver gennemdiskuteret, og at moedereferaterne bliver udarbejdet)
° ansvarlig for kontakten med redaktoererne ° 'Research Managers' og oversaetterne med henblik paa at fastlaegge de emner, der er relevante for instituttets forskellige kunder
° ansvar for kvaliteten af instituttets udgivelser isaer ved:
° kontrol med fremstillingsprocessen af de forskellige udgivelser for instituttet og de heraf foelgende sproglige udgaver
° udarbejdelse af praesentationen, illustreringen og ansvarlig for trykningen og retskrivningen af de dokumenter, der skal offentliggoeres
° endelig kontrol med enhver udgivelse (trykt eller maskinskreven) inden udgivelse
° levering af materiale til udgivelse bl.a.:
° levering til det interne trykkeri af rapporter til trykning
° kontrol med valget af eksterne trykkerier, med udarbejdelse af kontrakter og med fremstillingen af proevetryk
° finansiel kontrol med udgivelsesbudgettet og administrative forhold i forbindelse hermed (visa, licitation, priser, regninger m.m.)
° fordeling og kontrol med arbejdet, samt uddannelse af personalet som arbejder med udgivelser' .
4 Den 19. august 1993 tilsendte direktoeren for instituttet N.W. en skrivelse, hvori han meddelte, at der ville blive afholdt en udvaelgelsesproeve med henblik paa ansaettelse af en fuldmaegtig med ansvar for udgivelser (' Programme Manager' ) i loenklasse A7/A6, hvis opgave var beskrevet saaledes:
' Ansvar for udarbejdelse, udvikling, planlaegning, organisering og forvaltning af politikken og strategien for et udgivelsesprogram, bl.a.:
° fastlaeggelse af visse udgivelsesformer (trykt, elektronisk m.m.) og deltagelse i udspredelsen og fremstillingen af forskningsresultater og oplysning i en form, som er relevant for instituttets forskellige kunder i samarbejde med kolleger i afdelingen for 'information' og 'forskning'
° ansvarlig for den eksterne levering af udgivelserne og deres offentliggoerelse ved faelles udgivelseskontrakter, licensudgivelser og organisering af saadanne ordninger inden for instituttets udgivelsesprogram i samarbejde med Publikationskontoret i Luxembourg
° kontrollere kvaliteten og anvendelsen af normerne for udgivelsesmaterialet (papir, elektronisk, optisk tryk osv.)
° i samarbejde med kolleger udarbejde en intern databank vedroerende instituttets udgivelser under anvendelse af metoder og kriterier, som kan sikre gennemfoerelsen af senere udgivelsesplaner og aendring af udgivelserne i forskellige former ved angivelse af de hertil egnede metoder, samt ved at gennemfoere procedurerne for adgang til instituttets gaeldende udgivelser
° udvikle og anvende et oplysningssystem, saasom indholdsfortegnelser og oversigter over emner, udarbejdelse og ajourfoering af en ordbog for at lette brugernes adgang til oplysning
° lede et personale og et budget for en afdeling paa seks til otte personer.'
5 I skrivelsen anfoertes det, at der foerst skulle afholdes en udvaelgelsesproeve, som var forbeholdt tjenestemaend og oevrige ansatte i faellesskabsorganerne, men at man ogsaa burde forberede en almindelig udvaelgelsesproeve for i givet fald at kunne ivaerksaette denne direkte. Udvaelgelsesproeven skulle afholdes paa grundlag af ansoegernes kvalifikationsbeviser og en samtale.
6 Betingelserne for at kunne anses for egnet til stillingen var, at ansoegerne havde en universitetsuddannelse afsluttet med et relevant eksamensbevis og derefter mindst fem aars relevant erhvervserfaring samt talte et faellesskabssprog flydende og havde kendskab til mindst et andet faellesskabssprog. Ansaettelsesudvalget skulle behandle ansoegningerne for ansatte ved Faellesskabets oevrige organer inden ansoegningerne i henhold til den almindelige udvaelgelsesproeve.
7 Instituttet offentliggjorde den 25. august 1993 en meddelelse om ledig stilling, som vedroerte alle ansatte i kategori A, der kunne forflyttes til den ledige stilling. Beskrivelsen af den ledige stillings arbejdsopgaver var en fuldstaendig gentagelse af beskrivelsen i naevnte notits af 19. august 1993, men i meddelelsen om ledig stilling kraevedes det ikke, at de interne ansoegere skulle besidde nogen saerlige kvalifikationer. Det er ubestridt, at der ikke indkom nogen ansoegning.
