Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2026. gada 26. februārī (*)
Satura rādītājs
I.
Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1.
Atļauju izsniegšanas direktīva
2.
Pamatdirektīva
3.
Konkurences direktīva
4.
Direktīva 2018/1972
B.
Ungārijas tiesības
II.
Prasības sakarā ar pienākumu neizpildi rašanās fakti
III.
Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
IV.
Par prasību
A.
Par Savienības tiesību piemērojamību
1.
Par Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā un Hartas piemērojamību
a)
Lietas dalībnieku argumenti
b)
Tiesas vērtējums
1)
Par Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā
2)
Par Hartu
2.
Par Direktīvas 2018/1972 piemērojamību laikā
a)
Lietas dalībnieku argumenti
b)
Tiesas vērtējums
B.
Par pieņemamību
1.
Par to iebildumu pieņemamību, kuri izvirzīti attiecībā uz apstrīdētajiem lēmumiem
a)
Lietas dalībnieku argumenti
b)
Tiesas vērtējums
2.
Par iebilduma saistībā ar lojālas sadarbības principa pārkāpumu pieņemamību
C.
Par lietas būtību
1.
Par iebildumiem saistībā ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu un lēmumu par atteikumu
a)
Par iebildumu saistībā ar samērīguma principa pārkāpumu
1)
Lietas dalībnieku argumenti
2)
Tiesas vērtējums
i)
Par Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta piemērojamību
ii)
Par Mediju likuma 48. panta 7. punkta a) apakšpunkta piemērojamību
iii)
Par samērīguma principa pārkāpšanu Mediju likuma 48. panta 7. punktā
b)
Par iebildumu saistībā ar diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu
1)
Lietas dalībnieku argumenti
2)
Tiesas vērtējums
c)
Par iebildumu saistībā ar lēmuma par atteikumu savlaicīgu nepieņemšanu
1)
Lietas dalībnieku argumenti
2)
Tiesas vērtējums
d)
Secinājums
2.
Par iebildumiem saistībā ar strīdīgo iepirkumu un lēmumu par spēkā neesību
a)
Par iebildumiem saistībā ar pārskatāmības un samērīguma principu pārkāpumu
1)
Lietas dalībnieku argumenti
2)
Tiesas vērtējums
i)
Par spēkā neesības pamatiem saistībā ar raidījumiem “Reggeli Gyors ismétlés” un “Kovátsműhely”
ii)
Par spēkā neesības pamatu saistībā ar “Klubrádió” uzņēmējdarbības un finanšu plānu
b)
Par iebildumu saistībā ar lēmuma par spēkā neesību savlaicīgu nepieņemšanu
1)
Lietas dalībnieku argumenti
2)
Tiesas vērtējums
c)
Secinājums
3.
Par iebildumiem saistībā ar Mediju likuma 65. panta 11. punktu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
b)
Tiesas vērtējums
1)
Par iebildumu saistībā ar diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu
2)
Par iebildumu saistībā ar samērīguma principa pārkāpumu
3)
Par iebildumu saistībā ar pienākuma nodrošināt efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību neizpildi
4)
Secinājums
4.
Par iebildumiem saistībā ar Hartas 11. panta pārkāpumu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
b)
Tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
Valsts pienākumu neizpilde – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – Radiofrekvenču spektrs – Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK, 2002/77/EK un (ES) 2018/1972 – Individuālas lietošanas tiesības – Valsts tiesību akti un administratīvie lēmumi, ar kuriem komerciālai radiostacijai liegta iespēja izplatīt saturu analogajā zemes FM frekvencē – Samērīguma, pārskatāmības, diskriminācijas aizlieguma un labas pārvaldības principi – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants – Vārda un informācijas brīvība – Plašsaziņas līdzekļu brīvība
Lietā C‑92/23
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2023. gada 17. februārī cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv A. de Gregorio Merino, U. Małecka, L. Malferrari un A. Tokár, pārstāvji,
prasītāja,
ko atbalsta:
Beļģijas Karaliste, ko sākotnēji pārstāvēja C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, L. Van den Broeck un M. Van Regemorter, vēlāk – C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet un M. Van Regemorter, pārstāves,
Dānijas Karaliste, ko sākotnēji pārstāvēja D. Elkan, J. F. Kronborg un C. A.‑S. Maertens, vēlāk – D. Elkan un C. A.‑S. Maertens un visbeidzot – C. A.‑S. Maertens un J. Sandvik Loft, pārstāves,
Nīderlandes Karaliste, ko pārstāv M. K. Bulterman un C. S. Schillemans, pārstāves,
personas, kas iestājušās lietā,
pret
Ungāriju, ko pārstāv M. Z. Fehér un G. Koós, pārstāvji, kuriem palīdz G. Trinn, ügyvéd,
atbildētāja,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], palātu priekšsēdētāji K. Jirimēe [K. Jürimäe], K. Likurgs [C. Lycourgos], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] (referente), tiesneši S. Rodins [S. Rodin], J. Regans [E. Regan], N. Pisarra [N. Piçarra], D. Gracijs [D. Gratsias], M. Gavalecs [M. Gavalec], S. Žervazonī [S. Gervasoni], N. Fengers [N. Fenger] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: I. Illēši [I. Illéssy], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 2. decembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 3. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka Ungārija:
–        nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (Atļauju izsniegšanas direktīva) (OV 2002, L 108, 21. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK (OV 2009, L 337, 37. lpp.) (turpmāk tekstā – “Atļauju izsniegšanas direktīva”), 5., 7. un 10. panta, Komisijas Direktīvas 2002/77/EK (2002. gada 16. septembris) par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū (OV 2002, L 249, 21. lpp.; turpmāk tekstā – “Konkurences direktīva”) 4. panta 2. punkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatregula) (OV 2002, L 108, 33. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140 (turpmāk tekstā – “pamatdirektīva”), 9. panta, samērīguma, diskriminācijas aizlieguma un lojālas sadarbības principiem, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 11. panta:
–        Médiatanács (Mediju padome, Ungārija) 2020. gada 8. septembrī pieņemot Lēmumu Nr. 830/2020 (IX. 8.), ar kuru tā Klubrádió atteica atjaunot radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības;
–        pieņemot a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (2010. gada Likuma Nr. CLXXXV par mediju pakalpojumiem un plašsaziņas līdzekļiem (Magyar Közlöny 2010/202.; turpmāk tekstā – “Mediju likums”)) 48. panta 7. punktu, kurā atkārtota pārkāpuma gadījumā automātiski liegts atjaunot ar apraidi saistītas radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības, pat ja pārkāpums nav bijis īpaši smags un ir pilnībā formāls, un
–        šādā veidā diskriminējoši un nesamērīgi Klubrádió liedzot turpināt darbību apraides jomā;
–        nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no pamatdirektīvas 8. un 9. panta, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punkta, kā arī labas pārvaldības principa:
–        Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktā paredzētajā sešu nedēļu termiņā nepieņemot lēmumu par Klubrádió pieteikumu atjaunot radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības un
–        laikus nerīkojot procedūru Klubrádió iepriekš izmantotās radiofrekvences piešķiršanai, lai būtu iespējams pieņemt lēmumu pirms Klubrádió lietošanas tiesību izbeigšanās;
–        nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (OV 2018, L 321, 36. lpp.) 45. panta un Hartas 11. panta, jo Mediju padome iepirkumā par iespējas sniegt mediju pakalpojumus 92,9 MHz frekvencē izmantošanu, kuru tā publicējusi 2020. gada 4. novembrī, un Lēmumā Nr. 180/2021 (III. 10.), kuru tā pieņēma 2021. gada 10. martā, radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanai izvirzīja nesamērīgus nosacījumus, iepriekš nenoteica šā spektra lietošanas tiesību piešķiršanas kritērijus, neparedzēja nekādu novērtējuma brīvību attiecībā uz iesniegtajos dokumentos pieļauto kļūdu, kuru dēļ pretendentus varēja diskvalificēt, smagumu un nozīmi un neņēma vērā kļūdu nebūtiskumu, un
–        nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta, kā arī samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principiem, pieņemot Mediju likuma 65. panta 11. punktu, kurā iespēja lūgt pagaidu lietošanas tiesības tiek liegta, ja mediju pakalpojumu sniedzēja lietošanas tiesības iepriekš nav atjaunotas, lai arī tajā šāda iespēja ir paredzēta tiem pakalpojumu sniedzējiem, kuru lietošanas tiesības vienreiz jau atjaunotas, un nepamatojot šādu atšķirīgu attieksmi, lai gan iemesli, kuri liedz veikt atjaunošanu, neliedz piešķirt jaunas lietošanas tiesības.
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
2        Kopējo tiesisko regulējumu par elektronisko sakaru pakalpojumiem, elektronisko sakaru tīkliem, kā arī par saistītajām iekārtām un pakalpojumiem, kas bija spēkā līdz 2020. gada 21. decembrim, veidoja pamatdirektīva, kā arī vēl četras īpašas direktīvas, tostarp Atļauju izsniegšanas direktīva, un tās papildināja Konkurences direktīva. Pamatdirektīva un Atļauju izsniegšanas direktīva tika atceltas ar Direktīvu 2018/1972 (turpmāk tekstā kopā ar Konkurences direktīvu – “Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā”).
1.      Atļauju izsniegšanas direktīva
3        Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. pantā bija paredzēts:
“[..]
2.      Ja ir nepieciešams piešķirt individuālas radiofrekvenču un numuru izmantošanas tiesības, dalībvalstis pēc pieprasījuma piešķir šādas tiesības jebkuram uzņēmumam, kas saskaņā ar 3. pantā minēto vispārējo atļauju nodrošina vai izmanto tīklus vai pakalpojumus saskaņā ar šīs direktīvas 6. un 7. pantu un 11. panta 1. punkta c) apakšpunktu un citiem noteikumiem, kas nodrošina efektīvu šo resursu izmantošanu saskaņā ar [Direktīvu 2002/21].
Neskarot īpašos kritērijus un procedūras, ko dalībvalstis noteikušas, lai piešķirtu radiofrekvenču izmantošanas tiesības radio un televīzijas apraides satura pakalpojumu sniedzējiem vispārējas ieinteresētības [vispārējo interešu] mērķu īstenošanai saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, šādas radiofrekvenču un numuru izmantošanas tiesības piešķir ar atvērtu, objektīvu, pārskatāmu, nediskriminējošu un samērīgu procedūru palīdzību un – attiecībā uz radiofrekvencēm – saskaņā ar [Direktīvas 2002/21] 9. panta noteikumiem. Izņēmums saistībā ar prasību pēc atvērt[as] procedūras ir iespējams vienīgi tad, ja radiofrekvenču izmantošanas individuālo tiesību piešķiršana radio vai televīzijas apraides satura pakalpojumu sniedzējiem ir svarīga vispārējas ieinteresētības [vispārējo interešu] mērķa sasniegšanai, ko dalībvalstis noteikušas saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.
[..]
3.      Lēmumu par izmantošanas tiesību piešķiršanu pieņem, paziņo un publisko iespējami drīz pēc tam, kad valsts pārvaldes iestāde ir saņēmusi pilnīgu pieteikumu; trīs nedēļās, ja numuri saskaņā ar valsts numerācijas plānu ir iedalīti īpašiem nolūkiem, un sešās nedēļās, ja radiofrekvences saskaņā ar valsts radiofrekvenču plānu ir iedalītas elektronisko sakaru pakalpojumu izmantošanai. Pēdējais termiņš neskar piemērojamos starptautiskos nolīgumus attiecībā uz radiofrekvenču vai orbītas stāvokļu izmantošanu.
[..]”
4        Atļauju izsniegšanas direktīvas 7. pants bija formulēts šādi:
“[..]
3.      Ja radiofrekvenču izmantošanas tiesību piešķiršana ir jāierobežo, dalībvalstis piešķir šādas tiesības, pamatojoties uz atlases kritērijiem, kam jābūt objektīviem, pārredzamiem, nediskriminējošiem un samērīgiem. Visus atlases kritērijus nosaka, pienācīgi ņemot vērā [Direktīvas 2002/21] 8. panta mērķu sasniegšanu un minētās direktīvas 9. panta prasību izpildi.
4.      Ja jāizmanto konkurētspējīgas vai salīdzināmas atlases procedūras, dalībvalstis var pagarināt 5. panta 3. punktā minēto maksimālo sešu nedēļu periodu tik daudz, cik ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka šādas procedūras ir godīgas, pamatotas, atklātas un caurskatāmas visām ieinteresētajām personām, bet ne vairāk kā par astoņiem mēnešiem.
[..]”
5        Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. pantā bija noteikts:
“1.      Valsts pārvaldes iestādes saskaņā ar 11. pantu uzrauga un pārrauga vispārējās atļaujas vai izmantošanas tiesību nosacījumu ievērošanu un 6. panta 2. punktā minēto īpašo pienākumu izpildi.
[..]
3.      Attiecīgā iestāde ir pilnvarota pieprasīt uzņēmumam tūlīt vai pieņemamā termiņā novērst 2. punktā minēto pārkāpumu, un tā veic piemērotus un samērīgus pasākumus, kuru mērķis ir izpildes nodrošināšana.
[..]
5.      Nopietnu un atkārtotu 6. panta 2. punktā minētās vispārējās atļaujas nosacījumu, izmantošanas tiesību vai īpašu pienākumu pārkāpumu gadījumā, ja pasākumi, kas vērsti uz izpildes nodrošināšanu, kā minēts šī panta 3. punktā, nav darbojušies, valsts pārvaldes iestādes var liegt uzņēmumam turpināt nodrošināt elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus, apturēt vai atsaukt izmantošanas tiesības. Iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas var piemērot attiecībā uz visu pārkāpuma periodu, pat ja šis pārkāpums pēc tam ir novērsts.
[..]”
2.      Pamatdirektīva
6        Atbilstoši pamatdirektīvas 5. apsvērumam:
“Telekomunikāciju, mediju un informācijas tehnoloģiju nozaru saplūšana nozīmē to, ka visiem pārraides tīkliem un pakalpojumiem būtu jābūt iekļautiem vienotos reglamentējošos noteikumos. Minētie reglamentējošie noteikumi sastāv no šīs direktīvas un četrām īpašām direktīvām: [Direktīva 2002/20], Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) [(OV 2002, L 108, 7. lpp.)], Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) [(OV 2002, L 108, 7. lpp.)], Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/66/EK attiecībā uz personu datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību telekomunikāciju nozarē [(OV 1998, L 24, 1. lpp.)] (še turpmāk “īpašās direktīvas”). Jāatdala pārraides regulēšan[a] no satura regulēšanas. Tāpēc šie noteikumi neiekļauj to pakalpojumu saturu, kas sniegti caur elektronisko komunikāciju tīkliem, izmantojot elektronisko komunikāciju pakalpojumus, tādus kā pārraides saturs, finansiāli pakalpojumi un daži informācijas sabiedrības pakalpojumi, un tāpēc neierobežo Kopienas vai valsts līmenī veiktos pasākumus attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem, saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, lai veicinātu kultūras un valodu daudzveidību un lai nodrošinātu mediju plurālisma aizsardzību. Televīzijas programmu saturs ir iekļauts Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā
89/552/EEK par to, kā koordinēt dažus dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu noteikumus par televīzijas raidījumu veidošanu un pārraidi [(OV 1989, L 298, 23. lpp.)]. Pārraidīšanas noteikumu un satura noteikumu atdalīšana neierobežo starp tiem esošo saikņu ņemšanu vērā, jo īpaši, lai garantētu mediju plurālismu, kultūras daudzveidību un patērētāju aizsardzību.”
7        Pamatdirektīvas 1. pantā bija paredzēts:
“1.      Ar šo direktīvu izveido saskaņotu regulējumu elektronisko komunikāciju pakalpojumiem, elektronisko komunikāciju tīkliem, saistītajām iekārtām un saistītajiem pakalpojumiem, kā arī konkrētiem termināliekārtu aspektiem attiecībā uz piekļuves atvieglošanu lietotājiem ar invaliditāti. Tajā nosaka valsts regulatīvo iestāžu uzdevumus un izveido procedūru kopumu, lai nodrošinātu tiesiskā regulējuma saskaņotu piemērošanu visā Kopienā.
2.      Šī direktīva, kā arī īpašās direktīvas neierobežo pienākumus, kas uzlikti ar valsts tiesību aktiem saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem vai ar Kopienas tiesību aktiem attiecībā uz pakalpojumiem, kas nodrošināti, izmantojot elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus.
3.      Šī direktīva, kā arī īpašās direktīvas neierobežo Kopienas vai valsts līmenī saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem veiktos pasākumus, lai ievērotu vispārējās intereses mērķus, jo īpaši attiecībā uz satura reglamentēšanas un audiovizuālo politiku.
[..]”
8        Šīs direktīvas 2. pantā bija paredzēts:
“Šajā direktīvā:
a)      “elektronisko sakaru tīkls” ir pārraides sistēma un, attiecīgos gadījumos, komutācijas vai maršrutizācijas ierīces un citi resursi, tostarp tīkla pasīvie elementi, kas ļauj signālus pārraidīt pa vadiem, pa radio, ar optiskiem vai citiem elektromagnētiskiem līdzekļiem, ietverot satelīta tīklus, fiksētus (ķēdes un pakešu tīklu, tostarp internetu) un mobilo zemes sakaru tīklus, elektrības kabeļu sistēmas, ciktāl tās ir izmantotas, lai pārraidītu signālus, tīklus, ko izmanto radio un televīzijas apraidei, un kabeļu televīzijas tīklus, neatkarīgi no pārraidīt[ās] informācijas tipa;
[..]
c)      “elektronisko komunikāciju pakalpojums” nozīmē pakalpojumu, ko parasti nodrošina par atlīdzību un kas pilnīgi vai galvenokārt sastāv no signālu pārraidīšanas elektronisko komunikāciju tīklos, ietverot telekomunikāciju pakalpojumus un pārraidīšanas pakalpojumus tīklos, ko izmanto apraidei, neiekļaujot pakalpojumus, kas saistīti ar redaktorisku atbildību par vai kas nodrošina saturu, kas pārraidīts, izmantojot elektronisko komunikāciju tīklus un pakalpojumus; tas neiekļauj informācijas sabiedrības pakalpojumus, kā noteikts [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 98/34/EK [(1998. gada 22. jūnijs), kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (OV 1998, L 204, 37. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK (OV 1998, L 217, 18. lpp.),] 1. pantā, kas nesastāv pilnībā vai galvenokārt no signālu pārraidīšanas elektronisko komunikāciju tīklos;
[..].”
9        Pamatdirektīvas 8. pantā bija norādīts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina to, ka, veicot šajā direktīvā un īpašajās direktīvās noteiktos reglamentējošos uzdevumus, valsts regulatīvās iestādes veic visus pamatotos pasākumus, kas ir vērsti uz 2., 3. un 4. punktā izklāstīto mērķu sasniegšanu. Šādi pasākumi ir proporcionāli minētajiem mērķiem.
[..]
Valsts regulatīvās iestādes savas kompetences ietvaros var sekmēt to, lai tiktu nodrošināta tādas politikas ieviešana, kas vērsta uz kultūras un valodu daudzveidības, kā arī mediju plurālisma veicināšanu.
2.      Valsts pārvaldes iestādes veicina konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu, elektronisko komunikāciju pakalpojumu un saistīto iekārtu un pakalpojumu nodrošināšanā, inter alia:
a)      nodrošinot to, ka lietotājiem, tostarp lietotājiem ar invaliditāti, gados vecākiem lietotājiem un lietotājiem ar īpašām sociālajām vajadzībām, tiek sagādātas maksimālas priekšrocības izvēles, cenas un kvalitātes ziņā;
[..]
d)      veicinot efektīvu radio frekvenču un numuru resursu izmantošanu un nodrošinot to efektīvu pārvaldību.
[..]”
10      Atbilstoši šīs direktīvas 9. panta 1. punktam:
“Ņemot vērā to, ka radiofrekvences ir sabiedriski resursi, kuriem ir svarīga sociālā, kultūras un ekonomiskā vērtība, dalībvalstis savā teritorijā nodrošina elektronisko sakaru pakalpojumiem izmantoto radiofrekvenču pilnvērtīgu pārvaldību saskaņā ar 8. un 8.a pantu. Tās nodrošina, ka šādu radiofrekvenču spektra iedalīšana elektronisko sakaru pakalpojumu vajadzībām un vispārēju atļauju vai individuālu izmantošanas tiesību izdošana šādām radiofrekvencēm, ko veic kompetentas valsts iestādes, ir pamatota ar objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem.
[..]”
3.      Konkurences direktīva
11      Konkurences direktīvas 4. pantā paredzēts:
“Neierobežojot īpašos kritērijus un kārtību, ko dalībvalstis pieņēmušas, lai piešķirtu frekvenču izmantošanas tiesības radio vai televīzijas raidījumu satura pakalpojumu sniedzējiem, lai īstenotu vispārējās intereses mērķus saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem:
1)      dalībvalstis nepiešķir frekvenču izmantošanas ekskluzīvās vai īpašās tiesības elektronisko komunikāciju pakalpojumu nodrošināšanai;
2)      radio frekvenču piešķiršana elektronisko komunikāciju pakalpojumiem ir balstīta uz objektīviem, caurredzamiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem.”
4.      Direktīva 2018/1972
12      Atbilstoši Direktīvas 2018/1972 1. apsvērumam:
“[Direktīvas 2002/20 un 2002/21 ir būtiski grozītas. Ir jāizdara vēl citi grozījumi, tādēļ minētās direktīvas skaidrības labad būtu jāpārstrādā.”
13      Direktīvas 2018/1972 2. panta 4. punkts formulēts šādi:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
4)      “elektronisko sakaru pakalpojums” ir pakalpojums, ko parasti nodrošina elektronisko sakaru tīklos par atlīdzību un kas – izņemot pakalpojumus, ar kuriem nodrošina vai veic redakcionālu uzraudzību saturam, kas tiek pārraidīts, izmantojot elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus, – aptver šādus pakalpojumu veidus:
a)      “interneta piekļuves pakalpojumu” [..];
b)      starppersonu sakaru pakalpojumu; un
c)      pakalpojumus, kas pilnīgi vai galvenokārt sastāv no signālu pārvades, piemēram, pārraidīšanas pakalpojumus, ko izmanto mašīnas–mašīnas pakalpojumu sniegšanai un apraidei;”.
14      Šīs direktīvas 45. pantā paredzēts:
“1.      Pienācīgi ievērojot, ka radiofrekvenču spektrs ir sabiedrības resurss, kam ir svarīga sociālā, kultūras un ekonomiskā vērtība, dalībvalstis savā teritorijā nodrošina elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem izmantojamā radiofrekvenču spektra pilnvērtīgu pārvaldību saskaņā ar 3. un 4. pantu. Tās nodrošina, ka kompetento iestāžu veiktā radiofrekvenču spektra lietošanas sadalīšana elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu vajadzībām, vispārēju atļauju izdošana un individuālu lietošanas tiesību piešķiršana tiek pamatota ar objektīviem, pārredzamiem, konkurenci veicinošiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem.
[..]
2.      Dalībvalstis veicina radiofrekvenču spektra lietošanas saskaņošanu elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu vajadzībām visā [Eiropas] Savienībā, atbilstīgi vajadzībai nodrošināt tā faktisku un efektīvu izmantošanu un nodrošināt izdevīgumu patērētājiem, piemēram, konkurenci, apjomradītus ietaupījumus un tīklu un pakalpojumu sadarbspēju. Tas veicams saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantu un [Eiropas Parlamenta un Padomes] Lēmumu Nr. 676/2002/EK [(2002. gada 7. marts) par normatīvo bāzi radiofrekvenču spektra politikai Eiropas Kopienā (radiofrekvenču spektra lēmums) (OV 2002, L 108, 1. lpp.)], tostarp:
[..]
c)      nodrošinot paredzamību un konsekvenci attiecībā uz radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanu, atjaunošanu, grozīšanu, ierobežošanu un atņemšanu, lai veicinātu ilgtermiņa ieguldījumus;
[..]
g)      piemērojot tādus noteikumus par spektra lietošanas tiesību piešķiršanu, nodošanu, atjaunošanu, pārveidošanu un atņemšanu, kas tiek skaidri un pārredzami noteikti ar nolūku garantēt regulējuma noteiktību, konsekventumu un paredzamību;
[..].”
15      Minētās direktīvas 48. panta 3. punktā noteikts:
“Izņēmums no prasības pēc atvērtas procedūras ir iespējams, ja radiofrekvenču spektra lietošanas individuālo tiesību piešķiršana radio vai televīzijas apraides satura pakalpojumu sniedzējiem ir nepieciešama vispārējo interešu mērķa sasniegšanai, ko dalībvalstis nosaka saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.”
16      Šīs pašas direktīvas 124. panta 1. punkta pirmā daļa formulēta šādi:
“Dalībvalstis līdz 2020. gada 21. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto aktu noteikumus.”
17      Saskaņā ar Direktīvas 2018/1972 125. pantu:
“[Direktīvas 2002/20 un 2002/21] atceļ no 2020. gada 21. decembra, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem XII pielikuma B daļā norādīto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos.
[..]
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās jālasa saskaņā ar XIII pielikumā iekļauto atbilstības tabulu.”
B.      Ungārijas tiesības
18      Mediju likuma, redakcijā, kas piemērojama dienā, kad tika pieņemti Mediju padomes Lēmumi Nr. 354/2017 (IV. 19.) (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 354/2017”) un Nr. 1224/2017 (XI. 14.) (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 1224/2017”), 22. panta 8. punktā bija paredzēts:
“Mediju pakalpojumu sniedzējiem katru mēnesi Mediju padomei jāsniedz dati, kas ļauj uzraudzīt apraides kvotu ievērošanu. [..]”
19      Mediju likuma 22. panta 8. punktā šobrīd spēkā esošajā redakcijā norādīts:
“Lineāro mediju pakalpojumu sniedzējiem katru mēnesi ne vēlāk kā tā mēneša pēdējā dienā, kurš seko attiecīgajam mēnesim, un mediju pakalpojumu sniedzējiem ne vēlāk kā tā gada 31. janvārī, kas seko pārskata gadam, Mediju padomei pēc pieprasījuma jāiesniedz dati, kas ļauj uzraudzīt apraides kvotu ievērošanu [..].”
20      Šā likuma 48. pants formulēts šādi:
“1.      Ja vien šajā likumā nav noteikts citādi, analogo lineāro mediju pakalpojumu, izmantojot valstij piederošus ierobežotus resursus, var sniegt, pamatojoties uz administratīvu līgumu, kas piešķirts Mediju padomes izsludinātā un organizētā iepirkumā.
[..]
5.      Tiesības sniegt analogos lineāros mediju pakalpojumus, izmantojot valstij piederošus ierobežotus resursus, ir spēkā ne ilgāk kā desmit gadus apraides un desmit gadus audiovizuālo mediju pakalpojumu gadījumā; tām beidzoties, pēc mediju pakalpojumu sniedzēja iniciatīvas tās, nerīkojot iepirkumu, var atjaunot vienu reizi uz laiku, kas nepārsniedz septiņus gadus, ņemot vērā, ka audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanas līgumi beidzas datumā, kas paredzēts a műsorterjesztés és a digitális átállás szabályairól szóló 2007. évi LXXIV. törvény [(2007. gada Likuma Nr. LXXIV par apraides un digitalizācijas noteikumiem,
Magyar Közlöny 2007/80.)] 38. panta 1. punktā.
