Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
MAJA BRKAN
prednesené 4. februára 2026(1)
Spojené veci T‑685/24 a T‑686/24 [Jelgratz a Buchgint](i)
A (T‑685/24)
B (T‑686/24)
proti
Hauptzollamt
[návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandenbursko, Nemecko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spotrebné dane – Smernica 2008/118/ES – Smernica (EÚ) 2020/262 – Výrobky nadobudnuté súkromnou osobou a prepravované z jedného členského štátu do druhého členského štátu – Výrobky určené na vlastné použitie súkromnej osoby – Pojem – Vnútroštátna prax, ktorá z tohto pojmu vylučuje tovar nadobudnutý s cieľom bezodplatne ho previesť na inú osobu “
Úvod
1.        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 32 smernice Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS (Ú. v. EÚ L 9, 2009, s. 12) a článku 32 smernice Rady (EÚ) 2020/262 z 19. decembra 2019 o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov (Ú. v. EÚ L 58, 2020, s. 4).
2.        Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov medzi A a B na jednej strane a Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Hlavný colný úrad Frankfurt nad Odrou, Nemecko; ďalej len „daňový úrad“) na druhej strane vo veci zaplatenia dane z tabaku v súvislosti s cigaretami a inými tabakovými výrobkami, ktoré tieto osoby prepravovali z Poľska do Nemecka. Táto daň, ktorú zaviedol Tabaksteuergesetz (zákon o dani z tabaku), zavádza v Nemecku spotrebnú daň najmä z tabakových výrobkov.
Právny rámec
Právo Únie
3.        V rámci prejednávaných vecí sú relevantné najmä články 32 a 33 smerníc 2008/118 a 2020/262.
Vnútroštátne právne predpisy
4.        Podľa § 39 ods. 2 Tabaksteuerverordnung (nariadenie o dani z tabaku; ďalej len „TabStV“) v znení účinnom od 1. júla 2021 do 28. októbra 2022 a v znení účinnom od 29. októbra 2022:
„Odovzdanie tabakových výrobkov, aj keď je bezodplatné, sa nepovažuje za vlastné použitie podľa § 22 [zákona o dani z tabaku], bez ohľadu na prepravené množstvo.“
Spory vo veci samej a prejudiciálne otázky
Vec T‑685/24
5.        Dňa 6. augusta 2022 vykonali colné orgány kontrolu A po jeho príchode vozidlom na hranice smerujúcim z Poľska do Nemecka. Tieto orgány konštatovali, že prepravoval 800 cigariet s poľskou kontrolnou známkou. Táto osoba uviedla, že cigarety vezie známemu a že sám je nefajčiarom. Colné orgány teda prostredníctvom platobného výmeru vyrubili daň z tabaku vo výške 144,17 eura a zaistili cigarety, ktorých hodnota podľa A bola 135,83 eura.
6.        V rámci žaloby podanej na vnútroštátny súd proti tomuto daňovému výmeru A najmä tvrdí, že kúpil zaistené cigarety pre svojho otca, ktorý býva v Nemecku, a že v dôsledku toho ich treba považovať za kúpené pre jeho „vlastné použitie“. V odpovedi na toto tvrdenie daňový úrad tvrdí, že v súlade s § 39 TabStV boli predmetné cigarety dovezené do Nemecka na obchodné účely, keďže neboli určené na to, aby ich fajčil A. Tieto cigarety teda neboli oslobodené od spotrebnej dane.
7.        Za týchto okolností Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandenbursko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 32 [smernice 2008/118] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu výkladu, podľa ktorého je pri nadobudnutí tabakových výrobkov na účely ich odovzdania inej osobe, hoci aj bezodplatne, vylúčené ‚vlastné použitie‘,
a to bez ohľadu na prepravené množstvo?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Má sa článok 32 [smernice 2008/118] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚vlastné použitie‘ s prihliadnutím na ostatné kritériá – najmä kritérium množstva – zahŕňa dary pre blízkych príbuzných, ale nie dary pre iné osoby?“
Vec T‑686/24
8.        Dňa 27. apríla 2023 colné orgányna nemeckej hranici vykonali kontrolu B prichádzajúceho z Poľska. Pri tejto príležitosti B uviedol, že prepravuje dva kartóny cigarety a jeden kartón zahrievaného tabaku (Heets) s poľskými kontrolnými známkami. Konkrétne B uviedol, že oba kartóny sú určené pre jeho osobnú potrebu, zatiaľ čo zahrievaný tabak je určený pre jeho dcéru. Colné orgány zaistili kartón zahrievaného tabaku (Heets) a B v spore vo veci samej bola vyrubená daň z tabaku vo výške 28,63 eura.
9.        V konaní pred vnútroštátnym súdom B napáda opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté. Podľa daňového úradu nie je dôvod na oslobodenie cigariet od platenia spotrebnej dane. Najmä preto, že B mal v úmysle ponúknuť kartón Heets svojej dcére, tento kartón nemohol byť v súlade s § 39 TabStV považovaný za dovezený do Nemecka pre „vlastné použitie“ B.
10.      Za týchto okolností Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandebursko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 32 [smernice 2020/262] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu výkladu, podľa ktorého je pri nadobudnutí tabakových výrobkov na účely ich odovzdania inej osobe, hoci aj bezodplatne, vylúčené ‚vlastné použitie‘,
a to bez ohľadu na prepravené množstvo?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Má sa článok 32 [smernice 2020/262] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚vlastné použitie‘ s prihliadnutím na ostatné kritériá – najmä kritérium množstva – zahŕňa dary pre blízkych príbuzných, ale nie dary pre iné osoby?“
11.      V konaní pred Všeobecný súdom predložili pripomienky nemecká a švédska vláda, ako aj Komisia.
Analýza
O prvej otázke
12.      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej pojem „vlastné použitie“ nezahŕňa nadobudnutie tabakových výrobkov súkromnou osobou v členskom štáte s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe v inom členskom štáte, a to bez ohľadu na množstvo uvedených výrobkov, ktoré sa majú odovzdať.
Úvodné poznámky
13.      Na účely výkladu článku 32 smerníc 2008/118 a 2020/262, s cieľom odpovedať na prvú otázku, je potrebné uviesť niekoľko úvodných úvah.