8 Den 28. september 1993 offentliggjorde instituttet et stillingsopslag, identisk med det tidligere, men denne gang rettet til instituttets personale.
9 Instituttet offentliggjorde samme dag en meddelelse om begraenset udvaelgelsesproeve rettet til de oevrige faellesskabsorganers ansatte. Den ledige stillings arbejdsopgaver var heri beskrevet saaledes:
' Udarbejdelse, udvikling, planlaegning, organisering og forvaltning af udgivelsesprogrammets politik og strategi, herunder bl.a. identificering af markedsbehovet for visse udgivelser via edb og paa tryk, samt udarbejdelse af en plan for interne eller eksterne foranstaltninger (herunder en databank vedroerende produkter 'on line' og 'off line' ) med henblik paa at opfylde markedsbehovene' .
10 Desuden kraevedes det i meddelelsen om en begraenset udvaelgelsesproeve, at ansoegerne skulle have en universitetsuddannelse afsluttet med et relevant eksamensbevis i det paagaeldende omraade, fem aars relevant erhvervserfaring efter uddannelsens afslutning og indgaaende kendskab til engelsk eller fransk samt et tilfredsstillende kendskab til et andet faellesskabssprog. Yderligere oplysninger samt ansoegningsformular kunne opnaas ved anmodning til ansaettelsesudvalgets sekretariat.
11 Sagsoegeren indgav ansoegning til den ledige stilling den 20. oktober 1993.
12 I en notits af 5. november 1993 vedroerende 'resultaterne af den interne og begraensede udvaelgelsesproeve' til instituttets direktoer og vicedirektoer meddelte ansaettelsesudvalget, at det foerst havde behandlet tre interne ansoegninger, herunder sagsoegerens, og at udvalget med enstemmighed havde fundet, at ingen af disse tre ansoegere var tilstraekkelig kvalificerede og havde tilstraekkelig erfaring i de beskrevne typer arbejdsopgaver til, at der var grund til at indkalde dem til samtale. Udvalget meddelte ogsaa, at det dernaest havde gennemgaaet de eksterne ansoegere, men havde besluttet ikke at indkalde dem til samtale, men i stedet foreslaa ivaerksaettelse af en almindelig udvaelgelsesproeve.
13 Ved skrivelse af 22. november 1993 meddelte instituttets direktoer sagsoegeren, at hendes ansoegning til stillingen ikke var imoedekommet, og henviste til, at ansaettelsesudvalget havde fundet, at hun ikke var tilstraekkelig kvalificeret og ikke besad en saadan specifik erfaring i de forskellige arbejdsopgaver til at blive indkaldt til en samtale."
3 Den 22. december 1993 indgav sagsoegeren klage til instituttet over denne afgoerelse (den anfaegtede doms praemis 14).
4 Sagsoegeren har paa denne baggrund den 28. december 1993 anlagt sag ved Retten bilagt en begaering om foreloebige forholdsregler (praemis 15).
5 Instituttet afslog ved afgoerelse af 25. marts 1994 sagsoegerens klage (praemis 17).
Den anfaegtede dom
6 Sagsoegeren fremfoerte til stoette for sin sag ved Retten 11 anbringender, som blev behandlet i foelgende raekkefoelge.
7 Sagsoegeren gjorde foerst gaeldende, at instituttet havde tilsidesat artikel 29 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ved ikke at have undersoegt muligheden for at besaette den ledige stilling ved en forfremmelse eller en forflyttelse inden for institutionen, hvilket kunne have vaeret til fordel for hende.
8 Sagsoegeren gjorde for det andet gaeldende, at ligebehandlingsprincippet var blevet tilsidesat, eftersom den interne meddelelse var blevet formuleret mere praecist end meddelelsen om den begraensede udvaelgelsesproeve.
9 For det tredje gjorde sagsoegeren gaeldende, at den interne meddelelse var ulovlig, idet de noedvendige betingelser for at kunne besaette den ledige stilling ikke var tilstraekkeligt praecist angivet.
10 For det fjerde gjorde sagsoegeren gaeldende, at den interne meddelelse var blevet tilsidesat. Da denne ikke indeholdt nogle saerlige kvalifikationskrav, havde instituttet ikke kunnet afslaa at tage hensyn til den ansoegning, som sagsoegeren havde indgivet i henhold til denne meddelelse.
11 For det femte gjorde sagsoegeren gaeldende, at instituttet havde anlagt et aabenbart urigtigt skoen, idet det havde fundet, at hun ikke besad de for besaettelse af stillingen noedvendige kvalifikationer.
