Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
12 päivänä maaliskuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa – Direktiivi 2000/78/EY – Vammaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto – 2 artiklan 2 kohta – Vammaisen opettajan oikeus saada siirto tietylle alueelle – 5 artikla – Kohtuulliset mukautukset vammaisille henkilöille – Saman alueen sisäiselle liikkuvuudelle annettu etusija suhteessa eri alueiden väliseen liikkuvuuteen
Asiassa C‑597/24 [Zirvatta](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Corte suprema di cassazione (ylin yleinen tuomioistuin, Italia) on esittänyt 10.9.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.9.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
C.M.
vastaan
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Ufficio Scolastico Regionale per la Lombardia,
Ambito Territoriale di Mantova ja
Ufficio Scolastico Regionale per la Calabria,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: viidennen jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari), joka hoitaa kymmenennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit E. Regan ja D. Gratsias,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan D. D’Alberti, avvocato dello Stato, ja M. T. Lubrano Lobianco, procuratore dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään D. Recchia ja E. Schmidt,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL 2000, L 303, s. 16) 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan ja 5 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat vammainen opettaja C.M. ja Ministero dell’Istruzione e del Merito (opetus- ja ansioministeriö, Italia) ja jossa on kyse C.M:n hakemuksesta saada siirto siitä maakunnasta, jossa hän hoitaa tehtäviään, toiseen maakuntaan.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3        Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen, joka tehtiin New Yorkissa 13.12.2006 ja joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 26.11.2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2010/48/EY (EUVL 2010, L 23, s. 35; jäljempänä YK:n yleissopimus), 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän yleissopimuksen tarkoituksena on edistää, suojella ja taata kaikille vammaisille henkilöille täysimääräisesti ja yhdenvertaisesti kaikki ihmisoikeudet ja perusvapaudet sekä edistää vammaisten henkilöiden synnynnäisen arvon kunnioittamista.
Vammaisiin henkilöihin kuuluvat ne, joilla on sellainen pitkäaikainen ruumiillinen, henkinen, älyllinen tai aisteihin liittyvä vamma, joka vuorovaikutuksessa erilaisten esteiden kanssa voi estää heidän täysimääräisen ja tehokkaan osallistumisensa yhteiskuntaan yhdenvertaisesti muiden kanssa.”
4        Yleissopimuksen 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tässä yleissopimuksessa:
– –
’syrjintä vammaisuuden perusteella’ tarkoittaa vammaisuuteen perustuvaa erottelua, syrjäyttämistä tai rajoittamista, jonka tarkoituksena tai vaikutuksena on heikentää tai mitätöidä kaikkien ihmisoikeuksien ja perusvapauksien tunnustamista, nauttimista tai käyttämistä yhdenvertaisesti muiden kanssa politiikan, talouden, sosiaaliturvan, kulttuurin tai yksilön oikeuksien alalla tai muulla alalla. Se sisältää kaikki syrjinnän muodot, kohtuullisen mukauttamisen epääminen mukaan lukien;
’kohtuullinen mukauttaminen’ tarkoittaa tarvittaessa yksittäistapauksessa toteutettavia tarpeellisia ja asianmukaisia muutoksia ja järjestelyjä, joilla ei aiheuteta suhteetonta tai kohtuutonta rasitetta ja joilla varmistetaan vammaisten henkilöiden mahdollisuus nauttia tai käyttää kaikkia ihmisoikeuksia ja perusvapauksia yhdenvertaisesti muiden kanssa;
– –”
5        Yleissopimuksen 5 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Sopimuspuolet tunnustavat, että kaikki henkilöt ovat yhdenvertaisia lain edessä ja lain mukaan ja ovat oikeutettuja ilman minkäänlaista syrjintää yhdenvertaiseen lakiin perustuvaan suojaan ja yhdenvertaisiin lakiin perustuviin etuihin.
– –
4.      Erityistoimia, jotka ovat tarpeen vammaisten henkilöiden tosiasiallisen yhdenvertaisuuden jouduttamiseksi tai saavuttamiseksi, ei katsota tämän yleissopimuksen tarkoittamaksi syrjinnäksi.”
6        Yleissopimuksen 27 artiklan 1 kappaleen g kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet tunnustavat vammaisten henkilöiden oikeuden tehdä työtä yhdenvertaisesti muiden kanssa; tähän sisältyvät oikeus mahdollisuuteen ansaita elantonsa vapaasti valitsemallaan tai työmarkkinoilla hyväksytyllä työllä sekä työympäristö, joka on avoin, osallistava ja vammaisten henkilöiden saavutettavissa. Sopimuspuolet turvaavat työnteko-oikeuden toteutumisen ja edistävät sitä, myös niiden osalta, jotka vammautuvat palvelussuhteen aikana, toteuttamalla myös lainsäädännön avulla asianmukaisia toimia, joiden tarkoituksena on muun muassa:
– –
g)      työllistää vammaisia henkilöitä julkisella sektorilla”.
Unionin oikeus
7        Direktiivin 2000/78 johdanto-osan 16, 20 ja 21 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(16)      Toimenpiteet vammaisten tarpeiden huomioon ottamiseksi työpaikoilla ovat keskeisiä vammaisuuteen perustuvan syrjinnän torjumisessa.
– –
(20)      Olisi säädettävä tarkoituksenmukaisista eli tehokkaista ja käytännöllisistä toimenpiteistä, joiden tavoitteena on mukauttaa työolosuhteet vammaisten tarpeisiin, esimerkiksi tekemällä muutoksia toimitiloihin sekä laitteisiin, työn jaksotukseen, tehtäväjakoon ja koulutusmahdollisuuksien tai ohjauksen tarjoamiseen.
(21)      Ratkaistaessa, aiheutuuko kyseisistä toimenpiteistä kohtuutonta rasitetta, olisi otettava erityisesti huomioon niistä aiheutuvat rahoitus- ja muut kustannukset, organisaation tai yrityksen koko ja rahoitusvarat sekä julkisten varojen tai muun tuen saatavuus.”
8        Direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa.”
9        Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Syrjinnän käsite”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.      Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)      välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa;
b)      välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn uskonnon tai vakaumuksen, tietyn vamman, tietyn iän tai tietyn sukupuolisen suuntautumisen perusteella erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, paitsi jos
i)      kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia, – –
– –
5.      Tämä direktiivi ei vaikuta sellaisiin kansallisessa lainsäädännössä säädettyihin toimenpiteisiin, jotka demokraattisessa yhteiskunnassa ovat tarpeen yleisen turvallisuuden ja järjestyksen takaamiseksi ja rikollisuuden estämiseksi, terveyden sekä muiden henkilöiden oikeuksien ja vapauksien turvaamiseksi.”
