62005CC0330
ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 27. februārī (
1
)
Lieta C-330/05
Krimināllieta
pret
Fredrik Granberg
“Akcīzes nodoklis — Minerāleļļas — Netipisks pārvadāšanas veids”
I — Ievads
1.
Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Hovrätten för Övre Norrland [Augšnorlandes Apelācijas tiesa] (Zviedrija) uzdod Tiesai četrus jautājumus par Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
2
) ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvā 92/108/EEK (
3
), (turpmāk tekstā — “Direktīva”), 7. panta 4. punkta un 9. panta 3. punkta interpretāciju.
2.
Pret Granbergu [Granberg] ir ierosināta krimināllieta par trīs nelielā kravas automašīnā iekrautu tvertņu ar 3000 litriem savām vajadzībām paredzēta mazuta ievešanu Zviedrijā no Somijas, neievērojot Zviedrijas tiesībās noteiktās prasības, kurās paredzēta akcīzes nodokļa samaksa Zviedrijā.
II — Piemērojamās Kopienu tiesības
3.
Direktīvā no piektā līdz septītajam apsvērumam ir teikts:
“tā kā jebkura preču piegāde, glabāšana nolūkā tās piegādāt vai nodot tirgotājam, kas veic patstāvīgu saimniecisku darbību, vai publisko tiesību subjektam, kura notiek dalībvalstī, kas nav tā, kurā šīs preces laistas apgrozībā, ir pamats akcīzes nodokļa iekasēšanai šajā otrā dalībvalstī;
tā kā nodoklis par akcīzes precēm, kuras savām vajadzībām iegādājušās un ved privātpersonas, jāiekasē tajā valstī, kurā tās iegādājas;
tā kā, lai konstatētu, ka akcīzes preces tiek glabātas nevis privātām, bet gan komerciālām vajadzībām, dalībvalstīm jāņem vērā vairāki kritēriji.”
4.
Saskaņā ar Direktīvas 7. pantu:
“1.   Ja akcīzes preces, kas jau laistas apgrozībā vienā dalībvalstī, komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī, akcīzes nodokli uzliek tajā dalībvalstī, kur šīs preces glabā.
[..]
4.   Vedot 1. punktā minētās preces no vienas dalībvalsts teritorijas uz otras dalībvalsts teritoriju, tām jābūt pievienotam pavaddokumentam, kurā sniegti visi galvenie dati no 18. panta 1. punktā norādītā dokumenta. Šā dokumenta formu un saturu nosaka saskaņā ar šās direktīvas 24. pantā izklāstīto procedūru.
[..]”
5.
Saskaņā ar Direktīvas 8. pantu:
“Par precēm, ko savām vajadzībām iegādājušās un ved privātpersonas, saskaņā ar iekšējā tirgus principu akcīzes nodokli iekasē dalībvalstī, kur preces iegādājas.”
6.
Direktīvas 9. panta 3. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis var arī noteikt, ka akcīzes nodoklis kļūst iekasējams arī par tādu minerāleļļu iegādi patēriņa dalībvalstī, kas jau laistas apgrozībā citā dalībvalstī, ja šīs preces netipiskā veidā ved privātpersonas vai privātpersonu uzdevumā. Vest netipiskā veidā nozīmē vest degvielu citādi nekā transportlīdzekļu degvielas tvertnēs vai piemērotās rezerves degvielas kannās un šķidro kurināmo vest citādi nekā cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji.”
III — Būtiskās Zviedrijas tiesību normas
7.
Lagen om skatt på energi (Likums par enerģijas aplikšanu ar nodokļiem, turpmāk tekstā — “LSE”) 4. nodaļas 1. pantā ir paredzēts:
“Nodokli par enerģijas izmantošanu maksā [..]
5.
[..] visas personas, kas Zviedrijā no kādas citas Eiropas Kopienu dalībvalsts ieved vai saņem degvielu.”
8.
