62015CC0661
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
30 päivänä maaliskuuta 2017 (
1
)
Asia C‑661/15
X BV
vastaan
Staatssecretaris van Financiën
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaiden ylin yleinen tuomioistuin))
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteisön tullikoodeksi – Ajoneuvojen maahantuonti – 29 artikla – Tullausarvon määrittäminen – 78 artikla – Ilmoituksen oikaiseminen – 236 artiklan 2 kohta – Tuontitullien palauttaminen – Kolmen vuoden määräaika – Asetus (ETY) N:o 2454/93 – 145 artiklan 2 ja 3 kohta – Myyjän takuuta koskevien sopimusvelvoitteiden mukaisesti ostajalle maksamien korvausten huomioon ottaminen tullausarvoa määritettäessä – Vialliset tavarat – 12 kuukauden määräaika – Pätevyys
I Johdanto
1.
Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaiden ylin yleinen tuomioistuin) käsiteltäväksi on saatettu riita-asia, jossa ovat vastakkain X BV ‑yhtiö ja Staatssecretaris van Financiën (valtiovarainministeriön valtiosihteeri, Alankomaat) ja joka koskee jälkimmäisen päätöstä hylätä tämän yrityksen tekemät tullien palauttamishakemukset, jotka koskivat ajoneuvojen tuonnissa Euroopan unionin tullialueelle maksettuja tulleja.
2.
Tässä yhteydessä kansallinen tuomioistuin ensinnäkin tiedustelee unionin tuomioistuimelta yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
2
) (jäljempänä tullikoodeksi) 29 ja 78 artiklan ja tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (
3
) (jäljempänä tullikoodeksin soveltamisasetus) 145 artiklan 2 kohdan tulkintaa. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta ottamaan kantaa tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdan pätevyyteen.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.
Tullikoodeksin 29 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Maahan tuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa-arvoa eli hintaa, joka niistä on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle, tapauksen mukaan 32 ja 33 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten jälkeen, jos:
– –
a)
Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahan tuoduista tavaroista myyjälle tai tämän hyväksi suorittama taikka suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maahan tuotuja tavaroita koskevat maksut, jotka ostaja on suorittanut tai tämän on suoritettava myyjälle maahan tuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä tai kolmannelle myyjän velvollisuuden täyttämiseksi. – –”
4.
Tullikoodeksin 78 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tulliviranomaiset voivat viran puolesta tai tavaranhaltijan pyynnöstä oikaista ilmoitusta tavaroiden luovutuksen jälkeen.
– –
3.   Jos ilmoituksen tarkastus tai jälkitarkastus osoittaa, että kyseistä tullimenettelyä koskevia säännöksiä on sovellettu virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella, tulliviranomaisten on mahdollisesti annettujen säännösten mukaisesti toteutettava tilanteen korjaamiseksi tarvittavat toimenpiteet käytettävissään olevat uudet tiedot huomioon ottaen.”
5.
Tullikoodeksin 236 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuonti- tai vientitullit on palautettava, jos todetaan, että niiden määrä niitä maksettaessa ei ole ollut lain mukainen – –.
Tuonti- tai vientitullit on peruutettava, jos todetaan, että niiden määrä niitä tileihin kirjattaessa ei ole ollut lain mukainen – –.
– –
2.   Tuonti- tai vientitullit on palautettava taikka peruutettava hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle kolmen vuoden kuluessa siitä päivästä, jona nämä tullit on annettu tiedoksi velalliselle.
– –”
6.
Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Kun myyjä tavaran vapaaseen liikkeeseen luovutuksen jälkeen muuttaa tavarasta tosiasiassa maksettua tai maksettavaa hintaa ostajan hyväksi, niin muutos voidaan ottaa huomioon määritettäessä [tulli]koodeksin 29 artiklan mukaista tullausarvoa, jos tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoitetaan, että:
a)
tavara on ollut viallinen [tulli]koodeksin 67 artiklassa tarkoitettuna ajankohtana;
b)
myyjä on tehnyt muutoksen tavarasta ennen sen vapaaseen liikkeeseen luovutusta tehdyn myyntisopimuksen takuuta koskevien sopimusvelvoitteiden mukaisesti; ja
c)
että tavaran viallisuutta ei ole jo otettu huomioon kyseisessä myyntisopimuksessa.
3.   Edellä 2 kohdan mukaisesti muutettu, tavarasta tosiasiassa maksettu tai maksettava hinta voidaan ottaa huomioon, jos muutos on tehty 12 kuukauden kuluessa tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen hyväksymisestä [vastaanotetuksi].”
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
7.
X osti Japaniin sijoittautuneelta valmistajalta kolmentyyppisiä henkilöautoja – joita ennakkoratkaisupyynnössä ja jäljempänä nimitetään A‑, C‑ ja D‑tyyppisiksi autoiksi – ja luovutti ne vapaaseen liikkeeseen unionin tullialueella. X maksoi tullitarkastajan (Inspecteur van de Belastingdienst, Alankomaat) tämän mukaisesti kantamat tuontitullit. Tullien määrää laskettaessa kyseisten autojen tullausarvoksi vahvistettiin tullikoodeksin 29 artiklan mukaisesti X:n valmistajalle maksama kauppahinta. Tämän jälkeen X myi autot jälleenmyyjille, jotka myivät ne loppukäyttäjille.
8.
Myöhemmin valmistaja kehotti X:ää pyytämään kaikkia A‑tyyppisten autojen omistajia sopimaan jälleenmyyjän kanssa ohjausakselin nivelen maksuttomasta vaihtamisesta. Syynä oli se, ettei ohjausakselin nivelen muttereita ollut mahdollisesti kiristetty tarpeeksi tiukalle. Valmistajan mukaan vaarana oli, että ohjausakselin nivelen kokoonpano sen vuoksi irtoaisi ohjauspylväästä, jolloin ajoneuvoa ei voitaisi hallita.
9.