10      Direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdan a ja c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”[Euroopan] yhteisölle annetun toimivallan puitteissa tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on:
a)      työn tai itsenäisen ammatin harjoittamista koskevat edellytykset, myös valinta- ja työhönottoperusteet, alasta ja ammattiasemasta riippumatta, sekä uralla eteneminen;
– –
c)      työolot ja
‑ehdot, myös irtisanominen ja palkka”.
11      Direktiivin 2000/78 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Vammaisia koskevat kohtuulliset mukautukset”, säädetään seuraavaa:
”Sen varmistamiseksi, että yhdenvertaista kohtelua koskevaa periaatetta noudatetaan vammaisten osalta, on tehtävä kohtuullisia mukautuksia. Tämä merkitsee, että työnantajan on toteutettava asianmukaiset ja kulloistenkin tarpeiden mukaiset toimenpiteet, jotta vammaiset voivat päästä johonkin toimeen, harjoittaa sitä ja edetä urallaan tai saada koulutusta, jollei näistä toimenpiteistä aiheudu työnantajalle kohtuutonta rasitetta. Tätä rasitetta ei pidetä kohtuuttomana, jos se riittävässä määrin korvautuu jäsenvaltiossa toteutetuilla vammaispolitiikan toimenpiteillä.”
12      Direktiivin 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Positiivinen toiminta ja erityistoimenpiteet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Täydellisen yhdenvertaisuuden toteuttamiseksi työelämässä, yhdenvertaisen kohtelun periaate ei estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai toteuttamasta erityistoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ehkäistä tai hyvittää haittoja, jotka liittyvät johonkin 1 artiklassa tarkoitettuun perusteeseen.
2.      Vammaisten osalta yhdenvertaisen kohtelun periaate ei estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai antamasta terveyden ja turvallisuuden suojelua työpaikalla koskevia säännöksiä eikä toteuttamasta toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on luoda tai pitää voimassa säännöksiä tai järjestelyjä, joilla pyritään turvaamaan tai edistämään vammaisten pääsyä työelämään.”
Italian oikeus
Laki nro 104/1992
13      Vammaisten henkilöiden tukemisesta, sosiaalisesta osallisuudesta ja oikeuksista annetusta puitelaista 5.2.1992 annetun lain nro 104 (legge n. 104 – Legge-quadro per l’assistenza, l’integrazione sociale e i diritti delle persone handicappate; GURI nro 39, 17.2.1992, Supplemento ordinario nro 30; jäljempänä laki nro 104/1992) 21 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Vammaisella henkilöllä, jonka työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa tai jolla on [sotaeläkkeitä koskevien säännösten uudelleenjärjestelystä 10.8.1950 annetun lain nro 648 (legge n. 648 – Riordinamento delle disposizioni sulle pensioni di guerra; GURI nro 200, 1.9.1950)] liitteenä olevaan taulukkoon A sisältyviin ensimmäiseen, toiseen tai kolmanteen ryhmään kuuluvia vammoja ja joka on otettu julkisyhteisön palvelukseen virkakilpailun voittamisen perusteella tai muulla perusteella, on oikeus etusijaan vapaana olevien toimipaikkojen valinnassa.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitetulla henkilöllä on etusija siirtoa koskevissa hakemuksissa.”
14      Kyseisen lain 33 §:n 6 momentissa säädetään seuraavaa:
”Täysi-ikäinen vaikeavammainen henkilö voi vaihtoehtoisesti käyttää 2 ja 3 momentissa tarkoitettuja vapaita ja valita mahdollisuuksien mukaan toimipaikka, joka sijaitsee lähimpänä hänen kotiaan, eikä häntä voida siirtää toiseen toimipaikkaan ilman hänen suostumustaan.”
Asetus nro 297
15      Opetusta kaikentyyppisissä ja
‑tasoisissa kouluissa koskevien voimassa olevien lainsäännösten kodifioidun tekstin hyväksymisestä 16.4.1994 annetun asetuksen nro 297 (decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado; GURI nro 115, 19.5.1994, Supplemento ordinario nro 79; jäljempänä asetus nro 297/1994) 465 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Siihen asti, kun 470 §:n 1 momentin säännökset on pantu täytäntöön, siirrot maakunnan sisällä ovat etusijalla toisesta maakunnasta tapahtuviin siirtoihin nähden.”
16      Kyseisen asetuksen 470 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Ammattijärjestöjen ja [Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricercan (opetus-, korkeakoulu- ja tutkimusministeriö, Italia)] välillä tehdyissä erityissopimuksissa on määritettävä aikataulu ja menettelytavat ammatillisen liikkuvuuden (opetusaineen tai koulutusjärjestelmän asteen muuttaminen) ja alueellisen liikkuvuuden yhdenmukaistamiseksi ja maakuntien väliseen liikkuvuuteen varattujen paikkojen ja vakinaistamiseen varattujen paikkojen jaottelusta luopumiseksi siten, että vakinaistamiset voidaan suorittaa sellaisten jäljellä olevien paikkojen osalta, jotka ovat avoinna ja vapaana kunkin lukuvuoden ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskevien toimenpiteiden päätyttyä.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitetuissa sopimuksissa on myös määritettävä eri liikkuvuustoimenpiteiden välinen etusijajärjestys, asiaa koskevien luetteloiden laatimisperusteet ja
‑säännöt ja perusteet, joiden mukaisesti 479 §:ssä tarkoitettujen sijoittamistoimenpiteiden puitteissa toteutetut opetusainetta tai koulutusjärjestelmän astetta koskevat muutokset saatetaan päätökseen, ja tältä osin on huomattava, että siirto tukiopettajan tehtäviin edellyttää vaaditun erikoistumisen osoittavaa tutkintoa. Palvelusaikaa koskevaa edellytystä ei oteta huomioon tässä pykälässä säädettyjen koulutusjärjestelmän astetta koskevien muutosten osalta.”
17      Kyseisen asetuksen 601 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä kodifioidussa tekstissä tarkoitettuun henkilöstöön sovelletaan [lain 104/1992] 21 ja 33 §:ää.
