62015CC0354
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MICHALA BOBEKA
od 8. rujna 2016. (
1
)
Predmet C‑354/15
Andrew Marcus Henderson
protiv
Novo Banco, SA
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Relação de Évora (Žalbeni sud u Evori, Portugal))
„Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba br. 1393/2007 — Dostava sudskih i izvansudskih pismena — Dostava putem pošte — Preporučena pošiljka uz potvrdu o primitku — Slična potvrda — Dostava trećoj osobi onih pismena kojima se pokreće postupak — Obrazac u Prilogu II. Uredbi br. 1393/2007“
I – Uvod
1.
Portugalska banka pokrenula je postupak protiv dužnika s boravištem u Irskoj. Dostava podneska kojim je pokrenut ovaj postupak naišla je na tri problema. Prvo, potvrda o primitku pismena kojim se pokreće postupak nije vraćena portugalskom sudu. Drugo, dostavljeno pismeno navodno je primljeno u dužnikovu boravištu, ali ga je primila treća osoba. Treće, u prilogu dostavljenog dokumenta nije se nalazio standardni obrazac utvrđen u Prilogu II. Uredbi (EZ) br. 1393/2007 (
2
) (u daljnjem tekstu: obrazac iz Priloga II.), a kojim je adresat trebao biti obaviješten o svojem pravu na odbijanje primitka pismena.
2.
U glavnom postupku dostava tog gore opisanog pismena smatrala se valjanom. Iz tri razloga. Prvi, na zahtjev nacionalnog suda, portugalska pošta potvrdila je dopisom sudu datum i vrijeme uručenja pismena u Irskoj. Drugi, nacionalni je sud zaključio da je to što je treća osoba primila pismeno kojim se pokreće postupak dovelo do predmnjeve o dostavi adresatu i da ta pretpostavka nije bila oborena. Treći, zaključio je da je nepostojanje obrasca iz Priloga II., iako problematično, bilo ispravljeno činjenicom da u razdoblju predviđenom nacionalnim pravom u tu svrhu adresat nije prigovorio propustu da se dostavi obrazac iz Priloga II.
3.
U ovom slučaju, sud koji je uputio zahtjev želi znati jesu li ta nacionalna pravila o dostavi pismena, kojim se pokreće postupak, u skladu sa zahtjevima Uredbe br. 1393/2007.
II – Mjerodavno pravo
A – Pravo Unije
4.
U skladu s uvodnom izjavom 2. Uredbe br. 1393/2007 „[i]spravno funkcioniranje unutarnjeg tržišta podrazumijeva i potrebu poboljšavanja i ubrzavanja slanja sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima radi njihove dostave među državama članicama”.
5.
U skladu s uvodnom izjavom 6. iste uredbe „[u]činkovitost i brzina sudskih postupaka u građanskim stvarima pretpostavlja da se slanje sudskih i izvansudskih pismena obavlja izravno, na najbrži način, između lokalnih tijela koja određuju države članice […]”.
6.
Članak 8. stavak 1. u vezi s člankom 8. stavkom 4. Uredbe br. 1393/2007 utvrđuje obvezu prilaganja obrasca iz Priloga II. prilikom dostave sudskih pismena, uključujući i onda kada se dostavu obavlja putem pošte. Svrha obrasca iz Priloga II. jest pružiti adresatu informacije o njegovom pravu na odbijanje primitka pismena koje se dostavlja u vrijeme dostave ili njegovim vraćanjem u roku od tjedan dana, ako pismeno nije napisano, ili se u njegovom prilogu ne nalazi prijevod, na jednom od sljedećih jezika: (a) na jeziku koje adresat razumije; ili (b) službenom jeziku države članice primateljice ili, ako postoji više službenih jezika u toj državi članici, službenom jeziku ili na jednome od službenih jezika mjesta u kojem se obavlja dostava.
7.
U članku 8. stavku 3. Uredbe br. 1393/2007 navodi se da „[a]ko je adresat odbio primiti pismeno u skladu sa stavkom 1., dostava pismena se može ispraviti putem dostave adresatu u skladu s odredbama ove Uredbe o pismenu u čijem prilogu se nalazi prijevod na jezik naveden u stavku 1. U tom slučaju, datum dostave pismena je datum na koji je pismeno u čijem prilogu se nalazi prijevod dostavljeno u skladu s propisima države članice primateljice. Međutim, ako se u skladu s pravom države članice, pismeno mora dostaviti u određenom roku, datum koji će se uzeti u obzir u pogledu podnositelja zahtjeva je datum dostave prvog pismena utvrđen u skladu s člankom 9. stavkom 2.”.