X korvasi jälleenmyyjille osien vaihtamisesta aiheutuneet kulut. Sen jälkeen valmistaja korvasi kyseiset kulut X:lle tämän kanssa tehtyyn kauppasopimukseen sisältyvän takuuvelvoitteen noudattamiseksi. Jälkimmäinen korvaus suoritettiin 12 kuukauden kuluessa päivästä, jolloin ilmoitus autojen luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen oli hyväksytty vastaanotetuksi.
10.
Lisäksi ilmeni, että C‑tyyppisissä autoissa oli viallinen ovisarana ja D‑tyyppisissä autoissa viallinen kumitiiviste. Asianomaiset jälleenmyyjät korjasivat viat myöntämänsä takuun perusteella. X korvasi jälleenmyyjille tästä aiheutuneet kulut kauppasopimukseen sisältyvän takuuvelvoitteen perusteella. Valmistaja korvasi jälleen nämä X:lle aiheutuneet kulut sopimusperusteisen takuuvelvoitteensa mukaisesti. Viimeksi mainittu korvaus suoritettiin, kun yli 12 kuukautta oli kulunut päivästä, jolloin ilmoitus autojen luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen oli hyväksytty vastaanotetuksi.
11.
X haki maksamiensa tuontitullien osittaista palauttamista tullikoodeksin 236 artiklan nojalla sillä perusteella, että A‑, C‑ ja D‑tyyppisten autojen tullausarvo oli jälkikäteen osoittautunut alkuperäistä tullausarvoa alemmaksi ja erotus oli valmistajan X:lle kustakin autosta maksaman korvauksen suuruinen.
12.
Tullitarkastaja katsoi, että tullin palauttamishakemus koski sellaista valmistajan X:n hyväksi tekemää autoista tosiasiassa maksetun hinnan muutosta, jota tarkoitetaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa. Tullitarkastaja kuitenkin hylkäsi A‑tyyppisiä autoja koskevan hakemuksen sillä perusteella, että autot eivät olleet kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla viallisia, ja C‑ ja D‑tyyppisiä autoja koskevat hakemukset sillä perusteella, että valmistaja ei ollut suorittanut maksua X:lle saman asetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetyssä 12 kuukauden määräajassa.
13.
X nosti tullitarkastajan tekemästä päätöksestä kanteen Rechtbank Noord-Hollandissa (Pohjois-Hollannin alioikeus, Alankomaat). Koska kanne hylättiin, yritys teki asiassa kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
14.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, mikä on tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdan soveltamisala siltä osin kuin on kyse A‑tyyppisiä autoja koskevasta palautushakemuksesta. Se huomauttaa, että näiden henkilöautojen ostohinnan muutos, joka johtui korjauskustannusten korvaamisesta X:lle, oli seurausta siitä toteamuksesta, että valmistuksessa ei ollut varmistettu riittävässä määrin, että ohjausakselin nivelessä ei ilmenisi toimintavirheitä käytön aikana. Valmistaja halusi siten varotoimena vaihtaa kyseisen nivelen.
15.
Tässä yhteydessä kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, koskeeko tämä säännös yksinomaan tapauksia, joissa todetaan, että tavara on ollut tosiasiallisesti epäkunnossa päivänä, jolloin vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskeva ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi, vai myös tapauksia, joissa todetaan, että kyseisenä päivänä oli olemassa valmistukseen liittyvä riski siitä, että tavara menee käytön aikana epäkuntoon. Tässä yhteydessä se mainitsee tullikoodeksikomitean laatimat selitykset, (
4
) joissa lähinnä todetaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdan koskevan ainoastaan tavaroita, jotka tulli-ilmoituksen vastaanottamishetkellä ovat tosiasiallisesti viallisia. Komitean mukaan tätä säännöstä ei sovelleta silloin, kun ajoneuvo vaaditaan varotoimenpiteenä palauttamaan ostopaikkaan tutkimusta ja mahdollista korjausta varten.
16.
Siinä tapauksessa, ettei mainittua säännöstä sovelleta käsiteltävään asiaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, eikö – kun otetaan huomioon tuomio Mitsui & Co. Deutschland (
5
) – jo tullikoodeksin 29 artiklan 1 ja 3 kohta yksinään velvoita toteamaan, että hinnanalennusta on pidettävä A‑tyyppisten autojen tullausarvon alennuksena. Autoja maahan tuotaessa oli nimittäin olemassa riski, että takuuaikana ilmenisi toimintavirhe, jonka seurauksena autoja ei voitaisi käyttää, mikä alentaisi niiden taloudellista arvoa.
17.
Siltä osin kuin palauttamishakemus koskee C‑ ja D‑tyyppisiä autoja, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, onko tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty 12 kuukauden määräaika yhteensopiva tullikoodeksin tiettyjen säännösten kanssa. Se muun muassa huomauttaa, että kyseinen määräaika poikkeaa tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdassa vahvistetusta kolmen vuoden määräajasta, jonka kuluessa tullin palauttamishakemukset on esitettävä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös korostaa, että tullikoodeksin 29 artiklassa, luettuna yhdessä sen 78 artiklan kanssa, ei aseteta mitään aikarajaa, johon mennessä tullausarvon tarkistukset on tehtävä.
18.
Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.
a)
Onko tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa, kun sitä luetaan yhdessä tullikoodeksin 29 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa, tulkittava siten, että siihen sisältyvä säännöstö koskee myös tapausta, jossa todetaan, että kun tiettyä tavaraa koskeva ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi, oli olemassa valmistukseen liittyvä riski siitä, että tavaran osa vioittuu käytön aikana, ja myyjä tämän johdosta myöntää takuuta koskevan sopimusvelvoitteen mukaisesti ostajalle hinnanalennuksen korvaamalla kulut, jotka tälle aiheutuivat tavaran mukauttamisesta edellä mainitun riskin poistamiseksi?
b)
Voidaanko siinä tapauksessa, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaan sisältyvä säännöstö ei ole sovellettavissa edellä tarkoitetussa tapauksessa, ilmoitettua tullausarvoa ilman muuta alentaa edellä tarkoitetun hinnanalennuksen myöntämisen jälkeen pelkästään tullikoodeksin 29 artiklan 1 ja 3 kohdan säännösten nojalla, kun kyseisiä säännöksiä luetaan yhdessä tullikoodeksin 78 artiklan kanssa?