[..] Pieteikums par tiesību atjaunošanu Mediju padomei jāpaziņo 14 mēnešus pirms termiņa beigām. Ja minētais termiņš netiek ievērots, atjaunošana netiek atļauta. Mediju padome, īstenojot īpašumtiesības valsts vārdā, informē mediju pakalpojumu sniedzēju par attiecīgo tiesību atjaunošanu vai par to, ka tā neplāno tās atjaunot, ne agrāk kā sešus mēnešus un ne vēlāk kā četrus mēnešus pirms tiesību termiņa beigām. Mediju pakalpojumu sniedzējam tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošana netiek garantēta, un pieteikums par tiesību atjaunošanu Mediju padomei nerada nekādu pienākumu noslēgt līgumu.
[..]
7.      Tiesības nevar atjaunot:
a)      ja ar Mediju padomes galīgo lēmumu mediju pakalpojumu sniedzējs atzīts par vainīgu atkārtotos vai smagos līguma vai a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény [(2010. gada Likums Nr. CIV par preses brīvību un pamatnoteikumiem par plašsaziņas līdzekļu saturu,
Magyar Közlöny 2010/170.; turpmāk tekstā – “Preses brīvības likums”)] vai šā likuma noteikumu pārkāpumos, vai
b)      ja pieteikuma iesniegšanas vai izskatīšanas brīdī mediju pakalpojumu sniedzējs nav veicis maksājumu par mediju pakalpojumiem.
[..]”
21      Mediju likuma 55. panta 1. punktā noteikts:
“Iepirkuma procedūrā var piedalīties jebkurš uzņēmums:
a)      kuram nav nedz tādu muitas vai sociālās apdrošināšanas iemaksu parādu, kuru samaksas termiņš iestājies vairāk nekā pirms 60 dienām, nedz nodokļu parādu, kas iekļauti centrālās nodokļu administrācijas reģistros, nedz arī pienākuma veikt maksājumus specializētam valsts fondam, ja vien kreditors nav rakstveidā noteicis maksājuma atlikšanu;
b)      attiecībā uz kuru nav uzsākta bankrota procedūra, likvidācijas procedūra maksājumu pārtraukšanas vai brīvprātīgas likvidācijas dēļ vai cita procedūra, lai to likvidētu; un
c)      attiecībā uz kuru piecu gadu laikā pirms iepirkuma publicēšanas:
ca)      nav pieņemts galīgs administratīvais lēmums, kurā būtu konstatēts smags pārkāpums, kas izpaužas kā administratīvā līguma neievērošana, vai
cb)      Mediju padome nav izbeigusi tā administratīvo līgumu;
d)      un kuram nav nekādu parādsaistību pret Mediju padomi.”
22      Šā likuma 59. pantā paredzēts:
“1.      Pārbaudot piedāvājuma materiālo spēkā esību, Mediju padome piedāvājumu, ko iesniedzis iepirkumā reģistrētais pretendents, izvērtē kopumā un attiecībā uz katru tā elementu, kā arī pārbauda tā pamatotību.
[..]
3.      Piedāvājums ir faktiski spēkā neesošs:
[..]
c)      ja piedāvājums tā pamatojuma trūkuma dēļ nav piemērots šajā likumā vai iepirkumā definēto mērķu sasniegšanai vai
[..].”
23      Saskaņā ar minētā likuma 63. pantu:
“1.      Brīdī, kad 62. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētais lēmums tiek paziņots kandidātam, kurš atzīts par izraudzīto pretendentu, Mediju padome pēc savas ierosmes uzsāk administratīvo procedūru, lai ar to noslēgtu administratīvo līgumu. Šīs administratīvās procedūras izskatīšanas termiņš ir 45 dienas.
[..]
12.      Mediju pakalpojumu sniedzējam ir tiesības un pienākums pārraidīt programmu saskaņā ar administratīvā līguma noteikumiem, izmantojot savu tīklu, iekārtas un aprīkojumu vai izmantojot elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēja (apraides) pakalpojumus. Telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanas atļauja nav nepieciešama apraides un pārraides darbībām, ko mediju pakalpojumu sniedzējs veic, izmantojot savu aprīkojumu, bet tas neietekmē atļaujas, kas jāiegūst saskaņā ar citiem tiesību aktiem vai noteikumiem.
[..]”
24      Atbilstoši Mediju likuma 65. pantam:
“1.      Mediju padome, ņemot vērā ar mediju tirgu un politiku saistītus apsvērumus, pēc pieprasījuma var noslēgt pagaidu administratīvo līgumu uz laiku, kas nepārsniedz 180 dienas, lai izpētītu mediju pakalpojumu sniegšanas iespējas:
[..]
c)      ja [Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (Valsts plašsaziņas līdzekļu un komunikāciju iestāde, Ungārija; turpmāk tekstā – “NMHH”) šajā ziņā pierāda, ka mediju pakalpojumus var sniegt, neradot traucējumus citiem un nepārkāpjot starptautiskos standartus.
[..]
11.      Ja tiesības sniegt lineāros radio mediju pakalpojumus beidzas pēc tam, kad Mediju padome tās jau vienreiz atjaunojusi, un iepirkuma procedūra par iespēju sniegt mediju pakalpojumus jau ir uzsākta, Mediju padome ar mediju pakalpojumu sniedzēju, kurš iepriekš bijis šo tiesību īpašnieks, un pēc tā lūguma var – iespējams, pat vairākkārt – noslēgt pagaidu administratīvo līgumu uz laiku, kas nepārsniedz 60 dienas. Pamatojoties uz šo punktu, pagaidu administratīvo līgumu var noslēgt tikai līdz iepirkuma procedūras pabeigšanai vai, ja rīkojums par iepirkuma procedūras pabeigšanu ir pārsūdzēts administratīvā kārtībā, līdz brīdim, kad lieta būs galīgi izlemta. Pagaidu administratīvais līgums beidzas datumā, kad ar izraudzīto pretendentu tiek noslēgts administratīvais līgums.
[..]”
25      Šā likuma 66. panta 4. punktā noteikts:
“Kopienas lineārais mediju pakalpojums:
[..]
g)      vairāk nekā divas trešdaļas no iknedēļas raidlaika velta tādas programmas pārraidīšanai, kas atbilst 83. pantā minētajiem sabiedrisko pakalpojumu mērķiem; tajā ietilpst ar attiecīgo kopienu saistīta ziņu programma, politiskās informācijas programma, kultūras programma un cits līdzvērtīgs saturs, kas nav galvenokārt paredzēts konkrētai kopienai,
h)      radio mediju pakalpojuma gadījumā vismaz piecdesmit procentus no ikgadējā mūzikas programmas raidlaika velta Ungārijas mūzikas programmas prezentēšanai.”
26      Minētā likuma 185. pants formulēts šādi:
“1.      Mediju padome vai [NMHH] birojs [(turpmāk tekstā – “Birojs”)] var piemērot tiesiskās sekas mediju pārvaldības noteikumu pārkāpējiem saskaņā ar 186.–189. panta noteikumiem.
2.      Piemērojot tiesiskās sekas, Mediju padome un Birojs rīkojas saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, ņemot vērā progresivitātes un samērīguma principus; tie piemēro progresivitātes principu atkarībā no pārkāpuma smaguma un biežuma un rada tiesiskās sekas, kas ir samērīgas, ņemot vērā visus īpašos apstākļus un šo seku mērķi.
[..]”
27      Šā paša likuma 187. pantā paredzēts:
“1.      Atkārtota pārkāpuma gadījumā Mediju padome un Birojs personai, kas ir atbildīga par pārkāpumu, uzliek naudas sodu līdz 2 000 000 [Ungārijas forintu (HUF) (aptuveni 5240 EUR)] atkarībā no pārkāpuma smaguma un rakstura, kā arī konkrētās lietas īpatnībām.
2.      Mediju padome un Birojs tiesiskās sekas nosaka, papildus novērtēšanas kritērijiem, kas paredzēti a közigazgatási szabályszegések szankcióiról szóló 2017. évi CXXV. törvény (2017. gada Likums Nr. CXXV par sodu piemērošanu administratīvo pārkāpumu gadījumā,
Magyar Közlöny 2017/171.)], un atkarībā no pārkāpuma rakstura ņemot vērā pārkāpuma smagumu un turpinātību, pārkāpuma izraisīto personisko interešu un tiesību aizskārumu un pārkāpuma ietekmi uz tirgu.
[..]
5.      Šā panta 1.–4. punkta piemērošanas nolūkā pārkāpumu uzskata par atkārtotu, ja pārkāpuma izdarītājs 365 dienu laikā atkārto tādu pašu prettiesisku rīcību – uz kuru attiecas tas pats juridiskais pamats, tā pati tiesību norma un joma – kā prettiesiskā rīcība, kas konstatēta ar galīgo administratīvo lēmumu, izņemot maznozīmīgus pārkāpumus. Ja pārkāpti 20. un 21. panta, 22. panta 2. punkta, 22. panta 3. punkta, 22. panta 5. punkta un 22. panta 6. punkta noteikumi, pārkāpumu uzskata par atkārtotu, ja pārkāpējs trīs gadu laikā atkārto to pašu prettiesisko rīcību, uz kuru attiecas tas pats juridiskais pamats, tā pati tiesību norma un joma, kas konstatēta galīgajā administratīvajā lēmumā, izņemot maznozīmīgus pārkāpumus.
[..]”
28      Mediju likuma, redakcijā, kas piemērojama dienā, kad tika pieņemti Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, 187. panta 4. punktā bija noteikts:
“Šā panta 1.–3. punkta piemērošanas nolūkā pārkāpumu uzskata par atkārtotu, ja pārkāpuma izdarītājs 365 dienu laikā atkārto tādu pašu prettiesisku rīcību – uz kuru attiecas tas pats juridiskais pamats, tā pati tiesību norma un joma – kā prettiesiskā rīcība, kas konstatēta ar galīgo administratīvo lēmumu, izņemot maznozīmīgus pārkāpumus. Ja pārkāpti 20. un 21. panta, 22. panta 2. punkta, 22. panta 3. punkta, 22. panta 5. punkta un 22. panta 6. punkta noteikumi, pārkāpumu uzskata par atkārtotu, ja pārkāpējs trīs gadu laikā atkārto to pašu prettiesisko rīcību, uz kuru attiecas tas pats juridiskais pamats, tā pati tiesību norma un joma, kas konstatēta galīgajā administratīvajā lēmumā, izņemot maznozīmīgus pārkāpumus.”
II.    Prasības sakarā ar pienākumu neizpildi rašanās fakti
29      Klubrádió ir komerciāla Ungārijas radiostacija, kura kopš 1999. gada pārraidīja raidījumus 95,3 MHz frekvencē Budapeštas (Ungārija) apraides zonā.
30      2014. gada 13. februārī Mediju padome un Klubrádió izbeidza apraides līgumu par šo frekvenci un noslēdza līgumu par tiesībām sniegt mediju pakalpojumus 92,9 MHz frekvencē Budapeštas apraides zonā (turpmāk tekstā – “92,9 MHz frekvence”) no 2014. gada 14. februāra līdz 2021. gada 14. februārim (turpmāk tekstā – “Klubrádió apraides līgums”). Šo līgumu varēja atjaunot uz pieciem gadiem.
31      2019. gada 8. novembrī Klubrádió iesniedza pieteikumu par atjaunošanu saskaņā ar Mediju likuma 48. panta 5. punktu.
32      Ar 2020. gada 8. septembra Lēmumu Nr. 830/2020 (IX. 8.) Mediju padome atteicās apmierināt šo pieteikumu (turpmāk tekstā – “lēmums par atteikumu”).
33      Mediju padome pamatojās uz faktu, ka Lēmumā Nr. 1224/2017 tā bija konstatējusi, ka Klubrádió ir pārkāpusi Mediju likuma 22. panta 8. punktā paredzēto pienākumu sniegt ikmēneša informāciju par apraides kvotām (turpmāk tekstā – “pienākums nosūtīt datus par apraides kvotām”), ka šis pārkāpums nav maznozīmīgs un ka saskaņā ar šā likuma 187. panta 4. punktu, redakcijā, kas piemērojama Lēmuma Nr. 1224/2017 pieņemšanas dienā, minētais pārkāpums tika pieļauts atkārtoti, jo attiecīgā radiostacija 365 dienu laikā jau bija pārkāpusi šo pienākumu, kā Mediju padome to bija konstatējusi Lēmumā Nr. 354/2017. Tāpēc Mediju padome secināja, ka, piemērojot minētā likuma 48. panta 7. punktu, Klubrádió apraides līgumu nevar atjaunot.
34      2020. gada 4. novembrī Mediju padome publicēja iepirkumu par mediju pakalpojumu sniegšanas iespējas izmantošanu 92,9 MHz frekvencē (turpmāk tekstā – “strīdīgais iepirkums”). Klubrádió un divi citi mediju pakalpojumu sniedzēji, proti, Közösségi Rádiózásért Egyesület un LBK Médiaszolgáltató 2020 Kft., pieteica savas kandidatūras šim iepirkumam.
35      Divos 2020. gada 22. decembra lēmumos Mediju padome konstatēja, ka abu šo pakalpojumu sniedzēju iesniegtās kandidatūras formāli ir spēkā neesošas.
36      Turklāt ar 2021. gada 10. marta Lēmumu Nr. 180/2021 (III. 10.) Mediju padome konstatēja, ka Klubrádió kandidatūra faktiski ir spēkā neesoša, un līdz ar to strīdīgo iepirkumu atzina par neveiksmīgu (turpmāk tekstā – “lēmums par spēkā neesību”).
37      Šis lēmums bija balstīts uz trim pamatiem, proti, pirmkārt, veidlapas, kuru Klubrádió iesniedza savā piedāvājumā, III.3. punktā nebija aprakstīts kāds iknedēļas programmu plānošanas grafikā, kurš norādīts šīs veidlapas III.2. punktā, iekļauts raidījums, otrkārt, attiecībā uz citu raidījumu bija piecu minūšu novirze starp veidlapas III.2. punktā un III.3. punktā norādīto garumu, kā arī, treškārt, negatīvs pašu kapitāls šīs radiostacijas pārskatos piecu gadu laikā pirms kandidatūras iesniegšanas un tās nespēja segt izmaksas tikai ar tās neto apgrozījumu.
38      Mediju padome uzskata, ka saskaņā ar Mediju likumu un strīdīgā iepirkuma noteikumiem trūkumus programmu plānošanas grafikā nevarēja novērst pēc tam, kad šī kandidatūra bija iesniegta. Attiecībā uz negatīvo pašu kapitālu šāds apstāklis neļaujot sasniegt strīdīgā iepirkuma 1.2. punktā minēto mērķi, proti, nodrošināt savā darbībā stabilas un paredzamas radiostacijas klātbūtni mediju tirgos.
39      2021. gada 30. martā Mediju padome un Közösségi Rádiózásért Egyesület saskaņā ar Mediju likuma 65. pantu noslēdza pagaidu administratīvo līgumu 92,9 MHz frekvences izmantošanai no 2021. gada 3. maija līdz 29. oktobrim.
40      Klubrádió tiesā apstrīdēja gan lēmumu par atteikumu, gan lēmumu par spēkā neesību (turpmāk tekstā abi kopā – “apstrīdētie lēmumi”). Katru no šiem lēmumiem vispirms apstiprināja Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), pēc tam – Kúria (Augstākā tiesa, Ungārija). Klubrádió vērsās arī
Alkotmánybíróság (Konstitucionālā tiesa, Ungārija) ar iebildi par neatbilstību konstitūcijai, bet to
šī tiesa noraidīja.
III. Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
41      2020. gada 22. oktobrī Komisija Ungārijas iestādēm nosūtīja vēstuli, lai saņemtu precizējumus saistībā ar lēmuma par atteikumu pamatojumu un piemērojamajiem Ungārijas tiesību aktiem.
42      Atbildot uz šo vēstuli, NMHH priekšsēdētāja 2020. gada 12. novembrī norādīja, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts Mediju padomei nepiešķir nekādu novērtējuma brīvību, kas tai, izvērtējot pieteikumu par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, ļautu pārbaudīt, vai šīs tiesības var tikt atjaunotas mazāk smaga, bet atkārtota pārkāpuma gadījumā. Tā precizēja, ka atbilstoši šā likuma normām, ja ar Mediju padomes galīgo lēmumu konstatēts, ka attiecīgais pakalpojumu sniedzējs izdarījis atkārtotu vai smagu pārkāpumu, minētās tiesības nevar tikt atjaunotas.
43      2021. gada 12. februārī Komisija Ungārijas iestādēm nosūtīja jaunu vēstuli, paužot bažas par kavēšanos radiofrekvenču piešķiršanā apraides nolūkos un par to, vai lēmums par atteikumu atbilst Savienības tiesībām, ņemot vērā Hartas 11. pantā noteiktās tiesības uz vārda un informācijas brīvību.
44      Atbildot uz šo vēstuli, NMHH priekšsēdētāja 2021. gada 19. februārī norādīja, ka Klubrádió attiecīgajā situācijā nav nekādas juridiskas iespējas sniegt mediju pakalpojumus pagaidu kārtībā. Viņa arī atkārtoja 2020. gada 12. novembra atbildē ietvertos paskaidrojumus.
45      2021. gada 9. jūnijā Komisija, uzskatot, ka apstrīdētie lēmumi un valsts tiesību normas, kas bija to pieņemšanas pamatā, ir vairāku Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā normu un Hartas 11. panta pārkāpums, nosūtīja Ungārijai brīdinājuma vēstuli.
46      Ungārija uz šo vēstuli atbildēja ar 2021. gada 9. augusta vēstuli, norādot, ka attiecīgais valsts tiesiskais regulējums un abu administratīvo procedūru, kas uzsāktas, pamatojoties uz to, iznākums nav pretrunā Savienības tiesībām.
47      2021. gada 21. decembrī Komisija sagatavoja argumentētu atzinumu, kurā tā, pirmām kārtām, uzskatīja, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5., 7. un 10. panta, Konkurences direktīvas 4. panta 2. punkta, pamatdirektīvas 5. panta 2. punkta un 9. panta, samērīguma, diskriminācijas aizlieguma un lojālas sadarbības principiem, kā arī Hartas 11. panta. Šāda pienākumu neizpilde izrietot, pirmkārt, no tā, ka Mediju padome pieņēma lēmumu par atteikumu, otrkārt, gadījumā, ja Mediju padomes izmantotā Ungārijas tiesību interpretācija būtu pareiza, – no tāda likuma pieņemšanas, ar kuru atkārtota pārkāpuma gadījumā automātiski tiek izslēgta radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošana, lai arī attiecīgais pārkāpums nav īpaši smags un ir pilnībā formāls, treškārt, no tā, ka netika nosūtīta Komisijas pieprasītā informācija, lai noteiktu, vai Klubrádió iesniegtā pieteikuma par atjaunošanu noraidījums atbilst diskriminācijas aizlieguma principam, un, ceturtkārt, no tā izrietošās diskriminējošās un nesamērīgās neiespējamības šai radiostacijai turpināt darbību apraides jomā.
48      Otrām kārtām, Komisija uzskatīja – pirmkārt, nepieņemdama lēmumu par Klubrádió pieteikumu par tās radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošanu Atļauju izsniegšanas direktīvā paredzētajā sešu nedēļu termiņā, otrkārt, laikus
nerīkodama procedūru Klubrádió iepriekš izmantotās radiofrekvences piešķiršanai, lai būtu iespējams pieņemt lēmumu pirms Klubrádió lietošanas tiesību izbeigšanās, un, treškārt, apturēdama piešķiršanas procedūru ar pamatojumu, ka Klubrádió esot izmantojusi savas pārsūdzības tiesības, Ungārija ir pārkāpusi pamatdirektīvas 4., 8. un 9. pantu, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu un labas pārvaldības principu.
49      Trešām kārtām, Komisija apgalvo – tā kā Mediju padome radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanai paredzējusi nesamērīgus nosacījumus, iepriekš nav noteikusi
šā spektra lietošanas tiesību piešķiršanas kritērijus, nav paredzējusi
nekādu novērtējuma brīvību, kas ļautu izvērtēt pretendentu iesniegtajos dokumentos, iespējams, pieļauto kļūdu, kuru dēļ tos varēja diskvalificēt, smagumu un nozīmi, un nav ņēmusi
vērā Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā pieļauto kļūdu maznozīmīgumu, Ungārija ir pārkāpusi Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punktu, Direktīvas 2018/1972 45. pantu un Hartas 11. pantu.
50      Ceturtām kārtām, Komisija norāda – izslēgdama iespēju tiem mediju pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības nav atjaunotas, noslēgt pagaidu administratīvo līgumu radiofrekvences izmantošanai, tomēr šādu iespēju paredzēdama tiem pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības jau vienreiz atjaunotas, un šādu atšķirīgu attieksmi nepamatodama, Ungārija ir pārkāpusi Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktu, kā arī samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principus.
51      Komisija lūdza Ungāriju izpildīt argumentētā atzinuma prasības divu mēnešu laikā no tā saņemšanas dienas.
52      2022. gada 2. februārī Ungārija atbildēja uz šo argumentēto atzinumu, pirmkārt, apstrīdot Komisijas norādīto Savienības tiesību normu un principu piemērošanu šajā lietā un, otrkārt, apgalvojot, ka nedz piemērojamās Ungārijas tiesību normas, nedz apstrīdētie lēmumi nepārkāpj Savienības tiesības.
53      Tā kā Ungārijas argumenti Komisiju nepārliecināja, tā nolēma celt šo prasību.
54      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 17. augusta lēmumiem Beļģijas Karalistei, Dānijas Karalistei un Nīderlandes
Karalistei tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
IV.    Par prasību
A.      Par Savienības tiesību piemērojamību
1.      Par Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā un Hartas piemērojamību
a)      Lietas dalībnieku argumenti
55      Ungārija, pirmām kārtām, apgalvo, ka Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā nav piemērojams ne apstrīdētajiem lēmumiem, ne procedūrām, kurās šie lēmumi pieņemti, jo šīs procedūras un lēmumi attiecoties uz mediju pakalpojumu sniegšanas tiesībām, nevis uz radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
56      Šajā ziņā šī dalībvalsts vispirms atsaucas uz pamatdirektīvas 5. apsvērumu, 1. panta 2. un 3. punktu, kā arī 2. panta a) un c) punktu, kuros atspoguļota atšķirība starp tiesībām sniegt mediju pakalpojumus, kuras esot saistītas ar satura nodrošināšanu un ietilpstot mediju tiesībās, no vienas puses, un radiofrekvenču lietošanas tiesībām, kuras esot saistītas ar radiofrekvenču piešķiršanu saistībā ar tiesībām sniegt mediju pakalpojumus un ietilpstot noteikumos par elektroniskajiem sakariem, no otras puses. No šīm tiesību normām izrietot, ka mediju pakalpojumu sniegšana un līdz ar to atļaujas, kā arī ar to saistītās procedūras ir izslēgtas no Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērošanas.
57      Šajā kontekstā Ungārija uzsver, ka Ungārijas tiesībās atļaujas sniegt mediju pakalpojumus ietilpst Mediju padomes kompetencē un tās reglamentē Mediju likums, savukārt radiofrekvenču lietošanas atļaujas ietilpst NMHH kompetencē un tās reglamentē a nemzeti frekvenciafelosztásról, valamint a frekvenciasávok felhasználási szabályairól szóló 7/2015. (XI. 13.) NMHH rendelet (Valsts plašsaziņas līdzekļu un telekomunikāciju biroja Noteikumi Nr. 7/2015. (XI. 13.), ar ko paredz valsts frekvenču piešķiršanas un frekvenču lietošanas noteikumus) un a polgári frekvenciagazdálkodás egyes hatósági eljárásairól szóló 7/2012. (I. 26.) NMHH rendelet (Valsts plašsaziņas līdzekļu un telekomunikāciju biroja Noteikumi Nr. 7/2012. (I. 26.) par noteiktām civilo frekvenču pārvaldības procedūrām).
58      Turklāt procedūras, kurās tiek pieņemtas šo divu kategoriju atļaujas, esot atšķirīgas un autonomas.
59      Pirmkārt, attiecībā uz procedūru, kurā tiek piešķirta atļauja sniegt mediju pakalpojumus atbilstoši Mediju likumam, Mediju padome uzsākot iepirkuma procedūru, kurā tā lemjot tikai par piedāvājumiem, kas iesniegti, lai iegūtu iespēju sniegt šos pakalpojumus. Pabeidzot šo iepirkuma procedūru, Mediju padome uzsākot procedūru, lai noslēgtu administratīvu līgumu ar izraudzīto pretendentu, kurš iegūs tiesības sniegt mediju pakalpojumus tad, ja šis līgums patiešām tiks noslēgts (turpmāk tekstā – “apraides līgums”). Minētajā līgumā neesot ietverti noteikumi par radiofrekvenču lietošanu vai elektroniskajiem sakariem, jo tā piemērošanas joma attiecas tikai uz tiesībām un pienākumiem, kas saistīti ar tiesībām sniegt mediju pakalpojumus.
60      Otrkārt, attiecībā uz radiofrekvenču lietošanas atļaujas piešķiršanas procedūru saistībā ar iespēju sniegt mediju pakalpojumus atbilstoši šā sprieduma 57. punktā minētajiem noteikumiem – tiesības lietot frekvences radiofrekvencēm piešķirtajās joslās varot iegūt tikai tāds mediju pakalpojumu sniedzējs, kurš uzvarējis Mediju padomes izsludinātajā iepirkumā un kuram, noslēdzot apraides līgumu, piešķirta atļauja sniegt mediju pakalpojumus, vai tāda raidorganizācija, kura noslēgusi līgumu ar šādu pakalpojumu sniedzēju. NMHH izsniedzot individuālas apraides atļaujas pēc pieprasījuma, šajā nolūkā pārbaudot tikai tehnisko nosacījumu ievērošanu.
61      Ungārija arī apgalvo, ka nosacījumi attiecībā uz atļaujām sniegt radio mediju pakalpojumus un ar tiem saistītie noteikumi par procedūrām ir noteikti tā, lai sasniegtu tādus vispārējo interešu mērķus kā tiesību uz informāciju un informācijas par sabiedriskajām lietām veicināšana, kā arī kultūras veicināšana.
62      No Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrās daļas un Konkurences direktīvas 4. panta izrietot, ka uz šādām procedūrām neattiecas Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā.
63      Visbeidzot Ungārija uzsver, ka saskaņā ar pašlaik spēkā esošajām Savienības tiesību normām nosacījumi un procedūras, kas saistītas ar radio satura nodrošināšanas tiesību piešķiršanu, ir dalībvalstu ekskluzīvā kompetencē.
64      Tāpēc – Ungārijas ieskatā – Komisija ar šo prasību mēģinot paplašināt Savienības tiesību elektronisko sakaru jomā piemērojamību, attiecinot to uz jautājumiem, kas saistīti ar plašsaziņas līdzekļu sistēmas koncepciju dalībvalstīs un kas ietilpst šo dalībvalstu kompetencē.