12 For det sjette gjorde sagsoegeren gaeldende, at ansaettelsesudvalgets notits af 5. november 1993 og afslaget paa sagsoegerens ansoegning ikke opfyldte begrundelsespligten.
13 For det syvende gjorde sagsoegeren gaeldende, at hendes direkte overordnede, som hun i februar 1992 havde haft en konflikt med, var medlem af ansaettelsesudvalget, hvilket stred mod artikel 10 i Raadets forordning (EKSF, EOEF, Euratom) nr. 1860/76 af 29. juni 1976 om fastsaettelse af vilkaarene for personalet ved Det Europaeiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkaarene (EFT L 214, s. 24).
14 For det ottende gjorde sagsoegeren gaeldende, at instituttet havde gjort sig skyldig i magt- og procedurefordrejning, idet instituttet trods artikel 23 i forordning nr. 1860/76, hvorefter enhver ansaettelse skal ske i tjenestens interesse, oenskede at give en ekstern ansoeger forrang.
15 For det niende gjorde sagsoegeren gaeldende, at princippet om den berettigede forventning og sagsoegerens ret til, at hendes kvalifikationsbeviser rent faktisk blev taget i betragtning, var blevet tilsidesat.
16 For det tiende gjorde sagsoegeren gaeldende, at omsorgspligten var blevet tilsidesat, idet den ledige stilling hovedsagelig var forbundet med de samme arbejdsopgaver, som hun allerede havde udfoert i adskillige aar, hvorfor de anfaegtede retsakter ville fratage hende disse arbejdsopgaver.
17 Endelig gjorde sagsoegeren gaeldende, at da de anfaegtede retsakter var ulovlige, var enhver senere handling i forbindelse med udvaelgelsesproeven ogsaa ulovlig.
18 Retten frifandt i den anfaegtede dom sagsoegte.
Appellen
19 Appellanten har i sin appel foerst nedlagt paastand om, at Domstolen ophaever den anfaegtede dom, dernaest at Domstolen selv traeffer afgoerelse i sagen og annullerer de afgoerelser, der er blevet anfaegtet ved sagen for foersteinstansen paa grundlag af de anbringender og beviser, appellanten har fremfoert for Retten i Foerste Instans, og dernaest om, at indstaevnte tilpligtes at betale hende 500 000 BFR i erstatning og endelig om, at indstaevnte tilpligtes at afholde omkostningerne i sagerne ved de to instanser, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.
20 Appellanten har foerst fremfoert de ulovlige formaal, som var tilsigtet inden ansaettelsesproceduren (magtfordrejning eller i hvert fald ansaettelsesudvalgets manglende objektivitet, procedurefordrejning), og dernaest formelle fejl under ansaettelsesproceduren, som er en foelge af disse ulovlige formaal (den interne meddelelses retsstridighed, tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet), og endelig udoevelse af et aabenbart urigtigt skoen samt tilsidesaettelse af omsorgspligten, som fulgte heraf.
21 Er det aabenbart, at appellen helt eller delvis skal afvises eller forkastes, kan Domstolen i henhold til procesreglementets artikel 119 naar som helst ved begrundet kendelse beslutte helt eller delvis at afvise eller forkaste appellen uden at indlede mundtlig forhandling.
Det foerste anbringende
22 Appellanten har under sit foerste anbringende anfoert, at de formaal, som blev taget i betragtning inden ansaettelsesproceduren, var ulovlige.
Foerste led af det foerste anbringende
Appellanten kritiserer i anbringendets foerste led den anfaegtede doms praemis 107, som lyder saaledes:
"Retten bemaerker desuden, at selv om det paahvilede administrationen at sikre sig, at ansaettelsesudvalget var sammensat af upartiske medlemmer, var N.W.' s bedoemmelse som naevnt i praemis 2 af sagsoegerens faglige egenskaber, selv om den indeholdt kritiske bemaerkninger om hende, velbegrundet, moderat og fri for oplysninger, der kunne vidne om en vilje, der var uforenelig med det krav om upartiskhed, der stilles til et medlem af et ansaettelsesudvalg."
23 Ifoelge appellanten har Retten ikke tilstraekkeligt begrundet sin dom paa dette punkt, idet den ikke har forklaret, hvorfor de faktiske indicier for magtfordrejning, som appellanten havde henvist til i sit anbringende om ansaettelsesudvalgets manglende upartiskhed, ikke var relevante.