2.
Onko tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa siinä tarkoitetulle tullausarvon muuttamiselle säädetty edellytys, jonka mukaan tavaroista tosiasiassa maksetun tai maksettavan hinnan muutoksen on täytynyt tapahtua 12 kuukauden kuluessa siitä, kun vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskeva ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi, tullikoodeksin 78 ja 236 artiklan säännösten vastainen, kun kyseisiä säännöksiä luetaan yhdessä tullikoodeksin 29 artiklan kanssa?”
19.
X, Alankomaiden hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia, ja ne kaikki osallistuivat 30.11.2016 pidettyyn istuntoon.
IV Tapauksen tarkastelu
A Alustavat huomautukset
20.
Kansallisen tuomioistuimen esittämät ennakkoratkaisukysymykset koskevat maahantuotujen ajoneuvojen tullausarvon määrittämistä. Tullausarvoa käytetään määritysperusteena laskettaessa tuontitullia, joka ajoneuvoista on maksettava luovutettaessa ne vapaaseen liikkeeseen unionin tullialueella. (
6
)
21.
Tullikoodeksin 29 artiklan 1 kohdan mukaan tavaroiden tullausarvo on lähtökohtaisesti sama kuin niiden kauppa-arvo. (
7
) Sen laskentaperusteena on hinta, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi unionin tullialueelle, sellaisena kuin tämä hinta määritellään kyseisen artiklan 3 kohdassa.
22.
Kuten oikeuskäytännöstä ilmenee, (
8
) kauppa-arvo kuitenkin vain kuvaa tavaran todellista taloudellista arvoa sitä maahan tuotaessa – ja tässä viitepäivä on se päivä, jona tulliviranomaiset hyväksyvät tulli-ilmoituksen vastaanotetuksi. (
9
) Tullikoodeksin 29 artiklan tavoitteena on nimittäin saada aikaan oikeudenmukainen, yhtenäinen ja neutraali järjestelmä, jossa ei käytetä mielivaltaisia eikä kuvitteellisia tullausarvoja. Tullausarvon on siis ilmennettävä maahantuodun tavaran todellista taloudellista arvoa, ja siinä on otettava huomioon tämän tavaran kaikki osat, joilla on taloudellista arvoa. (
10
) Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on siten tekijä, jota on mahdollisesti mukautettava silloin, kun mukauttaminen on tarpeen mielivaltaisen ja kuvitteellisen tullausarvon määrittämisen estämiseksi. (
11
)
23.
Tässä tarkoituksessa tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa, jota ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee, säädetään, että tulliviranomaiset voivat ottaa huomioon hinnanalennuksen, jos ilmenee, että tavaran todellinen taloudellinen arvo on alempi kuin mainittu sen vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen aikaan ilmoitettu hinta. (
12
) Tällainen alennus huomioidaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että tavaran kauppa-arvon aleneminen johtuu siitä, että tavara on ollut viallinen jo ennen sen vapaaseen liikkeeseen luovutusta mutta viallisuutta ei ole otettu huomioon kauppasopimuksessa, ja myyjä on myöhemmin korvannut sen korjauksen ostajalle takuuta koskevan sopimusvelvoitteen perusteella. Tavaran tullausarvon määrittämisessä käytettävää tosiasiallisesti maksettua tai maksettavaa hintaa alennetaan tällöin vähentämällä siitä näitä korvauksia vastaava summa, jonka katsotaan vastaavan kauppa-arvon alenemaa.
24.
Kuten tuomion Mitsui & Co. Deutschland (
13
) 28 kohdasta ilmenee, tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovelletaan muun muassa silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – myyjä kauppasopimukseen sisältyvän takuuvelvoitteen nojalla korvaa ostajalle sen omien jälleenmyyjien siltä laskuttamat korjauskustannukset. Saman tuomion 27 kohdassa todettiin, että kyseisessä säännöksessä on ”tarkennettu tältä osin jo tullikoodeksin 29 artiklassa osoitettua ratkaisua”. (
14
)
25.
Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa, jota toinen ennakkoratkaisukysymys koskee, asetetaan saman artiklan 2 kohdan soveltamiselle lisäedellytys, jonka mukaan hinnanmuutos on tehtävä 12 kuukauden kuluessa siitä, kun tulli-ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi.
B Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viallisen tavaran käsite (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)
26.
Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksensä ensimmäisessä osassa Hoge Raad der Nederlanden tiedustelee unionin tuomioistuimelta tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä tullikoodeksin 29 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa, tarkoitetun viallisen tavaran käsitteen merkitystä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lähinnä tietää, kattaako tämä käsite tavarat, joihin liittyy valmistuksesta johtuva riski siitä, että ne vioittuvat käytön aikana.
27.
Ei ole kiistetty, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovelletaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että tavara on ollut viallinen jo päivänä, jolloin tulli-ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi. Sisältyvätkö vian käsitteeseen ainoastaan virheet, joiden vuoksi tavara on tosiasiallisesti epäkunnossa kyseisestä päivästä lähtien, kuten Alankomaiden hallitus väittää, vai sisältääkö tämä käsite myös valmistukseen (eikä tavaran tavanomaiseen käyttöön) liittyvän riskin siitä, että tavara menee käytön aikana epäkuntoon, vaikkei tämä riski olisi (vielä) toteutunut, kuten X ja komissio väittävät?
28.
Aluksi on täsmennettävä ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevän, että A‑tyyppisiin autoihin liittyi valmistuksesta johtuva riski siitä, että niiden ohjausakselin nivelessä ilmenee toimintavirhe. (
15
) Näin ollen on kiistatonta, ettei tämä riski johdu autojen tavanomaisesta kulumisesta vaan niiden valmistusprosessista.
