62024TJ0354
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
24 päivänä syyskuuta 2025 (
*1
)
Kansanterveys – Eläinperäisten elintarvikkeiden erityiset hygieniasäännöt – Asetus (EY) N:o 853/2004 – Delegoidun asetuksen (EU) 2024/1141 3 kohdan e alakohta – Kumoamiskanne – Asiavaltuus – Oikeussuojan tarve – Tutkittavaksi ottaminen – Jäädytetyn tuotteen käsite – EFSAn kuulematta jättäminen – Asetuksen N:o 853/2004 13 artikla
Asiassa T‑354/24,
Mowi Poland S.A., kotipaikka Ustka (Puola), edustajinaan asianajajat Z. Kiedacz ja K. Puchalska,
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Owsiany-Hornung ja M. Zerwes,
vastaajana,
jota tukee
Ranskan tasavalta, asiamiehinään B. Fodda, B. Travard ja P. Chansou,
väliintulijana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien päätösharkinnassa kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. J. Costeira (esittelevä tuomari) sekä tuomarit U. Öberg ja P. Zilgalvis,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon sen, etteivät asianosaiset ole esittäneet istunnon järjestämistä koskevaa pyyntöä kolmen viikon kuluessa siitä, kun asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättymisestä ilmoitettiin, ja päätettyään unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 106 artiklan 3 kohdan mukaisesti ratkaista kanteen ilman asian käsittelyn suullista vaihetta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantaja Mowi Poland S.A. vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan lähinnä, että Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteiden II ja III muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tiettyä lihaa, kalastustuotteita, meijerituotteita ja munia koskevista erityisistä hygieniavaatimuksista 14.12.2023 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2024/1141 (EUVL L, 2024/1141) 3 kohdan e alakohta (jäljempänä riidanalainen säännös) kumotaan.
Asian tausta
2
Kantaja on Puolan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka on erikoistunut erityisesti savustetun lohen jalostukseen.
3
Savustetun lohen viipaloimiseksi kantaja käyttää niin kutsuttua jähmettämismenetelmää, jossa savustetut lohifileet leikataan siten, että niiden alkulämpötila alennetaan –7 °C:n ja –14 °C:n välille.
4
Euroopan komissio antoi 14.12.2023 delegoidun asetuksen 2024/1141, joka sisältää riidanalaisen säännöksen. Riidanalaisella säännöksellä lisätään eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (EUVL 2004, L 139, s. 55) liitteessä III olevan VIII jakson VII lukuun seuraava kohta:
”4. Jos tuoreiden kalastustuotteiden, sulatettujen jalostamattomien kalastustuotteiden tai jalostettujen kalastustuotteiden on oltava sulavan jään lämpötilaa alhaisemmassa lämpötilassa, jotta voidaan käyttää kalastustuotteita viipaloivia tai leikkaavia koneita, ne voidaan pitää tällaisessa teknisesti vaaditussa lämpötilassa mahdollisimman lyhyen aikaa ja joka tapauksessa enintään 96 tunnin ajan. Varastointi ja kuljetus kyseisessä lämpötilassa ei ole sallittua.
Jos jäädytettyjen kalastustuotteiden on oltava –18 °C:ta korkeammassa lämpötilassa, jotta voidaan käyttää kalastustuotteita viipaloivia tai leikkaavia koneita, ne voidaan pitää tällaisessa teknisesti vaaditussa lämpötilassa mahdollisimman lyhyen aikaa ja joka tapauksessa enintään 96 tunnin ajan. Varastointi ja kuljetus kyseisessä lämpötilassa ei ole sallittua.”
Asianosaisten vaatimukset
5
Kantaja vaatii lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen säännöksen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
6
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
7
Ranskan tasavalta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanteen.
Oikeudellinen arviointi
Alustavia huomioita kalastustuotteisiin sovellettavista hygieniasäännöistä
8
Elintarvikkeiden turvallisuutta säännellään useilla asetuksilla, joilla pyritään yhdenmukaistamaan terveyssääntöjä Euroopan unionin tasolla.
9
Erityisesti elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002, (EYVL L 31, 1.2.2002, s. 2) 1 artiklan 2 kohdassa säädetään elintarvikkeita ja yleisesti rehuja koskevista yleisistä periaatteista.
10
Elintarvikehygieniasta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 852/2004 (EUVL 2004, L 139, s. 1) 1 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan elintarvikehygieniaa koskevat yleiset säännöt.
11
Asetuksessa N:o 853/2004 säädetään sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan eläinperäisten elintarvikkeiden erityisiä hygieniasääntöjä.
12
Viimeksi mainittujen osalta asetuksen N:o 853/2004 3 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että elintarvikealan toimijoiden on noudatettava kyseisen asetuksen liitteiden II ja III asiaa koskevia säännöksiä.
13
Asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III säädetään eri elintarvikealoja koskevista erityisvaatimuksista. Kalastustuotteiden alaa säännellään kyseisessä liitteessä olevassa VIII jaksossa.
14
Ennen riidanalaisen säännöksen antamista asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvussa, joka koskee kalastustuotteiden varastointia, säädettiin seuraavaa:
”Kalastustuotteita varastoivien elintarvikealan toimijoiden on varmistettava, että seuraavia vaatimuksia noudatetaan.
”1)
Tuoreet kalastustuotteet, sulatetut jalostamattomat kalastustuotteet ja keitetyt ja jäähdytetyt äyriäis- ja nilviäistuotteet on pidettävä lämpötilassa, joka on lähellä sulavan jään lämpötilaa.
2)
Jäädytetyt kalastustuotteet on pidettävä kaikilta tuotteen osilta enintään – 18 °C:n lämpötilassa. Alun perin suolavedessä jäädytetyt, säilykkeiden valmistukseen tarkoitetut kokonaiset kalat voidaan kuitenkin pitää enintään – 9 °C:n lämpötilassa.
