Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
23 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vähämerkityksinen tuki – Asetus (EU) N:o 1407/2013 – Asetus (EU) N:o 1408/2013 – Asetus (EU) N:o 717/2014 – Soveltamisalat – Asetus (EU) N:o 1379/2013 – Kalastus ja vesiviljelyala – Yhteinen markkinajärjestely – Yritykset, jotka toimivat kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotannossa, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä – Vähittäiskauppa – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään vähämerkityksisestä tuesta maanjäristysten koettelemilla alueilla sijaitseville yrityksille
Asiassa C‑811/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Consiglio di Stato (ylin hallintotuomioistuin, Italia) on esittänyt 22.11.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.11.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Pescheria Il Granchio Blu di JC
vastaan
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit R. Frendo ja A. Kornezov (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Pescheria Il Granchio Blu di JC, edustajinaan L. Filipponi ja P. Lori, avvocati,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan P. Passolunghi, procuratore dello Stato, ja L. Vignato, avvocata dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään V. Bottka, C. Calvo Langdon ja C. Molinari,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee [SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen kalastus- ja vesiviljelyalalla 27.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 717/2014 (EUVL 2014, L 190, s. 45) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1184/2006 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1379/2013 (EUVL 2013, L 354, s. 1) 5 artiklan d ja g alakohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Pescheria Il Granchio Blu di JC (jäljempänä Granchio Blu) ja Ministero delle Imprese e del Made in Italy (yritys- ja Made in Italy
‑toiminnan ministeriö, Italia) ja joka koskee kahden sellaisen asetuksen laillisuutta, joilla kyseinen ministeriö peruutti Granchio Blulle aiemmin myönnetyt veroetuudet.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1379/2013
3        Asetuksen N:o 1379/2013 johdanto-osan 29 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa yhteisen kalastuspolitiikan tavoitetta eli kalastus- ja vesiviljelyalan yhteisen organisaation perustamista, koska kalastus- ja vesiviljelytuotemarkkinat ovat luonteeltaan yhteiset markkinat, vaan ne voidaan yhteisen toiminnan tarpeen vuoksi saavuttaa paremmin [Euroopan] unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä [SEU] 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.”
4        Mainitun asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Perustetaan kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteinen markkinajärjestely, jäljempänä ’yhteinen markkinajärjestely’.”
5        Asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”– – Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä:
– –
d)      ’kalastus- ja vesiviljelyalalla’ tarkoitetaan talouden alaa, johon kuuluvat kaikki kalastus- tai vesiviljelytuotteiden tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä koskevat toiminnot;
e)      ’asettamisella saataville markkinoilla’ tarkoitetaan kalastus- tai vesiviljelytuotteen toimittamista unionin markkinoille liiketoiminnan yhteydessä jakelua, kulutusta tai käyttöä varten joko maksua vastaan tai maksutta;
f)      ’markkinoille saattamisella’ tarkoitetaan kalastus- tai vesiviljelytuotteen asettamista ensimmäistä kertaa saataville unionin markkinoilla;
g)      ’vähittäiskaupalla’ tarkoitetaan elintarvikkeiden käsittelyä ja/tai jalostusta, säilytystä myyntipaikassa ja jakelua loppukuluttajalle, mukaan lukien jakelukeskukset, ateriapalvelutoimet, tehdasruokalat, laitosruokalat, ravintolat sekä muut samankaltaiset elintarvikepalvelutoimet ja
‑kaupat, markettien jakelukeskukset ja tukkuliikkeet;
– –”
6        Asetuksen N:o 1379/2013 46 artiklassa, jonka otsikko on ”Kumoaminen”, säädetään seuraavaa:
”Kumotaan [kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17.12.1999 annettu] asetus (EY) N:o 104/2000 [(EYVL 2000, L 17, s. 22)].
Mainitun asetuksen 4 artiklaa sovelletaan kuitenkin 12 päivään joulukuuta 2014.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä IV olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.”