29.
Kuten komissio huomauttaa, tullikoodeksin soveltamisasetuksessa ei määritellä viallisen tavaran käsitettä. Asetukseen ei myöskään sisälly nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden kansallisiin lainsäädäntöihin kyseisen käsitteen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi. Näin ollen tälle käsitteelle on yhdenvertaisuusperiaatteen noudattamisen ja unionin oikeuden yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi annettava itsenäinen ja yhtenäinen merkitys koko unionissa. (
16
) Sitä määritettäessä on otettava huomioon paitsi käsitteelle yleiskielessä tavallisesti annettu merkitys myös asiayhteys, jossa sitä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon se kuuluu. (
17
)
30.
Tavanomaisessa merkityksessään viallisen tavaran käsitteellä tarkoitetaan – kuten komissio huomauttaa – tavaroita, joilla ei ole ominaisuuksia, joita niiltä voidaan perustellusti odottaa, kun otetaan huomioon niiden luonne ja kaikki merkitykselliset seikat. Määreellä ”viallinen” viitataan siis tavaraan, ”jolta puuttuvat vaadittavat ominaisuudet”. (
18
)
31.
Tämä yleiskielinen määritelmä vastaa tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25.7.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/374/ETY (
19
) 6 artiklan 1 kohdassa olevaa turvallisuudeltaan puutteellisen tuotteen määritelmää. Kyseisen säännöksen mukaan tuote on turvallisuudeltaan puutteellinen ja siten viallinen, ”jos se ei ole niin turvallinen kuin on ollut aihetta odottaa ottaen huomioon kaikki seikat”, kuten ”tuotteesta annetut tiedot”, ”tuotteen kohtuudella ennakoitavissa oleva käyttö” ja ”ajankohta, jona tuote laskettiin liikkeelle”.
32.
Kun otetaan huomioon käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien tavaroiden (toimintakunnossa olevat henkilöautot) ja osien (ohjausakselin nivel) luonne, niille on perusteltua ja kohtuullista asettaa tiukat turvallisuusvaatimukset niiden käytöstä kuljettajille, matkustajille ja kolmansille osapuolille aiheutuvan vakavan henkilövahingon ja kuoleman vaaran takia. Nämä turvallisuusvaatimukset eivät varmastikaan täyty, jos on olemassa valmistukseen liittyvä riski ohjausakselin nivelen toimintavirheestä. Tämän riskin olemassaolo siis tarkoittaa, ettei kyseisillä tavaroilla ole ominaisuuksia, joita niiltä voidaan perustellusti odottaa.
33.
Tällaisessa tilanteessa epäkuntoon joutumisen riskiä on siis pidettävä jo itsessään vikana. (
20
) Koska vika johtuu tavaroiden valmistusprosessista, niiden on katsottava olleen tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla viallisia jo valmistamisesta lähtien ja sitäkin suuremmalla syyllä jo maahan tuotaessa.
34.
Kyseisen säännöksen tavoitteet tukevat tätä tulkintaa. Muistutettakoon, että soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdalla täsmennetään tullikoodeksin 29 artiklan ulottuvuutta, (
21
) ja jälkimmäisen tarkoituksenahan on varmistaa, että tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa-arvoa. (
22
) Valmistukseen liittyvä riski siitä, että tavara menee käytössä epäkuntoon, alentaa jo sinänsä tämän tavaran arvoa, riippumatta siitä, toteutuuko tämä riski vai ei. Autolle, joka ei täytä turvallisuusvaatimuksia, joita siltä voidaan perustellusti odottaa, on epäilemättä hyvin vaikea löytää ostajaa ainakaan samalla hinnalla kuin nämä vaatimukset täyttävälle autolle.
35.
Tullikoodeksikomitean laatimat selitykset, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja Alankomaiden hallitus viittaavat, eivät voi kyseenalaistaa tätä tulkintaa. (
23
) Tästä on riittävää todeta, että kyseisessä komiteassa laaditut selitykset eivät, vaikka niitä voidaankin käyttää tukena unionin tullioikeuden tulkitsemisessa, (
24
) ole oikeudellisesti sitovia. Niiden tarkoituksena on ainoastaan auttaa jäsenvaltioita määrittämään yhtenäinen lähestymistapa samankaltaisten yksittäistapausten käsittelyä varten, jotta varmistettaisiin, että tullausarvon määrityssääntöjä sovelletaan oikein ja yhtenäisesti. (
25
)
36.
Edellä esitetyn perusteella katson, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa tapauksissa, joissa ajoneuvon myyjä myöntää kauppasopimuksen takuuta koskevan sopimusvelvoitteen mukaisesti ostajalle hinnanalennuksen korvaamalla kulut, jotka ostajalle aiheutuivat sen ajoneuvon valmistukseen liittyvän riskin poistamisesta, että ajoneuvo menee käytössä epäkuntoon eikä ole enää niin turvallinen kuin on kohtuullista odottaa.
37.
Näin ollen ei ole tarpeen vastata tämän ennakkoratkaisukysymyksen toiseen osaan, joka esitetään unionin tuomioistuimelle ainoastaan toissijaisesti ja jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee siinä tapauksessa, ettei tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovelleta tällaisessa tilanteessa, voidaanko tullikoodeksin 29 artiklalla, luettuna yhdessä sen 78 artiklan kanssa, yksinään perustella tullausarvon tarkistaminen tällaisen hinnanalennuksen huomioon ottamiseksi. Todettakoon kuitenkin selvyyden vuoksi, että tuomion Mitsui & Co. Deutschland (
26
) 27 kohdan perusteella tähän ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen toiseen osaan olisi mielestäni vastattava myöntävästi.
C Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetyn 12 kuukauden määräajan pätevyys (toinen ennakkoratkaisukysymys)
38.