– –”
15
Kuten edellä 4 kohdassa todetaan, riidanalaisella säännöksellä muutetaan kyseistä lukua siten, että siihen lisätään seuraava kohta:
”4. Jos tuoreiden kalastustuotteiden, sulatettujen jalostamattomien kalastustuotteiden tai jalostettujen kalastustuotteiden on oltava sulavan jään lämpötilaa alhaisemmassa lämpötilassa, jotta voidaan käyttää kalastustuotteita viipaloivia tai leikkaavia koneita, ne voidaan pitää tällaisessa teknisesti vaaditussa lämpötilassa mahdollisimman lyhyen aikaa ja joka tapauksessa enintään 96 tunnin ajan. Varastointi ja kuljetus kyseisessä lämpötilassa ei ole sallittua.
Jos jäädytettyjen kalastustuotteiden on oltava –18 °C:ta korkeammassa lämpötilassa, jotta voidaan käyttää kalastustuotteita viipaloivia tai leikkaavia koneita, ne voidaan pitää tällaisessa teknisesti vaaditussa lämpötilassa mahdollisimman lyhyen aikaa ja joka tapauksessa enintään 96 tunnin ajan. Varastointi ja kuljetus kyseisessä lämpötilassa ei ole sallittua.”
Kanteen tutkittavaksi ottaminen
16
Komissio ei esitä muodollisesti oikeudenkäyntiväitettä erillisellä asiakirjalla unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan nojalla, mutta väittää Ranskan tasavallan tukemana, ettei kannetta voida ottaa tutkittavaksi lähinnä sillä perusteella, että yhtäältä kantajalla ei ole asiavaltuutta ja toisaalta sillä ei ole oikeussuojan tarvetta.
Kantajan asiavaltuus
17
Komissio väittää Ranskan tasavallan tukemana, että riidanalainen säännös ei koske kantajaa suoraan SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Sen mukaan kyseinen säännös ei muuta kantajan oikeusasemaa, koska ennen säännöksen antamista unionin oikeudessa ei sallittu savustetun lohen varastointia lämpötilassa, jota käytetään sen jähmettämiseksi. Ennen riidanalaisen säännöksen antamista erityisesti asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohtaa voitiin soveltaa savustettuun loheen. Ensinnäkin sen mukaan on nimittäin niin, että vaikka varastoinnin käsitettä ei ole määritelty asetuksessa N:o 853/2004, on viitattava ”yleisesti hyväksyttyyn merkitykseen” ja asetuksen N:o 853/2004 asiayhteyteen perustuvaan merkitykseen. Toiseksi jähmetetyt tuotteet ovat komission mukaan mainitussa 2 kohdassa tarkoitettuja ”jäädytettyjä tuotteita”. Näin ollen ennen riidanalaisen säännöksen antamista jähmettämismenetelmän edellyttämää lämpötilaa oli sen mukaan saanut käyttää tuotantoprosessissa ja mahdollisimman lyhyen ajan, joka ei saanut ylittää 96 tuntia. Siitä, että sovellettavissa säännöksissä ei viitata 96 tunnin kestoon, ei komission mukaan seurannut, että kantajalle olisi annettu lupa käyttää jähmettämismenetelmän edellyttämää lämpötilaa pidemmän ajanjakson ajan. Riidanalaisessa säännöksessä oleva viittaus 96 tuntiin ei sen mukaan myöskään vaikuta kantajan oikeusasemaan siltä osin kuin kyseinen raja ”tunnettiin jo aikaisemmin sallittuna enimmäiskestona” ja se mainittiin eri asiakirjoissa. Näin ollen riidanalaisessa säännöksessä vahvistetaan mahdollisuus käyttää jähmettämismenetelmää ja parannetaan jo olemassa olevien säännösten selkeyttä ja luettavuutta.
18
Kantaja väittää lähinnä, että sillä on asiavaltuus. Se väittää, että delegoitu asetus 2024/1141 on sääntelytoimi ja että riidanalainen säännös koskee sitä suoraan eikä edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä.
19
Tässä yhteydessä on muistutettava, että SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätään kahdesta tapauksesta, joissa luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä katsotaan olevan asiavaltuus nostaa kanne toimesta, jota ei ole osoitettu sille. Tällaisen kanteen nostaminen on mahdollista yhtäältä sillä edellytyksellä, että kyseinen toimi koskee kyseistä henkilöä suoraan ja erikseen. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi toisaalta nostaa kanteen sääntelytoimesta, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, jos kyseinen toimi koskee sitä suoraan (ks. tuomio 30.6.2022, Danske Slagtermestre v. komissio, C‑99/21 P, EU:C:2022:510, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Näin ollen on määritettävä, onko kantajalla väitteensä mukaisesti asiavaltuus sillä perusteella, että riidanalainen säännös on sääntelytoimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä ja joka koskee sitä suoraan.
21
Ensinnäkin on todettava, että – kuten kantaja esittää – yhtäältä delegoitua asetusta 2024/1141 ei ole annettu lainsäädäntömenettelyssä. Näin ollen se ei ole SEUT 289 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävä säädös. Toisaalta kyseinen asetus on yleisesti sovellettava, koska sitä sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyyn henkilöryhmään eli elintarvikealan toimijoihin. Tästä seuraa, että delegoitu asetus 2024/1141 on SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kolmannessa lauseessa tarkoitettu sääntelytoimi.
22
Toiseksi on todettava kantajan tavoin, että riidanalaisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, että siinä säädetään jähmettämismenetelmää koskevista erityisvaatimuksista ilman, että muut toimenpiteet olisivat tarpeen. Tästä seuraa, että riidanalainen säännös ei edellytä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kolmannessa lauseessa tarkoitettuja kantajaa koskevia täytäntöönpanotoimenpiteitä.