14.      V prvom rade, pokiaľ ide o znenie návrhu na začatie prejudiciálneho konania, z časového hľadiska je smernica 2008/118 uplatniteľná na skutkové okolnosti veci T‑685/24, ku ktorým došlo v auguste 2022(2). Pokiaľ ide o smernicu 2020/262, tá je uplatniteľná na skutkové okolnosti veci T‑686/24, ku ktorým došlo v apríli 2023(3). Znenie článku 32 smernice 2020/262, hoci nemá úplne rovnaké znenie, v podstate zodpovedá článku 32 smernice 2008/118(4). Rovnako, ustanovenia oboch smerníc, ktoré sú užitočné pre výklad pojmu „vlastné použitie“, ako aj ciele sledované týmito smernicami sú vo svojej podstate analogické. V dôsledku toho možno obe veci prejednávať spoločne.
15.      V druhom rade sa spory vo veci samej týkajú tabakových výrobkov(5), ktoré predstavujú „tovar podliehajúci spotrebnej dani“ na základe článku 1 ods. 1 písm. c) smerníc 2008/118 a 2020/262.(6) V prejednávanej veci boli tabakové výrobky, uvedené na trh na účely spotreby v členskom štáte, nadobudnuté v tomto členskom štáte a prevezené na územie iného členského štátu. Z toho vyplýva, že na okolnosti vo veciach samých sa vzťahujú ustanovenia kapitoly V smernice 2008/118, nazvanej „Preprava a zdanenie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani po jeho uvedení do daňového voľného obehu“, a kapitola V smernice 2020/262 s názvom „Preprava a zdanenie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani po jeho uvedení do daňového voľného obehu“. V každej smernici táto kapitola stanovuje tri odlišné režimy, a to režim týkajúci sa nadobudnutia súkromnými osobami, režim uplatniteľný na výrobky dodávané alebo držané na podnikateľské účely a režim zásielkového obchodu.
16.      V rámci režimu nadobudnutia súkromnou osobou sa spotrebná daň zaplatí v členskom štáte nadobudnutia tovaru podliehajúceho spotrebnej dani. Na uplatnenie tohto režimu článok 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 vyžaduje splnenie troch podmienok. Po prvé výrobky podliehajúce spotrebnej dani musia byť nadobudnuté súkromnou osobou, po druhé tieto výrobky musia byť prepravené z jedného členského štátu do druhého členského štátu tou istou súkromnou osobou a po tretie uvedené výrobky musia byť nadobudnuté pre „vlastné použitie“ uvedenej súkromnej osoby. Podľa judikatúry musia tieto tri podmienky, ktoré už boli uvedené v článku 8 smernice 92/12/EHS(7), umožniť preukázať prísne osobný charakter držby tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, ktorý bol nadobudnutý v jednom štáte a následne prepravený do iného členského štátu.(8)
17.      V prejednávanej veci vnútroštátny súd konštatuje, že je nesporné, že prvé dve podmienky sú splnené. Zostáva teda overiť, či by mohla byť splnená aj tretia podmienka týkajúca sa splnenia podmienky „vlastného použitia“ súkromnou osobou, ktorá nadobudla výrobky podliehajúce spotrebnej dani. Táto kvalifikácia výrobkov nadobudnutých na „vlastné použitie“ je prvoradá, keďže výrobky nadobudnuté súkromnou osobou na iné účely, ako je vlastné použitie, patria do režimu držby na podnikateľské účely upraveného smernicou 2008/118, alebo režimu dodania na podnikateľské účely upraveného smernicou 2020/262(9). Pritom v súlade s článkom 33 ods. 1 prvým
pododsekom smerníc 2008/118 a 2020/262 výrobky podliehajúce spotrebnej dani, ktoré patria do režimu držby alebo dodania na podnikateľské účely, podliehajú spotrebnej dani členského štátu určenia vtedy, ak sú držané alebo dodávané na podnikateľské účely.
18.      V treťom rade, v rámci výkladu ustanovení týkajúcich sa režimu nadobudnutia súkromnou osobou, vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Joustra, Súdny dvor dospel k záveru, že podmienka týkajúca sa „vlastného použitia“ súkromnou osobou vyžaduje, aby „výrobky boli určené na uspokojenie osobných potrieb súkromnej osoby, ktoré ich nadobudli, a preto vylučuje výrobky, ktoré nadobudli súkromné osoby na uspokojenie potrieb iných súkromných osôb“(10). Treba zdôrazniť, že tento výklad bol uvedený za skutkových okolností, v ktorých išlo o súkromnú osobu, ktorá v členskom štáte nadobudla veľké množstvo výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani (konkrétne víno)(11) na vlastné použitie a na použitie tretími osobami, pričom za časť, ktorá nebola určená na vlastné použitie, uvedené tretie osoby zaplatili.
19.      Tieto skutkové okolnosti veci Joustra sa výrazne odlišujú od konaní v sporoch vo veci samej, ktoré sa vyznačujú nákupmi uskutočnenými súkromnou osobou na účely bezplatného odovzdania tretím osobám, ktoré sú rodinnými príslušníkmi nadobúdateľa, pričom množstvo tabakových výrobkov prepravených z jedného členského štátu do druhého členského štátu neprekračujú smerné úrovne stanovené v článku 32 ods. 3 písm. a) smerníc 2008/118 a 2020/262. Svojou prvou otázkou sa teda vnútroštátny súd pýta, či sa má výklad pojmu „vlastné použitie“ súkromnou osobou, ktorý podal Súdny dvor vo veci Joustra, uplatniť aj vo veciach, o ktorých rozhoduje.
20.      Na účely odpovede na túto otázku vnútroštátneho súdu treba najprv určiť, či pojem „vlastné použitie“ v zmysle článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 predstavuje autonómny pojem práva Únie, ktorý sa má vykladať jednotne na území všetkých členských štátov.
Pojem „vlastné použitie“ ako autonómny pojem práva Únie
21.      V spore, v ktorom bol vydaný rozsudok EMU Tabac, Súdny dvor dospel k záveru, že text článku 8 smernice 92/12 neobsahoval žiaden výslovný odkaz na vnútroštátnu právnu úpravu.(12) Pojmy uvedené v tomto ustanovení, t. j. pojmy „súkromné osoby“, „vlastné použitie“ a „sám prepravuje“ teda predstavovali autonómne pojmy práva Únie, ktoré, keďže neobsahovali žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť ich zmysel a pôsobnosť, si v zásade vyžadujú v celej Európskej únii samostatný a jednotný výklad.(13)
22.      Treba uviesť, že znenie článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 je vo svojej podstate podobné zneniu článku 8 smernice 92/12. Je pravda, že v smerniciach 2008/118 a 2020/262 normotvorca doplnil druhý odsek do článku 32, ktorý sa nenachádzal v článku 8 smernice 92/12. Podľa článku 32 ods. 2 smerníc 2008/118 a 2020/262, pri stanovovaní toho, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani podľa odseku 1 určený na vlastné použitie súkromnej osoby, členské štáty prihliadajú najmä na okolnosti uvedené v článku 32 ods. 2, písm. a) až e) smerníc 2008/118 a 2020/262. Doplnenie tohto odseku 2 však nemožno považovať za výslovný odkaz na vnútroštátne právo, ktorý by bránil Všeobecnému súdu v tom, aby podľa článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 poskytol autonómnu a jednotnú definíciu v rámci práva Únie. Článok 32 ods. 2 uvedených smerníc totiž nestanovuje, že by sa pojem „vlastné použitie“ mal určiť v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi členských štátov. Toto ustanovenie uvádza len demonštratívny zoznam kritérií, ktoré musia členské štáty zohľadniť na účely posúdenia, či nadobudnutie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani spadá pod pojem „vlastné použitie“, ktorý je autonómnym pojmom práva Únie.