8.
Članak 9. Uredbe br. 1393/2007 odnosi se na datum dostave. U skladu s člankom 9. stavkom 1. u vezi s člankom 9. stavkom 3., kao datum dostave pismena uzima se, načelno, dan kada je to pismeno dostavljeno u skladu s pravom države članice primateljice.
9.
Na temelju članka 9. stavka 2. „ako se pismeno treba dostaviti u određenome roku, datum koji se uzima u obzir u odnosu na podnositelja zahtjeva jest datum dostave koji se određuje prema pravu države članice pošiljateljice”.
10.
Članak 14. Uredbe br. 1393/2007 glasi kako slijedi: „Svaka država članica može dostavu sudskih pismena osobama s boravištem u drugoj državi članici obaviti izravno putem pošte preporučenom pošiljkom uz potvrdu primitka ili [na sličan način]”.
11.
Članak 19. Uredbe br. 1393/2007 odnosi se na tuženika koji se nije upustio u postupak. Relevantan dio članka 19. stavka 1. predviđa: „Ako pismeno kojim se pokreće postupak ili ekvivalentno pismeno treba biti poslano u drugu državu članicu radi dostave u skladu s odredbama ove Uredbe, a tuženik se nije upustio u postupak, presuda neće biti izrečena sve dok se ne utvrdi:
[…]
i da je […] uručenje ili dostava obavljena tako pravovremeno kako bi tuženik mogao pripremiti svoju obranu”.
B – Nacionalno pravo
12.
Na temelju članka 230. Códiga de Processo Civil (Zakonik o građanskom postupku, u daljnjem tekstu: ZGP), dostava slanjem preporučene pošiljke uz potvrdu o primitku smatra se obavljenom onog dana kada je potvrda o primitku potpisana te se dostava adresatu smatra obavljenom čak i ako je potvrdu o primitku potpisala treća osoba. Predmnijeva se da je pošiljka propisno predana adresatu sve dok adresat ne dokaže suprotno.
13.
U skladu s člankom 365. stavkom 3. i člankom 293. stavkom 2. ZGP‑a, u postupcima privremene pravne zaštite, rok u kojem se pravo na obranu mora iskoristiti iznosi deset dana. U članku 366. stavku 3. ZGP‑a određeno je da se taj rok produljuje za deset dana zbog udaljenosti.
14.
Ako se prilikom dostave pismena u njegovu prilogu ne nalazi obrazac iz Priloga II., to prema portugalskom pravu i sudskoj praksi predstavlja bitnu povredu postupka s posljedicom da je dostava nevaljana na temelju članka 191. stavka 1. ZGP‑a.
15.
Međutim, na temelju članka 191. stavka 2. ZGP‑a, rok u kojem se može istaknuti nevaljanost zbog bitne povrede postupka jest rok za podnošenje prigovora, to jest u ovom slučaju 20 dana od dana dostave. Nevaljanost se smatra otklonjenom ako se ne istakne u tom roku.
III – Činjenice, glavni postupak i prethodna pitanja
16.
Tijekom 2008. Novo Banco, SA (protustranka) i A. M. Henderson (žalitelj) sklopili su dva ugovora o zakupu poslovnih prostorâ na području Općine Portimão, Portugal. Žalitelj nije platio zakupninu za te poslovne prostore koja je dospjela u ožujku i kolovozu 2012. te niti nakon toga nije plaćao zakupninu. Kasnije je protustranka raskinula oba ugovora.
17.
Žalitelj je odbio vratiti prostorije. Protustranka je u Portugalu pokrenula postupak protiv žalitelja zahtijevajući, među ostalim, donošenje zaštitne mjere, to jest konkretno vraćanje prostorija.
18.
U vrijeme pokretanja postupka žalitelj je boravio u Irskoj. Izgleda da je pismeno kojim se pokreće postupak dostavljeno preporučenom pošiljkom na žaliteljevu adresu u Irskoj.
19.