Toinen ennakkoratkaisukysymys koskee tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdan yhteensoveltuvuutta tullikoodeksin 29 ja 78 artiklan ja 236 artiklan 2 kohdan kanssa siltä osin kuin siinä säädetään 12 kuukauden määräajasta, joka alkaa tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi ja jonka kuluessa hinnanmuutoksen on täytynyt tapahtua, jotta tullausarvoa voitaisiin tarkistaa kyseisen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa. Tällä kysymyksellä voi olla käytännön merkitystä tapauksissa, joissa unionin tullialueelle vietäviksi tarkoitettujen tavaroiden kauppasopimuksessa sovittu takuuaika ylittää 12 kuukautta. (
27
)
39.
Korostettakoon aluksi, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen oikeusperusta on tullikoodeksin 249 artiklan aikaisempi versio, (
28
) jossa valtuutetaan komissio antamaan mainitun koodeksin soveltamisen edellyttämät säännökset. (
29
) Lisäksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että komissiolla on toimivalta antaa kaikki tullikoodeksin täytäntöönpanon kannalta välttämättömät tai hyödylliset soveltamissäännöt sillä edellytyksellä, että ne eivät ole ristiriidassa tullikoodeksin kanssa. (
30
)
40.
Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että täytäntöönpanon käsitettä on tulkittava laajasti. (
31
) Unionin tuomioistuin on lisäksi korostanut, että komissiolla on harkintavaltaa, kun se päättää tullikoodeksin soveltamisen edellyttämistä toimenpiteistä. (
32
)
41.
Näiden periaatteiden valossa on tarkistettava yhtäältä, onko tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika tarpeellinen tai hyödyllinen tullikoodeksin täytäntöönpanon kannalta, ja toisaalta, onko se tullikoodeksin säännösten mukainen. Jäljempänä esittämistäni syistä katson, etteivät nämä kaksi edellytystä täyty.
1.
Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdan tarpeellisuus tai hyödyllisyys
42.
Komission mukaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika on hyödyllinen ja jopa välttämätön tullikoodeksin 29 artiklan täytäntöön panemiseksi, koska sillä voidaan vähentää virheiden tai petosten riskiä asetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa. Ne juuri johtaisivat tullikoodeksin 29 artiklan vastaisten mielivaltaisten tai kuvitteellisten tullausarvojen vahvistamiseen. Tältä osin komissio toteaa olevan käytännössä vaikea määrittää, onko tavara ollut viallinen jo maahan tuotaessa vai onko vika ilmaantunut myöhemmin tavanomaisen kulumisen vuoksi. Koska nämä määrittämisvaikeudet ja siten myös virheiden ja petosten riski vain kasvavat ajan kuluessa, tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun vapaaseen liikkeeseen luovutuksen jälkeen tapahtuneiden hinnanmuutosten huomioon ottamisessa olisi sovellettava kohtuullisia määräaikoja. (
33
)
43.
Alankomaiden hallitus ja komissio myös väittävät, että tällainen määräaika on tarpeellinen oikeusvarmuuden ja kyseisen säännöksen yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi. Ne myös korostavat, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty 12 kuukauden määräaika on johdonmukainen tullikoodeksin 238 artiklan 4 kohdassa vahvistettuun vastaavaan määräaikaan nähden.
44.
Mielestäni on kyseenalaista, onko kyseisen asetuksen 145 artiklan 3 kohta hyödyllinen tai tarpeellinen näiden tavoitteiden toteutumisen ja siten tullikoodeksin 29 artiklan täytäntöönpanon kannalta.
45.
Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin tavoitteesta estää mielivaltaisten tai kuvitteellisten tullausarvojen vahvistaminen tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa tapahtuneiden virheiden tai petosten seurauksena, kun otetaan huomioon vaikeus määrittää, milloin vika on syntynyt, huomauttaisin jo kyseisessä säännöksessä mainituista aineellisista edellytyksistä ilmenevän, että asianomaisen on tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoitettava, että tavara on ollut viallinen tuontiajankohtana. (
34
) Tältä osin todistustaakka on maahantuojalla. (
35
) Tämän tavoitteen kannalta ei siis ole enää tarpeellista tai edes hyödyllistä asettaa tullausarvon tarkistamiselle lisäedellytystä, jonka mukaan hinnanmuutoksen on oltava tapahtunut 12 kuukauden kuluessa tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi.
46.
Käsiteltävässä asiassa esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä täsmennetään, että A‑tyyppisissä autoissa ollut vika liittyi niiden valmistukseen ja että autot olivat siten viallisia jo tuontiajankohtana. Kuten X suullisessa käsittelyssä esitti, kyseinen lisäedellytys on siis tällaisessa tilanteessa hyödytön.
47.
Lisäksi Alankomaiden hallitus väittää tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetyn määräajan perustuvan sellaiseen fiktioon, että jos takuuvelvoitteen kattama vika ilmenee 12 kuukauden kuluessa tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi, tulliviranomaiset voivat lähtökohtaisesti katsoa, että tavara on ollut viallinen jo kyseisenä päivänä. Tämä argumentti merkitsee käytännössä sitä, että kyseisen määräajan väitetään vastaavan tiettyä ajanjaksoa, jona voidaan olettaa, että tavara on ollut viallinen jo kyseisenä päivänä.
48.
Mainittu määräaika ei kuitenkaan missään tapauksessa perustu tällaiseen olettamaan. Se nimittäin merkitsisi, että tullausarvoa olisi mahdollista tarkistaa kaikenlaisten tämän määräajan päätyttyä takuuvelvoitteen nojalla myönnettyjen hinnanalennusten perusteella tarvitsematta osoittaa, että tavara on ollut viallinen jo maahan tuotaessa. Kyseisen asetuksen 145 artiklan 3 kohdassa päinvastoin suljetaan pois mahdollisuus tällaisten tarkistusten tekemiseen siinä asetetun määräajan päättymisen jälkeen tapahtuneiden hinnanmuutosten perusteella – vaikka velallinen osoittaisikin, että tavara on ollut viallinen jo tuona ajankohtana.