Asetus (EU) N:o 1407/2013
7        [SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 18.12.2013 annetun komission asetuksen (EU)
N:o 1407/2013 (EUVL 2013, L 352, s. 1) johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Kun otetaan huomioon maataloustuotteiden alkutuotannon, kalastuksen ja vesiviljelyn aloilla sovellettavat erityiset säännöt ja riski, että tässä asetuksessa säädettyä enimmäismäärää pienemmätkin tukimäärät saattavat silti täyttää [SEUT] 107 artiklan 1 kohdan perusteet, tätä asetusta ei pitäisi soveltaa kyseisiin aloihin.”
8        Kyseisen asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan yrityksille myönnettävään tukeen kaikilla aloilla, lukuun ottamatta
a)      tukea [asetuksen N:o 104/2000] soveltamisalaan kuuluville kalastus- ja vesiviljelyalalla toimiville yrityksille;
b)      tukea maataloustuotteiden alkutuotannon alalla toimiville yrityksille”.
Asetus (EU) N:o 1408/2013
9        [SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen maatalousalalla 18.12.2013 annetun komission asetuksen
(EU) N:o 1408/2013 (EUVL 2013, L 352, s. 9) 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan maataloustuotteiden alkutuotannossa toimiville yrityksille myönnettävään tukeen, lukuun ottamatta
a)      tukea, jonka määrä vahvistetaan markkinoille saatettujen tuotteiden hinnan tai määrän mukaan;
b)      tukea kolmansiin maihin tai jäsenvaltioihin suuntautuvaan vientiin eli tukea, joka liittyy suoraan vientimääriin, jakeluverkon perustamiseen ja toimintaan tai muihin vientitoimintaan liittyviin juokseviin kustannuksiin;
c)      tukea, jolla suositaan kotimaisia tuotteita tuontituotteiden kustannuksella.”
Asetus N:o 717/2014
10      Asetuksen N:o 717/2014
1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan kalastus- ja vesiviljelyalalla toimiville yrityksille myönnettävään tukeen, lukuun ottamatta
a)      tukea, jonka määrä vahvistetaan ostettujen tai markkinoille saatettujen tuotteiden hinnan tai määrän perusteella;
b)      tukea kolmansiin maihin tai jäsenvaltioihin suuntautuvaan vientiin eli tukea, joka liittyy suoraan vientimääriin, jakeluverkon perustamiseen ja toimintaan tai muihin vientitoimintaan liittyviin juokseviin kustannuksiin;
c)      tukea, jolla suositaan kotimaisia tuotteita tuontituotteiden kustannuksella;
d)      tukea kalastusalusten hankkimiseen;
e)      tukea kalastusaluksen pääkoneen tai apukoneiden nykyaikaistamiseen tai korvaamiseen;
f)      tukea aluksen kalastuskapasiteettiä lisääviin toimiin tai laitteisiin, jotka parantavat aluksen kykyä löytää kalaa;
g)      tukea uusien kalastusalusten rakentamiseen tai kalastusalusten tuontiin;
h)      tukea kalastustoiminnan väliaikaiseen tai pysyvään lopettamiseen, ellei [Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 2328/2003, (EY) N:o 861/2006, (EY) N:o 1198/2006 ja (EY) N:o 791/2007 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1255/2011 kumoamisesta 15.5.2014 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksessa (EU) N:o 508/2014 [(EUVL 2014, L 149, s. 1)] erityisesti toisin säädetä;
i)      tukea koekalastukseen;
j)      tukea yrityksen omistuksen siirtämiseen;
k)      tukea suoriin istutuksiin, ellei niistä ole nimenomaisesti säädetty säilyttämistoimenpiteenä unionin säädöksessä tai ellei ole kyse koeistutuksesta.”