2.      [Edellä mainituissa] pykälissä annetaan etuoikeus vakinaistamista, väliaikaisen henkilöstön palvelukseen ottamista ja liikkuvuutta koskevissa asioissa.”
Asetus nro 216
18      Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78/EY ja työntekijöiden vapaan liikkuvuuden puitteissa työntekijöille myönnettyjen oikeuksien käyttämistä helpottavista toimenpiteistä annetun direktiivin 2014/54/EU täytäntöönpanosta 9.7.2003 annetun asetuksen nro 216 (decreto legislativo n. 216 – Attuazione della direttiva 2000/78/CE per la parità di trattamento in materia di occupazione e di condizioni di lavoro e della direttiva n. 2014/54/UE relativa alle misure intese ad agevolare l’esercizio dei diritti conferiti ai lavoratori nel quadro della libera circolazione dei lavoratori; GURI nro 187, 13.8.2003), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 3 §:n 3 bis momentissa säädetään seuraavaa:
”Julkisen ja yksityisen sektorin työnantajilla on vammaisten henkilöiden yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen noudattamiseksi velvollisuus toteuttaa työpaikoilla kohtuullisia mukautuksia, sellaisina kuin ne määritellään [New Yorkissa 13.12.2006 tehdyn vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen ja sen valinnaisen pöytäkirjan ratifioinnista ja täytäntöönpanosta sekä vammaisten henkilöiden kunnon kansallisen seurantakeskuksen perustamisesta 3.3.2009 annetun lain nro 18 (legge n. 18 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione delle Nazioni Unite sui diritti delle persone con disabilità, con Protocollo opzionale, fatta a New York il 13 dicembre 2006 e istituzione dell’Osservatorio nazionale sulla condizione delle persone con disabilità; GURI nro 61, 14.3.2009)] nojalla ratifioidussa [YK:n yleissopimuksessa], jotta varmistetaan vammaisten henkilöiden täysimääräinen yhdenvertaisuus muiden työntekijöiden kanssa. Julkisen sektorin työnantajien on varmistettava tämän momentin täytäntöönpano aiheuttamatta julkiselle taloudelle uusia tai huomattavia rasitteita sekä voimassa olevan lainsäädännön puitteissa käytettävissä olevien henkilöstöresurssien, rahoitusvarojen ja aineellisten resurssien turvin.”
Nelivuotista sääntelykautta 2006–2009 ja kaksivuotista talouskautta 2006–2007 koskeva opetusalan henkilöstön valtakunnallinen työehtosopimus
19      Nelivuotista sääntelykautta 2006–2009 ja kaksivuotista talouskautta 2006–2007 koskevan, 27.11.2007 tehdyn opetusalan henkilöstön valtakunnallisen työehtosopimuksen (contratto collettivo nazionale di lavoro relativo al personale del Comparto scuola per il quadriennio normativo 2006-2009 e biennio economico 2006-2007) 10 kohdan 1 alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Tässä sopimuksessa tarkoitetun henkilöstön alueellisen liikkuvuuden – – toteuttamista koskevat perusteet ja toteuttamistavat määritetään täydentävissä valtakunnallisissa sopimusneuvotteluissa – –”
Täydentävä valtakunnallinen työehtosopimus
20      Opetus- ja kasvatushenkilöstön sekä opetusalan hallinnollisen, teknisen ja avustavan henkilöstön liikkuvuudesta lukuvuonna 2017–2018 11.4.2017 tehdyn täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen (contratto collettivo nazionale integrativo concernente la mobilità del personale docente, educativo ed A.T.A. per l’a.s. 2017/2018; jäljempänä täydentävä valtakunnallinen työehtosopimus) 6 kohdan 2 alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Maakunnan sisäinen liikkuvuus on etusijalla maakuntien väliseen liikkuvuuteen nähden – –”
21      Täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 13 kohdan 1 alakohdassa määrätään seuraavaa:
”1.      Etusijajärjestelmä
Tässä kohdassa esitetyt etusijajärjestykset ryhmitellään järjestelmällisesti kategorioittain erilaisten tilanteiden mukaan, ja niitä sovelletaan seuraavassa ensisijaisuusjärjestyksessä ainoastaan sellaisiin alueellista liikkuvuutta koskeviin toimenpiteisiin, joihin niitä voidaan soveltaa, lukuun ottamatta ainoastaan I alakohtaa, jota sovelletaan myös ammatillista liikkuvuutta koskeviin toimenpiteisiin. – –
I)      Työkyvyttömyys ja vakavat terveysongelmat
Alueellista ja ammatillista liikkuvuutta koskevien toimenpiteiden yhteydessä on asianomaisen henkilön kotimaakunnasta riippumatta annettava seuraavassa järjestyksessä ehdoton etusija kaikille opetushenkilöstöön kuuluville, joiden tilanne on jokin seuraavista:
1)      opetushenkilöstöön kuuluvat sokeat henkilöt – –
2)      henkilöstöön kuuluvat henkilöt, jotka ovat hemodialyysihoidoissa – –
Opettaja on etusijalla kaikkien ilmoitettujen koulutoiveiden ja kaikkien alueella tehtäviä vakinaistamisia koskevien toiveiden osalta.
– –
III)      Vammaiset henkilöstön jäsenet ja jatkuvaa erityishoitoa tarvitsevat henkilöstön jäsenet
Siirtomenettelyjen yhteydessä etusija annetaan seuraavassa järjestyksessä koulujen henkilöstöön kuuluville henkilöille, joiden tilanne on jokin seuraavista:
1)      [lain nro 104/1992] 21 §:ssä, johon [asetuksen nro 297] 601 §:ssä viitataan, tarkoitettu vammainen henkilö, jonka työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa tai jolla on [sotaeläkkeitä koskevien säännösten uudelleenjärjestelystä annetun lain nro 648] liitteenä olevaan taulukkoon A sisältyviin ensimmäiseen, toiseen tai kolmanteen ryhmään kuuluvia vammoja – –
– –
Edellä 1 alakohdassa – – tarkoitetuilla henkilöillä on oikeus tässä tarkoitettuun etusijaan sen maakunnan alueella, jossa heidän kotikuntansa sijaitsee, edellyttäen, että kyseinen henkilö on ilmoittanut ensisijaiseksi toiveekseen vähintään yhden kyseisen kunnan kouluista tai ilmoittanut ensisijaiseksi toiveekseen kyseistä kuntaa tai sen osaa vastaavan koulupiirin, mikäli hän aikoo esittää myös muiden kuntien tai muiden koulupiirien tai maakuntien kouluja koskevia toiveita. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
22      C.M., joka on vammainen, on toiminut opettajan virassa vuodesta 2016 lähtien. Hän hoitaa tehtäviään Mantovan maakunnassa (Italia) sijaitsevassa Ostigliassa.