LSE 4. nodaļas 1.a pantā ir paredzēta atkāpe no šī piektā punkta:
“Nodoklis saskaņā ar 1. panta 5. punktu nav jāmaksā [..]
par degvielu, kas Zviedrijā ievesta savām vajadzībām automašīnas, kuģa vai lidmašīnas tvertnēs vai rezerves kannās, kuru tilpums nepārsniedz 10 litrus.”
9.
Likuma par akcīzes nodokļa iekasēšanas kontroli it īpaši alkohola produktu, tabakas izstrādājumu un minerāleļļu pārvadājumu jomā [Lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter] (turpmāk tekstā — “LPK”) 1. nodaļas 6. pantā ir paredzēts:
“Akcīzes preces var pārvadāt, tikai ja ir izpildītas pavadzīmei, nodrošinājumam [lai garantētu nodokļa samaksu], nodrošinājuma pierādījumam un paziņojumam 2. pantā minētajos likumos vai 5.a panta paredzētajos noteikumos noteiktās prasības.”
10.
Saskaņā ar LPK 5. nodaļas 1. pantu visas personas, kas no valsts, kas ietilpst teritorijā, kurā ir spēkā Kopienu tiesiskais regulējums par akcīzes nodokļiem, apzināti, pārkāpjot šī likuma 1. nodaļas 6. pantu, Zviedrijā ieved akcīzes preces un tādējādi būtiski apgrūtina preču pārvadāšanas nodokļu kontroles veikšanu, tiek sodītas par akcīzes preču nelikumīgu pārvadāšanu ar brīvības atņemšanu uz laiku līdz diviem gadiem. Nodarītāju soda ar naudas sodu, ja pārkāpums ir viegls.
IV — Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
11.
Zviedrijas iestādes ir ierosinājušas krimināllietu pret Granbergu par to, ka viņš 2003. gada 7. decembrī Zviedrijā no Somijas ieveda 3000 litrus mazuta, par to pirms tam nepaziņojot nodokļu administrācijai, bez nodrošinājuma, lai garantētu nodokļu samaksu, un bez pavadzīmes vai nodrošinājuma pierādījuma.
12.
Prece tika pārvadāta nelielas kravas automašīnas kravas nodalījumā trijās tvertnēs, kuru tilpums katrai atsevišķi bija 1000 litri. Šī prece bija paredzēta, lai apkurinātu Granberga māju ar garāžu, un tādējādi tā bija domāta izmantošanai savām vajadzībām.
13.
Granbergs atzina faktus, bet noliedza, ka būtu izdarījis kriminālpārkāpumu.
14.
2004. gada 4. maijāHaparanda tingsrätt (Haparandas pilsētas tiesa) atzina Granbergu par vainīgu akcīzes preču nelikumīgā pārvadāšanā. Granbergs spriedumu pāsūdzēja Hovrätten för Övre Norrland.
15.
Saskaņā ar šīs tiesas viedokli piemērojamās valsts tiesību normas bija LPK un LSE. Par jebkuru LPK pārkāpumu var iestāties kriminālatbildība. LPK ir norādes uz Direktīvu.
16.
Hovrätten för Övre Norrland tāpēc nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 9. panta 3. punkts dod dalībvalstīm iespēju principā izslēgt mazutu no Direktīvas 8. panta piemērojamības tā, ka dalībvalsts var noteikt, ka privātpersonai, kas iegādājas mazutu savām vajadzībām citā dalībvalstī, kur šī prece ir laista apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī, akcīzes nodoklis ir jāmaksā šajā pēdējā valstī neatkarīgi no mazuta pārvadāšanas veida?
2)
Ja uz pirmo jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, vai Direktīvas 9. panta 3. punkts ir saderīgs ar EK līgumā paredzēto preču brīvas aprites principu un samērīguma principu, ņemot vērā, ka Direktīvas 9. panta 3. punkta mērķis, šķiet, ir atturēt privātpersonas no minerāleļļu pārvadāšanas, nosakot atkāpi no vispārējā principa, ka gadījumos, kad privātpersonas preces iegādājas savām vajadzībām un pārvadā pašas, akcīzes nodokli iekasē dalībvalstī, kur preces ir iegādātas? Vai šāds mērķis ir saderīgs ar Padomes izvēlēto Direktīvas juridisko pamatu vai arī Direktīvas 9. panta 3. punkts nav likumīgs?
