Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
A. BIONDI
fremsat den 30. oktober 2025 (1)
Forenede sager C-440/24 P og C-441/24 P
Republikken Letland
mod
Petr Aven (C-440/24 P)
og
Mikhail Fridman (C-441/24 P)
» Appel – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed – indefrysning af midler – opførelse på listerne over berørte personer, enheder og organer – artikel 2, stk. 1, litra a) og d), i afgørelse 2014/145/FUSP – kriteriet om støtte til
tiltag eller politikker – kriteriet om materiel eller finansiel støtte til ansvarlige russiske beslutningstagere – kriteriet om at drage fordel af russiske beslutningstagere – effektiv domstolsbeskyttelse – Unionens retsinstansers fuldstændige kontrol af restriktive foranstaltninger – relevans af sammenhængen ved vurderingen af gyldigheden af opførelseskriterierne – manglende afstandtagen «
1.        Disse appeller, iværksat af Republikken Letland, som var intervenient ved Den Europæiske Unions Ret, giver Domstolen mulighed for at gentage og på ny præcisere omfanget af Rådet for Den Europæiske Unions skønsbeføjelser, den bevisbyrde, der påhviler det, og det niveau for domstolsprøvelse, som Unionens retsinstanser har pligt til at sikre.
2.        Republikken Letland har derfor nedlagt påstand om ophævelse af dommen i sagen Aven mod Rådet
(2) og dommen i sagen Fridman mod Rådet (3) (herefter samlet »de appellerede domme«), hvorved Retten henholdsvis gav Petr Aven og Mikhail Fridman medhold i deres påstand om annullation dels af afgørelse (FUSP) 2022/337 (4) og gennemførelsesforordning (EU)
2022/336 (5) (herefter samlet »de omtvistede oprindelige retsakter«), dels af afgørelse
(FUSP)
2022/1530 (6) og gennemførelsesforordning (EU) 2022/1529 (7) (herefter samlet »de omtvistede opretholdelsesretsakter«), for så vidt som disse akter (herefter samlet »de omtvistede retsakter«) vedrører dem.
3.        Petr Aven og Mikhail Fridman var opført på de lister over personer, hvis aktiver skal indefryses i medfør af de to kriterier i artikel 2, stk. 1, i Rådets afgørelse 2014/145 FUSP af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 16), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2022/239 af 25. februar 2022 (EUT 2022, L 50, s. 1). Rådet opførte Petr Aven og Mikhail Fridman på listerne, idet det vurderede, at de »støtte[de] eller gennemfør[te]« tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed eller [landets] stabilitet og sikkerhed [artikel 2, stk. 1, litra a), i afgørelse 2014/145 som ændret, herefter »kriterium a)«], og at de »materielt eller finansielt støtte[de] russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine«, eller at de »drog fordel af [disse] beslutningstagere« [artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145 som ændret, herefter »kriterium d)«].
I.      Tvistens baggrund og de appellerede domme
4.        Hvad angår tvistens baggrund henviser jeg til præmis 2-14 i dommen i sagen Aven mod Rådet og til præmis 2-14 i dommen i sagen Fridman mod Rådet.
5.        I sagen for Retten fremsatte Petr Aven to anbringender, det første om Rådets urigtige skøn, der medførte, at det fejlagtigt opførte og opretholdt ham på de omtvistede lister, og det andet, der er rettet mod opretholdelsesretsakterne, om tilsidesættelse af forpligtelsen til at foretage en periodisk fornyet gennemgang af hans situation og af begrundelsespligten. Retten undersøgte, hvorvidt opførelsen og opretholdelsen af Petr Aven på disse lister i henhold til kriterium a) og d), navnlig set i lyset af den påståede fejlagtige bedømmelse af de faktiske omstændigheder fra Rådets side, var velbegrundet (8). Retten konkluderede i dens analyse, at ingen af begrundelserne i de omtvistede retsakter var tilstrækkeligt underbyggede, og at opførelsen og opretholdelsen af Petr Aven på listerne derfor ikke var berettiget (9). Retten tog derfor det første anbringende til følge og annullerede de omtvistede retsakter, for så vidt som de vedrørte Petr Aven.
6.        Mikhail Fridman fremsatte de samme to anbringender for Retten, der kun vurderede det første om et urigtigt skøn. Efter at have analyseret den påståede fejlagtige bedømmelse af de faktiske omstændigheder fra Rådets side konkluderede Retten, at ingen af de begrundelser, der fremgik af de omtvistede retsakter, var tilstrækkeligt underbyggede, og at opførelsen og opretholdelsen af Mikhail Fridman på listerne ikke var berettiget (10). Retten tog derfor det første anbringende til følge og annullerede de omtvistede retsakter, for så vidt som de vedrørte Mikhail Fridman.
II.    Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
7.        I sag C-440/24 P har Republikken Letland nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver dommen i sagen Aven mod Rådet, og at hver part tilpligtes at bære sine egne omkostninger. Petr Aven har principalt nedlagt påstand om, at Domstolen forkaster appellen, idet det er åbenbart, at den delvis skal afvises, delvis er ugrundet, og, subsidiært, at Domstolen forkaster appellen og under alle omstændigheder tilpligter Republikken Letland at betale sagsomkostningerne.
8.        I sag C-441/24 P har Republikken Letland nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver dommen i sagen Fridman mod Rådet, og at hver part tilpligtes at bære sine egne omkostninger. Mikhail Fridman har principalt nedlagt påstand om, at Domstolen forkaster appellen, idet det er åbenbart, at den delvis skal afvises, delvis er ugrundet, og, subsidiært, at Domstolen forkaster appellen og under alle omstændigheder tilpligter Republikken Letland at betale sagsomkostningerne.
9.        Ved afgørelser truffet af Domstolens præsident den 29. oktober 2024 og den 6. november 2024 har Republikken Estland og Republikken Litauen fået tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Republikken Letlands påstande i disse sager, som blev forenet med henblik på den mundtlige forhandling og dommen (11).
III. Om appellerne
10.      I begge appeller har Republikken Letland fremsat fire lignende appelanbringender.
11.      Det første vedrører en tilsidesættelse af den retspraksis, der følger af Kadi-dommen (12), det andet vedrører en urigtig gengivelse af de af Rådet fremlagte beviser, det tredje vedrører en retlig fejl ved anvendelsen af kriterium d), og det fjerde vedrører en retlig fejl, for så vidt som Retten ikke fandt, at den manglende afstandtagen udgjorde støtte som omhandlet i kriterium a).
A.      Indledende bemærkninger
12.      Inden min bedømmelse af de foreliggende appeller vil jeg fremkomme med to sæt indledende betragtninger.
1.      Om omfanget af domstolsprøvelsen og rammen for analysen
13.      De forskellige appelanbringender, der er fremsat i denne appel, kan opsummeres i ét enkelt spørgsmål: spørgsmålet om, i hvilket omfang Unionens retsinstanser skal prøve lovligheden af de restriktive foranstaltninger, som Rådet har vedtaget. Dette er ikke et nyt spørgsmål. Unionens retsinstanser forventes at finde en hårfin, men i sidste ende retfærdig, balance mellem forskellige og potentielt modstridende retsprincipper og standarder.
14.      Vægtens to skåle udgøres af på den ene side Rådets beføjelse til at vedtage restriktive foranstaltninger og af på den anden side beskyttelsen af rettighederne for de personer, der er berørt af disse foranstaltninger.
15.      Det er også umuligt at ignorere, at disse appeller finder sted i forbindelse med invasionen af Ukraine, en åbenlys krænkelse af international ret og De Forenede Nationers charter (13), som udgør en af de mest alvorlige trusler mod europæisk sikkerhed og den internationale orden siden afslutningen af Anden Verdenskrig. Dette er en allestedsnærværende bekymring i Republikken Letlands argumentation.
16.      Vigtigheden af de mål, som Rådet forfølger, som er en del af det bredere mål om at opretholde international fred og sikkerhed i overensstemmelse med målene for Unionens optræden udadtil, som er fastsat i artikel 21 TEU, og af den gradvise forøgelse af restriktive foranstaltninger, afhængigt af deres effektivitet, som Rådet har vedtaget som reaktion på Den Russiske Føderations destabiliserende handlinger i Ukraine, er allerede blevet anerkendt (14). De restriktive foranstaltninger, der følger af de omtvistede retsakter, har til formål at lægge maksimalt pres på Den Russiske Føderation ved at øge omkostningerne ved de af dens handlinger, der har til formål at underminere Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed.
17.      Der er ingen tvivl om, at Rådet har et stort råderum til at afgøre, om restriktive foranstaltninger er passende, og til at definere betingelserne for dem. Jeg vil tilføje, at dette råderum omfatter alvorsgraden af de nævnte foranstaltninger såvel som deres i praksis ubegrænsede karakter med henblik på at afgøre, om disse sandsynligvis vil sætte en stopper for Den Russiske Føderations meget alvorlige overtrædelse af international lov.
18.      Et sådant råderum fritager dog ikke Rådet fra at sikre og påvise gyldigheden af grundene til at opføre og opretholde personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, dvs. individuelle beslutninger, der har en betydelig negativ virkning for dem (15).
19.      Jeg skal i denne forbindelse påpege, at Rettens bedømmelse af gyldigheden af opførelsen og opretholdelsen af Petr Aven og Mikhail Fridman i henhold til kriterierne a) og d) blev indledt med bemærkninger, der fuldt ud afspejler den ramme for bedømmelsen, som Domstolen har udviklet i sin praksis.
20.      Domstolen har for nylig på ny fastslået, at »i forbindelse med prøvelsen af, om begrundelsen for afgørelsen om at opføre eller opretholde en persons navn på listerne over de personer, der er berørt af restriktive foranstaltninger, er lovlig, kræver den effektive domstolsprøvelse, der er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig, at Unionens retsinstanser skal sikre sig, at denne afgørelse, hvis rækkevidde er individuel for den pågældende person, er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag.
Dette indebærer en efterprøvelse af de faktiske omstændigheder, der indgår i begrundelsen for den nævnte afgørelse, således at domstolsprøvelsen ikke skal begrænses til en vurdering af, om den anførte begrundelse er sandsynlig i abstrakt forstand, men skal indebære en stillingtagen til, om der er belæg for disse grunde, eller i det mindste én af dem, som i sig selv anses for at kunne begrunde samme afgørelse« (16).
21.      Domstolen har desuden bekræftet, at en sådan vurdering »[skal] foretages ved at undersøge bevismaterialet, ikke isoleret betragtet, men i den sammenhæng, hvori det indgår, idet Rådet løfter sin bevisbyrde, såfremt det for Unionens retsinstanser fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den person, der er undergivet en foranstaltning i form af indefrysning af midler, og det regime, der bekæmpes [...]. Det er endvidere Unionens kompetente myndighed, som i tilfælde, hvor den begrundelse, der foreholdes den berørte person, bestrides, skal godtgøre, at den er velbegrundet, og ikke sidstnævnte, der skal føre bevis for, at begrundelsen ikke er velbegrundet. Selv om det er ikke et krav med henblik herpå, at denne myndighed fremlægger samtlige oplysninger og beviser vedrørende den afgivne begrundelse for Unionens retsinstanser, er det imidlertid vigtigt, at de fremlagte oplysninger eller beviser understøtter den begrundelse, som er foreholdt den berørte person« (17).
22.      Det følger ligeledes af Domstolens praksis, at Unionens retsinstanser i forbindelse med kontrollen af restriktive foranstaltninger i overensstemmelse med de kompetencer, som er blevet dem tillagt i medfør af traktaterne, skal sikre en i princippet fuldstændig legalitetsprøvelse af alle EU-retsakter, hvilket også gælder for kontrollen med retsakter, der indfører restriktive foranstaltninger (18).