65      Otrām kārtām, Ungārija norāda – tā kā apstrīdētie lēmumi un procedūras, kurās tika pieņemti šie lēmumi, nav Savienības tiesību īstenošana, Harta šiem lēmumiem un procedūrām nav piemērojama. Atbildes rakstā uz repliku tā precizē – kā izrietot no Hartas 51. panta 1. punkta, jautājums, vai uz Hartu var atsaukties izskatāmajā lietā, ir atkarīgs nevis no konkrētajiem apstākļiem un konteksta, kādā tika noteikti aplūkotie valsts pasākumi, bet gan no tā, vai ir piemērojamas Savienības tiesības, šajā gadījumā Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā.
66      Komisija, pirmām kārtām, atzīstot, ka jānošķir tiesiskais regulējums par mediju pakalpojumu saturu no tiesiskā regulējuma par pārraidi, tomēr apgalvo, ka apstrīdētie lēmumi un valsts tiesību normas, kas ir to pieņemšanas pamatā, attiecas uz procedūrām par to, kā Klubrádió izmanto 92,9 MHz frekvenci, tāpēc ietilpst Savienības tiesiskajā regulējumā elektronisko sakaru jomā.
67      Šis ietvars esot piemērojams visām procedūrām, ar kurām dalībvalstis piešķir radiofrekvenču lietošanas tiesības radio un televīzijas satura raidorganizācijām. 2008. gada 31. janvāra spriedums Centro Europa 7 (C‑380/05, EU:C:2008:59) un 2017. gada 26. jūlija spriedums Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597) pierādot, ka minētais ietvars ir piemērojams tādiem elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem, kuri vienlaikus ir mediju pakalpojumu sniedzēji.
68      Pirmkārt, no Mediju likuma 48. panta 7. punkta izrietot, ka tiesības sniegt mediju pakalpojumus ietver tiesības lietot radiofrekvenču spektru, proti, radiofrekvences. Otrkārt, lai gan Ungārija uzskata, ka Ungārijas tiesībās radiofrekvenču piešķiršana notiek, piemērojot procedūru, kas atšķiras no tās, ar kuru tiek piešķirtas tiesības sniegt mediju pakalpojumus, un saskaņā ar citu valsts tiesisko regulējumu, nevis Mediju likumu, nekas nenorādot uz to, ka šajā gadījumā, lai izvēlētos operatoru, kuram atļauts lietot 92,9 MHz frekvenci, būtu uzsākta cita procedūra, nevis strīdīgā iepirkuma procedūra.
69      Turklāt Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punktā, tāpat kā Direktīvas 2018/1972 48. panta 3. punktā, esot paredzēta tikai atkāpe no principa par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu atklātās procedūrās, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķi. Tāpēc individuālo radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanas procedūrai katrā ziņā vajadzētu būt objektīvai, pārskatāmai, nediskriminējošai un samērīgai, un to apstiprinot 2017. gada 26. jūlija spriedums Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597).
70      Komisija arī apstrīd Ungārijas argumentu, saskaņā ar kuru pašreizējā situācijā Savienības tiesības neesot piemērojamas apstrīdētajiem lēmumiem un valsts tiesību normām, kas ir to pieņemšanas pamatā. Pirmkārt, radiofrekvenču piešķiršana neietilpstot dalībvalstu ekskluzīvajā kompetencē. Otrkārt, tas, ka strīdīgajā iepirkumā tika izvērtēti arī kritēriji attiecībā uz mediju pakalpojumu saturu, piemēram, programmu plānošanas grafiku, nepadarot par nepiemērojamu Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā. Šādā kontekstā Komisija, pamatojoties uz 2020. gada 3. septembra spriedumu Vivendi (C‑719/18, EU:C:2020:627), uzsver, ka valstu kompetence mediju regulējuma jomā jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības.
71      Visbeidzot, neesot pamatots Ungārijas arguments, saskaņā ar kuru Komisija mēģinot paplašināt Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērojamību, jo šī iestāde apstrīdētos lēmumus un valsts tiesību normas, kas ir to pieņemšanas pamatā, apstrīdot tikai tiktāl, ciktāl tās attiecoties uz elektronisko sakaru tīkliem un radiofrekvenču lietošanas tiesībām.
72      Otrām kārtām, Komisija uzskata – tā kā, pieņemdama apstrīdētos lēmumus, Mediju padome īstenojusi Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā noteikumus, tai bija jāievēro Harta un it īpaši tās 11. pantā nostiprinātās tiesības uz vārda un informācijas brīvību.
73      Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
b)      Tiesas vērtējums
1)      Par Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā
74      Kā jau izrietēja no pamatdirektīvas 1. panta 1. punkta, ar Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā ir izveidots saskaņots režīms elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu jomā, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi šajā nozarē. Šim nolūkam šajā regulējumā tostarp paredzēti noteikumi par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
75      Šajā ziņā Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, pamatdirektīvas 9. pantā, Konkurences direktīvas 4. pantā un Direktīvas 2018/1972 45. pantā, uz kuru neievērošanu norāda Komisija, paredzēts, ka šīs tiesības jāpiešķir, pamatojoties uz objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem. Kā Tiesa jau precizējusi, šie kritēriji jāievēro, ne tikai sākotnēji piešķirot radiofrekvences, bet arī jebkādas vēlākas piešķiršanas gadījumā (spriedums, 2017. gada 26. jūlijs, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 40. punkts). Tāpēc šie kritēriji jāievēro arī minēto tiesību atjaunošanas gadījumā.
76      Lai arī šajā lietā gan apstrīdētie lēmumi, gan procedūras, kurās tika pieņemti šie lēmumi, gan
apstrīdētās valsts tiesību normas (turpmāk tekstā – “apstrīdētie valsts pasākumi”) attiecas uz mediju pakalpojumu sniegšanu, Tiesai iesniegtie lietas materiāli tomēr ļauj konstatēt – kā to darījis ģenerāladvokāts secinājumu 31. punktā –, ka apstrīdētie valsts pasākumi attiecas arī uz radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
77      Pirmkārt, vispirms no lēmuma par atteikumu, kas pievienots Komisijas prasības pieteikumam, ievaddaļas un pamatojuma izklāsta izriet, ka šā lēmuma mērķis ir neatjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus “92,9 MHz frekvencē”. Turklāt no strīdīgā iepirkuma nosaukuma, kas arī pievienots Komisijas prasības pieteikumam, izriet, ka šis iepirkums attiecās uz iespējas sniegt radio mediju pakalpojumus “Budapest 92,9 MHz” pārklājuma zonā izmantošanu. Šī radiofrekvence minēta arī informācijas tabulā, kas norādīta strīdīgajā iepirkumā. Šā iepirkuma 1.2.1. punktā papildus paredzēts, ka tā mērķis ir garantēt, “ka Mediju padome nodrošina atbildīgu, piemērotu un efektīvu pārvaldību attiecībā uz iespēju sniegt mediju pakalpojumus “Budapest 92 MHz” frekvencē, kas ir valsts īpašums”. Arī Mediju likuma 48. pants attiecas uz “analogo lineāro mediju pakalpojumu, izmantojot valstij piederošus ierobežotus resursus”, un “tiesībām sniegt analogos lineāros mediju pakalpojumus, izmantojot valstij piederošus ierobežotus resursus”. Visbeidzot, šā likuma 65. pantā ir atsauce uz pagaidu administratīva līguma noslēgšanu par mediju pakalpojumu sniegšanas iespējas izmantošanu, ar kuru NMHH pierāda, ka ir iespējams sniegt mediju pakalpojumus, it īpaši “neradot traucējumus citiem”.
78      Tāpēc no paša lēmuma par atteikumu, strīdīgā iepirkuma un Mediju likuma 48. panta formulējuma izriet, ka šis lēmums, iepirkums un minētais pants attiecas ne tikai uz mediju pakalpojumu sniegšanu, bet arī uz radiofrekvences, šajā gadījumā – 92,9 MHz frekvences – lietošanas tiesību piešķiršanu. Mediju likuma 65. panta formulējums arī pierāda, ka pagaidu administratīvais līgums, kas var tikt noslēgts, pamatojoties uz šo pantu, attiecas ne tikai uz mediju pakalpojumu sniegšanu, bet arī uz radiofrekvenču lietošanu.
79      Otrkārt, no Ungārijas atbildes rakstam uz repliku  pievienotā NMHH 2014. gada 13. februāra lēmuma par atļaujas piešķiršanu Klubrádió lietot 92,9 MHz frekvenci formulējuma izriet, ka šīs atļaujas derīguma termiņš bija tāds pats kā Klubrádió apraides līgumam, proti, no 2014. gada 14. februāra līdz 2021. gada 14. februārim. Turklāt šajā lēmumā norādīts, ka minētā atļauja zaudē spēku datumā, kad beidzas šajā līgumā noteiktais termiņš, vai arī – ja līgums tiek izbeigts – ar savstarpēju vienošanos vai Mediju padomes lēmumu šīs izbeigšanas dienā, nepiemērojot īpašu administratīvo procedūru atļaujas atsaukšanai un nepieņemot administratīvu lēmumu.
80      Tāpēc no minētā lēmuma formulējuma izriet, ka attiecīgās atļaujas spēkā esība bija atkarīga no tiesību sniegt mediju pakalpojumus spēkā esības, līdz ar to šo tiesību zaudēšana automātiski izraisīja tiesību lietot 92,9 MHz frekvenci zaudēšanu.
81      Treškārt, Ungārijas sniegtie paskaidrojumi gan tiesvedības rakstveida daļā, gan tiesas sēdē attiecībā uz mediju pakalpojumu sniegšanas tiesību un radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanas procedūru piemērošanas kārtību norāda arī uz to, ka Ungārijā ir tieša saikne starp tiesībām sniegt mediju pakalpojumus un radiofrekvences lietošanas tiesībām.
82      No šiem paskaidrojumiem izriet – lai piešķirtu radiofrekvences, Mediju padomei vispirms jāizsludina iepirkums mediju pakalpojumu sniegšanai konkrētā radiofrekvencē. Šajā iepirkumā izraudzītajam pretendentam tiek piešķirtas tiesības sniegt šos pakalpojumus saskaņā ar administratīvu līgumu, kas noslēgts ar Mediju padomi, proti, apraides līgumu. Vēlāk NMHH pēc pieprasījuma, pārbaudījusi tehniskos nosacījumus, atļauj izraudzītajam pretendentam vai raidorganizācijai, ar kuru izraudzītais pretendents noslēdz līgumu par radio satura pārraidi, lietot minēto radiofrekvenci.
83      No tā izriet, ka Ungārijā piekļuve radiofrekvencēm, lai pārraidītu radio saturu, praksē ir tikai tiesību sniegt mediju pakalpojumus īpašniekiem neatkarīgi no tā, vai tie paši pārraida savu saturu attiecīgajā radiofrekvencē vai šādu pārraidi veic raidorganizācija, kura šajā nolūkā noslēgusi līgumu ar tiesību īpašniekiem.
84      Līdz ar to šajā dalībvalstī lēmumi, kas, tāpat kā lēmums par spēkā neesību, pieņemti tādā iepirkumā kā strīdīgais iepirkums, galu galā attiecas uz radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
85      Ņemot vērā visus šos apstākļus, šķiet, ka Ungārijas sistēma tiesību piešķiršanai attiecībā uz radio mediju pakalpojumu sniegšanu un radiofrekvenču lietošanu ir izstrādāta un veidota tā, ka šīs tiesības ir tieši saistītas. No tā izriet, ka jebkurš valsts pasākums, kurš attiecas uz tiesību sniegt šādus pakalpojumus piešķiršanu, kādi ir arī apstrīdētie valsts pasākumi, noteikti rada sekas attiecībā uz radiofrekvenču lietošanas tiesībām un tādējādi ietilpst Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā materiālajā piemērošanas jomā.
86      Tāpēc apstrīdētie valsts pasākumi ietilpst Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā materiālajā piemērošanas jomā.
87      Šo secinājumu neatspēko tas, ka šie valsts pasākumi attiecas arī uz radio mediju pakalpojumu sniegšanu un, kā apgalvo Ungārija, tiesiskais regulējums par šādu pakalpojumu sniegšanu ir izslēgts no Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērošanas jomas, kā tas it īpaši izriet no pamatdirektīvas 2. panta c) punkta un Direktīvas 2018/1972 2. panta 4. punkta.
88      Vien jākonstatē, ka tad, ja tāda dalībvalsts kā Ungārija, īstenojot savu rīcības brīvību attiecībā uz tās rīkoto radiofrekvenču piešķiršanas procedūru iedabu un kārtību, nolemj, ka to lietotāju atlase tiek veikta, ņemot vērā kritērijus, kas saistīti ar radio satura pakalpojumu sniegšanu, šī dalībvalsts nevar izvairīties no Savienības tiesiskajā regulējumā par elektroniskajiem sakariem paredzētajām prasībām radiofrekvenču spektra piešķiršanai un it īpaši no principa, ka radiofrekvenču lietošanas tiesības tiek piešķirtas, pamatojoties uz objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 20. aprīlis, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, 31. punkts).
89      Kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 33. punktā, pretējā gadījumā dalībvalstis varētu viegli apiet šīs sistēmas noteikumus par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu, tādējādi apdraudot pamatdirektīvas 8. panta 2.–4. punktā definētos minētā regulējuma mērķus, it īpaši mērķi veicināt konkurenci elektronisko sakaru tīklu, elektronisko sakaru pakalpojumu, kā arī saistīto iekārtu un pakalpojumu nodrošināšanā, un efektīvu radiofrekvenču izmantošanu un pārvaldību. Tāpēc šādi noteikumi zaudētu lietderīgo iedarbību.
90      Turklāt, tā kā Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā apstrīdētajiem valsts pasākumiem ir piemērojams tikai tiktāl, ciktāl tie attiecas uz radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu, nevar apgalvot, ka būtu aizskarta dalībvalstu kompetence mediju regulējuma jomā.
91      Visbeidzot nevar piekrist arī Ungārijas argumentam, ka uz procedūrām, kurās tika pieņemti apstrīdētie lēmumi, attiecoties Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrajā daļā paredzētā atkāpe no Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērošanas.
92      Kā norāda Komisija, šajā tiesību normā, tāpat kā Direktīvas 2018/1972 48. panta 3. punktā, ir paredzēta tikai iespēja atkāpties no principa, ka radiofrekvenču lietošanas tiesības tiek piešķirtas atklātās procedūrās, ja radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību piešķiršana radio vai televīzijas satura pakalpojumu sniedzējiem nepieciešama, lai sasniegtu tādu vispārējo interešu mērķi, ko dalībvalstis noteikušas saskaņā ar Savienības tiesībām.
93      Tomēr šajā lietā, kā izriet it īpaši no šā sprieduma 34. punkta, nevar uzskatīt, ka apstrīdētā iepirkuma procedūra nebija “atklāta” Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrās daļas un Direktīvas 2018/1972 48. panta 3. punkta izpratnē.
94      Katrā ziņā šajās tiesību normās paredzētā atkāpe nenozīmē, ka tiek izslēgta visa Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērošana. Konkrētāk, pat piemērojot šo atkāpi, saskaņā ar pamatdirektīvas 9. pantu radiofrekvenču lietošanas tiesības jāpiešķir, pamatojoties uz objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 31. janvāris, Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 125. punkts).
2)      Par Hartu
95      Jāatgādina, ka Hartas piemērošanas joma attiecībā uz dalībvalstu rīcību ir noteikta tās 51. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru Hartas normas uz dalībvalstīm attiecas tad, “ja tās īsteno Savienības tiesības”, un tādējādi šī tiesību norma apstiprina pastāvīgās Tiesas judikatūras atziņu, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir piemērojamas visās situācijās, kuras reglamentētas Savienības tiesībās, taču ne ārpus šādām situācijām (spriedums, 2019. gada 19. novembris,
A. K. u.c.(Augstākās tiesas disciplinārlietu palātas neatkarība), C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
96      Šajā lietā, tā kā apstrīdētie valsts pasākumi uzskatāmi par Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā īstenošanu, jākonstatē, ka, nosakot šos pasākumus, Ungārijai bija jāievēro Hartā garantētās pamattiesības, it īpaši tās 11. pantā nostiprinātās tiesības uz vārda un informācijas brīvību, uz kurām atsaucas Komisija.
97      No tā izriet, ka apstrīdētie valsts pasākumi var tikt pārbaudīti, ņemot vērā gan Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā, gan Hartu.
98      Tāpēc Ungārijas argumentācija par šā ietvara un Hartas nepiemērojamību minētajiem pasākumiem
jānoraida.
2.      Par Direktīvas 2018/1972 piemērojamību laikā
a)      Lietas dalībnieku argumenti
99      Pamatojoties uz tempus regit actum principu, Komisija uzskata, ka Atļauju izsniegšanas direktīva un pamatdirektīva ir piemērojamas lēmumam par atteikumu un strīdīgajam iepirkumam, savukārt Direktīva 2018/1972 ir piemērojama lēmumam par spēkā neesību.
100    Ungārija turpretī norāda, ka šis princips nav piemērojams administratīvajai procedūrai, kura jau notiek. Šī dalībvalsts uzskata, ka šādu procedūru reglamentē noteikumi, kas ir spēkā tās uzsākšanas brīdī. Tā kā šajā gadījumā strīdīgais iepirkums tika izsludināts pirms Direktīvas 2018/1972 spēkā stāšanās datuma, gan šo iepirkumu, gan lēmumu par spēkā neesību reglamentējot Atļauju izsniegšanas direktīva un pamatdirektīva, lai arī šis lēmums tika pieņemts pēc Direktīvas 2018/1972 transponēšanas termiņa beigām. Tāpēc attiecībā uz minēto lēmumu Komisija prasību nevarot pamatot ar Direktīvas 2018/1972 pārkāpumu.
101    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
b)      Tiesas vērtējums
102    Jāprecizē, ka Komisijas un Ungārijas viedokļu atšķirības attiecībā uz Direktīvas 2018/1972 piemērojamību laikā attiecas tikai uz iebildumiem par strīdīgo iepirkumu un lēmumu par spēkā neesību. Šajā ziņā Komisija konkrētāk norādīja, ka Ungārija nav izpildījusi dalībvalstu pienākumu nodrošināt, lai radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību piešķiršana būtu balstīta tostarp uz pārskatāmiem un samērīgiem kritērijiem; šis pienākums izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrās daļas un – kopš Direktīvas 2018/1972 piemērošanas dienas – no tās 45. panta 1. punkta.
103    Jāņem arī vērā, kā izriet no Direktīvas 2018/1972 1. apsvēruma, ka ar to tiek pārstrādātas vairākas direktīvas, tostarp Atļauju izsniegšanas direktīva un pamatdirektīva. Šajā ziņā Direktīvas 2018/1972 125. pantā precizēts, ka, pirmkārt, šīs direktīvas tiek atceltas no 2020. gada 21. decembra un, otrkārt, ka atsauces uz atceltajām direktīvām uzskatāmas par atsaucēm uz Direktīvu 2018/1972. Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkts atbilst pamatdirektīvas 9. panta 1. punktam, kurā it īpaši paredzēts pienākums dalībvalstīm nodrošināt, ka radiofrekvenču spektra piešķiršana elektronisko sakaru pakalpojumu vajadzībām ir balstīta uz pārskatāmiem un samērīgiem kritērijiem.
104    Šis pienākums, kas atgādināts Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrajā daļā, ir līdzvērtīgs pienākumam, piešķirot radiofrekvences, ievērot pārskatāmības un samērīguma principus, kas dalībvalstīm noteikti Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā.
105    Šādos apstākļos Ungārijas argumentācija par Direktīvas 2018/1972 piemērojamību laikā katrā ziņā jānoraida.
B.      Par pieņemamību
1.      Par to iebildumu pieņemamību, kuri izvirzīti attiecībā uz apstrīdētajiem lēmumiem
a)      Lietas dalībnieku argumenti
106    Ungārija apstrīd prasības pieņemamību attiecībā uz apstrīdētajiem lēmumiem.
107    Pirmkārt, šī dalībvalsts uzskata, ka, lai gan Komisija formāli atsaucas uz Savienības tiesību normu pārkāpumu, patiesībā tā apšaubot šo lēmumu atbilstību Mediju likuma vai strīdīgā iepirkuma noteikumiem.
108    Jautājums, vai Mediju padomes lēmums atbilst noteiktām Mediju likuma normām vai strīdīgajam iepirkumam, ievērojami pārsniedzot prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmetu, jo tās vienīgais mērķis ir ļaut Tiesai konstatēt, ka dalībvalsts nav izpildījusi tai Savienības tiesību aktos paredzētu pienākumu, un panākt, lai šī pienākumu neizpilde tiktu izbeigta.
109    Otrkārt, norādīdama, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru prasību sakarā ar pienākumu neizpildi var celt tikai par iedibinātu, pastāvīgu un vispārēju administratīvo praksi, Ungārija apstrīd šīs prasības pieņemamību, jo tā attiecas uz diviem individuāliem administratīviem lēmumiem, kuri turklāt, pamatojoties uz valsts tiesās celtām prasībām, apstiprināti ar tiesu nolēmumiem, kuriem ir res judicata spēks.
110    Atbildes rakstā uz repliku Ungārija precizē, ka atšķirībā no lēmumiem, kas minēti spriedumos, uz kuriem atsaucas Komisija, apstrīdētie lēmumi nav tādi vispārīgi lēmumi attiecībā uz precīzi nedefinētu operatoru grupu, kas atklātu saskaņotu un viendabīgu praksi, bet gan lēmumi, kas attiecas uz konkrētu operatoru.
111    Komisija, pirmkārt, apgalvo,
ka prasībā tā atsaucas tikai uz Savienības tiesību pārkāpumu. Šajā ziņā tā precizē, ka pirmstiesas procedūrā tika apsvērtas divas iespējas. Pirmā iespēja bijusi balstīta uz Ungārijas apgalvojumiem, ka saskaņā ar Mediju likumu Mediju padomei, pieņemot apstrīdētos lēmumus, nebija nekādas novērtējuma brīvības. Šādā gadījumā Mediju likums būtu pretrunā Savienības tiesībām, jo tas liktu Mediju padomei pieņemt lēmumus, kas nav saderīgi ar šīm tiesībām. Otrā iespēja bijusi balstīta uz interpretāciju, kas – Komisijas ieskatā – izrietot no Mediju likuma formulējuma, saskaņā ar kuru Mediju padomei, pieņemot apstrīdētos lēmumus, bija novērtējuma brīvība. Šādā gadījumā, tos pieņemot, Mediju padome šo novērtējuma brīvību esot izmantojusi veidā, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām.
112    Otrkārt, Komisija norāda, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tā var uzsākt procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi ne tikai attiecībā uz administratīvo praksi, bet arī saistībā ar individuāliem Savienības tiesību nepareizas piemērošanas gadījumiem.
113    Turklāt tas, ka lēmums pārsūdzēts valsts līmenī, neliedzot Komisijai procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi atsaukties uz šāda lēmuma neatbilstību Savienības tiesībām, it īpaši tad, ja, kā tas ir šajā lietā, attiecīgās valsts tiesas nav vērsušās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
114    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
b)      Tiesas vērtējums
115    Pirmkārt, attiecībā uz šā sprieduma 107. un 108. punktā norādīto nepieņemamības pamatu, lai gan ir taisnība, ka atsevišķās prasības pieteikuma daļās Komisija atsaucas uz iespēju, ka apstrīdētie lēmumi ir pretrunā valsts tiesību normām, kas ir to pieņemšanas pamatā, it īpaši saistībā ar lēmumu par atteikumu, tomēr no šā prasības pieteikuma skaidri izriet, ka Komisijas mērķis ir vienīgi konstatēt apstrīdēto lēmumu vai tiesību normu, uz kuru pamata tie tika pieņemti, neatbilstību vairākām Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā normām un Hartas 11. pantam.
116    Otrkārt, attiecībā uz nepieņemamības pamatu saistībā ar to, ka par individuāliem lēmumiem nevar celt prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, vispirms jānorāda, ka LESD 258. un 259. pantā pārbaude, kas Tiesai jāveic saistībā ar prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, nav ierobežota tikai ar vispārpiemērojamām tiesību normām vai aktiem, ko pieņēmušas dalībvalstis. No tā tad var secināt, ka par to pieņemtajiem individuālajiem lēmumiem un aktiem arī var tikt celta prasība sakarā ar pienākumu neizpildi, ja Komisija uzskata, ka tie pieņemti, neievērojot Savienības tiesības.
117    Tiesa turklāt ir nospriedusi, ka
Komisijai, ņemot vērā tās Līgumu sarga lomu, ir pilnvaras pastāvīgi izlemt, vai pret dalībvalsti jāceļ prasība sakarā ar pienākumu neizpildi, un noteikt, saistībā ar kuru attiecīgās dalībvalsts darbību vai bezdarbību šāda prasība iesniedzama. Šādā kontekstā Tiesa ir precizējusi, ka Komisija tostarp var lūgt tai atzīt pienākumu neizpildi, ja konkrētā gadījumā nav sasniegts direktīvā paredzētais rezultāts (spriedums, 2003. gada 10. aprīlis, Komisija/Vācija, C‑20/01 un C‑28/01, EU:C:2003:220, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
118    Šajā ziņā jānorāda, ka it īpaši no pamatdirektīvas 9. panta 1. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt, lai kompetento iestāžu veiktā radiofrekvenču spektra piešķiršana būtu balstīta uz objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem. Šajā tiesību normā precizēts, ka minētais pienākums attiecas gan uz vispārējo atļauju piešķiršanu, gan uz šādu radiofrekvenču individuālo lietošanas tiesību piešķiršanu.
119    Tāpēc, neskarot Komisijas saistības ievērot tai uzlikto pierādīšanas pienākumu, Tiesa jau ir atzinusi, ka prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmets var būt individuāls akts vai lēmums.
120    Turklāt judikatūrā par iespēju celt prasību sakarā ar pienākumu neizpildi attiecībā uz administratīvo praksi Tiesa vienīgi ir paredzējusi nosacījumus, kādiem šādai praksei ir jāatbilst, lai tā varētu būt prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmets, nelemjot par iespēju celt šādu prasību par individuālu aktu vai lēmumu.
121    Visbeidzot, ne LESD 258. un 259. pantā, ne Tiesas judikatūrā nekas neļauj uzskatīt, ka valsts prasību par individuālu lēmumu noraidīšana ar tādiem valsts tiesu nolēmumiem, kuriem ir res judicata spēks, būtu šķērslis tam, lai par šādu individuālu lēmumu varētu celt prasību sakarā ar pienākumu neizpildi.
122    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Ungārijas izvirzītie nepieņemamības pamati attiecībā uz iebildumiem, kas izvirzīti saistībā ar apstrīdētajiem lēmumiem, jānoraida.
2.      Par iebilduma saistībā ar lojālas sadarbības principa pārkāpumu pieņemamību
123    Prasības pieteikuma pirmā prasījuma izklāstā Komisija atsaucas uz to, ka Ungārija ir pārkāpusi lojālas sadarbības principu.
124    Tomēr, ne izklāstot iebildumus, ar kuriem pamatota šī prasība, ne arī – izstrādājot šo iebildumu pamatošanai norādīto argumentāciju, šī iestāde šādu principu nemin.
125    Tāpēc šī prasība ir nepieņemama, ciktāl tās mērķis ir panākt, lai tiktu konstatēts, ka Ungārija ir pārkāpusi lojālas sadarbības principu.