23      Vammaisasioissa toimivaltainen lääketieteellinen lautakunta totesi 31.10.2017 asiantuntijan suorittaman lääkärintarkastuksen perusteella, että C.M:llä on vamma, jonka takia hänen työkykynsä on pysyvästi alentunut 70 prosenttia.
24      C.M. haki opetus-, korkeakoulu- ja tutkimusministeriön lukuvuodelle 2018/2019 järjestämän kansallisen liikkuvuusohjelman puitteissa siirtoa Catanzaron maakuntaan (Italia), ja vetosi lain nro 104/1992 21 §:ssä sellaisille vammaisille henkilöille annettuun etusijaan, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa.
25      C.M:n siirtohakemus hylättiin sillä perusteella, ettei kyseisessä maakunnassa ollut riittävästi työpaikkoja, sillä avoinna olleet työpaikat oli jaettu maakunnan sisäisillä siirroilla.
26      C.M. nosti Tribunale di Mantovassa (Mantovan alioikeus, Italia) siirtohakemuksensa hylkäävästä päätöksestä kanteen, jossa hän vaati, että hänellä todetaan olevan oikeus saada siirto Catanzaron maakuntaan. Kanne hylättiin.
27      C.M. valitti Tribunale di Mantovan tuomiosta Corte d’appello di Bresciaan (Brescian ylioikeus, Italia), joka hylkäsi valituksen sillä perusteella, että täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 13 kohdassa määrättyä vammaisten henkilöiden etusijaa siirtoasioissa sovelletaan ainoastaan maakunnan sisäisten liikkuvuusmenettelyjen yhteydessä. Corte d’appello di Brescian mukaan maakuntien väliset siirtohakemukset voidaan siten tutkia vasta sen jälkeen, kun maakunnan sisäiset siirtohakemukset on käsitelty. Kyseinen tuomioistuin totesi, että ainoastaan sokeilla ja hemodialyysihoidoissa olevilla opettajilla on ehdoton etusija sekä maakunnan sisäisissä että maakuntien välisissä siirroissa.
28      C.M. valitti Corte d’appello di Brescian tuomiosta Corte suprema di cassazioneen (ylin yleinen tuomioistuin, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
29      C.M. väittää Corte suprema di cassazionessa, että julkisten koulujen henkilökunnan liikkuvuusjärjestelmä, jossa maakuntien väliset siirtohakemukset voidaan tutkia vasta sen jälkeen, kun maakunnan sisäiset siirtohakemukset on käsitelty, tekee tehottomaksi lain nro 104/1992 21 §:n nojalla sellaisille vammaisille henkilöille vahvistetun suojan, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa. Hän huomauttaa, että tällaiset henkilöt voivat saada ainoastaan hakemuksen kohteena olevassa maakunnassa jäljelle jääneitä työpaikkoja. Hän väittää, että tästä maakunnan sisäisten ja maakuntien välisten liikkuvuusmenettelyjen vaiheiden jaksottamisesta seuraa, että maakuntien välisiä siirtohakemuksia tutkittaessa alun perin täytettävät paikat on saatettu jo täyttää opettajien, jotka eivät ole vammaisia, esittämien maakunnan sisäisten siirtohakemusten perusteella, minkä seurauksena mainitun 21 §:n soveltamisalaan kuuluville opettajille annettu etusija menettää merkityksensä. Pääasian valittaja katsoo siten, että hänellä tulisi kyseisen 21 §:n nojalla tunnustetun vammaisen henkilön asemansa johdosta olla ehdoton etusija liikkuvuutta koskevissa asioissa sokeiden ja hemodialyysihoidoissa olevien opettajien tavoin.
30      Opetus- ja ansioministeriö vaatii puolestaan valituksen hylkäämistä sillä perusteella, että C.M:n oikeus siirtoon riippuu siitä, onko hakemuksen kohteena olevassa maakunnassa täytettäviä työpaikkoja. Kyseinen ministeriö toteaa, että vaikka C.M:llä on lain nro 104/1992 21 §:n 2 momentin nojalla etusija nyt käsiteltävässä asiassa, hänen siirtohakemustaan ei voida hyväksyä, koska hakemuksen kohteena olevassa maakunnassa ei ole avoinna olevia työpaikkoja.
31      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa, että kyseisen 21 §:n 2 momentissa säädetään, että vammaisilla opettajilla, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa, on etusija liikkuvuutta koskevissa asioissa, ja että kyseinen säännös on osa alueellista liikkuvuusjärjestelmää, johon kuuluvassa asetuksen nro 297
465 §:n 1 momentissa, luettuna yhdessä täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen
6 kohdan 2 alakohdan kanssa, säädetään, että opettajien maakunnan sisäisten siirtohakemusten käsittely on etusijalla suhteessa opettajien maakuntien välisten siirtohakemusten käsittelyyn.
32      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää mahdollisena, että mainittu maakunnan sisäiselle liikkuvuudelle annettu etusija, joka kyseisen tuomioistuimen mukaan mahdollistaa paremmin koko valtion aluetta koskevien hyvin monitahoisten, henkilöstön liikkuvuuteen liittyvien toimenpiteiden toteuttamisen sujuvan kouluvuoden alun varmistamiseksi, asettaa lain nro 104/1992 21 §:ssä tarkoitetut opettajat epäedulliseen asemaan verrattuna muihin opettajiin, kun otetaan huomioon se, että opetuksessa avoinna olevat työpaikat vähenevät asteittain. Mainitun tuomioistuimen mukaan on näin ollen tarpeen tiedustella unionin tuomioistuimelta, onko asetuksen nro 297
465 §:n 1 momentti, luettuna yhdessä täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen
6 kohdan 2 alakohdan kanssa, sopusoinnussa unionin oikeuden kanssa.