23.      Det er derfor med denne ramme for bedømmelsen i tankerne, at de foreliggende appeller bør undersøges.
2.      Om kriterierne for opførelse
24.      Der skal derefter igen ses på de kriterier, som Rådet har brugt til at opføre og opretholde Petr Avens og Mikhail Fridmans navne på listerne over personer, hvis aktiver skal indefryses.
25.      Kriterierne blev defineret af Rådet, som til dette formål anvendte den brede skønsbeføjelse, det var tildelt i denne sag (19), og som ikke er anfægtet her. Det er afgørelse 2022/329, der ændrede kriterierne for opførelsen på listerne i en sammenhæng præget af det stigende behov for at vedtage yderligere restriktive foranstaltninger i lyset af situationens alvor (20).
26.      Retten afviste udtrykkeligt muligheden for, at disse opførelser og opretholdelser, både hvad angik Petr Aven og Mikhail Fridman, kunne have været baseret på andre kriterier (21), således som Rådet foreslog under sagen for Retten. Denne konklusion er ikke blevet anfægtet i forbindelse med de foreliggende appeller. Det må derfor lægges til grund, at de eneste relevante kriterier for bedømmelsen er kriterierne a) og d).
27.      Det følger af kriterium a), at pengemidler og økonomiske ressourcer (22), som tilhører fysiske personer, der »støtter eller gennemfører« tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed eller stabiliteten eller sikkerheden i landet, skal indefryses.
28.      Kriterium d) tilsigter navnlig indefrysningen af midler for fysiske personer, der enten materielt eller finansielt støtter russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine, eller drager fordel af disse beslutningstagere.
29.      Disse retsakter indeholder ingen definition af begreberne »støtter«, »materielt eller finansielt støtter«, »russiske beslutningstagere« eller en forklaring af, hvad der skal forstås ved udtrykket »drager fordel af«. De indeholder heller ingen præciseringer om bevismidler vedrørende disse forhold (23).
30.      Det følger af præmis 41 i de appellerede domme, at Retten fastslog, at kriterium a) »forudsætter, at det godtgøres, at der foreligger en direkte eller indirekte forbindelse mellem den berørte persons […] aktiviteter eller tiltag og den situation i Ukraine, som ligger til grund for vedtagelsen af de omhandlede restriktive foranstaltninger.
[…] Disse personer skal med deres adfærd have støttet personer, der har været ansvarlige for tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed«.
31.      Det følger af præmis 42 i disse domme, at Retten fastslog, at kriterium d) »målrettet og selektivt rammer fysiske personer [...], som, selv om de ikke som sådan har nogen tilknytning til destabiliseringen af Ukraine, materielt eller finansielt støtter eller drager fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for dette«. Kriterium d) består ifølge Retten af to elementer, nemlig den materielle og finansielle støtte til de russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for denne annektering eller destabilisering og den omstændighed, at der drages fordel af disse beslutningstagere. Disse to kriterier er ikke kumulative, og hvad angår fordelen er det tilstrækkeligt, at den pågældende person drager fordel af russiske beslutningstagere, uden at det er nødvendigt at fastslå en forbindelse mellem de fordele, som de udpegede personer eller enheder nyder godt af, og annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine.
B.      Det første appelanbringende i sag C-440/24 P og i sag C-441/24 P om en retlig fejl, for så vidt som Retten tilsidesatte den retspraksis, der følger af Kadi-dommen
1.      Sammenfatning af parternes argumenter
32.      Republikken Letland, støttet af Republikken Estland og Republikken Litauen, har indledt sin argumentation med en række generelle betragtninger vedrørende behovet for at etablere en ensartet retspraksis og for at tage hensyn til den bredere kontekst for så vidt angår det russiske regime og dets indflydelse. En sådan vurdering bør foretages under hensyntagen til kravene i artikel 3, stk. 1 og 5, TEU samt artikel 21, stk. 1, TEU og artikel 21, stk. 2, litra a) og c), TEU.
33.      Retten foretog en urigtig anvendelse af den retspraksis, der er nævnt i præmis 31 i de appellerede domme, som bestod af en enkelt individuel og isoleret undersøgelse af de beviser, som Rådet havde fremlagt, hvorimod denne undersøgelse burde have været suppleret af en omfattende fælles bedømmelse, der tog hensyn til den sammenhæng, hvori disse beviser indgår.
34.      Republikken Letland har således argumenteret for, at domstolsprøvelsen af de restriktive foranstaltninger burde være sket i tre trin. Indledningsvis burde Retten have undersøgt, om en af de grunde, som Rådet påberåbte sig, i sig selv berettigede opførelsen. Hvis ingen af grundene i sig selv kunne begrunde opførelsen, burde Retten have undersøgt beviserne samlet. Retten burde herefter have taget hensyn til oplysninger, der lå uden for rammerne af det fremlagte bevismateriale, hvilket ville udgøre et væsentligt element i vurderingen af lovligheden af de restriktive foranstaltninger. Den eksterne kontekst er et værktøj, som Retten har til rådighed, som gør det muligt for den at vurdere beviser, når disse er uadskillelige fra en given situation (24), og når Rådet støder på vanskeligheder med at indsamle beviser, som det er tilfældet i den russiske kontekst. Beviser vedrørende en persons tætte forbindelse til en regering og personens status som »oligark« i et autoritært regime bør vurderes i lyset af den specifikke sammenhæng, herunder erhvervslivets underkastelse for at støtte et autoritært regimes politikker. Retten tog ikke hensyn til de oplysninger, der kunne tydeliggøre denne sammenhæng, som blev fremlagt i Rådets duplik for Retten. Republikken Letland har navnlig citeret en artikel fra 2012, en rapport fra Bank of Finland Institute for Emerging Economies og en erklæring fra Petr Aven om det russiske økonomiske miljø og beslutningstagernes inddragelse i dets udvikling. Endelig burde Retten, analogt med dommen i sagen Rådet mod Bamba (25), have konkluderet, at begrundelsen for de omtvistede retsakter var tilstrækkelig i betragtning af den kontekst, der underbygger den uadskillelige forbindelse mellem det russiske økonomiske miljø og de politiske ledere.
35.      Indledningsvis har Petr Aven og Mikhail Fridman anført, at Domstolen bør anvende artikel 181 i procesreglementet. Desuden har de principalt gjort gældende, at den begrundelse, som Republikken Letland har fremført i det første appelanbringende i appelskriftet, ikke er klar, og har konkluderet, at det ikke kan antages til realitetsbehandling. Subsidiært er det deres vurdering, at appellantens argumentation indebærer en anmodning om, at Retten sætter sin egen begrundelse i stedet for den, som udstederen af den anfægtede retsakt har angivet, hvilket i henhold til retspraksis er udelukket (26). Rådets begrundelse bør udelukkende vurderes på baggrund af de elementer, som Rådet støttede sig til, da det traf sin afgørelse (27). Petr Aven og Mikhail Fridman har argumenteret for, at Retten ikke kan gå videre end Rådets dokumentation med hensyn til det russiske regimes funktion. Under alle omstændigheder, selv hvis Retten havde været nødt til at foretage en sådan analyse, ville konklusionen forblive uændret.
2.      Bedømmelse
36.      Det skal indledningsvis nævnes, at det, i modsætning til hvad Petr Aven og Mikhail Fridman har anført, ikke umiddelbart er åbenbart, at de foreliggende appeller kan afvises eller er ugrundede, og at de ikke egner sig til behandling ved kendelse truffet i medfør af procesreglementets artikel 181.
37.      Klagepunktet om, at dette første appelanbringende ikke kan antages til realitetsbehandling,
skal ligeledes forkastes. I modsætning til hvad Petr Aven og Mikhail Fridman har gjort gældende, er appellantens argument faktisk ret klart og letforståeligt, hvilket understøttes af den omstændighed, at Petr Aven og Mikhail Fridman har formået at tage stilling til argumentets indhold og konkludere, at det er ugrundet.
38.      Hvad angår realitetsprøvelsen af det første appelanbringende har Republikken Letland til hensigt generelt at anfægte den måde, hvorpå Retten har foretaget sin bedømmelse. Republikken Letland har foreholdt Retten at have isoleret grundene til opførelsen og de beviser, der angiveligt lå til grund for dem, hvorimod den burde have foretaget en fælles og omfattende bedømmelse af de nævnte grunde og beviser i lyset af den kontekst, hvori de indgår. I denne forstand er det første appelanbringende tæt forbundet med det andet appelanbringende, som Republikken Letland har formuleret.
39.      Jeg foreslår, at Republikken Letlands argumenter vedrørende dette første appelanbringende omgrupperes i to punkter: for det første spørgsmålet om hensyntagen til de mål, der forfølges med de restriktive foranstaltninger, og for det andet klagepunktet om tilsidesættelsen af retspraksis fra Kadi-dommen på grund af en isoleret undersøgelse af beviserne og en manglende hensyntagen til den eksterne kontekst.
40.      Hvad for det første angår Republikken Letlands argument om, at vurderingen af lovligheden af restriktive foranstaltninger skal foretages under hensyntagen til kravene i artikel 3 TEU og 21 TEU, skal de restriktive foranstaltningers betydning for opnåelsen af Unionens mål og handlinger på den internationale scene ikke benægtes. Jeg vil dog gerne påpege, at den strenge domstolsprøvelse, som udføres af Unionens retsinstanser, og som er defineret i Domstolens praksis, også opfylder et ledende normativt krav, da det følger af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder. Med andre ord fastholdes domstolsprøvelsens effektive karakter, selv når artikel 3 TEU og 21 TEU gøres gældende.
41.      Det skal desuden nævnes, at denne domstolsprøvelse har til formål at sikre, at Rådet har opfyldt sine forpligtelser. Jeg minder i den forbindelse om, at Rådet, når det vedtager restriktive foranstaltninger, er forpligtet til at iagttage de grundlæggende rettigheder (28), herunder retten til god forvaltning, hvoraf enhver persons ret til at få sin sag behandlet uvildigt og retfærdigt følger (29).
42.      Hvad for det andet angår de forpligtelser, der påhviler Retten, når den skal prøve lovligheden af begrundelsen for opførelsen eller opretholdelsen af en person på listen over personer, hvis aktiver skal indefryses, skal jeg erindre om, at det påhviler Retten at sikre sig, at afgørelserne om opførelse eller opretholdelse er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag. De i begrundelsen påståede faktiske omstændigheder skal efterprøves, og man kan ikke begrænse sig til en vurdering af om de er sandsynlige i abstrakt forstand. De oplysninger og beviser, som Rådet fremlægger, skal som minimum kunne underbygge en af begrundelserne for opførelsen, og Unionens retsinstanser skal efterprøve dens materielle rigtighed og vurdere dens beviskraft på grundlag af sagens omstændigheder og i lyset af de bemærkninger, der er fremsat af den berørte person.
43.      Vurderingen af lovligheden af begrundelsen for opførelsen kan desuden også foretages ved at undersøge bevismaterialet, ikke isoleret set, men i den sammenhæng, hvori det indgår, idet Rådet løfter sin bevisbyrde, såfremt det for Unionens retsinstanser fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den person, der er undergivet en foranstaltning i form af indefrysning af midler, og det regime, der bekæmpes (30). Henvisning til konteksten giver således Rådet mulighed for at opfylde bevisbyrden i situationer, hvor adgangen til information er vanskelig, som det f.eks. er tilfældet i dommen
i sagen Anbouba mod Rådet (31).
