TIESAS SPRIEDUMS1978. gada 9. martā (*)Kopienas tiesību aktiem pretrunā esoša likuma nepiemērošana valsts tiesāLieta 106/77par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EEK līguma 177. pantam iesniegusi Pretore de Susa (Suzas Pirmās instances tiesa) (Itālija), lai tiesvedībā starp Amministrazione delle Finanze dello Stato (Valsts Finanšu administrācija)unSimmenthal SA, kuras juridiskā adrese ir Moncā [Monza]_saņemtu
prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EEK līguma
189. pantu, un it īpaši par sekām, kuras rada Kopienas tiesību
tiešā piemērojamība gadījumos, kad šīs tiesības ir pretrunā ar kādām
valsts tiesību aktu normām, kuras ar tām nesaskan.TIESAšādā sastāvā: priekšsēdētājs H. Kučers [H. Kutscher], palātu priekšsēdētāji M. Sērensens [M. Sørensen] un Dž. Bosko [G. Bosco], tiesneši A. M. Donners [A. M. Donner], P. Peskatore [P. Pescatore], A. Dž. Makenzijs Stjuarts [A. J. Mackenzie Stuart] un A. O`Kīfs [A. O`Keeffe]_ģenerāladvokāts G. Reišls [G. Reischl]_sekretārs A. van Houte [A. Van Houtte]pasludina šo spriedumu.Spriedums1        Ar
1977. gada 28. jūlija rīkojumu, kas Tiesā saņemts
1977. gada 29. augustā, Suzas Pirmās instances tiesa ir
iesniegusi divus prejudiciālus jautājumus saskaņā ar EEK līguma
177. pantu. Jautājumi attiecas uz Līguma 189. pantā formulēto
Kopienas tiesību tiešās piemērojamības principu un uzdoti, lai noteiktu
šā principa iedarbību situācijā, kad pastāv pretruna starp Kopienas
tiesību normu un vēlāk pieņemtu valsts tiesību normu.2        Jāatgādina,
ka tiesvedības iepriekšējā stadijā Suzas Pirmās instances tiesa
iesniedza Tiesai arī citus jautājumus prejudiciāla nolēmuma saņemšanai.
Tie tika uzdoti, lai noskaidrotu, vai liellopu un teļa gaļas importam
piemērojamie veterinārie un veselības aizsardzības maksājumi, kuri
iekasēti atbilstoši konsolidētajiem Itālijas veterinārās un veselības
aizsardzības tiesību aktiem, atbilst Līgumam un dažām regulām, it īpaši
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulai Nr. 805/68 par
liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV īpašais izdevums
angļu valodā [English Special Edition], 1968 (I),
187. lpp.); iepriekš minētās nodokļu likmes jaunākā versija
noteikta tabulā, kas pievienota 1970. gada 30. decembra
Likumam Nr. 1239 (Gazzeta Ufficiale Nr. 26, 1971. gada 1. februāris).3        Ņemot
vērā Tiesas sniegtās atbildes 1976. gada 15. decembra
spriedumā lietā 35/76 Simmenthal/Itālijas finanšu ministrs (Recueil,
1871. lpp.), Suzas Pirmās instances tiesa nosprieda, ka apstrīdēto
nodokļu uzlikšana nav saderīga ar Kopienas tiesību normām, un
pieprasīja Valsts Finanšu pārvaldei atmaksāt nepamatoti iekasētos
nodokļus un attiecīgos procentus.4        Finanšu pārvalde šo rīkojumu pārsūdzēja.5        Ņemot
vērā argumentus, ko puses izvirzīja procesā, kurā tika izskatīta šī
sūdzība, Suzas Pirmās instances tiesa apstiprināja, ka tai izskatīšanai
iesniegtais jautājums ir saistīts ar pretrunu starp dažām Kopienu
tiesību normām un vēlāk pieņemtu valsts tiesību aktu, proti, minēto
Likumu Nr. 1239/70.6        Suzas
Pirmās instances tiesa norādīja, ka šāda jautājuma atrisināšanai