33      Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [2000/78] 5 artiklaa, jonka otsikkona on ’Vammaisia koskevat kohtuulliset mukautukset’, tulkittava siten, että se on esteenä [täydentävään valtakunnalliseen työehtosopimukseen] sisältyvän Italian säännöstön kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, kun kyseisen työehtosopimuksen 6 kohdan 2 alakohdasta ja 13 kohdan 1 alakohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että lain nro 104/1992 21 §:ssä, johon asetuksen nro 297/94
601 §:ssä viitataan, tarkoitetuille koulujen henkilöstöön kuuluville vammaisille henkilöille annetaan edellä mainitun 13 kohdan 1 alakohdassa olevan III alakohdan 1 alakohdassa tarkoitettu etusija ja samalla maakunnan sisäisen liikkuvuuden katsotaan olevan ensisijaista maakuntien väliseen liikkuvuuteen nähden?
2)      Onko sillä erityisen epäedullisella tilanteella, johon edellä mainitut kansalliset säännökset ja määräykset saattavat asettaa opettajat, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa, direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitettu puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite, kun koko valtion aluetta koskevien hyvin monitahoisten, alueelliseen liikkuvuuteen liittyvien toimenpiteiden toteuttaminen on varmistettava kouluvuoden alkuun mennessä, ja ovatko tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot asianmukaisia ja sellaisia, etteivät ne ylitä sitä, mikä on välttämätöntä lainsäädännöllä ja työehtosopimuksilla tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi? Vai johtavatko edellä mainitut säännökset ja määräykset sellaiseen edellä tarkoitettuihin opettajiin kohdistuvaan syrjintään, joka tekee liikkuvuusmenettelyjä varten vahvistetun etusijan käytännössä merkityksettömäksi, koska kyseinen etusija koskee ainoastaan maakunnan sisäistä liikkuvuutta eikä maakuntien välistä liikkuvuutta eikä se siten ole luonteeltaan ehdoton (kuten se on toisten vammaisryhmien osalta)?”
Unionin tuomioistuimen toimivalta ja ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
34      Italian hallitus väittää, että unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tutkia esitettyjä kysymyksiä, koska ne koskevat sen arvioimista, ovatko työehtosopimuksen määräykset eli täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 6 ja 13 kohta direktiivin 2000/78 mukaisia, eivätkä sen arvioimista, ovatko lain tai asetuksen säännökset kyseisen direktiivin mukaisia.
35      Kyseinen hallitus lisää, että julkishallinnossa tehtävän työn organisointia koskevista yleisistä säännöistä 30.3.2001 annetun asetuksen nro 165 (decreto legislativo no 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche; GURI nro 106, 9.5.2001) 64 §:ssä säädetään, että työehtosopimusten tehokkuutta, pätevyyttä ja tulkintaa koskevat kysymykset on esitettävä Agenzia per la rappresentanza negoziale delle pubbliche amministrazionille (julkishallinnon edustusvirasto, Italia).
36      Mainitun hallituksen mukaan on niin, että vaikka unionin tuomioistuin katsoisi, että direktiiviä 2000/78 on tulkittava siten, että se on esteenä täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 6 ja 13 kohdalle, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on joka tapauksessa velvollinen soveltamaan asetuksen nro 297
465 §:ää, jossa säädetään, että maakunnan sisäiset siirtohakemukset käsitellään ennen toisesta maakunnasta peräisin olevia siirtohakemuksia, joten kysymyksellä ei ole merkitystä pääasian riidan ratkaisemisen kannalta.
37      Tältä osin on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa vahvistettu yhteistyöjärjestelmä perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon. Kyseiseen 267 artiklaan perustuvassa menettelyssä kansallisten säännösten tulkinta kuuluu jäsenvaltioiden tuomioistuimille eikä unionin tuomioistuimelle, eikä tämän tehtävänä ole lausua kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden säännösten ja määräysten kanssa. Unionin tuomioistuimella on sen sijaan toimivalta esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla tämä voi arvioida kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa (tuomio 18.11.2020, Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Vaikka on totta, että esittämillään ennakkoratkaisukysymyksillä, luettuina ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen perustelujen valossa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää muodollisesti unionin tuomioistuinta lausumaan kansallisen oikeuden säännösten ja määräysten yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden kanssa, unionin tuomioistuin voi kuitenkin antaa hyödyllisen vastauksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle siten, että se esittää tälle unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla tämä voi itse arvioida kansallisen oikeuden yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin (ks. vastaavasti tuomio 18.11.2020, Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Tältä osin on muistutettava, että olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 18.12.2025, Tenergie (Tuontitullien peruuttamishakemus), C‑259/24, EU:C:2025:1013, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40      Nyt käsiteltävässä asiassa esitetyt kysymykset koskevat direktiivissä 2000/78 taatun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen sekä kyseisen direktiivin 5 artiklan, joka koskee vammaisia koskevia kohtuullisia mukautuksia, ja 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan, joka koskee syitä, jotka voivat oikeuttaa erilaisen kohtelun, tulkintaa.
41      On lisäksi todettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä esitetään riittävällä tavalla esitettyjä kysymyksiä koskevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat sekä syyt, jotka saivat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilemään sitä, onko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö unionin oikeuden mukainen. Ei siis vaikuta siltä, että mainituilla kysymyksillä ei olisi mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että ne koskisivat hypoteettista ongelmaa.
42      Tästä seuraa, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin ja että ne voidaan ottaa tutkittaviksi.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
43      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2000/78 5 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskevasta järjestelmästä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin.
44      Aluksi on palautettava mieleen, että sekä direktiivin 2000/78 nimestä ja johdanto-osasta että sen sisällöstä ja tarkoituksesta ilmenee, että kyseisellä direktiivillä pyritään luomaan yleiset puitteet henkilöiden yhdenvertaisen kohtelun takaamiseksi ”työssä ja ammatissa” antamalla heille tehokasta suojaa sellaista syrjintää vastaan, joka perustuu johonkin kyseisen direktiivin 1 artiklassa mainituista perusteista, joihin kuuluu vammaisuus (tuomio 11.9.2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdan mukaan kyseistä direktiiviä sovelletaan unionille annetun toimivallan puitteissa kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä ovat muun muassa työn harjoittamista koskevat edellytykset sekä työolot ja
‑ehdot (tuomio 11.9.2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Nyt käsiteltävässä asiassa on selvitettävä, toteutetaanko pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä, jossa säädetään etusijasta tietyille vammaisille opettajille liikkuvuutta koskevissa asioissa, mainitun direktiivin 5 artiklassa tarkoitettuja kohtuullisia mukautuksia.