3)
Ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, vai, ja privātpersona 3000 litrus mazuta pārvadā trijās t.s. IBC tvertnēs, ko var izmantot bīstamu preču, it īpaši šķidrumu, komercpārvadājumam un kas iekrautas nelielā kravas automašīnā, tas ir netipisks pārvadājuma veids Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē?
4)
Vai ar Direktīvas 7. panta 4. punktam atbilst dalībvalsts tiesību norma, kurā noteikts, ka privātpersonai, kas savām vajadzībām iegādājas mazutu citā dalībvalstī, kur tas ir laists apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī netipiskā veidā Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē, ir jāsniedz nodrošinājums akcīzes nodokļa maksājuma garantijai un pārvadājuma laikā tās rīcībā ir jābūt vienkāršotai pavadzīmei un pierādījumam par akcīzes nodokļa samaksas nodrošinājumu?”
17.
Iesniedzējtiesa turklāt uzsver, ka tajā tiek izskatītas vēl sešas līdzīgas lietas.
V — Tiesai iesniegtie apsvērumi
18.
Rakstveida apsvērumus sniedza Zviedrijas, Grieķijas, Itālijas un Polijas valdības, kā arī Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija. Granbergs savu viedokli izteica tiesas sēdē.
A — Par pirmo jautājumu
19.
Iesniedzējtiesa jautā, vai Direktīvas 9. panta 3. punkts ļauj izslēgt no šīs direktīvas 8. panta piemērojamības un tādējādi patēriņa dalībvalstī aplikt ar akcīzes nodokli visus privātpersonas veiktus savām vajadzībām iegādāta mazuta pārvadājumus no vienas dalībvalsts uz otru.
20.
Saskaņā ar Polijas valdības, Padomes un Komisijas teikto Direktīvas 9. panta 3. punktā šāda iespēja principā nav paredzēta.
21.
Komisija paskaidro, ka galamērķa dalībvalsts akcīzes nodokli var iekasēt tikai tad, ja pārvadāšanas veids ir netipisks. Turpretim, ja pārvadāšanas veids uzskatāms par parastu, akcīzes nodokli galamērķa dalībvalsts nevar iekasēt. Ar “netipisku pārvadāšanas veidu” Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē jāsaprot visi pārvadājumi, izņemot dažus tajā precizētos. Normas otrajā teikumā tādējādi ir precizēts, ka tajā paredzētais izņēmums nav piemērojams, ja degviela tiek pārvadāta transportlīdzekļu degvielas tvertnēs vai piemērotās degvielas rezerves kannās. Trešā situācija, kas attiecas uz šo lietu, skar “šķidrā kurināmā pārvadāšanu citādi nekā cisternās, ko izmanto profesionāli uzņēmēji”.
22.
Padome piebilst, ka Direktīvas 9. panta 3. punkts kā izņēmums no šīs Direktīvas 8. pantā minētā vispārējā noteikuma ir jāinterpretē šauri. Ja Kopienu likumdevējs būtu gribējis ļaut no minētās direktīvas 8. panta izslēgt visus privātpersonu veiktus minerāleļļu pārvadājumus, tas to būtu skaidri noteicis. Tādā gadījumā Direktīvas 9. panta 3. punkta tekstā nebūtu ietverts otrais teikums un tas skanētu šādi:
“Dalībvalstis var arī noteikt, ka akcīzes nodoklis kļūst iekasējams par tādu minerāleļļu iegādi patēriņa dalībvalstī, kas jau laistas apgrozībā citā dalībvalstī, ja šīs preces ved privātpersonas.”
23.