C.      Par lietas būtību
126    Prasības pamatošanai Komisija izvirza četras iebildumu grupas.
127    Pirmā iebildumu grupa, kas attiecas uz Mediju likuma 48. panta 7. punktu un lēmumu par atteikumu, ir saistīta ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5., 7. un 10. panta, Konkurences direktīvas 4. panta, pamatdirektīvas 9. panta, kā arī samērīguma, diskriminācijas aizlieguma un labas pārvaldības principu pārkāpumu. Otrā grupa, kas attiecas uz strīdīgo iepirkumu un lēmumu par spēkā neesību, ir saistīta ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. un 3. punkta, pamatdirektīvas 8. un 9. panta un Direktīvas 2018/1972 45. panta pārkāpumu. Trešā grupa, kas attiecas uz Mediju likuma 65. panta 11. punktu, ir saistīta ar Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta, kā arī samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principu pārkāpumu. Ceturtā iebildumu grupa ir saistīta ar Hartas 11. panta pārkāpumu.
1.      Par iebildumiem saistībā ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu un lēmumu par atteikumu
128    Komisija būtībā apgalvo, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5., 7. un 10. panta, Konkurences direktīvas 4. panta, pamatdirektīvas 9. panta, kā arī samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principiem. Šie pārkāpumi izrietot, pirmkārt, no tā, ka Mediju padome pieņēmusi lēmumu par atteikumu, otrkārt, no Mediju likuma 48. panta 7. punkta pieņemšanas, ar kuru automātiski izslēgta ar FM apraidi saistītu radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošana, ja to īpašnieks atkārtoti pārkāpis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām, pat tad, ja izdarītie pārkāpumi ir maznozīmīgi, pilnībā formāli un par tiem jau noteikti naudas sodi, šādi vēlāk panākot pilnīgu atbilstību tiesību normām, kā arī, treškārt, no tā, ka šādā veidā Klubrádió diskriminējoši un nesamērīgi liegts turpināt darbību apraides jomā.
129    Komisija arī apgalvo, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punkta un labas pārvaldības principa, lēmumu par Klubrádió pieteikumu par tās radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošanu nepieņemdama šajā tiesību normā paredzētajā sešu nedēļu termiņā.
a)      Par iebildumu saistībā ar samērīguma principa pārkāpumu
1)      Lietas dalībnieku argumenti
130    Komisija apgalvo, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts vai vismaz veids, kādā Mediju padome piemērojusi šo tiesību normu attiecībā uz Klubrádió, neatbilst Atļauju izsniegšanas direktīvas 5., 7. un 10. pantam, Konkurences direktīvas 4. pantam un pamatdirektīvas 9. pantam, un it īpaši šajos pantos paredzētajam samērīguma principam.
131    Pirmām kārtām, Komisija norāda, ka lēmums par atteikumu ir pretrunā samērīguma principam, jo atteikums atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus ir pamatots vienīgi ar to, ka septiņos Klubrádió apraides līguma spēkā esības gados šī radiostacija divas reizes nav izpildījusi pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām.
132    Komisija uzskata, ka atteikums atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus ir pielīdzināms sodam. Šajā ziņā tā pamatojas uz to seku smagumu, kas saskaņā ar Ungārijas tiesību aktiem mediju pakalpojumu sniedzējam izriet no šāda atteikuma, proti, pirmkārt, nespēja turpināt pārraidīt saturu radiofrekvencē, ja vien tas neuzvar jaunā iepirkumā, un, otrkārt, ja šis iepirkums nav veiksmīgs, nespēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, lai turpinātu šā satura pārraidi attiecīgajā radiofrekvencē līdz cita jauna iepirkuma pabeigšanai.
133    Šādā kontekstā Komisija atsaucas uz Tiesas judikatūru, no kuras izrietot, pirmkārt, ka, lai novērtētu soda samērīgumu, jāņem vērā pārkāpuma, par kuru paredzēts sodīt ar minēto sodu, raksturs un smagums un, otrkārt, ka sodam jābūt pietiekami pielāgojamam atkarībā no pārkāpuma smaguma.
134    Komisija turklāt uzskata, ka atteikums atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus ir pielīdzināms šo tiesību atsaukšanai vai apturēšanai. Šāda atsaukšana vai apturēšana esot viens no vissmagākajiem sodiem, un to saskaņā ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta 5. punktu var piemērot tikai ar nosacījumu, ka tiek ievērots samērīguma princips, kā arī tikai nopietnu vai atkārtotu radiofrekvenču lietošanas tiesību nosacījumu pārkāpumu gadījumā.
135    Šādā kontekstā Komisija uzsver, ka atteikums atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus nav tādas juridiskas sekas, kas būtu samērīgas ar šīs radiostacijas izdarīto pārkāpumu smagumu.
136    Pirmkārt, attiecīgo pārkāpumu veidojošo faktu norises laikā Mediju likuma 22. panta 8. punktā neesot bijis noteikts termiņš pienākuma nosūtīt datus par apraides kvotām ievērošanai. Otrkārt, abos gadījumos, uz kuriem attiecas Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, Klubrádió esot izpildījusi šo pienākumu soda piemērošanas procedūras laikā. Treškārt, Mediju padome, pamatojoties uz datiem, ko Klubrádió iesniedza, lai izpildītu minēto pienākumu, neesot konstatējusi, ka tās pārraidītie raidījumi neatbilstu šīs radiostacijas pienākumiem apraides kvotu jomā. Ceturtkārt, Mediju padome par katru no abiem šajos lēmumos konstatētajiem pārkāpumiem esot sodījusi ar naudas sodu no 30 000 HUF (aptuveni 75 EUR) līdz 36 000 HUF (aptuveni 90 EUR), lai arī saskaņā ar Mediju likuma 187. panta 1. punktu maksimālais naudas sods, ko var piemērot atkārtota pārkāpuma gadījumā, esot 2 000 000 HUF (5420 EUR), un tas pierādot, ka minētie pārkāpumi ir maznozīmīgi. Piektkārt, Klubrádió esot samaksājusi uzliktos naudas sodus, un noteiktais sods esot sasniedzis savu mērķi, jo pēc minēto lēmumu pieņemšanas Mediju padome vairs neesot konstatējusi, ka Klubrádió būtu izdarījusi citus pārkāpumus.
137    Otrām kārtām, Komisija apgalvo – ja Mediju likuma 48. panta 7. punkts būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas automātiski izslēdz tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu visos gadījumos, kad attiecīgais pakalpojumu sniedzējs izdarījis atkārtotu pārkāpumu, tostarp tad, ja tas vairākkārt kavējies izpildīt pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām, šī tiesību norma būtu pretrunā samērīguma principam.
138    Šāda minētās tiesību normas interpretācija Mediju padomei neradītu novērtējuma brīvību, kas tai ļautu vērtēt attiecīgā pārkāpuma nenozīmīgo vai nepietiekami smago raksturu un lēmumu par tiesību atjaunošanu sniegt mediju pakalpojumus atbilstību samērīguma principam, līdz ar to Mediju padome būtu spiesta pieņemt ar šo principu nesaderīgus lēmumus.
139    Turpretī, ja Mediju likuma 48. panta 7. punkts kopsakarā ar šā likuma 185. panta 2. punktu būtu jāinterpretē tādējādi, ka Mediju padomei, pieņemot lēmumus par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, ņemot vērā šā sprieduma 136. punktā izklāstītos elementus, ir novērtējuma brīvība, tad Mediju padome, pieņemot lēmumu par atteikumu, savu novērtējuma brīvību būtu izmantojusi veidā, kas nav saderīgs ar samērīguma principu. Šādā gadījumā vienīgi šis lēmums būtu pretrunā minētajam principam.
140    Savai aizstāvībai, pirmām kārtām, Ungārija apgalvo, ka atteikuma atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus mērķis nav sodīt par tāda pakalpojumu sniedzēja rīcību, kurš ir lūdzis atjaunot šīs tiesības, bet gan ir sekas tam, ka šis pakalpojumu sniedzējs nav ievērojis iepriekš noteiktu prasību, lai iegūtu tiesības uz šādu atjaunošanu. Šādu atteikumu it īpaši nevarot pielīdzināt Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta 5. punktā paredzētajam atļaujas atsaukšanas sodam, jo ar to attiecīgais apraides līgums tiktu izbeigts pirms šā līguma termiņa beigām. Savukārt atteikums atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus esot spēkā tikai attiecībā uz laikposmu pēc minētā līguma termiņa beigām.
141    Tāpēc šajā gadījumā neesot nozīmes nedz prasībām, kas izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta 5. punkta, nedz judikatūrai par samērīguma principu sodu jomā.
142    Otrām kārtām, jautājumā par apgalvoto samērīguma principa pārkāpumu ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu Ungārija norāda, ka Savienības tiesības neliedz piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēti nosacījumi tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanas iespējas izslēgšanai, neīstenojot nekādu novērtējuma brīvību, jo likumā iepriekš noteikti objektīvi nosacījumi izslēdz iespēju tiesības piemērot patvaļīgi un diskriminējoši.
143    Mediju likumā noteiktie kritēriji atteikumam atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus esot objektīvi, pārskatāmi, nediskriminējoši un samērīgi, jo šāda atjaunošana esot izslēgta tikai smagu vai atkārtotu pārkāpumu gadījumā, kas konstatēti ar galīgiem lēmumiem.
144    Samērīgumu nodrošinot tas, ka maznozīmīgus pārkāpumus, kā izrietot no Mediju likuma 187. panta 5. punkta, nevar uzskatīt par atkārtotiem pārkāpumiem. Tāpat arī kumulatīvu nosacījumu, kas pārkāpumu ļauj kvalificēt kā “atkārtotu pārkāpumu”, juridiskā definīcija, izmantojot progresivitātes principu, nodrošinot, ka atteikumu atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus var piemērot tikai vissmagāko un klajāko pārkāpumu gadījumā.
145    Ungārija arī precizē, ka tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanas procedūrā netiek izvērtēts attiecīgā pārkāpuma smagums, jo tā nav soda piemērošanas procedūra. Konkrētā pārkāpuma smagumu pēdējā minētajā procedūrā novērtējot Mediju padome, kurai tostarp jānosaka, vai šis pārkāpums ir smags vai atkārtots, un tas liekot tai it īpaši pārbaudīt, vai minētais pārkāpums nav maznozīmīgs.
146    Visbeidzot Ungārija piebilst, ka novērtējuma brīvības piešķiršana Mediju padomei nozīmētu, ka tai, lemjot par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, būtu jāpārskata ar galīgu lēmumu konstatēto pārkāpumu smagums vai atkārtošanās, bet tas esot pretrunā tiesiskuma, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principiem.
147    Trešām kārtām, attiecībā uz samērīguma principa pārkāpumu ar lēmumu par atteikumu Ungārija norāda, ka atteikums atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus izriet nevis no nesamērīgu Ungārijas tiesiskā regulējuma normu piemērošanas vai no patvaļīga Mediju padomes lēmuma, bet gan tikai no tā, ka tā galīgajos lēmumos konstatējusi virkni Klubrádió izdarītu atkārtotu pārkāpumu.
148    Šajā ziņā Ungārija apstrīd Komisijas argumentu, ka Lēmumos Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017 konstatētie pārkāpumi ir maznozīmīgi.
149    Pirmkārt, tas, ka uzliktie naudas sodi ir nelieli, nepierādot, ka runa ir par maznozīmīgiem pārkāpumiem. Proti, šo naudas sodu apmērs nesniedzot nekādas norādes par attiecīgo pārkāpumu smagumu, īpaši tāpēc, ka nav salīdzināmu datu. Turklāt, nosakot šo summu, Mediju padome esot ņēmusi vērā Klubrádió finansiālo situāciju, lai nepiemērotu tādu sodu, kas padarītu neiespējamu vai apgrūtinātu šīs radiostacijas ekspluatāciju atbilstoši ne tikai samērīguma un progresivitātes principiem, bet arī procesa kodeksam, kas bija piemērojams Lēmumu Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017 pieņemšanas brīdī.
150    Otrkārt, esot kļūdains Komisijas apgalvojums, ka attiecīgo pārkāpumu veidojošo faktu norises laikā Mediju likuma 22. panta 8. punktā neesot bijis noteikts termiņš pienākuma nosūtīt datus par apraides kvotām ievērošanai. Proti, valsts likumdevējs esot grozījis šo tiesību normu no 2011. gada 3. augusta, paredzot, ka “mediju pakalpojumu sniedzējiem katru mēnesi jāsniedz Mediju padomei dati, kas ļauj uzraudzīt apraides kvotu ievērošanu”. Tas, ka procedūrās, kurās tika pieņemti Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, Klubrádió nav izteikusi nevienu paziņojumu vai iebildumu par to, ka, iespējams, nav noteikts termiņš šā pienākuma izpildei, un nav apstrīdējusi šos lēmumus, pierādot, ka šī radiostacija zināja tai noteiktos pienākumus datu par apraides kvotām nosūtīšanas jomā, kā arī Mediju padomes lēmumu pieņemšanas praksi šajā ziņā.
151    Treškārt, pienākuma nosūtīt datus par apraides kvotām nozīmīgums attaisnojot secinājumu, ka Klubrádió izdarītie pārkāpumi nav maznozīmīgi. Šajā ziņā Ungārija norāda, ka šo datu nenosūtīšana vai novēlota nosūtīšana traucē Mediju padomei kontrolēt, vai attiecīgais pakalpojumu sniedzējs ievēro pienākumus apraides kvotu jomā, un tādējādi ļauj šim pakalpojumu sniedzējam vieglāk izvairīties no cita iespējama pārkāpuma konstatēšanas.
152    Ceturtkārt, tas, ka Klubrádió procedūrās, kurās tika pieņemti Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, ir izpildījusi tai uzlikto pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām, tāpat kā tas, ka tā vēlāk samaksāja uzliktos naudas sodus, neietekmējot apstākli, ka šī radiostacija ir pārkāpusi minēto pienākumu.
153    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
2)      Tiesas vērtējums
i)      Par Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. panta piemērojamību
154    Ar iebildumu par samērīguma principa pārkāpumu Komisija apgalvo, ka lēmums par atteikumu un, iespējams, Mediju likuma 48. panta 7. punkts neatbilst samērīguma principam, kas atspoguļots ne tikai Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, pamatdirektīvas 9. pantā un Konkurences direktīvas 4. pantā, bet arī Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. pantā.
155    Kā norādīts šā sprieduma 74. un 75. punktā, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, pamatdirektīvas 9. pantā un Konkurences direktīvas 4. pantā paredzēti noteikumi par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
156    Savukārt Atļauju izsniegšanas direktīvas 10. pantā paredzēti noteikumi attiecībā uz dalībvalstu pienākumu kontrolēt un uzraudzīt to nosacījumu ievērošanu, kas var būt saistīti ar radiofrekvenču lietošanas tiesībām, un it īpaši pasākumus, ko tās var veikt, lai nodrošinātu šo nosacījumu ievērošanu.
157    No analīzes, kas veikta, pārbaudot Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērojamību apstrīdētajiem valsts pasākumiem, un it īpaši no šā sprieduma 76. punkta, izriet, ka ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu un lēmumu par atteikumu tiek īstenoti šā tiesiskā regulējuma noteikumi par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu.
158    Līdz ar to lēmuma par atteikumu un Mediju likuma 48. panta 7. punkta atbilstība jāvērtē, ņemot vērā tikai samērīguma principu, kas atspoguļots Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, pamatdirektīvas 9. pantā un Konkurences direktīvas 4. pantā.
ii)    Par Mediju likuma 48. panta 7. punkta a) apakšpunkta piemērojamību
159    Kā izriet no šā sprieduma 137.–139. punkta, iebildums par to, ka Ungārija ir pārkāpusi samērīguma principu, balstīts uz Komisijas argumentāciju, kura pamatota ar diviem alternatīviem pieņēmumiem. Saskaņā ar pirmo pieņēmumu Mediju likuma 48. panta 7. punktā Mediju padomei, pieņemot lēmumus par pieteikumiem atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus, ir piešķirta novērtējuma brīvība, lai izvērtētu attiecīgā pakalpojumu sniedzēja izdarīto pārkāpumu smagumu un atkārtošanos, līdz ar to samērīguma principam varētu būt pretrunā tikai lēmums par atteikumu, jo, ņemot vērā šā sprieduma 136. punktā izklāstītos elementus, Mediju padome ir pārkāpusi šo principu, īstenojot novērtējuma brīvību. Saskaņā ar otro pieņēmumu ar šo tiesību normu Mediju padomei netiek piešķirta šāda novērtējuma brīvība, tāpēc minēto principu pārkāpjot pati minētā tiesību norma, jo tā ļaujot pieņemt šim principam neatbilstošus lēmumus.
160    Tādējādi, ņemot vērā Tiesai iesniegtajos lietas materiālos ietverto informāciju, vispirms jānosaka tvērums, kāds Ungārijas tiesībās atzīts Mediju likuma 48. panta 7. punktā.
161    Šajā tiesību normā paredzēts, ka tiesības sniegt mediju pakalpojumus nevar atjaunot it īpaši tad, ja ar Mediju padomes galīgo lēmumu attiecīgais pakalpojumu sniedzējs atzīts par vainīgu atkārtotos vai smagos attiecīgā līguma vai arī Preses brīvības likuma vai Mediju likuma noteikumu pārkāpumos.
162    Saskaņā ar Mediju likuma 187. panta 5. punktu pārkāpumu uzskata par atkārtotu, ja pārkāpuma izdarītājs 365 dienu laikā atkārto tādu pašu prettiesisku rīcību – uz kuru attiecas tas pats juridiskais pamats, tā pati tiesību norma un joma – kā prettiesiskā rīcība, kas konstatēta ar galīgo administratīvo lēmumu, izņemot maznozīmīgus pārkāpumus.
163    No Ungārijas sniegtajiem skaidrojumiem tiesvedības rakstveida daļā izriet, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, pieņemot tādus lēmumus par pieteikumiem atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus, kāds ir lēmums par atteikumu, Mediju padomei nav nekādas novērtējuma brīvības, lai izvērtētu attiecīgā pakalpojumu sniedzēja izdarīto pārkāpumu smagumu un atkārtošanos. Mediju padome vienīgi pārbauda, vai tiesību, kuru atjaunošanu lūdz, spēkā esības laikā tā attiecībā uz šo pakalpojumu sniedzēju ir pieņēmusi galīgu lēmumu, konstatējot smaga vai atkārtota pārkāpuma izdarīšanu. Apstiprinošas atbildes gadījumā tai saskaņā ar šo tiesību normu jāatsaka šo tiesību atjaunošana. Tāpat no šiem skaidrojumiem izriet, ka, tieši pieņemot tādus lēmumus par soda piemērošanas procedūrām, kādi ir Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, Mediju padome novērtē un attiecīgā gadījumā konstatē to, ka attiecīgā pakalpojumu sniedzēja izdarītie pārkāpumi ir smagi vai atkārtoti.
164    Lietas dalībnieku iesniegtie dokumenti apstiprina, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts tiek interpretēts un piemērots iepriekšējā punktā minētajā nozīmē.
165    Proti, vispirms lēmumā par atteikumu Mediju padome tikai uzskaita galīgos lēmumus, kas pieņemti pret Klubrádió uzsāktajās soda piemērošanas procedūrās, un norāda, ka tā Lēmumā Nr. 1224/2017 ir konstatējusi, ka šī radiostacija nav izpildījusi pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām un šis pārkāpums ir atkārtots.
166    Papildus no pirmstiesas procedūrā Ungārijas iesniegtās un Komisijas prasības pieteikumam pievienotās
tabulas par Mediju padomes pieņemto lēmumu iemesliem atteikt tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu (turpmāk tekstā – “tabula par atteikuma iemesliem”) izriet, ka attiecīgo pakalpojumu sniedzēju izdarīto pārkāpumu smaguma vai atkārtošanās vērtējums tiek veikts nevis lēmumos par atteikumu atjaunot šīs tiesības, bet gan galīgajos lēmumos, kas pieņemti soda piemērošanas procedūrās.
167    Visbeidzot, Komisijas replikas pielikumā pievienotais 2018. gada 27. marta Lēmums Nr. 265/18 (III. 29.), kas pieņemts pret radiostaciju Kun‑Média uzsāktajā sodu piemērošanas procedūrā, apstiprina, ka Mediju padome, pieņemot lēmumus par soda piemērošanas procedūrām, novērtē gan pārkāpuma smagumu, gan – ja no šā vērtējuma izriet, ka pārkāpums nav maznozīmīgs, – to, vai šis pārkāpums ir atkārtots.
168    Līdz ar to, ņemot vērā, ka Mediju padomei ar Mediju likumu nav piešķirta novērtējuma brīvība, iebilduma par samērīguma principa pārkāpumu pārbaude liek pārliecināties par to, cik pamatota ir Komisijas argumentācija, ka šo principu pārkāpusi nevis Mediju padome, bet gan pārkāpums pieļauts likuma 48. panta 7. punktā.
iii) Par samērīguma principa pārkāpšanu Mediju likuma 48. panta 7. punktā
169    Kā izriet no pamatdirektīvas 9. panta 1. punkta, ņemot vērā to, ka radiofrekvences ir sabiedriskie resursi, kuriem ir svarīga sociālā, kultūras un ekonomiskā vērtība, dalībvalstis savā teritorijā nodrošina elektronisko sakaru pakalpojumiem izmantoto radiofrekvenču pilnvērtīgu pārvaldību saskaņā ar Savienības tiesiskajā regulējumā elektronisko sakaru jomā konkretizētajiem reglamentējošajiem uzdevumiem, lai sasniegtu tostarp šīs direktīvas 8. pantā noteiktos mērķus.
170    Saskaņā ar Konkurences direktīvas 4. panta 2. punktu, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otro daļu un 7. panta 3. punktu, kā arī pamatdirektīvas 9. panta 1. punktu radiofrekvenču lietošanas tiesības jāpiešķir saskaņā ar objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem (spriedums, 2017. gada 26. jūlijs, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39. punkts un tajā minētā judikatūra). Šie kritēriji, kuri, kā norādīts šā sprieduma 75. punktā, piemērojami minēto tiesību atjaunošanas laikā, turklāt jāpiemēro, ņemot vērā pamatdirektīvas 8. pantā noteiktos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 26. jūlijs, Europa Way un Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, 72. punkts).
171    No šā sprieduma 161.–163. punkta izriet, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkta sekas ir tādas, ka noteiktiem pakalpojumu sniedzējiem, proti, tiem, attiecībā uz kuriem Mediju padome ar galīgu lēmumu konstatējusi smagu vai atkārtotu attiecīgā apraides līguma, Preses brīvības likuma vai Mediju likuma normu pārkāpumu, tiek liegta iespēja panākt to tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, kuras, kā konstatēts, analizējot Savienības tiesiskā regulējuma elektronisko sakaru jomā piemērojamību apstrīdētajiem valsts pasākumiem, attiecas arī uz radiofrekvences lietošanu.
172    Tāpēc jāuzskata, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts palīdz definēt kritērijus, kas Ungārijas tiesībās piemērojami radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanai, līdz ar to tajā jāievēro šā sprieduma 170. punktā minētajās Savienības tiesību normās paredzētās prasības, it īpaši prasība par šādu kritēriju samērīgumu.
173    Šajā ziņā jānorāda, ka ar radiofrekvenču lietošanas tiesībām saistīto nosacījumu ievērošana ir būtiska, lai nodrošinātu to efektīvu izmantošanu un pārvaldību. Tādējādi šo tiesību atjaunošanas atteikuma pamatojums, kas balstīts uz to, ka to spēkā esības laikā nav ievēroti attiecīgajam pakalpojumu sniedzējam uzliktie pienākumi, var tikt uzskatīts par radiofrekvenču lietotāju atlases kritēriju saistībā ar mērķi veicināt konkurenci, motivējot efektīvu radiofrekvenču izmantošanu un pārvaldību, kas paredzēts pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktā.
174    Tomēr, kā izriet no Tiesas judikatūras, šā sprieduma 170. punktā atgādinātā samērīguma prasība nozīmē, ka radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanas kritērijiem jābūt piemērotiem, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un tie nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai (spriedums, 2017. gada 26. jūlijs, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
175    Lai gan taisnība, ka tas, ka, izskatot pieteikumu par radiofrekvenču lietošanas tiesību atjaunošanu, tiek ņemti vērā agrāki radiofrekvenču lietošanai piemērojamā līguma vai tiesiskā regulējuma pārkāpumi, var veicināt to efektīvu izmantošanu un pārvaldību, tomēr apdraudējums, ko šie pārkāpumi var radīt šim mērķim, ir atkarīgs no to smaguma. Tāpēc, lai nodrošinātu, ka šādu pārkāpumu ņemšana vērā nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai, jāpastāv atbilstībai starp iepriekš izdarītā pārkāpuma smagumu un pieņemto lēmumu par lietošanas tiesību atjaunošanu.
176    Šajā lietā jānorāda, ka Mediju likuma 48. panta 7. punktā nav paredzēts, ka agrāku attiecīgā apraides līguma, Mediju likuma vai Preses brīvības likuma pārkāpumu esība būtu viens no kritērijiem, kas jāņem vērā, izskatot pieteikumu par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, bet gan – ka šāda atjaunošana automātiski ir izslēgta attiecībā uz operatoriem, kuri pieļāvuši atkārtotu šā līguma vai likumu pārkāpumu, līdz ar to, kā norādījusi Komisija, šīs tiesību normas piemērošanas sekas ir tādas, ka šiem pakalpojumu sniedzējiem tiek liegts turpināt izplatīt savu saturu radiofrekvencē.
177    Tāpēc pakalpojumu sniedzēja, kurš izdarījis atkārtotu pārkāpumu, tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanas atteikums var būt samērīgs tikai tad, ja ir pārbaudīts, ka, ņemot vērā šā pārkāpuma smagumu, šāds atteikums ir nepieciešams, lai nodrošinātu efektīvas radiofrekvenču izmantošanas un pārvaldības mērķa sasniegšanu.
178    Līdz ar to šāda pārbaude jāveic katrā atsevišķā gadījumā, ņemot vērā tostarp attiecīgā pakalpojumu sniedzēja izdarītā atkārtotā pārkāpuma raksturu un konkrētā gadījuma īpašos apstākļus, kuriem ir nozīme, lai, izskatot pieteikumu par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, noteiktu šā pārkāpuma smagumu un sekas, ko minētais pārkāpums rada attiecīgā pakalpojumu sniedzēja piekļuvei radiofrekvencēm, lai izplatītu saturu.
179    Jāpiebilst, kā izriet no iepriekšējā punkta, ka pārbaude, kas Mediju padomei jāveic, izskatot pieteikumus par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, atšķiras no pārbaudes, kas tai jāveic soda piemērošanas procedūrās, kurās tai it īpaši tikai šo procedūru mērķiem jāpārbauda atbilstība starp attiecīgā pārkāpuma smagumu un sodu, kas jāpiemēro, lai par to sodītu.
180    Tāpēc nav pamatots Ungārijas arguments, saskaņā ar kuru novērtējuma brīvības piešķiršana Mediju padomei, izskatot pieteikumus par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, būtu pretrunā tiesiskuma, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principiem, jo Mediju padomei būtu jāpārskata galīgā lēmumā konstatētu pārkāpumu smagums vai atkārtošanās.