49.
Siltä osin kuin on toiseksi kyse tarpeesta varmistaa oikeusvarmuuden toteutuminen ja tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdan yhtenäinen soveltaminen, katson X:n tapaan, että tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdassa säädetyllä määräajalla on jo riittävästi suojattu nämä intressit.
50.
Jälkimmäisessä säännöksessä lähtökohtaisesti edellytetään, että kaikki tuontitullin palauttamishakemukset, oli niiden peruste mikä hyvänsä, on esitettävä kolmen vuoden kuluessa siitä, kun tullit on annettu tiedoksi velalliselle. Jos siis velallisella on oikeus tullin palautukseen tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn tavaran tullausarvon tarkistuksen seurauksena, palautus suoritetaan vain, jos velallinen esittää hakemuksensa tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kolmen vuoden määräajan kuluessa.
51.
En näe mitään syytä, jonka vuoksi tällä määräajalla ei kyettäisi – tässä tilanteessa, joka on erityinen verrattuna muihin tapauksiin, joissa velkojalla on oikeus tullin palautukseen – turvaamaan unionin tullihallinnon ja talousarvion kannalta riittävää oikeusvarmuutta ja yhtenäisyyttä. (
36
)
52.
Kolmanneksi väite, jonka mukaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa vahvistettu määräaika olisi säädetty vastaamaan tullikoodeksin 238 artiklan 4 kohdassa vahvistettua samanpituista määräaikaa, ei mielestäni voi menestyä.
53.
Näin on siksi, että tämä säännös koskee eri tilannetta kuin tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohta. Tullikoodeksin 238 artiklan 4 kohdassa on kyse tilanteesta, jossa ostaja kieltäytyy vastaanottamasta tavaroita tai vaatii hinnanalennusta, mutta ei piilevän vian vaan tuontiajankohtana havaitun vian perusteella. Toisin kuin tällainen ostaja, tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ostaja on tuontiajankohtana lähtökohtaisesti tietämätön siitä, että tavara on viallinen. Sen vuoksi tämä ostaja ei – toisin kuin tullikoodeksin 238 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu ostaja – voi aina hakea tuontitullin palauttamista tai peruuttamista 12 kuukauden kuluessa tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi tai tuontitullien antamisesta tiedoksi velalliselle. (
37
)
54.
Näin ollen katson, ettei tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika ole tarpeellinen eikä edes hyödyllinen tullikoodeksin täytäntöönpanon kannalta. Vaikka tämä toteamus olisi jo yksinään riittävä peruste kyseisen säännöksen pätemättömyydelle, selitän – jotta asia näin käsiteltäisiin tyhjentävästi – jäljempänä, mistä syistä sitä on pidettävä myös tullikoodeksin 29 artiklan, luettuna yhdessä sen 78 artiklan ja 236 artiklan 2 kohdan kanssa, vastaisena.
2.
Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdan yhteensopivuus tullikoodeksin säännösten kanssa
55.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, ettei tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika ole tullikoodeksin 29 artiklan, luettuna yhdessä sen 78 artiklan kanssa, mukainen, koska kahdessa viimeksi mainitussa säännöksessä ei aseteta tullausarvon tarkistuksille mitään aikarajaa. Kansallinen tuomioistuin kyseenalaistaa myös kyseisen määräajan yhteensopivuuden tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdan kanssa, jossa vahvistetaan erillinen määräaika tullin palauttamishakemusten esittämiselle.
56.
Nähdäkseni tuomiosta Mitsui & Co. Deutschland (
38
) saadaan jo joitakin ohjenuoria, jotka auttavat vastaamaan näihin kysymyksiin.
57.
Kyseinen tuomio koski tilannetta, jossa tulli-ilmoitus oli hyväksytty vastaanotetuksi ennen sen asetuksen voimaantuloa, jolla tullikoodeksin soveltamisasetukseen lisättiin uusi 145 artikla, jossa säädetään tulliviranomaisten mahdollisuudesta tarkistaa viallisten tavaroiden tullausarvoa niiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen jälkeen tapahtuneen hinnanmuutoksen perusteella. (
39
)
58.
Mainitussa tuomiossa todettiin, että vaikka tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 ja 3 kohtaa ei voida soveltaa tällaiseen tilanteeseen, (
40
) tulliviranomaiset voivat tehdä tarkistuksen suoraan tullikoodeksin 29 artiklan perusteella edellyttäen, että soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa asetetut kolme edellytystä täyttyvät. Saman tuomion mukaan viimeksi mainitussa säännöksessä ”on tarkennettu tältä osin jo tullikoodeksin 29 artiklassa osoitettua ratkaisua”. (
41
)
59.
Mainitussa tuomiossa ei sitä vastoin annettu sellaista ratkaisua, että tälle tarkistusmahdollisuudelle olisi asetettu myös tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetyn kaltainen ajallinen edellytys. (
42
) Mielestäni sitä, toisin kuin tämän artiklan 2 kohdassa lueteltuja muita edellytyksiä, ei voida johtaa suoraan tullikoodeksin 29 artiklasta.
60.
Jollei tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa vahvistettua määräaikaa olisi, jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voisivat soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa mainittujen edellytysten täyttyessä tarkistaa tavaran tullausarvoa suoraan tullikoodeksin 29 artiklan perusteella silloinkin, kun tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi on kulunut enemmän kuin 12 kuukautta. Soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdan soveltaminen sitä vastoin sulkee pois tällaisen tarkistuksen tekemisen sen jälkeen, kun kyseinen määräaika on päättynyt. Lisäksi se johtaa tullikoodeksin 29 artiklan vastaisesti siihen, ettei määritetty tullausarvo vastaa tavaran kauppa-arvoa sellaisena kuin se on muutettuna maahantuonnin jälkeen.
61.