Turpretim Zviedrijas, Grieķijas un Itālijas valdības uzskata, ka dalībvalstis var no Direktīvas 8. panta piemērojamības izslēgt visus privātpersonu veiktus minerāleļļu pārvadājumus un tādējādi padarīt akcīzes nodokli par šīm precēm iekasējamu galamērķa dalībvalstī.
24.
Atbilstoši Zviedrijas valdības viedoklim saskaņā ar Direktīvas 9. panta 3. punktu privātpersonai nav nekādu iespēju minerāleļļas pārvadāt parastā veidā, jo privātpersona šādu preci nevar pārvadāt cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji, kas tādējādi ietver iespēju dalībvalstīm, kas to vēlas, šo preci izslēgt no minētās direktīvas 8. panta piemērojamības.
25.
Šīs trīs valdības turklāt norāda, ka šī izslēgšana ir saistīta ar minerāleļļu īpašo raksturu, jo tās drošības un vides aizsardzības iemeslu dēļ principā nebūtu jāpārvadā privātpersonām.
B — Par otro jautājumu
26.
Ja uz pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, iesniedzējtiesa jautā, pirmkārt, vai Direktīvas 9. panta 3. punkts ir saderīgs ar preču brīvas aprites un samērīguma principu un, otrkārt, vai mērķis atturēt privātpersonas no minerāleļļu pārvadāšanas, atkāpjoties no šīs direktīvas 8. pantā noteiktā vispārējā principa, iekasējot akcīzes nodokli patēriņa dalībvalstī, ir saderīgs ar minētās direktīvas juridisko pamatu.
27.
Runājot par otrā jautājuma pirmo daļu, Komisija uzskata, ka Direktīvas 9. panta 3. punkts atbilst preču brīvas aprites principam un šajā sakarā min 2003. gada 17. jūnija sprieduma lietā De Danske Bilimportører 32. punktu: “Jāatgādina, ka EKL 28. panta piemērojamība neaptver ierobežojumus, kas paredzēti speciālajās tiesību normās, un ka nodokļu ierobežojumi vai maksājumi ar muitas nodokļiem līdzvērtīgu iedarbību, kas paredzēti EKL 23., 25. un 90. pantā, neattiecas uz EKL 28. pantā paredzēto aizliegumu” (
4
). Komisija arī uzsver, ka Direktīvas 9. panta 3. punkts neskar preču brīvu apriti, jo, kā norādīts atbildē uz pirmo jautājumu, tas ļauj privātpersonām “netipiskā veidā” pārvadāt kurināmo degvielu savām vajadzībām, nemaksājot akcīzes nodokli.
28.
Saistībā ar šī jautājuma otro daļu Hovrätten för Övre Norrland lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu paskaidro, ka Direktīvā ir īpaša norāde uz EKL 93. pantu (
5
), kurā, šķiet, nav atļauts pieņemt aktus, kas paredzēti pārvadājumu drošības palielināšanai, lai gan saskaņā ar Komisijas ziņojumu ar šīs direktīvas 9. panta 3. punktu esot paredzēts novērst riskus, kas saistīti ar minerāleļļu privātu pārvadāšanu (
6
). Iesniedzējtiesa tādējādi uzdod jautājumu par šīs tiesību normas spēkā esamību.
29.
Saskaņā ar Grieķijas un Itālijas valdību, kā arī Padomes viedokli Direktīvas 9. panta 3. punkts ir likumīgs. Pieņemot, ka šīs direktīvas 9. panta 3. punktā ir ņemtas vērā prasības, kas saistītas ar pārvadājumu drošību, tas ir tikai papildu mērķis salīdzinājumā ar minētās direktīvas galveno mērķi, kas attiecas uz nodokļiem. Saskaņā ar judikatūru tiesību aktam ir jābūt balstītam uz juridisko pamatu, kas saistīts ar regulējuma galveno mērķi.
30.