181    Tādējādi, nosakot Mediju padomei pienākumu automātiski un visos gadījumos atteikt atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus, ja attiecīgais pakalpojumu sniedzējs izdarījis atkārtotu pārkāpumu, un nepiešķirot tai nekādu novērtējuma brīvību, lai, izskatot pieteikumus par šo tiesību atjaunošanu, tā varētu pārbaudīt, vai pastāv atbilstība starp attiecīgā pārkāpuma smagumu un sekām, kādas šīs atjaunošanas atteikums rada šā pakalpojumu sniedzēja piekļuvei radiofrekvencēm, Mediju likuma 48. panta 7. punkts pārkāpj prasību, kas izriet no Konkurences direktīvas 4. panta 2. punkta, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrās daļas un 7. panta 3. punkta, kā arī no pamatdirektīvas 9. panta 1. punkta, saskaņā ar kuru radiofrekvenču lietošanas tiesību atjaunošanai jābūt pamatotai ar samērīgiem kritērijiem.
182    Attiecīgi jākonstatē, ka šī prasība ir pārkāpta arī ar lēmumu par atteikumu, ciktāl tas pieņemts saskaņā ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu un līdz ar to – pamatojoties uz tādu valsts tiesisko regulējumu par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu, kas neatbilst šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajās Savienības tiesību normās noteiktajai samērīguma prasībai, un nav nepieciešams izvērtēt šā sprieduma 136. punktā izklāstītos Komisijas argumentus.
183    Tāpēc iebildums par Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, Konkurences direktīvas 4. pantā un pamatdirektīvas 9. pantā atspoguļotā samērīguma principa pārkāpumu
ir pamatots.
b)      Par iebildumu saistībā ar diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu
1)      Lietas dalībnieku argumenti
184    Komisija apgalvo, ka Mediju likuma 48. panta 7. punkts vai vismaz veids, kādā Mediju padome piemērojusi šo tiesību normu attiecībā uz Klubrádió, neatbilst Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantam, Konkurences direktīvas 4. pantam un pamatdirektīvas 9. pantam, un it īpaši šajos pantos paredzētajam diskriminācijas aizlieguma principam.
185    Komisija atsaucas uz datiem tabulā par atteikuma iemesliem, no kuras izrietot, ka Mediju padome nekad, izņemot Klubrádió gadījumu, nav atteikusies atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus, pamatojoties vienīgi uz to, ka pakalpojumu sniedzējs nav izpildījis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām.
186    Komisija arī norāda, ka dažām radiostacijām, proti, Inforádió, Rádió Smile un Kun‑Média, tiesības sniegt mediju pakalpojumus tika atjaunotas, lai gan tās esot izdarījušas Klubrádió izdarītajiem pārkāpumiem pielīdzināmus vai pat smagākus pārkāpumus.
187    Ungārija apgalvo, ka tās tiesību normas nodrošina pārskatāmību, objektivitāti un diskriminācijas aizliegumu, nosakot objektīvus kritērijus, kas piemērojami visiem mediju pakalpojumu sniedzējiem, lai tiktu atjaunotas to tiesības sniegt mediju pakalpojumus.
188    Šādā kontekstā Ungārija it īpaši apstrīd Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru, izņemot Klubrádió, Mediju padome nekad neesot atteikusies atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus tikai tāpēc, ka attiecīgais pakalpojumu sniedzējs nav izpildījis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām. No tabulas par atteikuma iemesliem izrietot, ka Mediju padome nav atjaunojusi Fehérvár Médiacentrum Kft. tiesības sniegt mediju pakalpojumus, pamatojoties uz to, ka tā iepriekš galīgajā lēmumā bija konstatējusi, ka šis pakalpojumu sniedzējs atkārtoti nav izpildījis šo pienākumu.
189    Jautājumā par lēmumiem, kas attiecas uz Inforádió, Rádió Smile un Kun‑Média, Ungārija norāda, ka šo lēmumu pamatā esošie fakti atšķiras no Klubrádió faktiem un ka procedūras, kurās tika pieņemti minētie lēmumi, norisinājušās citā juridiskajā kontekstā, līdz ar to tās nav salīdzināmas ar procedūru, kas ievērota, izskatot iespēju atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus. Turklāt, tā kā Komisija neesot precizējusi, vai tā ir izvērtējusi visus lēmumus, kurus var ņemt vērā, konstatējot diskrimināciju, vai arī šajā nolūkā var ņemt vērā tikai lēmumus, uz kuriem tā šajā ziņā norādījusi, lēmumi attiecībā uz Inforádió, Rádió Smile un Kun‑Média esot tikai piemēri. Ņemot vērā arī, ka Komisija prasības pieteikumam esot pievienojusi tikai vienu no pēdējiem minētajiem lēmumiem, proti, attiecībā uz Kun‑Média, Tiesa nevarot pārbaudīt, vai attiecīgās situācijas ir salīdzināmas. Tāpēc katrā ziņā Komisija neesot pierādījusi, ka Mediju padomes lēmumu pieņemšanas prakse patiešām ir diskriminējoša.
190    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
2)      Tiesas vērtējums
191    Atbilstoši Konkurences direktīvas 4. panta 2. punktam, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otrajai daļai un 7. panta 3. punktam, kā arī pamatdirektīvas 9. panta 1. punktam radiofrekvenču lietošanas tiesības jāpiešķir saskaņā ar objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem
192    Saskaņā ar Tiesas patstāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes princips, kura īpaša izpausme ir diskriminācijas aizlieguma princips, noteic, ka salīdzināmās situācijās nedrīkst būt atšķirīga attieksme un ka atšķirīgās situācijās nedrīkst būt vienāda attieksme, ja vien šāda attieksme nav objektīvi attaisnojama. Prasība par situāciju salīdzināmību vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma esības konstatēšanai jānovērtē no visu to raksturojošo apstākļu – it īpaši akta, ar kuru ir ieviesta aplūkotā atšķirība, priekšmeta un mērķa – skatpunkta, ievērojot, ka šajā ziņā jāņem vērā tās jomas principi un mērķi, kurā šis akts ietilpst (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 26. jūlijs, Europa Way un Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, 69. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
193    Šajā lietā no tabulas par atteikuma iemesliem izriet, ka ar Lēmumu Nr. 1203/2019 (X. 8.) Mediju padome atteicās atjaunot Médiacentrum tiesības sniegt mediju pakalpojumus tikai tāpēc, ka Lēmumā Nr. 1115/2016 tā bija konstatējusi, ka no 2016. gada 23. maija līdz 31. maijam šis pakalpojumu sniedzējs nebija izpildījis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām un šis pārkāpums tika atkārtots.
194    Turklāt lēmumi, kas pieņemti attiecībā uz radiostacijām Inforádió, Radio Smile un Kun‑Média, tika pieņemti tiesiskā un faktiskā kontekstā, kas atšķiras no tā, kādā tika pieņemts lēmums par atteikumu.
195    Tāpēc, kā ģenerāladvokāts konstatējis secinājumu 65. punktā, Komisijas iesniegtie pierādījumi neļauj konstatēt, ka lēmums par atteikumu būtu izraisījis diskrimināciju, kaitējot Klubrádió.
196    Tāpēc iebildums par Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantā, Konkurences direktīvas 4. pantā un pamatdirektīvas 9. pantā atspoguļotā diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu jānoraida.
c)      Par iebildumu saistībā ar lēmuma par atteikumu savlaicīgu nepieņemšanu
1)      Lietas dalībnieku argumenti
197    Komisija norāda, ka procedūra, kurā tika pieņemts lēmums par atteikumu, sākās 2019. gada 8. novembrī, kad Klubrádió iesniedza pieteikumu par atjaunošanu, un beidzās 2020. gada 8. septembrī, kad tika pieņemts lēmums par atteikumu, proti, tā ilga desmit mēnešus.
198    Līdz ar to, pieņemot lēmumu par atteikumu, Mediju padome esot pārkāpusi Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu, kurā paredzēts sešu nedēļu termiņš, lai pieņemtu lēmumus par lietošanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz radiofrekvencēm, kuras elektronisko sakaru pakalpojumu lietošanai piešķirtas saskaņā ar valsts frekvenču plānu, izņemot, ja šīs tiesības tiek piešķirtas, izmantojot konkursa kārtā veiktas vai salīdzinošas atlases procedūras, un tas – Komisijas ieskatā –
attiecībā uz lēmumu par atteikumu tā neesot bijis.
199    Mediju padome esot pārkāpusi arī labas pārvaldības principu, jo termiņu ievērošana esot viena no šā principa izpausmēm.
200    Ungārija norāda, ka procedūra, kurā tika pieņemts lēmums par atteikumu, nav radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanas procedūra, bet gan tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanas procedūra. Nevienā no Savienības tiesību normām neesot noteikts termiņš šādu tiesību atjaunošanai.
201    Pakārtoti Ungārija precizē, ka Mediju likuma 48. panta 5. punktā ir noteikti precīzi termiņi gan minēto tiesību atjaunošanas pieprasīšanai, gan lēmumu par šādu pieteikumu pieņemšanai. Šie termiņi ļaujot nodrošināt ne tikai šādu lēmumu savlaicīgu pieņemšanu, bet arī to, ka nevar būt tādas situācijas, ka Mediju padome apmierina šo pieteikumu pirms attiecīgā apraides līguma termiņa beigām un pēc tam tiek konstatēts, ka attiecīgais mediju pakalpojumu sniedzējs izdarījis pārkāpumu, kas izslēdz šādu atjaunošanu.
202    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
2)      Tiesas vērtējums
203    Ciktāl, kā izriet no šā sprieduma 74.–94. punkta, procedūra, kurā tika pieņemts lēmums par atteikumu, attiecas uz radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu, jākonstatē, ka uz šo procedūru attiecas noteikumi, kas ietilpst Savienības tiesiskajā regulējumā elektronisko sakaru jomā, tostarp noteikums par termiņiem lēmumu par šo tiesību piešķiršanu pieņemšanai, proti, Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punkts.
204    Saskaņā ar šo tiesību normu lēmums par atteikumu bija jāpieņem sešu nedēļu laikā no Klubrádió pilnīga pieteikuma par tās tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu saņemšanas dienas.
205    Ņemot vērā, kā norādīts šā sprieduma 31. punktā, ka Klubrádió šo pieteikumu iesniedza 2019. gada 8. novembrī un ka lēmums par atteikumu datēts ar 2020. gada 8. septembri, jākonstatē, ka šis lēmums tika pieņemts desmit mēnešus pēc minētā pieteikuma iesniegšanas un tādējādi ilgu laiku pēc Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktā paredzētā termiņa beigām.
206    Attiecībā uz Mediju likuma 48. panta 7. punkta tvērumu un veidu, kādā šī tiesību norma tiek piemērota Ungārijā, jāpiebilst, ka Mediju padomei, pieņemot lēmumu par atteikumu, bija vienīgi jāpārbauda, vai Klubrádió apraides līguma darbības laikā tā attiecībā uz šo radiostaciju bija pieņēmusi galīgu lēmumu, konstatējot smaga vai atkārtota pārkāpuma izdarīšanu. Šādos apstākļos nav saprātīga izskaidrojuma, kas varētu attaisnot aptuveni astoņarpus mēnešu kavēšanos lēmuma par atteikumu pieņemšanā.
207    Šādā kontekstā jāatgādina, kā Tiesa to jau konstatējusi, – ja dalībvalsts īsteno Savienības tiesības, prasības, kas izriet no labas pārvaldības principa kā Savienības tiesību vispārējā principa, tostarp ikvienas personas tiesības uz objektīvu un pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu, ir piemērojamas kompetentās valsts iestādes veiktajā procedūrā (spriedums, 2025. gada 6. marts, Obshtina Veliko Tarnovo un Obshtina Belovo, C‑471/23 un C‑477/23, EU:C:2025:155, 73. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
208    Līdz ar to, pieņemot lēmumu par atteikumu ilgu laiku pēc sešu nedēļu termiņa, skaitot no Klubrádió pilnīga pieteikuma par tās tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu saņemšanas dienas, Mediju padome ir pārkāpusi Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu un labas pārvaldības principu.
d)      Secinājums
209    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, daļēji jāapmierina iebildumi par Mediju likuma 48. panta 7. punktu, kā arī lēmumu par atteikumu un jākonstatē, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti:
–        ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. un 7. pantu, Konkurences direktīvas 4. pantu, pamatdirektīvas 9. pantu un samērīguma principu, jo, pirmkārt, Mediju padome pieņēmusi lēmumu par atteikumu, tajā atsakot atjaunot Klubrádió radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības, otrkārt, ir pieņemts Mediju likuma 48. panta 7. punkts, ar kuru automātiski izslēgta ar FM apraidi saistītu radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošana, ja to īpašnieks atkārtoti pārkāpis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām, pat tad, ja izdarītie pārkāpumi ir maznozīmīgi, pilnībā formāli un par tiem jau noteikti naudas sodi, šādi vēlāk panākot pilnīgu atbilstību tiesību normām, kā arī, treškārt, diskriminējoši un nesamērīgi ir liegts
Klubrádió turpināt darbību apraides jomā, un
–        ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu un labas pārvaldības principu, ciktāl lēmums par atteikumu pieņemts ilgu laiku pēc šajā tiesību normā paredzētā sešu nedēļu termiņa.
2.      Par iebildumiem saistībā ar strīdīgo iepirkumu un lēmumu par spēkā neesību
210    Komisija būtībā apgalvo, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta un Direktīvas 2018/1972 45. panta, jo strīdīgajā iepirkumā un lēmumā par spēkā neesību Mediju padome radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanai paredzējusi nesamērīgus nosacījumus, nav iepriekš noteikusi šo tiesību piešķiršanas kritērijus, nav paredzējusi nekādu novērtējuma brīvību, kas ļautu izvērtēt pretendentu iesniegtajos dokumentos, iespējams, pieļauto kļūdu, kuru dēļ tos varēja diskvalificēt, smagumu un nozīmi, un nav ņēmusi vērā Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā pieļauto kļūdu maznozīmīgu.
211    Komisija arī pārmet, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no pamatdirektīvas 8. un 9. panta, kā arī labas pārvaldības principa, laikus
nerīkojot procedūru 92,9 MHz frekvences lietošanas tiesību piešķiršanai, lai būtu iespējams pieņemt lēmumu, pirms Klubrádió beidzas šīs radiofrekvences lietošanas tiesības.
a)      Par iebildumiem saistībā ar pārskatāmības un samērīguma principu pārkāpumu
1)      Lietas dalībnieku argumenti
212    Komisija apgalvo, ka lēmums par spēkā neesību, kas balstīts uz trim pamatiem, ir pretrunā Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punktā un Direktīvas 2018/1972 45. pantā minētajiem pārskatāmības un samērīguma principiem.
213    Attiecībā uz pirmo spēkā neesības pamatu Komisija norāda, ka atbilstoši strīdīgajam iepirkumam pretendentiem piedāvājumiem bija jāpievieno veidlapa, tās III.2. punktā iekļaujot paredzēto iknedēļas programmu plānošanas grafiku, kurā precizēts katra raidījuma garums, un III.3. punktā norādot katra raidījuma nosaukumu, īsu aprakstu un garumu.
214    No lēmuma par spēkā neesību izrietot, ka Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. punktā minētajā iknedēļas programmu plānošanas grafikā bija ietverts, pirmkārt, raidījums Reggeli Gyors, kuru bija paredzēts pārraidīt katru dienu no plkst. 6.10 līdz plkst. 10.00, un, otrkārt, 55 minūšu raidījums Reggeli Gyors ismétlés, kura pārraidīšana bija paredzēta nedēļas nogalē. Attiecībā uz pēdējo minēto raidījumu, kuru veidojot nedēļas garumā pārraidīto raidījumu Reggeli Gyors svarīgāko un interesantāko brīžu atlase, Klubrádió neesot aizpildījusi šīs veidlapas III.3. punktu.
215    Lēmumā par spēkā neesību Mediju padome esot konstatējusi, ka tad, ja raidījumā notikusi tehniska iejaukšanās vai šā raidījuma elementi ir izgriezti, no tā izrietošais raidījums ir jauns “raidījums” strīdīgā iepirkuma izpratnē un līdz ar to tas jāapraksta veidlapas III.3. punktā. Pamatojoties uz strīdīgā iepirkuma 1.11.10.3. punktu, kurā esot izslēgta iespēja papildināt tādus novērtējamo piedāvājumu elementus kā programmu plānošanas grafiks, Mediju padome neesot pieprasījusi informāciju par raidījumu Reggeli Gyors ismétlés, lai aizpildītu Klubrádió iesniegtās veidlapas III.3. punktu.
216    Komisija uzskata – tā kā strīdīgajā iepirkumā ietvertais jēdziens “retranslācija” attiecoties uz “ierakstīta skaņu materiāla” retranslāciju, Klubrádió varēja leģitīmi uzskatīt, ka raidījums Reggeli Gyors ismétlés ietilpst šajā jēdzienā, jo tā ir jau pārraidīta raidījuma skaņu materiāla – atlasītu izvilkumu – retranslācija, tāpēc tā nav jāapraksta veidlapas III.3. punktā.
217    Turklāt, pat pieņemot, ka raidījums Reggeli Gyors ismétlés nav pielīdzināms retranslācijai, Mediju padome būtu varējusi lūgt Klubrádió papildināt trūkstošo aprakstu. Neiespējamība papildināt datus par programmu plānošanas grafiku, kas Mediju padomes ieskatā izrietot no strīdīgā iepirkuma 1.11.10.3. punkta, pārkāpjot samērīguma principu, jo tā neļaujot pretendentiem nedz labot neprecizitātes, pat ja tās ir maznozīmīgas un pilnībā formālas, nedz arī kliedēt Mediju padomes šaubas.
218    Saistībā ar otro spēkā neesības pamatu no lēmuma par spēkā neesību izrietot, ka Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. punktā minētajā iknedēļas programmu plānošanas grafikā bija ietverts 45 minūšu raidījums Kovátsműhely, lai gan šīs veidlapas III.3. punktā bija norādīts, ka tas ilgst 50 minūtes. Mediju padome konstatēja, ka saskaņā ar strīdīgā iepirkuma 1.11.10.3. punktu šo neatbilstību nevar novērst.
219    Komisija uzskata, ka šo divu dažādo garumu norādīšana pielīdzināma vienkāršai administratīvai kļūdai, kuras labošanai nebūtu nekādas ietekmes uz Klubrádió kandidatūras būtiskajiem elementiem. Tas, ka kandidatūra atzīta par spēkā neesošu, pamatojoties uz šādu kļūdu, tā vietā, lai pretendentam lūgtu precizējumus, esot pretrunā samērīguma principam.
220    Trešais spēkā neesības pamats, kas attiecas uz Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu, esot balstīts uz Mediju padomes konstatējumu, ka Klubrádió, kuras pašu kapitāls gados pirms tās kandidatūras iesniegšanas bija negatīvs, nespēj segt savus izdevumus tikai ar neto apgrozījumu.
221    Komisija uzsver, ka Mediju padome nav atsaukusies uz strīdīgā iepirkuma 1.8.2. punktā paredzēto nosacījumu par pretendenta finansiālo dzīvotspēju pārkāpumu, līdz ar to neesot strīda par to, ka Klubrádió šiem nosacījumiem atbilst.
222    Lēmums par spēkā neesību esot balstīts uz strīdīgā iepirkuma 1.11.9.2. punkta c) apakšpunktu, saskaņā ar kuru pieteikums faktiski neesot spēkā, ja tā pamatojuma trūkuma dēļ piedāvājums nav piemērots Mediju likumā vai šajā iepirkumā definēto mērķu sasniegšanai. Mediju padome uzskata, ka Klubrádió pieteikums neļāva sasniegt minētā iepirkuma 1.2. punktā konkretizēto mērķi, proti, nodrošināt savā darbībā stabilas un paredzamas radiostacijas klātbūtni mediju tirgos.
223    Komisija uzskata, ka, pieņemot lēmumu par spēkā neesību, pamatojoties uz šā sprieduma 220. punktā minēto pamatu, pirmām kārtām, Mediju padome ir pārkāpusi Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punktā un Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā paredzēto pārskatāmības prasību, jo tā pamatojās uz
tādiem pieteikuma satura novērtēšanas kritērijiem, kas nebija ietverti strīdīgajā iepirkumā. Pieteikumu pieļaujamības nosacījumos neesot norādes uz īpašu finansiālās dzīvotspējas prasību, kas būtu saistīta ar attiecīgā uzņēmuma pašu kapitāla stāvokli.
224    Otrām kārtām,
Klubrádió pieteikuma noraidīšana esot nesamērīga, jo tā esot balstīta uz hipotētiskiem argumentiem. Mediju padome esot uzskatījusi, ka nav garantēta stabila Klubrádió darbība, jo saskaņā ar spēkā esošajiem Ungārijas tiesību aktiem sabiedrību ar negatīvu pašu kapitālu automātiski var izslēgt no uzņēmumu reģistra. Komisija norāda, ka Klubrádió nerentablā darbība piecus gadus pirms tās pieteikuma iesniegšanas pati par sevi nenozīmē, ka šis pretendents nākotnē nebūs finansiāli dzīvotspējīgs, jo tas nebija spiests pārtraukt savas programmas un netika svītrots no uzņēmumu reģistra.
225    Mediju padome neesot arī ņēmusi vērā Klubrádió veiktos pasākumus, lai uzlabotu tās pašu kapitāla stāvokli. Šajā ziņā Mediju padome esot noraidījusi Klubrádió izmaksu segšanas sistēmu, ko veic šīs radiostacijas īpašnieks un sponsori, apgalvodama, ka iepriekš Klubrádió nevarēja segt savas ekspluatācijas izmaksas ar neto apgrozījumu.
226    Komisija norāda, ka sponsoru vai ārējo dalībnieku (crowdfunding) izmantošana ir likumīgs plašsaziņas līdzekļu finansēšanas līdzeklis. Līdz ar to šī iestāde uzskata, ka lēmums par spēkā neesību nav saistīts ar deklarēto publisko mērķi, nav piemērots un pārsniedz to, kas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai.
227    Ņemot vērā iepriekš minēto, kritēriju, saskaņā ar kuru Klubrádió būtu jāsedz savas darbības izmaksas tikai ar neto apgrozījumu, nevar uzskatīt par objektīvu, pārskatāmu un samērīgu prasību no Savienības tiesību viedokļa.
228    Ungārija savai aizstāvībai, pirmām kārtām, attiecībā uz spēkā neesības pamatiem saistībā ar raidījumiem Reggeli Gyors ismétlés un Kovátsműhely norāda – lai nodrošinātu iepirkuma procedūras taisnīgo un nediskriminējošo raksturu, gan Mediju likums, gan strīdīgais iepirkums ir balstīts uz principu, saskaņā ar kuru attiecīgo piedāvājumu var grozīt, labot vai papildināt tikai tad, ja runa ir par novēršamiem vai nebūtiskiem defektiem vai ja šāda labošana nav pretrunā prasībai par taisnīgu, pārskatāmu un nediskriminējošu procedūru. Šajā kontekstā Ungārija atsaucas uz Mediju likuma normām un strīdīgā iepirkuma noteikumiem, kuros precizēti trūkumi vai nepilnības, kuras nevar novērst pēc pieteikuma iesniegšanas dienas un kuru dēļ attiecīgais piedāvājums atzīstams par spēkā neesošu; tādi esot arī saistībā ar iepriekš minētajiem raidījumiem konstatētie pārkāpumi.
229    Ungārija uzskata – tā kā runa ir par iepriekš saistošā veidā definētu trūkumu, kas izraisa attiecīgā piedāvājuma spēkā neesību, ja tiktu pieļauta iespēja, ka Mediju padome atkarībā no trūkuma rakstura un pamatojoties uz savu subjektīvo vērtējumu var nolemt, vai jāpiemēro spēkā neesības tiesiskās sekas, tas būtu pretrunā tiesiskuma un tiesiskās drošības principiem, kā arī prasībai par pārskatāmu, objektīvu un nediskriminējošu vērtējumu.
230    Ungārija arī apstrīd Komisijas argumentāciju, saskaņā ar kuru trūkumi saistībā ar raidījumiem Reggeli Gyors ismétlés un Kovátsműhely bija nelieli, kā arī formāli un administratīvi.
231    Pirmkārt, attiecībā uz raidījumu Reggeli Gyors ismétlésKlubrádió neesot ievērojusi strīdīgā iepirkuma 2.5.5.2. punktā paredzēto spēkā esības nosacījumu, kurā esot paredzēts pienākums aprakstīt visas iknedēļas programmu plānošanas grafikā ietvertās programmas. Šajā ziņā Ungārija uzsver, ka šis raidījums jāuzskata nevis par raidījuma Reggeli Gyors retranslāciju, bet gan par atsevišķu raidījumu strīdīgā iepirkuma izpratnē, jo starp abiem raidījumiem kopumā ir 825 minūšu laika novirze un vienkāršas retranslācijas gadījumā retranslētajam raidījumam būtu pilnībā identiski jāatbilst sākotnējam raidījumam. Ja nepastāv precizējumi par raidījumu, ko nevar kvalificēt kā “retranslāciju”, attiecīgais piedāvājums liedzot veikt novērtējumu pēc būtības, jo tas neļaujot pārbaudīt, vai ir ievērotas saistības apraides kvotu jomā.
232    Otrkārt, attiecībā uz raidījumu Kovátsműhely Ungārija uzskata, ka atšķirība starp Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā norādīto garumu ir nepārvarama pretruna, kas III.2. punktu, kurā ietverts iknedēļas programmu plānošanas grafiks, neļauj saskaņot ar III.3. punktu par šā raidījuma aprakstu. Tāpēc Klubrádió iesniegtais piedāvājums neatbilstot strīdīgā iepirkuma 2.5.5.6. punktā minētajam spēkā esības nosacījumam. Programmu garuma korekcija noteikti būtu izraisījusi Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā ietverto saistību un būtisko norāžu grozīšanu, un tas esot pretrunā strīdīgajam iepirkumam.
233    Otrām kārtām, attiecībā uz spēkā neesības pamatu saistībā ar Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu Ungārija, pirmkārt, uzsver, ka piedāvājumu formālās un materiālās prasības ir noteiktas gan Mediju likumā, gan atbilstošajos iepirkumos, šajā gadījumā – strīdīgā iepirkuma 1.11.7. un 1.11.9.2. punktā.
234    Ungārijas ieskatā, lai izvērtētu piedāvājuma spēkā esību pēc būtības, jāveic sarežģīta šā piedāvājuma satura analīze kopumā, Mediju padomei saskaņā ar Mediju likuma 59. pantu it īpaši pārbaudot, vai minētais piedāvājums ļauj nodrošināt attiecīgajā iepirkumā paredzētā sabiedrības interešu mērķa sasniegšanu, šajā gadījumā nodrošināt savā darbībā stabilas un paredzamas radiostacijas klātbūtni mediju tirgos.
235    Pretendenta finansiālā un ekonomiskā stāvokļa izklāsts un viņa finanšu, ekonomiskā un nākotnes plāna iesniegšana esot prasības, kas šim nolūkam noteiktas strīdīgajā iepirkumā. Līdz ar to nevarot atzīt, ka nav pārskatāms spēkā neesības pamats, kas attiecas uz Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu, un šā iemesla novērtēšanas kritēriji.