44.      Konteksten kan utvivlsomt bruges til at vurdere lovligheden af kriterierne for opførelse (32), men også gyldigheden af begrundelsen for opførelse. Selv
om konteksten altid kan berige en begrundelse eller et beviselement, kan den aldrig erstatte dem.
45.      I dommen i sagen Anbouba mod Rådet var begrundelserne for opførelsen af den pågældende person baseret på en række indicier, der navnlig vedrørte nogle af de funktioner, som den pågældende person varetog i det syriske erhvervsliv. Disse begrundelser var baseret på en række anerkendte og konstante omstændigheder på tidspunktet for opførelsen. Isoleret set underbyggede disse omstændigheder ikke en støtte, men sammenholdt og set i lyset af deres sammenhæng udgjorde de en række indicier, som var tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende til at godtgøre, at den pågældende person ydede økonomisk støtte til det syriske regime (33).
46.      Efter min opfattelse er det vanskelige i de foreliggende appeller, at begrundelserne for opførelsen af Petr Aven og Mikhail Fridman og de beviser, der underbygger dem, var baseret på elementer, der ikke kunne påvise støtte i henhold til kriterium a) eller d) eller en draget fordel i henhold til kriterium d). Med andre ord var der ved afslutningen af Rettens bedømmelse i de appellerede domme intet tilbage at afklare ud fra sammenhængen.
47.      Republikken Letlands holdning er som følger: Idet Petr Aven og Mikhail Fridman er russiske oligarker, kan de kun have opnået et sådant niveau af økonomisk succes ved at støtte eller blive støttet af, og dermed drage fordel af, det russiske regime i almindelighed og Vladimir Putin i særdeleshed.
48.      Det er mere end sandsynligt, at denne udtalelse er faktuelt korrekt.
49.      Ikke desto mindre er den europæiske standard for retsbeskyttelse mere krævende, og hvis kontrollen skal være fuldstændig, skal den tage hensyn til indholdet af kriterierne for opførelse og sikre overensstemmelse mellem grundene for opførelse, den dokumentation, der underbygger dem, og selve kriteriet. Fuldstændig kontrol er ikke forenelig med etableringen af en formodning med henvisning til sammenhængen.
50.      En fortolkning af beviserne i lyset af sammenhængen kan ikke være så konstruktiv, at den forvrænger selve kriteriet.
51.      Desuden kan de kontekstuelle elementer, som Republikken Letland har fremført, og som delvist gentager dem, der er taget fra Rådets duplik ved Domstolen, ikke sløre det faktum, at denne kontekst ikke blev beskrevet i de omtvistede retsakter (34). Rådet var derfor forpligtet til at fremlægge præcise og konkrete begrundelser, eventuelt en række konkrete, præcise og samstemmende indicier, vedrørende faktiske omstændigheder, der kunne karakterisere adfærd som den, der er omhandlet i kriterierne a) og d), som jeg nævnte i begyndelsen af bedømmelsen.
52.      Retten fastslog derfor efter min opfattelse med rette, at de forskellige grunde, der er anført i præmis 44 i de appellerede domme, ganske vist var egnede til at fastslå en form for nær tilknytning til Vladimir Putin eller hans følge, men påviste ikke, at Petr Aven og Mikhail Fridman havde støttet tiltag eller politikker, der underminerede Ukraine som omhandlet i kriterium a), eller at de havde draget fordel af disse beslutningstagere som omhandlet i kriterium d) (35).
53.      For så vidt som de vedtagne kriterier er af generel karakter, og bestemmelserne, der fastsætter dem, ikke indeholder nogen definition af, hvad der skal forstås ved »støtter« tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, ved »materielt eller finansielt [støtter] russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine« eller ved »drager fordel af« disse beslutningstagere, og heller ikke indeholder præciseringer om bevismidler vedrørende disse forhold, er der efter min opfattelse ingen grund til at afvige fra den retspraksis, ifølge hvilken vurderingen af, om opførelsen af en person på listen over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, er velbegrundet, altid kræver bevis for, at den pågældende person finansielt har støttet regimet eller draget fordel heraf (36). Der følger ikke af formuleringen af kriterium a) og d), at der er en formodning om støtte til det russiske regime eller om at drage fordel af de russiske beslutningstagere alene på grund af Petr Aven og Mikhail Fridmans status i det russiske erhvervsliv (37).
54.      Hvad angår argumentet om, at domstolsprøvelsen af restriktive foranstaltninger ville være en prøvelse i tre trin som dem, der er beskrevet af appellanten i appelskriftet, skal det påpeges, at dette ikke understøttes af Domstolens praksis.
55.      Særligt påstanden om, at det, hvis ingen af de enkelte grunde kan begrunde opførelse, påhviler Retten at undersøge alle beviser, forekommer mig vanskelig at forene med det ofte gentagede princip om, at såfremt Unionens retsinstanser finder, at i det mindste én af de anførte grunde er tilstrækkelig præcis og konkret, er underbygget og i sig selv udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne afgørelse, kan den omstændighed, at det samme ikke gælder for andre af disse grunde, ikke begrunde en annullation af afgørelsen (38). Hvis en enkelt grund kan være tilstrækkelig, skal mindst én grund være velbegrundet. Når ingen af grundene er underbyggede, kan udfaldet af en analyse, der betragter dem samlet, ikke være anderledes.
56.      Hvad angår argumentet støttet på dommen i sagen National Iranian Oil Company mod Rådet (39) kan dette kun føre til domsfældelse. Republikken Letland har gjort gældende, at Domstolen i præmis 78 i den nævnte dom anerkendte, at den såkaldte »eksterne« sammenhæng er et værktøj, som Retten har til rådighed, der
gør det muligt for den at vurdere beviser, når disse er uadskillelige fra en specifik situation, og når Rådet har vanskeligt ved at indsamle beviser, som det er tilfældet i den russiske sammenhæng.
57.      Domstolen har på den ene side i præmis 78 i dommen i sagen National Iranian Oil Company mod Rådet anerkendt, at det ud fra sammenhængen er muligt at fortolke afgørelser, vedtaget som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, men at dette sker inden for rammerne af vurderingen af lovligheden af opførelseskriterierne og ikke af de beviser, der hævdes at understøtte grundlaget for opførelsen. Det fremgår på den anden side ikke af de appellerede domme, at Rådet ville påberåbe sig vanskeligheder med at fremskaffe beviser (40).
58.      Hvad angår argumentet om, at Retten burde have taget hensyn til den eksterne sammenhæng, hvori de restriktive foranstaltninger vedrørende Petr Aven og Mikhail Fridman indgik, og at de oplysninger, som Rådet fremlagde i sin duplik for Retten, skulle have været inddraget som elementer, der, set i lyset af sammenhængen, kunne godtgøre, at begrundelsen for de omtvistede retsakter var tilstrækkelig, beror dette argument tydeligvis på en forveksling af på den side kontrollen af overholdelsen af begrundelsespligten og på den anden side undersøgelsen af, om opførelsen var begrundet, hvilket nødvendiggør en prøvelse af, om Rådets begrundelser for opførelsen er godtgjort, og om de kan begrunde vedtagelsen af disse foranstaltninger (41). Den prøvelse, som Retten foretog i de to appellerede domme, omfattede imidlertid kun denne undersøgelse.
59.      Af de ovenfor anførte grunde foreslår jeg, at det første appelanbringende forkastes, idet det er ugrundet.
C.      Det andet appelanbringende i sag C-440/24 P og i sag C-441/24 P om urigtig gengivelse af det af Rådet fremlagte bevismateriale
1.      Sammenfatning af parternes argumenter
60.      Republikken Letland har med det andet appelanbringende, som den
vurderer er tæt knyttet til det første, støttet af intervenienterne, i det væsentlige gjort gældende, at Retten på urigtig vis gengav de af Rådet fremlagte beviser og ikke vurderede dem ud fra deres sammenhæng.
61.      Med hensyn til præmis 74 i dommen i sagen Aven mod Rådet var fortolkningen af bevis nr. 3 og 7 i strid med det formål, der forfølges med de foranstaltninger, som Rådet har vedtaget, og spørgsmålet om, hvorvidt der i sidste ende blev vedtaget amerikanske sanktioner, var ikke relevant for at fastslå værdien af de beviser, som havde Rådet fremlagt, og som havde til formål at fremhæve det tætte forhold mellem Petr Aven og Vladimir Putin og den omstændighed, at Petr Aven var blevet en integrerende del af det russiske regime.
62.      Hvad angår bevis nr. 4 og 12 anlagde Retten en mekanisk fortolkning af sagens faktiske omstændigheder, hvorimod både den såkaldte »Salié«-undersøgelseskommission og Vladimir Putins lobbyarbejde til fordel for Alfa Bank, en af de største private banker i Rusland, illustrerede det tætte, langvarige og særlige forhold mellem Petr Aven og det russiske regime samt en gensidig og uadskillelig støtte.
63.      Bevis nr. 10 og 11 illustrerede også den nære tilknytning mellem Petr Aven og Vladimir Putin, idet sidstnævntes datter var involveret.
64.      Hvad angår bevis nr. 2 og 3 underbyggede disse, at Petr Aven havde været en del af Kremls bestræbelser på at ophæve de vestlige sanktioner, og at Petr Aven havde været
involveret i en række diskussioner med den russiske regering.
65.      Det følger af alle disse beviser, at Petr Aven ikke handlede uafhængigt af den russiske regering, men omvendt var en del af det russiske regime, som han var uløseligt forbundet med, og at han ikke kunne ignorere dette regimes politikker, retningslinjer og prioriteter, mens han var udsendt. Petr Avens ansvarsområder og opgaver underbyggede dette.
66.      Hvad angår bevis nr. 8 og 9 ville Retten, hvis den havde undersøgt disse beviser i den sammenhæng, hvori de indgik, have kunnet fastslå, at det ikke dér blot drejede sig om udøvelsen af et forfatningsretligt sikret retsmiddel, henset til undergravningen af retsstatsprincippet og statsadvokatens uafhængighed samt koncentrationen af magt hos den russiske præsident. Retten virker til at have været mere overbevist af den bevismæssige værdi af en juridisk udtalelse, der vurderer den skrivelse, som Petr Aven sendte til den russiske præsident, uden at tage hensyn til de betingelser, hvorunder denne udtalelse blev indhentet.
67.      For så vidt angår dommen i sagen Fridman mod Rådet har Republikken Letland anført, at Retten begik en fejl ved at afvise bevisværdien af bevis nr. 7, som ville godtgøre Vladimir Putins lobbyarbejde til fordel for Alfa Group Tyrkiet, der belønner loyaliteten fra Alfa Group, et konglomerat stiftet i 1989, som omfatter Alfa Bank, til det russiske regime. Dette lobbyarbejde kunne tydeligt illustrere det tætte, langvarige og særlige forhold mellem Mikhail Fridman og det russiske regime. I modsætning til hvad Retten fastslog i præmis 49 i dommen i sagen Fridman mod Rådet, bør den begrundelse, der er baseret på politisk støtte i 2005, tages i betragtning med henblik på at begrunde opførelsen af Mikhail Fridman.
68.      Med hensyn til bevis nr. 1 og 2 vedrørende Mikhail Fridmans status som milliardæraktionær i Alfa Bank så Retten endnu engang bort fra den bredere kontekst, som den skulle have taget i betragtning (42), idet disse beviser ville fastslå Mikhail Fridmans status i det russiske erhvervsliv.