47      Kyseisessä säännöksessä säädetään, että sen varmistamiseksi, että yhdenvertaista kohtelua koskevaa periaatetta noudatetaan vammaisten osalta, on tehtävä kohtuullisia mukautuksia, mikä merkitsee, että työnantajan on toteutettava asianmukaiset ja kulloistenkin tarpeiden mukaiset toimenpiteet, jotta vammaiset voivat päästä johonkin toimeen, harjoittaa sitä ja edetä urallaan tai saada koulutusta, jollei näistä toimenpiteistä aiheudu työnantajalle kohtuutonta rasitetta. Tätä rasitetta ei pidetä kohtuuttomana, jos se riittävässä määrin korvautuu jäsenvaltiossa toteutetuilla vammaispolitiikan toimenpiteillä.
48      Direktiivin 2000/78 5 artiklasta, luettuna kyseisen direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleen valossa, ilmenee, että mainitussa 5 artiklassa tarkoitetut tarkoituksenmukaiset toimenpiteet ovat tehokkaita ja käytännöllisiä toimenpiteitä, joiden tavoitteena on mukauttaa työolosuhteet vammaisten tarpeisiin, esimerkiksi tekemällä muutoksia toimitiloihin sekä laitteisiin, työn jaksotukseen, tehtäväjakoon ja koulutusmahdollisuuksien tai ohjauksen tarjoamiseen.
49      Kyseisessä 20 perustelukappaleessa luetellaan, vaikkakaan ei tyhjentävästi, asianmukaisia toimenpiteitä, jotka voivat olla aineellisia, organisatorisia ja/tai koulutuksellisia, koska mainitun 5 artiklan, luettuna YK:n yleissopimuksen valossa, mukaan kohtuullisten mukautusten käsite on määriteltävä laajasti (ks. vastaavasti tuomio 10.2.2022, HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      On näet täsmennettävä, että kyseisen yleissopimuksen määräyksiin voidaan vedota direktiivin 2000/78 säännösten tulkitsemiseksi, joten viimeksi mainittua on mahdollisuuksien mukaan tulkittava tämän yleissopimuksen mukaisesti (tuomio 11.9.2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51      YK:n yleissopimuksen 2 artiklan neljännen kappaleen mukaan kohtuullisella mukauttamisella on ymmärrettävä tarkoitettavan ”tarvittaessa yksittäistapauksessa toteutettavia tarpeellisia ja asianmukaisia muutoksia ja järjestelyjä, joilla ei aiheuteta suhteetonta tai kohtuutonta rasitetta ja joilla varmistetaan vammaisten henkilöiden mahdollisuus nauttia tai käyttää kaikkia ihmisoikeuksia ja perusvapauksia yhdenvertaisesti muiden kanssa”.
52      Direktiivin 2000/78 johdanto-osan 20 perustelukappaleessa tehty viittaus työolosuhteiden mukauttamiseen on ymmärrettävä siten, että siinä korostetaan tällaisen mukautuksen ensisijaisuutta suhteessa sellaisiin muihin toimenpiteisiin, joilla vammaisen henkilön työympäristöä voidaan mukauttaa, jotta hänelle mahdollistetaan täysimääräinen ja tehokas osallistuminen työelämään yhdenvertaisuutta muiden työntekijöiden kanssa koskevan periaatteen perusteella. Tällaisiin toimenpiteisiin voi siten kuulua se, että työnantaja panee täytäntöön toimenpiteitä, joiden avulla kyseinen henkilö voi säilyttää työnsä ja joissa voi olla kyse siirrosta toiseen työtehtävään (tuomio 10.2.2022, HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 41 kohta).
53      Kyseisen direktiivin johdanto-osan 21 perustelukappaleessa todetaan, että ratkaistaessa, aiheutuuko kyseisistä toimenpiteistä kohtuutonta rasitetta, olisi otettava erityisesti huomioon niistä aiheutuvat rahoitus- ja muut kustannukset, organisaation tai yrityksen koko ja rahoitusvarat sekä julkisten varojen tai muun tuen saatavuus.
54      Mainitun direktiivin 5 artiklassa tarkoitettujen kohtuullisten mukautusten käsite on siten ymmärrettävä laajasti niin, että sillä tarkoitetaan niiden eri esteiden poistamista, jotka vaikeuttavat vammaisten henkilöiden täysimääräistä ja tehokasta osallistumista työelämään yhdenvertaisesti muiden työntekijöiden kanssa (tuomio 21.10.2021, Komisia za zashtita ot diskriminatsia, C‑824/19, EU:C:2021:862, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55      Kyseisessä 5 artiklassa säädetään kuitenkin, että ”työnantajan on toteutettava asianmukaiset ja kulloistenkin tarpeiden mukaiset toimenpiteet”.
56      Kuten komissio korosti kirjallisissa huomautuksissaan, jotta voidaan tehdä tarvittavia kohtuullisia mukautuksia, jotta vammaiset työntekijät voivat päästä johonkin toimeen, harjoittaa sitä tai edetä urallaan mainitussa 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on siis tunnettava konkreettisesti kyseisen työntekijän kulloisetkin tarpeet sekä mainitun työntekijän työhönsä pääsyssä ja sen suorittamisessa kohtaamat vaikeudet ja esteet.
57      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että jos työntekijä tulee vamman ilmenemisen johdosta lopullisesti kyvyttömäksi työskentelemään tehtävässään, hänen siirtonsa johonkin toiseen työtehtävään voi olla asianmukainen toimenpide kyseisessä 5 artiklassa tarkoitettujen kohtuullisten mukautusten yhteydessä, koska kyseinen työntekijä voi siirron johdosta säilyttää työpaikkansa ja siirrolla varmistetaan hänen täysimääräinen ja tehokas osallistumisensa työelämään yhdenvertaisuutta muiden työntekijöiden kanssa koskevan periaatteen perusteella (ks. vastaavasti tuomio 10.2.2022, HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, 41 ja 43 kohta).