236    Otrkārt, neesot pamatots Komisijas apgalvojums, saskaņā ar kuru Mediju padome esot ņēmusi vērā tādus vērtēšanas kritērijus, kas nebija ietverti strīdīgajā iepirkumā, jo šajā iepirkumā, burtiski pārņemot Mediju likuma normas, piedāvājumu izvērtēšanas kritēriji, noteikumi par to materiālo spēkā neesību, piedāvājumu piemērotības kritēriji, nosacījumi to formālas spēkā neesības pārbaudei, uzņēmējdarbības plāna un finanšu plāna prasības, kā arī prasības attiecībā uz pretendentu deklarācijām esot noteiktas attiecīgi 1.11.6., 1.11.9., 2.1.4.–2.1.6., 2.2., 2.5.4. un 2.5.8. punktā.
237    Treškārt, Ungārija uzskata, ka Komisija kļūdaini apgalvo, ka Mediju padomes lēmumā par spēkā neesību veiktie vērtējumi attiecībā uz Klubrádió finansiālo situāciju ir nesamērīgi.
238    Vispirms Ungārija precizē – pretēji tam, ko apgalvo Komisija –, ka Mediju padome šīs radiostacijas piedāvājumu atzinusi par spēkā neesošu nevis tāpēc, ka Klubrádió pašu kapitāla stāvoklis vairākus gadus bija negatīvs, bet gan tāpēc, ka šis negatīvais pašu kapitāla stāvoklis noteikti ietekmētu minētās radiostacijas stabilitāti nākotnē. Turklāt piedāvājumā ietvertie paziņojumi par šīs situācijas labošanu esot atšķirīgi un pretrunīgi, un neesot ievērota neviena no uzņemtajām saistībām.
239    Neesot arī nesamērīgi pieprasīt, lai radiostacija, kura saņems atļauju sniegt mediju pakalpojumus, būtu ekonomiski dzīvotspējīga, jo pastāvot būtiskas sabiedrības intereses, lai šī radiostacija, kura desmit gadus bez maksas izmanto valstij piederošu ekskluzīvu frekvenci, savā darbībā būtu stabila un paredzama.
240    Taču radiostacija, kura neatbilst visvienkāršākajām juridiskajām prasībām attiecībā uz komercsabiedrības formu un pārvaldību, neatbilstot stabilitātes un paredzamības nosacījumiem, kas tai ļautu sasniegt strīdīgajā iepirkumā izvirzītos mērķus, jo ilgstoša nelikumīga pārvaldība acīmredzami ietekmētu šīs radiostacijas pārvaldību nākotnē vai tā vismaz varētu radīt sekas šādai pārvaldībai, minētās radiostacijas darbības turpināšanai un pārvaldības nepārtrauktībai (going concern). Ungārija uzskata, ka tā tas bija Klubrádió gadījumā, jo tās pašu kapitāla stāvokļa acīmredzamais pārkāpums varēja izraisīt tās piespiedu likvidāciju un, iespējams, automātisku izslēgšanu no uzņēmumu reģistra.
241    Turklāt pašu kapitāla stāvoklis esot nevis subjektīvs vērtējuma jautājums, bet gan objektīvs jautājums, attiecībā uz kuru varētu konstatēt, ka Klubrádió vairākus gadus ir apzināti pieļāvusi tādus likuma pārkāpumus, kuros tā vainojama, kā to pierādot revīzijas paziņojums, kas pievienots Klubrádió gada pārskatiem. Tomēr uzņēmējdarbības plāns, finanšu plāns un bilance, kas šai radiostacijai bija jāiesniedz saskaņā ar strīdīgo iepirkumu, nepierādot, ka Klubrádió šo situāciju varētu izlabot saprātīgā termiņā.
242    Visbeidzot, Ungārija norāda, ka nav pamatots Komisijas apgalvojums, ka Klubrádió īpašnieki ir veikuši atbilstošus pasākumus, lai novērstu šīs radiostacijas negatīvā pašu kapitāla stāvokli. Paziņojumi par pašu kapitālu, finansējumu un parādu piedziņu, ko sniegusi fiziska persona, kura izteikusies minētās radiostacijas vārdā, esot pretrunīgi, hipotētiski un nosacīti, līdz ar to tie neatbilstot tiesiskajām prasībām un vērtēšanas kritērijiem, kas noteikti strīdīgā iepirkuma noteikumos.
243    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
2)      Tiesas vērtējums
244    Jāatgādina, ka saskaņā ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta otro daļu radiofrekvenču lietošanas tiesības piešķir atvērtās, objektīvās, pārskatāmās, nediskriminējošās un samērīgās procedūrās, kā arī atbilstoši pamatdirektīvas 9. panta normām. Minētā 9. panta 1. punktā, kurš, kā norādīts šā sprieduma 103. punktā, atbilst Direktīvas 2018/1972 45. panta 1 punktam, arī paredzēts, ka šīs tiesības piešķir, pamatojoties uz objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem.
245    Tāpat jāatgādina, ka samērīguma princips prasa, lai noteikumi, ko dalībvalstis vai līgumslēdzējas iestādes pieņēmušas, īstenojot noteikumus, nepārsniegtu to, kas nepieciešams, lai sasniegtu direktīvās, kurās tie ietilpst, paredzētos mērķus (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, Luxone un Sofein, C‑403/23 un C‑404/23, EU:C:2024:805, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
246    Turklāt iepirkumu procedūrā vienlīdzīgas attieksmes princips pretendentiem sniedz vienādas iespējas izteikt savus piedāvājumus, un tas nozīmē, ka uz visu šo pretendentu piedāvājumiem jāattiecina vienādi nosacījumi. Pārskatāmības pienākuma, kas no tā izriet, mērķis ir garantēt, ka no valsts iestādes puses nepastāv favorītisma un patvaļības risks. Šis pienākums nozīmē, ka visiem iepirkuma procedūras nosacījumiem un kārtībai jābūt formulētai skaidri, precīzi un viennozīmīgi, tādā veidā, ka, pirmkārt, jebkuram saprātīgi informētam un parasti rūpīgam pretendentam tiek ļauts skaidri saprast to piemērojamību un tos interpretēt vienādi un, otrkārt, kompetentajai iestādei tiek ļauts efektīvi pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kuri reglamentē attiecīgo procedūru (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, Luxone un Sofein, C‑403/23 un C‑404/23, EU:C:2024:805, 56. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
247    Visbeidzot, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principi, kuri reglamentē radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanas procedūras, prasa, ka pamatnosacījumiem un procedūrai attiecībā uz dalību šādās procedūrās jābūt skaidri noteiktiem un publicētiem jau iepriekš, it īpaši uzņēmumu, kas piesakās kā pretendenti, pienākumiem, lai šie uzņēmumi
varētu precīzi iepazīties ar procedūras ierobežojumiem un pārliecināties, ka tie paši ierobežojumi attiecas uz visiem konkurentiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, Luxone un Sofein, C‑403/23 un C‑404/23, EU:C:2024:805, 57. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
248    Ņemot vērā šo judikatūru, jāpārbauda, vai, kā to apgalvo Komisija, trīs spēkā neesības pamati, uz kuru pamata tika noraidīta Klubrádió kandidatūra, ir pretrunā samērīguma un pārskatāmības principiem Komisijas norādītajā izpratnē, jo tad šiem principiem būtu pretrunā gan lēmums par spēkā neesību, gan attiecīgā gadījumā strīdīgā iepirkuma noteikumi, kas bija tā pieņemšanas pamatā.
i)      Par spēkā neesības pamatiem saistībā ar raidījumiem “Reggeli Gyors ismétlés” un “Kovátsműhely”
249    Kā izriet no strīdīgā iepirkuma 1.11.10.3. punkta un lēmuma par spēkā neesību, kas pievienoti Komisijas prasības pieteikumam, formulējuma, attiecībā uz novērtējamā piedāvājuma elementiem nav pieļaujami nekādi labojumi. Viens no šiem elementiem saskaņā ar šā iepirkuma 1.12.2.1. punktu ir pretendenta programmu plānošanas grafiks, kas aprakstīts tā iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā.
250    Ja saistībā ar minētajiem elementiem pretendents būtu pieļāvis minimālas kļūdas, kuru labošana nekādi neietekmētu būtiskos kandidatūras elementus un tādējādi arī neapdraudētu prasību par pretendentu taisnīgu un nediskriminējošu vērtējumu, neiespējamība Mediju padomei, piemērojot strīdīgā iepirkuma noteikumus, aicināt attiecīgo pretendentu labot šādas kļūdas šķiet nesamērīga.
251    Šajā lietā nav strīda par to, ka Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā bija pieļauti divi pārkāpumi saistībā ar raidījumiem Reggeli Gyors ismétlés un Kovátsműhely.
252    Pirmkārt, raidījuma Reggeli Gyors ismétlés gadījumā konstatētais pārkāpums izrietēja no tā, ka Klubrádió, uzskatot, ka tā ir raidījuma Reggeli Gyors “retranslācija” strīdīgā iepirkuma izpratnē, attiecībā uz pirmo raidījumu nebija aizpildījis veidlapas III.3. punktu, kurā bija jānorāda tā apraksts un ilgums. Mediju padome, būtībā konstatējusi, ka raidījumu Reggeli Gyors ismétlés nevar uzskatīt par raidījuma Reggeli Gyors “retranslāciju” strīdīgā iepirkuma izpratnē un tāpēc tas bija jāapraksta šīs veidlapas III.3. punktā, savukārt šāda apraksta neesību nevarēja novērst saskaņā ar minētā iepirkuma 1.11.10.3. punkta noteikumiem, jo tā attiecas uz vienu no šā iepirkuma 1.12.2.1. punktā minētajiem vērtējuma elementiem, secināja, ka šim pārkāpumam jāizraisa Klubrádió piedāvājuma spēkā neesība.
253    Jānorāda, kā izriet no lēmuma par spēkā neesību, ka saskaņā ar strīdīgā iepirkuma noteikumiem jēdziens “retranslācija” ir definēts kā tāds, kas attiecas uz “ierakstītu skaņu materiālu, kurš iepriekš ticis pārraidīts kādā raidījumā un kuru var pārraidīt atkārtoti bez īpašas tehniskas iejaukšanās”, savukārt jēdziens “raidījums” definēts kā “skaņu vai kustīgu vai fiksētu attēlu secība ar skaņu vai bez tās, kas neatkarīgi no tā ilguma veido atsevišķu vienību mediju pakalpojumu sniedzēja izveidotā programmā vai katalogā”.
254    Ņemot vērā šīs definīcijas un to, ka strīdīgajā iepirkumā nav citu šos jēdzienus interpretējošu noteikumu, nevar uzskatīt, ka Mediju padomes ieteiktā jēdziena “retranslācija” interpretācija, saskaņā ar kuru raidījums tiek uzskatīts par retranslāciju tad, ja tas tiek retranslēts pilnībā visā tā garumā bez īpašas tehniskas iejaukšanās, skaidri, precīzi un nepārprotami izriet no šā iepirkuma tādā veidā, ka visi saprātīgi informēti un parasti rūpīgi pretendenti šo jēdzienu interpretētu tieši šādi.
255    Gluži pretēji, tā kā minētais jēdziens balstīts nevis uz iepriekšēja “raidījuma”, bet gan uz iepriekš “kādā raidījumā” “iegūta skaņas materiāla” pārraidīšanu, kā to apgalvo Komisija, Klubrádió varēja saprātīgi uzskatīt, ka raidījums Reggeli Gyors ismétlés, ciktāl ar to tika pārraidīti izvilkumi no iepriekš pārraidīta raidījuma, proti, Reggeli Gyors, ir pēdējā minētā raidījuma “retranslācija” strīdīgā iepirkuma izpratnē. Šādos apstākļos nav nozīmes Ungārijas norādītajam apstāklim, ka starp abiem raidījumiem kopumā ir 825 minūšu novirze.
256    Otrkārt, attiecībā uz raidījumu KovátsműhelyKlubrádió iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā pieļautais pārkāpums izrietēja no tā, ka šī radiostacija raidījumu bija iekļāvusi šīs
veidlapas III.2. punktā norādītajā programmu plānošanas grafikā, norādot, ka pārraide paredzēta svētdienā no plkst. 17.05 līdz plkst. 17.50, līdz ar to saskaņā ar šo punktu minētā raidījuma garums bija 45 minūtes, savukārt veidlapas III.3. punktā šim pašam raidījumam norādītais garums bija 50 minūtes.
257    Jāņem vērā, kā Mediju padome norādījusi lēmumā par spēkā neesību, ka Klubrádió nav pieļāvusi nekādu kļūdu attiecībā uz citiem šīs radiostacijas iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā norādītajiem raidījumiem, tostarp attiecībā uz to garumu. Tāpēc piecu minūšu novirze attiecībā uz raidījuma Kovátsműhely garumu, kas izriet no šiem punktiem, šķiet, nekādi neietekmē citus raidījumus, kas minēti Klubrádió iesniegtajā programmu plānošanas grafikā.
258    Tāpēc jāuzskata, ka šāda atšķirība pielīdzināma pārrakstīšanās kļūdai un tādējādi ir viena no šā sprieduma 228. punktā minētajām novēršamajām un nebūtiskajām kļūdām.
259    Attiecīgi, ņemot vērā šā sprieduma 250. punktā ietverto vērtējumu, jākonstatē, ka pārkāpumus saistībā ar raidījumiem Reggeli Gyors ismétlés un Kovátsműhely varēja novērst.
260    Šādos apstākļos lēmums par spēkā neesību, kurā, pamatojoties uz strīdīgā iepirkuma noteikumiem, ar kuriem izslēgta jebkāda iespēja labot piedāvājumus, tika konstatēta Klubrádió piedāvājuma spēkā neesība šo pārkāpumu dēļ, ir nesamērīgs.
ii)    Par spēkā neesības pamatu saistībā ar “Klubrádió” uzņēmējdarbības un finanšu plānu
261    Jānorāda – kā izriet no lēmuma par spēkā neesību –, ka spēkā neesības pamats attiecībā uz Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu ir balstīts uz šīs radiostacijas pašu kapitāla negatīvo raksturu piecu gadu laikā pirms tās kandidatūras iesniegšanas, kā arī uz nespēju segt tās izdevumus tikai ar neto apgrozījumu. Ņemot vērā šos apstākļus, kas it īpaši tika konstatēti, izmantojot Klubrádió gada pārskatu datus par finanšu gadiem pirms gada, kurā šī radiostacija iesniedza savu piedāvājumu, Mediju padome uzskatīja, ka šis piedāvājums, ņemot vērā tā “pamatojuma trūkumu”, nevarēja sasniegt strīdīgā iepirkuma 1.2. punktā paredzēto mērķi, proti, nodrošināt tādas radiostacijas klātbūtni mediju tirgū, kas ir stabila un paredzama attiecībā uz tās darbību. Attiecīgi Mediju padome secināja, ka Klubrádió iesniegtais piedāvājums ir faktiski spēkā neesošs saskaņā ar Mediju likuma 59. panta 3. punkta c) apakšpunktu un strīdīgā iepirkuma 1.11.9.2. punkta c) apakšpunktu, kurā noteikts, ka “piedāvājums ir faktiski spēkā neesošs [..], ja tā pamatojuma trūkuma dēļ tas nav piemērots Mediju likumā vai iepirkumā definēto mērķu sasniegšanai”.
262    Jānorāda, ka gan pašu kapitāla pārskats, gan dati par neto apgrozījumu ir elementi, kas saistīti ar uzņēmuma finansiālo dzīvotspēju.
263    Šajā ziņā jāuzsver – nenoliedzami, strīdīgā iepirkuma 1.8.2. punktā bija ietverti tādi noteikumi par pretendentu finansiālās dzīvotspējas nosacījumiem, kuru neievērošana kādā no šā iepirkuma procedūras stadijām izraisīja piedāvājuma spēkā neesību, piemērojot minētā iepirkuma 1.11.7. punkta a) apakšpunktu.
264    Tomēr 1.8.2. punktā tika paredzēta prasība, lai pretendentiem, pirmkārt, nebūtu ne tādu muitas vai sociālās apdrošināšanas iemaksu parādu, kuru samaksas termiņš iestājies vairāk nekā pirms 60 dienām, ne nodokļu parādu, kas iekļauti centrālās nodokļu administrācijas reģistros, ne arī pienākuma veikt maksājumus specializētam valsts fondam; otrkārt, lai attiecībā uz to nebūtu uzsākta bankrota procedūra, likvidācijas procedūra vai cita procedūra, lai to likvidētu; treškārt, lai piecu gadu laikā pirms iepirkuma publicēšanas nebūtu pieņemts galīgs administratīvais lēmums, kurā būtu konstatēts smags pārkāpums, kas izpaužas kā apraides līguma neievērošana, un lai to nebūtu izbeigusi Mediju padome; un, ceturtkārt, lai tam nebūtu nekādu parādsaistību pret Mediju padomi.
265    Tāpēc jākonstatē, ka finansiālās dzīvotspējas nosacījumos, kas izvirzīti strīdīgā iepirkuma pretendentiem, nebija iekļauta neviena prasība par pretendentu pašu kapitāla stāvokli vai nepieciešamību segt to izdevumus tikai ar neto apgrozījumu.
266    Protams, kā apgalvo Ungārija, šajā iepirkumā pretendentiem bija noteikts pienākums iesniegt uzņēmējdarbības un finanšu plānu par laikposmu līdz 2024. gada 31. decembrim, tajā norādot minētā iepirkuma 2.5.4. punktā ietvertos elementus. Tomēr no šiem elementiem nekādi neizriet, ka šajā plānā būtu jānorāda pozitīvs pašu kapitāls gados pirms kandidatūru iesniegšanas dienas, pretējā gadījumā attiecīgais piedāvājums tiktu atzīts par spēkā neesošu, un tāds neto apgrozījums, kas pats par sevi ļautu segt izdevumus šajos gados.
267    Turklāt attiecībā uz finanšu un vēsturiskajiem datiem, kas bija jāiesniedz saistībā ar uzņēmējdarbības un finanšu plānu atbilstoši strīdīgā iepirkuma 2.5.4.3.5. punktam, pretendentiem bija jāsniedz tikai “pēdējie slēgtie finanšu pārskati (bilance, peļņas un zaudējumu pārskati un pielikumi [..])”, proti, galu galā, kā kopumā izriet no minētā punkta, gada pārskati par finanšu gadu pirms gada, kurā tika iesniegts attiecīgais piedāvājums.
268    Šādos apstākļos, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 79. punktā, kritērija, kas saistīts ar pretendentu finansiālo dzīvotspēju, izmantošana par spēkā neesības pamatu, kas balstīts uz pretendenta nepiemērotību strīdīgā iepirkuma mērķa sasniegšanai, lai gan tas nav viens no šajā iepirkumā ietvertajiem kritērijiem saistībā ar šādu dzīvotspēju un to nevar saprātīgi secināt ne no viena šā iepirkuma noteikuma, neatbilst pārskatāmības principa prasībām, kas precizētas šā sprieduma 246. un 247. punktā minētajā judikatūrā.
269    Turklāt neatkarīgi no iepriekš minētā apstākļos, kad netiek apšaubīta attiecīgā operatora dzīvotspēja, tāda noteikuma pieņemšana, kas Mediju padomei ļauj konstatēt pretendenta piedāvājuma spēkā neesību tā pašu kapitāla negatīvā rakstura dēļ un nespējas segt savus izdevumus tikai ar neto apgrozījumu dēļ, būtu pretrunā samērīguma principam. Ņemot vērā radiostacijas iespējamo finansējuma avotu daudzveidību, šāds noteikums pārsniedz to, kas nepieciešams, lai nodrošinātu stabilas un paredzamas radiostacijas darbību mediju tirgū.
270    Šajā lietā, ņemot vērā to, ka Klubrádió darbojas elektronisko sakaru jomā, ka tā savu saturu radiofrekvencēs pārraida kopš 1999. gada un ka, neraugoties uz šīs radiostacijas pašu kapitāla negatīvo raksturu, kas konstatēts lēmumā par spēkā neesību, minētā radiostacija nekad nav bijusi spiesta pārtraukt savu darbību, nevar saprātīgi uzskatīt, ka Klubrádió iesniegtā piedāvājuma noraidīšana tās negatīvā pašu kapitāla dēļ bija nepieciešama, lai nodrošinātu stabilas un paredzamas radiostacijas darbību mediju tirgū.
271    Šādā kontekstā nevar piekrist Ungārijas argumentācijai, saskaņā ar kuru Klubrádió pašu kapitāla stāvoklis neļaujot sasniegt minēto mērķi, jo šis stāvoklis varēja izraisīt šīs radiostacijas piespiedu likvidāciju un, iespējams, tās automātisku izslēgšanu no uzņēmumu reģistra.
272    Proti, ne tikai minētajai radiostacijai piedāvājuma iesniegšanas un tās kandidatūras izvērtēšanas dienā netika piemērotas šādas likvidācijas vai izslēgšanas procedūras, kas turklāt, kā norādīts šā sprieduma 263. un 264. punktā, būtu izraisījis tās piedāvājuma spēkā neesību, bet šādas procedūras Klubrádió netika piemērotas arī pēc šiem datumiem, un tā turpina darboties.
273    Tāpat nevar saprātīgi uzskatīt, ka tas, ka Klubrádió nevarēja segt savus izdevumus tikai ar neto apgrozījumu un tai bija jāizmanto sponsorēšana un subsīdijas, būtu šķērslis strīdīgā iepirkuma 1.2. punktā un it īpaši šā sprieduma 261. un 270. punktā atgādinātā mērķa sasniegšanai. Kā norādījusi Komisija, un Ungārija to neapstrīd, Klubrádió uzņēmējdarbības modelis bija balstīts uz tādiem finansēšanas līdzekļiem, kas tai iepriekš ļāva kompensēt negatīvas finansiālās situācijas, un šis apstāklis tai neliedza veikt darbību stabilā veidā un ievērot tai noteiktos ar radiofrekvenču lietošanas tiesībām saistītos nosacījumus.
274    Tāpēc jākonstatē, ka strīdīgais iepirkums, ciktāl tas Mediju padomei, pamatojoties uz šā iepirkuma 1.11.9.2. punkta c) apakšpunktu, ļauj konstatēt pretendenta piedāvājuma spēkā neesību tā pašu kapitāla negatīvā rakstura dēļ un nespējas segt savus izdevumus tikai ar neto apgrozījumu dēļ, ir pretrunā pārskatāmības un samērīguma principiem, un nav nepieciešams izvērtēt citus Komisijas argumentus, tostarp it īpaši argumentu par attiecīgā spēkā neesības pamata un lēmuma par spēkā neesību apgalvoto patvaļīgo raksturu, ņemot vērā agrāk pieņemtos lēmumus attiecībā uz citiem pretendentiem. Tas pats attiecas uz lēmumu par spēkā neesību, it īpaši – ņemot vērā iepriekš minētos elementus, kas attiecas uz Klubrádió situāciju.
275    No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka iebildums par pārskatāmības un samērīguma principu – kuri atspoguļoti Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punktā un Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā – pārkāpumu
ir pamatots.
b)      Par iebildumu saistībā ar lēmuma par spēkā neesību savlaicīgu nepieņemšanu
1)      Lietas dalībnieku argumenti
276    Komisija norāda, ka lēmums par atteikumu tika pieņemts 2020. gada 8. septembrī pēc desmit mēnešu ilgas procedūras, pārkāpjot Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu, jo Mediju padome strīdīgo iepirkumu izsludināja tikai 2020. gada 4. novembrī, atstājot maz laika tam, lai šo iepirkumu pabeigtu pirms 2021. gada 14. februāra, kas ir Klubrádió apraides līguma beigu datums. Ņemot vērā to, ka saskaņā ar strīdīgā iepirkuma 1.11.3.1. punktu piedāvājumu iesniegšanas termiņš esot 40 dienas no šā iepirkuma publicēšanas dienas, līdz ar to šis termiņš beidzies 2020. gada 14. decembrī, Mediju padomes rīcībā bijuši tikai divi mēneši, lai novērtētu piedāvājumus un noslēgtu jaunu apraides līgumu. Visbeidzot, 2021. gada 10. martā Mediju padome, pieņemot lēmumu par spēkā neesību, iepirkumu atzinusi par nesekmīgu un 2021. gada 30. martā noslēgusi pagaidu administratīvo līgumu par 92,9 MHz frekvenču izmantošanu no 2021. gada 3. maija līdz 29. oktobrim.
277    Komisija uzskata, ka, šādi rīkojoties, Mediju padome nav nodrošinājusi efektīvu frekvenču pārvaldību, pārkāpjot pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktu, un nav veicinājusi efektīvu radiofrekvenču spektra lietošanu, pārkāpjot šīs direktīvas 9. panta 1. punktu. Turklāt Mediju padome neesot arī nodrošinājusi Klubrádió tiesības uz taisnīgu un ātru procedūru atbilstoši vispārējam labas pārvaldības principam. Mediju padome arī neesot apmierinājusi personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku un personu ar īpašām sociālajām vajadzībām prasības, kā tas pieprasīts minētās direktīvas 8. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ņemot vērā, ka šajās kategorijās ietilpstošie galalietotāji vairāk nekā citi varēja būt atkarīgi no Klubrádió programmu zemes apraides un tiem varēja būt īpašas grūtības pāriet uz šo programmu noklausīšanos tiešsaistē.
278    Aizstāvībai Ungārija vispirms apgalvo – pat pieņemot, ka uz strīdīgo iepirkumu attiecas Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā, Komisijas argumentācija neesot pamatota, jo Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktā paredzēto sešu nedēļu termiņu saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 4. punktu var pagarināt līdz astoņiem mēnešiem konkursa vai salīdzināmās atlases procedūrās.
279    Ungārija arī uzsver, ka Mediju padome strīdīgo iepirkuma procedūru veikusi no 2020. gada 4. novembra līdz 2021. gada 10. martam, proti, nedaudz ilgāk par četriem mēnešiem, neraugoties uz procedūras koriģēšanu un apturēšanu, un tā esot puse no Direktīvā 2018/1972 paredzētā iepirkuma procedūras ilguma.
280    Turklāt Ungārija atgādina, ka strīdīgās iepirkuma procedūras priekšmets bija tiesības, attiecībā uz kurām Klubrádió bija iesniegusi atjaunošanas pieteikumu, tāpēc nebija iespējams organizēt iepirkuma procedūru šo tiesību piešķiršanai pirms minētā pieteikuma izskatīšanas un lēmuma par to pieņemšanas. Tomēr Mediju padome esot sākusi sagatavot strīdīgo iepirkumu uzreiz pēc tam, kad tā bija pieņēmusi lēmumu par atteikumu.
281    Visbeidzot, galalietotāju ar invaliditāti, gados vecāku vai īpašā sociālā situācijā esošu galalietotāju tiesības neesot tikušas aizskartas, jo Klubrádió rīcībā, sākot no brīža, kad beidzās tās tiesības sniegt mediju pakalpojumus, esot bijuši vairāk nekā pieci mēneši, lai pārietu uz ciparu apraidi, un to nevarot uzskatīt par īsu laikposmu.
282    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
2)      Tiesas vērtējums
283    Pirmkārt, attiecībā uz argumentu par radiofrekvenču efektīvu pārvaldību un lietošanu jāprecizē, ka pretēji tam, ko apgalvo Ungārija, no Komisijas prasības pieteikuma izriet, ka šī iestāde nepārmet minētajai dalībvalstij, ka tā lēmumu par spēkā neesību būtu pieņēmusi termiņā, kas pārsniedz Savienības tiesiskajā regulējumā elektronisko sakaru jomā noteikto termiņu, proti, Atļauju izsniegšanas direktīvas 7. panta 4. punktā noteiktos astoņus mēnešus.