saskaņā ar nesenajiem Itālijas Konstitucionālās tiesas spriedumiem
(spriedumi Nr. 232/75 un Nr. 205/75 un rīkojums
Nr. 206/76) jautājums par to, vai attiecīgais tiesību akts ir
antikonstitucionāls, saskaņā ar konstitūcijas 11. pantu jāuzdod
pašai Konstitucionālajai tiesai.7        Ņemot
vērā gan vispāratzīto Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru par Kopienas
tiesību piemērojamību dalībvalstu tiesību sistēmās, gan grūtības, kādas
varētu rasties situācijā, kurā tiesai būtu nevis pašai jānolemj
nepiemērot tiesību aktu, kurš rada šķērsli pilnīgai Kopienas tiesību
iedarbībai, bet būtu jāizvirza jautājums par atbilstību konstitūcijai,
Suzas Pirmās instances tiesa vērsās Tiesā, iesniedzot tai šādus divus
jautājumus:a)      tā
kā saskaņā ar EEK līguma 189. pantu un pastāvīgo Eiropas Kopienu
Tiesas judikatūru tieši piemērojamām Kopienas tiesību normām neatkarīgi
no jebkādiem dalībvalsts iekšējiem noteikumiem vai prakses ir
neierobežota un pilnīga iedarbība šo valstu tiesību sistēmā, tās tiek
piemērotas vienādi, lai aizsargātu indivīdiem piešķirtās subjektīvās
tiesības. Vai tas nozīmē, ka minēto normu iedarbība ir tāda, ka jebkuri
vēlāk pieņemti valsts tiesību akti, kas ir pretrunā ar šīm normām,
turpmāk jāuzskata par pilnībā nepiemērojamiem, pat negaidot, līdz
attiecīgais valsts likumdevējs vai cita konstitucionālā iestāde
(pasludinot tos par konstitūcijai neatbilstošiem) šos pasākumus atceļ?
Īpaši tas attiecas uz pēdējo minēto gadījumu, jo tikmēr, kamēr kāds akts
nav pasludināts par konstitūcijai neatbilstošu, tas paliek spēkā un nav
iespējams piemērot Kopienas normas un līdz ar to – nodrošināt to
pilnīgu, neierobežotu un vienādu piemērošanu un aizsargāt tiesības, ko
tie paredz indivīdiem;b)      ņemot
vērā iepriekšējo jautājumu – vai gadījumos, kad Kopienas tiesībās
atzīts, ka Kopienas normu “tiešās piemērojamības” dēļ radušos subjektīvo
likumīgo tiesību aizsardzību var atlikt līdz brīdim, kad kompetentās
valsts iestādes faktiski atceļ pretrunīgos valstu pasākumus, šādai
atcelšanai vienmēr jābūt ar pilnībā atpakaļejošu spēku, lai nodrošinātu,
ka subjektīvās tiesības nekādi netiktu aizskartas? Lietas nodošana izskatīšanai Tiesā8        Itālijas
valdības pārstāvis savos mutvārdu apsvērumos vērsa Tiesas uzmanību uz
Itālijas Konstitucionālās tiesas 1977. gada 22. decembra
spriedumu lietā Nr. 163/77, kas tika pasludināts saistībā ar
Milānas un Romas tiesas iesniegtajiem jautājumiem par atbilstību
konstitūcijai un ar kuru par konstitūcijai neatbilstošiem tika atzīti
atsevišķi 1970. gada 30. decembra Likuma Nr. 1239
noteikumi, to skaitā tie, kuri tiek izskatīti Suzas Pirmās instances
tiesā izskatāmajā lietā.9        Tā
kā apstrīdētie noteikumi ir atcelti, paziņojot, ka tie ir konstitūcijai
neatbilstoši, Suzas Pirmās instances tiesas uzdotie jautājumi ir
zaudējuši nozīmi un tāpēc uz tiem vairs nav jāatbild.10      Šajā
ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Eiropas Kopienu
Tiesa uzskata, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar Līguma
177. pantu paliek spēkā tikmēr, kamēr to nav atsaukusi tiesa, kas