69.      Mikhail Fridmans nære tilknytning til den russiske præsident er også illustreret ved bevis nr. 5 og 6.
70.      Bevis nr. 2 viser tydeligt, at Mikhail Fridman deltog i Kremls forsøg på at løfte de vestlige sanktioner. Det er godtgjort, at Mikhail Fridman ikke handlede uafhængigt af den russiske regering, men tværtimod var en del af det russiske regime, som han var uløseligt forbundet med. Han kunne ikke ignorere dette regimes politikker, retningslinjer og prioriteter, idet han var udsendt for det. Mikhail Fridmans ansvarsområder og opgaver understøttede, at der var tætte og uadskillelige forbindelser mellem Vladimir Putin og Mikhail Fridman.
71.      I sidste ende var undersøgelsen af alle beviser mangelfuld, da Retten kun vurderede dem ud fra et grundlæggende ændret perspektiv.
72.      Petr Aven og Mikhail Fridman har som deres hovedargument anført, at dette andet appelanbringende ikke kan antages til realitetsbehandling, og, subsidiært, at det er åbenbart ugrundet.
2.      Bedømmelse
73.      Der skal henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter appellen i medfør af artikel 256, stk. 1, TEUF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er begrænset til retsspørgsmål. Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den har behandlet, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder og bevismaterialet. Bedømmelsen af disse faktiske omstændigheder og bevismaterialet er således ikke et retsspørgsmål, der som sådan kan efterprøves af Domstolen under en appelsag, medmindre disse omstændigheder og bevismaterialet er blevet urigtigt gengivet. En appellant skal desuden, når denne gør gældende, at de faktiske omstændigheder eller beviserne er gengivet urigtigt, præcist angive, hvilke beviser der er blevet urigtigt gengivet, og påvise de fejl i undersøgelsen, der efter appellantens opfattelse har foranlediget Retten til denne urigtige gengivelse. En urigtig gengivelse skal desuden fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne (43).
74.      I modsætning til hvad Petr Aven og Mikhail Fridman har hævdet, kan det andet appelanbringende antages til realitetsbehandling, da Republikken Letlands argument opfylder de krav, jeg netop har nævnt, idet sidstnævnte præcist og detaljeret har argumenteret for, at en række beviser er gengivet urigtigt, fordi Retten ikke tog hensyn til den sammenhæng, hvori de indgår.
a)      Den angivelige urigtige gengivelse af bevismaterialet vedrørende Petr Aven
75.      For så vidt angår de beviser, der fremgår af procesdokument nr. 3 og 7, undersøgte Retten den begrundelse, i medfør af hvilken Petr Aven i 2016 havde et møde med Vladimir Putin, som angiveligt advarede ham om USA’s mulige iværksættelse af yderligere sanktioner mod ham eller mod Alfa Bank. Retten vurderede derfor, at disse elementer havde til formål at fastslå, at Petr Aven havde draget fordel af de russiske beslutningstagere som omhandlet i kriterium d) (44). Retten konkluderede imidlertid i præmis 74 i dommen i sagen Aven mod Rådet, at selv
om Petr Aven ikke havde bestridt de faktiske omstændigheder, fremgik det ikke af bevismaterialet, at de supplerende amerikanske sanktioner i sidste ende var blevet vedtaget.
76.      Imidlertid blev den blotte oplysning om en mulighed, uden at fordelen konkret var realiseret, ikke anset for tilstrækkelig til at fastslå fordelen, og hensyntagen til konteksten havde ikke ændret denne konklusion. Kriterium d) er ikke formuleret på en sådan måde, at det blot dækker muligheden for en fordel. Det skal anføres, at den konklusion, som Domstolen nåede frem til i præmis 74 i dommen i sagen Aven mod Rådet, ikke er åbenbart fejlagtig og derfor ikke udgør en urigtig gengivelse.
77.      Det ville, således som Republikken Letland har gjort gældende, bestemt være muligt at argumentere for, at en øget effektivitet af de restriktive foranstaltninger og hurtigere opfyldelse af de mål, de forfølger, kræver, at opførelsen af personer tillades, selv i sådanne tilfælde. Det vil dog være Rådets opgave at formulere kriteriet i denne forstand.
78.      For så vidt angår beviserne, der fremgår af procesdokument nr. 4 og 12, har Republikken Letland foreholdt Retten at have foretaget en mekanisk læsning af sagens faktiske omstændigheder. Jeg har svært ved at forstå, hvordan en mekanisk læsning af sagens omstændigheder, dvs. en læsning, der er alt for tæt på sagens faktiske omstændigheder, kan vise sig at være åbenbart
fejlagtig.
79.      Under alle omstændigheder, og hvad for det første angår begrundelsen om, at Vladimir Putin havde belønnet Alfa Group, hvor Petr Aven var en vigtig aktionær, for deres loyalitet ved i 2005 at yde politisk støtte til gruppens investeringsplaner i Tyrkiet, fastslog Retten, at denne begrundelse havde til formål at fastslå, at Petr Aven havde draget fordel af de russiske beslutningstagere som omhandlet i kriterium d). Retten fastslog, at de russiske beslutningstagere, der var ansvarlige for de fordele, der er omhandlet i dette kriterium, skulle være
begyndt at forberede annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine, før det kunne siges, at modtagerne af nævnte fordele ikke kunne ignorere disse beslutningstageres involvering i denne forberedelse. Henset til, at disse politikker og handlinger blev implementeret fra slutningen af februar 2014, fastslog Retten, at den politiske støtte, der blev opnået i 2005, sandsynligvis ikke ville blive taget i betragtning. Spørgsmålet om, hvorvidt Rettens vurdering i henhold til præmis 48 i dommen i sagen Aven mod Rådet er velbegrundet, er et retligt spørgsmål, der er genstand for det tredje appelanbringende, hvis bedømmelse jeg henviser til. Hvad angår resten af vurderingen af bevis nr. 12 er der ikke blevet påvist nogen urigtig gengivelse som følge af en manglende hensyntagen til sammenhængen.
80.      Retten fastslog for det andet, at begrundelsen om, at Petr Aven havde hjulpet Vladimir Putin i forbindelse med Salié-undersøgelseskommissionen, havde til formål at fastslå en materiel eller finansiel støtte til
de russiske beslutningstagere i henhold til kriterium d).
81.      Retten bemærkede, at begivenhederne strakte sig tilbage til 1991 og 1992, og afviste følgelig begrundelsen, da den fandt, at den vedrørte en periode, der lå for langt fra perioden for opførelsen og opretholdelsen af Petr Aven til at blive taget i betragtning, navnlig fordi forberedelserne til annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine på det tidspunkt endnu ikke var begyndt. Hensyntagen til sammenhængen kan ikke ændre en sådan konklusion.
82.      Med forbehold af behandlingen af det tredje appelanbringende må det konkluderes, at der ikke er sket en urigtig gengivelse for så vidt angår bevis
nr. 4 og 12.
83.      For så vidt angår de beviser, der fremgår af procesdokument nr. 8 og 9, skal det indledningsvis bemærkesanføres, at Rettens bedømmelse ikke omhandlede bilag 9 (45).
84.      Hvad angår begrundelsen om, at Petr Aven havde skrevet et brev til Vladimir Putin, hvori han klagede over en afgørelse truffet af Moskvas voldgiftsret i en sag vedrørende sin
virksomheds interesser, og om, at Vladimir Putin angiveligt havde instrueret Ruslands anklagemyndighed i at undersøge sagen, fandt Retten, at denne begrundelse havde til formål at fastslå, at Petr Aven havde draget fordel af de russiske beslutningstagere som omhandlet i kriterium d) (46).
85.      Bevis nr. 8 består af en artikel, der blev offentliggjort på et websted i 2019, og hvis indhold er beskrevet i præmis 62 i dommen i sagen Aven mod Rådet. Det følger af den efterfølgende præmis i den nævnte dom, at Petr Aven ikke har bestridt disse oplysninger.
86.      Retten fandt imidlertid ikke, at et sådant element kunne karakterisere en fordel i henhold til kriterium d), da muligheden for at henvende sig til den russiske præsident under disse omstændigheder og med dette formål er hjemlet i forfatningen, og at bevis nr. 8 ikke havde gjort det muligt at fastslå, at Petr Aven på denne måde havde kunnet
drage en særlig fordel.
87.      Det kan måske virke indlysende, at de fakta, der fremgår af bevis nr. 8, i sidste ende ikke er andet end udøvelsen af en retslig proces, når Den Russiske Føderation ikke længere er en retsstat. Jeg forstår udmærket, hvad Republikken Letland forsøger at forsvare i sin argumentation. Dette gør dog efter min opfattelse Rådets undladelse endnu mere åbenlys. Det påhvilede Rådet at konsolidere begrundelsen ved at anvende elementer, der kunne illustrere fraværet af magtens tredeling, manglen på domstolenes uafhængighed eller udhulingen af retsstaten, for at bruge appellantens formuleringer, hvilket Rådet sandsynligvis let kunne have opnået.
88.      Rettens vurdering af bevis nr. 8 synes derfor ikke at bero på en urigtig gengivelse.
89.      Hvad endeligt angår bevisværdien af den juridiske udtalelse, som Petr Aven har fremlagt, skal det påpeges, at Republikken Letland har foretaget en fejlagtig læsning af præmis 66 i dommen i sagen Aven mod Rådet, da det af denne præmis
alene følger, at den blotte omstændighed, at et dokument er blevet fremlagt af en part med henblik på dennes
forsvar, ikke fratager det enhver bevisværdi. Det ville medføre en betydelig indskrænkning af de berørte personers forsvar at fastslå noget andet. Et sådant dokument synes at have en relativ bevisværdi, hvilket Retten fuldt ud har anerkendt. Under alle omstændigheder var det ikke alene på baggrund af denne udtalelse, at Retten konkluderede, at begrundelsen ikke var underbygget. Retten fandt faktisk, at de af Rådet fastslåede faktiske omstændigheder var utilstrækkelige til at påvise, at Petr Avens anmodning og dens konsekvenser udgjorde en fordel, der oversteg udøvelsen af et almindeligt retsmiddel, ikke blot på grund af den fremlagte juridiske udtalelse, men også på grund af de oplysninger, der var tilgængelige på det russiske præsidentskabs websted (47). Bevis nr. 8 blev mødt med modstridende beviser, hvilket er selve princippet i retten til forsvar, men blev ikke derved urigtigt gengivet.
90.      For så vidt angår bevis nr. 10 og 11 tilsigtede disse at underbygge begrundelsen, hvorefter der eksisterede forbindelser mellem Alfa Group og Vladimir Putin på grund af sidstnævntes datter (48).
91.      Det fremgår af disse beviser, at Vladimir Putins ældste datter ledte et velgørenhedsprojekt, som blev drevet af det forskningscenter, hvor hun var ph.d.-studerende, og som havde til formål at hjælpe syge børn. Dette projekt var finansieret af Alfa Bank (49).
92.      Retten fastslog, uden at have foretaget en urigtig gengivelse af disse elementer, at disse ikke var tilstrækkelige til hverken at fastslå, at Petr Aven materielt eller finansielt havde støttet eller havde draget fordel af sine forbindelser til Vladimir Putin som omhandlet i kriterium d) (50), eller til at fastslå, at der var ydet støtte som omhandlet i kriterium a) (51), idet ethvert muligt forhold til Vladimir Putins datter i bedste fald kunne understøtte en vis nær tilknytning mellem Petr Aven og sidstnævnte. Det følger hverken af kriterium a) eller kriterium d), at den blotte nære tilknytning til russiske beslutningstagere udgør et grundlag for opførelse.
