62024CJ0445
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
13 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Direktiivi (EU) 2015/2302 – Matkapaketit ja yhdistetyt matkajärjestelyt – 3 artiklan 6 alakohta – Matkustajan käsite – Oikeushenkilö, joka on tehnyt matkasopimuksen jäsentensä puolesta
Asiassa C‑445/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Hof van Cassatie (ylin yleinen tuomioistuin, Belgia) on esittänyt 3.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
MS Amlin Insurance SE
vastaan
(W)onderweg VZW,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Passer sekä tuomarit D. Gratsias ja B. Smulders (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
MS Amlin Insurance SE, edustajinaan J. Van Bellinghen ja B. Vanlerberghe, advocaten,
–
(W)onderweg VZW, edustajanaan Y. Teughels, advocaat,
–
Belgian hallitus, asiamiehinään S. Baeyens, P. Cottin ja C. Pochet,
–
Kreikan hallitus, asiamiehinään C. Kokkosi ja E.-E. Krompa,
–
Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan M. F. Severi, avvocato dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään I. Rubene ja F. van Schaik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee matkapaketeista ja yhdistetyistä matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2302 (EUVL 2015, L 326, s. 1) 3 artiklan 6 alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat vakuutusyhtiö MS Amlin Insurance SE ja voittoa tavoittelematon yhdistys (W)onderweg VZW, joka on tehnyt jäsentensä puolesta matkapakettisopimuksen MS Amlin Insurancessa vakuutetun matkatoimiston kanssa, ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu kieltäytyi korvaamasta (W)onderwegille matkasopimuksen perusteella suoritettuja maksuja kyseisen matkatoimiston konkurssin johdosta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 90/314/ETY
3
Matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13.6.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/314/ETY (EYVL 1990, L 158, s. 59) johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”kuluttajan pitäisi voida hyötyä tämän direktiivin mukaisesta suojasta siitä riippumatta, onko hän suoranainen sopimuspuoli, siirronsaaja vai sellaisen ryhmän jäsen, jonka puolesta toinen henkilö on tehnyt sopimuksen matkapaketista”.
4
Kyseisen direktiivin 2 artiklan 4 alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Tässä direktiivissä:
– –
4.
’kuluttajalla’ tarkoitetaan henkilöä, joka ostaa matkapaketin tai tekee sopimuksen sen ostamisesta (’pääsopija’), tai muuta henkilöä, jonka lukuun pääsopija tekee sopimuksen matkapaketin ostamisesta (’muut edunsaajat’), taikka muuta henkilöä, jolle pääsopija tai muu edunsaaja siirtää matkapaketin (’siirronsaaja’)”.
Direktiivi 2015/2302
5
Direktiivin 2015/2302 johdanto-osan 1–3, 7, 25 ja 39 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Neuvoston direktiivissä [90/314] säädetään monista tärkeistä matkapaketteihin liittyvistä kuluttajan oikeuksista ja erityisesti oikeuksista, jotka liittyvät tiedotusvaatimuksiin, elinkeinonharjoittajien vastuuseen matkapaketin toteuttamisesta ja matkanjärjestäjän tai matkanvälittäjän maksukyvyttömyyttä koskevaan suojaan. On kuitenkin tarpeen mukauttaa säädöskehystä markkinoiden kehitykseen, jotta se soveltuisi paremmin sisämarkkinoille, sekä poistaa epätäsmällisyyksiä ja korjata lainsäädännöllisiä puutteita.
(2)
Matkailulla on keskeinen asema [Euroopan] unionin taloudessa, ja matkapaketit, pakettilomat ja pakettikiertomatkat – – muodostavat merkittävän osan matkailumarkkinoista. Nämä markkinat ovat muuttuneet huomattavasti direktiivin [90/314] antamisen jälkeen. – – Tällä direktiivillä pyritään ulottamaan suojan soveltamisala kattamaan mainittu kehitys, edistämään avoimuutta ja parantamaan oikeusvarmuutta matkustajien ja elinkeinonharjoittajien kannalta.
(3)
[SEUT] 169 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa määrätään, että unioni myötävaikuttaa kuluttajansuojan korkean tason saavuttamiseen toimenpiteillä, jotka se hyväksyy [SEUT] 114 artiklan nojalla.