Zviedrijas un Grieķijas valdības turklāt paskaidro, ka ar akcīzes nodokļu direktīvām īstenotā tiesību aktu saskaņošana ir tikai daļēja. Tajās galvenokārt ir tikai klasificētas preces atkarībā no to objektīvām īpašībām, noteikti nosacījumi akcīzes nodokļu iekasēšanai, izveidots akcīzes preču aprites režīms, noteikta ar akcīzes nodokli apliekamā bāze un fiksēta minimālā likme.
C — Par trešo jautājumu
31.
Ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, iesniedzējtiesa jautā, vai tas, ka privātpersona 3000 litrus mazuta pārvadā trijās tvertnēs, kas iekrautas nelielā kravas automašīnā, ir uzskatāms par netipisku pārvadājuma veidu Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē.
32.
Polijas valdība, Padome un Komisija šādu pārvadājumu uzskata par netipisku. Zviedrijas un Grieķijas valdības, ņemot vērā uz iepriekšējiem jautājumiem sniegtās atbildes, neuzskata par vajadzīgu atbildēt uz šo jautājumu. Granbergs nav izteicis viedokli šajā sakarā.
D — Par ceturto jautājumu
33.
Uzdodot šo jautājumu, minēto tiesu interesē tas, vai Direktīvas 7. panta 4. punkts ļauj dalībvalstij pieprasīt, lai privātpersona, kas savām vajadzībām no vienas dalībvalsts uz citu netipiskā veidā pārvadā mazutu, sniegtu nodrošinājumu, garantējot akcīzes nodokļa maksājumu, un lai tās rīcībā pārvadāšanas laikā būtu vienkāršota pavadzīme.
34.
Komisija paskaidro, ka Direktīvas 7. panta 1. punkts, kurā noteiktas preces, uz kurām attiecas šīs direktīvas 7. panta 4. punkts, attiecas tikai uz precēm “komerciāliem nolūkiem”. Tādējādi minētās direktīvas 7. panta 4. punkts neattiecas uz precēm, kas iegādātas savām vajadzībām.
35.
Komisija turklāt norāda uz 1998. gada 2. aprīļa sprieduma lietā EMU Tabac u.c. (
7
) 23. punktu, saskaņā ar kuru “no [Direktīvas preambulas] trešā, piektā, sestā un vienpadsmitā apsvēruma izriet, ka tajā ir nošķirtas, no vienas puses, preces komerciāliem nolūkiem, kuras pārvadājot, ir nepieciešama pavadzīme, un, no otras puses, preces savām vajadzībām”.
36.
Komisija piebilst, ka, ja dalībvalstij, kam ir tiesības iekasēt akcīzes nodokli saskaņā ar Direktīvas 9. panta 3. punktu, ir arī tiesības veikt kontroles pasākumus, lai pārbaudītu, ka akcīzes nodoklis tiešām ir samaksāts, šīs tiesības nevar izrietēt no Direktīvas 7. panta 4. punkta.
37.
Turpretim saskaņā ar Zviedrijas un Polijas valdību viedokli no Direktīvas 9. panta 3. punkta izriet, ka visi netipiskie pārvadājumi tiek veikti komerciālos nolūkos. Šīs valdības uzskata, ka privātpersonām nebūtu jāpārvadā mazuts un ka tādējādi jebkāda mazuta pārvadāšana, pat ja to veic privātpersona savām vajadzībām, ir jāuzskata par veiktu komerciālos nolūkos un jāpakļauj šīs direktīvas 7. panta 4. punktā paredzētajiem pienākumiem.
VI — Ievada apsvērumi
38.
Minerāleļļu akcīzes nodokļa tiesību aktu saskaņošana bija ļoti grūta, gan nozīmes dēļ, kāda attiecīgajām precēm ir dalībvalstu ekonomikā, gan tāpēc, ka attiecīgās preces (benzīns, dīzeļdegviela, degviela, petroleja, utt.) ir cieši un nozīmīgi saistītas ar politiku citās nozarēs.
39.