93.      For så vidt angår bevis nr. 2 og 3 (52) har Republikken Letland i det væsentlige anført, at beviserne underbygger, at Petr Aven ikke handler uafhængigt af den russiske regering, som han er en del af, fordi han er uløseligt forbundet med den.
94.      En sådan argumentation kan ikke overbevise nogen om, at der er sket en urigtig gengivelse af bevis nr. 2 og 3, for så vidt som grunden til Petr Avens opførelse ikke er den omstændighed, at han tilhører den russiske regering, og heller ikke den omstændighed, at han fortsat er så tæt tilknyttet denne, at han er uadskillelig fra den. Jeg skal påpege, at de eneste kriterier, som Retten undersøgte i dommen i sagen Aven mod Rådet, er kriterierne a) og d), og at tilknytningen er omfattet af et andet retsgrundlag (53).
95.      Desuden fremgår det af bevis nr. 2, at mødet i Washington DC fandt sted i 2018, hvilket er fire år før vedtagelsen af de oprindelige retsakter. I betragtning af den tid, der er forløbet mellem denne begivenhed og den første opførelse af Petr Aven (54), kunne denne omstændighed alene ikke understøtte relevansen af den foreholdte adfærd på tidspunktet for opførelsen (55).
96.      Det må derfor konkluderes, at der ikke er sket nogen urigtig gengivelse af bevismaterialet vedrørende Petr Aven.
b)      Den påståede urigtige gengivelse af bevismateriale vedrørende Mikhail Fridman
97.      For så vidt angår klagepunkterne vedrørende en urigtig gengivelse af bevis nr. 7, 5 og 6 skal jeg mutatis mutandis henvise til min bedømmelse af disse dele vedrørende Petr Aven.
98.      For så vidt angår bevis nr. 1 og 2 har Republikken Letland anført, at det var godtgjort, at Mikhail Fridman var milliardæraktionær. Retten så navnlig i præmis 53 i dommen i sagen Fridman mod Rådet bort fra den sammenhæng, hvoraf det fulgte, at alene denne egenskab var tilstrækkelig til at fastslå, at der var ydet støtte til politiske tiltag som omhandlet i kriterium a), eller at der var ydet støtte til russiske beslutningstagere eller draget fordel af dem som omhandlet i kriterium d). Disse beviser fastslog Mikhail Fridmans status i det russiske erhvervsliv og hans plads i det russiske regime.
99.      Disse argumenter er en klar gentagelse af det første appelanbringende, og jeg henviser til analysen heraf.
100. Det fremgår af præmis 51 i dommen i sagen Fridman mod Rådet, at bevis nr. 1 og 2 viser, at Mikhail Fridman er en vigtig aktionær i Alfa Group, som omfatter Alfa Bank, hvori Mikhail Fridman også er aktionær. Mikhail Fridman er udpeget som en af gruppens milliardærer og en af lederne af Alfa Group.
101. Retten foretog ikke en urigtig gengivelse, da den på baggrund af disse oplysninger fastslog, at Mikhail Fridman var en vigtig aktionær i Alfa Group (56), og den foretog heller ikke en urigtig gengivelse, da den sammenholdt dem med opførelseskriterierne for at fastslå, at de ikke underbyggede påstanden om, at Mikhail Fridman havde støttet de tiltag eller politikker, der er omhandlet i kriterium a), eller materielt eller finansielt havde støttet eller draget fordel af de russiske beslutningstagere som omhandlet i kriterium d) (57). I mangel på oplysninger i de omtvistede retsakter, der kan underbygge, at der var en forbindelse mellem en erhvervsmands position i det russiske erhvervsliv og den nødvendige eksistens af støtte til at opnå og opretholde denne position, bekræfter de omstændigheder, der er underbygget af bevis nr. 1 og 2, ikke begrundelserne for opførelsen og synes at være uafhængige af kriterierne a) og d), som er de eneste, der begrundede opførelsen af Mikhail Fridman på listen over personer, hvis aktiver skal indefryses.
102. Det følger af ovenstående analyse, at det andet appelanbringende skal forkastes, da det er ugrundet.
D.      Det tredje appelanbringende i sag C-440/24 P og i sag C-441/24 P om en retlig fejl ved fortolkningen og anvendelsen af kriterium d)
103. Republikken Letland, støttet af Republikken Estland og Republikken Litauen, har opdelt dette tredje appelanbringende i to led. Republikken Letland har med det første led gjort gældende, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at kriterium d) kun kunne finde anvendelse, hvis de russiske beslutningstagere allerede var begyndt at forberede annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine. Det andet led vedrører en retlig fejl, for så vidt som Retten ikke tog hensyn til den uadskillelige forbindelse, der eksisterer mellem det russiske regime og oligarkerne.
1.      Det tredje appelanbringendes første led
104. Republikken Letland har i det væsentlige anført, at Retten anlagde en alt for snæver fortolkning af dommen i sagen Rotenberg mod Rådet (58), hvilket var i strid med den retspraksis, der eksisterer vedrørende bedømmelsen af gyldigheden af begrundelserne for opførelse. En sådan bedømmelse kræver, at beviserne undersøges ud fra den sammenhæng, hvori de indgår. Det følger desuden af denne retspraksis, at Rådet løfter sin bevisbyrde, såfremt det fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den omhandlede person og regimet (59). Hvis beviserne først skulle tages i betragtning fra det øjeblik, beslutningstagerne begyndte at forberede annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine, ville der ikke blive taget hensyn til den sammenhæng, hvori de restriktive foranstaltninger indgår. Tiltagene og politikkerne som omhandlet i kriterium d) skulle således være planlagt før 2014. Dommen i sagen Rotenberg mod Rådet
ville desuden ikke finde anvendelse på foranstaltninger iværksat efter den 22. februar 2022. Før den russiske invasion af Ukraine var det relevante kriterium »aktiv støtte«. Afgørelse 2022/239 ændrede kriteriet, som nu kun er rettet mod støtte. Den førnævnte retspraksis vedrører derfor et særskilt kriterium for opførelse.
105. Petr Aven og Mikhail Fridman har argumenteret for, at dette første led delvist skal forkastes, idet Republikken Letland aldrig tidligere har hævdet, at Ruslands politikker og tiltag allerede var planlagt før udgangen af februar 2014. Petr Aven og Mikhail Fridman har i øvrigt anført, at resten af dette led er ugrundet.
106. Argumentet om afvisning forkastes, idet Domstolen gentagne gange har fastslået, at en sagsøger er berettiget til at iværksætte en appel ved at fremsætte anbringender, der er afledt af den appellerede dom, og som på det retlige plan tilsigter at bestride dommens lovlighed (60). Det kan derfor lægges til grund, at appellantens kritik har til formål at anfægte Rettens fortolkning af dommen i sagen Rotenberg mod Rådet
med henblik på at afklare rækkevidden af kriterium d).
107. For så vidt angår sagens realitet fandt Retten i præmis 48 i de appellerede domme, at for at kriterium d) kan finde anvendelse, skal de russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for, at de berørte personer drager fordel af beslutningstagerne, i det mindste allerede have påbegyndt forberedelserne til annekteringen af Krim og destabiliseringen af det østlige Ukraine. Retten fastslog, at det først var fra det øjeblik, beslutningstagerne påbegyndte denne forberedelse, at det kunne antages, at modtagerne af de nævnte ydelser var klar over beslutningstagernes involvering og kunne forvente, at deres ressourcer ville blive underlagt restriktive foranstaltninger for at forhindre dem i at støtte de nævnte beslutningstagere. Retten fastslog på baggrund af dommen i sagen Rotenberg mod Rådet, i medfør af hvilken de omhandlede politikker og tiltag blev iværksat fra slutningen af februar 2024, at den begrundelse, der er baseret på Vladimir Putins politiske støtte i 2005, ikke, selv hvis den blev bevist, kunne tages i betragtning med henblik på at godtgøre opførelsen af Petr Aven og Mikhail Fridman på de omtvistede lister (61).
108. Det følger af ordlyden af kriterium d), at det bl.a. omfatter fysiske personer, som »materielt eller finansielt støtter russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine«, eller som »drager fordel [af disse beslutningstagere]«. Som Retten fastslog i præmis 42 i de appellerede domme, »omfatter [dette] kriterium målrettet og selektivt fysiske personer [...], der, [selv om de] ikke [som sådan] har nogen forbindelse med annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine«, yder en sådan støtte eller drager en sådan fordel af disse beslutningstagere, idet disse to elementer ikke er kumulative. Retten fastslog også rigtigt
nok, at det nævnte kriterium »ikke kræver, at personerne [...] personligt drager fordel af annekteringen af Krim eller af destabiliseringen af Ukraine« (62), men at det er tilstrækkeligt, at de drager fordel af en af de russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for disse begivenheder, uden at det er nødvendigt, at der er en forbindelse mellem disse fordele og de nævnte begivenheder.
109. Rettens definition af kriterium d) forekommer korrekt.
110. Det følger af formuleringen af kriterium d), at den materielle og finansielle støtte skal være ydet til de russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine. Fordelen skal være draget af de samme beslutningstagere. For at disse beslutningstagere, som heller ikke er defineret, kan anses for at være ansvarlige, skal den begivenhed, de holdes ansvarlige for, faktisk være indtruffet.
111. Retten fastslog med henvisning til dommen i sagen Rotenberg mod Rådet, at de »politikker og tiltag«, der er omhandlet i kriterium
d), blev iværksat fra slutningen af februar 2014 (63), og fastslog ikke noget om det tidspunkt, fra hvilket det kunne lægges til grund, at de russiske beslutningstagere havde forberedt annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine. Idet Retten imidlertid fandt, at oplysningerne vedrørende Salié-undersøgelseskommissionen (for så vidt angik Petr Aven) og dem, der vedrørte den politiske støtte, som Vladimir Putin i 2005 ydede til Alfa Groups udenlandske investeringer (for så vidt angik Petr Aven og Mikhail Fridman), ikke kunne godtgøre, at Petr Aven og Mikhail Fridman blev opført i medfør af det nævnte kriterium, idet oplysningerne kom frem på et tidspunkt, hvor forberedelserne til annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine ikke var begyndt, fastsatte Retten nødvendigvis begyndelsen af forberedelserne til annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine til et tidspunkt efter 2005.
112. Uden at det efter min opfattelse er nødvendigt for Domstolen at træffe afgørelse om det nøjagtige tidspunkt for påbegyndelsen af forberedelsen af disse begivenheder, skal følgende påpeges.
113. Domstolen har allerede fastslået, at »Rådet [...] med henblik på at vurdere, om en person opfylder et kriterium for opførelse såsom kriterium a) eller kriterium d), kan tage hensyn til oplysninger eller beviser vedrørende omstændigheder, som ligger forud for tidspunktet for vedtagelsen af den retsakt, hvorved der pålægges eller opretholdes restriktive foranstaltninger, forudsat at disse oplysninger eller beviser underbygger begrundelsen for denne retsakt og bidrager til at godtgøre, at den pågældende person opfylder det omhandlede kriterium for opførelse på trods af den tid, der er forløbet, og henset til samtlige relevante omstændigheder i hvert enkelt tilfælde [...]. Det kan navnlig ikke udelukkes, at der kan tages hensyn til sådanne oplysninger og beviser med henblik på – for så vidt angår det pågældende kriterium for opførelse – at godtgøre en kontinuitet mellem på den ene side den berørte persons tidligere situation og på den anden side den pågældendes aktuelle situation« (64).