– –
(7)
Suurin osa matkapaketteja tai yhdistettyjä matkajärjestelyjä ostavista matkustajista on unionin kuluttajalainsäädännössä tarkoitettuja kuluttajia. Aina ei kuitenkaan ole helppoa tehdä eroa kuluttajien ja niiden pienten yritysten edustajien tai ammatinharjoittajien välillä, jotka varaavat yritykseensä tai ammatin harjoittamiseensa liittyviä matkoja samojen varauskanavien kautta kuin kuluttajat. Tällaiset matkustajat tarvitsevat usein samanlaisen suojan tason kuin kuluttajat. Toisaalta on olemassa yrityksiä tai organisaatioita, jotka toteuttavat matkajärjestelyjä sellaisen yleisen sopimuksen perusteella, joka usein tehdään lukuisia matkajärjestelyjä varten ja määrätyksi ajaksi esimerkiksi matkatoimiston kanssa. Viimeksi mainitun tyyppiset matkajärjestelyt eivät edellytä kuluttajien suojaa vastaavaa suojan tasoa. Siksi tätä direktiiviä olisi sovellettava liikematkustajiin, mukaan lukien vapaiden ammattien harjoittajat, itsenäiset ammatinharjoittajat tai muut luonnolliset henkilöt, jos he eivät tee matkajärjestelyjä yleisen sopimuksen perusteella. Jotta estettäisiin muussa unionin lainsäädännössä käsitteelle ’kuluttaja’ annettuun määritelmään liittyvät sekaannukset, tämän direktiivin nojalla suojattavista henkilöistä olisi käytettävä nimitystä ’matkustajat’.
– –
(25)
Matkustajan olisi saatava kaikki tarpeelliset tiedot ennen matkapaketin ostamista riippumatta siitä, myydäänkö matkapaketti etäviestinten kautta, matkatoimiston toimipaikassa tai muunlaisia jakelukeinoja käyttämällä. Näitä tietoja antaessaan elinkeinonharjoittajan olisi otettava huomioon niiden matkustajien erityistarpeet, jotka ikänsä tai heikomman fyysisen toimintakykynsä, jonka elinkeinonharjoittaja pystyy kohtuudella ennakoimaan, vuoksi ovat erityisen heikossa asemassa.
– –
(39)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että matkapaketin ostavat matkustajat saavat täyden suojan matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden varalta. Jäsenvaltioiden, joihin matkanjärjestäjät ovat sijoittautuneet, olisi varmistettava, että ne asettavat vakuuden matkustajien itsensä tai heidän puolestaan suoritettujen kaikkien maksujen palauttamiseksi ja, jos matkapakettiin sisältyy matkustajien kuljetus, matkustajien paluukuljetuksen takaamiseksi matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden varalta. Olisi kuitenkin oltava mahdollista tarjota matkustajille matkapaketin jatkamista. Vaikka jäsenvaltioille jätetään harkintavalta maksukyvyttömyyssuojan järjestämistavan suhteen, niiden olisi kuitenkin varmistettava, että suoja on tehokas. Tehokkuus tarkoittaa, että suojan olisi oltava käytettävissä heti, kun matkapalveluja ei matkanjärjestäjän maksuvalmiusongelmien vuoksi suoriteta, niitä ei tulla suorittamaan tai ne tullaan suorittamaan vain osittain tai jos palveluntarjoajat vaativat matkustajia maksamaan niistä. Jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia, että matkanjärjestäjät antavat matkustajille todistuksen, joka osoittaa, että näillä on välitön oikeus maksukyvyttömyyssuojan tarjoajaa kohtaan.”
6
Direktiivin 2015/2302 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan matkapaketteihin, joita elinkeinonharjoittajat tarjoavat myytäväksi tai myyvät matkustajille, sekä yhdistettyihin matkajärjestelyihin, joiden hankkimista elinkeinonharjoittajat helpottavat.
2.   Tätä direktiiviä ei sovelleta
a)
matkapaketteihin ja yhdistettyihin matkajärjestelyihin, joiden kesto on alle 24 tuntia, elleivät ne sisällä yöpymistä;
b)
tarjottuihin matkapaketteihin, joita tarjotaan, tai yhdistettyihin matkajärjestelyihin, joiden hankkimista helpotetaan satunnaisesti ja voittoa tavoittelemattomalta pohjalta sekä ainoastaan rajoitetulle matkustajien ryhmälle;
c)
matkapaketteihin ja yhdistettyihin matkajärjestelyihin, jotka ostetaan liikematkustamista koskevaa järjestelyä koskevan yleisen sopimuksen perusteella, joka on tehty elinkeinonharjoittajan ja sellaisen toisen luonnollisen tai oikeushenkilön välillä, joka toimii liike-, elinkeino- tai ammattitoimintaansa liittyvissä tarkoituksissa.
3.   Tämä direktiivi ei vaikuta kansalliseen yleiseen sopimusoikeuteen, kuten sopimuksen pätevyyttä, tekemistä tai vaikutuksia koskeviin sääntöihin, ellei yleisen sopimusoikeuden näkökohtia säännellä tällä direktiivillä.”