24 Dette foerste led af anbringendet hviler paa en klart fejlagtig laesning af den anfaegtede dom.
25 Retten udtalte nemlig i dommens praemis 106, at det ud fra objektive kriterier var hensigtsmaessigt, at N.W. var medlem af ansaettelsesudvalget, idet han baade var chef for den paagaeldende afdeling og den umiddelbart overordnede i forhold til den person, der ville blive ansat i den ledige stilling. Dernaest udtalte Retten i praemis 107, at N.W.' s bedoemmelse af sagsoegerens faglige egenskaber, selv om den indeholdt kritiske bemaerkninger om hende, var velbegrundet, moderat og fri for oplysninger, der kunne vidne om en uvilje, der var uforenelig med det krav om upartiskhed, der stilles til et medlem af et ansaettelsesudvalg. Desuden udtalte Retten i praemis 108, at ansaettelsesudvalget afgav sin udtalelse med enstemmighed blandt de tre medlemmer, hvoraf et var repraesentant for personaleudvalget. Retten konkluderede under disse omstaendigheder, at det ikke fremgik, at N.W.' s tilstedevaerelse i ansaettelsesudvalget kunne have haft betydning for objektiviteten af udvalgets droeftelser.
26 Det fremgaar heraf, at Retten har givet en tilstraekkelig begrundelse for ikke at tiltraede appellantens anbringende vedroerende ansaettelsesudvalgets upartiskhed.
27 Det foerste anbringendes foerste led er derfor klart ubegrundet.
Andet led af det foerste anbringende
28 Foerste anbringendes andet led vedroerer den anfaegtede doms praemis 118, som lyder saaledes:
"Retten finder, at det hverken fremgaar af sagens akter eller af de ovenfor naevnte forhold, at sagsoegte uden videre har villet give fortrinsret til en ansoeger udefra."
29 Appellanten har anfoert, at Retten ikke i tilstraekkelig grad har begrundet sin afgoerelse om ikke at tage hensyn til anbringendet om procedurefordrejning. Hun har herved henvist til en raekke objektive omstaendigheder, som skal godtgoere dette anbringende, herunder notitsen af 19. august 1993 fra instituttets direktoer, og som ikke alle er blevet behandlet af Retten.
30 Foerste anbringendes andet led hviler ogsaa paa en klar fejllaesning af den anfaegtede dom.
31 Efter foerst i praemis 117 at have henvist til Domstolens og Rettens praksis vedroerende procedurefordrejning henholdt Retten sig udtrykkeligt i den anfaegtede doms praemis 118 til "sagens akter" og udtalte dernaest i praemis 119, at der ikke forelaa nogle saerlige holdepunkter for, som Susan Ryan-Sheridan haevdede, at ansaettelsesudvalget havde behandlet de ansoegninger, som personer udefra havde indgivet i forbindelse med den begraensede udvaelgelsesproeve, foer de interne ansoegninger fra instituttets ansatte.
32 Endelig fastslog Retten i den anfaegtede doms praemis 120, at det ikke under hensyntagen til det ovenfor anfoerte og bl.a. den konklusion, som Retten var naaet til efter behandlingen af anbringendet om ansaettelsesudvalgets manglende upartiskhed, kunne antages, at sagsoegerens ansoegning var blevet afslaaet paa grund af den personlige konflikt med N.W.
33 Heraf fremgaar, at Retten i tilstraekkelig grad har begrundet afgoerelsen om ikke at give appellanten medhold i anbringendet om procedurefordrejning.
34 Foerste anbringendes andet led maa derfor forkastes som aabenbart ubegrundet.
Det andet anbringende
35 Appellanten har under sit andet anbringende fremfoert, at ansaettelsesproceduren var behaeftet med forskellige formelle fejl. Dette anbringende indeholder to dele.
Foerste del af det andet anbringende
36 Den foerste del af det andet anbringende omhandler det interne opslags paastaaede ulovlighed og indeholder fire punkter.
37 Det foerste punkt vedroerer den anfaegtede doms praemis 55, der lyder saaledes:
"Retten fastslaar, at sagsoegeren ikke har interesse i at paaberaabe sig en eventuel mangel paa praecision i det interne opslag, uanset hvad den noejagtige retlige beskaffenhed deraf var. Saafremt der kan paavises at foreligge en saadan mangel paa praecision, var den ikke bebyrdende for sagsoegeren, eftersom sagsoegeren har kunnet indgive en ansoegning om den ledige stilling."
38 Appellanten har hertil anfoert, at hun havde interesse i, at det interne opslag, uanset dets karakter, indeholdt en saa noejagtig angivelse som muligt af de kvalifikationer, som kraevedes for besaettelse af den omstridte stilling, uanset om hun havde kunnet indgive ansoegning hertil.