23.      Je pravda, že pri určení, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani určený na vlastné použitie súkromnej osoby v rámci uplatnenia kritéria stanoveného v článku 32 ods. 2 písm. e) smerníc 2008/118 a 2020/262, ktoré sa týka množstva tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, majú členské štáty určitú mieru voľnej úvahy. Pri uplatňovaní tohto kvantitatívneho kritéria totiž článok 32 ods. 3 stanovuje, že členské štáty môžu stanoviť smerné úrovne iba ako dôkaz, pričom pri tabaku nesmú byť uvedené úrovne nižšie ako 800 kusov v prípade cigariet a 1,0 kg v prípade tabaku na fajčenie. Z tejto flexibility povolenej smernicami 2008/118 a 2020/262 vyplýva, že kvalifikácia nákupu určeného na vlastné použitie súkromnej osoby sa môže v jednotlivých členských štátoch líšiť.
24.      Keďže však článok 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, výklad pojmu „vlastné použitie“ ako taký sa nemôže v jednotlivých členských štátoch líšiť. Napríklad, ak by členské štáty disponovali voľnou úvahou pri určení, či nadobudnutie výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani súkromnou osobou v jednom členskom štáte s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretím osobám v inom členskom štáte predstavuje nadobudnutie súkromnou osobou na jej „vlastné použitie“, existovalo by riziko rozdielov pri uplatňovaní tohto pojmu, ktoré by mohli ohroziť požiadavku jednotného uplatňovania práva Únie.
O výklade pojmu „vlastné použitie“
25.      Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen znenie ustanovenia a ciele, ktoré sleduje, ale aj kontext a ustanovenia práva Únie ako celok, pričom aj vývoj takéhoto ustanovenia môže obsahovať relevantné prvky pre jeho výklad.(14)
–       Doslovný výklad
26.      V niektorých jazykových verziách článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262, vrátane anglickej („own use“), talianskej („uso personale“), španielskej („uso propio“), portugalskej („uso pessoal“), slovinskej („lastno uporabo“) a chorvátskej („vlastitu uporabu“), sa používajú výrazy, podľa ktorých tovar podliehajúci spotrebnej dani musí byť osobne použitý jednotlivcom, ktorý ho nadobúda.
27.      V iných jazykových verziách sa používajú výrazy, podľa ktorých nemožno vylúčiť, aby tovar podliehajúci spotrebnej dani mohla používať iná osoba než súkromná osoba, ktorá ho nadobudla. Tak je to najmä v prípade francúzskej („besoins propres“), nemeckej („Eigenbedarf“) a holandskej („eigen behoeften“) jazykovej verzie. V určitom rozsahu by sa totiž týmito výrazmi mohlo pripustiť, aby „vlastné použitie“ zahŕňalo určité nadobudnutia výrobkov uskutočnené na účely bezplatného odovzdania tretej osobe.
28.      Znenie článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 tak neumožňuje jednoznačne určiť, či pojem „vlastné použitie“ nevyhnutne vyžaduje používanie tabakových výrobkov súkromnou osobou, ktorá ich nadobudla v inom členskom štáte.
–       Kontextuálny výklad
29.      Treba overiť, či kontext, do ktorého patrí pojem „vlastné použitie“, môže poskytnúť usmernenia na účely určenia, či sa tento pojem má vykladať v tom zmysle, že zahŕňa tabakové výrobky nadobudnuté súkromnou osobou s cieľom ich bezplatného odovzdania tretej osobe.
30.      Ak sa tovar, ktorý už bol uvedený do daňového voľného obehu v jednom členskom štáte, premiestňuje do iného členského štátu, v kapitole V smerníc 2008/118 a 2020/262 sa stanovujú tri samostatné režimy. Režim uplatniteľný na nadobudnutie súkromnou osobou podľa článku 32 smerníc 2008/118 a 2020/262, režim držby alebo dodania na podnikateľské účely podľa článkov 33 a 34 smernice 2008/118 a článkov 32 až 43 smernice 2020/262 a režim zásielkového predaja uvedený v článku 36 smernice 2008/118 a v článku 44 smernice 2020/262.
31.      Na jednej strane režim držby alebo dodania na podnikateľské účely sa neuplatňuje, ak sa na výrobky podliehajúce spotrebnej dani vzťahuje režim zásielkového predaja.
32.      Na druhej strane, pokiaľ ide o vzťah medzi režimom nadobudnutia súkromnou osobou
a režimom držby alebo dodania na podnikateľské účely, ktorý upravovala smernica 92/12, vo svojich návrhoch prednesených vo veci Joustra generálny advokát Jacobs dospel k záveru, že „tovary nadobudnuté pre vlastné použitie súkromných osôb a tovary držané na komerčné účely sú kategórie, ktoré sa navzájom vylučujú“(15). Rovnako vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Metro Cash & Carry Danmark, Súdny dvor pripomenul, že „výrobky, ktoré nie sú držané na súkromné účely, musia byť nutne považované za výrobky, ktoré sú držané na obchodné účely“(16). Tento vzťah vzájomnej výlučnosti medzi režimom nadobudnutia súkromnou osobou a režimom držby alebo dodania na podnikateľské účely vyplýva tiež z vývoja právnej úpravy. V súlade s článkom 33 ods. 1 druhým
pododsekom smernice 2008/118 a článkom 33 ods. 2 smernice 2020/262 sa totiž režim držby alebo dodania na podnikateľské účely neuplatňuje, ak sa na tovar podliehajúci spotrebnej dani vzťahuje režim nadobudnutia súkromnou osobou uvedený v článku 32 ods. 1 uvedených smerníc. Ak teda tovar nadobudla súkromná osoba v členskom štáte, všetky výrobky, ktoré nie sú nadobudnuté na jej „vlastné použitie“, patria do režimu držby alebo dodania na podnikateľské účely. Okolnosť, že názov tohto posledného uvedeného režimu sa týka podnikateľských účelov, neznamená, že bezodplatné odovzdanie výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani súkromnou osobou tretej osobe je automaticky vylúčený z režimu držby alebo dodania na podnikateľské účely. Režim držby alebo dodania na podnikateľské účely by sa totiž neuplatňoval len vtedy, ak by sa takéto bezodplatné odovzdanie tretej osobe považovalo za situáciu spadajúcu pod „vlastné použitie“ nadobúdateľa.