Lisättäköön, että tullausarvon alentaminen tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan suorittaa oikaisemalla tulli-ilmoitusta tullikoodeksin 78 artiklan 1 kohdan nojalla. (
43
) Jos maksetut tuontitullit tällöin ylittävät tullit, jotka niiden maksuhetkellä olivat lain mukaiset, jolloin ylitys vastaa suhteellisesti tullausarvon alenemaa, tulliviranomaisten on tämän artiklan 3 kohdan nojalla palautettava velalliselle liikaa maksetut määrät. Palautus suoritetaan tullikoodeksin 236 artiklan mukaisesti edellyttäen, että siinä säädetyt edellytykset täyttyvät. Näiden joukossa on se edellytys, että palauttamishakemus esitetään kolmen vuoden määräajassa, joka alkaa päivästä, jona tuontitullit on annettu tiedoksi velalliselle. (
44
)
62.
Näin ollen velallinen voi tullikoodeksin 29 artiklan, luettuna yhdessä sen 78 artiklan ja 236 artiklan 2 kohdan kanssa, perusteella hakea tuontitullin palautusta, joka vastaa suhteellisesti tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti tehtyä tullausarvon tarkistusta, siihen asti, kun kolmen vuoden määräaika tullien tiedoksi antamisesta on päättynyt. (
45
) Kyseisen asetuksen 145 artiklan 3 kohdassa tämä mahdollisuus on käytännössä rajattu päättymään 12 kuukauden kuluttua tulli-ilmoituksen hyväksymisestä vastaanotetuksi. Mainitulla säännöksellä on siten muutettu velalliseen tullikoodeksin nojalla sovellettavia oikeussääntöjä tämän vahingoksi.
63.
Tästä seuraa, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohta on tullikoodeksin 29 artiklan, luettuna yhdessä sen 78 artiklan ja 236 artiklan 2 kohdan kanssa, vastainen.
64.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella komissiolla ei ollut, huolimatta sillä tullikoodeksin täytäntöönpanossa olevasta harkintavallasta, (
46
) toimivaltaa antaa tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohtaa, joten tämä säännös on todettava pätemättömäksi.
V Ratkaisuehdotus
65.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Hoge Raad der Nederlandenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:
1)
Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 145 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 29 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sitä sovelletaan muun muassa silloin, kun ajoneuvon myyjä myöntää kauppasopimuksen takuuta koskevan sopimusvelvoitteen mukaisesti ostajalle hinnanalennuksen korvaamalla kulut, jotka tälle aiheutuivat sen valmistukseen liittyvän riskin poistamisesta, että ajoneuvo menee käytössä epäkuntoon eikä ole enää niin turvallinen kuin on kohtuullista odottaa.
2)
Asetuksen N:o 2454/93 145 artiklan 3 kohta on pätemätön.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EYVL 1992, L 302, s. 1. Asetus kumottiin unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 952/2013 (uudelleenlaadittu) (EUVL 2013, L 269, s. 1; jäljempänä uusi tullikoodeksi) 1.6.2016 lukien. Pääasian tosiseikkoihin sovelletaan kuitenkin asetusta N:o 2913/92.
(
3
)	EYVL 1993, L 253, s. 1.
(
4
)	Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), päivitetty viimeksi syyskuussa 2008, s. 18).
(
5
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa todennäköisesti tämän tuomion 27 kohtaan.
(
6
)	Ks. tullikoodeksin 79 artiklan toinen kohta.
(
7
)	Tullikoodeksin 30 ja 31 artiklassa vahvistetaan määritysperusteet, joita sovelletaan silloin, kun tavaran tullausarvoa ei voida määrittää kauppa-arvon perusteella.
(
8
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteet 10 ja 11.
(
9
)	Tullikoodeksin 67 artikla.
(
10
)	Tuomio 16.11.2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 30 kohta) ja tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 20 kohta).
(
11
)	Tuomio 12.6.1986, Hauptzollamt Itzehoe v. Repenning (183/85, EU:C:1986:247, 16 kohta); tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 24 kohta) ja tuomio 12.12.2013, Christodoulou ym. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 39 kohta). Erityisesti tullikoodeksin 29 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että hintaa, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava, on tapauksen mukaan tarkistettava tullikoodeksin 32 ja 33 artiklan mukaisesti. Näissä artikloissa luetellaan useita eriä, jotka tähän hintaan on lisättävä tai joita siitä on vähennettävä.
(
12
)	Ks. tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 26 kohta).
(
13
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
14
)	Tämän oikeuskäytännön perusteella voidaankin suoralta kädeltä hylätä X:n väite, jonka mukaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohta olisi tullikoodeksin 29 artiklan vastainen.
(
15
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohta.
(
16
)	Ks. vastaavasti tuomio 28.7.2016, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, 35 kohta).
(
17
)	Ks. muun muassa tuomio 25.1.2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
18
)	Ks. Larousse-sanakirjan määritelmä (www.larousse.fr).
(
19
)	EYVL 1985, L 210, s. 29.
(
20
)	Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vian (hollanniksi ”gebrek”) käsite on siten merkityssisällöltään laajempi kuin epäkunnon tai toimintavirheen käsite (hollanniksi ”defect”). Ensiksi mainitulla tarkoitetaan minkä tahansa tavaralta kohtuullisesti odotettavan ominaisuuden puuttumista, kun taas jälkimmäisellä viitataan pelkästään sen tosiasiallisiin toimintavirheisiin.
(
21
)	Ks. tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27 kohta).
(
22
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
(
23
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.
(
24
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Mazákin ratkaisuehdotus Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2008:580, 38 kohta).
(
25
)	Ks. tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus N:o 23/2000 maahantuotujen tavaroiden arvonmäärityksestä tullitarkoituksiin sekä komission vastaukset (EYVL 2001, C 84, s. 8), joissa arvioidaan sitovien tullausarvopäätösten puuttumisen vaikutuksia.
(
26
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.
(
27
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että uusien ajoneuvojen myynnin yhteydessä myyjällä on usein sopimukseen tai lakiin perustuvia takuuvelvoitteita, joiden kesto on (huomattavasti) 12 kuukauden määräaikaa pitempi.