39 Det andet punkt i det andet anbringendes foerste del vedroerer den anfaegtede doms praemis 56 og 57, der lyder saaledes:
"56 Retten finder desuden, at det interne opslag opfylder betingelserne i retspraksis vedroerende meddelelse om ledige stillinger og meddelelse om udvaelgelsesproever (Rettens dom af 17.5.1995, sag T-16/94, Benecos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 335, praemis 18, og naevnte dom i sagen Seghers mod Raadet, praemis 34), eftersom opslaget reelt oplyste sagsoegeren om karakteren af de betingelser, der kraevedes for besaettelse af den ledige stilling, og satte hende i stand til at vurdere, om der var anledning for hende til at indgive ansoegning.
57 Sagsoegeren har endvidere selv erkendt, at det interne opslag opfyldte sit formaal, eftersom hun under sit femte anbringende har haevdet, at hun paa grund af sin faglige erfaring og sin universitetsuddannelse besad alle de kvalifikationer, der kraevedes til besaettelse af stillingen som angivet i det interne opslag."
40 Appellanten foreholder Retten at have tilsidesat hendes processkrifter, eftersom hendes anbringende om en aabenbart urigtig skoensudoevelse var subsidiaert i forhold til hendes anbringende om, at meddelelsen om udvaelgelsesproeven ikke indeholdt noget egnethedskrav. Selv om det antages, at hun mente sig egnet til at udfylde den ledige stilling, kunne hun herved have begaaet en fejltagelse, naar henses til, at meddelelsen ikke indeholdt nogen angivelse af et egnethedskrav eller i hvert fald ikke tilstraekkeligt praecise betingelser.
41 Den tredje del af det andet anbringende vedroerer den anfaegtede doms praemis 61 og 62, der lyder saaledes:
"61 Det fremgaar af sagens akter (jf. ovenfor, praemis 13, og senere praemis 84), at sagsoegte vurderede, at sagsoegeren ikke havde tilstraekkelige kvalifikationer og erfaring paa stillingens forskellige arbejdsomraader, der var beskrevet i det interne opslag.
62 Paa dette grundlag findes afgoerelsen om afslag paa hendes ansoegning ikke at vaere begrundet i krav, der ikke udtrykkeligt var naevnt i dette opslag."
42 Appellanten har anfoert, at det fremgaar af disse praemisser, at Retten mente, at det interne opslag indeholdt et egnethedskrav, hvorefter ansoegeren burde have tilstraekkelige kvalifikationer og erfaringer paa stillingens forskellige arbejdsomraader som angivet i det interne opslag. Et saadant krav har alene kunnet udledes af stillingsbeskrivelsen, skoent stillingsbeskrivelsen og egnetheden til at bestride stillingen er forskellige begreber, som ikke maa sammenblandes.
43 Det fjerde punkt i den foerste del af det andet anbringende vedroerer praemis 91, 93, 94, 96 og 97 i den anfaegtede dom. Efter at Retten havde henvist til den faste retspraksis vedroerende begrundelsespligten for en bebyrdende afgoerelse (praemis 90), udtalte den i den anfaegtede doms praemis 91 foelgende:
"Det fremgaar af de forhold, som er anfoert ovenfor, at begrundelsen for afslaget paa sagsoegerens ansoegning i sig selv satte hende i stand til at anfaegte den, eftersom hun allerede den 28. december 1993 havde anlagt sag ° altsaa inden instituttets afgoerelse af 25. marts 1994 om afslag paa hendes klage ° hvorved hun under henvisning til anbringendet om et aabenbart urigtigt skoen gjorde gaeldende, at alle de arbejdsopgaver, som er forbundet med den ledige stilling, i det vaesentlige svarede til dem, som hun allerede havde udoevet i instituttet igennem mange aar."
44 Retten udtalte i den anfaegtede doms praemis 93, at begrundelsen i afslaget paa sagsoegerens ansoegning ogsaa havde gjort det muligt for den at fastslaa, at sagsoegte ikke kunne kritiseres for at have anlagt et aabenbart urigtigt skoen. Dernaest fastslog Retten i praemis 94, at eftersom begrundelsen i afslaget paa sagsoegerens ansoegning i det vaesentlige gengav begrundelsen i ansaettelsesudvalgets udtalelse, maatte denne udtalelse ogsaa anses for at vaere tilstraekkeligt begrundet. Retten udtalte dernaest i praemis 96, at det fremgik af behandlingen af det femte anbringende, at sagsoegeren udmaerket var klar over, at hun i det mindste ikke var tilstraekkeligt erfaren og kvalificeret til alle de arbejdsopgaver, der var forbundet med den ledige stilling. Retten fastslog endelig i den anfaegtede doms praemis 97, at der i afgoerelsen om at afslaa sagsoegerens klage med tilstraekkelig klarhed og praecision var redegjort for forskellene paa sagsoegerens stilling og den ledige stilling med hensyn til art og niveau.