58      Mahdollisuus sijoittaa vammainen henkilö johonkin toiseen työtehtävään on olemassa kuitenkin vain, jos on olemassa vähintään yksi vapaa tehtävä, jossa kyseinen työntekijä voi työskennellä (tuomio 18.1.2024, Ca Na Negreta, C‑631/22, EU:C:2024:53, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59      Maakunnan sisäistä liikkuvuutta koskevien hakemusten käsittely on nyt käsiteltävässä asiassa etusijalla suhteessa maakuntien välistä liikkuvuutta koskevien hakemusten käsittelyyn asetuksen nro 297
465 §:n 1 momentin, luettuna yhdessä täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen
6 kohdan 2 alakohdan kanssa, mukaisesti.
60      Lain nro 104/1992 21 §:n mukaan vammaiset henkilöt, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa, ovat etusijalla liikkuvuutta koskevissa asioissa.
61      Kuten tämän tuomion 54–58 kohdasta ilmenee, on totta, että direktiivin 2000/78 5 artiklassa tarkoitettujen kohtuullisten mukautusten käsite on ymmärrettävä laajasti siten, että sillä tarkoitetaan toimenpiteitä, joilla voidaan vastata vammaisten henkilöiden kulloisiinkin tarpeisiin.
62      Vaikuttaa kuitenkin siltä, että tämän tuomion 59 ja 60 kohdassa esitetyn kaltaisessa pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa järjestelmässä säädetään yleisistä ja abstrakteista toimenpiteistä, joten ei voida katsoa, että kyseisessä järjestelmässä säädettäisiin asianomaisen vammaisen henkilön kulloistenkin tarpeiden mukaisista toimenpiteistä mainitussa 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
63      Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee nimittäin, että mainitussa kansallisessa järjestelmässä säädetty etusija liikkuvuutta koskevissa asioissa annetaan asianomaisille henkilöille automaattisesti sen mukaan, mihin ryhmään heidän vammansa kuuluu, ja muun muassa heidän työkyvyttömyysasteensa perusteella, eikä kyseisessä järjestelmässä säädetä heidän kulloistenkin tarpeiden huomioon ottamisesta tarvittaessa.
64      Tästä seuraa, ettei etusijalla liikkuvuutta koskevissa asioissa voida katsoa toteutettavan direktiivin 2000/78 5 artiklassa tarkoitettuja kohtuullisia mukautuksia, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
65      Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 5 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskevasta järjestelmästä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin, koska kyseinen järjestelmä ei kuulu mainitussa säännöksessä tarkoitettujen kohtuullisten mukautusten käsitteen piiriin, sillä mainitussa järjestelmässä ei oteta huomioon vammaisten henkilöiden kulloisiakin tarpeita.
Toinen kysymys
66      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kansallinen ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskeva järjestelmä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille suhteessa opettajiin, jotka eivät ole vammaisia, ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin, merkitsee maakuntien välistä siirtoa hakeneisiin opettajiin kohdistuvaa mainitussa säännöksessä tarkoitettua välillistä syrjintää, jota ei voida oikeuttaa tavoitteella varmistaa opettajien liikkuvuus koko valtion alueella kouluvuoden alkaessa.
67      Aluksi on muistutettava, että direktiivillä 2000/78 konkretisoidaan sen kattamalla alalla Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 21 artiklassa vahvistettu yleinen syrjintäkiellon periaate, jolla kielletään kaikenlainen muun muassa vammaisuuteen perustuva syrjintä. Lisäksi perusoikeuskirjan 26 artiklassa määrätään, että unioni tunnustaa vammaisten oikeuden päästä osallisiksi toimenpiteistä, joilla edistetään heidän itsenäistä elämäänsä, yhteiskunnallista ja ammatillista sopeutumistaan sekä osallistumistaan yhteiskuntaelämään, ja kunnioittaa tätä oikeutta (tuomio 11.9.2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68      Direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisessä direktiivissä ”yhdenvertaisen kohtelun periaate” on ymmärrettävä siten, ettei minkäänlaista muun muassa vammaisuuteen perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Kyseisen 2 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee lisäksi, että sovellettaessa mainittua 1 kohtaa välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn vamman perusteella erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden.
69      Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että vammaisuuteen perustuva epäedullinen kohtelu on ristiriidassa direktiivissä 2000/78 tarkoitetun suojan kanssa vain siltä osin kuin se on kyseisen direktiivin 2 artiklassa tarkoitettua syrjintää. Näin on siksi, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa vammaista työntekijää on suojeltava kaikelta syrjinnältä suhteessa työntekijään, joka ei ole vammainen. On siis selvitettävä, voiko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö merkitä näiden kahden työntekijäryhmän osalta vammaisiin henkilöihin kohdistuvaa välillistä syrjintää (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis arvioitava pääasiassa kyseessä olevien olosuhteiden kannalta, voiko sovellettava kansallinen säännöstö saattaa vammaiset työntekijät ”erityisen epäedulliseen asemaan” kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
71      Tältä osin on todettava, ettei mainitussa säännöksessä olevasta erittäin epäedullisen aseman käsitteestä eikä muista kyseiseen säännökseen sisältyvistä täsmennyksistä seuraa, että tällainen epäedullinen asema on kyseessä ainoastaan silloin, kun kyse on vakavasta, ilmeisestä ja erityisen huomattavasta erilaisen kohtelun tapauksesta. Kyseisen käsitteen on ymmärrettävä merkitsevän sitä, että erityisesti kyseisellä direktiivillä suojatut henkilöt, joihin kuuluvat vammaiset työntekijät, joutuvat epäedulliseen asemaan kyseessä olevan säännöksen, perusteen tai käytännön takia (tuomio 11.9.2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72      Tällaisesta erityisen epäedullisesta asemasta voitaisiin katsoa olevan kyse muun muassa silloin, jos osoitetaan, että kyseinen säännös, peruste tai käytäntö vaikuttaa kielteisesti huomattavasti suurempaan osuuteen vammaisista henkilöistä verrattuina sellaisiin henkilöihin, jotka eivät ole vammaisia (tuomio 11.9.2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73      On kuitenkin todettava, ettei unionin tuomioistuimen hallussa olevasta asiakirja-aineistosta ilmene, että pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä saatettaisiin C.M. vammaansa liittyvään epäedulliseen asemaan verrattuna opettajiin, jotka eivät ole vammaisia.
74      Vaikuttaa näet päin vastoin olevan niin, että – kuten komissio väittää kirjallisissa huomautuksissaan – C.M. on jopa edullisemmassa asemassa sellaisiin opettajiin nähden, jotka eivät ole vammaisia, sillä C.M:llä on pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön nojalla annettu etusija liikkuvuutta koskevissa asioissa, kun taas opettajilla, jotka eivät ole vammaisia, ei ole tällaista etusijaa, joten viimeksi mainitut voivat hakea ainoastaan sellaisia työpaikkoja, jotka ovat edelleen avoinna etusijalla olevien hakemusten hyväksymisen jälkeen.