11      Asetuksen N:o 717/2014 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)       ’kalastus- ja vesiviljelyalan yrityksillä’ yrityksiä, jotka toimivat kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotannossa, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä;
b)       ’kalastus- ja vesiviljelytuotteilla’ asetuksen (EU) N:o 1379/2013 5 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitettuja tuotteita;
c)      ’jalostamisella ja kaupan pitämisellä’ kaikkia purkamisen tai pyydystämisen ja lopputuotevaiheen väliin sijoittuvia käsittely-, tuotanto- ja jakelutoimenpiteitä.”
12      Asetuksen N:o 717/2014 3 artiklan, jonka otsikko on ”Vähämerkityksinen tuki”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tukitoimenpiteiden ei katsota täyttävän kaikkia [SEUT] 107 artiklan 1 kohdan perusteita eikä niihin sen vuoksi sovelleta [SEUT] 108 artiklan 3 kohdan mukaista ilmoitusvelvollisuutta, jos ne täyttävät tässä asetuksessa vahvistetut edellytykset.”
Italian oikeus
13      Kiireellisistä rahoitustoimenpiteistä, aloitteista alue- tai paikallistasojen yhteisöjen auttamiseksi, maanjäristyksistä kärsineiden alueiden tukemiseksi toteuttavista lisätoimista ja kehitystoimenpiteistä 24.4.2017 annetun asetuksen nro 50 (Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo; GURI nro 95, 24.4.2017; jäljempänä asetus nro 50/2017) 46 §:n 7 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä pykälässä tarkoitetut veroetuudet myönnetään asetuksen [N:o 1407/2013] ja asetuksen [N:o 1408/2013] mukaisesti ja niiden rajoissa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
14      Keski-Italiassa vuonna 2016 tapahtuneiden maanjäristysten seurauksena asetuksella nro 50/2017 säädettiin veroetuuksista tietyille yrityksille, jotka toimivat kyseisten maanjäristysten koettelemilla alueilla. Kyseisen asetuksen 46 §:n 7 momentissa säädetään erityisesti, että nämä etuudet myönnetään asetusten N:o 1407/2013 ja N:o 1408/2013 mukaisesti ja niiden rajoissa.
15      Granchio Blu on Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka harjoittaa kalojen, äyriäisten ja nilviäisten vähittäismyyntiä yhdellä näistä alueista sijaitsevassa supermarketissa.
16      Kyseiselle yhtiölle myönnettiin veroetuuksia vuosille 2017 ja 2019 asetuksen nro 50/2017 nojalla.
17      Nämä etuudet kuitenkin peruutettiin 11.1.2023 annetuilla kahdella ministeriön päätöksellä lähinnä sillä perusteella, että Granchio Blu harjoitti taloudellista toimintaa, joka ei kuulunut asetusten N:o 1407/2013 ja N:o 1408/2013 soveltamisalaan, eikä siten ollut oikeutettu kyseisiin etuuksiin.
18      Yritys- ja Made in Italy
‑toiminnan ministeriö totesi tältä osin, että kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä koskeva taloudellinen toiminta, mukaan lukien tällaisten tuotteiden vähittäismyynti, kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan.
19      Granchio Blu nosti Tribunale amministrativo regionale per le Marchessa (Marchen alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) kumoamiskanteen ministeriön päätöksistä, joilla peruutettiin sen saamat veroetuudet. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 6.10.2023 antamallaan tuomiolla.
20      Granchio Blu valitti kyseisestä tuomiosta Consiglio di Statoon (ylin hallintotuomioistuin, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
21      Granchio Blun mukaan Tribunale amministrativo regionale per le Marche katsoi virheellisesti, että pelkkä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäismyynti kuuluu kaupallisena toimintana asetuksen N:o 717/2014
2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen käsitteen alaan, koska tämä käsite ei Granchio Blun mukaan kata näiden tuotteiden vähittäismyyntiä loppukuluttajille.