33.      Pri kontextuálnom výklade sa v tejto súvislosti pri určovaní toho, či pojem „vlastné použitie“ zahŕňa nadobudnutie, súkromnou osobou, výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani, ktoré sú určené na bezodplatné odovzdanie tretej osobe, ukazuje, že preskúmanie kritérií stanovených v článku 32 ods. 2 smerníc 2008/112 a 2020/262 neumožňuje vyvodiť jednoznačný záver o význame tohto pojmu. Spomedzi týchto kritérií, ktoré musia členské štáty použiť na určenie, či výrobky podliehajúce spotrebnej dani sú určené pre „vlastné použitie“ súkromnej osoby, totiž tie, ktoré sú uvedené v článku 32 ods. 2 písm. a) až d), z dôvodu ich všeobecnej a nepresnej povahy neumožňujú jednoznačne určiť, či sa na bezplatné odovzdanie takýchto výrobkov súkromnou osobou tretej osobe vzťahuje tento pojem. Rovnako, pokiaľ ide o smerné úrovne uvedené v článku 32 ods. 3 uvedených smerníc,(17) žiadna skutočnosť neumožňuje preukázať, že by tieto úrovne, ktoré sú navyše relatívne vysoké, boli stanovené s prihliadnutím na prísne osobné použitie týchto výrobkov nadobúdateľom, alebo či ide o úrovne, od ktorých existuje riziko, že nadobúdateľ odovzdá tieto výrobky tretej osobe za odplatu.
34.      Keďže kontextuálny výklad nie je presvedčivý, budem sa zaoberať genézou a vývojom právnej úpravy nadobúdania súkromnou osobou.
–       Genéza a vývoj režimu nadobúdania súkromnou osobou
35.      Na úvod treba pripomenúť, že v návrhu, ktorý vyústil do prijatia smernice 92/12, Komisia nenavrhovala prijatie režimu nadobudnutia súkromnými osobami.(18) Keďže nedošlo ku skutočnej harmonizácii sadzieb spotrebných daní, totiž členské štáty požadovali doplnenie tohto režimu do článku 8 tejto smernice s cieľom podrobiť obeh výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani splneniu troch podmienok uvedených v bode 16 vyššie.(19)
36.      Z prípravných prác k smerniciam 2008/118(20) a 2020/262 vyplýva, že z dôvodu neexistencie harmonizácie sadzieb spotrebnej dane predstavuje režim nadobudnutia súkromnou osobou jeden z hlavných dôvodov obáv členských štátov, a to najmä tých, ktoré uplatňujú vyššie sadzby spotrebnej dane, než sú sadzby platné v susedných členských štátoch.(21)
37.      V návrhu z roku 2008 Komisia navrhovala vykonať viacero dôležitých zmien režimu nadobudnutia súkromnou osobou.(22) Konkrétnejšie, napriek vôli niektorých členských štátov prijať reštriktívny výklad zásady voľného pohybu výrobkov nadobudnutých súkromnými osobami(23) navrhla, aby všetky výrobky podliehajúce spotrebnej dani mohli byť zasielané jednou súkromnou osobou inej súkromnej osobe bez priamej alebo nepriamej protihodnoty. Z tohto návrhu teda vyplýva, že Komisia sa prikláňala k názoru, že pojem „vlastné použitie“ by sa mal chápať tak, že zahŕňa nadobudnutie zo strany súkromnej osoby na účely bezplatného odovzdania tretej osobe. Okrem toho Komisia navrhovala aj možnosť, aby iné výrobky podliehajúce spotrebnej dani, ako sú tabakové výrobky, mohla nadobudnúť súkromná osoba na účet inej súkromnej osoby. Okrem toho navrhovala vypustiť možnosť členských štátov uplatňovať smerné úrovne. Treba konštatovať, že ani jeden z týchto návrhov na zmenu režimu nadobudnutia súkromnými osobami normotvorca neprevzal do smernice 2008/118. Je teda možné, že vzhľadom na vôľu niektorých členských štátov prijať reštriktívny výklad tohto režimu normotvorca nechcel súhlasiť s prístupom Komisie, ktorý smeroval k tomu, aby sa na bezodplatné odovzdania výrobkov medzi súkromnými osobami mohol vzťahovať pojem „vlastné použitie“.
38.      Pokiaľ ide o režim nadobudnutia súkromnou osobou, v rámci postupu prijímania smernice 2020/262 sa Komisia obmedzila na čisto redakčné zmeny,(24) ktoré vo väčšine prípadov prevzal normotvorca. Možno uviesť, že v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu smernice 2020/262, sa rozhodla pre stanovisko, ktoré bolo v protiklade k jej návrhu z roku 2008, keďže dospela k záveru, že pojem „vlastné použitie“ sa týka výlučne osobnej spotreby nadobúdateľa, čím sa vylučujú dary určené pre iné osoby.(25) Čiže, hoci sa stanovisko Komisie vyvíjalo v čase, zdá sa, že stanovisko normotvorcu zostáva rovnaké, pokiaľ ide o režim nadobudnutia súkromnou osobou, keďže tento režim nebol vo svojej podstate zmenený už od čias smernice 92/12.
–       Teleologický výklad
39.      Cieľom smerníc 2008/118 a 2020/262 je zaviesť všeobecný harmonizovaný systém spotrebných daní s cieľom zabezpečiť voľný pohyb dotknutých tovarov, a tým riadne fungovanie vnútorného trhu.(26) Pokiaľ ide o režim nadobudnutia súkromnými osobami, z odôvodnenia 27 smernice 2008/118 a odôvodnenia 40 smernice 2020/262 vyplýva, že ich cieľom je vykonať zásadu, ktorou sa riadi vnútorný trh. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že, ako vyplýva z bodu 35 vyššie, tento režim bol normotvorcom zavedený smernicou 92/12 z dôvodu neexistencie skutočnej harmonizácie sadzieb spotrebnej dane, a to s cieľom podriadiť prepravu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani dodržaniu troch podmienok stanovených v článku 8 uvedenej smernice, ktoré sú prevzaté do článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262.