Papildus Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvai 92/81/EEK par akcīzes nodokļa struktūru saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem (
8
) Direktīvā, par kuru ir runa šajā lietā, ir paredzēti noteikumi, lai izveidotu nodokļu režīmu akcīzes preču apritei teritorijā bez iekšējām robežām.
40.
Direktīvas 8. pantā ir noteikts vispārīgais princips, saskaņā ar kuru akcīzes nodoklis precēm, ko privātpersonas iegādājušās savām vajadzībām un pašas pārvadā, tiek iekasēts dalībvalstī, kur tās iegādātas.
41.
Direktīvas 9. panta 3. punktā dalībvalstīm dota iespēja ar zināmiem nosacījumiem atkāpties no šī principa, paredzot, ka akcīzes nodoklis tiek iekasēts dalībvalstī, kur preces tiek patērētas.
42.
Tomēr šī norma pēc Komisijas iniciatīvas varētu tikt svītrota (
9
).
43.
Tomēr pozitīvo tiesību šī brīža stadijā Direktīvas 9. panta 3. punkts ir jāpiemēro burtiski, pat ja šāda piemērošana ietver tādu šķērsli brīvai preču apritei (
10
), kas nepastāvēja pirms šīs direktīvas un vairs nepastāvētu pēc šīs tiesību normas svītrošanas.
VII — Vērtējums
A — Par pirmo jautājumu
44.
Lai rastu atbildi uz pirmo jautājumu, uzmanība jāpievērš visiem Direktīvas 9. panta 3. punktā minētajiem jēdzieniem, kas jālasa kontekstā ar tās 8. pantu, kurā paredzēts, ka par precēm, kuras iegādājas privātpersonas savām vajadzībām un pašas tās pārvadā, “akcīzes nodokli iekasē dalībvalstī, kur preces iegādātas”.
45.
Minētās direktīvas 9. panta 3. punktā paredzēts izņēmums no 8. panta piemērošanas, saskaņā ar kuru “dalībvalstis var arī noteikt, ka akcīzes nodoklis kļūst iekasējams par tādu minerāleļļu iegādi patēriņa dalībvalstī, kas jau laistas apgrozībā citā dalībvalstī, ja šīs preces netipiskā veidā ved privātpersonas vai privātpersonu uzdevumā” (
11
).
46.
Jāuzsver, ka 9. panta 3. punktā ir definēts netipiska pārvadāšanas veida jēdziens: “Vest netipiskā veidā nozīmē vest degvielu citādi nekā transportlīdzekļu degvielas tvertnēs vai piemērotās rezerves degvielas kannās un šķidro kurināmo vest citādi nekā cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji.”
47.
Tādējādi Direktīvas 9. panta 3. punktā parasts pārvadāšanas veids ir definēts a contrario. Parastam pārvadāšanas veidam atbilst, pirmkārt, degvielas pārvadāšana transportlīdzekļu degvielas tvertnēs vai piemērotās rezerves degvielas kannās un, otrkārt, šķidrā kurināmā pārvadāšana cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji.
48.
Visi pārvadāšanas veidi, kas neietilpst kādā no šiem parasto pārvadājumu veidiem, ir netipiski pārvadājumi.
49.
Tā kā likumdevējs ir izvirzījis netipiska pārvadājuma veida nosacījumu (
12
) lai sniegtu dalībvalstīm iespēju atkāpties no vispārīgā principa, saskaņā ar kuru tiek noteikta akcīzes nodokļa iekasēšanas vieta, ir skaidrs, ka likumdevējs šo iespēju ir paredzējis tikai netipiskiem pārvadājumiem. To vēl vairāk apstiprina tas, ka likumdevējs ir definējis, kas ietilpst netipiska pārvadājuma jēdzienā.
50.
Zviedrijas valdība apgalvo, ka privātpersonai neesot nekādu iespēju pārvadāt mazutu parastā veidā, jo privātpersona nevar pārvadāt mazutu cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji, un tādējādi uzskata, ka dalībvalstis var izslēgt visus privātpersonu veiktus minerāleļļu pārvadājumus no Direktīvas 8. panta piemērojamības.