22      Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, kuuluuko kalojen, äyriäisten ja nilviäisten vähittäismyynti kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen käsitteen alaan. Jos tämän toiminnan katsottaisiin kuuluvan kalastus- ja vesiviljelyalaan, Granchio Blulla ei olisi oikeutta saada asetuksen nro 50/2017
46 §:n 7 momentissa säädettyjä veroetuuksia. Jos sitä vastoin katsottaisiin, että mainittu toiminta ei kuulu tähän alaan eikä sitä näin ollen olisi suljettu asetusten N:o 1407/2013 ja N:o 1408/2013 soveltamisalan ulkopuolelle, Granchio Blu voisi olla oikeutettu näihin etuuksiin.
23      Tässä tilanteessa Consiglio di Stato on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Käsittääkö asetuksen
N:o 717/2014 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaan sisältyvä jalostamisen ja kaupan pitämisen määritelmä myös kalastus-
ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskaupan ja onko kyseisen säännöksen sanamuotoon perustuva mahdollinen asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalan ulkopuolelle sulkeminen yhteensopiva asetuksen N:o 1379/2013 5 artiklan d ja g alakohdan sanamuodon kanssa, kun viimeksi mainitussa asetuksessa vähittäiskauppa määritellään kalastus- ja vesiviljelytuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä itsenäisesti, vai onko tällainen ulkopuolelle sulkeminen yhteensopimaton kalastusalan yleisen sääntelyn kanssa, kun asetukseen N:o 1379/2013 sisältyy kuitenkin vähittäiskaupan määritelmä, joka sisällyttää sen kalastusalan toimintoihin (ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin kallistuu sille kannalle, että ulkopuolelle sulkeminen on yhteensopiva)?
2)      Sovelletaanko asetusta N:o 717/2014 kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskauppaan [– –] sillä perusteella, että kyseinen vähittäiskauppa liittyy kalastusalaan, tai sillä perusteella, että se selvästi erotetaan siitä, vai ei
(ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin kallistuu viimeksi mainitun vaihtoehdon kannalle, joka tarkoittaisi vähittäiskaupan sulkemista asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalan ulkopuolelle)?
3)      Onko unionin oikeus esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan vähämerkityksisen tuen myöntäminen yrityksille, jotka harjoittavat kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskauppaa ja jotka ovat oikeutettuja etuuksiin,
koska kyseiset yritykset eroavat teollista kalastusta harjoittavista yrityksistä ja koska ne kuuluvat Keski-Italiassa tapahtuneen maanjäristyksen jälkeen perustettuun zona franca urbana
‑alueeseen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
24      Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 717/2014
2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna asetuksen N:o 1379/2013
5 artiklan d ja g alakohdan valossa, tulkittava siten, että kyseisessä 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritetty kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen käsite kattaa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskaupan siten, että kyseinen toiminta kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan.
25      Aluksi on todettava, että jäsenvaltioiden asiana on päättää, onko tietyille yrityksille tai tuotannonaloille myönnettävä vähämerkityksistä tukea, edellyttäen, että asiaa koskevia unionin sääntöjä noudatetaan. Nyt käsiteltävässä asiassa Italian tasavalta päätti asetuksen nro 50/2017 antaessaan myöntää vuonna 2016 Keski-Italiaa koetelleiden maanjäristysten jälkeen vähämerkityksistä tukea ainoastaan yrityksille, jotka kuuluvat asetusten N:o 1407/2013 ja 1408/2013 soveltamisalaan.
26      Tämän jälkeen on huomattava, että asetuksen N:o 1407/2013 tarkoituksena on mahdollistaa määrältään vähäisten (vähämerkityksisten) valtiontukien osalta poikkeaminen säännöstä, jonka mukaan kaikista tuista on ennen täytäntöönpanoa ilmoitettava Euroopan komissiolle (ks. vastaavasti tuomio 28.10.2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, 26 kohta).
27      Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa suljetaan sen soveltamisalan ulkopuolelle tuki ”[asetuksen N:o 104/2000] soveltamisalaan kuuluville kalastus- ja vesiviljelyalalla toimiville yrityksille”. On täsmennettävä, että kyseinen asetus on kumottu asetuksella N:o 1379/2013, jonka 46 artiklassa säädetään, että viittauksia ensin mainittuun asetukseen pidetään viittauksina jälkimmäiseen.