7
Direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1–3 ja 6–8 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)   ’matkapalvelulla’
a)
matkustajien kuljetusta;
b)
majoitusta, kun se ei ole olennainen osa matkustajien kuljetusta ja joka ei tapahdu asumistarkoituksessa;
– –
2)   ’matkapaketilla’ vähintään kahden erityyppisen, samaa matkaa tai lomaa varten yhdistetyn matkapalvelun yhdistelmää, jos
a)
kyseiset palvelut yhdistää yksi elinkeinonharjoittaja, myös matkustajan pyynnöstä tai hänen tekemänsä valinnan mukaisesti, ennen kuin kaikki palvelut kattava yksi sopimus tehdään; tai
– –
3)   ’matkapakettisopimuksella’ koko matkapakettia koskevaa sopimusta – –
– –
6)   ’matkustajalla’ henkilöä, joka haluaa tehdä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan sopimuksen tai jolla on oikeus matkustaa tällaisen sopimuksen perusteella;
7)   ’elinkeinonharjoittajalla’ luonnollista henkilöä taikka joko yksityisessä tai julkisessa omistuksessa olevaa oikeushenkilöä, joka toimii, mukaan lukien nimissään tai puolestaan toimivan muun henkilön välityksellä, tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään tarkoituksessa, joka liittyy hänen liike-, elinkeino- tai ammattitoimintaansa, riippumatta siitä, toimiiko hän matkanjärjestäjänä, matkanvälittäjänä, yhdistetyn matkajärjestelyn hankkimista helpottavana elinkeinonharjoittajana tai matkapalvelun tarjoajana;
8)   ’matkanjärjestäjällä’ elinkeinonharjoittajaa, joka yhdistää ja myy tai tarjoaa myytäväksi matkapaketteja – –”
8
Kyseisen direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhdenmukaistamisen taso”, säädetään seuraavaa:
”Ellei tässä direktiivissä toisin säädetä, jäsenvaltiot eivät saa kansallisessa lainsäädännössään pitää voimassa tai ottaa käyttöön tässä direktiivissä säädetyistä poikkeavia säännöksiä, ei myöskään tiukempia tai sallivampia säännöksiä niin, että matkustajien suojan taso olisi erilainen.”
9
Kyseisen direktiivin 5 artiklan otsikko on ”Ennen sopimuksen tekemistä annettavat tiedot”, ja sen 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ennen kuin matkustaja sitoutuu matkapakettisopimukseen tai muuhun vastaavaan tarjoukseen, matkanjärjestäjä, ja myös matkanvälittäjä, jos matkapaketti myydään matkanvälittäjän kautta, toimittaa matkustajalle – – seuraavat tiedot:
a)
matkapalvelujen pääominaisuudet:
– –
viii)
se, soveltuuko matka tai loma yleisesti ottaen liikuntarajoitteisille henkilöille, ja matkustajan pyynnöstä myös täsmälliset tiedot matkan tai loman soveltuvuudesta matkustajan tarpeet huomioon ottaen;
– –”
10
Direktiivin 2015/2302 12 artiklan, jonka otsikko on ”Matkapakettisopimuksen purkaminen ja peruuttamisoikeus ennen matkapaketin alkamista”, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   – – matkustajalla on oikeus purkaa matkapakettisopimus ennen matkapaketin alkamista peruutusmaksua maksamatta, jos matkakohteessa tai sen välittömässä läheisyydessä vallitsevat väistämättömät ja poikkeukselliset olosuhteet, jotka vaikuttavat merkittävästi matkapaketin toteuttamiseen tai jotka vaikuttavat merkittävästi matkustajien kuljetukseen matkakohteeseen. Tämän kohdan nojalla tapahtuvassa matkapakettisopimuksen purkamisessa matkustajalla on oikeus siihen, että hänelle palautetaan kaikki matkapaketista suoritetut maksut, mutta hänellä ei ole oikeutta lisäkorvaukseen.
– –
4.   Matkanjärjestäjän on – – palautettava maksut, jotka matkustaja on suorittanut tai jotka on matkustajan puolesta suoritettu matkapaketista, vähennettynä asianmukaisella peruutusmaksulla. – –”
11
Direktiivin 2015/2302 17 artiklan, jonka otsikko on ”Maksukyvyttömyyssuojan tehokkuus ja laajuus”, 1, 3 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden alueelle sijoittautuneet matkanjärjestäjät asettavat vakuuden matkustajien suorittamien tai matkustajan puolesta suoritettujen kaikkien maksujen palauttamiseksi, siltä osin kuin asiaankuuluvia palveluja ei suoriteta matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi. Jos matkapakettisopimukseen sisältyy matkustajien kuljetus, matkanjärjestäjien on asetettava vakuus myös matkustajien paluukuljetuksen osalta. Matkapaketin jatkamista voidaan tarjota.