51.
Šim argumentam nevar piekrist, jo Direktīvas 9. panta 3. punkts kā atkāpe no šīs direktīvas 8. pantā noteiktā vispārīgā noteikuma ir jāinterpretē šauri (
13
).
52.
Tādējādi uz pirmo jautājumu būtu jāsniedz noliedzoša atbilde pat tad, ja privātpersonām nebūtu iespējas pārvadāt mazutu parastā veidā (
14
), proti, dalībvalstis nevar principā izslēgt mazutu no Direktīvas 8. panta piemērojamības gadījumā, ja privātpersona pārvadā savām vajadzībām iegādātu mazutu, jo tās to var darīt tikai netipiska pārvadājuma gadījumā.
B — Par otro jautājumu
53.
Tā kā uz pirmo jautājumu jāatbild noliedzoši, uz otro jautājumu nav jāatbild.
C — Par trešo jautājumu
54.
No Direktīvas 9. panta 3. punkta noteikumiem izriet, ka jebkāda degvielas pārvadāšana, kas notiek citādi “nekā cisternās, ko izmanto profesionāli tirgotāji”, ir jāuzskata par netipisku pārvadāšanas veidu.
55.
Tādējādi šķiet neapstrīdami, ka tas, ka privātpersona nelielā kravas mašīnā trīs tvertnēs pārvadā 3000 litrus mazuta, ir netipisks pārvadāšanas veids Direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē.
D — Par ceturto jautājumu
56.
Kā norāda Komisija, Direktīvas 7. panta 1. punktā ir noteiktas preces, uz kurām attiecas šīs direktīvas 7. panta 4. punkts. Tās ir tikai preces “komerciāliem nolūkiem”.
57.
Tiesa jau ir spriedusi, ka Direktīvā, kā it īpaši izriet no tās preambulas piektā un sestā apsvēruma, ir nošķirtas, no vienas puses, preces komerciāliem nolūkiem, kuras pārvadājot, ir jābūt pievienotiem dokumentiem, un, no otras puses, preces savām vajadzībām, kuru pārvadāšanai nav nepieciešami nekādi dokumenti (
15
).
58.
Tādējādi šķiet, ka Direktīvas 7. panta 4. punkts neattiecas uz precēm, kas iegādātas savām vajadzībām, un nevar kalpot par juridisku pamatu dalībvalsts prasībai sniegt akcīzes nodokļa samaksas nodrošinājumu un, pārvadājot šādas preces, vest līdzi šāda nodrošinājuma pierādījumu.
VIII — Secinājumi
59.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Hovrätten för Övre Norrland uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvā 92/108/EEK, 9. panta 3. punkts nedod dalībvalstīm iespēju principā izslēgt mazutu no šīs direktīvas 8. panta piemērojamības tā, ka dalībvalsts varētu noteikt, ka privātpersonai, kas iegādājas mazutu savām vajadzībām citā dalībvalstī, kur tas ir laists apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī, galamērķa valstī ir jāmaksā akcīzes nodoklis neatkarīgi no mazuta pārvadāšanas veida;
2)
ņemot vērā, ka uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, uz otro jautājumu nav jāatbild;
3)
tas, ka privātpersona 3000 litrus mazuta pārvadā trijās tvertnēs, kas iekrautas nelielā kravas automašīnā, ir uzskatāms par netipisku pārvadājuma veidu minētās direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē;
4)
minētās direktīvas 7. panta 4. punkts nav piemērojams pārvadāšanas gadījumā, ja privātpersona mazutu, ko tā ir iegādājusies savām vajadzībām citā dalībvalstī, kur tas ir laists apgrozībā, pati nogādā galamērķa dalībvalstī netipiskā veidā šīs direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē.
(
1
)	Oriģinālvaloda — franču.