28      Tämä poissulkeminen selittyy – kuten asetuksen N:o 1407/2013 johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – sillä, että kalastuksen ja vesiviljelyn aloilla sovelletaan erityisiä sääntöjä, sekä riskillä, että tässä asetuksessa säädettyä enimmäismäärää pienemmätkin tukimäärät saattavat silti täyttää SEUT 107 artiklan 1 kohdan perusteet.
29      Kalastus- ja vesiviljelyala puolestaan määritellään asetuksen N:o 1379/2013
5 artiklan d alakohdassa, jonka mukaan sillä tarkoitetaan talouden alaa, johon ”kuuluvat kaikki kalastus- tai vesiviljelytuotteiden tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä koskevat toiminnot”.
30      Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, kuuluuko kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäismyynti asetuksen N:o 1379/2013
5 artiklan d alakohdassa tarkoitetun tällaisten tuotteiden kaupan pitämisen käsitteen, jota ei ole määritelty kyseisessä asetuksessa, alaan, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan niiden termien merkitys ja ulottuvuus, joita ei ole määritelty unionin oikeudessa, on määriteltävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka niillä on yleiskielessä, ottaen samalla huomioon se asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja sen lainsäädännön tavoitteet, johon ne kuuluvat (tuomio 13.6.2024, A GmbH & Co. KG, C‑104/23, EU:C:2024:504, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Tältä osin on aluksi todettava, että termillä kaupan pitäminen tarkoitetaan sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka sillä on yleiskielessä, kun sitä ei ole millään tavoin täsmennetty, yleisesti kaikkia toimintoja, jotka tapahtuvat tuotteen tuotannon ja jalostuksen jälkeen siihen saakka, kunnes se myydään loppukuluttajalle, mukaan lukien tällaisten tuotteiden vähittäismyynti.
32      Asiayhteydestä, jossa tätä ilmaisua käytetään, on todettava, että asetuksessa N:o 1379/2013 säännellään myös tällaisten tuotteiden ”asettamista saataville markkinoilla”, ”markkinoille saattamista” ja ”vähittäiskauppaa”, kuten kyseisen asetuksen 5 artiklan e, f ja g alakohdasta ilmenee. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1407/2013
1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asetuksen N:o 1379/2013 soveltamisalaan kuuluvia kalastus- ja vesiviljelyalalla toimivia yrityksiä ovat myös yritykset, jotka harjoittavat muun muassa kalatuotteiden vähittäiskauppaa.
33      Lopuksi asetuksen N:o 1379/2013
1 artiklasta, luettuna sen johdanto-osan 29 perustelukappaleen valossa, ilmenee, että kyseisen asetuksen tavoitteena on yhteisen markkinajärjestelyn perustaminen kalastus- ja vesiviljelytuotealalla. Tämä tavoite vaarantuisi, jos kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jakeluketjun tietyt vaiheet eli tällaisten tuotteiden vähittäismyynti jätettäisiin kyseisen yhteisen markkinajärjestelyn ulkopuolelle.
34      Näin ollen on katsottava, että asetuksessa N:o 1379/2013 tarkoitettu kalastus- ja vesiviljelyala käsittää kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kaupan pitämisen sekä tukku- että vähittäiskaupassa.
35      Tästä seuraa, että yritykset, joiden toiminta koostuu tällaisten tuotteiden kaupan pitämisestä, vähittäismyynti mukaan lukien, eivät kuulu asetuksen N:o 1407/2013 soveltamisalaan sen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
36      Nämä yritykset eivät myöskään kuulu asetuksen N:o 1408/2013 soveltamisalaan; kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään, että kyseistä asetusta sovelletaan maataloustuotteiden alkutuotannon alalla toimiville yrityksille myönnettyihin tukiin.
37      Sitä vastoin on täsmennettävä, että kalastus- ja vesiviljelyalalla toimivat yritykset kuuluvat asetuksen N:o 717/2014, jossa vahvistetaan tähän alaan sovellettavat vähämerkityksistä tukea koskevat erityissäännöt, soveltamisalaan.