to iesniegusi, vai kamēr pēc pārsūdzēšanas to apelācijas procesā nav
anulējusi augstākas instances tiesa.11      Minētais
spriedums nevar radīt šādas sekas, un Tiesa nevar noteikt tā ietekmi uz
trešām personām. Tas nav iespējams, jo šis spriedums tika sniegts
tiesvedībā, kura nav saistīta ar prasību, par kuru Tiesā iesniegts
lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu. 12      Tāpēc sākotnējais iebildums, ko cēlusi Itālijas valdība, ir jānoraida. Par lietas būtību13      Pirmā
jautājuma galvenais mērķis ir noskaidrot, kādas ir Kopienas tiesību
normas tiešās piemērojamības sekas gadījumā, kad tā nav saderīga ar
vēlāk pieņemtu kādas dalībvalsts tiesību normu.14      Šajā
gadījumā tiešā piemērojamība nozīmē, ka Kopienas tiesību aktu normas
jāpiemēro pilnībā un vienādi visās dalībvalstīs, sākot no to spēkā
stāšanās brīža un tikmēr, kamēr tās ir spēkā.15      Tādējādi
šīs normas ir tiešs tiesību un pienākumu avots visiem tiem, uz kuriem
tās attiecas, proti, dalībvalstīm vai indivīdiem, kas ir puses
tiesiskajās attiecībās Kopienas tiesībās.16      Tiešās
piemērojamības sekas attiecas arī uz jebkuru valsts tiesu, kam kā
dalībvalsts iestādei, izskatot savā jurisdikcijā esošu lietu, jāaizsargā
tās indivīdu tiesības, kuras viņiem piešķir Kopienas tiesības.17      Saskaņā
ar Kopienas tiesību pārākuma principu attiecības starp Līguma
noteikumiem un tieši piemērojamiem iestāžu izdotajiem aktiem, no vienas
puses, un dalībvalstu tiesību aktiem, no otras puses, ir tādas, ka
minētie noteikumi un tiesību akti ne tikai ar savu spēkā stāšanos
automātiski padara par nepiemērojamiem visus valstu tiesību aktu
pretrunīgos noteikumus, bet, būdami katras dalībvalsts teritorijā
piemērojamās tiesību sistēmas neatņemama un prioritāra sastāvdaļa, tie
arī nepieļauj tādu jaunu valsts tiesību aktu pieņemšanu, kas varētu būt
nesaderīgi ar Kopienas tiesību normām.18      Jebkāda
juridiska spēka atzīšana valsts tiesību aktiem, kas apdraud jomu, kurā
Kopiena īsteno savu likumdevējvaru, vai kas citādi nav saderīgi ar
Kopienas tiesību normām, nozīmētu noliegt to saistību esamību, ko
dalībvalstis atbilstoši Līgumam ir uzņēmušās bez nosacījumiem un
neatsaucami, un tādējādi tiktu apdraudēts Kopienas pastāvēšanas pamats.19      Tāds
pats secinājums izriet arī no Līguma 177. panta jēgas, kurš
noteic, ka jebkura dalībvalsts tiesa var vērsties Tiesā, ja tā uzskata,
ka sprieduma sniegšanai ir vajadzīgs prejudiciāls nolēmums par Kopienas
tiesību interpretāciju vai spēkā esamību.20      Šā
noteikuma efektivitāte būtu mazināta, ja valsts tiesai būtu liegta
iespēja tūlīt piemērot Kopienas tiesības saskaņā ar Tiesas lēmumu vai
judikatūru.21      No
visa iepriekš minētā jāsecina, ka ikvienai valsts tiesai, izskatot
lietu, kas ir tās kompetencē, ir pilnībā jāpiemēro Kopienas tiesību akti
un jāaizsargā tiesības, ko tie piešķir indivīdiem. Tādējādi valsts
tiesa nedrīkst piemērot nevienu valsts tiesību normu, kas varētu būt
pretrunā ar Kopienas tiesībām, neatkarīgi no tā, vai tā pieņemta pirms
Kopienas tiesību normām vai pēc tām.22      Tātad
jebkura valsts tiesību sistēmas norma vai jebkāda likumdošanas,
administratīvā vai tiesu prakse ir pretrunā ar pašai Kopienas tiesību
būtībai piemītošajām prasībām, ja tā var mazināt Kopienas tiesību
iedarbīgumu, aizliedzot kompetentajai valsts tiesai attiecīgajā brīdī
darīt visu, kas nepieciešams, lai netiktu piemērotas valsts tiesību
normas, kuras varētu kļūt par šķērsli Kopienas tiesību normu pilnīgai
spēkā esamībai un iedarbībai.23      Par
tādu varētu uzskatīt gadījumu, kad pretruna starp Kopienas tiesību
normu un vēlāk pieņemtu valsts tiesību aktu būtu jārisina nevis tiesai,
kuras uzdevums ir piemērot Kopienas tiesības, bet kādai citai iestādei,
kurai piešķirta rīcības brīvība. Tas būtu jādara arī tad, ja šāds
šķērslis Kopienas tiesību pilnīgai iedarbībai būtu tikai īslaicīgs.24      Tāpēc
uz pirmo jautājumu jāatbild tā, ka valsts tiesai, kuras uzdevums ir
saskaņā ar savu kompetenci piemērot Kopienas tiesību normas, ir
pienākums nodrošināt šo normu pilnīgu iedarbību, vajadzības gadījumā pēc
savas iniciatīvas nepiemērojot pretrunīgu valsts tiesību normu, pat ja
tā ir pieņemta vēlāk, un tiesai nav jāprasa vai jāgaida, lai pirms tam
šāda norma tiktu atcelta ar likumdošanas vai citiem konstitucionāliem
līdzekļiem.25      Būtisks
otrā jautājuma aspekts ir šāds: ja tiek atzīts, ka Kopienas tiesību
normu radīto tiesību aizsardzību var atlikt līdz brīdim, kad kompetentās
valsts iestādes faktiski atceļ kādu valsts tiesību normu, kas varētu
būt pretrunā ar Kopienas tiesībām – vai tādā gadījumā šādai atcelšanai
vienmēr jābūt ar neierobežotu atpakaļejošu spēku, lai nepieļautu nekādu
attiecīgo tiesību aizskaršanu?26      No
atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka valstu tiesām ir jāaizsargā
Kopienas tiesību sistēmas normās paredzētās tiesības un ka tām nav
jāprasa vai jāgaida, lai pilnvarotās valsts iestādes faktiski atceļ kādu
valsts tiesību aktu, kas varētu būt šķērslis tiešai un tūlītējai
Kopienas tiesību normu piemērošanai.27      Līdz ar to otrajam jautājumam vairs nav nozīmes. Par tiesāšanās izdevumiem28      Tiesāšanās
izdevumi, kas radušies Itālijas Republikas valdībai un Eiropas Kopienu
Komisijai, kas Tiesai ir iesniegušas savus apsvērumus, nav atlīdzināmi.29      Tā
kā šī tiesvedība attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā ir
stadija procesā, ko izskata Suzas Pirmās instances tiesa, tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem.Ar šādu pamatojumuTIESA_atbildot uz jautājumiem, kurus tai ar 1977. gada 28. jūlija rīkojumu uzdevusi Suzas Pirmās instances tiesa, nospriež:Valsts
tiesai, kuras uzdevums ir saskaņā ar savu kompetenci piemērot Kopienas
tiesību normas, ir pienākums nodrošināt šo normu pilnīgu iedarbību,
vajadzības gadījumā pēc savas iniciatīvas nepiemērojot pretrunīgu valsts
tiesību normu, pat ja tā ir pieņemta vēlāk, un tiesai nav jāprasa vai
jāgaida, lai pirms tam šāda norma tiktu atcelta ar likumdošanas vai
citiem konstitucionāliem līdzekļiem.Kutscher SørensenBoscoDonner             Pescatore      Mackenzie Stuart             O’KeeffePasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 1978. gada 9. martā.Sekretārs PriekšsēdētājsA. Van Houtte       H. Kutscher* Tiesvedības valoda – itāļu.