– –
3.   Matkustajien on saatava hyöty matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyssuojasta riippumatta asuinpaikastaan, lähtöpaikasta tai matkapaketin myyntipaikasta sekä riippumatta jäsenvaltiosta, jossa maksukyvyttömyyssuojasta vastaava taho sijaitsee.
– –
5.   Kunkin suorittamattoman matkapalvelun osalta maksujen palautukset on suoritettava ilman aiheetonta viivytystä matkustajan pyynnön jälkeen.”
12
Kyseisen direktiivin 23 artiklan, jonka otsikko on ”Direktiivin pakottavuus”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Matkustaja ei voi luopua hänelle niiden kansallisten toimenpiteiden perusteella kuuluvista oikeuksista, joilla tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä.”
Belgian oikeus
13
Matkapakettien, yhdistettyjen matkajärjestelyjen ja matkapalvelujen myynnistä 21.11.2017 annetun lain (Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten; Belgisch Staatsblad 1.12.2017, s. 106673) (jäljempänä matkapakettilaki) 2 §:n 6 momentin mukaan ”matkustajalla” tarkoitetaan henkilöä, joka haluaa tehdä tämän lain soveltamisalaan kuuluvan sopimuksen tai jolla on oikeus matkustaa jo tehdyn sopimuksen perusteella.
14
Matkapakettilain 4 §:n nojalla kyseistä lakia ei sovelleta ensinnäkään matkapaketteihin ja yhdistettyihin matkajärjestelyihin, joiden kesto on alle 24 tuntia, elleivät ne sisällä yöpymistä, toiseksi matkapaketteihin, joita tarjotaan satunnaisesti ja voittoa tavoittelemattomalta pohjalta sekä ainoastaan rajoitetulle matkustajien ryhmälle, tai yhdistettyihin matkajärjestelyihin, joiden hankkimista helpotetaan vastaavassa tilanteessa, ja kolmanneksi matkapaketteihin ja yhdistettyihin matkajärjestelyihin ja erikseen myytäviin matkapalveluihin, jotka ostetaan liikematkustamista koskevaa järjestelyä koskevan yleisen sopimuksen perusteella, joka on tehty elinkeinonharjoittajan ja sellaisen toisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön välillä, joka toimii liike-, elinkeino- tai ammattitoimintaansa liittyvissä tarkoituksissa.
15
Maksukyvyttömyyssuojasta matkapakettien, yhdistettyjen matkajärjestelyjen ja matkapalvelujen myynnissä 29.5.2018 annetun kuninkaan päätöksen (Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten; Belgisch Staatsblad, 11.6.2018, s. 48438) 2 §:n 3 momentin mukaan kyseistä päätöstä sovellettaessa ”edunsaajilla” tarkoitetaan kaikkia matkapakettilain 2 §:n 6 momentissa tarkoitettuja matkustajia, joiden hyväksi kyseisen päätöksen 4 luvussa tarkoitetuista vakuutussuorituksista määrätään.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
16
(W)onderweg on voittoa tavoittelematon yhdistys, joka toimii autismikirjon häiriöistä kärsivien, pienituloisten perheiden jäsenten hyväksi.
17
Se teki 18.1.2020 joidenkin jäsentensä puolesta Lyoniin (Ranska) suuntautuvaa ”citytrip”-matkaa koskevan matkasopimuksen, joka käsitti junaliput ja hotellimajoituksen. Matkan oli määrä tapahtua ajanjaksolla 21.–24.4.2020. (W)onderweg maksoi kyseisestä matkapaketista 9165,14 euron määrän.
18
Covid-19-pandemiaan liittyvien sulkutoimenpiteiden voimaantulon vuoksi (W)onderweg pyysi 16.3.2020 matkatoimistoa lykkäämään matkaa syyskuuhun 2020 samalla hinnalla ja samassa hotellissa.
19
Koska tällainen lykkääminen osoittautui mahdottomaksi, (W)onderweg tiedusteli matkatoimistolta mahdollisuudesta lykätä matkaa vuodella eli 20.4.2021 saakka. Kyseisen viestienvaihdon yhteydessä tuotiin esiin myös mahdollisuus maksaa korvaus (W)onderwegille lahjakortilla, joka on voimassa vuoden ajan, koska (W)onderwegin suorittamien maksujen korvaaminen oli kyseisen matkatoimiston mukaan lähtökohtaisesti mahdollista vasta tällaisen lahjakortin voimassaolon päättymisen jälkeen.
20
(W)onderweg vaati 7.9.2020 matkatoimistoa korvaamaan määrän, jonka se oli maksanut matkapaketista.
21
Kyseinen matkatoimisto asetettiin konkurssiin 22.9.2020, minkä jälkeen (W)onderweg esitti korvausvaatimuksen MS Amlin Insurancelle, joka on kyseisen matkatoimiston maksukyvyttömyyteen liittyvät riskit vakuuttanut vakuutusyhtiö.