45 Appellanten har gjort gaeldende, at da det interne opslag ikke indeholdt nogen egnethedsbetingelser, i hvert fald ikke tilstraekkeligt praecise betingelser, var det ikke muligt for sagsoegte at begrunde sine afgoerelser paa en saadan maade, at kravene efter retspraksis var opfyldt, nemlig saaledes at hun dels klart kunne vurdere, om det var hensigtsmaessigt at anlaegge sag til proevelse af afgoerelsen, og dels saaledes, at Retten kunne udoeve sin domstolskontrol heraf.
46 Indledningsvis bemaerkes, at foerste, andet, tredje og fjerde punkt i den foerste del af det andet anbringende stoettes paa, at det interne opslag ikke indeholdt tilstraekkeligt praecise egnethedsbetingelser.
47 Det bemaerkes hertil, at efter fast retspraksis bestaar den vaesentlige rolle, meddelelsen om udvaelgelsesproeven boer spille, i at underrette de interesserede saa noejagtigt som muligt om de betingelser, de skal opfylde ved besaettelsen af den paagaeldende stilling, saaledes at de bliver i stand til at bedoemme, om det har noget formaal for dem at indgive ansoegning (Domstolens dom af 28.6.1979, sag 255/78, Anselme og Constant mod Kommissionen, Sml. s. 2323, praemis 9, og af 18.2.1982, sag 67/81, Ruske mod Kommissionen, Sml. s. 661, praemis 9; jf. ogsaa Rettens dom af 17.5.1995, sag T-16/94, Benecos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 335, praemis 18, og af 24.6.1993, sag T-69/92, Seghers mod Raadet, Sml. II, s. 651, praemis 34).
48 Retten fastslaar i den anfaegtede doms praemis 56, at det interne opslag reelt oplyste sagsoegeren om de kraevede kvalifikationer for at besaette stillingen og havde sat hende i stand til at vurdere, om hun skulle indgive ansoegning.
49 Paa grundlag af denne konstatering, som det tilkommer Retten at foretage (jf. bl.a. dom af 1.10.1991, sag C-283/90 P, Vidrányi mod Kommissionen, Sml. I, s. 4339, praemis 12), udledte Retten med foeje, at det interne opslag opfyldte kravene opstillet i retspraksis.
50 Det fremgaar af det anfoerte, at foerste del af det andet anbringende maa forkastes som aabenbart ubegrundet.
Anden del af det andet anbringende
51 Andet anbringendes anden del om en paastaaet tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet bestaar i to punkter.
52 Det foerste vedroerer den anfaegtede doms praemis 41, som lyder saaledes:
"Retten bemaerker, at da sagsoegeren selv kunne indgive ansoegning om den stilling, der skulle besaettes, havde hun under alle omstaendigheder ingen interesse i at goere gaeldende, at meddelelsen om begraenset udvaelgelsesproeve modsat det interne opslag indeholdt praecise betingelser for egnethed til stillingen, saaledes at ansatte ved andre faellesskabsorganer kunne bedoemme, om det var formaalstjenligt at indgive ansoegning."
53 Appellanten har vedroerende dette punkt alene gjort gaeldende, at hun under det foerste punkt i det andet anbringendes foerste del har godtgjort, at hun havde interesse i saa korrekt som muligt at bedoemme, om hun kunne indgive ansoegning, uanset om hun trods det interne opslags uklarhed havde kunnet indgive ansoegningen.
54 Det bemaerkes herom alene, at de argumenter, som appellanten her fremfoerer, er blevet forkastet i naervaerende doms praemis 50 som aabenbart ubegrundet.
55 Det andet punkt i det andet anbringendes anden del vedroerer den anfaegtede doms praemis 43, hvori Retten udtalte foelgende:
"Dels fremgaar det af ovenstaaende praemis 9, at meddelelsen om den begraensede udvaelgelsesproeve reelt alene indeholder et sammendrag af de forskellige faglige kvalifikationer, der kraeves efter det interne opslag."
56 Appellanten har gjort gaeldende, at eftersom stillingsbeskrivelsen ikke direkte figurerer i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, men i et andet dokument, som kun blev tilstillet de eksterne ansoegere paa anmodning, kunne denne beskrivelse ikke anses for at goere det muligt for ansoegerne at vurdere, om de var egnede til at besaette den paagaeldende stilling.