114. Rækken af tilstrækkeligt konkrete, præcise og sammenhængende beviser, der understøtter, at der er en tilstrækkelig forbindelse mellem den person, der er omfattet af foranstaltningerne om indefrysning af midler, og den anfægtede ordning, som Rådet kan gøre gældende, kan naturligvis være baseret på gamle omstændigheder, der ligger forud for tidspunktet for vedtagelsen af opførelsesretsakterne, forudsat at det under alle omstændigheder også fastslås, at der er en kontinuitet mellem disse omstændigheder og situationen på tidspunktet for opførelsen.
115. Jeg vil tilføje, at kriterium d), således som Retten har anført i forhold til kriterium a) (65), i medfør af anvendelsen af præsens, indebærer, at den materielle eller finansielle støtte skal ydes til de ansvarlige russiske beslutningstagere på dagen for opførelsen og opretholdelsen. Det samme gælder for den fordel, der drages.
116. Selv hvis den politiske støtte, som Vladimir Putin i 2005 ydede til Alfa Group i forbindelse med dens udenlandske investeringer, burde have været anset for
havende fundet sted på et tidspunkt, hvor forberedelserne til annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine var begyndt, burde Rådet stadig have fastslået, at Petr Aven og Mikhail Fridman trods den forløbne tid fortsat drog fordel af denne støtte som omhandlet i kriterium d) på tidspunktet for deres opførelse og opretholdelse på listen.
117. Det tredje appelanbringendes første led er følgelig, efter min opfattelse, virkningsløst.
2.      Det tredje appelanbringendes andet led
118. Republikken Letland har med det tredje appelanbringendes andet led i det væsentlige gjort gældende, at Retten anlagde en for snæver fortolkning af begrebet »drage fordel af«, der følger af kriterium d). En nær tilknytning til de russiske beslutningstagere udgør allerede en fordel i russisk sammenhæng på grund af den uadskillelige forbindelse mellem den russiske regering og den russiske elite. Det russiske økonomiske miljø og eksemplerne på samarbejde mellem henholdsvis Petr Aven og Mikhail Fridman og Vladimir Putin er to indicier for denne situation. Den omstændighed, at det russiske økonomiske miljø og de politiske ledere er uadskillelige, blev fremhævet af Rådet i punkt 89 og 91 i dets svarskrift for Retten og i punkt 14 og 16 i dets duplik for Retten. De beviser, der blev undersøgt sammen med oplysningerne hentet fra konteksten, vidner om en uadskillelig forbindelse mellem Petr Aven og Mikhail Fridman og de russiske beslutningstagere. Denne tætte forbindelse er anført og erkendt, navnlig i præmis 45 i de appellerede domme. Den tætte forbindelse understøttes i øvrigt af den omstændighed, at der gennem en lang periode er blevet udøvet aktiviteter, der støtter eller gavner Vladimir Putin, som illustreret af bevis nr. 3, 4, 10 og 11 vedrørende Petr Aven og af bevis nr. 2, 5 og 6 vedrørende Mikhail Fridman. Petr Aven og Mikhail Fridmans handlinger til fordel for Vladimir Putin har givet dem en gunstigere behandling. Selv
om bevis nr. 12 vedrørende Petr Aven og bevis
nr. 7 vedrørende Mikhail Fridman stammer fra en irrelevant periode, fremfører de oplysninger om statussen for deres forhold til de russiske beslutningstagere, deres tætte tilknytning til dem og de fordele, de drager heraf. Denne langvarige og vedligeholdte tætte tilknytning har muliggjort investeringsstøtte, bistand i forbindelse med de igangværende retssager samt rådgivning og information fra Vladimir Putin.
119. Petr Aven og Mikhail Fridman har anført, at Retten i præmis 84 i dommen i sagen Aven mod Rådet og i præmis 66 i dommen i sagen Fridman mod Rådet kun konkluderede, at en påstand vedrørende kriterium d) var ugrundet, efter at have afvist, at den samme påstand for så vidt angik kriterium a) var begrundet. I øvrigt er der i dette led ikke fremsat nogen retlig kritik, og leddet tilsigter blot at opnå, at Domstolen foretager en ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder.
120. For så vidt som Republikken Letland vil have foretaget en ny vurdering af bevis nr. 3, 4, 10, 11 og 12 vedrørende Petr Aven og bevis nr. 2, 5, 6 og 7 vedrørende Mikhail Fridman, skal jeg henvise til bedømmelsen af det andet appelanbringende.
121. I øvrigt skal jeg påpege, at kriterium d) opstiller en begrundelse for opførelse som følger af en fordel, som den berørte person skal have draget af de russiske beslutningstagere, og hvis konkrete karakter skal være godtgjort. Appellanten har argumenteret for, at beviserne for en tæt tilknytning mellem på den ene side Petr Aven og Mikhail Fridman og på den anden side disse beslutningstagere bør anses for at understøtte en fordel i henhold til kriterium d). Jeg skal i denne forbindelse minde om, at det ikke fremgår af ordlyden af kriterium d), at en tæt tilknytning kan begrunde en opførelse. Det fremgår heller ikke af de umiddelbare normative rammer, hvori den bestemmelse, der fastsætter det nævnte kriterium, indgår.
122. Da kriterium d) er et generelt kriterium og ikke indeholder præciseringer om bevismidler vedrørende disse forhold, kræver vurderingen af, om opførelsen af en person på listen over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, er velbegrundet, altid bevis for, at den pågældende person har draget fordel af de russiske beslutningstagere (66).
123. I modsætning til hvad Republikken Letland har anført, er der i formuleringen af dette kriterium ingen antagelse om, at en tæt tilknytning til de russiske beslutningstagere nødvendigvis medfører fordele som omhandlet i kriterium d). Republikken Letlands argument har til formål at overbevise om, at der er en uadskillelig forbindelse mellem den russiske regering og den russiske økonomiske elite, som muligvis i samarbejde med regimet opretholdes af personligheder, der har en ledende økonomisk stilling i Rusland (67). Den bevisbyrde, der påhviler Rådet, vedrørte dog ikke denne uadskillelige forbindelse. Det påhvilede Rådet inden for en relevant tidsramme at fremlægge beviser, der kunne karakterisere en individuel fordel for Petr Aven og Mikhail Fridman, som de drog af de russiske beslutningstagere.
124. Punkt 89 i Rådets svarskrift for Retten i sagen Aven mod Rådet (68) fremlægger imidlertid indholdet af den artikel, der udgør bevis nr. 1, i et afsnit af dette svarskrift, der er dedikeret til bevisernes troværdighed og pålidelighed. Det følger af præmis 21 i de appellerede domme, at det i denne artikel fastslås, at Petr Aven og Mikhail Fridman kontrollerer Alfa Group, og at de vil blive retsforfulgt for anklager om korruption og ulovlig adfærd. Fremlæggelsen af procesdokument
nr. 1 er ikke blevet bestridt i appellen. Hverken denne kontrol af Alfa Group eller anklagerne om korruption eller ulovlig adfærd lader umiddelbart til at være en fordel draget af de russiske beslutningstagere i henhold til kriterium d).
125. Hvad angår punkt 91 i Rådets svarskrift for Retten i sagen Aven mod Rådet (69) henviser det til bilag
A.23 til Petr Avens stævning indgivet til Retten og til bilag
B.13 til Rådets svarskrift for Retten i den pågældende sag (70), som nævner Petr Avens og Mikhail Fridmans økonomiske, og endda politiske, magt ved hjælp af udtalelser, der igen er af generel karakter, og som ikke vedrører en periode, der ligger tæt på perioden for opførelsen.
126. For så vidt angår punkt 14 og 16 i dets duplik for Retten i sagen
Aven mod Rådet og i sagen Fridman mod Rådet har Rådet anført generaliseringer om de forbindelser, der er mellem Kreml og de russiske oligarker, som, selv hvis de var blevet anført af Petr Aven (71), ikke siger noget om den konkrete og individuelle karakter af den fordel, han har opnået. Den samme konklusion kan drages efter en læsning af punkt 16 i de førnævnte dokumenter.
127. Det følger af det ovenstående, at Retten med rette konkluderede, at visse grunde ville kunne fastslå, at der var en tæt tilknytning mellem på den ene side Petr Aven og Mikhail Fridman og på den anden side de ansvarlige russiske beslutningstagere – hvilket nogle gange end ikke bestrides – uden at det lykkedes at påvise, at de drog fordel af disse russiske beslutningstagere som omhandlet i kriterium d).
128. Hvis det skulle have være vurderet anderledes, dvs. hvis fordelen nødvendigvis skulle stamme fra personens position i det russiske erhvervsliv uden yderligere bevis, kunne man sætte spørgsmålstegn ved den forskel, der ville være mellem kriterium d) og kriterium g) (72).
129. Hvad angår den påberåbte uadskillelighed synes den også at være rettet mod et andet kriterium, som blev afvist af Retten i de appellerede domme, uden at dette blev anfægtet i appellerne (73).
130. Jeg foreslår derfor, at Domstolen erklærer dette andet led for ugrundet, og følgelig at det tredje appelanbringende erklæres for ugrundet.
E.      Det fjerde anbringende i sag C-440/24 P og i sag C-441/24 P om en retlig fejl, for så vidt som Retten ikke i sammenhængen undersøgte påstanden om manglende afstandtagen
131. Republikken Letland, støttet af Republikken Estland og Republikken Litauen, har i det væsentlige gjort gældende, at Retten foretog en urigtig fortolkning af den retspraksis, der er nævnt i præmis 82 i dommen i sagen Aven mod Rådet og i præmis 64 i dommen i sagen Fridman mod Rådet (74), idet den ikke undersøgte Rådets påstand om, at Petr Aven og Mikhail Fridman ikke havde taget afstand til det russiske regime, i sammenhæng med de øvrige beviser. En persons afstandtagen fra det russiske regime ville være en af de måder, hvorpå en person, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, ville kunne begrænse disses anvendelse. Den virkning, som
en afstandtagen har, godtgør, at der fastholdes en streng opfattelse af den, dvs. ophør af enhver støtte til eller samarbejde med det pågældende regime som følge af et valg foretaget af den person, der er genstand for de restriktive foranstaltninger, hvis konsekvenser er uoprettelige i en nærmere fremtid. Selv om Republikken Letland har anerkendt, at manglende afstandtagen ikke i sig selv kan begrunde indførelsen af restriktive foranstaltninger, sondres der i Rettens praksis mellem specifikke tilfælde. De beviser, som Rådet har fremlagt, fremhæver en tilknytning mellem henholdsvis Petr Aven og Mikhail Fridman og regimet, der er så tæt, at det ville være umuligt at ophæve de restriktive foranstaltninger, uden at Petr Aven og Mikhail Fridman tog afstand fra sidstnævnte. Retten har altså ikke vurderet Petr Avens og Mikhail Fridmans manglende afstandtagen fra det russiske regime ud fra den særlige situation, der gælder for personer med en særlig status i dette regime, og ud fra, at de russiske politiske og økonomiske regimer er uadskillelige. Sådanne menneskers passivitet kan ikke betragtes som andet end støtte til regimet. Republikken Letland har tilføjet, at Petr Avens deltagelse i oligarkernes møde efter invasionen af Ukraine, som Vladimir Putin indkaldte til den 24. februar 2022, også er en omstændighed, der skal tages i betragtning. Republikken Letland har opfordret Unionens retsinstanser til at indse omfanget af udfordringen i lyset af den nuværende geopolitiske situation og til at erkende, at en vurdering af situationen, der blot er formel og isoleret fra dens kontekst, ikke er passende i forhold til denne udfordring.
