62024CJ0215_RES
Lieta C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX
(Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (ceturtā palāta) 2025. gada 11. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2002/584/TI – Eiropas apcietināšanas orderis, kas izdots brīvības atņemšanas soda izpildei – 4. panta 6. punkts – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildīšanas pamats – Sociālās rehabilitācijas mērķis – Notiesātās personas dzīvesvieta – Izpildes dalībvalsts apņemšanās izpildīt brīvības atņemšanas sodu atbilstoši savas valsts tiesībām – Pamatlēmums 2008/909/TI – Spriedumu krimināllietās savstarpēja atzīšana, lai tos izpildītu citā dalībvalstī – Brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšana, par ko nolēmusi izpildes dalībvalsts tiesa – 8. pants – Dalībvalsts pienākums atzīt spriedumu un izpildīt sodu – 17. pants – Izpildes valsts iespēja noteikt izpildes procedūras
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2008/909 par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu spriedumiem krimināllietās – Izpildes dalībvalsts atteikums izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli – Šīs dalībvalsts apņemšanās izpildīt sodu – Vēlāka soda izpildes apturēšana, ko veic cita minētās dalībvalsts tiesu iestāde – Nepieļaujamība
(Padomes Pamatlēmuma 2008/909, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 8. panta 1. punkts un 17. panta 1. punkts)
(skat. 66., 71.–78., 83.–85. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Saistībā ar tiesvedību par Eiropas apcietināšanas ordera, kurš izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, izpildi Tiesa precizē, ka dalībvalsts kompetentā tiesu iestāde pēc tam, kad tā ir atteikusies izpildīt šo apcietināšanas orderi un apņēmusies izpildīt šo sodu, nevar apturēt minētā soda izpildi.
Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Porto pirmās instances tiesas Vilanovas de Gajas vietējās krimināllietu palātas tiesnesis, Portugāle), kas ir iesniedzējtiesa, piesprieda YX brīvības atņemšanas sodu uz sešiem mēnešiem. Tā kā YX pa to laiku bija pārcēlis savu dzīvesvietu uz Spāniju, iesniedzējtiesa izdeva Eiropas apcietināšanas orderi par viņa nodošanu šā brīvības atņemšanas soda izpildei.
Spānijas kompetentā tiesu iestāde, saskaņā ar Pamatlēmuma 2002/58 (
1
) 4. panta 6. punktu atteikusies nodot YX iesniedzējtiesai, tomēr paziņoja, ka atzīst tās taisīto spriedumu, lai to izpildītu Spānijā.
Piemērojot Spānijas Kriminālkodeksu, Juzgado Central de lo Penal noo 1 de Madrid (Madrides centrālā krimināllietu tiesa Nr. 1, Spānija) vēlāk uz diviem gadiem apturēja pamatlietā aplūkotā brīvības atņemšanas soda izpildi.
Uzskatīdama, ka šāds lēmums par apturēšanu var apdraudēt Pamatlēmumā 2008/909 (
2
) izvirzītos mērķus un savstarpējas atzīšanas principu, iesniedzējtiesa vērsās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tā norāda, ka izpildes valsts kompetentajai iestādei principā ir jāatzīst sprieduma valsts notiesājošais spriedums un jāizpilda piespriestais sods, kura ilgumam un raksturam jāatbilst šajā spriedumā paredzētajam. Tādēļ pirmā minētā, nepārkāpjot Pamatlēmuma 2008/909 8. pantu, nevarot grozīt otrās minētās piespriestā soda būtību un nevar apturēt soda, kas attiecīgajai personai piespriests sprieduma valstī, izpildi.
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka Pamatlēmuma 2008/909 17. pantā, saskaņā ar kuru soda izpildi reglamentē izpildes valsts tiesību akti, atsauce esot tikai uz pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt brīvības atņemšanas soda materiālo izpildi, un tātad – pretēji tam, ko uzskatījusi Madrides provinces krimināltiesa Nr. 1, – tā neaptver lēmumu par šāda soda izpildes apturēšanu.
Tiesa konstatē, ka jānosaka, vai lēmums par brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšanu jāuzskata par tādu, ar ko tiek grozīts notiesājošais spriedums, un tādā gadījumā Pamatlēmuma 2008/909 8. panta 1. punktam būtu pretrunā tas, ka izpildes valsts kompetentā iestāde nosaka šādu apturēšanu, vai par tādu, kas attiecas uz šā sprieduma izpildi, un tādā gadījumā šā pamatlēmuma 17. panta 1. punkts ļautu šai iestādei noteikt apturēšanu.
Tiesas vērtējums
Tiesa vispirms norāda, ka ne Pamatlēmuma 2008/909 8. panta 1. punktā, ne 17. panta 1. punktā nav skaidri paredzēts gadījums, kad izpildes valsts kompetentā iestāde aptur sprieduma valsts kompetentās iestādes piespriestā brīvības atņemšanas soda izpildi. It īpaši – neviens teksta elements neļauj noteikt, vai šāds apturēšanas pasākums ietilpst soda “izpildes procedūru” jēdzienā Pamatlēmuma 2008/909 17. panta 1. punkta izpratnē.