57 Det bemaerkes herom alene, at i den anfaegtede doms praemis 43 praeciserer Retten praemis 42, hvori den fastslog, at det andet anbringende var uden faktisk grundlag, for saa vidt sagsoegeren havde paastaaet, at de for stillingen noedvendige kvalifikationer var strengere for instituttets personale end for de oevrige faellesskabsorganers personale.
58 Da andet punkt i det andet anbringendes anden del saaledes alene vedroerer de faktiske omstaendigheder, som alene henhoerer under Rettens kompetence, maa dette anbringende aabenbart afvises fra realitetsbehandling.
Det tredje anbringende
59 Appellanten stoetter det tredje anbringende dels paa et helt aabenbart urigtigt skoen, og dels paa en tilsidesaettelse af omsorgspligten.
Foerste punkt i foerste del af det tredje anbringende
60 Det foerste punkt i det tredje anbringendes foerste del om et aabenbart urigtigt skoen vedroerer den anfaegtede doms praemis 76, 77 og 78, som lyder saaledes:
"76 Det fremgaar af beskrivelsen af sagsoegerens arbejdsopgaver, som naevnt i ovenstaaende praemis 2 og 3, og som ikke er blevet bestridt af sagsoegeren, samt af naevnte notits af 11. marts 1991, at hun er ansvarlig for forvaltningen af instituttets udgivelser og for ethvert trin af udgivelsesprocessen samt for den almindelige kontrol med instituttets udgivelsers udformning.
77 Derimod giver en gennemgang af det interne opslag indtryk af, at arbejdsopgaverne i forbindelse med den ledige fuldmaegtigstilling vedroerer selve planen og ledelsen af instituttets strategi paa udgivelsesomraadet. Disse arbejdsopgaver indebaerer saaledes fastlaeggelse, opfoelgning og koordinering af hele instituttets udgivelsespolitik.
78 Arbejdsopgaverne omfatter saaledes bl.a. kontrol med udgivelsernes indhold og fastlaeggelse dels af, hvilke nye udgivelser der kan udfylde lakunerne i instituttets program, dels af de noedvendige nye teknikker inden for udgivelsesomraadet, bl.a. paa edb-omraadet."
61 Appellanten har anfoert, at hun i sin replik paa grundlag af de forskellige udgivelser, hun havde vaeret ansvarlig for, klart angav, hvorfor hun mente, at det var godtgjort, at der bestod en sammenhaeng mellem de to stillinger. Retten kunne derfor ikke ifoelge hende alene afgoere, at denne sammenhaeng ikke forelaa, og at de arbejdsopgaver, hun udoevede, vedroerte omraadet for forvaltning, fremstilling og udformning af dokumenter under udgivelsesprogrammerne, uden at tage stilling til hendes praecise argumenter, som beviste det modsatte.
62 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Det fremgaar nemlig af en simpel laesning af den anfaegtede doms praemis 76, 77 og 78, at Retten har taget alle de relevante omstaendigheder i betragtning og i tilstraekkelig grad har begrundet det resultat, den naaede til. Det foerste punkt af det tredje anbringendes foerste del er derfor aabenbart ubegrundet.
Andet punkt i det tredje anbringendes foerste del
63 Andet punkt i det tredje anbringendes foerste del vedroerer den anfaegtede doms praemis 83 og 84, hvori Retten udtalte, at sagsoegeren, som havde bevisbyrden, ikke i tilstraekkelig grad havde vaeret i stand til at godtgoere, at der bestod en sammenhaeng mellem de arbejdsopgaver, der var forbundet med hendes stilling, og arbejdsopgaverne i forbindelse med den ledige stilling (praemis 83), og at instituttet havde vaeret berettiget til at vurdere, at sagsoegeren ikke var tilstraekkelig kvalificeret og erfaren paa de i det interne opslags beskrevne arbejdsomraader, uden at kunne anses for derved at have anlagt et aabenbart urigtigt skoen (praemis 84).
64 Ifoelge appellanten har Retten med urette baseret sin begrundelse paa det forhold, at sagsoegeren ville paavise en fuldstaendig sammenhaeng mellem hendes arbejdsopgaver og arbejdsopgaverne i forbindelse med den ledige stilling, eller ogsaa at den mente ikke at kunne fastslaa, at der var tale om et aabenbart urigtigt skoen fra sagsoegtes side, medmindre det blev godtgjort, at der bestod en saadan sammenhaeng. Appellanten har herved tilfoejet, at den omstaendighed, at Retten fastslog, at der ikke bestod en total sammenhaeng mellem de paagaeldende arbejdsopgaver, ikke kunne berettige resultatet, hvorefter sagsoegte ikke havde anlagt et aabenbart urigtigt skoen.