23
Kolmanneksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaatimus siitä, että kanteen kohteena oleva päätös koskee luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, vaatii kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä eli ensinnäkin, että riidanalaisella yhteisön toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on täysin automaattista ja perustuu yksinomaan riidanalaiseen lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista (tuomio 5.5.1998, Dreyfus v. komissio, C‑386/96 P, EU:C:1998:193, 43 kohta ja tuomio 10.9.2009, komissio v. Ente per le Ville Vesuviane ja Ente per le Ville Vesuviane v. komissio, C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 45 kohta).
24
Ensimmäisestä edellytyksestä on huomautettava, että oikeuskäytännön mukaan säännöksellä on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, jos sillä rajoitetaan hänen oikeuksiaan tai jos siinä asetetaan hänelle velvoitteita (tuomio 7.7.2015, Federcoopesca ym. v. komissio, T‑312/14, EU:T:2015:472, 36 kohta).
25
On siis tutkittava, rajoitetaanko riidanalaisella säännöksellä kantajan oikeuksia tai asetetaanko siinä sille velvoitteita.
26
Tältä osin on todettava, että – kuten edellä 15 kohdasta ilmenee – riidanalaisessa säännöksessä yhtäältä säädetään nimenomaisesti mahdollisuudesta käyttää jähmettämismenetelmää tuotantovaiheena, kun siinä säädetään, että kalastustuotteita voidaan säilyttää kyseisen menetelmän edellyttämässä lämpötilassa ”mahdollisimman lyhyen aikaa ja joka tapauksessa enintään 96 tunnin ajan”, ja toisaalta siinä säädetään, että varastointi ja kuljetus kyseisessä lämpötilassa ei ole sallittua.
27
Mahdollisuudesta käyttää jähmettämismenetelmää tuotantovaiheena on huomautettava kantajan tavoin, että ennen riidanalaisen säännöksen antamista siihen ei viitattu missään asetuksen N:o 178/2002, asetuksen N:o 852/2004 tai asetuksen N:o 853/2004 säännöksessä.
28
Kuten komissio esittää, ennen kyseisen säännöksen antamista jähmettämismenetelmää kuvattiin European Salmon Smokers Associationin (ESSA, Euroopan lohensavustajien yhdistys) ”Savustettuihin ja/tai suolattuihin ja/tai marinoituihin kaloihin sovellettavien eurooppalaisten hyvän käytännön ohjeiden” liitteessä III.
29
Kyseiset ohjeet muodostavat asetuksen N:o 852/2004 9 artiklassa tarkoitetut hygieniaa tai vaarojen analysointia ja kriittisiä valvontapisteitä koskevien periaatteiden (jäljempänä HACCP-periaatteet) soveltamista koskevat unionin hyvän käytännön ohjeet.
30
Kuten asetuksen N:o 852/2004 7 artiklan toisesta kohdasta ilmenee, on niin, että vaikka unionin ohjeiden käyttöön kannustetaan, niiden käyttäminen on elintarvikealan toimijoille vapaaehtoista.
31
Sama pätee viimeksi mainitun säännöksen mukaisesti asetuksen N:o 852/2004 8 artiklassa tarkoitettuihin hyviä käytäntöjä koskeviin kansallisiin ohjeisiin.
32
Kuten komissio toteaa, lisäksi Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) ja Maailman terveysjärjestön (WHO) laatimien Kalaa ja kalastustuotteita koskevien käytännesääntöjen (Codex Alimentarius), jotka on hyväksytty vuonna 2003 ja joita on muutettu viimeksi vuonna 2016, 14.1.13 jakso sisältää myös teknisisiä ohjeita, jotka koskevat savutetun lohen viipaloimista jähmettämismenetelmän avulla, ja asetuksen N:o 852/2004 johdanto-osan 15 perustelukappaleesta ilmenee, että HACCP-vaatimuksissa olisi otettava huomioon Codex Alimentariukseen sisältyvät periaatteet.
33
On kuitenkin todettava, että kuten kyseisten käytännesääntöjen johdanto-osasta ilmenee, niissä ”annetaan yleisiä ohjeita kalojen ja kalastustuotteiden tuotannosta, varastoinnista ja käsittelystä kalastusaluksilla ja maissa”.
34
Tästä seuraa, että ennen riidanalaisen säännöksen antamista ei ollut olemassa oikeudellisesti sitovaa velvollisuutta, joka koskisi jähmettämismenetelmää tuotantovaiheena.
35
Varastointia koskevien vaatimusten osalta on selvitettävä, sisältyikö ennen riidanalaisen säännöksen antamista voimassa olleisiin säännöksiin jo kielto pitää savustettua lohta jähmettämismenetelmän edellyttämässä lämpötilassa yli 96 tunnin ajan, kuten komissio lähinnä väittää Ranskan tasavallan tukemana.
36
Aluksi on korostettava, että toisin kuin kantaja väittää, ennen riidanalaisen säännöksen antamista asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevaa VIII jaksoa sovellettiin savustettuun loheen. Tältä osin on todettava, että asianosaiset ovat perustellusti yhtä mieltä siitä, että savustettu lohi on asetuksen N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 7.4 kohdassa tarkoitettu ”jalostettu kalastustuote”. Kuten Ranskan tasavalta totesi, asetuksen N:o 853/2004 1 artiklan 1 kohdassa asetetaan jalostettujen tai jalostamattomien eläinperäisten elintarvikkeiden erityisiä hygieniasääntöjä. Kuten komissio toteaa, asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III oleva VIII jakso sisältää lisäksi jalostettuihin tuotteisiin sovellettavia säännöksiä. Tämä koskee erityisesti kyseisen jakson IV lukua, jossa säädetään tiettyjä jalostettuja kalastustuotteita koskevista vaatimuksista.