22
MS Amlin Insurancen hylättyä kyseisen vaatimuksen (W)onderweg nosti rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpenissa (Antwerpenin alioikeus, Antwerpenin jaosto, Belgia) kanteen, jossa se vaati, että kyseinen vakuutusyhtiö velvoitetaan korvaamaan sille matkapaketin hintaa vastaava määrä matkasopimuksen täyttämättä jättämisen vuoksi.
23
Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen sillä perusteella, että matka oli jo peruutettu ennen kuin matkatoimisto todettiin maksukyvyttömäksi.
24
(W)onderwegin tekemän valituksen johdosta hof van beroep te Antwerpen (Antwerpenin ylioikeus, Belgia) velvoitti MS Amlin Insurancen maksamaan 9165,14 euron määrän, johon lisätään korot ja kulut.
25
MS Amlin Insurance teki kassaatiovalituksen Hof van Cassatieen (ylin yleinen tuomioistuin, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
26
Tässä yhteydessä MS Amlin Insurance väittää, että – toisin kuin hof van beroep te Antwerpen totesi – (W)onderwegiä ei voida pitää direktiivin 2015/2302 täytäntöön panemiseksi annetussa kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettuna matkustajana eikä sillä voida katsoa olevan kyseiseen lainsäädäntöön perustuvia oikeuksia. Siinä määritelty matkustajan käsite kattaa sen mukaan nimittäin vain matkustajan luonnollisena henkilönä eli tässä tapauksessa (W)onderwegin jäsenet, joille tämä oli ostanut matkan, eikä itse (W)onderwegiä, joka on oikeushenkilö.
27
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen on näin ollen arvioitava, voidaanko voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen kaltaista oikeushenkilöä, joka hankkii satunnaisesti elinkeinonharjoittajalta matkapaketin jäsenilleen, pitää direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettuna matkustajana, kun pääasiaa käsitelleet tuomioistuimet ovat katsoneet, että oikeushenkilö voi tosiasiallisesti kuulua kyseisen matkustajan käsitteen alaan.
28
Tässä tilanteessa Hof van Cassatie on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2015/2302] 3 artiklan 6 alakohdassa olevaa käsitettä ’matkustaja’ tulkittava siten, että se kattaa myös satunnaisesti matkapaketin elinkeinonharjoittajalta jäsenilleen ostavan voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen kaltaisen oikeushenkilön?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
29
Aluksi on täsmennettävä yhtäältä, että esitetty kysymys perustuu lähtökohtaan, jonka mukaan pääasiassa kyseessä oleva matkasopimus koskee direktiivin 2015/2302 3 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua matkapakettia ja kuuluu näin ollen lähtökohtaisesti kyseisen direktiivin soveltamisalaan, sellaisena kuin se on rajattu direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa. Vaikka Belgian, Kreikan ja Italian hallitukset sekä Euroopan komissio ovat kirjallisissa huomautuksissaan käsitelleet kyseisen 2 artiklan 2 kohdassa säädettyjen soveltamisalaa koskevien poikkeusten mahdollista merkityksellisyyttä ja sulkeneet sen pois, on korostettava, että kyseiset poikkeukset eivät ole esitetyn kysymyksen kohteena, ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi sulkenut pois kansallisessa lainsäädännössä, jolla kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohta pannaan täytäntöön, säädetyn sellaisen poikkeuksen soveltamisen, joka liittyy muun muassa ”satunnaisesti” ja voittoa tavoittelemattomalta pohjalta sekä ainoastaan rajoitetulle matkustajien ryhmälle hankittuihin matkapaketteihin.
30
Toisaalta unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että vaikka (W)onderweg on tehnyt pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen jäsentensä lukuun, se on tehnyt sen omissa nimissään, ja pääasia koskee oikeutta korvaukseen, jonka kyseinen yhdistys väittää itsellään olevan direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettuna ”matkustajana” MS Amlin Insurancen suhteen, ja näin on sen kansallisen oikeuden nojalla, jolla kyseisen direktiivin 17 artikla, joka koskee matkustajien suojaamista pääasiassa kyseessä olevan matkatoimiston kaltaisten matkanjärjestäjien maksukyvyttömyysriskiltä, pannaan täytäntöön muun muassa matkapaketista suoritettujen maksujen korvaamisen osalta silloin, kun kyseiseen matkapakettiin kuuluvia palveluja ei suoriteta.
31
Näissä olosuhteissa on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohtaa tulkittava siten, että voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen kaltainen oikeushenkilö, joka on tehnyt matkanjärjestäjän kanssa matkapakettisopimuksen omissa nimissään mutta tiettyjen jäsentensä lukuun, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan.