40.      Pokiaľ ide o smernicu 2008/118, z judikatúry vyplýva, že spomedzi cieľov, ktoré táto smernica sleduje, sa nachádza boj proti podvodom, daňovým únikom a prípadným zneužitiam.(27) To je tiež jedným z cieľov sledovaných smernicou 2020/262, a to o to viac, že z odôvodnenia 41 uvedenej smernice vyplýva, že z dôvodu pretrvávajúcich, v niektorých významných prípadoch, rozdielov medzi úrovňami spotrebnej dane z tabakových výrobkov uplatňovanými členskými štátmi, členské štáty musia byť schopné kontrolovať riziká, ktoré uľahčujú daňové podvody, vyhýbanie sa daňovej povinnosti alebo zneužívanie daní, ohrozujú alebo oslabujú verejný poriadok alebo ochranu zdravia a života ľudí.
41.      Pokiaľ ide konkrétnejšie o tabakové výrobky, článok 1 ods. 1 písm. c) smerníc 2008/118 a 2020/262 odkazuje na tabakové výrobky, na ktoré sa vzťahuje smernica 2011/64.(28) Z odôvodnenia 2 neskôr uvedenej smernice pritom vyplýva, že právne predpisy Únie, ktoré sa týkajú zdaňovania tabakových výrobkov, potrebujú zabezpečiť správne fungovanie vnútorného trhu a zároveň vysokú úroveň ochrany zdravia, ako to upravuje článok 168 ZFEÚ. Preto sa domnievam, že keďže smernice 2008/118 a 2020/262 sa týkajú tabakových výrobkov, mali by sa považovať za daňové predpisy uplatniteľné na tabak.
42.      V dôsledku toho treba pojem „vlastné použitie“ vykladať z hľadiska cieľov boja proti podvodom, daňovým únikom a prípadným zneužitiam, ako aj ochrany ľudského zdravia.
43.      Po prvé extenzívny výklad pojmu „vlastné použitie“, ktorý by súkromnej osobe umožnil nadobúdať tabakové výrobky v členskom štáte, ktorý uplatňuje nízke sadzby spotrebnej dane z týchto výrobkov (členský štát nadobudnutia), s cieľom následne ich bezodplatne odovzdať tretej osobe s bydliskom v inom členskom štáte, ktorý uplatňuje vyššie sadzby spotrebnej dane (členský štát určenia), môže podporiť daňové úniky a podvodné alebo zneužívajúce daňové praktiky.
44.      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor uviedol, že trh s cigaretami je osobitne náchylný k tomu, aby sa tam rozvíjal protiprávny obchod.(29) Možnosť využiť režim stanovený v článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 len na základe jednoduchého tvrdenia súkromnej osoby, ktorá nadobudla tabakové výrobky, podľa ktorého sú tieto výrobky určené na bezplatné odovzdanie tretej osobe v členskom štáte určenia, predstavuje riziko nielen daňového úniku alebo podvodného daňového konania, ale aj zneužívajúceho daňového konania.
45.      Na jednej strane, najmä v prípade odovzdania tabakových výrobkov súkromnou osobou tretej osobe, ktorá nie je jej manželom alebo rodinným príslušníkom, o ktorého sa stará, existuje nezanedbateľné riziko, že uvedené odovzdania budú predmetom priamej alebo nepriamej protihodnoty. Vzhľadom na rozsah tokov tabaku prepravovaného súkromnými osobami z členských štátov nadobudnutia, ktoré uplatňujú nízke spotrebné dane, do členských štátov určenia, ktoré uplatňujú vyššie dane,(30) ako uvádza nemecká vláda vo svojich pripomienkach, nie sú vnútroštátne orgány schopné kontrolovať finančné toky medzi nadobúdateľmi a osobami, ktorým boli odovzdané tabakové výrobky. Nadobudnutie tabakových výrobkov súkromnou osobou v členskom štáte, ktoré sú predmetom priameho alebo nepriameho protiplnenia od tretej osoby, ktorej boli uvedené výrobky odovzdané v inom členskom štáte, bez ohľadu na množstvo tabakových výrobkov, ktoré bolo odovzdané, porušuje podmienky stanovené v článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262. Takáto prax, ktorú možno prirovnať k nadobudnutiu tabakových výrobkov súkromnou osobou „na účet“ inej súkromnej osoby, totiž porušuje na jednej strane požiadavku nadobudnutia pre „vlastné použitie“ a na druhej strane požiadavku prepravy samotnou súkromnou osobou. Takáto prax teda predstavuje daňový únik alebo podvodné daňové praktiky.
46.      Na druhej strane je pravda, že možno oprávnene predpokladať, že odovzdania tabakových výrobkov súkromnou osobou jej manželskému partnerovi alebo jej rodinnému príslušníkovi, o ktorého sa stará, sa môžu uskutočniť bezplatne. Ak by sa však potreby manželského partnera súkromnej osoby a jej rodinných príslušníkov, o ktorých sa stará, považovali za súčasť „vlastného použitia“ tejto súkromnej osoby, vzniklo by z toho nezanedbateľné riziko zneužívajúcich daňových praktík. Súkromná osoba by sa totiž mohla odvolávať na takýto výklad s cieľom odôvodniť právo prepraviť z jedného členského štátu do druhého členského štátu množstvá cigariet, ktoré výrazne prekračujú smerné úrovne stanovené v článku 32 ods. 3 smerníc 2008/118 a 2020/262. Toto riziko zneužívania je o to vyššie, že vyššie uvedené smerné úrovne nepodliehajú žiadnemu časovému obmedzeniu. Súkromná osoba, ktorá má manželského partnera a dvoch priamych potomkov, o ktorých sa stará, by tak mohla v priebehu niekoľkých dní prepraviť z jedného členského štátu do druhého členského štátu nemenej ako 3 200 cigariet na svoje „vlastné použitie“.(31) V takom prípade, ak by sme predpokladali, že súkromná osoba, ktorá nadobudla cigarety, fajčí, nadobudla by prinajmenšom 2 400 cigariet v členskom štáte nadobudnutia na účely ich skutočného použitia inými osobami, ako je ona v členskom štáte určenia. Vzhľadom na množstvo tabaku prepraveného z jedného členského štátu do druhého členského štátu má takýto postup zneužívajúcu povahu. Navyše vzhľadom na to, že nie je možné, aby vnútroštátne orgány overovali, či došlo k bezodplatnému odovzdaniu v prospech manželského partnera súkromnej osoby alebo jej rodinného príslušníka, o ktorého sa stará, nemožno vylúčiť ani riziko podvodných daňových praktík.