37
Vaikka asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään, että ”tätä jaksoa sovelletaan sulatettuihin jalostamattomiin kalastustuotteisiin ja tuoreisiin kalastustuotteisiin, joihin on säilyvyyden varmistamiseksi lisätty lisäaineita asianomaisen unionin lainsäädännön mukaisesti”, on todettava komission tavoin, että kyseinen säännös lisättiin asetuksen N:o 853/2004 liitteen III muuttamisesta 24.6.2010 annetulla komission asetuksella N:o 558/2010 (EUVL 2010, L 159, s. 18), jonka johdanto-osan 11 perustelukappaleessa todetaan, että ”unionin lainsäädännön johdonmukaisuuden vuoksi edellä tarkoitettuihin tuotteisiin olisi sovellettava samoja vaatimuksia kuin tuoreisiin kalastustuotteisiin”. Näin ollen on katsottava, että asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ainoastaan täsmennetään, että kyseistä jaksoa sovelletaan myös sulatettuihin jalostamattomiin kalastustuotteisiin ja tuoreisiin kalastustuotteisiin, joihin on säilyvyyden varmistamiseksi lisätty lisäaineita unionin lainsäädännön mukaisesti.
38
Erityisesti kalastustuotteiden varastointia koskevista säännöksistä, jotka olivat voimassa ennen riidanalaisen säännöksen antamista, on huomautettava ensinnäkin, että – kuten edellä 14 kohdasta ilmenee – asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvussa säädetyt vaatimukset koskevat elintarvikealan toimijoita, jotka varastoivat kalastustuotteita.
39
On kuitenkin todettava, ettei asetuksessa N:o 853/2004 eikä asetuksissa N:o 178/2002 ja 852/2004, joihin siinä viitataan, määritellä varastoinnin käsitettä. Komissio sitä paitsi myöntää tämän kirjelmissään.
40
Ennen riidanalaisen säännöksen antamista voimassa olleista säännöksistä ei siis ilmene, mistä hetkestä lähtien kalastustuotetta olisi pidettävä varastoituna.
41
Tämän toteamuksen vahvistaa se, että delegoitua asetusta 2024/1141 koskevan selittävän muistion asiayhteyttä koskevassa osassa täsmennetään, että on asianmukaista ”selventää” vaatimuksia, jotka koskevat ”toimenpidettä, jolla lämpötilaa alennetaan hieman tuoreiden kalastustuotteiden tai jalostettujen kalastustuotteiden viipalointia varten tai jäädytettyjen tuotteiden lämpötilaa nostetaan, ja kieltoa säilyttää tai kuljettaa kalastustuotteita kyseisessä teknisesti vaaditussa väliaikaisessa lämpötilassa”, ”epäselvyyksien välttämiseksi”.
42
Vastauksena kantajan toiseen kanneperusteeseen komissio esittää lisäksi, että riidanalaisessa säännöksessä ”täsmennetään rajanvetoa sen, mitä voidaan pitää välttämättömänä yhtäältä jähmettämismenetelmän tuotantovaiheessa, ja sen välillä, mitä voidaan pitää välttämättömänä toisaalta varastointivaiheessa”.
43
Komission ehdottamalla varastoinnin käsitteen tulkinnalla ”yleisesti hyväksytyn merkityksen” eli sen valossa, että ”jotakin pidetään tai säilytetään tietyssä paikassa tietyn ajan siihen asti, kunnes sitä käytetään myöhemmin”, tai jotakin suojataan ”muuttumiselta, tuhoutumiselta, häviämiseltä jne. saattamalla se asianmukaisiin olosuhteisiin”, ei myöskään täsmennetä enemmän sitä, mistä hetkestä lähtien kalastustuotetta on pidettävä varastoituna.
44
Komission ehdottamasta kyseisen käsitteen kontekstuaalisesta tulkinnasta, jonka mukaan ”[asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun] 2 kohdassa tarkoitettu varastointi tapahtuu, kun tuotetta säilytetään tietyssä paikassa odotettaessa sen myöhempää käyttöä, toisin kuin tilanteessa, jossa se asetetaan tiettyyn tilaan tuotantoprosessiin liittyvän tarpeen vuoksi (kuten käytettäessä ’jähmettämismenetelmää’ viipaloimista varten)”, ja väitteestä, jonka mukaan jähmettämismenetelmä tuotantovaiheena oli sallittu ”ainoastaan lohen jalostamisen yhteydessä ja mahdollisimman lyhyen ajan”, minkä vuoksi kyseisen ajanjakson jälkeen kyse oli varastoinnista, on todettava, että riidanalaisella säännöksellä otetaan käyttöön 96 tunnin aikaraja. Tällainen aikaraja on kuitenkin kantajalle edellä 24 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti asetettu velvollisuus riippumatta siitä, kuten komissio väittää, ”oliko se jo aiemmin tunnettu sallittuna enimmäiskestona”, ja sisältyikö se eri asiakirjoihin, jotka eivät edellä 28–34 kohdassa esitetyistä syistä ole sitovia.
45
Toiseksi on todettava, että asianosaiset ovat perustellusti yhtä mieltä siitä, että ennen riidanalaisen säännöksen antamista savustettu lohi jalostettuna kalastustuotteena ei kuulunut asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 1 kohdan soveltamisalaan.
46
Asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohdasta on todettava, ettei asetuksessa N:o 853/2004 eikä asetuksissa N:o 178/2002 ja 852/2004, joihin siinä viitataan, määritellä jäädytetyn tuotteen käsitettä.
47
Komission käyttämä kyseisen käsitteen tulkinta perustuu FAO:n tekniseen asiakirjaan, ESSAn ”Savustettuihin ja/tai suolattuihin ja/tai marinoituihin kaloihin sovellettavien eurooppalaisten hyvän käytännön ohjeiden” jäähdytettyjä ja alle 0 celsiusasteeseen jäähdytettyjä tuotteita koskevaan osaan ja Maatalouden tutkimuksen ja kansainvälisen kehitysyhteistyön keskuksen (CIRAD) internetsivustolla olevaan esimerkkiin, eikä sitä tue mikään viittaus edellä 46 kohdassa mainittuihin asetuksiin.