32
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on, ja tarvittaessa sen syntyhistoria. Jos unionin oikeuden säännöksen merkitys ilmenee yksiselitteisesti sen sanamuodosta, unionin tuomioistuin ei kuitenkaan voi poiketa tästä merkityksestä (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, HDI Global ja MS Amlin Insurance, C‑771/22 ja C‑45/23, EU:C:2024:644, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdan mukaan ”matkustajalla” tarkoitetaan ”henkilöä, joka haluaa tehdä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan sopimuksen tai jolla on oikeus matkustaa tällaisen sopimuksen perusteella”.
34
Koska kyseisessä säännöksessä määritellään matkustajan käsite viittaamatta jäsenvaltioiden oikeuteen käsitteen merkityksen määrittämiseksi, kyseisen säännöksen on kyseisen direktiivin soveltamiseksi katsottava sisältävän unionin oikeuden itsenäisen käsitteen, jota on tulkittava yhtenäisesti unionin alueella (ks. vastaavasti tuomio 9.11.2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 29 kohta).
35
Vaikka matkustajan käsite sisältyy myös muihin unionin oikeuden toimiin, direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa oleva erityinen määritelmä esiintyy vain tässä direktiivissä. Näin ollen kyseessä on käsite, jota on tulkittava ottaen huomioon sen erityinen tehtävä mainitun direktiivin yhteydessä ja direktiivin tavoitteiden valossa (ks. analogisesti tuomio 9.11.2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 30 kohta.
36
Tämän täsmennyksen jälkeen on ensimmäiseksi todettava, että direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdan sanamuodossa viitataan matkustajan käsitteen määrittelemiseksi ”henkilöön”, joka on jommassakummassa tämän tuomion 33 kohdassa tarkoitetuista tilanteista.
37
On korostettava, että kyseisessä sanamuodossa ei eroteta luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä mitenkään toisistaan, toisin kuin muun muassa kyseisen direktiivin 3 artiklan 7 alakohtaan sisältyvässä elinkeinonharjoittajan käsitteen määritelmässä, jonka mukaan kyseisellä käsitteellä voidaan tarkoittaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, ja unionin oikeudessa yleisesti käytetyssä kuluttajan käsitteen määritelmässä, joka on lähtökohtaisesti nimenomaisesti rajattu koskemaan vain luonnollisia henkilöitä (ks. vastaavasti tuomio 2.4.2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, 24 ja 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Lisäksi kuuluakseen direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan asianomaisen henkilön on kuuluttava jompaankumpaan kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista ryhmistä eli hän joko ”haluaa tehdä [matkapaketti]sopimuksen” tai hänellä ”on oikeus matkustaa” tällaisen sopimuksen perusteella. Vaikka oikeushenkilö ei voi matkustaa tällaisen sopimuksen perusteella, se voi sitä vastoin haluta tehdä sopimuksen yhden tai useamman sellaisen luonnollisen henkilön lukuun, jotka suorittavat kyseisessä sopimuksessa tarkoitetun matkan.
39
Tästä seuraa, että vaikka direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdan sanamuotoa voidaan selvästi tulkita siten, että oikeushenkilöt sisällytetään kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun matkustajan käsitteeseen, kun ne ”halua[vat] tehdä [matkapaketti]sopimuksen”, sen perusteella ei voida suoralta kädeltä hylätä suppeampaa tulkintaa, jonka mukaan kyseinen käsite koskee yksinomaan luonnollisia henkilöitä, sillä vain he voivat matkustaa tällaisen sopimuksen perusteella.
40
Toiseksi on siis tutkittava direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdan asiayhteyttä.
41
Tältä osin kyseisen direktiivin johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, että direktiivin tarkoituksena on suojella paitsi kuluttajia myös henkilöitä, ”jotka varaavat yritykseensä tai ammatin harjoittamiseensa liittyviä matkoja samojen varauskanavien kautta kuin kuluttajat”, ja tähän henkilöryhmään voivat kuulua ”liikematkustaj[at], mukaan lukien vapaiden ammattien harjoittajat, itsenäiset ammatinharjoittajat tai muut luonnolliset henkilöt”. Tämän vuoksi direktiivin 90/314 2 artiklan 4 alakohdassa käytetty käsite ”kuluttaja” on korvattu käsitteellä ”matkustaja”, kun direktiivi 90/314 on kumottu ja korvattu direktiivillä 2015/2302, ”jotta estettäisiin muussa unionin lainsäädännössä käsitteelle ’kuluttaja’ annettuun määritelmään liittyvät sekaannukset”.
42
Kyseisessä johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa ei kuitenkaan mainita mitään siitä, merkitseekö tällainen korvaaminen sitä, että matkustajan käsitteen piiriin kuuluu muiden luonnollisten henkilöiden kuin kuluttajien lisäksi myös oikeushenkilöitä.