284    Komisija būtībā apgalvo, ka kavēšanās lēmuma par atteikumu pieņemšanas dēļ Mediju padome strīdīgo iepirkumu publicēja tikai 2020. gada 4. novembrī, līdz ar to tās rīcībā bija maz laika, lai šo iepirkumu pabeigtu pirms Klubrádió apraides līguma termiņa beigām, proti, pirms 2021. gada 14. februāra. No tā izrietot, ka Ungārija nav nedz veicinājusi efektīvu radiofrekvenču spektra lietošanu, nedz nodrošinājusi efektīvu radiofrekvenču pārvaldību un šādi ir pārkāpusi pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 9. panta 1. punktu, kā arī labas pārvaldības principu.
285    Šis Komisijas arguments galu galā attiecas uz valsts iestāžu rūpības trūkumu 92,9 MHz frekvenču pārvaldībā, neievērojot pienākumus, kas izriet no šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajām tiesību normām un principa.
286    Šajā ziņā jāatgādina, ka pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktā valsts pārvaldes iestādēm ir noteikts pienākums veicināt konkurenci elektronisko sakaru tīklu, elektronisko sakaru pakalpojumu, kā arī saistīto iekārtu un pakalpojumu nodrošināšanā, veicinot efektīvu radiofrekvenču un numuru resursu izmantošanu un nodrošinot to efektīvu pārvaldību.
287    Savukārt šīs direktīvas 9. panta 1. punktā paredzēts, ka, ņemot vērā to, ka radiofrekvences ir sabiedriskie resursi, kuriem ir svarīga sociālā, kultūras un ekonomiskā vērtība, dalībvalstis savā teritorijā nodrošina elektronisko sakaru pakalpojumiem izmantoto radiofrekvenču pilnvērtīgu pārvaldību, tostarp saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu.
288    Pienākums nodrošināt radiofrekvenču kā sabiedriskā labuma, kam ir būtiska sociālā, kultūras un ekonomiskā vērtība, efektīvu pārvaldību un lietošanu tādējādi ir viens no Savienības tiesiskā regulējuma vispārējiem mērķiem, kura ievērošana kompetentajām valsts iestādēm jānodrošina saskaņā ar labas pārvaldības principu.
289    Bezdarbība vai lēns tādu procedūru organizēšanas process, kuru mērķis ir radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršana, var apdraudēt radiofrekvenču spektra pārvaldības un lietošanas efektivitāti.
290    Šajā gadījumā nav šaubu par to, ka 2019. gada 8. novembrī Klubrádió iesniedza pieteikumu atjaunot tās apraides līgumu, ka lēmums par atteikumu tika pieņemts 2020. gada 8. septembrī, ka strīdīgais iepirkums tika izsludināts 2020. gada 4. novembrī, ka Klubrádió apraides līgums beidzās 2021. gada 14. februārī, ka lēmums par spēkā neesību, ar kuru strīdīgais iepirkums tika atzīts par neveiksmīgu, tika pieņemts 2021. gada 10. martā un ka 2021. gada 30. martā tika noslēgti pagaidu administratīvie līgumi ar Közösségi Rádiózásért Egyesület par mediju pakalpojumu sniegšanu 92,9 MHz frekvencē no 2021. gada 3. maija līdz 29. oktobrim. Tāpēc šo frekvenci nevarēja izmantot no 2021. gada 15. februāra līdz 3. maijam.
291    Kā konstatēts šā sprieduma 205. punktā, lēmums par atteikumu tika pieņemts desmit mēnešu laikā, lai gan saskaņā ar Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktu tas bija jāpieņem sešu nedēļu laikā pēc tam, kad Mediju padome bija saņēmusi šo lūgumu. No tā izriet, ka šis lēmums tika pieņemts aptuveni ar astoņarpus mēnešu nokavējumu, un šādu kavēšanos, kā tas konstatēts arī šā sprieduma 206. punktā, nevar attaisnot nekāds saprātīgs paskaidrojums.
292    Ja lēmums par atteikumu būtu ticis pieņemts Savienības tiesiskajā regulējumā elektronisko sakaru jomā paredzētajā sešu nedēļu termiņā, Mediju padome iepirkuma procedūru par tiesībām sniegt mediju pakalpojumus 92,9 MHz frekvencē būtu varējusi uzsākt astoņus mēnešus pirms dienas, kad tā galu galā tika uzsākta, un pabeigt šo procedūru pirms Klubrádió apraides līguma termiņa beigām, tādējādi garantējot nepārtrauktu šīs radiofrekvences lietošanu.
293    Līdz ar to, pieņemot lēmumu par atteikumu astoņarpus mēnešus pēc Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktā noteiktā termiņa beigām, Mediju padome, neievērojot labas pārvaldības principu, nepamatoti novilcināja strīdīgā iepirkuma rīkošanu un izsludināšanu, tāpēc radiofrekvence, proti, 92,9 MHz frekvence, vairāk nekā divus mēnešus netika neizmantota.
294    Tādējādi Mediju padomes rūpības trūkums, nosakot pasākumus attiecībā uz 92,9 MHz frekvences piešķiršanu, apdraudēja radiofrekvenču spektra pārvaldības un lietošanas efektivitāti, kas tai bija jānodrošina.
295    Līdz ar to Komisijas arguments par pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta, kā arī labas pārvaldības principa pārkāpšanu
ir pamatots.
296    Otrkārt, attiecībā uz argumentu par personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku un personu ar īpašām sociālajām vajadzībām prasībām jāatgādina, ka pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta a) apakšpunktā valsts regulatīvajām iestādēm ir noteikts pienākums veicināt konkurenci elektronisko sakaru tīklu, elektronisko sakaru pakalpojumu, kā arī saistīto iekārtu un pakalpojumu nodrošināšanā, nodrošinot to, ka lietotājiem, tostarp lietotājiem ar invaliditāti, gados vecākiem lietotājiem un lietotājiem ar īpašām sociālajām vajadzībām, tiek sagādātas maksimālas priekšrocības izvēles, cenas un kvalitātes ziņā.
297    Komisija uzskata, ka, nepamatoti kavējot strīdīgā iepirkuma izsludināšanu, jo neattaisnoti tika kavēts Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 3. punktā paredzētais termiņš lēmumu par radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu pieņemšanai, tāpēc to nevarēja pabeigt pirms Klubrádió līguma termiņa beigām, Mediju padome nav apmierinājusi personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku un personu ar īpašām sociālajām vajadzībām prasības.
298    Tomēr Komisija nav sniegusi nevienu pierādījumu tam, ka Mediju padomes kavēšanās, nosakot pasākumus attiecībā uz 92,9 MHz frekvences piešķiršanu, būtu negatīvi ietekmējusi it īpaši pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta a) apakšpunktā minēto personu kategoriju vajadzības.
299    Tāpēc Komisijas arguments par pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu šajā ziņā jānoraida.
300    Līdz ar to iebildums saistībā ar lēmuma par spēkā neesību savlaicīgu nepieņemšanu ir pamatots, ciktāl tas attiecas uz pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta, kā arī labas pārvaldības principa neievērošanu.
c)      Secinājums
301    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, daļēji jāapmierina otrā iebildumu virkne saistībā ar strīdīgo iepirkumu un lēmumu par spēkā neesību un jākonstatē, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no:
–        Atļauju izsniegšanas direktīvas 5. panta 2. punkta un Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta, jo strīdīgajā iepirkumā un lēmumā par spēkā neesību Mediju padome radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanai paredzējusi nesamērīgus nosacījumus, nav iepriekš noteikusi šo tiesību piešķiršanas kritērijus, nav paredzējusi nekādu novērtējuma brīvību, kas ļautu izvērtēt pretendentu iesniegtajos dokumentos, iespējams, pieļauto kļūdu, kuru dēļ tos varēja diskvalificēt, smagumu un nozīmi, un nav ņēmusi vērā Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā pieļauto kļūdu maznozīmīgu, un
–        no pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta, kā arī labas pārvaldības principa, laikus
nerīkojot procedūru 92,9 MHz frekvences lietošanas tiesību piešķiršanai, lai būtu iespējams pieņemt lēmumu, pirms Klubrádió beidzas šīs radiofrekvences lietošanas tiesības.
3.      Par iebildumiem saistībā ar Mediju likuma 65. panta 11. punktu
302    Komisija būtībā apgalvo, ka, pieņemdama Mediju likuma 65. panta 11. punktu, kurā tiem mediju pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības nav atjaunotas, tiek liegta iespēja lūgt pagaidu lietošanas tiesības, lai arī tajā, pirmkārt, šāda iespēja ir paredzēta tiem šādu pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības vienreiz jau atjaunotas, un, otrkārt, iemesli, kuru dēļ šāda atjaunošana netika piešķirta, neliedz piešķirt jaunas radiofrekvenču lietošanas tiesības, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta, kā arī samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principiem.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
303    Komisija norāda, ka Mediju likuma 65. panta 11. punkts neļauj Mediju padomei noslēgt pagaidu administratīvo līgumu ar uzņēmumiem, kuriem maznozīmīgu, bet atkārtotu pārkāpumu dēļ tika liegta iespēja atjaunot to radiofrekvenču lietošanas tiesības. Turpretī saskaņā ar šā likuma 55. panta 1. punkta c) apakšpunktu piedalīties jaunā iepirkuma procedūrā esot aizliegts tikai tiem uzņēmumiem, kuri piecu gadu laikā pirms šā iepirkuma publicēšanas izdarījuši smagu pārkāpumu, izpildot apraides līgumu, vai kuru apraides līgumu izbeigusi Mediju padome. Tāpēc, lai piedalītos šādā procedūrā, atkārtotu pārkāpumu izdarīšanai
neesot nozīmes.
304    Vispirms Komisija uzskata, ka Mediju likuma 65. panta 11. punktā un 55. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktā nevienlīdzīgā attieksme pret mediju pakalpojumu sniedzējiem atkarībā no tā, vai to tiesības sniegt mediju pakalpojumus ir vai nav iepriekš atjaunotas, nav pamatota ar objektīviem faktoriem, tāpēc uzskatāma par diskrimināciju.
305    Turklāt Komisija norāda – pat ja tiktu pieņemts, ka Mediju likuma 65. panta 11. punkta mērķis ir nepieļaut, ka radiofrekvence tiek piešķirta tādam mediju pakalpojumu sniedzējam, kurš rada turpmāku pārkāpumu risku, šī tiesību norma, to piemērojot kopā ar šā likuma 48. panta 7. punktu – kas maznozīmīgu, bet atkārtotu pārkāpumu gadījumā automātiski izraisa pieteikumu par atjaunošanu noraidīšanu –, būtu nesamērīga, jo pārsniegtu to, kas nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai.
306    Šo divu tiesību normu kopējā ietekme izraisītu to, ka tiktu piemērota vienlīdzīga attieksme pret uzņēmumiem, kuri iepriekš izdarījuši maznozīmīgus pārkāpumus un var turpināt sniegt mediju pakalpojumus bez jebkādām problēmām, un uzņēmumiem, kuri izdarījuši smagus pārkāpumus un kuru spēju turpināt sniegt mediju pakalpojumus saskaņā ar tiesisko regulējumu un apraides līguma noteikumiem var pamatoti apšaubīt.
307    Turklāt šā sprieduma 305. punktā norādītais mērķis ar Mediju likumu netiekot sasniegts saskanīgi, jo pagaidu administratīvā līguma noslēgšanas nosacījumi esot stingrāki par nosacījumiem dalībai jaunā iepirkumā, lai gan abām procedūrām esot līdzīgs rezultāts, proti, radiofrekvences lietošana.
308    Visbeidzot, Komisija uzsver, ka strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma dēļ Klubrádió nevarēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu un tās frekvence no 2021. gada 15. februāra līdz 3. maijam palika neizmantota. Pagaidu lietošanas tiesību piešķiršana esot bijusi atbilstoša pienākumam nodrošināt efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību un prasībām par paredzamību un konsekvenci attiecībā uz radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību pagarināšanu un grozīšanu, kā arī prasībām par regulējuma noteiktību, konsekvenci un paredzamību, kas paredzētas Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā un 2. punkta c) un g) apakšpunktā.
309    Ungārija vispirms norāda – tā kā Mediju padomē netika iesniegts Klubrádió lūgums noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, šai radiostacijai nevarēja tikt nodarīts nekāds kaitējums. Tāpēc nevarot konstatēt nekādu diskrimināciju.
310    Ungārija turklāt uzskata, ka diskriminācijas esību var pārbaudīt tikai attiecībā uz tiesību subjektiem, juridiskām situācijām un līdzvērtīgiem faktiem. Tomēr tas tā neesot Mediju likuma 65. panta 11. punktā un 55. panta 1. punkta c) apakšpunktā norādītajās situācijās.
311    Mediju likuma 65. panta 11. punktā agrākajam tiesību sniegt mediju pakalpojumus īpašniekam esot piešķirtas pagaidu tiesības sniegt šādus pakalpojumus, vēlākais, līdz iepirkuma procedūras beigām. Turpretī iepirkuma procedūrā tiesības sniegt mediju pakalpojumus tiekot piešķirtas uz desmit gadiem. Tāpēc neesot salīdzināma situācija saistībā ar šā likuma 65. panta 11. punktā paredzētā pagaidu administratīvā līguma saņemšanu par mediju pakalpojumu sniegšanu un situācija saistībā ar nosacījumiem, ar kādiem tiek iegūtas tiesības sniegt šādus pakalpojumus iepirkumā atbilstoši minētā likuma 55. panta 1. punkta c) apakšpunktam.
312    Turklāt Mediju likuma 65. panta 11. punktu nevarot uzskatīt par nesamērīgu neatkarīgi no tā, vai tas tiek izvērtēts atsevišķi vai kopā ar šā likuma 48. panta 7. punktu. Proti, 65. panta 11. punkts attiecoties uz notiekošu iepirkuma procedūru, un pēdējā minētajā tiesību normā paredzētās tiesības vai priekšrocība esot piemērojama tikai tad, ja tiesības sniegt mediju pakalpojumus jau vienreiz atjaunotas.
313    Šādā kontekstā Ungārija atgādina, ka saskaņā ar Mediju likuma 187. panta 5. punktu maznozīmīgi pārkāpumi netiek ņemti vērā, lai konstatētu atkārtotu pārkāpumu esību, un ka līdz ar to šie maznozīmīgie pārkāpumi neizslēdz ne pagaidu tiesību atjaunošanu, ne arī – attiecīgi – to pagaidu lietošanas iespēju. Tāpēc neesot pamatots Komisijas apgalvojums, ka tiekot piemērota vienlīdzīga attieksme pret uzņēmumiem, kuri iepriekš pieļāvuši maznozīmīgus pārkāpumus un var turpināt sniegt mediju pakalpojumus bez jebkādām problēmām, un uzņēmumiem, kuri pieļāvuši smagus pārkāpumus.
314    Ungārija papildus norāda, ka nav iespējams kopīgi salīdzināt vai interpretēt tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanas nosacījumus un pagaidu tiesību piešķiršanas nosacījumus, jo Mediju likuma 65. panta 11. punktā paredzētais gadījums var rasties tikai tad, ja tiesības jau ir atjaunotas. Ja mediju pakalpojumu sniedzējs darbojas apstākļos, kas liedz atjaunot tā tiesības sniegt mediju pakalpojumus, tās tiek izbeigtas un šis pakalpojumu sniedzējs var iegūt jaunas tiesības iepirkuma procedūrā. Šis noteikums vienādi attiecoties uz visiem mediju pakalpojumu sniedzējiem, līdz ar to neesot diskriminācijas un minētais noteikums neesot nesamērīgs.
315    Visbeidzot, attiecībā uz Komisijas argumentu, ka strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma dēļ 92,9 MHz frekvence palikusi neizmantota, Ungārija norāda, ka pagaidu tiesības var piešķirt līdz iepirkuma procedūras beigām. Tādējādi strīdīgās iepirkuma procedūras neizdošanās un Klubrádió lūguma noslēgt pagaidu administratīvo līgumu neesības dēļ šī frekvence no 2021. gada 15. februāra līdz 3. maijam netika izmantota.
316    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju.
b)      Tiesas vērtējums
317    Atbilstoši Mediju likuma 65. panta 11. punktam – ja tiesības sniegt lineāros radio mediju pakalpojumus beidzas pēc tam, kad Mediju padome tās jau vienreiz atjaunojusi, un iepirkuma procedūra par iespēju sniegt mediju pakalpojumus jau uzsākta, Mediju padome ar mediju pakalpojumu sniedzēju, kurš iepriekš bijis šo tiesību īpašnieks, un pēc tā lūguma var noslēgt pagaidu administratīvo līgumu uz laiku, kas nepārsniedz 60 dienas.
318    Tāpēc šīs tiesību normas sekas ir tādas, ka tādiem pakalpojumu sniedzējiem kā Klubrádió, kuru tiesības sniegt mediju pakalpojumus nav atjaunotas, pamatojoties uz Mediju likuma 48. panta 7. punktu, jo Mediju padome pieņēmusi galīgu lēmumu, konstatējot atkārtotu pārkāpuma izdarīšanu, tiek liegta iespēja noslēgt pagaidu administratīvu līgumu, ja, kā tas ir šajā gadījumā, neatjaunotās tiesības beidzas, savukārt iepirkuma procedūra par iespēju sniegt šādus pakalpojumus jau ir uzsākta, bet vēl nav pabeigta.
1)      Par iebildumu saistībā ar diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpumu
319    Kā atgādināts šā sprieduma 192. punktā, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes princips, kura īpaša izpausme ir diskriminācijas aizlieguma princips, it īpaši prasa, lai līdzīgas situācijas netiktu aplūkotas atšķirīgi.
320    Atbilstoši paskaidrojumiem, ko Komisija sniegusi procesuālajos rakstos, minētais diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpums izriet no tā, ka Mediju likuma 65. panta 11 punktā tādiem mediju pakalpojumu sniedzējiem kā Klubrádió, kuru tiesības sniegt mediju pakalpojumus nav atjaunotas atkārtota pārkāpuma dēļ, ir liegta iespēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu par šādu tiesību piešķiršanu uz laiku, kas nepārsniedz 60 dienas, lai gan šā likuma 55. panta 1. punktā šiem pakalpojumu sniedzējiem ļauts piedalīties iepirkuma procedūrā, kuras mērķis ir piešķirt šādas tiesības uz desmit gadu laikposmu.
321    Turklāt, atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu tiesas sēdē, Komisija apgalvoja, ka diskriminācijas aizlieguma principa pārkāpums izriet no tā, ka, pirmām kārtām, Mediju likumā ir paredzēta atšķirīga attieksme pret uzņēmumiem, kuri iepriekš snieguši mediju pakalpojumus, un uzņēmumiem, kuri šos pakalpojumus nekad nav snieguši, jo saskaņā ar šā likuma 65. panta 11. punktu tiesības noslēgt pagaidu administratīvo līgumu esot tikai tiem pakalpojumu sniedzējiem, kuri noslēguši apraides līgumu un gūst labumu no šā līguma atjaunošanas, savukārt attiecībā uz mediju pakalpojumu sniedzējiem, kuri šos pakalpojumus nekad nav snieguši, minētā likuma 65. panta 1. punkts ļaujot Mediju padomei noslēgt pagaidu administratīvu līgumu, ņemot vērā apsvērumus saistībā ar mediju tirgu.
322    Otrām kārtām, Mediju likumā esot arī paredzēta atšķirīga attieksme pret tādiem mediju pakalpojumu sniedzējiem kā Klubrádió, kuru tiesības sniegt šos pakalpojumus netika atjaunotas atkārtota pārkāpuma dēļ, un pret pakalpojumu sniedzējiem, kuri izdara atkārtotu pārkāpumu pēc tam, kad ir atjaunotas to tiesības sniegt minētos pakalpojumus, jo saskaņā ar šā likuma 65. panta 11. punktu pirmajiem minētajiem esot liegta iespēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, savukārt otrajiem minētajiem šāda iespēja esot, jo viņu līgumi jau atjaunoti.
323    Pirmkārt, šā sprieduma 320. punktā izklāstītais Komisijas arguments balstīts uz premisu, saskaņā ar kuru tiesiskais regulējums par tiesību sniegt mediju pakalpojumus piešķiršanu, pamatojoties uz pagaidu administratīvo līgumu, esot salīdzināms ar šo tiesību piešķiršanas režīmu, pamatojoties uz apraides līgumu, kas noslēgts saskaņā ar iepirkumu, līdz ar to, nosakot stingrākus nosacījumus minēto tiesību pagaidu piešķiršanai, tiktu pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.
324    Tomēr jāņem vērā, kā izriet no Mediju likuma 65. panta 11. punkta, ka pagaidu administratīvā līguma noslēgšana saskaņā ar šo tiesību normu attiecas tikai uz ļoti īpašu situāciju, kad tiesības sniegt mediju pakalpojumus radiofrekvencē ir beigušās, savukārt iepirkuma procedūra, kuras mērķis ir piešķirt jaunas tiesības sniegt mediju pakalpojumus šajā radiofrekvencē, vēl nav pabeigta. Šādā situācijā šā likuma
65. panta 11. punkta mērķis ir nodrošināt nepārtrauktu minētās radiofrekvences izmantošanu līdz brīdim, kad šī iepirkuma procedūra tiek pabeigta un šīs pašas radiofrekvences lietošanas tiesības tiek piešķirtas tam pakalpojumu sniedzējam, kurš uzvarējis iepirkumā. Šāda pagaidu un ārkārtas situācija līdz ar to atšķiras no situācijas, kurā tiesības sniegt mediju pakalpojumus tiek piešķirtas iepirkumā, kam nav šādas iedabas.
325    Tāpēc, tā kā Mediju likuma 65. panta 11. punkts un 55. panta 1. punkts neattiecas uz salīdzināmām situācijām, Komisijas arguments, ka ar šīm tiesību normām nav ievērots diskriminācijas aizlieguma princips,
nav pamatots.
326    Otrkārt, šā sprieduma 321. un 322. punktā ietvertie argumenti jānoraida kā nepieņemami, jo tie neizriet no Komisijas procesuālajiem rakstiem un tika izvirzīti tikai tiesas sēdē.
327    Attiecīgi iebildums par to, ka ar Mediju likuma 65. panta 11. punktu būtu pārkāpts Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā atspoguļotais diskriminācijas aizlieguma princips, nav pamatots.
2)      Par iebildumu saistībā ar samērīguma principa pārkāpumu
328    Kā konstatēts pirmās iebildumu virknes analīzē, Mediju likuma 48. panta 7. punkts ir pretrunā samērīguma principam, kas atspoguļots it īpaši pamatdirektīvas 9. panta 1. punktā, jo ar minēto šā likuma punktu pakalpojumu sniedzējiem, kuri izdarījuši atkārtotu pārkāpumu, automātiski un visos gadījumos tiek liegta iespēja panākt tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu.
329    Tāpēc, kā norāda Komisija, ciktāl ar to pakalpojumu sniedzējiem, kuru tiesības sniegt mediju pakalpojumus nav atjaunotas saskaņā ar Mediju likuma 48. panta 7. punktu atkārtota pārkāpuma dēļ, tiek liegta iespēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, ar šā likuma 65. panta 11. punktu tiek pārkāpts arī samērīguma princips.
330    Attiecīgi iebildums par to, ka ar Mediju likuma 65. panta 11. punktu ir pārkāpts Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā
atspoguļotais samērīguma princips, ir pamatots.
3)      Par iebildumu saistībā ar pienākuma nodrošināt efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību neizpildi
331    Komisija būtībā pārmet Ungārijai, ka tā nav izpildījusi Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punktā un 45. panta 2. punkta c) un g) apakšpunktā paredzēto pienākumu nodrošināt efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību, jo strīdīgā valsts tiesiskā regulējuma dēļ Klubrádió nevarēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, līdz ar to 92,9 MHz frekvence no 2021. gada 15. februāra līdz 3. maijam palika neizmantota.
332    Šajā ziņā, tā kā šis iebildums, pirmkārt, balstīts uz to, ka Klubrádió nevarēja noslēgt pagaidu administratīvo līgumu, un tā kā nav strīda par to, ka šī radiostacija šādu līgumu nelūdza noslēgt un līdz ar to tai šā līguma noslēgšana netika atteikta, un, otrkārt, tā kā tas nekādi neizriet no Komisijas prasības pieteikuma ceturtā prasījuma, šis iebildums jānoraida.
4)      Secinājums
333    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, daļēji jāapmierina trešā iebildumu virkne saistībā ar Mediju likuma 65. panta 11. punktu un jākonstatē, ka, pieņemdama Mediju likuma 65. panta 11. punktu, ar ko mediju pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības nav atjaunotas atkārtota pārkāpuma izdarīšanas dēļ, tiek liegta iespēja lūgt pagaidu lietošanas tiesības, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta un samērīguma principa.
4.      Par iebildumiem saistībā ar Hartas 11. panta pārkāpumu
a)      Lietas dalībnieku argumenti
334    Komisija būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, pieņemot lēmumu par atteikumu un Mediju likuma 48. panta 7. punktu un, otrkārt, pieņemot lēmumu par spēkā neesību un īstenojot strīdīgo iepirkumu, Ungārija nav izpildījusi Hartas 11. pantā paredzētos pienākumus.
335    Pirmām kārtām, Komisija apgalvo, ka lēmums par atteikumu un valsts noteikumi, kas bija tā pieņemšanas pamatā, liedza Klubrádió pārraidīt programmas analogajā frekvencē. Komisijas ieskatā
tas esot vissmagākais vārda brīvības un plašsaziņas līdzekļu brīvības pārkāpums, ko var pielīdzināt valsts iestādes veiktai plašsaziņas līdzekļa slēgšanai. Ņemot vērā radio nozīmi un it īpaši ietekmi, kāda šim plašsaziņas līdzeklim var būt uz iedzīvotājiem salīdzinājumā ar citiem plašsaziņas līdzekļiem, kā to atzinusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, Komisija uzskata – tas, ka Klubrádió nevar pārraidīt savu programmu analogajās radiofrekvencēs, acīmredzami ir iejaukšanās vārda brīvībā, pat ja tās programma ir pieejama internetā.
336    Komisija norāda – lai nodrošinātu plašsaziņas līdzekļu brīvību un plurālismu, ir būtiski, lai radiofrekvences, ko izmanto apraidei, tiktu piešķirtas, pamatojoties uz nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem.
337    Atzīstot, ka vārda brīvība un plašsaziņas līdzekļu brīvība nav absolūtas tiesības, Komisija tomēr atgādina, ka visos šo brīvību ierobežojumos jāievēro Hartas 52. pantā noteiktās prasības.
338    Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka Mediju likuma mērķi, proti, stiprināt nacionālo un kultūras identitāti, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, saglabājot vārda un runas brīvību, kā arī plašsaziņas līdzekļu brīvību un atzīstot mediju pakalpojumu kultūras, sociālo un ekonomisko nozīmi un to, cik svarīgi ir nodrošināt konkurenci mediju tirgū, ir vispārējo interešu mērķi, kas var attaisnot Hartas 11. pantā paredzēto tiesību un brīvību ierobežojumu. Tomēr šī iestāde uzskata, ka lēmums par atteikumu pārsniedzot to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai.