(
2
)	OV L 76, 1. lpp.
(
3
)	OV L 390, 124. lpp.
(
4
)	C-383/01 (Recueil, I-6065. lpp.).
(
5
)	Saskaņā ar šo pantu “Padome pēc Komisijas priekšlikuma, apspriedusies ar Eiropas Parlamentu un Ekonomikas un sociālo lietu komiteju, ar vienprātīgu lēmumu pieņem noteikumus par tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem, akcīzes nodokļiem un citiem netiešajiem nodokļiem tiktāl, ciktāl tāda saskaņošana ir vajadzīga, lai 14. pantā noteiktajā termiņā nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību”.
(
6
)	Iesniedzējtiesa atsaucas uz Komisijas ziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par Direktīvas 92/12 7.–10. panta piemērošanu (COM(2004) 227, galīgā redakcija).
(
7
)	C-296/95 (Recueil, I-1605. lpp.).
(
8
)	OV L 316, 12. lpp.
(
9
)	Padomes direktīvas projekts grozījumiem Direktīvā 92/12 (COM(2004) 227, galīgā redakcija). Tajā noteikts: “Svītrot 9. panta 3. punktu. Komisija nav pārliecināta, ka būtu jāsaglabā nodokļu tiesību norma, kas ļauj dalībvalstīm atkāpties no vispārīgā brīvas aprites principa, kas piemērojams privātpersonu veiktiem pārvadājumiem. Lai gan minerāleļļu pārvadāšanas jomā var rasties drošības problēmas, tādas tiesību normas paredzēšana, kas atkāpjas no iepriekš minētā principa, nav piemērots šādu problēmu tiesiskais risinājums. Tas, ka valsts vai Kopienu tiesību aktos minerāleļļu pārvadāšanai ir noteikti ļoti stingri noteikumi, ir pilnībā jānošķir no šādu pārvadājumu nodokļu režīma. Ja drošību regulējošas tiesību normas netiek ievērotas, ir jākonstatē to pārkāpums, bet šāds konstatējums nekādā gadījumā nevar ietekmēt akcīzes nodokli.”
(
10
)	Vēl jo vairāk tāpēc, ka privātpersona, kas saskaņā ar Direktīvas 8. pantu samaksātu akcīzes nodokli dalībvalstī, kurā iegādātas preces, un kam tiktu pieprasīts samaksāt akcīzes nodokli patēriņa dalībvalstī, pieņemot, ka uz to attiecas šīs direktīvas 9. panta 3. punkts, nevarētu izmantot atmaksāšanas sistēmu, kas dubultas aplikšanas ar nodokļiem gadījumā paredzēta minētās direktīvas 22. pantā, jo šajā pantā šāda iespēja ir paredzēta tikai “pēc tirgotāja pieprasījuma” un turklāt ar ļoti striktiem nosacījumiem.
(
11
)	Šis izņēmums šķiet skaidrs, tāpēc ir piemērojams sakāmvārds interpretatio cessat in claris.
(
12
)	Direktīvas 9. panta 3. punktā ir precizēts: “ja šīs preces ved netipiskā veidā”.
(
13
)	Skat. it īpaši 1995. gada 12. decembra spriedumu lietā C-399/93 Oude Luttikhuis u.c. (Recueil, I-4515. lpp., 23. punkts), 2001. gada 18. janvāra spriedumu lietā C-83/99 Komisija/Spānija (Recueil, I-445. lpp., 19. punkts), 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C-5/01 Beļģija/Komisija (Recueil, I-11991. lpp., 56. punkts).
(
14
)	Turklāt var piebilst, ka, piemēram, privātpersonas noīrēta cisterna ar šoferi, lai pārvadātu kurināmo degvielu, kas iegādāta savām vajadzībām, šķiet, ietilpst parasta pārvadājuma definīcijā.
(
15
)	2006. gada 23. novembra spriedums lietā C-5/05 Joustra (Krājums, I-11075. lpp., 28. punkts).