43
Lisäksi useat direktiivin 2015/2302 säännökset koskevat tilanteita, joissa matkustajan katsotaan olevan luonnollinen henkilö. Näin on esimerkiksi kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan viii alakohdan osalta, joka koskee matkanjärjestäjän velvollisuutta ilmoittaa matkustajalle ennen kuin matkustaja sitoutuu matkapakettisopimukseen muun muassa tarkat tiedot matkan soveltuvuudesta matkustajan tarpeisiin, ja kyseisen direktiivin johdanto-osan 25 perustelukappaleessa täsmennetään tältä osin, että elinkeinonharjoittajan on tässä yhteydessä ”otettava huomioon niiden matkustajien erityistarpeet, jotka ikänsä tai heikomman fyysisen toimintakykynsä, jonka elinkeinonharjoittaja pystyy kohtuudella ennakoimaan, vuoksi ovat erityisen heikossa asemassa”.
44
On kuitenkin korostettava, että tällaiset direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdan asiayhteyteen liittyvät seikat ainoastaan vahvistavat sen, että luonnolliset henkilöt voivat ilmiselvästi kuulua kyseisessä säännöksessä tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan erityisesti silloin, kun he haluavat tehdä matkapakettisopimuksen, ilman että käsitteen piiristä olisi suljettu pois samassa tilanteessa olevia oikeushenkilöitä.
45
Lisäksi kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan c alakohdasta, jossa suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle muun muassa matkapaketit, jotka ostetaan liikematkustamista koskevaa järjestelyä koskevan sellaisen yleisen sopimuksen perusteella, joka on tehty elinkeinonharjoittajan ja ammattitoimintaansa liittyvissä tarkoituksissa toimivan toisen luonnollisen tai oikeushenkilön välillä, voidaan päätellä, että oikeushenkilöiden ostamat matkapaketit kuuluvat lähtökohtaisesti direktiivin soveltamisalaan.
46
Kolmanneksi tällaista tulkintaa tukevat direktiivin 2015/2302 tavoitteet, joita ovat, kuten kyseisen direktiivin 1 artiklasta, luettuna yhdessä sen johdanto-osan ensimmäisen, toisen ja kolmannen perustelukappaleen kanssa, ilmenee, sekä pyrkimys poistaa epätäsmällisyyksiä, korjata lainsäädännöllisiä puutteita ja mukauttaa direktiivissä 90/314 matkustajille annetun suojan laajuutta markkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi että myötävaikuttaa SEUT 169 artiklassa edellytetyn kuluttajansuojan korkean tason saavuttamiseen. Direktiivillä 2015/2302 myötävaikutetaan näin ollen korkeatasoisen kuluttajansuojan varmistamiseen unionin matkapaketteja koskevassa politiikassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 38 artiklan mukaisesti (tuomio 29.7.2024, HDI Global ja MS Amlin Insurance, C‑771/22 ja C‑45/23, EU:C:2024:644, 74 kohta).
47
Tältä osin on todettava ensimmäiseksi, että kun otetaan huomioon kyseiset tavoitteet ja se, että direktiivillä 2015/2302 myönnetyt oikeudet ovat luonteeltaan pakottavia, kuten kyseisen direktiivin 23 artiklan 2 kohdasta ilmenee, mainitun direktiivin 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen laajaa tulkintaa on suosittava direktiivin tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi (ks. analogisesti tuomio 24.10.2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48
Toiseksi on todettava, että direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen tulkitseminen siten, että käsitteen piiristä suljettaisiin pois oikeushenkilö, joka haluaa tehdä matkapakettisopimuksen omissa nimissään mutta yhden tai useamman luonnollisen henkilön lukuun, johtaisi väistämättä kyseisten luonnollisten henkilöiden, jotka ovat usein kuluttajia, suojan tason heikkenemiseen verrattuna tilanteeseen, jossa asianomaisen oikeushenkilön katsottaisiin olevan matkustajan asemassa, ja näin on sitäkin suuremmalla syyllä silloin, kun oikeushenkilö on, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, voittoa tavoittelematon yhdistys, joka toimii tiettyjen sellaisten jäsentensä hyväksi, joita voidaan pitää haavoittuvassa asemassa olevina henkilöinä.
49
Ensimmäisessä tilanteessa kyseinen oikeushenkilö, vaikka se on ensi arviolta matkanjärjestäjän ainoa sopimuskumppani tehdyn matkapakettisopimuksen osalta, ei nimittäin voisi, koska sitä ei voida pitää ”matkustajana”, vedota omissa nimissään mutta niiden luonnollisten henkilöiden hyväksi, joiden lukuun kyseinen sopimus on tehty, oikeuksiin, jotka se voisi muutoin johtaa direktiivistä 2015/2302 ja joiden joukossa on direktiivin 17 artiklassa tarkoitettu oikeus. Kyseisten luonnollisten henkilöiden olisi tällöin itse vedottava oikeuksiinsa kansallisissa tuomioistuimissa kukin omalta osaltaan, vaikka he eivät olekaan kyseisen sopimuksen sopimuspuolia.
50
Vaikka tässä yhteydessä on tosin mahdollista, että mainitut luonnolliset henkilöt sallivat tarvittaessa sen, että asianomainen oikeushenkilö edustaa heitä tässä tarkoituksessa tuomioistuimessa, tarve ryhtyä tällaisiin toimenpiteisiin vaikeuttaisi kuitenkin direktiivillä 2015/2302 annettujen oikeuksien käyttämistä, eikä se siis olisi omiaan myötävaikuttamaan kuluttajansuojan korkean tason toteuttamiseen vaan haittaamaan tällaista tavoitetta.
51
Kolmanneksi on todettava, että sellainen matkustajan käsitteen tulkinta, joka ei kattaisi voittoa tavoittelemattomien yhdistysten kaltaisia oikeushenkilöitä, johtaisi myös lainaukon syntymiseen, koska tällöin voisi olla olemassa matkapakettisopimus, jonka oikeushenkilö on pätevästi tehnyt ilman, että oikeushenkilö voisi kuitenkaan käyttää kyseiseen sopimukseen liittyviä oikeuksia, jotka on vahvistettu direktiivissä 2015/2302. Kyseiseen lopputulokseen johtava matkustajan käsitteen tulkinta olisi siis ristiriidassa tämän tuomion 46 kohdassa mainitun tavoitteen kanssa, joka on muun muassa korjata lainsäädännöllisiä puutteita.
52
Neljänneksi on vielä todettava, että – kuten tämän tuomion 35 kohdassa korostetaan – on otettava huomioon matkustajan käsitteen erityinen tehtävä kyseisen direktiivin yhteydessä.
53
Kuten myös tämän tuomion 41 kohdassa mainitusta direktiivin 2015/2302 johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, on ilmeistä, että kun kyseessä on kyseisen direktiivin soveltamisalaan, sellaisena kuin se rajataan direktiivin 2 artiklassa, kuuluva matkapaketti, matkustajan käsitteen erityisenä tehtävänä ei ole jättää kyseisellä direktiivillä annetun suojan ulkopuolelle tiettyjä henkilöitä sellaisen toiminnallisen kriteerin perusteella, joka koskee erityisesti sitä, missä asemassa he ostavat kyseisen matkapaketin, tai niiden oikeudellista luonnetta, vaan määrittää niiden henkilöiden piiri, jotka voivat vedota mainitulla direktiivillä myönnettyihin oikeuksiin, pelkästään sen yhteyden perusteella, joka heillä on tällaista matkapakettia koskeviin sopimuksiin, eli joko sen perusteella, että he haluavat tehdä tällaisia sopimuksia, tai sen perusteella, että heillä on oikeus matkustaa jo tehtyjen sopimusten perusteella.
54
Näin ollen direktiivin 2015/2302 tavoitteet ja sen 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen erityinen tehtävä kyseisen direktiivin yhteydessä edellyttävät, että kyseistä käsitettä tulkitaan siten, että se kattaa myös oikeushenkilöt, jotka haluavat tehdä omissa nimissään mutta tiettyjen luonnollisten henkilöiden lukuun mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvan matkapakettisopimuksen.
55
Lopuksi on täsmennettävä komission tavoin, että henkilö, olipa kyseessä luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka haluaa tehdä matkapakettisopimuksen ja jota on tällä perusteella pidettävä direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettuna matkustajana, säilyttää tämän aseman sen jälkeen, kun hän on tehnyt sopimuksen. Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että henkilö, joka haluaa tehdä tällaisen sopimuksen toisen hyväksi, menettäisi matkustajan asemansa sopimuksen tekemisen jälkeen pelkästään sillä perusteella, ettei hänellä itsellään ole oikeutta matkustaa kyseisen sopimuksen perusteella, sillä muutoin käytännössä suoja, joka kyseisellä direktiivillä hänelle on tarkoitus antaa, poistuisi.
56
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/2302 3 artiklan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen kaltainen oikeushenkilö, joka on tehnyt matkanjärjestäjän kanssa omissa nimissään mutta tiettyjen jäsentensä lukuun matkapakettisopimuksen, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan.
Oikeudenkäyntikulut
57
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Matkapaketeista ja yhdistetyistä matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2302 3 artiklan 6 alakohtaa
on tulkittava siten, että
voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen kaltainen oikeushenkilö, joka on tehnyt matkanjärjestäjän kanssa omissa nimissään mutta tiettyjen jäsentensä lukuun matkapakettisopimuksen, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.