75      Lisäksi sääntö, jonka mukaan maakunnan sisäistä liikkuvuutta koskevien hakemusten käsittely on etusijalla suhteessa maakuntien välistä liikkuvuutta koskevien hakemusten käsittelyyn, vaikuttaa maakuntien välistä siirtoa hakeneisiin opettajiin kielteisesti riippumatta siitä, olivatko he vammaisia tai eivät, sillä maakunnan sisäistä liikkuvuutta koskevien hakemusten käsittelemisen jälkeen maakuntien välistä liikkuvuutta koskevilla hakemuksilla täytettävien avoinna olevien työpaikkojen määrä on vähentynyt merkittävästi.
76      Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön ei siis voida katsoa saattavan C.M:ää direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun ”erityisen epäedulliseen asemaan” sellaisiin opettajiin nähden, jotka eivät ole vammaisia, eikä näin ollen aiheuttavan mainitussa säännöksessä tarkoitettua välillisesti vammaisuuteen perustuvaa erilaista kohtelua.
77      Koska kyse ei ole tällaisesta erityisen epäedullisesta asemasta, ei ole tarpeen selvittää, voidaanko kyseinen säännöstö oikeuttaa tavoitteella varmistaa opettajien liikkuvuus koko valtion alueella kouluvuoden alkaessa eikä sitä, ovatko kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot asianmukaisia ja tarpeellisia mainitun direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaisesti.
78      On kuitenkin todettava komission väittäneen kirjallisissa huomautuksissaan, että vaikka pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö on kyseisen direktiivin 7 artiklassa tarkoitettu positiivinen toimenpide, siinä sovelletaan erilaista kohtelua asianomaisten henkilöiden vammaisuuden perusteella. Täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 13 kohdan 1 alakohdan nojalla sokeilla ja hemodialyysihoidoissa olevilla henkilöillä on liikkuvuutta koskevissa asioissa ehdoton etusija, joka koskee sekä maakunnan sisäistä liikkuvuutta koskevia hakemuksia että maakuntien välistä liikkuvuutta koskevia hakemuksia. Sen sijaan täydentävän valtakunnallisen työehtosopimuksen 13 kohdan 1 alakohdan III alakohdan mukaan vammaisilla henkilöillä, joiden työkyvyttömyysaste on suurempi kuin kaksi kolmasosaa, on pelkästään niin kutsuttu ”suhteellinen” etusija, joka koskee ainoastaan maakunnan sisäistä liikkuvuutta koskevia hakemuksia. Tästä on kuitenkin todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä erityisiä seikkoja, joiden perusteella voitaisiin tarkastella asiayhteyttä tai niitä syitä, joihin kyseisistä määräyksistä johtuva eri vammaisryhmien välillä tehty erottelu perustuu.
79      Tältä osin on muistutettava, että direktiivissä 2000/78 vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tarkoituksena on suojata työntekijää, jolla on tässä direktiivissä tarkoitettu vamma, kaikelta vammaisuuteen perustuvalta syrjinnältä paitsi suhteessa niihin työntekijöihin, joilla ei ole vammaa, myös suhteessa muihin työntekijöihin, joilla on vamma (tuomio 26.1.2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, 36 kohta).
80      On näet niin, että kun työntekijää kohdellaan epäedullisemmin kuin jotakuta muuta työntekijää kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa, ja kun kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat on otettu huomioon osoittautuu, että tämä epäedullinen kohtelu perustuu ensiksi mainitun työntekijän vammaisuuteen, koska kyseinen kohtelu perustuu tähän vammaisuuteen erottamattomasti liittyvään perusteeseen, tällainen kohtelu on kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ilmaistun välittömän syrjinnän kiellon vastaista (tuomio 26.1.2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, 48 kohta).
81      Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että direktiivin 2000/78 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan – kuten vammaisuuteen – perustuva välitön syrjintä voi olla oikeutettu kyseisen direktiivin 2 artiklan 5 kohdan tai 7 artiklan perusteella (ks. vastaavasti tuomio 22.1.2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 52 kohta).
82      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että mahdollista oikeutusta on tarkasteltava asianomaisella säännöstöllä tavoitellun päämäärän valossa (ks. vastaavasti tuomio 22.1.2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 54 ja 66 kohta).
83      Koska nyt käsiteltävässä asiassa ei ole riittävästi tietoa pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä tavoitellusta päämäärästä, unionin tuomioistuin ei voi yhtäältä esittää näkemystään siitä, ovatko eri vammaisryhmien tilanteet vertailukelpoisia tämän tuomion 80 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Unionin tuomioistuin ei voi tästä samasta syystä toisaalta myöskään arvioida, voidaanko tällainen säännöstö oikeuttaa tämän tuomion 81 kohdassa mainittujen säännösten perusteella.
84      Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskeva järjestelmä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille suhteessa opettajiin, jotka eivät ole vammaisia, ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin, ei merkitse maakuntien välistä siirtoa hakeneisiin opettajiin kohdistuvaa mainitussa säännöksessä tarkoitettua välillistä syrjintää.
Oikeudenkäyntikulut
85      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 5 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskevasta järjestelmästä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin, koska kyseinen järjestelmä ei kuulu mainitussa säännöksessä tarkoitettujen kohtuullisten mukautusten käsitteen piiriin, sillä mainitussa järjestelmässä ei oteta huomioon vammaisten henkilöiden kulloisiakin tarpeita.
2)      Direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
kansallinen ammatillista ja alueellista liikkuvuutta koskeva järjestelmä, jossa annetaan liikkuvuutta koskevissa asioissa etusija tietyille vammaisille opettajille suhteessa opettajiin, jotka eivät ole vammaisia, ja asetetaan samalla maakunnan sisäiseen liikkuvuuteen liittyvät toimenpiteet etusijalle suhteessa maakuntien väliseen liikkuvuuteen liittyviin toimenpiteisiin, ei merkitse maakuntien välistä siirtoa hakeneisiin opettajiin kohdistuvaa mainitussa säännöksessä tarkoitettua välillistä syrjintää.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: italia.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.