48
Kuten kantaja väittää, asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohdassa samoin kuin muissakin kyseisen liitteen säännöksissä – kuten kotieläiminä pidettyjen sorkka- ja kavioeläinten lihaa koskevassa I jaksossa, VII luvun 4 kohdassa, V jaksossa, joka koskee jauhelihaa, raakalihavalmisteita ja mekaanisesti erotettua lihaa, III luvun 2 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tai kalastustuotteita koskevan VIII jakson I luvun I osan C kohdan 1 alakohdassa – käsite ”jäädytetty tuote” yhdistetään lämpötilaan, joka ei ylitä – 18 °C:ta.
49
Ennen riidanalaisen säännöksen antamista voimassa olleista säännöksistä ei siis ilmene, että savustettua lohta, joka on saatettu jähmettämismenetelmässä käytettävään lämpötilaan, joka kantajan käytännön mukaan vaihtelee – 7 °C:n ja 14 °C:n välillä, olisi pidettävä asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohdassa tarkoitettuna ”jäädytettynä tuotteena”.
50
Tätä toteamusta tukee se, että ESSAn ”Savustettuihin ja/tai suolattuihin ja/tai marinoituihin kaloihin sovellettavien eurooppalaisten hyvän käytännön ohjeiden” liitteen III, johon komissio itsekin viittaa, mukaan ”jähmetetyt” tuotteet luokitellaan tuotteisiin, joita ei ole koskaan jäädytetty.
51
Tästä seuraa, että ennen riidanalaisen säännöksen antamista ”jähmetetyn” savustetun lohen jalostajiin sovellettiin vaatimuksia, joista säädetään asetuksen N:o 852/2004 liitteessä II olevan IX luvun 5 kohdassa, johon komissio viittaa kirjelmissään ja jossa säädetään seuraavaa:
”Raaka-aineita, valmistusaineita, puolivalmiita tuotteita ja valmiita tuotteita, joissa patogeeniset mikro-organismit saattavat lisääntyä tai joissa saattaa muodostua toksiineja, ei saa säilyttää lämpötiloissa, jotka saattavat aiheuttaa terveysriskin. Kylmäketjua ei saa katkaista. Lyhytaikaiset poikkeukset lämpötilavaatimuksista ovat kuitenkin mahdollisia elintarvikkeiden käsittelyssä käytännön seikkojen vuoksi niiden valmistuksen, kuljetuksen, varastoinnin, esillepanon ja tarjoilun aikana edellyttäen, että tästä ei aiheudu terveysriskiä. Elintarvikealan yrityksillä, jotka valmistavat, käsittelevät ja käärivät jalostettuja elintarvikkeita, on oltava soveltuvat tilat, jotka ovat riittävän isot raaka-aineiden säilyttämiseksi erillään jalostetusta aineksesta, ja riittävästi erillistä kylmävarastointitilaa.”
52
On kuitenkin todettava, että kyseisessä säännöksessä viitataan mahdollisuuteen poiketa lämpötilavaatimuksista pitämällä tuotteita sellaisissa lämpötiloissa, joista ei aiheudu terveysriskiä, ”lyhytaikaisesti” ilman, että aikarajaa olisi mainittu.
53
Toisin kuin komissio lähinnä väittää Ranskan tasavallan tukemana, ennen riidanalaisen säännöksen antamista voimassa olevista säännöksistä ei näin ollen ilmennyt selvästi, että savustetun lohen pitäminen jähmettämismenetelmän edellyttämässä lämpötilassa yli 96 tunnin ajan olisi kiellettyä.
54
Näin ollen on katsottava, että riidanalaisessa säännöksessä asetetaan velvoitteita kantajalle ja että sille, että toimi koskee kantajaa suoraan, asetettu ensimmäinen edellytys täyttyy.
55
Toisesta edellytyksestä on todettava, että riidanalaisen säännöksen täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan riitautettuun lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista. Tästä seuraa, että myös toinen edellytys sille, että toimi koskee kantajaa suoraan, täyttyy.
56
Näin ollen on katsottava, että riidanalainen säännös koskee kantajaa suoraan.
57
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että kantajalla on asiavaltuus.
Kantajan oikeussuojan tarve
58
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin tällä henkilöllä on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tällainen intressi edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella voi itsessään olla oikeusvaikutuksia ja että kanne voi mahdollisesti tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä (ks. tuomio 17.9.2015, Mory ym. v. komissio, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Nyt käsiteltävässä asiassa on riittävää todeta, että riidanalaisen säännöksen mahdollinen kumoaminen voi tuottaa kantajalle hyötyä, joka muodostuu siitä, ettei sen tarvitse noudattaa kyseisessä säännöksessä asetettuja vaatimuksia asetuksen N:o 853/2004 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
60
Näin ollen kantajalla on oikeussuojan tarve.
61
Kaiken edellä todetun perusteella kanne on tutkittava.
Asiakysymys
62
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen, joista
–
ensimmäinen koskee SEUT 290 artiklan rikkomista siltä osin kuin riidanalainen säännös koskee asetuksen N:o 853/2004 olennaista osaa,
–
toinen koskee SEU 5 artiklan 4 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista,
–
kolmas koskee asetuksen N:o 853/2004 10 artiklan 1 kohdan rikkomista siltä osin kuin riidanalainen säännös ei liity kyseisellä asetuksella tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseen ja
–
neljäs koskee saman asetuksen 13 artiklan rikkomista siltä osin kuin komissio ei kuullut Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista (EFSA) riidanalaisen säännöksen laatimismenettelyn aikana.
63
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo tarkoituksenmukaiseksi tarkastella ensimmäiseksi neljättä kanneperustetta.
64
Neljännessä kanneperusteessaan kantaja väittää lähinnä, että komissio rikkoi asetuksen N:o 853/2004 13 artiklaa, kun se ei kuullut EFSAa riidanalaisen säännöksen laatimismenettelyssä.
65
Lisäksi se väittää ensimmäisen, toisen ja kolmannen kanneperusteen yhteydessä esittämillään argumenteilla lähinnä, että riidanalaisessa säännöksessä asetettu 96 tunnin raja ei perustu mihinkään tieteelliseen tietoon, että komissio ei ole esittänyt perusteluja tälle aikarajoitukselle ja että kyseisen toimielimen olisi pitänyt kuulla EFSAa huomioon otettavan aikarajan osalta.