339    Proti, Mediju padome šo lēmumu esot pieņēmusi nevis tāpēc, ka nav ievērots Ungārijas muzikālo darbu raidlaiks, bet tikai tāpēc, ka nav izpildīts pienākums nosūtīt datus par apraides kvotām, lai arī par šo pārkāpumu jau esot uzlikts naudas sods un tas pēc šā naudas soda samaksas nav atkārtojies. Replikā Komisija, pamatojoties uz pierādījumiem, kas izvirzīti, lai aprakstītu kontekstu, kādā iekļaujas apstrīdētie lēmumi, norāda, ka situācijā, kad tādam neatkarīgam un valdību kritizējošam mediju pakalpojumu sniedzējam kā Klubrádió tiek liegtas tiesības izmantot radiofrekvences tīri formālu iemeslu dēļ, kas apgrūtina tā piekļuvi tirgum, pārbaudei tiesā jābūt īpaši padziļinātai. Šādā situācijā patvaļas un diskriminācijas risks esot īpaši augsts.
340    Otrām kārtām, Komisija norāda, ka lēmums par spēkā neesību ir arī nesamērīga iejaukšanās plašsaziņas līdzekļu brīvībā un plurālismā, jo šis lēmums neesot piemērots izvirzīto mērķu sasniegšanai un pārsniedzot to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai. Tāpēc neesot ievēroti Hartas 52. pantā paredzētie nosacījumi, kas ļauj attaisnot šādu iejaukšanos.
341    Proti, pirmkārt, attiecībā uz diviem spēkā neesības pamatiem saistībā ar neprecizitātēm, kas esot pieļautas Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā attiecībā uz tās programmu plānošanas grafiku, šī iestāde atgādina, ka tie attiecās uz maznozīmīgām formālām neprecizitātēm, kuras varēja viegli noskaidrot un kuras neattiecās uz būtiskajiem Klubrádió kandidatūras elementiem, tātad neapdraudēja godīgu konkurenci.
342    Otrkārt, attiecībā uz spēkā neesības pamatu saistībā ar Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu Komisija apgalvo, ka Mediju padome, uzskatot, ka attiecīgās radiostacijas neto apgrozījums ir vienīgais likumīgais tās finansiālās dzīvotspējas rādītājs, ne tikai diskriminējot radiostacijas, kuras apzināti izvēlas balstīties uz citiem finansēšanas modeļiem, bet arī ignorējot pilnībā leģitīmu uzņēmējdarbības modeli.
343    Komisija arī uzskata, ka izvirzītos mērķus varēja sasniegt ar mazāk ierobežojošiem līdzekļiem. Proti, ja nav pieejams konkrētās programmas apraksts, Mediju padome varētu lūgt precizējumus šajā ziņā un, ja resursi nav pietiekami, atsaukt radiofrekvenču lietošanas tiesības gadījumā, ja uzņēmums tiek likvidēts vai bankrotē.
344    Komisija norāda, ka gan lēmums par spēkā neesību, gan strīdīgā iepirkuma noteikumi, kas bija tā pieņemšanas pamatā, jāuzskata par nepamatotiem un nesamērīgiem, ņemot vērā to ietekmi uz tiesībām uz vārda brīvību, jo, tos piemērojot, Klubrádió tiek izslēgta no radioapraides nozares un šī radiostacija Ungārijas plašsaziņas līdzekļu vidē tiek apklusināta, lai arī būtu pieticis ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, kas ļautu Klubrádió turpināt raidīt.
345    Ungārija, pirmām kārtām, norāda, ka lēmums par atteikumu un valsts tiesību normas, kas bija tā pieņemšanas pamatā, nepārkāpj Hartas 11. pantu.
346    Šī dalībvalsts uzskata, ka Mediju padome nav atņēmusi Klubrádió apraides tiesības un nav to izslēgusi no apraides nozares, jo šī radiostacija, pirmkārt, visā tās apraides līguma darbības laikā varējusi nepārtraukti pārraidīt savu programmu radiofrekvencē un, otrkārt, joprojām var sniegt radio mediju pakalpojumus, izmantojot citas pārraides sistēmas. Šādā kontekstā Ungārija norāda, ka Klubrádió pašlaik sniedz šos pakalpojumus internetā un tas pierādot, ka lēmums par atteikumu tai neesot liedzis sniegt šādus pakalpojumus.
347    Ungārija uzskata – tas, ka Mediju likumā paredzēti objektīvi nosacījumi tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanai un ka Mediju padome atsaka atjaunošanu šo nosacījumu neievērošanas gadījumā, nav nesamērīga un nepamatota iejaukšanās plašsaziņas līdzekļu brīvībā un tiesībās uz informācijas izplatīšanu.
348    Proti, šajā likumā paredzēto prasību neievērošanas gadījumā šī dalībvalsts neliedzot attiecīgajam mediju pakalpojumu sniedzējam apraides tiesības vai iespēju sniegt mediju pakalpojumus, bet tikai piemērojot atļauju piešķiršanas sistēmas nosacījumus. Tāpēc atteikumu atjaunot tiesības sniegt mediju pakalpojumus nevar pielīdzināt plašsaziņas līdzekļu iestādes slēgšanai, jo ar šādu atteikumu netiekot atņemtas tiesības sniegt mediju pakalpojumus, tāpēc ka atļauja tos sniegt esot beigusies likumā vai apraides līgumā paredzētajā datumā un veidā.
349    Šādā kontekstā Ungārija norāda – tas vien, ka operatoram nav piešķirtas tiesības savus mediju pakalpojumus darīt pieejamus konkrētā apraides platformā, ne vienmēr nozīmējot tam Hartas 11. pantā garantēto tiesību un brīvību pārkāpumu. Jautājums, vai lēmums par atteikumu un valsts tiesību normas, kas ir tā pieņemšanas pamatā, apdraud minētās tiesības un brīvības, neesot atkarīgs no tā, vai Klubrádió kritizē Ungārijas valdību, vai no secinājumiem, ko Komisija var izdarīt šā lēmuma kontekstā, bet gan no tā, vai šis lēmums ir vai nav samērīgs ar izvirzīto mērķi.
350    Otrām kārtām, Ungārija norāda, ka ne šī lieta, ne tās tiesiskais konteksts neapdraud līdzsvarotas informācijas prasības un plašsaziņas līdzekļu brīvības un plurālisma principu. Ungārijas atļauju sistēma garantējot vienlīdzīgas iespējas attiecībā uz piekļuvi plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniegšanas iespējām visiem pretendentiem iepirkuma procedūrā un nodrošinot frekvenču piešķiršanu visiem izraudzītajiem mediju pakalpojumu sniedzējiem, pilnībā ievērojot 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) un Hartas principus.
351    It īpaši attiecībā uz spēkā neesības pamatu saistībā ar Klubrádió uzņēmējdarbības un finanšu plānu šī dalībvalsts norāda, ka no Mediju likuma izrietot gan Klubrádió piedāvājuma piemērotības strīdīgajam iepirkumam, it īpaši šīs radiostacijas finansiālās un ekonomiskās situācijas, novērtējums, gan iespējamā iejaukšanās vārda un informācijas brīvībā, kas negatīva novērtējuma dēļ izrietot no šā piedāvājuma spēkā neesības.
352    Šāds novērtējums esot veikts pārskatāmi un objektīvi, kā arī pamatojoties uz nediskriminējošām prasībām, kas ietvertas šajā likumā un strīdīgajā iepirkumā, līdz ar to no tā izrietošās tiesiskās sekas, proti, minētā piedāvājuma spēkā neesība, esot samērīgas un pamatotas.
353    Visbeidzot Ungārija uzsver, ka Klubrádió pašlaik sniedz radio mediju pakalpojumu internetā, tāpēc šī radiostacija neesot apklusināta ar lēmumu par spēkā neesību.
354    Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste atbalsta Komisijas argumentāciju, it īpaši uzsverot tiesību uz vārda un informācijas brīvību nozīmi demokrātiskā un plurālistiskā sabiedrībā, kā arī nepieciešamību, izvērtējot apgalvoto Ungārijas pieļauto Hartas 11. panta pārkāpumu, ņemt vērā kontekstu, kādā iekļaujas strīdīgie valsts pasākumi. Šajā ziņā Beļģijas Karaliste, pamatojoties uz dažādiem ziņojumiem par plašsaziņas līdzekļu brīvību un plurālismu Ungārijā, kurus no 2019. līdz 2023. gadam sagatavojis Mediju plurālisma un brīvības centrs, Eiropas Audiovizuālā observatorija, Eiropas Padomes cilvēktiesību komisārs un Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašā referente jautājumos par uzskatu un vārda brīvības tiesību veicināšanu un aizsardzību, norāda uz vairākām problēmām saistībā ar šo prasību, kā arī uz šo starptautisko organizāciju sniegtajiem negatīvajiem atzinumiem par plašsaziņas līdzekļu brīvību Ungārijā.
b)      Tiesas vērtējums
355    Saskaņā ar Hartas 11. panta 1. punktu “ikvienai personai ir tiesības uz vārda brīvību”, un šīs tiesības ietver “uzskatu brīvību un tiesības netraucēti saņemt un izplatīt informāciju un idejas bez iejaukšanās no sabiedrisko institūciju puses un neatkarīgi no valstu robežām”. Atbilstoši minētā
11. panta 2. punktam “tiek ievērota plašsaziņas līdzekļu brīvība un plurālisms”.
356    Attiecībā uz tādām raidorganizācijām kā radiostacijas iejaukšanās vārda un informācijas brīvībā izpaužas kā īpaša iejaukšanās plašsaziņas līdzekļu brīvībā vai apraides brīvībā, kas īpaši aizsargātas Hartas 11. panta 2. punktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 3. februāris, Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, 83. punkts).
357    Mediju brīvība, kas saistīta ar apraides brīvību, ietver ne tikai tiesības izplatīt informāciju, bet arī – un nedalāmi – tiesības izmantot visus piemērotos līdzekļus, lai izplatītu informāciju un nosūtītu to pēc iespējas lielākam adresātu skaitam.
358    Viens no šiem izplatīšanas līdzekļiem ir radiofrekvenču spektrs, kas, ņemot vērā audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu, piemēram, radio un televīzijas, būtisko lomu sabiedrības viedokļa veidošanā, ir būtisks kanāls tiesību uz vārda un informācijas brīvību īstenošanai.
359    Tāpēc radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanai ir tieša ietekme uz tiesībām uz plašsaziņas līdzekļu brīvību, kas saistīta ar apraides brīvību abās dimensijās, proti, tiesībām brīvi sniegt informāciju un tiesībām saņemt informāciju.
360    Tāpēc attiecībā uz ECPAK 10. pantu, kurš atbilst Hartas 11. pantam un kura interpretācija, ko sniedz Eiropas Cilvēktiesību tiesa, saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu jāņem vērā, interpretējot minēto 11. pantu, šī tiesa ir norādījusi, ka ECPAK 10. pants garantē vārda un informācijas brīvību ikvienai personai un attiecas ne tikai uz informācijas saturu, bet arī uz tās izplatīšanas līdzekļiem, jo visi šo līdzekļu ierobežojumi ietekmē tiesības saņemt un izplatīt informāciju (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 1999. gada 28. septembris, Öztürk pret Turciju, CE:ECHR:1999:0928JUD002247993, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
361    Kā izriet no paskaidrojumiem attiecībā uz Hartas 11. pantu, kas jāņem vērā, interpretējot šo pantu, ierobežojumi, kas var tikt noteikti tiesībām uz vārda brīvību, tātad nevar pārsniegt ECPAK 10. panta 2. punktā paredzētos ierobežojumus. Leģitīmie iemesli, lai iejauktos tiesību uz vārda brīvību īstenošanā, uzskaitīti ECPAK 10. panta 2. punktā un ir saistīti ar valsts drošību, teritoriālo vienotību vai sabiedrisko drošību, nekārtību vai noziegumu nepieļaušanu, veselības vai morāles aizsardzību, citu personu reputācijas vai tiesību aizsardzību, nepieciešamību novērst konfidenciālas informācijas izpaušanu vai tiesas autoritātes un objektivitātes saglabāšanu. Šis saraksts ir izsmeļošs (ECT spriedums, 2022. gada 15. marts, OOO Memo pret Krieviju, CE:ECHR:2022:0315JUD000284010, 37. punkts). Turklāt ierobežojumi, ko dalībvalstis var noteikt tiesībām uz vārda brīvību, neskar ierobežojumus, ko Savienības konkurences tiesībās var noteikt dalībvalstu iespējai ieviest ECPAK 10. panta 1. punkta trešajā teikumā paredzētās atļauju sistēmas.
362    Tādējādi jebkurš valsts pasākums, kas ierobežo vai traucē raidorganizāciju piekļuvi radiofrekvencēm, var radīt iejaukšanos to tiesībās uz mediju brīvību, kas saistītas ar apraides brīvību, un līdz ar to ietilpst Hartas 11. panta piemērošanas jomā.
363    Šajā lietā Mediju likuma 48. panta 7. punkts, ciktāl ar to raidorganizācijām, šajā gadījumā Klubrádió, tiek ierobežota piekļuve radiofrekvencēm, liedzot tām turpināt pārraidīt radio saturu noteiktā radiofrekvencē, ietver iejaukšanos attiecīgo operatoru tiesībās īstenot apraides brīvību, kas ir daļa no Hartas 11. pantā nostiprinātās plašsaziņas līdzekļu brīvības.
364    Pretēji Ungārijas apgalvojumam tas, ka šie operatori var izplatīt savu saturu internetā, nevar likt apšaubīt šīs iejaukšanās realitāti. Proti, neatkarīgi no tā, vai apraide internetā ir saziņas līdzeklis, kas ir līdzvērtīgs apraidei analogajās frekvencēs, šiem pašiem operatoriem tādējādi tiek liegts īstenot pārbaudītas operatīvās un komerciālās stratēģijas un katrā ziņā tiem jāatjauno sava auditorija.
365    Protams, Hartas 11. pantā nostiprinātās tiesības nešķiet absolūtas prerogatīvas, bet tās jāņem vērā saistībā ar to funkciju sabiedrībā (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
366    Ciktāl Savienības tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā ļauj ierobežot radiofrekvenču lietošanas tiesību piešķiršanu, lai nodrošinātu efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību, tas precīzi atspoguļo minētajā 11. pantā atzīto tiesību un brīvību absolūto raksturu attiecībā uz radiofrekvenču lietošanas nosacījumiem.
367    Tomēr atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam visiem Hartā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem jābūt paredzētiem tiesību aktos, tiem jārespektē šo tiesību un brīvību būtība un, ievērojot samērīguma principu, jābūt nepieciešamiem un faktiski jāatbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai nepieciešamībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.
368    Kā atgādināts šā sprieduma 361. punktā, šīm tiesībām piemērotie ierobežojumi tātad nevar pārsniegt ECPAK 10. panta 2. punktā paredzētos ierobežojumus, neskarot tos, ko Savienības konkurences tiesībās var noteikt dalībvalstu iespējai ieviest ECPAK 10. panta 1. punkta trešajā teikumā paredzētās atļauju sistēmas.
369    Šajā ziņā jāatgādina, ka Hartas 11. pants veido vienu no būtiskajiem demokrātiskas un plurālistiskas sabiedrības pamatiem, kas ietilpst vērtībās, uz kurām, pamatojoties uz LES 2. pantu, dibināta Savienība. Tātad iejaukšanās tiesībās un brīvībās, kuras garantētas minētajā 11. pantā, šādā kontekstā jāierobežo līdz absolūti nepieciešamajam (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, 49. punkts un tajā minētā judikatūra), un tas nozīmē, ka vēlamo mērķi nevarētu saprātīgi sasniegt ar citiem līdzekļiem, kas mazāk aizskartu attiecīgajām personām garantētās tiesības un brīvības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 5. decembris, Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
370    Šajā kontekstā, kā konstatēts šā sprieduma 173. punktā, Mediju likuma 48. panta 7. punktā ietverts tāds pamats atteikumam atjaunot radiofrekvenču lietošanas tiesības, kas ir radiofrekvenču lietotāju atlases kritērijs saistībā ar mērķi veicināt konkurenci, veicinot pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktā paredzēto efektīvo radiofrekvenču izmantošanu un pārvaldību. Tā kā atteikums atjaunot radiofrekvenču lietošanas tiesības ir iejaukšanās attiecīgo pakalpojumu sniedzēju tiesībās uz plašsaziņas līdzekļu brīvību, šāda iejaukšanās var tikt attaisnota tikai tad, ja šis atteikums nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķi, kurš izvirzīts šajā Mediju likuma noteikumā, un aprobežojas ar absolūti nepieciešamo.
371    Ciktāl, kā izriet no šā sprieduma 177. un 181. punktā izklāstītajiem apsvērumiem, Mediju likuma 48. panta 7. punkts pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu vēlamo vispārējo interešu mērķi, ņemot vērā piemērojamo direktīvu prasības, iejaukšanās, ko tas rada attiecīgo operatoru tiesībās īstenot apraides brīvību, nevar tikt uzskatīta par samērīgu, ņemot vērā Hartas 52. panta 1. punktu.
372    Tāpēc, nepiešķirdams Mediju padomei nekādu brīvību, izskatot pieteikumus par tiesību sniegt mediju pakalpojumus atjaunošanu, ko iesnieguši pakalpojumu sniedzēji, kuri izdarījuši atkārtotu pārkāpumu, novērtēt šā pārkāpuma smagumu un piemērotību iejaukšanās pakāpei, ko šādu tiesību atjaunošanas atteikums rada Hartas 11. pantā noteiktajām tiesībām un brīvībām, Mediju likuma 48. panta 7. punkts var izraisīt tādu lēmumu pieņemšanu, kas ir pretrunā minētajam 11. pantam, kā to ilustrē lēmums par atteikumu.
373    Pirmkārt, atkārtotais pārkāpums, kas ir šā lēmuma pamatā, izriet nevis no Klubrádió pienākumu saistībā ar Ungārijas tiesībās noteiktajām apraides kvotām neizpildes, bet tikai no pienākuma nosūtīt datus par šīm kvotām neizpildes. Otrkārt, sodu piemērošanas procedūru laikā, kurās tika pieņemti Lēmumi Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017, un līdz ar to pirms šo lēmumu pieņemšanas Klubrádió izpildīja šo pienākumu, sniedzot Mediju padomei visus atbilstošos datus. Treškārt, šie dati neliecināja par to, ka Klubrádió nebūtu ievērojusi minētās kvotas. Ceturtkārt, šī radiostacija ir samaksājusi Lēmumos Nr. 354/2017 un Nr. 1224/2017 uzliktos naudas sodas. Piektkārt, no
2017. gada 31. maija, kad tika izdarīts atkārtotais pārkāpums, kas izraisīja atteikumu atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus, līdz lēmuma par atteikumu pieņemšanas datumam, proti, 2020. gada 8. septembrim, šī radiostacija nav pārkāpusi nedz minēto pienākumu, nedz Ungārijas tiesībās noteiktos pienākumus attiecībā uz apraides kvotām. Turklāt no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka Klubrádió būtu izdarījusi kādu pārkāpumu kopš 2017. gada 31. maija.
374    Šādos apstākļos nevar saprātīgi uzskatīt, ka Lēmumā Nr. 1224/2017 konstatētais pārkāpums būtu tik smags, ka atteikums atjaunot Klubrádió tiesības sniegt mediju pakalpojumus būtu nepieciešams, lai nodrošinātu šā sprieduma 370. punktā identificētā mērķa sasniegšanu.
375    Attiecīgi, kā apgalvo Komisija, lēmums par atteikumu nav samērīgs ar sasniedzamo mērķi un ar iejaukšanos Klubrádió tiesībās uz plašsaziņas līdzekļu brīvību smagumu, līdz ar to neatkarīgi no konteksta, kādā iekļaujas šis lēmums, ar to pārkāpts Hartas 11. pants.
376    Tas pats jākonstatē arī attiecībā uz lēmumu par spēkā neesību, ar kuru Klubrádió tika liegta iespēja saņemt 92,9 MHz frekvences lietošanas tiesības, šādi ierobežojot tās piekļuvi radiofrekvencēm un liedzot tai turpināt pārraidīt saturu konkrētā radiofrekvencē.
377    Neapšaubāmi, trīs spēkā neesības pamati, uz kuriem balstīts minētais lēmums, var tikt pamatoti, ņemot vērā mērķi veicināt konkurenci, veicinot efektīvu radiofrekvenču lietošanu un pārvaldību saskaņā ar pamatdirektīvas 8. panta 2. punkta d) apakšpunktu. Pirmkārt, divu neesības pamatu, kuri saistīti ar Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā pieļauto pārkāpumu, mērķis ir nodrošināt godīgu konkurenci, un, otrkārt, šīs radiostacijas uzņēmējdarbības un finanšu plāna spēkā neesības pamata mērķis ir nodrošināt tādas radiostacijas pastāvēšanu plašsaziņas līdzekļu tirgū, kas ir stabila un paredzama attiecībā uz tās darbību.
378    Tomēr, ņemot vērā konstatējumus, kas izdarīti saistībā ar iebildumu par to, ka lēmumā par spēkā neesību un iepirkuma noteikumos, kas bija tā pieņemšanas pamatā, nav ievēroti pārskatāmības un samērīguma principi, jākonstatē, kā to apgalvo Komisija, ka šajā lietā nav izpildīti nosacījumi, kas izriet no Hartas 52. panta 1. punkta.
379    Proti, ne spēkā neesības pamati saistībā ar Klubrádió iesniegtās veidlapas III.2. un III.3. punktā pieļautajiem pārkāpumiem, ne spēkā neesības pamats saistībā ar šīs radiostacijas uzņēmējdarbības un finanšu plānu nav samērīgs ar sasniedzamo mērķi un līdz ar to nevar attaisnot iejaukšanos, ko Klubrádió tiesībās uz plašsaziņas līdzekļu brīvību rada lēmums par spēkā neesību.
380    Tāpat jākonstatē, ka šajā lietā Klubrádió pārmestie pārkāpumi un trūkumi, kuri ir gan lēmuma par atteikumu, gan lēmuma par spēkā neesību pamatā un ar kuriem konkrēti šai radiostacijai tika liegts turpināt darbību apraides jomā, attiecas vai nu uz maznozīmīgām formālām neprecizitātēm, vai arī uz aspektiem, kuriem pašiem par sevi nevajadzētu ietvert neiespējamību radio turpināt savu darbību.
381    Tāpēc iebildumi saistībā ar Hartas 11. panta pārkāpumu ir pamatoti.
382    Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, šie iebildumi jāapmierina un jākonstatē, ka, pirmkārt, pieņemdama lēmumu par atteikumu un Mediju likuma 48. panta 7. punktu un, otrkārt, pieņemdama lēmumu par spēkā neesību un īstenodama strīdīgo iepirkumu, Ungārija nav izpildījusi Hartas 11. pantā paredzētos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
383    Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šā paša reglamenta 138. panta 3. punktu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki savus tiesāšanās izdevumus sedz paši, ja vien Tiesa, ņemot vērā lietas apstākļus, nenolemj, ka lietas dalībnieks ne tikai sedz savus tiesāšanās izdevumus, bet arī atlīdzina daļu no pretējās puses tiesāšanās izdevumiem.
384    Tā kā šajā lietā Komisija ir prasījusi piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Ungārijai spriedums būtiskā tās prasījumu daļā ir nelabvēlīgs, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, Ungārijai jāpiespriež papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzināt četras piektdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.
385    Atbilstoši Reglamenta 140. panta 1. punktam, saskaņā ar kuru dalībvalstis, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas, Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)      Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai izriet:
–        no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (Atļauju izsniegšanas direktīva), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK, 5. un 7. panta, Komisijas Direktīvas 2002/77/EK (2002. gada 16. septembris) par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū 4. panta 2. punkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatregula), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 9. panta un samērīguma principa, pirmkārt, Médiatanács (Mediju padome, Ungārija) 2020. gada 8. septembrī pieņemot Lēmumu Nr. 830/2020 (IX. 8.), ar kuru tā Klubrádió atteica atjaunot radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības, otrkārt, pieņemot a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (2010. gada Likums Nr. CLXXXV par mediju pakalpojumiem un plašsaziņas līdzekļiem) 48. panta 7. punktu, ar kuru automātiski izslēgta ar FM apraidi saistītu radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošana, ja to īpašnieks atkārtoti pārkāpis pienākumu nosūtīt datus par apraides kvotām, pat tad, ja izdarītie pārkāpumi ir maznozīmīgi, pilnībā formāli un par tiem jau noteikti naudas sodi, šādi vēlāk panākot pilnīgu atbilstību tiesību normām, kā arī, treškārt, diskriminējoši un nesamērīgi liedzot Klubrádió turpināt darbību apraides jomā;
–        no Direktīvas 2002/20, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 5. panta 3. punkta un labas pārvaldības principa, šo lēmumu pieņemot ilgu laiku pēc šajā tiesību normā paredzētā sešu nedēļu termiņa;
–        no Direktīvas 2002/20, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 5. panta 2. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi 45. panta 1. punkta, jo Médiatanács (Mediju padome, Ungārija) iepirkumā par iespējas sniegt mediju pakalpojumus 92,9 MHz frekvencē izmantošanu, kuru tā publicējusi 2020. gada 4. novembrī, un Lēmumā Nr. 180/2021 (III. 10.), kuru tā pieņēma 2021. gada 10. martā, radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību piešķiršanai ir paredzējusi nesamērīgus nosacījumus, nav iepriekš noteikusi šo tiesību piešķiršanas kritērijus, nav paredzējusi nekādu novērtējuma brīvību, kas ļautu izvērtēt pretendentu iesniegtajos dokumentos, iespējams, pieļauto kļūdu, kuru dēļ tos varēja diskvalificēt, smagumu un nozīmi, un nav ņēmusi vērā Klubrádió iesniegtajā piedāvājumā pieļauto kļūdu maznozīmīgu;
–        no Direktīvas 2002/21, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 8. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta, kā arī labas pārvaldības principa, laikus nerīkojot procedūru 92,9 MHz frekvences piešķiršanai, lai būtu iespējams pieņemt lēmumu, pirms Klubrádió beidzas šīs radiofrekvences lietošanas tiesības;
–        no Direktīvas 2018/1972 45. panta 1. punkta un samērīguma principa, pieņemot a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (2010. gada Likums Nr. CLXXXV par mediju pakalpojumiem un plašsaziņas līdzekļiem) 65. panta 11. punktu, ar ko mediju pakalpojumu sniedzējiem, kuru radiofrekvenču lietošanas tiesības nav atjaunotas atkārtota pārkāpuma izdarīšanas dēļ, tiek liegta iespēja lūgt pagaidu lietošanas tiesības; un
–        no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. panta, pirmkārt, pieņemot Lēmumu Nr. 830/2020 (IX. 8.) un a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (2010. gada Likums Nr. CLXXXV par mediju pakalpojumiem un plašsaziņas līdzekļiem) 48. panta 7. punktu un, otrkārt, pieņemot Lēmumu Nr. 180/2021 (III. 10.) un īstenojot iepirkumu par iespējas sniegt mediju pakalpojumus 92,9 MHz frekvencē izmantošanu, kuru tā publicējusi 2020. gada 4. novembrī.
2)      Prasību pārējā daļā noraidīt.
3)      Ungārija papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina četras piektdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem.
4)      Eiropas Komisija vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem sedz pati.
5)      Beļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste un Nīderlandes Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – ungāru.