65 Dette punkt stoettes paa en klar fejlagtig laesning af den anfaegtede dom.
66 Retten henviser nemlig i praemis 65 til sagsoegerens argumentation, hvorefter den ledige stilling, som beskrevet i opslaget bekendtgjort den 28. september 1993, i hoej grad indebaerer de samme arbejdsopgaver, som hun i adskillige aar har udoevet inden for instituttet, og at hendes aktuelle arbejdsopgaver under alle omstaendigheder omfattes heraf. Retten fandt i den anfaegtede doms praemis 83, at sagsoegeren ikke i tilstraekkelig grad havde godtgjort, at der bestod den paastaaede sammenhaeng mellem arbejdsopgaverne i forbindelse med hendes stilling og arbejdsopgaverne i forbindelse med den ledige stilling, hvorfor den har taget stilling sagsoegerens i praemis 65 fremfoerte argumentation.
67 Det andet punkt i det tredje anbringendes foerste del er derfor aabenbart ubegrundet.
Anden del af det tredje anbringende
68 Anden del af det tredje anbringende om tilsidesaettelse af omsorgspligten vedroerer den anfaegtede doms praemis 131, hvori Retten udtalte, at sagsoegeren ikke med foeje kan paaberaabe sig dette princip, eftersom hun ikke i tilstraekkelig grad havde vaeret i stand til at godtgoere den paastaaede sammenhaeng mellem arbejdsopgaverne i forbindelse med hendes nuvaerende stilling og arbejdsopgaverne i forbindelse med den ledige stilling.
69 Appellanten har gjort gaeldende, at hun principalt havde paastaaet, at der var overensstemmelse mellem hendes arbejdsopgaver og den ledige stillings arbejdsopgaver og subsidiaert, at hendes arbejdsopgaver under alle omstaendigheder var omfattet af den ledige stillings, saaledes at disse i den ene eller anden situation ville forsvinde, hvis hun ikke blev ansat i den ledige stilling, hvilket ville indebaere alvorlige og klare ulemper for hende, eftersom aendringen paavirkede en struktur, som havde eksisteret i adskillige aar. Retten har ved ikke at tage hensyn til denne subsidiaere argumentation ikke taget behoerigt hensyn til sagsoegerens processkrifter og har ikke givet en tilstraekkelig begrundelse for dens afgoerelse.
70 Dette punkt stoettes paa en klart fejlagtig laesning af den anfaegtede dom.
71 Det fremgaar nemlig af den anfaegtede doms praemis 76 og 77, som er genoptaget i naervaerende doms praemis 60, at Retten klart har sondret mellem beskrivelsen af sagsoegerens arbejdsopgaver og beskrivelsen af arbejdsopgaverne i forbindelse med stillingen "fuldmaegtig med ansvar for udgivelser". Retten har endvidere i den anfaegtede doms praemis 80 fastslaaet, at det fremgik af den diskussion, som fandt sted i retsmoedet i sagen om foreloebige forholdsregler den 4. marts 1994, at der under alle omstaendigheder ikke bestod nogen fuldstaendig sammenhaeng mellem sagsoegerens aktuelle arbejdsopgaver og den ledige stillings, eftersom de sidstnaevnte paa visse omraader indebar en udvikling af instituttets udgivelsespolitik, bl.a. anvendelse af nye udgivelsesmidler inden for edb. Retten udtalte desuden, at fremgangen paa dette omraade var saa hurtig, at sagsoegerens advokat under retsmoedet havde udtalt, at "ingen er endnu kvalificeret, fordi dette omraade er helt nyt".
72 Retten fandt derfor af denne grund med foeje, at sagsoegeren ikke kunne paaberaabe sig anbringendet om tilsidesaettelse af omsorgspligten.
73 Den anden del af det tredje anbringende maa derfor forkastes som vaerende aabenbart ubegrundet.
74 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at de anbringender, som appellanten har fremfoert til stoette for sin appel, enten aabenbart maa afvises eller forkastes, hvorfor de maa forkastes i henhold til procesreglementets artikel 119.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
75 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne selv deres egne omkostninger i tvister mellem dem og deres ansatte. I henhold til artikel 122 finder artikel 70 ikke anvendelse ved appel, der ivaerksaettes af tjenestemaend eller oevrige ansatte ved institutionerne. Da appellanten ikke har faaet medhold i appellen, betaler appellanten sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
1) Appellen forkastes.
2) Appellanten betaler appelsagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 28. november 1996.