132. Petr Aven og Mikhail Fridman har efter at have fremhævet, at de var blandt de få russiske erhvervsfolk, der offentligt havde taget afstand fra krigen, argumenteret for, at den dom, der er nævnt i præmis 82 i dommen i sagen Aven mod Rådet og i præmis 64 i dommen i sagen Fridman mod Rådet, ikke pålagde nogen forpligtelse til at undersøge Rådets argument om, at de ikke havde taget afstand fra det russiske regime. Det fremgik af de samme præmisser, at Retten ikke desto mindre undersøgte Rådets argument og konkluderede, at den hævdede manglende holdning mod invasionen af Ukraine ikke kunne betragtes som en støttehandling i henhold til kriterium a). Under alle omstændigheder har Petr Aven og Mikhail Fridman anset dette fjerde appelanbringende for overflødigt, da Rådets indsigelse, som svarer til præmis 82 og 64 i de appellerede domme, ikke sætter spørgsmålstegn ved Rettens vurdering af beviserne vedrørende deres deltagelse i en delegation sendt til Washington. Da resten af appelanbringendet blot er en yderligere opfordring til Domstolen om at foretage en ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder, har Petr Aven og Mikhail Fridman konkluderet, at dette appelanbringende bør forkastes, idet det delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet.
133. Den af Petr Aven og Mikhail Fridman anførte afvisningsgrund skal uden videre forkastes. Republikken Letland har ikke anmodet Domstolen om at foretage en ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder. Det fjerde appelanbringende vedrører det retlige spørgsmål om, hvorvidt manglende afstandtagen kan betegnes som »støtte« i forbindelse med vurderingen af begrundelsen for opførelsen på listen over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til kriterium a) (75). Hvad angår den retlige kvalificering af en sådan undladelse med hensyn til kriterium a) kan appelanbringendet realitetsbehandles.
134. Hvad angår sagens realitet fremgår det af de appellerede domme, at Retten undersøgte Rådets argument om, at Petr Aven og Mikhail Fridman ikke havde en fast holdning mod invasionen af Ukraine, i forbindelse med bedømmelsen af begrundelsen, i medfør af hvilken de havde deltaget i Kremls bestræbelser på at ophæve de vestlige sanktioner ved at deltage i mødet i Atlantic Council i maj 2018. Jeg gør opmærksom på, at Retten vurderede, at denne deltagelse på dagen for vedtagelsen af de oprindelige retsakter ikke udgjorde støtte (76) fra Petr Aven og Mikhail Fridman til
tiltag og politikker, der underminerer Ukraines suverænitet.
135. Retten bemærkede, at manglende afstandtagen kan være en faktor, der skal tages i betragtning »til støtte for at opretholde de restriktive foranstaltninger« (77), forudsat at denne mangel kun udgør én af indicierne i rækken af beviser, som det pålagde Rådet at fremlægge. Domstolens nylige dom i sagen Timchenko mod Rådet forekommer at bekræfte dette (78). På dette stadium af Rettens bedømmelse lader ingen af de undersøgte grunde imidlertid til at være underbyggede. Hvis der var blevet fastslået noget andet, end hvad Retten fastslog i præmis 82 i dommen i sagen Aven mod Rådet og i præmis 64 i dommen i sagen Fridman mod Rådet, ville det nødvendigvis have ført til, at manglende afstandtagen skal anses for
en individuel adfærd, der kan sidestilles med en positiv og aktuel støttehandling. Dette er dog ikke omfattet af kriterium a), hvilket Republikken Letland har anerkendt (79).
136. Rådets argument vedrørende manglende afstandtagen kan ikke have den virkning, at virkningerne af den påståede støtte forlænges fra 2018 til dagen for opførelsen.
137. Selv om jeg forstår appellantens indsats for at nå de mål, der forfølges med de restriktive foranstaltninger, som appellanten har gentaget her, kan dette ikke retfærdiggøre, at manglende afstandtagen fra de regimer eller situationer, der anfægtes, i sig selv automatisk medfører skyld eller under alle omstændigheder er tegn på støtte i henhold til kriterium a), især fordi disse regimer generelt er karakteriseret ved brutal undertrykkelse af enhver tilkendegivelse af afvigende meninger.
138. Desuden ville et faktuelt grundlag udelukkende i form af en manglende afstandtagen efter min opfattelse ikke være tilstrækkeligt solidt og ville ikke opfylde de standarder, der er fastsat i retspraksis (80).
139. Hvad endelig angår Petr Avens deltagelse i mødet den 24. februar 2022 i Kreml er dette ikke nævnt i begrundelsen for de omtvistede retsakter. Deltagelsen kunne som bevis have understøttet begrundelsen vedrørende Petr Avens oligarkstatus (81) på grund af den tætte tilknytning til Kreml og det samarbejde mellem de politiske og økonomiske sfærer, som det illustrerer, men det var støtte, der skulle godtgøres. Deltagelsen i dette møde tyder også på, at Petr Aven har forbindelse til personer, der er underlagt restriktive foranstaltninger, men Retten fastslog, at det klart fremgik af begrundelsen i de anfægtede retsakter, at de eneste kriterier, der blev brugt til at beslutte, at Petr Aven og Mikhail Fridman skulle opføres, var kriterierne a) og d) (82). Frem for alt fremgår det af punkt 144 i Rådets svarskrift for Retten, at Rådet i det væsentlig nævnte Petr Avens deltagelse i mødet den 24. februar 2022 for at imødegå sidstnævntes benægtelser, idet han ville forsvare sig mod at være en del af gruppen af 50 oligarker.
140. Jeg foreslår derfor, at det fjerde appelanbringende forkastes, idet det er ugrundet.
F.      Afsluttende bemærkninger
141. Det følger af min bedømmelse af appellerne i de forenede sager, at disse skal forkastes. Det skal således fastslås, at Petr Aven og Mikhail Fridman i de anfægtede retsakter, således som Retten fastslog det, uretmæssigt blev opført og opretholdt på listerne over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger.
142. EU-rettens forrang, det retsfællesskab, den etablerer, og de unionsværdier, den legemliggør, skal stædigt bekræftes, når krigeriske ånder banker på vores døre.
143. Det skal klart fastslås, at det, der blev forventet af Rådet, hverken er en overdreven standard eller et umuligt bevis (83). Rettens bedømmelse i de appellerede domme er i overensstemmelse med den forpligtelse, der siden Kadi-dommen har påhvilet Domstolen, til at foretage en fuldstændig gennemgang af restriktive foranstaltninger og opretholde en rimelig balance. Så snart der vedtages individuelle afgørelser, der pålægger personer restriktive foranstaltninger, revner disse foranstaltningers politiske lak og giver plads til den fulde beskyttende kraft for individet, som EU-retten tilbyder. Desuden kan
denne kraft ikke variere afhængigt af de involverede personers økonomiske eller politiske betydning og heller ikke afhængigt af aktuelle udfordringer (84).
IV.    Sagsomkostninger
144. Det følger af artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 184, stk. 1, finder anvendelse på appelsager, at den tabende part pålægges at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
145. Da Petr Aven og Mikhail Fridman har nedlagt påstand om, at Republikken Letland skal betale sagsomkostningerne, tilpligtes sidstnævnte at betale omkostningerne i de forenede sager C-440/24 P og C-441/24 P.
146. I medfør af procesreglementets artikel 140, stk. 1, som ligeledes finder anvendelse i appelsager i henhold til dette reglements artikel 184, bærer Republikken Estland og Republikken Litauen hver deres egne omkostninger.
V.      Forslag til afgørelse
147. På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»1)      Appellerne forkastes.
2)      Republikken Letland tilpligtes at betale sagsomkostningerne i disse forenede sager.
3)      Republikken Estland og Republikken Litauen bærer hver deres egne omkostninger.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Dom af 10.4.2024 (T-301/22, herefter »dommen i sagen Aven mod Rådet«, EU:T:2024:214).
3 –      Dom af 10.4.2024 (T-304/22, herefter »dommen i sagen Fridman mod Rådet«, EU:T:2024:215).
4 –      Rådets afgørelse af 28.2.2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 59, s. 1).
5 –      Rådets gennemførelsesforordning af 28.2.2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 58, s. 1).
6 –      Rådets afgørelse af 14.9.2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 239, s. 149).
7 –      Rådets gennemførelsesforordning af 14.9.2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 239, s. 1).
8 –      Jf. præmis 39 ff. i dommen i sagen Aven mod Rådet.
9 –      Jf. præmis 87 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
10 –      Jf. præmis 69 i dommen i sagen Fridman mod Rådet.
11 –      I overensstemmelse med afgørelse truffet af Domstolens præsident
den 31.1.2025.
12 –      Dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi (C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, herefter »Kadi-dommen«, EU:C:2013:518).
13 –      Jf. De Forenede Nationers Generalforsamlings resolution med overskriften »Truslen mod Ukraine« af 1.3.2022 (A/ES-11/L.1).
14 –      Jf. dom af 25.6.2020, VTB Bank mod Rådet (C-729/18 P, EU:C:2020:499, præmis 59 og 82).
15 –      Domstolen har således, på et helt andet område, fastslået, at »[...] selv en retslig prøvelse, der har et begrænset omfang, [fordrer,] at de EU-institutioner, der er ophavsmænd til den relevante retsakt, er i stand til for Domstolen at godtgøre, at retsakten blev vedtaget ved en egentlig udøvelse af deres skønsbeføjelse, hvilket forudsætter, at alle relevante forhold og omstændigheder angående den situation, som retsakten har til formål at regulere, tages i betragtning. Det følger heraf, at disse institutioner i det mindste skal være i stand til at fremlægge og på klar og utvetydig måde redegøre for de tilgrundliggende faktiske forhold, der skulle tages i betragtning til støtte for de foranstaltninger i denne retsakt, der anfægtes, og som udøvelsen af deres skønsbeføjelse afhang af« (dom af 3.12.2019, Den Tjekkiske Republik mod Parlamentet og Rådet, C-482/17, EU:C:2019:1035, præmis 81 og den deri nævnte retspraksis).
16 –      Dom af 1.8.2025, Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:605, præmis 38). Jf. i samme retning præmis 30 i de appellerede domme.
17 –      Dom af 1.8.2025, Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:605, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis). Jf. i samme retning præmis 31-33 i de appellerede domme.
18 –      Jf. for en nylig bekræftelse dom af 3.7.2025, Grodno Azot og Khimvolokno Plant mod Rådet (C-326/24 P, EU:C:2025:522, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
19 –      Jf. bl.a. dom af 1.3.2016, National Iranian Oil Company mod Rådet (C-440/14 P, EU:C:2016:128, præmis 77 og den deri nævnte retspraksis), af 7.4.2016, Akhras mod Rådet (C-193/15 P, EU:C:2016:219, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis), og af 17.9.2020, Rosneft m.fl. mod Rådet (C-732/18 P, EU:C:2020:727, præmis 91 og 105).
20 –      Jf. 8.-11. betragtning til afgørelse 2022/329. Hvad angår den hastende kontekst jf. ligeledes generaladvokat Medinas forslag til afgørelse Khudaverdyan mod Rådet (C-704/23 P, EU:C:2025:410, punkt 84).
21 –      Jf. præmis 27 i de appellerede domme.
22 –      I resten af denne analyse vil jeg omtale indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer som »indefrysning af midler«.
23 –      Det ser ud til, at dette er almindelig praksis i Rådet på dette område: jf. f.eks. dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet (C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 42).
24 –      Republikken Letland har her påberåbt sig dom af 1.3.2016, National Iranian Oil Company mod Rådet (C-440/14 P, EU:C:2016:128, præmis 78 og den deri nævnte retspraksis).