66
Komissio väittää Ranskan tasavallan tukemana, että riidanalainen säännös ei koske kysymystä, jolla voi olla merkittävä vaikutus kansanterveyteen asetuksen N:o 853/2004 13 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisessä artiklassa EFSAn kuuleminen nimittäin rajataan ainoastaan tiettyihin tapauksiin eli sellaisiin tapauksiin, joissa tehdyt muutokset ovat riittävän laajoja. Koska nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisella säännöksellä ei muuteta ennen sen antamista voimassa olleita säännöksiä, komission mukaan sillä ei voida todeta olevan merkittäviä terveysvaikutuksia. Tätä tulkintaa tukee komission mukaan myös EFSAn pääjohtajan Euroopan parlamentin puhemiehelle lähettämä 12.6.2024 päivätty kirje. Lisäksi riidanalaisella säännöksellä selkeytetään oikeudellista tilannetta, eikä se koske tieteellisiä kysymyksiä. Komission mukaan ei myöskään ole tieteellistä näyttöä kantajan menettelytapojen myönteisestä vaikutuksesta kuluttajien terveyteen.
67
Vastauksenaan kantajan ensimmäisen, toisen ja kolmannen kanneperusteen yhteydessä esittämiin väitteisiin komissio, jota Ranskan tasavalta tukee, korostaa vastauskirjelmässään, että se tukeutui vastineessaan tutkimuksiin, jotka osoittavat, että savustetun lohen lämpötila ja jäädytyksen kesto vaikuttavat huomattavasti sen laatuun. Lisäksi 96 tunnin aikarajassa otetaan huomioon viipaloimiseen tarvittava enimmäisaika. Kyseisessä ajallisessa rajoituksessa otetaan näin ollen huomioon elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva kuluttajansuojan tavoite ja alan tarpeet.
68
Asetuksen N:o 853/2004 13 artiklan mukaan komissio kuulee EFSAa kaikissa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, joilla voi olla merkittäviä vaikutuksia kansanterveyteen.
69
Nyt käsiteltävässä asiassa asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, ettei komissio kuullut EFSAa ennen riidanalaisen säännöksen antamista.
70
Toisin kuin komissio väittää Ranskan tasavallan tukemana, riidanalaisella säännöksellä otetaan käyttöön uusia velvoitteita kantajaa kohtaan, kuten edellä 26–54 kohdasta ilmenee.
71
Se komission esiin tuoma seikka, jonka mukaan EFSAn pääjohtaja totesi parlamentin puhemiehelle osoittamassaan kirjeessä, että ”mikrobiologisten riskien vähentäminen sisältyy jo voimassa olevaan lainsäädäntöön, jossa säädetään kalastustuotteiden varastointia koskevista edellytyksistä”, että ”asetuksessa N:o 853/2004 säädetään noin 0 °C:n lämpötilasta (sulavan jään lämpötila) tuoreille tuotteille ja –18 °C:n lämpötilasta jäädytetyille tuotteille” ja että ”Codex Alimentarius edellyttää, että tuoreet kalastustuotteet on varastoitava sulavan jään lämpötilassa ja jäädytetyt kalastustuotteet –18 °C:n lämpötilassa”, ei vaikuta tällaiseen tulkintaan.
72
Sen lisäksi, että asetuksen N:o 178/2002 22 artiklan 2 kohdan mukaan EFSAn tehtävänä on antaa tieteellisiä lausuntoja, tällaisessa arvioinnissa ei nimittäin täsmennetä ennen riidanalaisen säännöksen antamista mahdollisesti voimassa olleita säännöksiä, joissa määriteltiin käsitteet ”varastointi” tai ”jäädytetty tuote”, joissa ilmoitettiin, mistä hetkestä lähtien kalastustuotetta oli pidettävä varastoituna, ja joissa täsmennettiin lämpötila, jossa säilytettävää tuotetta oli pidettävä jäädytettynä tuotteena.
73
On siis selvitettävä, oliko komissiolla velvollisuus kuulla EFSAa ennen riidanalaisen säännöksen antamista asetuksen N:o 853/2004 13 artiklan mukaisesti.
74
Tältä osin on huomautettava, että asianosaiset ovat perustellusti yhtä mieltä siitä, että kysymys, jota riidanalainen säännös koskee, kuuluu asetuksen N:o 853/2004 soveltamisalaan.
75
Siitä, voiko mainitulla kysymyksellä olla merkittävä vaikutus kansanterveyteen, on aluksi todettava, toisin kuin komissio väittää, että tällainen kysymys edellyttää tieteellisiä arviointeja. Sellaisen aikarajan käyttöön ottaminen, jonka aikana kalastustuotteiden alan toimijoilla on lupa pitää näitä tuotteita jähmettämismenetelmän edellyttämässä lämpötilassa, edellyttää sen ajan analysoimista ja huomioon ottamista, jonka ajan voidaan katsoa, että mainitut tuotteet, joita pidetään tällaisessa lämpötilassa, eivät aiheuta terveysriskiä.
76
Erityisesti kansanterveyteen kohdistuvan merkittävän vaikutuksen arvioinnista on huomautettava, että vaikka delegoitu asetus 2024/1141 ei sisällä mitään perusteluja jähmettämismenetelmään liittyvien vaatimusten käyttöön ottamiselle, kuten edellä 41 kohdassa todetaan, kyseistä asetusta koskevan selittävän muistion asiayhteyttä koskevasta osasta ilmenee, että on asianmukaista ”selventää” vaatimuksia, jotka koskevat ”toimenpidettä, jolla lämpötilaa alennetaan hieman tuoreiden kalastustuotteiden tai jalostettujen kalastustuotteiden viipalointia varten tai jäädytettyjen tuotteiden lämpötilaa nostetaan, ja kieltoa säilyttää tai kuljettaa kalastustuotteita kyseisessä teknisesti vaaditussa väliaikaisessa lämpötilassa””epäselvyyksien välttämiseksi”.