Međutim, potvrda o primitku nije vraćena nacionalnom sudu. Stoga je nacionalni sud zatražio informacije od portugalske pošte (Correios, Telégrafos e Telefonos, u daljnjem tekstu: CTT). CTT je odgovorio dopisom potvrdivši da je „prema računalnoj evidenciji poštanskog operatora u odredišnoj zemlji, Irskoj […]” pošiljka koja sadržava pismeno kojim se pokreće postupak bila uručena adresatu 22. srpnja 2014. Dopisu CTT‑a bile su priložene preslike relevantnog unosa u sustav irske pošte za praćenje pošiljke, u kojem je naveden redni broj dostavljenog pismena, njezin bâr kôd i tijek dostave s navedenim datumom i mjestom dostave te prikazom imena i potpisa osobe koja je primila pošiljku. Ta se osoba potpisala kao „A. Henderson” (
3
).
20.
Uz dostavljeno pismeno kojim se pokreće postupak nije bio priložen obrazac iz Priloga II.
21.
Žalitelj nije podnio prigovor u roku predviđenom portugalskim nacionalnim pravom. Stoga je određena zaštitna mjera koju je protustranka zatražila.
22.
Kasnije je pred sudom koji je uputio zahtjev žalitelj osporio presudu kojom se određuje zaštitna mjera, tražeći izdavanje naloga da mu se ponovno dostavi pismeno kojim se pokreće postupak. Smatrao je da je izvorna dostava pismena kojim se pokreće postupak predstavljala povredu mjerodavnih odredaba postupka. Žalitelj je istaknuo da potvrda o primitku nije bila vraćena sudu. Nadalje je naglasio da nije dokazano kome je u stvari dostavljeno pismeno kojim se pokreće postupak. Također je prigovorio činjenici da nije postojao obrazac iz Priloga II. što mu je uskratilo informacije u vezi s njegovim pravom na odbijanje primitka pismena kojim se pokreće postupak, s obzirom na to da mu je dostava obavljena samo na portugalskom jeziku, to jest jeziku koji ne razumije. Tvrdio je da uz dostavljeno pismeno kojim se pokreće postupak nije bio priložen prijevod na engleski ili irski jezik što su jedini jezici na kojima se u Irskoj može obaviti dostava.
23.
Žalba sudu koji je uputio zahtjev bila je odbijena. Tužitelj je kasnije istom sudu podnio zahtjev za ispravak drugostupanjske presude smatrajući da drugostupanjska presuda nije u skladu sa sudskom praksom Suda pri čemu nije uputio na konkretnu sudsku praksu.
24.
U tim je okolnostima Tribunal da Relação de Évora (Žalbeni sud u Evori, Portugal) prekinuo postupak i uputio Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li portugalski sud, u slučaju kad je, postupajući u građanskom postupku protiv državljanina koji boravi u drugoj državi članici Europske unije, naložio da se tom državljaninu dostavi obavijest o postojanju navedenog postupka preporučenom pošiljkom uz potvrdu o primitku, koja nije bila vraćena, smatrati u smislu gornje Uredbe [br. 1393/2007] i načela na kojima se ona temelji da je ta dostava obavljena, temeljeći svoju odluku na dokumentima pošte države boravišta adresata koji potvrđuju da je preporučena pošiljka uz potvrdu o primitku uručena adresatu?
2.
Je li u slučaju navedenom u prvom pitanju primjena odredbe iz članka 230. portugalskog Zakonika o građanskom postupku protivna Uredbi i načelima na kojima se ona temelji?
3.
Je li primjena odredbe iz članka 191. stavka 2. portugalskog Zakonika o građanskom postupku u ovom sporu protivna Uredbi i načelima na kojima se ona temelji?”
25.
Pisana su očitovanja podnijele nizozemska, portugalska i španjolska vlada te Komisija. Portugalska vlada i Komisija iznijele su usmena očitovanja na raspravi održanoj 7. srpnja 2016.
IV – Ocjena
26.
O ovom ću pitanju prvo razmotriti relevantne dokazne zahtjeve iz Uredbe br. 1393/2007 kako bi se dokazalo da je pismeno kojim se pokreće postupak bilo dostavljeno (A). Drugo, usredotočit ću se na pitanje je li dostava na adresatovo boravište, koju je potvrdila treća osoba, u skladu s Uredbom (B). Naposljetku, odgovorit ću na pitanje može li se propust da se dokumentu koji se dostavlja priloži obrazac iz Priloga II. otkloniti nepodnošenjem prigovora protiv te činjenice u određenom roku (C).
A – Potvrda primitka ili slična potvrda
27.
Prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita dopušta li Uredba br. 1393/2007 nacionalnom sudu da u situaciji u kojoj je dostavu pismena kojim se pokreće postupak obavila pošta, ali potvrda o primitku nije vraćena, uzme u obzir druge dokaze kako bi ocijenio valjanost te dostave. Konkretnije, sud koji je uputio zahtjev pita, može li se potvrdu o primitku zamijeniti dokumentom koji je izdala pošta i kojim se potvrđuje da je preporučena pošiljka uručena adresatu.
28.
Uredba br. 1393/2007 propisuje iscrpnu listu sredstava kojima se pismena kojima se pokreće postupak može dostaviti (
4
). Uredbom br. 1393/2007 nije utvrđena hijerarhija među tim sredstvima (
5
).
29.
U skladu s člankom 14. te uredbe, jedno od mogućih sredstava dostave je pošta. Međutim, u članku 14. samo se navodi kako se dostavu poštom treba obaviti: dostavu se mora obaviti preporučenom pošiljkom uz potvrdu primitka ili sličnu potvrdu (
6
). Ne navode se pojedinosti ovog načina dostave. Nasuprot obrascima utvrđenima u Prilogu I. Uredbi br. 1393/2007 (koje se koristi za komunikaciju između tijela za slanje i tijela za zaprimanje pismena kada se putem njih obavlja dostavu (
7
)) ni članak 14. ni bilo koja druga odredba Uredbe br. 1393/2007 ne predviđaju daljnje pojedinosti o tome kako se na temelju te uredbe treba potvrditi primitak.
30.
Dakle, budući da ni članak 14. ni bilo koja druga odredba te uredbe ne predviđaju daljnje pojedinosti o konkretnom obliku „potvrde o primitku”, posebnosti treba utvrditi nacionalnim pravom (
8
).
31.
Nadalje, članak 14. izričito upućuje na mogućnost da se predoči „potvrdu sličnu” potvrdi o primitku. Drugim riječima, „potvrda o primitku” možda čak i neće biti potrebna kada postoje drugi prikladni i pouzdani dokazi kojima se potvrđuje dostava pismena adresatu (
9
).
32.
Zaključno, članak 14. ostaje vrlo otvorena odredba što se tiče posebnog oblika dokaza koji je potreban za dokazivanje da je dostava poštom obavljena.
33.
Međutim, ta otvorenost i posljedična nacionalna raznolikost u vezi s dokazom o uručenju pismena jest, prema mojem mišljenju, na dva načina ograničena funkcionalnošću i ciljevima sustava uspostavljenog Uredbom br. 1393/2007. Prvo, poseban oblik potvrde o primitku ili slična potvrda mora nacionalnom sudu dati dovoljno dokaznih informacija koje mu omogućuju da ocijeni valjanost dostave. Drugo, nacionalni sud također mora biti u položaju provjeriti jesu li poštovana adresatova postupovna prava.
34.
Što se tiče prvog ograničenja, potvrda o primitku predstavlja standardizirani oblik dokaza, za koji se obično smatra da je dostatan za utvrđivanje činjenice dostave pismena. On obično sadržava barem informacije o datumu i mjestu dostave kao i o osobi kojoj je pismeno dostavljeno. Međutim, ova dokazna funkcija potvrde o primitku kao i tekstualna otvorenost članka 14. koju dokazuje upotreba izraza „slična potvrda” navode me na zaključak da izostanak komada papira naslovljenog „potvrda o primitku” ne dovodi automatski do nevaljanosti dostave. Nepostojanje takvog komada papira ne znači da nacionalni sud ne može utvrditi jesu li pismena doista bila dostavljena adresatu. Sud to može utvrditi na temelju drugih dokaza u vezi s tim pitanjem.
35.
Drugo ograničenje sastoji se od zaštite adresatovih postupovnih prava. Sud je naglasio da pravo na urednu dostavu pismena kojim se pokreće postupak proizlazi iz prava na pošteno suđenje (
10
). Ta zaštita ne može se ugroziti ciljem koji je zadan Uredbom br. 1393/2007, a sastoji se od učinkovite i brze dostave sudskih i izvansudskih pismena (
11
).
36.
Nadalje, poštovanje adresatovih postupovnih prava od posebne je važnosti kada se razmotri u širem kontekstu drugih akata pravosudne suradnje u građanskim i trgovačkim stvarima (
12
) kao što su to Uredba (EU) br. 1215/2012 (
13
) (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles I. (preinaka)) i Uredba (EZ) br. 805/2004. (
14
). Naime, okolnost je li pismeno kojim se pokreće sudski postupak uredno dostavljeno ključna je za naknadno razmatranje treba li presudu koja iz toga proizađe priznati i izvršiti, kao i može li ga se potvrditi kao europski nalog za izvršenje za nesporne tražbine u smislu Uredbe br. 805/2004 (
15
).
37.
Jesu li dva gore opisana ograničenja bila poštovana u odnosu na potvrdu o primitku ili njoj sličnu potvrdu u svrhu članka 14. Uredbe br. 1393/2007 jest činjenična ocjena koju treba dati nacionalni sud u konkretnim okolnostima svakog pojedinačnog slučaja.
38.
Ne želim ni na koji način utjecati na ocjenu koju treba dati nacionalni sud u ovom slučaju. No, budući da je sud koji je uputio zahtjev u svojem prvom pitanju izričito zatražio od Suda da ocijeni relevantnost potvrde koju je izdala nacionalna poštanska služba, predlažem da se takva potvrda smatra „sličnom potvrdom” potvrdi o primitku, pod uvjetom da nacionalni sud prikupi dodatne dokaze.
39.
S obzirom na prethodno izneseno, zaključujem da članak 14. Uredbe br. 1393/2007 treba tumačiti na način da se nacionalni sud može osloniti na dokument različit od potvrde o primitku kako bi odlučio da je dostava pismena kojim se pokreće postupak bila obavljena adresatu u skladu s tom odredbom. Kako bi ih se smatralo sličnima potvrdi o primitku, predmetni dokumenti moraju omogućiti nacionalnom sudu provjeru da je adresatu dostava obavljena na način kojim se štite njegova postupovna prava.
B – Dostava koju je potpisala treća osoba u adresatovu boravištu
40.
Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita dopušta li Uredba br. 1393/2007 nacionalno pravilo prema kojem se za dostavu pismena kojim se pokreće postupak u trgovačkoj stvari predmnijeva da je valjana na dan kada potvrdu o primitku potpiše treća osoba u adresatovu boravištu.
41.
Treba naglasiti da se u nacionalnom pravilu opisanom u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje predmnijeva da je dostava obavljena samim primitkom od strane treće osobe. Međutim, činjenični kontekst ovog predmeta otkriva da su pismena bila dostavljena na adresatovu adresu i da ih je na toj adresi navodno potpisala treća osoba. Stoga drugo prethodno pitanje nacionalnog suda shvaćam na način da se odnosi na pitanje usklađenosti nacionalnog pravila, prema kojem se dostava smatra valjanom ako je obavljena trećoj osobi na adresatovu boravištu, s Uredbom br. 1393/2007.
42.
Kao što je to već navedeno u prethodnom odjeljku, Uredbom br. 1393/2007 ne usklađuju se pojedinosti dostave poštom osim toga da ona mora biti obavljena preporučenom pošiljkom uz potvrdu primitka ili sličnu potvrdu.
43.
Što se tiče određivanja datuma dostave, u članku 9. Uredbe br. 1393/2007 navedeno je da se to pitanje određuje nacionalnim zakonodavstvom država članica. Konkretnije, datum dostave treba u načelu odrediti u skladu s mjerodavnim pravom države članice primateljice, što je u ovom slučaju Irska.
44.
Međutim, Uredbom br. 1393/2007 ne predviđaju se izričita pravila o valjanosti dostave trećoj osobi. U tom pogledu primjećujem sljedeće.
45.
Standardi primjenjivi na dostavu sudskih pismena u građanskim i trgovačkim stvarima općenito su blaži od onih primjenjivih u upravnim i kaznenim stvarima. Osobito, u području kaznenog postupka (
16
), moglo bi se očekivati da se pojedincu stvarno izvrši osobna dostava, bez moguće predmnjeve ili fikcije o dostavi. Nasuprot tomu, u zakonima država članica može se naći niz predmnjeva, pa čak i pravnih fikcija, u vezi s dostavom u građanskim i trgovačkim stvarima. Za te se predmnjeve ili fikcije u građanskom i trgovačkom kontekstu općenito smatra da uspostavljaju primjerenu ravnotežu u pogledu pravne sigurnosti između podnositelja zahtjeva i adresata (
17
).
46.
Činjenica da Uredba br. 1393/2007 ne sadržava ništa po pitanju dostave koju potvrdi treća osoba, kao i okolnost da se u njezinu članku 9. upućuje na zakone država članica, dovodi do zaključka da takva dostava nije nužno protivna samoj uredbi.
47.
Nadalje, u članku 19. stavku 1. točki (b) Uredbe postoji neizravna potpora ideji da dostava trećoj osobi nije protivna Uredbi br. 1393/2007. Člankom 19. stavkom 1. točkom (b) utvrđeni su zahtjevi i oblici zaštite u slučaju kada se tuženik nije upustio u postupak. On određuje da presuda neće biti izrečena sve dok se ne utvrdi, na primjer, da je relevantno pismeno zaista uručeno tuženiku ili dostavljeno na tuženikovo boravište (
18
).
48.
Bez utvrđivanja općeg pravila o dostavi na temelju Uredbe br. 1393/2007, jasno je da članak 19. stavak 1. točka (b) (slično drugim instrumentima prava Unije kojima se utvrđuju postupovna pravila u građanskim i trgovačkim stvarima (
19
)) predviđa mogućnost dostave pismena trećoj osobi, pod uvjetom da se pismena dostave na tuženikovo boravište.
49.
Iz tih razloga smatram da Uredba br. 1393/2007 kao takva ne isključuje valjanost dostave pismena kojima se pokreće postupak ako tu dostavu potvrdi treća strana na adresatovu boravištu. To, međutim, ovisi o dvije važne kvalifikacije.
50.
Prvo, kao što je to Komisija primjereno navela na raspravi, dostava na adresatovo boravište znači da pismeno treba dostaviti na konkretno mjesto na kojem adresat stanuje. Stoga, na primjer, dostava osobi u stambenoj zgradi, za razliku od dostave na kućni prag konkretnog stana, ne bi bila dovoljna.
51.
Drugo, potvrdu treba unutar mjesta na kojem adresat stanuje potvrditi odrasla osoba od koje se razumno može očekivati da osigura da adresat stvarno primi dostavljeno pismeno. To bi prema mojem mišljenju bio slučaj primjerice s rođakom ili osobom koja uobičajeno dijeli boravište s adresatom ili drugom odraslom osobom u odnosu povjerenja s adresatom.
52.
Zaključno, predložio bih da se Uredbu br. 1393/2007 tumači na način da joj se ne protivi nacionalno pravilo prema kojem se smatra da je dostava adresatu pismena kojim se pokreće postupak obavljena kada je potpiše treća osoba, pod uvjetom da se izvrši na adresatovu boravištu i pod uvjetom da je dostavljeno pismeno uručeno odrasloj osobi za koju se može razumno očekivati da ga preda adresatu.
C – Propust da se priloži obrazac iz Priloga II.
53.
Trećim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev nastoji utvrditi dopušta li Uredba br. 1393/2007 nacionalno pravilo kojim je predviđeno da propust da se dostavi obrazac iz Priloga II. dovodi do nevaljanosti dostave pismena kojim se pokreće postupak, pri čemu se tu nevaljanost može ispraviti ako u određenom roku adresat ne podnese prigovor u vezi s nepostojanjem obrasca iz Priloga II. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je predmetno pravilo članak 191. stavak 2. ZGP‑a.
54.
U skladu sa sudskom praksom Suda, obrazac iz Priloga II. predstavlja neophodan element dostave. Svrha je obrasca zajamčiti da se tuženik može koristiti svojim pravom na odbijanje primitka pismena koje se dostavlja ako nisu ispunjeni zahtjevi u pogledu jezika utvrđeni u članku 8. stavku 1. Uredbe br. 1393/2007. Sud je također primijetio da Uredba br. 1393/2007 ne sadržava nijednu iznimku vezano uz korištenje obrasca iz Priloga II. Nadalje, Sud je vrlo jasno dao do znanja da se obrazac iz Priloga II. mora poslati adresatu ako nije bio priložen pismenu (
20
).
55.
Sud je te zaključke oblikovao u kontekstu dostave na temelju članka 4. Uredbe br. 1393/2007, to jest između tijela za slanje i tijela za zaprimanje pismena dotičnih država članica. Međutim, članak 8. stavak 4. Uredbe jasno predviđa da su pravila u vezi s uporabom obrasca iz Priloga II. primjenjiva na dostavu putem pošte.
56.
Iz toga proizlazi da ako se obrazac iz Priloga II. ne priloži pismenima kojima se pokreće postupak i koja se dostavljaju poštom, on se treba uručiti adresatu bez odgode. Stoga smatram da neprilaganje obrasca iz Priloga II. nije moguće ispraviti istekom roka tijekom kojeg adresat pismena koje se dostavlja nije podnio prigovor o nepostojanju obrasca.
57.
Obrazac iz Priloga II. postoji da se osigura da se adresatova prava obrane poštuju na način da ga se obavijesti o njegovu pravu na odbijanje primitka dostave ako nisu ispunjeni zahtjevi u pogledu jezika utvrđeni u članku 8. stavku 1. Uredbe br. 1393/2007. Ako odgovarajući prijevod nedostaje, moguće je da adresat uopće ne razumije pismeno koje se dostavlja.
58.
Ako u takvoj situaciji nedostaje obrazac iz Priloga II., moguće je da adresat ne sazna za svoje pravo na odbijanje primitka dostave. Neznanje se može ispraviti samo davanjem nedostajućih informacija, ali ne pukim istekom roka. Stoga je logično da nikakva postupovna posljedica ne može proizlaziti iz činjenice da adresat u određenom roku nije prigovorio nepostojanju obrasca iz Priloga II. jer adresat možda uopće nije bio svjestan da je mogao istaknuti prigovor.
59.
Treba dodati da se obveza dostave obrasca iz Priloga II. primjenjuje u svim okolnostima, neovisno o tome razumije li adresat jezik na kojem su pismena koja se dostavljaju sastavljena. Tek kada je dostava ispravno obavljena (to jest, uključujući obrazac iz Priloga II.) nadležni sud može ocijeniti je li moguće odbijanje primitka dostave na strani adresata bilo opravdano (
21
).
60.
Moj je zaključak stoga da se Uredbi br. 1393/2007 protivi nacionalno pravilo kojim je predviđeno da se nepravilnost u dostavi koja potječe iz nepostojanja obrasca utvrđenog u Prilogu II. Uredbi br. 1393/2007 može ispraviti istekom roka tijekom kojeg adresat ne istakne prigovor protiv nepostojanja obrasca. Taj se propust može ispraviti samo dostavom obrasca adresatu u skladu s primjenjivim odredbama Uredbe br. 1393/2007.
V – Zaključak
61.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Tribunal da Relação de Évora (Žalbeni sud u Evori, Portugal) odgovori kako slijedi:
Prvo pitanje:
Članak 14. Uredbe (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”), i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 treba tumačiti na način da se nacionalni sud može osloniti na dokument različit od potvrde o primitku kako bi odlučio da je dostava pismena kojim se pokreće postupak obavljena adresatu u skladu s tom odredbom. Kako bi ih se smatralo sličnima potvrdi o primitku, predmetni dokumenti moraju omogućiti nacionalnom sudu provjeru da je adresatu dostava obavljena na način kojim se štite njegova postupovna prava.
Drugo pitanje:
Uredbu br. 1393/2007 treba tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalno pravilo prema kojem se smatra da je dostava adresatu pismena kojim se pokreće postupak obavljena kada je potpiše treća osoba, pod uvjetom da se izvrši na adresatovu boravištu i pod uvjetom da je dostavljeno pismeno uručeno odrasloj osobi za koju se može razumno očekivati da ga preda adresatu.
Treće pitanje:
Uredbi br. 1393/2007 protivi se nacionalno pravilo kojim je predviđeno da se nepravilnost u dostavi koja potječe iz nepostojanja obrasca utvrđenog u Prilogu II. Uredbi br. 1393/2007 može ispraviti istekom roka tijekom kojeg adresat ne istakne prigovor protiv nepostojanja obrasca. Taj se propust može ispraviti samo dostavom obrasca adresatu u skladu s primjenjivim odredbama Uredbe br. 1393/2007.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Uredba (EZ) br. 1393/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”), i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 (SL 2007., L 324, str. 79.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 7., str. 171.)
(
3
)	Žaliteljevo ime je Andrew.
(
4
)	Presuda od 19. prosinca 2012., Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, t. 30. do 32.)
(
5
)	Vidjeti presudu od 9. veljače 2006., Plumex (C‑473/04, EU:C:2006:96, t. 22.). Presuda se odnosila na Uredbu Vijeća (EZ) br. 1348/2000 od 29. svibnja 2000. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2000., L 160, str. 37.) koja je pravni prednik Uredbe br. 1393/2007.
(
6
)	To predstavlja promjenu u odnosu na Uredbu br. 1348/2000. Člankom 14. Uredbe br. 1348/2000 (kojim je također propisana mogućnost obavljanja dostave poštom) nije određena konkretna metoda slanja kojom se pismena treba dostaviti.
(
7
)	Vidjeti članak 4. stavak 3., članak 6. stavke 1., 3. i 4., članak 7. stavak 2. točku (a)i članak 10. stavak 1. Uredbe br. 1393/2007.
(
8
)	To uključuje primjenjive međunarodne standarde kao što su oni koje je utvrdila Svjetska poštanska unija.
(
9
)	Kao što Komisija primjećuje u svojim pisanim očitovanjima, tekst članka 14. nije sasvim jasan (osobito što se tiče njegova teksta na raznim službenim jezicima), upućuje li pojam „slična potvrda” samo na „potvrdu primitka” ili na način slanja „preporučenom pošiljkom uz potvrdu primitka” kao cjelinu. Međutim, u kontekstu ovog predmeta to pitanje nije relevantno jer se u oba scenarija traži dokaz sličan potvrdi primitka iz kojeg proizlazi da je dostava adresatu bila obavljena.
(
10
)	Utvrđeno u članku 47. drugom stavku Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članku 6. stavku 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. Vidjeti rješenja od 28. travnja 2016., Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, t. 49. i navedena sudska praksa). Vidjeti također presudu Europskog suda za ljudska prava (ESLJP) od 31. svibnja 2016., Gankin i dr. protiv Rusije (CE:ECHR:2016:0531JUD000243006, t. 28. i 39. i navedena sudska praksa).
(
11
)	Vidjeti uvodne izjave 2. i 6. Uredbe br. 1393/2007. Vidjeti presude od 16. rujna 2015., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, t. 30. i 31.) i od 19. prosinca 2012., Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, t. 34. do 36. i navedena sudska praksa). U kontekstu Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.), vidjeti po analogiji presudu od 7. srpnja 2016., Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, t. 33. i 34. i navedena sudska praksa).
(
12
)	Presuda od 8. svibnja 2008., Weiss und Partner (C‑14/07, EU:C:2008:264, t. 50.).
(
13
)	Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.).
(
14
)	Uredba (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (SL 2004., L 143, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.)
(
15
)	U kontekstu Uredbe (EZ) br. 44/2001 vidjeti presudu ESLJP‑a od 23. svibnja 2016., Avotiņš protiv Latvije (CE:ECHR:2016:0523JUD001750207, osobito t. 113. do 125.).
(
16
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 24. svibnja 2016., Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346), u pogledu Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.).
(
17
)	Uredbom 1393/2007 uzima se u obzir situaciju podnositelja zahtjeva, kao što to proizlazi iz članka 8. stavka 3. Vidjeti u tom smislu presudu od 16. rujna 2015., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, t. 33.).
(
18
)	Moje isticanje. Alternativno, izricanje presude moguće je kada je pismeno dostavljeno na način propisan unutarnjim pravom države članice primateljice za dostavu pismena u domaćim postupcima protiv osoba koje se nalaze na njezinu državnom području (članak 19. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 1393/2007). Nadalje, u oba slučaja mora biti utvrđeno da je uručenje ili dostava obavljena pravodobno kako bi tuženik mogao pripremiti svoju obranu.
(
19
)	Članak 14. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 805/2004 daje još jedan primjer u tom pogledu. Ta se odredba odnosi na poseban slučaj dostave bez dokaza o primitku i propisuje mogućnost dostave na osobnoj adresi dužnika osobama koje žive u istome kućanstvu kao i dužnik ili su tamo zaposlene. Moje isticanje.
(
20
)	Presuda od 16. rujna 2015., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, t. 45., 55., 72. i 76.)
(
21
)	Vidjeti u tom smislu rješenje od 28. travnja 2016., Alta Realitat (C‑384/14, EU:C:2016:316, t. 75. do 76.), i presudu od 16. rujna 2015., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603, t. 54.).