38      Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa nimittäin vahvistetaan kyseisen asetuksen soveltamisala, kun siinä säädetään, että tätä asetusta sovelletaan ”kalastus- ja vesiviljelyalalla toimiville yrityksille” myönnettävään tukeen, lukuun ottamatta tässä säännöksessä nimenomaisesti lueteltuja tukia (ks. vastaavasti tuomio 27.1.2022, Sātiņi-S, C‑238/20, EU:C:2022:57, 55 kohta). Yksikään viimeksi mainituista ei kuitenkaan koske vähittäiskauppaa.
39      Kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ”kalastus- ja vesiviljelyalan yrityksillä” tarkoitetaan yrityksiä, jotka toimivat ”kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotannossa, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä”, mutta siinä ei aseteta mitään rajoituksia kyseisen kaupan pitämisen muodolle.
40      Lisäksi saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan ”jalostamisella ja kaupan pitämisellä” tarkoitetaan ”kaikkia purkamisen tai pyydystämisen ja lopputuotevaiheen väliin sijoittuvia käsittely-, tuotanto- ja jakelutoimenpiteitä”.
41      Koska vähittäiskauppa on viimeinen vaihe kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jakelussa, joka tapahtuu toimitusketjun lopputuotevaiheessa, on katsottava, että tämäntyyppinen kauppa kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan.
42      Ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 717/2014
2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna asetuksen N:o 1379/2013
5 artiklan d ja g alakohdan valossa, on tulkittava siten, että kyseisessä 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritetty kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen käsite kattaa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskaupan, joten kyseinen toiminta kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan.
Kolmas kysymys
43      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan vähämerkityksisten tukien myöntäminen kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäismyyntiyrityksille, joille voidaan myöntää tällaisia tukia sillä perusteella, että ne eroavat teollista kalastusta harjoittavista yrityksistä ja sijaitsevat maanjäristyksen taloudellisten seurausten torjumiseksi perustetulla zona franca urbana
‑alueella.
44      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan oikeusriidan todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve (tuomio 22.1.2026, Herchoski, C‑902/24, EU:C:2026:42, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Tältä osin on muistutettava, että – kuten tämän tuomion 14 ja 22 kohdasta ilmenee – asetuksen nro 50/2017
46 §:n 7 momentin mukaan tietyille maanjäristysten koettelemilla alueilla toimiville yrityksille annettavat veroetuudet myönnetään asetusten N:o 1407/2013 ja N:o 1408/2013 mukaisesti ja niiden rajoissa.
46      Kuten ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskauppa kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan eikä asetusten N:o 1407/2013 ja N:o 1408/2013 soveltamisalaan.
47      Näin ollen ja koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole viitannut mihinkään muuhun kansalliseen säännöstöön, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että Italian tasavalta oli päättänyt myöntää pääasiassa kyseessä olevat vähämerkityksiset tuet asetuksen N:o 717/2014 mukaisesti ja sen rajoissa, on todettava, että kolmanteen kysymykseen vastaaminen näissä olosuhteissa merkitsisi selvästi neuvoa-antavan lausunnon antamista hypoteettisesta kysymyksestä, mikä olisi vastoin unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa tuomioistuinten välisessä oikeudellisessa yhteistyössä kuuluvaa tehtävää (ks. vastaavasti tuomio 22.2.2022, Stichting Rookpreventie Jeugd ym., C‑160/20, EU:C:2022:101, 84 kohta).
48      Kolmas kysymys on siten jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
49      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
[SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen kalastus- ja vesiviljelyalalla 27.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 717/2014 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1184/2006 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1379/2013 5 artiklan d ja g alakohdan valossa, on tulkittava siten, että kyseisessä 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritetty kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen käsite kattaa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden vähittäiskaupan, joten kyseinen toiminta kuuluu asetuksen N:o 717/2014 soveltamisalaan.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: italia.