77
Lisäksi delegoitua asetusta 2024/1141 koskevan selittävän muistion alkuperäisen version, johon kantaja viittaa, 13 perustelukappaleesta ilmenee lähinnä, että ”jotta vältettäisiin väärinkäytökset, jotka liittyvät tuotantovaatimusten käyttämiseen kalastustuotteiden varastoimiseksi sellaisessa lämpötilassa, joka ei ole [asetuksen N:o 853/2004] liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohdan säännösten mukainen, lämpötilan alentamisen tai jo jäädytettyjen tuotteiden osalta nostamisen jähmettämismenetelmän käyttämiseksi olisi tapahduttava mahdollisimman nopeasti, ja kalastustuotteiden varastointia lämpötilassa, joka helpottaa leikkaamista tai viipalointia, olisi rajoitettava ajallisesti”.
78
On myös todettava, että vaikka komissio ei nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä ota nimenomaisesti kantaa siihen, voiko kysymyksellä, jota riidanalainen säännös koskee, olla merkittävä vaikutus kansanterveyteen, se väittää vastauksenaan kantajan toiseen kanneperusteeseen, että tietyt tuottajat ovat käyttäneet väärin unionin lainsäädännön liikkumavaraa, joka liittyy jähmettämismenetelmän käyttämiseen tuotantoprosessissa, kuluttajien vahingoksi, koska jähmettämislämpötilassa varastoidut fileet ovat heikompilaatuisia, ja että kuluttajaa, joka uskoo ostavansa tuotteen, jota ei ole jäädytetty, johdetaan harhaan.
79
Komissio toteaa, että tietyistä tieteellisistä tutkimuksista ilmenee, että savustetun lohen lämpötila ja jäädytyksen kesto vaikuttavat huomattavasti sen laatuun. Se viittaa tältä osin yhtäältä tutkimukseen ”Quantification and mapping of tissue damage from freezing in cod by magnetic resonance imaging – ScienceDirect” (Turskan jäädyttämisestä aiheutuvien kudosvaurioiden yksilöinti ja kartoittaminen magneettiresonanssikuvauksella – ScienceDirect) (Food Control, nide 123, toukokuu 2021, 107734), josta ilmenee, että ”kalan jäädyttäminen on merkittävä jalostusmenetelmä, joka voi pidentää tuotteen säilyvyyttä mutta joka voi myös aiheuttaa merkittävää vahinkoa kudoksille, jos sitä ei toteuteta asianmukaisesti” ja että ”mitä alhaisempaan lämpötilaan jäädyttäminen toteutetaan, sitä vähemmän prosessi aiheuttaa vahinkoa”. Toisaalta komissio viittaa tutkimukseen, jonka otsikko on ”Effect of Freezing on the Shelf Life of Salmon” (Jäädyttämisen vaikutus lohen säilyvyyteen) (International Journal of Food Science, elokuu 2018, 1686121) ja josta ilmenee, että ”varastoinnin kesto ja lämpötila ovat merkittäviä tekijöitä, jotka vaikuttavat kalan laadun heikkenemiseen ja säilyvyyteen, sillä lipidifraktioon kohdistuu lähinnä jäädytettynä varastoinnin aikana tapahtuvia hapettumiseen ja hydrolyyttiseen reaktioon liittyviä muutoksia” ja että ”kalan rasvat – – ovat erittäin herkkiä hapettumiselle; hapettuminen heikentää siis kalan ravitsemuksellista laatua, rakennetta ja väriä.”
80
Lisäksi komissio esittää asiaa koskevista oikeussäännöistä esittämissään alustavissa huomautuksissa, että savustettua lohta, joka on saatettu jäädytyslämpötilaa alempaan lämpötilaan, on pidettävä jäädytettynä tuotteena ja, siltä osin kuin sitä varastoidaan, sellaisena tuotteena, johon sovelletaan jäädytettyjen tuotteiden varastointia koskevia säännöksiä eli asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohtaa. Se täsmentää tältä osin, että koska savustettu lohi varastoidaan viipaloimista varten tarkoitetussa lämpötilassa, siihen jää tietty prosenttiosuus vettä, joka ei kyseisessä lämpötilassa ole kidemäistä, mikä voi tietyissä tapauksissa mahdollistaa bakteerikasvuston kehittymisen vedessä. Komissio lisää, että kyseisen tuotteen varastointi jähmettämismenetelmän edellyttämässä lämpötilassa saattaa lämpötilan vaihtelun tapauksessa aiheuttaa solujen lyysin eli hajoamisen (jääkiteiden vahingoittaessa solurakennetta), mikä lisää terveysriskejä ja vaikuttaa lopputuotteen rakenteeseen, makuun ja ravintoarvoon. Se toteaa, että FAO:n internetsivustolla olevista asiakirjoista ilmenee, että ”kalaproteiinit muuttuvat pysyvästi jäädyttämisen ja kylmävarastoinnin aikana”, että ”nopeus, jolla kyseinen muutos tapahtuu, riippuu suuressa määrin lämpötilasta”, että ”jäätymispistettä lähellä olevissa lämpötiloissa, esimerkiksi 28 °F:ssa [– 2 °C], tapahtuu merkittäviä muutoksia nopeasti” ja että ”myös 15 °F:ssa [– 10 °C] muutokset ovat niin nopeita, että alun perin hyvälaatuisen tuotteen laatu voi heikentyä muutamassa viikossa”.
81
Komissio väittää myös, että jos katsottaisiin oikeaksi kantajan tulkinta, jonka mukaan ainoastaan tuotteita, joiden lämpötila on alennettu –18 celsiusasteeseen, voidaan pitää jäädytettyinä, tämä merkitsisi sitä, että kalastustuotteisiin, joiden lämpötilaa olisi alennettu esimerkiksi vain –17,5 °C:een, ei sovellettaisi varastointia –18 °C:n lämpötilassa koskevaa velvoitetta ja että niitä voitaisiin myydä kuluttajille tuotteina, joita ei ole koskaan jäädytetty, ja että tämä tilanne olisi ”selvästi vaarallinen kuluttajien terveydelle”, kun otetaan huomioon heille aiheutuva vaara siitä, että kyseinen tuote olisi saatettu sulattaa useaan otteeseen.
82
Delegoidun asetuksen 2024/1141 esitöistä ja komission nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä esittämistä argumenteista voidaan näin ollen päätellä, että riidanalaisen säännöksen antamiseen johtanut syy liittyy siihen, että aikaisemmissa oikeussäännöissä oli ”epäselvyyksiä” siltä osin kuin oli kyse jähmettämismenetelmästä ja kiellosta varastoida tai kuljettaa kalastustuotteita kyseisen menetelmän edellyttämässä lämpötilassa, kun savustetun lohen säilyttäminen kyseisessä lämpötilassa pitkän ajanjakson ajan saattaisi aiheuttaa terveysriskejä.
83
Tällaista kysymystä on pidettävä kysymyksenä, jolla voi olla merkittävä vaikutus kansanterveyteen.
84
Tältä osin on riittävää todeta, että – kuten edellä 82 kohdassa todetaan – komission itsensä esittämistä argumenteista ilmenee lähinnä, että savustetun lohen säilyttäminen jähmettämismenetelmän edellyttämässä lämpötilassa pitkän ajanjakson ajan on omiaan vaikuttamaan kuluttajien terveyteen ja näin ollen vaikuttamaan kansanterveyteen.
85
Kuten myös komission kirjelmistä ilmenee, tällainen vaikutus kansanterveyteen vaikuttaa lisäksi merkittävältä. Komissio nimittäin täsmentää, että kantajan asetuksen N:o 853/2004 liitteessä III olevan VIII jakson VII luvun 2 kohdasta omaksuman tulkinnan hyväksyminen johtaisi tilanteeseen, joka on ”selvästi vaarallinen kuluttajien terveydelle”.
86
Näin ollen on katsottava, että komission oli kuultava EFSAa asetuksen N:o 853/2004 13 artiklan mukaisesti ennen riidanalaisen säännöksen antamista.
87
Tätä toteamusta vahvistaa se, että – kuten komissio itse väittää – asetuksen N:o 853/2004 johdanto-osan 27 perustelukappaleesta ilmenee, että elintarvikehygieniaa koskevan unionin lainsäädännön olisi perustuttava tieteellisiin lausuntoihin.
88
On kuitenkin todettava kantajan tavoin, että tieteellinen perusta, jonka komissio on ottanut huomioon laatiessaan riidanalaista säännöstä, ei ilmene delegoidusta asetuksesta 2024/1141 eikä sitä koskevasta selittävästä muistiosta.
89
Komissio ei myöskään kiistä kantajan väitteitä, jotka koskevat tällaista tieteellisen perustan puuttumista. Vastauskirjelmässään komissio nimittäin ainoastaan toteaa, että se tukeutui vastineessaan tutkimuksiin, jotka osoittavat, että savustetun lohen lämpötila ja jäädytyksen kesto vaikuttavat huomattavasti sen laatuun, mutta se ei ota kantaa väitteeseen, jonka mukaan riidanalaista säännöstä laadittaessa ei ole otettu huomioon tieteellistä perustaa.
90
Se, että riidanalaista säännöstä laadittaessa ei ole otettu huomioon tieteellistä perustaa, voidaan lisäksi päätellä komission vastauksenaan kantajan toiseen kanneperusteeseen esittämästä argumentista, jonka mukaan 96 tunnin enimmäiskesto johtuu ”alan tuottajien yksimielisyydestä”, kun kyse on savustetun lohen viipaloimiseen tarvittavasta ajasta, ja jonka mukaan ”se on epäilemättä kohtuullinen ja riittävä aika varsinaisen viipaloimisen toteuttamiseksi, kun otetaan huomioon alan logistiset ja organisatoriset tarpeet kyseisessä tuotantovaiheessa”.
91
Kuten komissio väittää, parlamentin puhemies pyysi asetuksen N:o 178/2002 29 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti 14.5.2024 päivätyllä kirjeellä EFSAa antamaan tieteellisen lausunnon jähmettämis- ja sulattamismenetelmien vaikutuksesta biologisten riskien säilymiseen ja kehittymiseen, mihin EFSAn pääjohtaja vastasi 12.6.2024 päivätyllä kirjeellä, jossa hän totesi, että hän ”ei pysty yksilöimään mitään elintarvikkeiden turvallisuuteen tai kansanterveyteen kohdistuvaan riskiin liittyviä avoimia kysymyksiä hakemuksessa kuvatuissa varastointiolosuhteissa”.
92
On kuitenkin todettava, että tällainen tietojenvaihto tapahtui delegoidun asetuksen 2024/1141 antamisen jälkeen eli 14.12.2023 eikä se tämän vuoksi missään tapauksessa vaikuta kyseisen asetuksen laillisuuteen.
93
Kaiken edellä esitetyn perusteella neljäs kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä ja riidanalainen säännös on kumottava ilman, että olisi tarpeen tutkia kantajan esittämiä muita argumentteja ja kanneperusteita.
Oikeudenkäyntikulut
94
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se on velvoittava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
95
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka esiintyvät asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tästä seuraa, että Ranskan tasavallan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteiden II ja III muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tiettyä lihaa, kalastustuotteita, meijerituotteita ja munia koskevista erityisistä hygieniavaatimuksista, 14.12.2023 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2024/1141 3 kohdan e alakohta kumotaan.
2)
Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Mowi Poland S.A.:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
3)
Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Costeira
Öberg
Zilgalvis
Julistettiin Luxemburgissa 24 päivänä syyskuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.