(
28
)	Yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen N:o 2913/92 muuttamisesta 16.11.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2700/2000 (EYVL 2000, L 311, s. 17) 1 artiklan 19 alakohdassa tullikoodeksin 249 artikla korvattiin olennaisin osin samanlaisella säännöksellä, joka muutoksen johdosta siirrettiin tullikoodeksin 247 artiklaan. Uuden tullikoodeksin 76 artiklassa annetaan komissiolle nimenomainen toimivalta määritellä täytäntöönpanosäädöksillä menettelysäännöt, jotka koskevat tullausarvon määrittämistä.
(
29
)	Ks. tältä osin tuomio 11.11.1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 35 kohta) ja tuomio 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 33 kohta).
(
30
)	Tuomio 11.11.1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 36 kohta); tuomio 8.3.2007, Thomson ja Vestel France (C‑447/05 ja C‑448/05, EU:C:2007:151, 24 kohta) ja tuomio 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 34 kohta).
(
31
)	Ks. mm. tuomio 30.10.1975, Rey Soda v. Cassa Conguaglio Zucchero (23/75, EU:C:1975:142, 10 kohta) ja tuomio 30.6.2005, Alessandrini ym. v. komissio (C‑295/03 P, EU:C:2005:413, 74 kohta).
(
32
)	Tuomio 23.3.1983, Cousin (162/82, EU:C:1983:93, 17 kohta); tuomio 8.3.2007, Thomson ja Vestel France (C‑447/05 ja C‑448/05, EU:C:2007:151, 25 ja 36 kohta) ja tuomio 13.12.2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 35 kohta).
(
33
)	Ks. asetuksen N:o 2454/93 sekä asetusten (EY) N:o 2787/2000 ja (EY) N:o 993/2001 muuttamisesta 11.3.2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 444/2002 (EYVL 2002, L 68, s. 11) johdanto-osan viides ja kuudes perustelukappale.
(
34
)	Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 kohdan a alakohta.
(
35
)	Ks. vastaavasti Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), päivitetty viimeksi syyskuussa 2008, s. 13).
(
36
)	Tuomiosta 10.12.2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, 25, 32 ja 33 kohta) ilmenee, että vaikka tullikoodeksin 78 artiklassa ei asetetakaan mitään erityistä aikarajaa tulliviranomaisten mahdollisuudelle suorittaa tulli-ilmoitusten uudelleentutkintoja ja jälkitarkastuksia ja toteuttaa tarvittavat korjaustoimenpiteet, jäsenvaltioilla on yleinen oikeusvarmuuden periaate huomioon ottaen toimivalta rajoittaa näitä menettelyjä määräämällä kohtuullinen vanhentumisaika. Näin on siitä syystä, että tällainen joko kansallisessa oikeudessa tai unionin oikeudessa vahvistettu vanhentumisaika suojaa sekä asianosaista että kyseistä viranomaista. Mielestäni tässä oikeuskäytännössä on kyse yksinomaan vanhentumisajoista, joilla rajoitetaan mahdollisuutta uudelleentutkintaan tai jälkitarkastuksiin. Sitä ei voida ulottaa koskemaan tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa vahvistettua määräaikaa, jolla rajoitetaan saman artiklan 2 kohdassa säädettyä tullausarvon tarkistusmahdollisuutta. Tämä määräaika ei voi suojata oikeussubjektia etenkään, koska mainittua mahdollisuutta sovelletaan tämän hyväksi.
(
37
)	Lisäksi näissä säännöksissä säädetyt määräajat eroavat toisistaan sekä tarkoituksensa että alkamisajankohtansa puolesta. Tullikoodeksin 238 artiklan 4 kohdassa vahvistettu määräaika koskee tuontitullin palauttamishakemuksen jättämistä ja alkaa – aivan kuten tämän koodeksin 236 artiklan 2 kohdassa, jonka poikkeus se on, säädetty määräaika – tullivelan antamisesta tiedoksi velalliselle. Tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika puolestaan koskee itse palauttamisoikeuden syntymistä – eli tullausarvon tarkistukseen ja sitä seuraavaan tuontitullien palauttamiseen oikeuttavan syyn olemassaoloa. Tämä määräaika alkaa siitä, kun tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi.
(
38
)	Tuomio 19.3.2009 (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
39
)	Kyseessä on asetus N:o 444/2002.
(
40
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 37 kohta). Tämän seikan vuoksi yhteisöjen tuomioistuin, jolle oli esitetty ennakkoratkaisukysymys tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 2 ja 3 kohdan pätevyydestä, jätti vastaamatta tähän kysymykseen, kuten tuomion 39 kohdasta ilmenee.
(
41
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27 kohta).
(
42
)	Tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tullikoodeksin soveltamisasetuksen 145 artiklan 3 kohtaa, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 444/2002, ei sovelleta tilanteisiin, jotka ovat syntyneet ennen viimeksi mainitun asetuksen voimaantuloa, koska sen soveltamisella loukattaisiin kyseisten taloudellisten toimijoiden perusteltua luottamusta. Näin oli siksi, että ennen soveltamisasetuksen voimaantuloa tulliviranomaiset sovelsivat tavaroiden tullausarvon määrittämistä varten niissä tapauksissa, joissa kauppa-arvoa muutettiin maahantuonnin jälkeen tavaroiden viallisuuden perusteella, tullikoodeksin 236 artiklan 2 kohdassa säädettyä kolmen vuoden yleistä määräaikaa.
(
43
)	Kuten tuomiosta 20.10.2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, 64 kohta) ilmenee, tullikoodeksin 78 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa huomioon voidaan ottaa kaikki ”muutokset, joita niihin tietoihin voidaan tehdä, jotka otetaan huomioon määritettäessä tullausarvoa ja näin ollen tuontitulleja”.
(
44
)	Ks. tuomio 20.10.2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, 52–54 kohta).
(
45
)	Ks. tältä osin tuomio 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36 kohta) ja edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 41.
(
46
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta.