Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA HOSĒ MARTINA I PERESA DE NANKLARESA [JOSÉ MARTÍN Y PÉREZ DE NANCLARES]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 21. janvārī (1)
Lieta T‑150/25
Zollamt Österreich,
piedaloties
G GmbH
(Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Savienības Muitas kodekss – Regulas (ES) Nr. 952/2013 33. pants – Lēmums par saistošu informāciju par tarifu – Regulas Nr. 952/2013 34. panta 3. – 6. punkts – Lēmumu par saistošu informāciju par tarifu spēka zaudēšana, anulēšana un atcelšana – Regulas Nr. 952/2013 44. panta 4. punkts – Lēmuma par saistošu informāciju par tarifu pārsūdzēšana – Labošana – Tiesas nolēmuma atpakaļejošs spēks
I.      Ievads
1.        Jautājums par tiesību normu sekām laikā ir diezgan klasisks tiesību doktrīnas temats. Proti, kopš romiešu tiesībām ir piemērojams vispārējs princips, ka “tiesību normām nav atpakaļejoša spēka” (2), it īpaši, ja tās ir tiesību normas, ar kurām tiek noteiktas sankcijas vai ierobežotas tiesības. Tas ir viens no pamatiem, uz kā ir balstīta prasība par noteiktību un tiesisko drošību. Savukārt atbilde uz jautājumu par tiesas nolēmumu sekām laikā nav tik kategoriska, it īpaši gadījumos, kad tie ir nolēmumi par tiesību aktu atcelšanu.
2.        Tieši tāds ir galvenais un līdz šim neatbildētais jautājums, kas rodas šajā lietā. Proti, šis
jautājums Vispārējai tiesai sniedz iespēju pievērsties tāda nolēmuma sekām laikā, kuru valsts tiesu iestāde ir pieņēmusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (3) (turpmāk tekstā – “Savienības Muitas kodekss”), 44. pantu, attiecībā uz lēmumu par saistošu informāciju par tarifu (turpmāk tekstā – “SIT lēmums”).
3.        SIT lēmums ir dokuments, ar kuru Eiropas Savienības dalībvalstu muitas dienesti informē uzņēmējus –
pēc to pieteikuma – par tarifu pozīciju (kā paredzēts muitas nomenklatūrā), kurā preces būtu klasificējamas, ja tie plāno tās importēt vai eksportēt. Šī informācija, kas ietver kombinētās preču nomenklatūras interpretāciju, ļauj uzņēmējiem paredzēt muitas nodokļus (kas tiem var būt jāmaksā), kā arī aprēķināt eksporta kompensāciju apmēru (ko tie var saņemt saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku) (4).
4.        Šīs prakses ieviešanas mērķis bija nodrošināt uzņēmējiem zināmu tiesisko drošību to darbībā, kā arī atvieglot pašu muitas dienestu darbu un panākt lielāku vienveidību Savienības muitas tiesību piemērošanā (5).
5.        Strīds pamatlietā ir starp uzņēmēju un Zollamt Österreich (Muitas pārvalde, Austrija; turpmāk tekstā – “muitas pārvalde”) par SIT lēmumu. Abas pamatlietas puses nav vienisprātis par uzņēmēja tirgotās preces tarifu klasifikāciju.
6.        Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa, Austrija), apmierinot uzņēmēja prasību, grozīja SIT lēmumu.
7.        Izskatot revīzijas sūdzību, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) nolēmumam ir ex tunc iedarbība.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
8.        Savienības Muitas kodeksa 26. apsvērumā noteikts, ka, “lai nodrošinātu līdzsvaru starp muitas dienestu vajadzību nodrošināt tiesību aktu muitas jomā pareizu piemērošanu, no vienas puses, un uzņēmēju tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi, no otras puses, muitas dienestiem būtu jāpiešķir plašas kontroles pilnvaras, bet uzņēmējiem – pārsūdzības tiesības”.
9.        Savienības Muitas kodeksa 33. panta “Lēmumi par [SIT]” 1. punktā paredzēts, ka “muitas dienesti pēc pieteikuma iesniegšanas pieņem [SIT lēmumus]”.
10.      Minētā kodeksa 34. pantā “Lēmumu par [SIT] pārvaldība” noteikts:
“1.      SIT lēmums zaudē spēku pirms 33. panta 3. punktā minētā laikposma beigām, ja tas vairs nav atbilstīgs tiesību aktiem, jebkura turpmāk norādītā apstākļa rezultātā:
a)      pieņemts grozījums nomenklatūrās, kas minētas 56. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā;
b)      pieņemti pasākumi, kas minēti 57. panta 4. punktā;
tas zaudē spēku no minētā grozījuma vai pasākumu piemērošanas dienas.
[..]
3.      SIT [..] lēmumi nezaudē spēku ar atpakaļejošu spēku.
4.      Atkāpjoties no 23. panta 3. punkta un 27. panta, SIT [..] lēmumus anulē, ja to pamatā ir nepatiesa vai nepilnīga informācija, ko snieguši pieteikuma iesniedzēji.
5.      SIT [..] lēmumus atceļ saskaņā ar 23. panta 3. punktu un 28. pantu. Tomēr šādus lēmumus neatceļ pēc lēmuma turētāja iesnieguma.
6.      SIT [..] lēmumus nevar grozīt.
[..]”
11.      Šī paša kodeksa 43. pantā paredzēts, ka “44. un 45. pants neattiecas uz pārsūdzībām, kas ir iesniegtas, lai anulētu, atceltu vai grozītu ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu saistītu lēmumu, kuru pieņēmušas tiesu iestādes vai muitas dienesti, darbodamies kā tiesu iestādes”.
12.      Saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 44. pantu “Pārsūdzības tiesības”:
“1.      Ikvienai personai, kuru tieši un individuāli skar muitas dienestu lēmums, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, ir tiesības šo lēmumu pārsūdzēt.
[..]
2.      Pārsūdzības tiesības var izmantot vismaz divos posmos:
a)      sākotnēji – muitas dienestos, tiesu iestādē vai citā struktūrā, ko dalībvalstis ir izraudzījušas šim nolūkam;
b)      pēc tam – augstākā neatkarīgā struktūrā, kas var būt tiesu iestāde vai līdzvērtīga specializēta struktūra [..].
[..]
4.      Dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu.”
13.      Saskaņā ar minētā kodeksa 45. pantu “Izpildes atlikšana”:
“1.      Pārsūdzības iesniegšana neaptur apstrīdamā lēmuma izpildi.
2.      Muitas dienesti tomēr pilnībā vai daļēji atliek šāda lēmuma izpildi, ja tiem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka apstrīdamais lēmums neatbilst tiesību aktiem muitas jomā vai ka attiecīgajai personai var tikt nodarīts nelabojams kaitējums.
[..]”
B.      Austrijas tiesības
14.      Bundesabgabenordnung (Federālais nodokļu kodekss; turpmāk tekstā – “BAO”) 279. pants ir formulēts šādi:
“1.      Izņemot 278. pantā paredzētos gadījumus, Verwaltungsgericht (administratīvā tiesa) vienmēr izskata lietu pēc būtības. Tai ir tiesības gan nolēmuma rezolutīvajā daļā, gan attiecībā uz pamatojumu ar savu nostāju aizstāt nodokļu iestādes nostāju un tādējādi
grozīt apstrīdēto lēmumu jebkurā virzienā, to atcelt vai arī noraidīt sūdzību kā nepamatotu.
2.      Atceļot apstrīdēto lēmumu, procedūra atgriežas stadijā, kādā tā bija pirms attiecīgā lēmuma pieņemšanas.
[..]”
III. Tiesvedības rašanās fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
15.      2022. gada 27. oktobrī muitas pārvalde pēc sabiedrības G GmbH pieteikuma izsniedza SIT lēmumu par preci ar nosaukumu “vienreizlietojams žņaugs”, to klasificējot ar preces kodu 4008 2190 00, derīguma termiņu norādot no 2022. gada 27. oktobra līdz 2025. gada 26. oktobrim.
16.      2022. gada 22. novembrī G iesniedza sūdzību par šo lēmumu, apgalvojot, ka tarifu klasifikācija ir saturiski nepareiza. Muitas pārvalde šo sūdzību noraidīja.
17.      Ar 2024. gada 12. marta nolēmumu Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) apmierināja G iesniegto pārsūdzību un grozīja pārsūdzēto SIT lēmumu, attiecīgo preci klasificējot ar preces kodu 4014 9000 00.
18.      Muitas pārvalde par Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) nolēmumu iesniedza revīzijas sūdzību Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija). Tā uzskata, ka Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) ar savu nolēmumu, kas pamatots ar BAO 279. pantu, esot paredzējusi ar atpakaļejošu spēku grozīt SIT lēmumu, kas Savienības Muitas kodeksā, it īpaši tā 34. panta 3. un 6. punktā, neesot atļauts. Turklāt priekšnosacījumi SIT atsaukšanai ar atpakaļejošu spēku, kas paredzēti minētā kodeksa 27. panta 1. punktā, šajā lietā neesot izpildīti.
19.      Iesniedzējtiesa norāda, ka atbilstoši BAO 279. panta 1. punktam
Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) ir tiesības ar savu nostāju aizstāt nodokļu iestādes nostāju gan rezolutīvajā daļā, gan attiecībā uz pamatojumu un attiecīgi grozīt apstrīdēto administratīvo lēmumu, to atcelt vai arī noraidīt par to iesniegto sūdzību kā nepamatotu. Turklāt atbilstoši BAO 279. pantam pamatlietā skatītais
Bundesfinanzgericht
(Federālā finanšu tiesa) nolēmums iegūstot atpakaļejošu spēku brīdī, kad muitas pārvalde izsniedz SIT, un tas atbilstot Savienības tiesībās prasītajam efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam.
20.      Tomēr iesniedzējtiesa būtībā norāda, ka Savienības Muitas kodeksa 34. pantā ir skaidri paredzēti gadījumi, kad SIT zaudē spēku, tiek atcelta vai anulēta, un šādu notikumu sekas laikā. Šajā gadījumā tā uzsver, ka saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 34. panta 5. punktu SIT lēmumus neatceļ pēc lēmumu turētāja iesnieguma, ka saskaņā ar šī panta 3. punktu SIT lēmumi nezaudē spēku ar atpakaļejošu spēku un ka minētā panta 6. punktā ir norādīts, ka SIT lēmumus nevar grozīt.
21.      Šajos apstākļos iesniedzējtiesa pauž šaubas, vai iepriekš minētajām Savienības Muitas kodeksa normām ir nozīme pārsūdzībās, kas iesniegtas saskaņā ar minētā kodeksa 44. pantu, un, ja tā ir, tad kāda.
22.      Šādos apstākļos Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un saskaņā ar LESD 267. pantu uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Savienības Muitas kodeksa 33., 34., 44. un 45. pants attiecībā uz to, ka dalībvalstis saskaņā ar [šī kodeksa] 44. panta 4. punktu nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu, jāinterpretē tādējādi, ka nolēmums par pārsūdzību, kas iesniegta saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 44. panta 2. punktu par tādu [SIT], kura izsniegta saskaņā ar [minētā kodeksa] 33. pantu, iegūst atpakaļejošu spēku uz brīdi, kad muitas pārvalde ir izsniegusi šādu [SIT]?
2)      Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: Vai Savienības Muitas kodeksa 33., 34., 44. un 45. pants jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis procedūras noteikumos var paredzēt, ka nolēmums par pārsūdzību, kas iesniegta saskaņā ar [šī kodeksa] 44. panta 2. punktu par tādu [SIT], kura izsniegta saskaņā ar [minētā kodeksa] 33. pantu, iegūst atpakaļejošu spēku no dienas, kad muitas pārvalde ir izsniegusi šādu [SIT]?”
IV.    Tiesvedība Tiesā un Vispārējā tiesā
23.      Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika iesniegts 2025. gada 21. februārī. Piemērojot Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b pantu, šis lūgums tika nodots Vispārējai tiesai.
24.      Rakstveida apsvērumus iesniedza G, Itālijas valdība un Eiropas Komisija. Komisija piedalījās tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai, kas notika 2025. gada 10. decembrī.
V.      Juridiskais izvērtējums
25.      Ar abiem prejudiciālajiem jautājumiem, kurus Vispārējai tiesai ierosinu izskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, cik atbilstoša Savienības tiesībām ir valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru nolēmums par pārsūdzību, kas atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 44. panta 2. punktam iesniegta par SIT lēmumu, kurš izsniegts atbilstoši minētā kodeksa 33. pantam, iegūst atpakaļejošu spēku brīdī, kad muitas dienesti šo SIT lēmumu ir izsnieguši.
26.      Ievadā, manuprāt, ir lietderīgi uzsvērt, ka, lai gan iesniedzējtiesa precizē, ka saskaņā ar BAO 279. panta 1. punktu
Bundesfinanzgericht
(Federālā finanšu tiesa) ir iespēja grozīt muitas dienestu izsniegto SIT lēmumu, tā mums nejautā par šo tiesību veikt grozījumus atbilstību Savienības Muitas kodeksa 44. pantam (6). Tā vienīgi vēlas noskaidrot, kādas ir valsts tiesas pieņemta nolēmuma par SIT sekas laikā.
27.      Tāpēc iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktu. It īpaši tā jautā, vai labojumiem, kas šajā tiesību normā paredzēti prasības apmierināšanas gadījumā, ir jābūt ar atpakaļejošu spēku, un vai noteikumi, kas konkrētāk paredzēti minētā kodeksa 33. pantā un 34. panta 3.–6. punktā, var ietekmēt atbildi, kas sniedzama uz tās jautājumu.
28.      Šajā ziņā atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (7).
29.      Šajos apstākļos juridisko analīzi ierosinu sākt ar Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkta interpretāciju (A), pēc tam pārbaudot BAO 279. panta atbilstību šai tiesību normai (B).
A.      Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkta interpretācija
30.      Ņemot vērā iesniedzējtiesas paustās šaubas, it īpaši saistībā ar to, kā Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. pants varētu ietekmēt minētā kodeksa 44. panta 4. punkta interpretāciju, man šķiet vēlams sākt ar šo dažādo tiesību normu konteksta un mērķu analīzi (1), pēc tam pievēršoties pašam šī kodeksa 44. panta 4. punkta formulējumam un tātad tā tvērumam (2).
1.      Savienības Muitas kodeksa 33., 34. un 44. panta konteksts un mērķi
31.      Pirmām kārtām un lai labāk izprastu Savienības Muitas kodeksa 44. panta un it īpaši tā 4. punkta mērķi, manuprāt, ir interesanti nedaudz atskatīties pagātnē un atgādināt kontekstu, kādā Savienības līmenī ir izveidojušās uzņēmēju tiesības iesniegt pārsūdzību muitas jomā.
32.      Tas bija 20. gs. 80. gadu sākumā, kad Komisija,
pauzdama bažas par uzņēmēju pārsūdzības tiesībām, 1981. gada 29. janvārī Padomei iesniedza direktīvas par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz pārsūdzības tiesību izmantošanu muitas lietās (8) priekšlikumu.
33.      Tajā būtībā citastarp bija uzsvērts, ka, ņemot vērā ievērojamās atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz muitas lēmuma pārsūdzības sekām, izrādījās, ka šādas pārsūdzības izmantošanas priekšnosacījumi jānosaka Kopienas līmenī.
34.      Tādējādi minētā priekšlikuma 2. panta 1. punktā bija paredzēta pārsūdzības iespēja, lai panāktu lēmuma par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu atcelšanu vai grozīšanu. Savukārt tā 7. pantā bija noteikts, ka pārsūdzības iesniegšana neaptur apstrīdamā lēmuma izpildi, ja vien muitas iestāde nenolemj citādi.
35.      Tomēr vajadzēja gaidīt Padomes Regulu (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (9) (turpmāk tekstā – “iepriekšējais Muitas kodekss”) un tās 243.–246. panta pieņemšanu, lai uzņēmējiem tiktu noteiktas īstas pārsūdzības tiesības.
36.      Pēc tam, pieņemot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 450/2008 (2008. gada 23. aprīlis), ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais muitas kodekss) (10), tika ieviests jauninājums salīdzinājumā ar iepriekšējā Muitas kodeksa 243. pantu. Proti, šīs regulas 23. panta 4. punktā tika noteikts pienākums dalībvalstīm nodrošināt, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu.
37.      Visbeidzot – Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktā ir pārņemts Regulas Nr. 450/2008 23. panta 4. punkts.
38.      Šis papildinājums, kam ir galvenā nozīme šajā lietā, manuprāt, atspoguļo Savienības likumdevēja vēlmi vēl vairāk regulēt un saskaņot no pārsūdzības noraidīšanas vai apmierināšanas muitas lietās izrietošās sekas, kā arī, kā tiesas sēdē norādīja Komisija, papildus nodrošināt uzņēmēju tiesību aizsardzības tiesā efektivitāti un lietderību.
39.      Otrām kārtām, man šķiet vienlīdz lietderīgi uzsvērt, ka mērķis nodrošināt līdzsvaru starp muitas dienestu pienākumu
nodrošināt tiesību aktu muitas jomā pareizu piemērošanu, no vienas puses, un uzņēmēju tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi, no otras puses, ir bijis pamatā tam, lai muitas dienestiem tiktu piešķirtas plašas kontroles pilnvaras, bet uzņēmējiem – pārsūdzības tiesības (11).
40.      Šajā ziņā pārsūdzības tiesības uzņēmējiem ir paredzētas, lai tos aizsargātu no iespējamas muitas dienestu ļaunprātīgas rīcības vai kļūdām, ko tie varētu pieļaut, piemērojot tiesību aktus muitas jomā.
41.      Trešām kārtām, lai izprastu Savienības Muitas kodeksa 33., 34. un 44. panta savstarpējo saikni, jāņem vērā to attiecīgā loma Savienības Muitas kodeksā.
42.      Vispirms – šīs tiesību normas atrodas dažādās šī kodeksa iedaļās. Tātad 33. un 34. pants ir ietverts 3. iedaļā “Lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu”, savukārt 44. pants ietilpst 6. iedaļā “Pārsūdzība”.
43.      Shematiski skatoties, lēmumus saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. pantu pieņem muitas dienesti, kuri rīkojas kā administratīva iestāde un piemēro materiālo tiesību normas, savukārt lēmumus saskaņā ar minētā kodeksa 44. pantu pieņem vai nu tiesu iestāde, vai arī muitas dienests, rīkojoties kā tiesu iestādei, kas ievēro administratīvās tiesvedības regulējumu.
44.      Citiem vārdiem – Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. panta, no vienas puses, un minētā kodeksa 44. panta, no otras puses, mērķis ir reglamentēt dažādas atšķirīgas procedūras un noteikt dažādu iestāžu pilnvaru robežas (12).
45.      Tādējādi Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. pantā muitas dienestiem, kad tie rīkojas kā administratīvā iestāde, paredzēts noteikt piešķirto pilnvaru robežas. Precīzāk, 33. pantā ir reglamentēta procedūra, kādā jāpieņem SIT lēmums, savukārt 34. pants attiecas uz šo iestāžu veiktu šādu lēmumu pārvaldību.
46.      Savienības Muitas kodeksa 34. panta 3. punkta mērķis šajā kontekstā ir reglamentēt SIT lēmuma spēka zaudēšanas sekas laikā, ja to apstākļu iestāšanās dēļ, kas uzskaitīti tā 1. punktā, šāds SIT lēmums vairs nebūtu spēkā pirms minētā kodeksa 33. panta 3. punktā paredzētā laikposma termiņa beigām.
47.      Savukārt šī kodeksa 34. panta 4. punkts attiecas uz īpašu gadījumu, kad muitas dienesti anulē SIT lēmumu situācijā, ja pieteikuma iesniedzējs ir sniedzis nepatiesu vai nepilnīgu informāciju, bet tā 5. punkts – uz SIT lēmumu atcelšanas gadījumu un tā 6. punktā ir paredzēts, ka SIT lēmumus nevar grozīt.
48.      Runājot tagad par šī paša kodeksa 44. pantu, tas attiecas uz strīdiem par muitas dienestu pieņemtajiem lēmumiem. Tā 1. punktā tādējādi ir paredzētas ikvienas personas tiesības pārsūdzēt muitas dienestu pieņemtos lēmumus, kuri to tieši un individuāli skar (13), un 2. līdz 4. punktā – dalībvalstīm saistoši vispārējie principi procesuālo noteikumu šajā jomā izstrādē.
49.      Ceturtām kārtām, lasītājs nevar neievērot, ka Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. pantā, no vienas puses, un minētā kodeksa 44. panta 4. punktā, no otras puses, izmantotā terminoloģija atšķiras. Proti, lai gan muitas dienestu pieņemtie lēmumi
var izraisīt SIT lēmumu
spēka
zaudēšanu, anulēšanu vai atcelšanu, ar tiesu iestāžu pieņemtajiem nolēmumiem apstrīdētie SIT lēmumi vai nu tiks apstiprināti (ja pārsūdzību noraida), vai arī laboti (ja pārsūdzību apmierina). Šis pēdējais aspekts man šķiet īpaši svarīgs, jo lēmuma labošana neizbēgami nozīmē tā grozīšanu un attiecībā uz SIT lēmumiem šādas pilnvaras ir tikai tiesu iestādēm.
50.      Manuprāt, no visiem šiem elementiem izriet, ka Savienības Muitas kodeksa 33. un 34. panta, no vienas puses, un 44. panta, no otras puses, tvēruma izvērtējumā tie ir pārbaudāmi atsevišķi. Tādējādi muitas dienestu lēmumu sekas laikā nevar nedz paredzēt nosacījumus tiesu iestāžu nolēmumu sekām laikā, nedz tās kaut kā ietekmēt. Vispārīgāk
vērtējot, manuprāt, Savienības likumdevējs nav vēlējies saskaņot tiesu iestāžu nolēmumu un muitas dienestu lēmumu izskatīšanu. Šajā ziņā apstāklim, ka no šī kodeksa 34. panta izriet, ka atpakaļejošs spēks ir tikai SIT lēmumu anulēšanai, ko muitas dienesti izdara saskaņā ar tā 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem, nevis SIT lēmumu spēka zaudēšanai vai atcelšanai, nav nozīmes, interpretējot minētā kodeksa 44. panta tvērumu. It īpaši, manuprāt, ar to principā nevar pamatot uzskatu, ka SIT lēmumu labošanai ar valsts tiesas nolēmumu, [kas izdots], pamatojoties uz minētā kodeksa 44. panta 4. punktu, nevar būt atpakaļejošs spēks.
51.      Šādos apstākļos man šķiet, ka, lai noteiktu, kādas sekas laikā ir tiesu iestāžu nolēmumiem plašā nozīmē, kuri pieņemti, pamatojoties uz minētā kodeksa 44. pantu, nav jākavējas pie tādu lēmumu par anulēšanu, atcelšanu vai spēka zaudēšanu sekām laikā, kurus muitas dienesti pieņēmuši saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 34. pantu.
2.      Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkta tvērums
52.      Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktā norādīts, ka dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu.
53.      Šajā ziņā atgādināšu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tādu terminu nozīme un tvērums, kuru definīcija Savienības tiesībās nav sniegta, kā arī tajās nav atsauces uz dalībvalstu tiesībām, jānoskaidro saskaņā ar to ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tie tiek lietoti, un tā tiesiskā regulējuma mērķus, kura daļu tie veido (14).
54.      Jēdzienam
“labošana” Savienības Muitas kodeksā nav definīcijas. Tomēr plašā nozīmē labošana
ir vērsta uz to, lai koriģētu kļūdu, jo labošanas mērķis ir panākt, lai šis tiesību akts ir tāds, kādam tam būtu vajadzējis būt jau pieņemšanas brīdī (15). Tādējādi jēdziens “labošana” pats par sevi norāda uz domu par atpakaļejošu spēku.
55.      Protams, ir taisnība, ka principā par “labošanu” runā tad, kad koriģē satura kļūdas, proti, ortogrāfiskas, gramatiskas kļūdas, acīmredzamas neprecizitātes vai arī kļūdas aprēķinos, un – gluži pretēji – nevar runāt par vienkāršu “labošanu”, ja grozījuma rezultātā tiek mainīts konkrētā tiesību akta saturs, citiem vārdiem sakot, tiek mainīta tā būtība (16).
56.      Tomēr Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktā paredzētā labošana izriet no tiesu iestādes nolēmuma, ar kuru apmierināta uzņēmēja iesniegta pārsūdzība. Šajā kontekstā un it īpaši ņemot vērā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jēdzienu “labošana” nevar interpretēt kā “satura kļūdas koriģēšanu”, bet drīzāk kā “netaisnības koriģēšanu”, ja drīkstētu tā izteikties. Tomēr, galu galā doma paliek tā pati: SIT lēmums kļūst tāds, kādam tam būtu bijis jābūt, jau sākotnēji pieņemtam.
57.      Tāpēc, manuprāt, Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka SIT lēmuma labošanai principā ir ex tunc iedarbība.
58.      Turklāt šāda interpretācija, manuprāt, atbilst līdzsvaram, kādam jābūt starp tiesiskās drošības principu, no vienas puses, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmajā daļā garantētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, no otras puses.
59.      Proti, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru administratīva lēmuma galīgā rakstura atzīšana, kas iegūta, beidzoties saprātīgiem pārsūdzības termiņiem vai izmantojot tiesību aizsardzības līdzekļus, veicina tiesisko drošību, nepadarot tiesību sistēmā piešķirto tiesību īstenošanu praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu (17).
60.      Tādējādi tiesiskās drošības princips prasa vienīgi, lai pārsūdzēta SIT lēmuma sekas iegūtu galīgu raksturu, proti, “būtu akmenī cirstas”, tikai tad, kad pārsūdzība tiek noraidīta, vai, ja tāda nav iesniegta, beidzoties šim nolūkam paredzētajiem termiņiem.
61.      Līdz ar to uzskatu, ka uz tiesiskās drošības principu nevar atsaukties, lai pamatotu SIT lēmuma seku saglabāšanu laikposmā no tā stāšanās spēkā līdz brīdi, kad apmierināta par to tiesā iesniegta pārsūdzība. Proti, pretējs risinājums šādas sekas padarītu galīgas, lai gan SIT lēmuma prettiesiskums būtu konstatēts valsts tiesu iestādē un pats šis lēmums tātad nebūtu kļuvis galīgs.
62.      Tāpat arī par prettiesisku atzīta SIT lēmuma seku pastāvēšanas pieļaušana varētu būt pretrunā tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo šāda lēmuma sekas turpinātu pastāvēt attiecībā pret uzņēmēju, kurš tomēr noteiktajā termiņā ir iesniedzis SIT lēmuma pārsūdzību. Šajā ziņā, atzīstot, ka labošanai nav bijis atpakaļejoša spēka, tiktu ievērojami ietekmēts uzņēmējs, kuram būtu liegts izmantot tarifu klasifikāciju, ko tas tomēr ir pieprasījis jau pašā sākumā, lai gan kļūda būtu radusies no muitas dienestu veikta nepareiza vērtējuma un nekādi neizrietētu no tā rīcības.
63.      Visbeidzot – uzskatīt, ka Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktā paredzētajai labošanai ir tikai ex nunc iedarbība nešķiet atbilstoši minētā kodeksa 45. panta 2. punkta mērķim nodrošināt pārsūdzības efektivitāti.
64.      Proti, pēdējā minētajā tiesību normā paredzēts, ka muitas dienesti pilnībā vai daļēji atliek apstrīdamā lēmuma izpildi, tostarp tad, ja tiem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka attiecīgajai personai var tikt nodarīts nelabojams kaitējums.
65.      Tiesai jau ir bijusi iespēja būtībā norādīt, ka priekšnoteikums par “nelabojamu kaitējumu” prasa pārbaudīt, vai strīdīgā lēmuma iespējamā atcelšana ļautu mainīt situāciju, kāda būtu radusies tā tūlītējas izpildes rezultātā (18).
66.      Tādējādi piemērošanas apturēšana ir saistīta ar iespēju ar atpakaļejošu spēku mainīt personas, kura iesniegusi pārsūdzību, tiesisko stāvokli.
67.      Pilnības labad man šķiet lietderīgi aplūkot Itālijas valdības izvirzīto apsvērumu par to, ka būtu grūti nodrošināt, lai visas pārējās dalībvalstis reāli zinātu par tādu valsts tiesas nolēmumu par atcelšanu vai labošanu, kas apveltīts ar atpakaļejošu spēku.
68.      Šis arguments mani nepārliecina, ņemot vērā Savienības līmenī izveidoto informācijas apmaiņas sistēmu. Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar 21. panta 1. punktu Komisijas Īstenošanas regulā (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (19), lai apmainītos ar informāciju par pieteikumiem un lēmumiem, kas saistīti ar SIT vai turpmākajiem notikumiem, kuri var ietekmēt sākotnējo pieteikumu vai lēmumu, izmanto elektronisku sistēmu, kas minētajām vajadzībām izveidota saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 16. panta 1. punktu. Tādējādi informāciju kompetentais muitas dienests dara pieejamu, izmantojot minēto sistēmu, nekavējoties un vēlākais septiņu dienu laikā, sākot no dienas, kad dienests ir ieguvis attiecīgo informāciju.
69.      Līdz ar to, kā tiesas sēdē norādīja Komisija, ja SIT lēmums tiek atcelts vai grozīts valsts tiesas nolēmuma dēļ, attiecīgais muitas dienests informāciju nekavējoties ievada šajā datorizētajā sistēmā un tādējādi tā ir redzama visiem pārējiem muitas dienestiem.
B.      BAO 279. panta atbilstība Savienības Muitas kodeksa 44. pantam
70.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka atbilstoši BAO 279. pantam Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) pieņemtam nolēmumam ir atpakaļejošs spēks uz brīdi, kad muitas pārvalde ir izsniegusi SIT lēmumu.
71.      Šajā ziņā atgādināšu, ka nav ne Tiesas, ne Vispārējās tiesas kompetencē prejudiciāla nolēmuma ietvaros lemt par to, kā interpretēt valsts tiesību aktus; to veic vienīgi iesniedzējtiesa. Proti, Tiesai vai Vispārējai tiesai kompetenču sadalē starp Savienības tiesām un valstu tiesām ir jāņem vērā faktu un tiesību aktu konteksts, kādā prejudiciālie jautājumi iekļaujas, kā tas noteikts iesniedzējtiesas nolēmumā (20).
72.      Līdz ar to jāatzīst, ka saskaņā ar BAO 279. pantu Bundesfinanzgericht (Federālā finanšu tiesa) pieņemtiem nolēmumiem par SIT grozīšanu ir atpakaļejošs spēks. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šis vērtējums atbilst lielākās daļas doktrīnas nostājai Austrijā (21).
73.      Kad tas ir konstatēts, jāpiebilst, ka Tiesai 2005. gada 19. janvāra rīkojumā SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, 52. punkts) jau ir bijusi iespēja norādīt, ka dalībvalsts kompetentajām iestādēm un tiesām katrai savas kompetences jomā ir jāveic visi vajadzīgie vispārējie vai īpašie pasākumi, lai novērstu nepareizas SIT neatbilstību. Šādi īpašie pasākumi, piemēram, ir  nepareizas SIT anulēšana un jaunas Savienības tiesībām atbilstošas saistošas informācijas izsniegšana.
74.      Šis rīkojums tika izdots saskaņā ar iepriekšējo Muitas kodeksu.
75.      Tādējādi Tiesa ir precizējusi, ka piemēro sīki izstrādātus procedūras noteikumus, kas izriet no iepriekšējā Muitas kodeksa 243.–246. panta un – pakārtoti –, ņemot vērā minētā iepriekšējā kodeksa 245. pantu un dalībvalstu procesuālās autonomijas principu, no katras dalībvalsts tiesību sistēmas, ar nosacījumu, ka šādi noteikumi nav mazāk labvēlīgi kā tie, kas reglamentē līdzīgas iekšēja rakstura situācijas (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara Savienības tiesību sistēmas piešķirto tiesību izmantošanu par praktiski neiespējamu vai pārmērīgi sarežģītu (efektivitātes princips) (22).
76.      Visbeidzot ir svarīgi uzsvērt, ka Tiesas ieskatā to lēmumu pieņemšanas procedūras un sekas, ko pieņem valsts tiesa, kura izskata lietu, ir nosakāmas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principu (23).
77.      Manuprāt, šī judikatūra, kura pieņemta saskaņā ar iepriekšējo Muitas kodeksu, joprojām ir atbilstoša attiecībā uz valsts tiesu nolēmumu pieņemšanas procedūrām, jo šajā jautājumā Savienības Muitas kodeksa 43.–45. pants, tā teikt, ir identisks iepriekšējā Muitas kodeksa 243.–246. pantam. Tajos tātad ir paredzētas tikai attiecīgo personu tiesības iesniegt pārsūdzību, nepieciešamība izskatīt divos posmos, kompetentā dalībvalsts un gadījumi, kad tiek apturēta pārsūdzēto muitas dienestu lēmumu izpilde. Citiem vārdiem sakot un atbilstoši minētā kodeksa 43. pantam (24), šajās tiesību normās nekas nav teikts par valsts tiesu nolēmumu pieņemšanas procedūrām.
78.      Savukārt attiecībā uz valsts tiesu pieņemto nolēmumu sekām Tiesas izvēlētais risinājums, manuprāt, ir precizējams. Konkrētāk, atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktam dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas dienestu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu. Šai tiesību normai iepriekšējā Muitas kodeksā nebija ekvivalenta (25).
79.      Protams, Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punktā nav precizēts, kad un kādā veidā SIT lēmumi ir labojami (26), tomēr tiek prasīta ātra reaģēšana pārsūdzības procesā. Tomēr, man šķiet, ka šī tiesību norma, pirmkārt, prasa dalībvalstīm veikt pasākumus, kas ļautu uzņēmējam saņemt tiesību aktiem atbilstošu SIT lēmumu, un, otrkārt, paredz šādi veikta labojuma atpakaļejošu spēku. Tieši tāds ir BAO 279. panta mērķis.
80.      Šādos apstākļos uzskatu, ka Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, saskaņā ar kuru nolēmums par pārsūdzību, kas iesniegta atbilstoši minētās regulas 44. panta 2.punktam par SIT lēmumu, kurš izsniegts saskaņā ar šīs pašas regulas 33. pantu, iegūst atpakaļejošu spēku no datuma, kurā muitas iestādes ir izsniegušas šo SIT lēmumu.
VI.    Secinājumi
81.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu atbildēt Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 44. panta 4. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas
pieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, saskaņā ar kuru nolēmums par pārsūdzību, kas iesniegta atbilstoši minētās regulas 44. panta 2.punktam par SIT lēmumu, kurš izsniegts saskaņā ar šīs pašas regulas 33. pantu, iegūst atpakaļejošu spēku no datuma, kurā muitas iestādes ir izsniegušas šo SIT lēmumu.
J. Martín y Pérez de Nanclares
Secinājumi sniegti atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 21. janvārī.
[Paraksti]
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Proti, šis princips parādās Justiniāna kodeksa titullapā: “Leges et constitutiones futuris certum est dare formam negotiis, non ad facta praeterita revocari, nisi nominatim et de praeterito tempore et adhuc pendentibus negotiis, cautum sit” (Pirmā grāmata, 14. sadaļa, 7. likums).
3      OV 2013, L 269, 1. lpp.
4      Ģenerāladvokāta F. Ležē [F. Léger] secinājumi apvienotajās lietās Timmermans Transport un Hoogenboom Production (C‑133/02 un C‑134/02, EU:C:2003:460, 4. punkts).
5      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1998. gada 29. janvāris, Lopex Export (C‑315/96, EU:C:1998:31, 19. punkts). Pamatā esošais mērķis bija arī izvairīties no pārāk daudziem strīdiem ar uzņēmējiem: Albert, J.‑L., “Droit douanier européen”, JurisClasseur Europe Traité – Synthèse, LexisNexis, 2021, 35. punkts.
6      Lietderības labad norādīšu, ka Tiesas judikatūra, manuprāt, drīzāk būtu interpretējama tādējādi, ka tā neliedz valsts tiesām īstenot tiesības veikt grozījumus šajā jautājumā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2005. gada 19. janvāris, SmithKline Beecham, C‑206/03, EU:C:2005:31, 55. punkts, un spriedumu, 2011. gada 14. aprīlis, British Sky Broadcasting Group un Pace, C‑288/09 un C‑289/09, EU:C:2011:248, 94. punkts).
7      Skat. spriedumu, 2023. gada 21. decembris, G. K. u.c. (EPPO) (C‑281/22, EU:C:2023:1018, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
8      OV 1981, C 33, 2. lpp.; pārskatam par pārsūdzības tiesību attīstību muitas lietās skat. Walsh, T., European Union Customs Code, Kluwer Law International in Alphen aan den Rijn, Nīderlande: Wolters Kluwer, 2015, 985.–1021. lpp. (986. lpp.).
9      OV 1992, L 302, 1. lpp.
10      OV 2008, L 145, 1. lpp.
11      Savienības Muitas kodeksa 26. apsvērums.
12      Attiecībā uz kompetences sadalījumu starp muitas dienestiem un tiesu iestādēm muitas kontroles jomā skat. spriedumu, 2023. gada 21. septembris, OGL‑Food Trade Lebensmittelvertrieb (C‑770/21, EU:C:2023:690, 69. un 72. punkts).
13      Atgādināšu, ka šādi noteiktās pārsūdzības tiesības neattiecas konkrēti tikai uz SIT lēmumiem, bet gan uz visiem muitas dienestu pieņemtiem lēmumiem.
14      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Servoprax (Medicīniskie žņaugi) (C‑631/23, EU:C:2025:906, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
15      Šī doma, manuprāt, apstiprinās, ja atbilstoši Tiesas noteiktajiem interpretācijas noteikumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 5. decembris, Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, 27. punkts un tajā minētā judikatūra) salīdzina Savienības Muitas kodeksa 44. panta 4. punkta valodu versijas: “corrección” spāņu valodā, “correction” angļu valodā, “Berichtigung” vācu valodā un “correzione” itāļu valodā.
16      Par regulā veiktiem labojumiem skat. Tiesas noteiktos ierobežojumus spriedumos, 1994. gada 2. jūnijs, AC‑ATEL Electronics Vertriebs (C‑30/93, EU:C:1994:224, 20.–24. punkts), un 2010. gada 22. decembris, Premis Medical (C‑273/09, EU:C:2010:809, 29., 30., 36. un 59. punkts); saistībā ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja un Kopienas Augu šķirņu biroja pieņemto lēmumu labojumu veikšanas ierobežojumiem skat. attiecīgi spriedumus, 2011. gada 9. septembris, dm‑drogerie markt/ITSB – Distribuciones Mylar (“dm”) (T‑36/09, EU:T:2011:449, 74. un 75. punkts), un 2020. gada 25. jūnijs, Siberia Oriental/CPVO (“Siberia”) (T‑737/18, EU:T:2020:289, 53. punkts); saistībā ar Tiesas un Vispārējās tiesas pieņemto nolēmumu labojumu veikšanas ierobežojumiem skat. attiecīgi rīkojumus, 2022. gada 24. novembris, European Food u.c. (C‑333/19, nav publicēts, EU:C:2022:936, 6. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 27. maijs, EVH/Komisija (T‑53/21 REC, nav publicēts, EU:T:2024:338, 9. un 11. punkts un tajā minētā judikatūra).
17      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2004. gada 13. janvāris, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17, 24. punkts); 2008. gada 12. februāris, Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, 57. un 58. punkts); 2013. gada 27. jūnijs, Agrokonsulting‑04 (C‑93/12, EU:C:2013:432, 48. punkts), un 2021. gada 9. septembris, Adler Real Estate u.c. (C‑546/18, EU:C:2021:711, 38. punkts).
18      Turpretī tāpat jāpārbauda arī, vai šī lēmuma izpildes apturēšana varētu radīt šķērsli tā pilnīgai iedarbībai gadījumā, ja prasība pamatlietā tiktu noraidīta (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 1997. gada 17. jūlijs, Giloy, C‑130/95, EU:C:1997:372, 35. un 36. punkts).
19      OV 2015, L 343, 558. lpp.
20      Šajā nozīmē skat. rīkojumus, 2009. gada 24. aprīlis, Koukou (C‑519/08, EU:C:2009:269, 43. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2011. gada 30. jūnijs,
Wamo (C‑288/10, EU:C:2011:443, 27. punkts).
21      Atbilstoši doktrīnai Austrijā nolēmumu, kas pieņemti saskaņā ar BAO 279. pantu, ex tunc iedarbība izriet no šīs tiesību normas 2. punkta formulējuma, kā arī no tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Šajā ziņā skat. Fischerlehner, J., Das neue Abgabenverfahren, Manz, Vīne, 2013, 325. lpp., kā arī Gunacker‑Slawitsch, B., “III. Das Verfahren vor dem Bundesfinanzgericht”, no: Ehrke‑Rabel, T. (red.), Rechtsmittelverfahren in Abgabensachen, Manz, Vīne, 2013, 37.–101. lpp. (77. un 78. lpp.). Skaidri apstiprinot lēmumu par grozīšanu ex tunc iedarbību: Ritz, C., “§ 279 BAO”, no:
Ritz/Koran (red.), BAO – Bundesabgabenordnung, 8. izd., 2025, Linde, Vīne, 2005, 2. un 18. punkts.
22      Rīkojums, 2005. gada 19. janvāris, SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, 53. punkts).
23      Rīkojums, 2005. gada 19. janvāris, SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, 55. punkts).
24      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. aprīlis, OSTP Italy (C‑770/22, EU:C:2024:299, 47. punkts).
25      Skat. šo secinājumu 36. punktu. Tomēr jāatzīmē, ka SIT lēmuma grozīšana ar atpakaļejošu spēku pēc pārsūdzības iesniegšanas valstu tiesās jau bija praksē sastopama saskaņā ar iepriekšējo Muitas kodeksu, vismaz dažās dalībvalstīs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 7. aprīlis, Sony Supply Chain Solutions (Europe), C‑153/10, EU:C:2011:224, 16. un 17. punkts).
26      Tādējādi, piemēram, Savienības Muitas kodeksa 44. un 45. pantam nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros ir paredzēta pirmās instances tiesas spriedumu, kas vēl nav kļuvuši galīgi, tūlītēja izpildāmība, kā arī ar tām netiek prasīts, lai valsts tiesību aktos būtu paredzēts, ka šādi spriedumi ir tūlītēji izpildāmi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. aprīlis, OSTP Italy, C‑770/22, EU:C:2024:299, 42. punkts).