47.      Navyše súkromné osoby, ktoré využívajú režim uvedený v článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 nepodliehajú pri využití tohto režimu žiadnym osobitným formalitám. V nedávnej štúdii vypracovanej pre Komisiu, najmä z dôvodu malej pravdepodobnosti toho, že súkromné osoby budú kontrolované počas ich ciest, sa konštatovalo zneužívanie uvedeného režimu, konkrétnejšie, pokiaľ ide o množstvá tabaku prepravovaného súkromnými osobami členských štátov nadobudnutia, ktoré uplatňujú nízke sadzby spotrebných daní do členských štátov určenia, ktoré uplatňujú vyššie sadzby.(32) Hoci sú číselné odhady nevyhnutne nepresné, viacero údajov z tejto štúdie si zaslúži zmienku.(33) V Nemecku sa napríklad nákupy uskutočnené súkromnými osobami v iných členských štátoch za rok 2023 odhadovali na 10,5 miliárd cigariet a 4 000 ton jemne rezaného tabaku, čo predstavuje okolo 15,9 % domácej spotreby cigariet a okolo 16 % domácej spotreby jemne rezaného tabaku, čo vyvolalo výpadok príjmov zo spotrebnej dane a z dane z pridanej hodnoty (DPH) okolo 2,8 miliárdy eur. Spomedzi členských štátov, s približne 23,4 % domácej spotreby cigariet a približne 65 % domácej spotreby jemne rezaného tabaku pochádzajúcej z nákupov uskutočnených súkromnými osobami v iných členských štátoch Francúzsko v roku 2023 utrpelo výpadok príjmov zo spotrebnej dane a z DPH, ktorý sa odhaduje na približne 4,5 miliardy eur. Okrem toho v tom istom roku prísun cigariet z iných členských štátov do domácej spotreby predstavoval vo Fínsku približne 28,6 %, v Holandsku približne 24,8 %, v Dánsku približne 23,5 % a v Írsku približne 22,7 %, čo tiež znamená podstatné výpadky príjmov pre tieto členské štáty.
48.      Vzhľadom na cieľ spočívajúci v boji proti daňovým únikom a podvodným alebo zneužívajúcim daňovým praktikám tak podľa môjho názoru pojem „vlastné použitie“ nemôže zahŕňať nadobúdanie tabakových výrobkov v členskom štáte súkromnou osobou s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe, a to bez ohľadu na množstvo získaného tabaku.
49.      V druhom rade treba pripomenúť, že podľa judikatúry má cieľ ochrany zdravia prednostný význam vo vzťahu k záujmom ekonomickej povahy, pričom význam tohto cieľa môže odôvodniť aj značné negatívne hospodárske dôsledky.(34) Pokiaľ ide o riziko pre verejné zdravie vyplývajúce s konzumácie tabaku, Súdny dvor už konštatoval, že expozícia tabakovému dymu spôsobuje úmrtia, ochorenia a invaliditu.(35) Okrem iného sa Súdny dvor vo vzťahu k tabakovým výrobkom domnieva, že daňová právna úprava predstavuje dôležitý a efektívny nástroj boja proti konzumácii týchto výrobkov, a teda ochrany verejného zdravia.(36)
50.      Extenzívny výklad pojmu „vlastné použitie“, ktorý by presahoval prísne osobné použitie tabakových výrobkov súkromnou osobou, ktorá ich nadobudla v členskom štáte nadobudnutia s nízkou sadzbou spotrebnej dane a prepravuje ich do členského štátu určenia uplatňujúceho vyššie sadzby spotrebnej dane, predstavuje významné riziko pre účinnosť daňovej politiky týkajúcej sa tabakových výrobkov členského štátu určenia, a teda pre jeho politiku ochrany verejného zdravia.
51.      Konkrétne, ak súkromná osoba pravidelne cestuje do členského štátu nadobudnutia, ktorý uplatňuje nízke sadzby spotrebnej dane z tabakových výrobkov, a pravidelne tam nakupuje tieto výrobky v množstvách nižších ako smerné množstvá, a to nie na výlučne osobnú spotrebu, ale napríklad na spotrebu svojho manželského partnera, ktorý pracuje a žije s ňou v členskom štáte, ktorý uplatňuje vyššie sadzby spotrebnej dane, bezodplatné odovzdanie týchto výrobkov manželskému partnerovi má za následok neutralizáciu účinkov daňovej politiky členského štátu určenia. Táto prax má ten následok, že manželský partner súkromnej osoby, ktorý pravidelne používa výrobky pochádzajúce z členského štátu nadobudnutia, nie je cenami tabaku v členskom štáte určenia motivovaný znižovať alebo ukončiť svoju spotrebu týchto výrobkov.
52.      Preto vzhľadom na cieľ spočívajúci v ochrane ľudského zdravia nemožno pojem „vlastné použitie“ vykladať tak, že zahŕňa nadobudnutie tabakových výrobkov v členskom štáte súkromnou osobou s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe, a to bez ohľadu na množstvo, ktoré má byť odovzdané.
53.      Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že pojem „vlastné použitie“ sa má vykladať v tom zmysle, že uvedené použitie sa obmedzuje na nadobudnutie tabakových výrobkov uskutočnené na výlučne osobné použitie nadobúdateľa, pričom uvedené výrobky nemôžu byť predmetom odovzdania tretej osobe, a to bez ohľadu na množstvo tabakových výrobkov, ktoré sa má odovzdať.
54.      Je pravda, ako uvádza vnútroštátny súd, že vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Hauptzollamt B (Kaviar jeseterotvarých rýb)(37), Súdny dvor vyložil pojem „osobného alebo rodinného charakteru“ v zmysle článku 2 písm. j) nariadenia č. 338/97(38) tak, že zahŕňa tovar určený ako darček pre tretiu osobu, pokiaľ nič nenasvedčuje tomu, že má byť použitý na komerčný účel. Táto právna úprava však nesleduje cieľ boja proti podvodom, daňovým únikom a prípadným zneužitiam, ani cieľ ochrany ľudského zdravia, ktorý sledujú smernice 2008/118 a 2020/262.
55.      Ak teda súkromná osoba pri príležitosti kontroly vykonanej vnútroštátnymi orgánmi vyhlási, že nadobudla tabakové výrobky v členskom štáte s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe v inom členskom štáte, toto uznanie súkromnou osobou, že uvedené nákupy výrobkov, bez ohľadu na ich množstvo, nie sú určené na výlučne osobné použitie, postačuje na to, aby uvedené orgány odmietli uplatniť článok 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262.
56.      Za súčasného stavu právnej úpravy sa má výklad pojmu „vlastné použitie“ v zmysle článku 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 uplatniť aj na alkoholické nápoje uvedené v článku 1 ods. 1 písm. b) uvedených smerníc. Je pravda, ako uvádza švédska vláda vo svojich pripomienkach, že tento výklad pojmu „vlastné použitie“ má za následok vylúčenie možnosti súkromnej osoby darovať fľaše alkoholu nadobudnuté v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sa fľaše alkoholu majú darovať, pokiaľ sa nepoužije režim zásielkového predaja,
alebo postup stanovený pre režim dodania na podnikateľské účely podľa smernice 2020/262. V tejto súvislosti však stačí konštatovať, že ak by v článku 32 ods. 1 smernice 2020/262 existovala v tomto ohľade medzera, prináleží normotvorcovi Únie, aby túto medzeru prípadne napravil prijatím opatrení potrebných na zmenu tohto ustanovenia, s cieľom výslovne stanoviť možnosť využiť režim nadobudnutia súkromnými osobami na účely darovania fliaš vín. Takúto možnosť si možno predstaviť, keďže najmä vzhľadom na účinky na ľudské zdravie sú právne predpisy Únie týkajúce sa alkoholických nápojov menej prísne ako právne predpisy uplatniteľné na tabakové výrobky.(39)
57.      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 32 ods. 1 smerníc 2008/118 a 2020/262 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej pojem „vlastné použitie“ nezahŕňa nadobudnutie tabakových výrobkov súkromnou osobou v členskom štáte s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe v inom členskom štáte, a to bez ohľadu na množstvo uvedených výrobkov, ktoré sa majú odovzdať.
O druhej otázke
58.      Vzhľadom na odpoveď, ktorú navrhujem na prvú otázku, nie je podľa môjho názoru potrebné odpovedať
na druhú otázku.
Návrh
59.      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandenbursko, Nemecko), takto:
1.      Článok 32 ods. 1 smernice Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS, ako aj článok 32 ods. 1 smernice Rady 2020/262/EÚ z 19. decembra 2019 o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej pojem „vlastné použitie“ nezahŕňa nadobudnutie tabakových výrobkov súkromnou osobou v členskom štáte s cieľom bezodplatne ich odovzdať tretej osobe v inom členskom štáte, a to bez ohľadu na množstvo uvedených výrobkov, ktoré sa majú odovzdať.
2.      Nie je potrebné odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku.
M. Brkan
Návrhy boli prednesené na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 4. februára 2026.
Podpisy
1      Jazyk prednesu: francúzština.
iNázvy týchto vecí sú fiktívne. Nezodpovedajú skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
2      Smernica 2008/118 v súlade so svojím článkom 47 zrušila s účinnosťou od 1. apríla 2010 smernicu 92/12/EHS.
3      Smernica 2020/262 v súlade so svojím článkom 56 zrušila s účinnosťou od 13. februára 2023 smernicu 2008/118.
4      Konkrétne medzi článkami 32 smerníc 2008/118 a 2020/262 existujú dva menšie rozdiely. Výraz „sama“ v smernici z roku 2008 je nahradený výrazom „táto súkromná osoba“ v smernici z roku 2020. Okrem toho ide o obrátenie v poradí slov v článku 32 ods. 3.
5      Keď sa v týchto návrhoch používa výraz „tabakové výrobky“, znamená „tabakové výrobky“, ako sú definované v článku 2 smernice Rady 2011/64/EÚ z 21. júna 2011 o štruktúre a sadzbách spotrebnej dane z tabakových výrobkov (Ú. v. EÚ L 176, 2011, s. 24).
6      Spornými výrobkami vo veci T‑686/24 sú kusy „zahrievaného tabaku“. Vo veci f6 Cigarettenfabrik, Súdny dvor s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, konštatoval, že takéto tabakové výrobky patria do pôsobnosti smernice 2008/118 ako „tabak na fajčenie“ v zmysle článku 5 smernice 2011/64 [rozsudok zo 14. marca 2024, f6 Cigarettenfabrik (C‑336/22, EU:C:2024:226, body 29 až 34)].
7      Súdny dvor dospel k záveru, že články 32 až 34 smernice 2008/118 podstatným spôsobom nemenia články 7 až 9 smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (Ú. v. ES L 76, 1992, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179), ale obsah týchto článkov preberajú a objasňujú ich [pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, bod 42)],
a tak sa judikatúra týkajúca sa smernice 92/12 rovnako uplatňuje na smernicu 2008/118 [rozsudok z 9. júna 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, bod 37)].
8      Rozsudky z 2. apríla 1998, EMU Tabac a i. (C‑296/95, EU:C:1998:152, bod 26), a z 23. novembra 2006, Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 33).
9      Pokiaľ ide o vzťah medzi režimom nadobudnutia súkromnou osobou a režimom držby alebo dodania na podnikateľské účely, pozri bod 32 vyššie.
10      Rozsudok z 23. novembra 2006, Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 35).
11      Celkové množstvo vína nadobudnuté súkromnou osobou vo veci Joustra výrazne prekračovalo smerné úrovne stanovené v článku 9 ods. 2 druhom
pododseku smernice 92/12.
12      Rozsudok z 2. apríla 1998, EMU Tabac a i. (C‑296/95, EU:C:1998:152, bod 30).
13      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. augusta 2018, Bichat a i. (C‑61/17, C‑62/17 a C‑72/17, EU:C:2018:653, bod 29 a citovaná judikatúra).
14      Rozsudky z 10. decembra 2018, Wightman a i. (C‑621/18, EU:C:2018:999, bod 47), a z 11. novembra 2025, Dánsko/Parlament a Rada (Primerané minimálne mzdy) (C‑19/23, EU:C:2025:865, bod 106).
15      Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát vo veci Joustra (C‑5/05, EU:C:2005:737, bod 62).
16      Rozsudok z 18. júla 2013, Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, bod 45).
17      Smerné úrovne uvedené v článku 32 ods. 3 smerníc 2008/118 a 2020/262 sú zamerané na implementáciu kritéria množstva tovaru podliehajúceho spotrebnej dani stanoveného v článku 32 ods. 2 písm. e). Ide o úrovne, od ktorých môžu členské štáty predpokladať, vyvrátiteľnou domnienkou, že tovar nadobudnutý súkromnou osobou nie je určený pre jej „vlastné použitie“.
18      Návrh smernice Rady o všeobecnom režime, vlastníctve a pohybe výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani [KOM(90) 431 v konečnom znení (Ú. v. ES 1990, C 322, s. 1)].
19      Pozri v tomto zmysle správu Komisie Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru o uplatňovaní článkov 7 až 10 smernice 92/12/EHS z 2. apríla 2004 [KOM(2004) 227 v konečnom znení], ku ktorej bol pripojený návrh na zmenu a doplnenie smernice 92/12 (ďalej len „správa Komisie z roku 2004“), najmä bod 3.4.2.
20      Pozri, pokiaľ ide o pohyb výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani po ich uvedení do daňového voľného obehu, návrh smernice o všeobecných postupoch pre spotrebnú daň z 26. februára
2008 [KOM(2008) 78 v konečnom znení/2], (ďalej len „návrh Komisie z roku 2008“), najmä s. 11, odkazuje na správu Komisie z roku 2004 uvedenú v poznámke pod čiarou 19 vyššie.
21      Pozri, pokiaľ ide o postup, ktorý viedol k prijatiu smernice 2008/118, najmä správu Komisie z roku 2004, najmä bod 3.4.1.3. Pokiaľ ide o konanie, ktoré viedlo k prijatiu smernice 2020/262, najmä Generálny sekretariát Rady, dokument FISC 161, ECOFIN 279, IA 92 z 8. marca 2019, body 6 až 8.
22      Návrh Komisie z roku 2008, najmä s. 33.
23      Správa Komisie z roku 2004, najmä bod 3.4.2 pod názvom „Nekomerčné pohyby uvedené v oddiele 3.4.1.2“.
24      Návrh smernice Rady, ktorou sa stanovuje všeobecný systém spotrebných daní, z 25. mája 2018[ COM(2018) 346 final], najmä s. 50 a 51.
25      Toto stanovisko Komisie sa uvádza vo vyhlásení pripojenom k zápisnici zo zasadnutia Rady z 10. decembra 2019. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry vyhlásenia urobené v štádiu prípravných prác, ktoré vedú k prijatiu určitej smernice, nemožno použiť na jej výklad, pokiaľ nie je ich obsah v texte predmetného ustanovenia vôbec vyjadrený, a preto nemajú nijaký právny dosah [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. decembra 2020, WEG Tevesstraße (C‑449/19, EU:C:2020:1038, bod 44)].
26      Pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 13. januára 2022, MONO (C‑326/20, EU:C:2022:7, bod 28).
27      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. júna 2017, Komisia/Portugalsko (C‑126/15, EU:C:2017:504, bod 59); z 10. júna 2021, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nevinný agent) (C‑279/19, EU:C:2021:473, bod 31), a z 9. júna 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, bod 55).
28      Článok 1 ods. 1 písm. c) smernice 2008/118 odkazuje na smernicu Rady 95/59/ES z 27. novembra 1995 o iných daniach, ktoré ovplyvňujú spotrebu vyrobeného tabaku, ako je daň z obratu (Ú. v. ES L 291, 1995, s. 40; Mim. vyd. 09/001, s. 283), smernicu Rady 92/79/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii daní z cigariet (Ú. v. ES L 316, 1992, s. 8; Mim. vyd. 03/013, s. 202) a smernicu Rady 92/80/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii daní z tabakových výrobkov s výnimkou cigariet (Ú. v. ES L 316, 1992, s. 10; Mim. vyd. 03/013, s. 204), ktoré boli v súlade s článkom 21 prvým odsekom smernice 2011/64 zrušené touto smernicou. Článok 21 druhý odsek smernice 2011/64 stanovuje, že odkazy na zrušené smernice sa považujú za odkazy na smernicu 2011/64.
29      Rozsudok z 13. decembra 2007, BATIG (C‑374/06, EU:C:2007:788, bod 34 a citovaná judikatúra).
30      Pozri bod 47 vyššie.
31      Napríklad v prvý deň by sa táto súkromná osoba na odôvodnenie prepravy 800 cigariet mohla odvolávať na čisto osobné použitie. O dva dni neskôr by sa mohla odvolávať na potreby svojho manželského partnera, aby prepravila ďalších 800 cigariet, a o niekoľko dní neskôr ďalších 800 cigariet pre svoje prvé dieťa, o ktoré sa stará, a o niekoľko dní neskôr ďalších 800 cigariet pre svoje druhé dieťa, o ktoré sa stará.
32      Európska komisia, Generálne riaditeľstvo pre dane a colnú úniu: Štúdia o analýze vplyvu revízie pravidiel zdaňovania tabaku.
Aktualizovaná o nedávny vývoj trhu a právnej úpravy, konečná správa, zv. 1, jún 2025, osobitne s. 20 a 21.
33      Európska komisia, Generálne riaditeľstvo pre dane a colnú úniu: Štúdia o analýze vplyvu revízie pravidiel zdaňovania tabak.
Aktualizovaná o nedávny vývoj trhu a právnej úpravy, konečná správa, zv. 2, jún 2025, osobitne s. 44 až 49. Treba zdôrazniť, že odhady uvedené v zv. 2 tejto štúdie potvrdzujú tendenciu pozorovanú už v iných štúdiách citovaných v tom istom zväzku na stranách 22 až 26.
34      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. februára 2022, Agenzia delle dogane e dei monopoli et Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, bod 50 a citovaná judikatúra).
35      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. mája 2016, Philip Morris Brands a i. (C‑547/14, EU:C:2016:325, bod 152).
36      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. októbra 2006, Valeško (C‑140/05, EU:C:2006:647, bod 58), a z 29. júna 2017, Komisia/Portugalsko (C‑126/15, EU:C:2017:504, bod 67).
37      Rozsudok z 12. mája 2021, Hauptzollamt B (Kaviár jeseterotvarých rýb) (C‑87/20, EU:C:2021:382, bod 37).
38      Nariadenie Rady (ES) č. 338/97 z 9. decembra 1996 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi (Ú. v. ES L 61, 1997, s. 1; Mim. vyd. 15/003, s. 136).
39      Zdá sa, že smernica Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje (Ú. v. ES L 316, 1992, s. 21; Mim. vyd. 09/001, s. 206) a smernica Rady 92/84/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii sadzieb spotrebnej dane na alkohol a alkoholické nápoje (Ú. v. ES L 316, 1992, s. 29; Mim. vyd. 09/001, s. 213) výslovne nesledujú cieľ ochrany ľudského zdravia. Ilustráciou menej prísnej povahy právnej úpravy týkajúcej sa alkoholických nápojov je najmä smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách) (Ú. v. EÚ L 95, 2010, s. 1). Zatiaľ čo jej článok 9 ods. 1 písm. d) zakazuje akúkoľvek formu audiovizuálneho komerčného oznamu cigariet a iných tabakových výrobkov, ods. 1 písm. e) stanovuje, že takéto oznamy týkajúce sa alkoholických nápojov sa nesmú špecificky zameriavať na maloletých a nesmú podporovať nadmerné užívanie takýchto nápojov.