Tomēr, lai gan šā pamatlēmuma 17. panta 1. punktā ir paredzēts, ka izpildes valsts kompetentajām iestādēm ir ekskluzīva kompetence noteikt visas soda izpildes procedūras un visus ar tām saistītos pasākumus, tostarp pirmstermiņa vai nosacītu atbrīvošanu, šā panta 3. un 4. punktā sprieduma valsts kompetentajai iestādei ir vispirms paredzētas tiesības pēc tās lūguma tikt informētai par izpildes valsts noteikumiem par pirmstermiņa vai nosacītu atbrīvošanu un tad – tiesības atsaukt apliecinošo dokumentu (
3
), kurā sprieduma valsts piekrīt, ka pasludināto spriedumu izpilda izpildes valsts, un visbeidzot – iespēja paziņot sprieduma valsts pirmstermiņa vai nosacītas atbrīvošanas nosacījumus, lai izpildes valsts kompetentā iestāde tos ņemtu vērā.
Tādējādi, pat ja šā pamatlēmuma 17. panta 3. un 4. punktā atzītās prerogatīvas sprieduma dalībvalsts kompetentajai iestādei a fortiori būtu jāpiemēro brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšanai, ņemot vērā, ka šāds pasākums tiek piemērots pirms jebkādas minētā soda faktiskas izpildes un tātad – atšķirībā no priekšlaicīgas vai nosacītas atbrīvošanas – nozīmē visa šā soda apturēšanu, Tiesa konstatē, ka Savienības likumdevējs tās ir paredzējis tikai attiecībā uz pirmstermiņa vai nosacītas atbrīvošanas nosacījumiem.
Tādēļ Tiesa uzskata, ka šāds brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšanas pasākums neietilpst Pamatlēmuma 2008/909 17. panta 1. punktā ietvertajā jēdzienā “izpildes procedūras”.
Šo vērtējumu apstiprina fakts, ka Pamatlēmums 2008/947 (
4
), kura piemērošanas joma izslēdz Pamatlēmuma 2008/909 (
5
) piemērošanas jomu, ir piemērojams konkrēti spriedumiem, kuri paši ietver brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšanu vai kuriem pievienoti atsevišķi probācijas lēmumi un kurus abos gadījumos pasludina sprieduma valsts kompetentā iestāde (
6
). Tādējādi Pamatlēmums 2008/947 apstiprina, ka brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšana ietilpst sprieduma valsts kompetentās iestādes kompetencē un tātad attiecas uz atzīstamo spriedumu, nevis uz tā izpildi, kas attiecīgi ir izpildes valsts kompetentās iestādes kompetencē.
Turklāt izpildes valsts iespēja papildus Pamatlēmuma 2008/909 8. un 17. pantā skaidri paredzētajiem gadījumiem pielāgot sprieduma valstī piespriesto sodu vai tā izpildes kārtību varētu kaitēt īpašajai savstarpējai uzticībai un līdz ar to būtu pretrunā mērķim stiprināt sadarbību starp dalībvalstīm attiecībā uz spriedumu izpildi krimināllietās. Tādējādi 8. un 17. pantam ir galvenā loma šā mērķa sasniegšanā, jo tajos attiecībā uz spriedumu atzīšanu un izpildi krimināllietās ir precizēts izpildes valsts kompetentajām iestādēm atzītās kompetences apjoms un robežas.
Šo iemeslu dēļ Tiesa secina, ka brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšana ietilpst Pamatlēmuma 2008/909 8. panta piemērošanas jomā un tādēļ izpildes valsts kompetentā iestāde to nevar atļaut, piemērojot šā pamatlēmuma 17. pantu.
Visbeidzot Tiesa precizē – apstāklis, ka brīvības atņemšanas soda izpildes nosacītas notiesāšanas atcelšana tādēļ, ka attiecīgā persona ir pārkāpusi objektīvu nosacījumu, kas ir saistīts ar šo nosacīto notiesāšanu, nav nolēmums Pamatlēmuma 2002/584 (
7
) 4.a panta izpratnē un tādējādi var attiekties uz piespriestā soda izpildi, ne vienmēr nozīmē, ka lēmumam par brīvības atņemšanas soda izpildes apturēšanu vai neapturēšanu ir tāds pats raksturs.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2002/584). Saskaņā ar šā pamatlēmuma 4. panta 6. punktu izpildes tiesu iestāde var atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, ja tas ir izsniegts brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa izpildei, ja pieprasītā persona paliek izpildes dalībvalstī, ir izpildes dalībvalsts pilsonis vai rezidents un šī valsts apņemas izpildīt šo sodu vai drošības līdzekli saskaņā ar tās tiesību aktiem.
(
2
)	Padomes Pamatlēmums 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI (OV 2009, L 81, 24. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2008/909”).
(
3
)	Runa ir par Pamatlēmuma 2008/909 4. pantā paredzēto apliecinošo dokumentu, kura pārsūtīšana ir viens no formālajiem nosacījumiem, kas jāievēro, izpildes valstij uzņemoties sprieduma valstī piespriestā brīvības atņemšanas soda izpildi.
(
4
)	Padomes Pamatlēmums 2008/947/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvu sankciju uzraudzībai (OV 2008, L 337, 102. lpp.).
(
5
)	Pamatlēmuma 2008/947 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts.
(
6
)	Pamatlēmuma 2008/947 2. panta 1., 2. un 5. punkts.
(
7
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 22. decembris, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2023:1026, 77. un 78. punkts), kā arī 2023. gada 23. marts, Minister for Justice and Equality (Izpildes nosacītas atlikšanas atcelšana) (C‑514/21 un C‑515/21, EU:C:2018:235, 53. un 54. punkts).