25 –      Dom af 15.11.2012 (C-417/11 P, EU:C:2012:718, præmis 59-62).
26 –      Petr Aven og Mikhail Fridman har her navnlig henvist til dom af 4.6.2020, Ungarn mod Kommissionen (C-456/18 P, EU:C:2020:421, præmis 70-73), og af 6.10.2021, World Duty Free Group og Spanien mod Kommissionen (C-51/19 P og C-64/19 P, EU:C:2021:793, præmis 70).
27 –      Petr Aven og Mikhail Fridman har her henvist til dom af 6.9.2013, Bateni mod Rådet (T-42/12 og T-181/12, EU:T:2013:409, præmis 47-56).
28 –      Jf. navnlig dom af 19.12.2018, Azarov mod Rådet (C-530/17 P, EU:C:2018:1031, præmis 27), af 11.7.2019, Azarov mod Rådet (C-416/18 P, EU:C:2019:602, præmis 28), og af 26.9.2019, Klymenko mod Rådet (C-11/18 P, EU:C:2019:786, præmis 22).
29 –      Jf. dom af 29.11.2018, Bank Tejarat mod Rådet (C-248/17 P, EU:C:2018:967, præmis 85).
30 –      Dom af 1.8.2025, Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:605, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
31 –      Jf. dom af 21.4.2015 (C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 46).
32 –      Jf. dom af 1.3.2016, National Iranian Oil Company mod Rådet (C-440/14 P, EU:C:2016:128, præmis 78).
33 –      Jf. dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet (C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 51).
34 –      Inden for rammerne af en anden ordning af restriktive foranstaltninger var konteksten blevet nævnt i Rådets retsakter med henblik på at forklare selve kriteriets indhold. Denne kontekst kunne derfor have været et parameter, der var tilgængeligt for Unionens retsinstanser. Domstolen fastslog derefter, at det ikke fulgte af dette kriterium, set i lyset af den sammenhæng, der var nævnt i retsakten, at Rådet var forpligtet til at bevise en forbindelse mellem fremtrædende erhvervsfolk og det syriske regime: jf. dom af 9.7.2020, Haswani mod Rådet (C-241/19 P, EU:C:2020:545, præmis 69).
35 –      Jf. præmis 45 i de appellerede domme.
36 –      Jf. analogt dom af 9.7.2020, Haswani mod Rådet (C-241/19 P, EU:C:2020:545, præmis 62 og den deri nævnte retspraksis).
37 –      Jf. analogt dom af 9.7.2020, Haswani mod Rådet (C-241/19 P, EU:C:2020:545, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
38 –      Jf. dom af 28.11.2013, Rådet mod Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C-348/12 P, EU:C:2013:776, præmis 72).
39 –      Dom af 1.3.2016, National Iranian Oil Company mod Rådet (C-440/14 P, EU:C:2016:128).
40 –      Hvis disse vanskeligheder var blevet påberåbt, havde de kunnet
godtgøre en vis tilpasning af graden af den bevisbyrde, der påhviler Rådet på grund af den fine grænse, der generelt er mellem de restriktive foranstaltninger, og den konstante søgen efter den rette ligevægt mellem på den ene side opretholdelsen af fred og international sikkerhed og på den anden side beskyttelsen af de opførte personers og enheders rettigheder og grundlæggende friheder (jf. dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 131). Vedrørende tilpasning af graden af bevisbyrden jf. generaladvokat Bots forslag til afgørelse Anbouba mod Rådet (C-605/13 P og C-630/13 P, EU:C:2015:2, punkt 204 ff.). Interessant nok havde appellanten selv medgivet, at den aktuelle situation i Syrien »[havde] kompliceret [...] bevisoptagelse[n]« (jf. punkt 204 i det nævnte forslag til afgørelse). Domstolen tog i øvrigt hensyn til denne situation i sin vurdering af, om Rådet havde løftet sin bevisbyrde (dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet, C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 52).
41 –      Jf. navnlig dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba (C-417/11 P, EU:C:2012:718, præmis 61). Det følger af den nævnte dom, at Domstolen lagde vægt på den sammenhæng, hvori de restriktive foranstaltninger vedrørende den berørte person indgik, sådan som Rådet havde fremlagt det i bilaget til appelskriftet, med henblik på at vurdere, om begrundelsen af disse foranstaltninger var tilstrækkelig (jf. dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba, C-417/11 P, EU:C:2012:718, præmis 62).
42 –      På baggrund af den retspraksis, der følger af dom af 20.7.2017, Badica og Kardiam mod Rådet (T-619/15, EU:T:2017:532).
43 –      Jf. dom af 28.4.2022, Yieh United Steel mod Kommissionen (C-79/20 P, EU:C:2022:305, præmis 52 og 53), og af 13.3.2025, Shuvalov mod Rådet (C-271/24 P, EU:C:2025:180, præmis 33 og 34).
44 –      Retten synes i denne henseende at have fulgt oplysningerne fra Rådet, som i dets svarskrift for Retten fastslog, hvilket kriterium der svarede til hver begrundelse.
45 –      Jf. præmis 21 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
46 –      Jf. præmis 61 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
47 –      Jf. præmis 63 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
48 –      Jf. præmis 58 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
49 –      Jf. præmis 57 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
50 –      Jf. præmis 58 og 59 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
51 –      Jf. præmis 60 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
52 –      Jf. henholdsvis præmis 77 og præmis 72 i dommen i sagen Aven mod Rådet.
53 –      Jf. punkt 26 i dette forslag til afgørelse. Kriteriet om tilknytning er omhandlet i artikel 2, stk. 1 in fine, i afgørelse 2014/145, som ændret.
54 –      Jf. lignende dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi (C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518, præmis 156).
55 –      Jf. i modsætning hertil Rettens vurdering af bevismaterialet mod RT France i dom af 27.7.2022, RT France mod Rådet (T-125/22, EU:T:2022:483, præmis 176-188).
56 –      Jf. præmis 52 i dommen i sagen Fridman mod Rådet.
57 –      Jf. præmis 53 i dommen i sagen Fridman mod Rådet.
58 –      Dom af 30.11.2016 (T-720/14, herefter »dommen i sagen Rotenberg mod Rådet«, EU:T:2016:689).
59 –      Appellanten har her navnlig påberåbt sig dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet (C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 50-52), og af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet (C-630/13 P, EU:C:2015:247, præmis 51-53).
60 –      Jf. dom af 11.6.2024, Kommissionen mod Deutsche Telekom (C-221/22 P, EU:C:2024:488, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
61 –      Jf. præmis 49 i de appellerede domme.
62 –      Jf. præmis 42 i de appellerede domme.
63 –      Jf. præmis 48 i de appellerede domme. Idet den henviser til »politikker og tiltag«, vedrører denne præmis
snarere
terminologien i kriterium a) end i kriterium d), som ikke desto mindre er det kriterium, der analyseres.
64 –      Jf. dom af 13.3.2025, Shuvalov mod Rådet (C-271/24 P, EU:C:2025:180, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis).
65 –      Jf. præmis 80 i dommen i sagen Aven mod Rådet og præmis 62 i dommen i sagen Fridman mod Rådet.
66 –      Jf. analogt dom af 9.7.2020, Haswani mod Rådet (C-241/19 P, EU:C:2020:545, præmis 62 og den deri nævnte retspraksis).
67 –      Jf. analogt dom af 9.7.2020, Haswani mod Rådet (C-241/19 P, EU:C:2020:545, præmis 63).
68 –      Dette er punkt 87 i Rådets svarskrift for Retten i sagen Fridman mod Rådet.
69 –      Dette er punkt 89 i Rådets svarskrift for Retten i sagen Fridman mod Rådet.
70 –      Bilag A.23 til Mikhail Fridmans stævning indgivet til Retten og bilag B.6 til Rådets svarskrift for Retten i sagen Fridman mod Rådet.
71 –      Ifølge Rådets påstande: jf. punkt 14 i Rådets duplik for Retten.
72 –      Der mindes om, at kriterium g) omfatter »fremtrædende erhvervsfolk eller juridiske personer, enheder eller organer, der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af det østlige Ukraine«. Den forbindelse, som Rådet har etableret mellem fremtrædende erhvervsfolk og det russiske regime, er præciseret i Rådets afgørelse 2025/904 af 13.5.2025 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP (EUT 2025, L 904, s. 1) (jf. navnlig første og anden betragtning til denne afgørelse).
73 –      Jf. punkt 26 i dette forslag til afgørelse.
74 –      Dvs. dom af 27.4.2022, Ilunga Luyoyo mod Rådet (T-108/21, EU:T:2022:253).
75 –      Jf. i denne retning dom af 1.8.2025, Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:605, præmis 27), og generaladvokat Medinas forslag til afgørelse i samme sag (C-702/23 P, EU:C:2025:273, punkt 33).
76 –      Henvisningen til støttens aktive karakter i præmis 81 i dommen i sagen Aven mod Rådet opretholder en beklagelig forvirring, da det fremgår af en gammel analyse af kriterium a), at en sådan henvisning blev fjernet på tidspunktet for vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger mod Petr Aven. Præmis 63 i dommen i sagen Fridman mod Rådet henviser ikke til støttens aktive karakter.
77 –      Jf. præmis 82 i dommen i sagen Aven mod Rådet og præmis 64 i dommen i sagen Fridman mod Rådet. En manglende afstandtagen kan også tages i betragtning ved den første opførelse.
78 –      Dom af 1.8.2025, Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:605, præmis 36). Dette er desuden også tilfældet i forbindelse med ulovlige aftaler, hvor en virksomheds manglende offentlige afstandtagen »blot udgør et af flere elementer, som skal tages i betragtning med henblik på at fastslå, om en virksomhed reelt er fortsat med at deltage i en overtrædelse eller tværtimod er ophørt hermed« (jf. dom af 17.9.2015, Total Marketing Services mod Kommissionen, C-634/13 P, EU:C:2015:614, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
79 –      Jf. punkt 76 i appelskriftet i sag C-440/24 P og punkt 66 i appelskriftet i sag C-441/24 P.
80 –      Jf. navnlig dom af 19.12.2018, Azarov mod Rådet (C-530/17 P, EU:C:2018:1031, præmis 28).
81 –      Jeg forstår herved de indledende overvejelser i begrundelsen, dvs. de første fire sætninger.
82 –      Jf. punkt 26 i dette forslag til afgørelse.
83 –      Jeg erindrer om, at de grunde, der er rettet mod Petr Aven og Mikhail Fridman, er blevet opdateret og udvidet betydeligt ved Rådets forordning (EU) 2025/527 af 14.3.2025 om gennemførelse af forordning nr. 269/2014 (EUT 2025, L 527, s. 1).
84 –      Jeg kunne ikke sige det bedre end det, som Lord Leggatt for nylig, i et retssystem, der er helt anderledes end vores eget, udtrykte i sin dissens i dommen fra The Supreme Court of the United Kingdom (øverste domstol, Det Forenede Kongerige) i sagen Shvidler v. Secretary of State for Foreign, Commonwealth and Development Affairs [2025] UKSC 30 af 29.7.2025): »[t]he courts are failing in their duty if they simply rubber-stamp assertions made by the executive to justify invading individual liberties without subjecting those assertions to critical scrutiny« (uofficiel oversættelse: »Domstolene opfylder ikke deres pligt, hvis de blot stiller sig tilfreds med at godkende den udøvende magts vurderinger for at retfærdiggøre indgreb i individuelle frihedsrettigheder uden at underkaste disse vurderinger en kritisk prøvelse«).