62024CC0321
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2025 m. gegužės 22 d. (
1
)
Byla C-321/24
BC
prieš
SCP Attal et Associés
(Tribunal Judiciaire de Paris (Paryžiaus pirmosios instancijos teismas, Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – SESV 63 straipsnio 1 dalis – Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimas – Paveldėjimas – Paveldėjimo deklaracija – Notaro užmokesčio apskaičiavimas – Palikimas, kurį sudaro dviejose valstybėse narėse esantis turtas – SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktas – Mokesčių teisės nuostata – SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktas – Priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią mokestiniams pažeidimams arba nustatyti duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarką administravimo ar statistinės informacijos tikslais“
1.
Byloje, kurioje pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Belgijoje mirusio asmens, kurio įprasta gyvenamoji vieta buvo Belgijoje ir kurio palikimą sudaro Belgijoje ir Prancūzijoje esantis turtas, įpėdinė (gyvenanti Prancūzijoje) pateikė skundą dėl Prancūzijos notaro, dalyvavusio rengiant Prancūzijoje pateiktą paveldėjimo deklaraciją, užmokesčio.
2.
Valstybė narė, kurioje tvarkoma paveldėjimo byla, yra Belgija, ir Belgijos notaras parengė paveldėjimo deklaraciją dėl viso palikimo šioje šalyje. Įpėdinė mano, kad Prancūzijos notaro užmokestis gali būti skaičiuojamas atsižvelgiant ne į visą turtą, o tik į Prancūzijoje esančią palikimo dalį. Priešingu atveju būtų atliktas nepagrįstas dvigubas mokėjimas.
3.
Teismas, turintis priimti sprendimą byloje, iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti SESV 63 ir 65 straipsnius, kad būtų nustatyta, ar pagal juos draudžiama mokėti dvigubą užmokestį dviejų valstybių narių notarams, dalyvaujantiems tvarkant tą patį paveldėjimą, kai abu notarai savo užmokestį apskaičiuoja pagal visą palikimą.
4.
Teisingumo Teismas jau yra priėmęs sprendimą dėl laisvo kapitalo judėjimo apribojimų, pagrįstų tarpvalstybinio pobūdžio paveldimo turto apmokestinimu (
2
). Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą nuo ankstesnių skiriasi savo dalyku: klausimai yra pateikti dėl nacionalinės nuostatos, kuri, nors ir susijusi su turto perleidimui dėl mirties taikomomis mokestinėmis prievolėmis, pati savaime nėra fiskalinė taisyklė.
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
5.
Direktyvos 88/361/EEB (
3
) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nepažeisdamos toliau pateikiamų nuostatų, valstybės narės panaikina kapitalo judėjimų tarp asmenų, gyvenančių valstybėse narėse, apribojimus. Šios direktyvos taikymui palengvinti kapitalo judėjimai skirstomi pagal I priede pateiktą nomenklatūrą.“
6.
Direktyvos 88/361 I priede išvardyti kapitalo judėjimai apima šio priedo XI skyriuje nurodytus asmeninio kapitalo judėjimus, prie kurių priskiriami paveldėjimai ir palikimai.
B.
Prancūzijos teisė
1. „Code de commerce“ (Prekybos kodeksas)
7.
Kodekso įstatinėje dalyje, į kurią įtraukta IV bis antraštinė dalis („Dėl tam tikrų reguliuojamų įkainių“), pateiktame L. 444-1 straipsnyje yra nustatyti notarų paslaugoms taikomi reguliuojami įkainiai. Pagal šio straipsnio trečią pastraipą notarų paslaugoms, teikiamoms konkuruojant su kitais specialistais, kurių paslaugoms įkainiai nenustatyti, reguliuojami įkainiai nėra taikomi, bet už tas paslaugas mokamas užmokestis.
8.
Kodekso įstatyminėje dalyje esančiame R. 444-2 straipsnyje pateiktos tokios sąvokų apibrėžtys:
„1) įkainis – elementų, pagal kuriuos nustatomas L. 444-1 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytiems specialistams už jų teikiamas reguliuojamas paslaugas mokėtinas užmokestis ir fiksuoto dydžio kompensacija, visuma;
2) užmokestis – suma, vieno iš šių specialistų gaunama mainais už paslaugas, kurių įkainiams taikoma šio kodekso įstatyminės dalies IV bis antraštinė dalis;
<…>
4) proporcingas užmokestis – užmokestis, gaunamas tam tikrą procentinį dydį taikant bazinei vertei arba didėjančias ar mažėjančias procentinių dydžių skales taikant įvairioms bazinėms dalims;
5) honoraras – vieno iš šių specialistų už paslaugas gaunama suma, kurios dydis nereglamentuojamas 2 punkte nurodytoje antraštinėje dalyje;
<…>“
9.
R. 444-3 straipsnyje nustatyta:
„Šios antraštinės dalies [„Dėl tam tikrų reguliuojamų įkainių“] straipsnių 4-7, 4-8 ir 4-9 prieduose atitinkamai yra nurodytas:
1) <…> notarų <…>, kurių paslaugų įkainiai apibrėžti šioje antraštinėje dalyje, paslaugų sąrašas;
<…>
3) L. 444-1 straipsnio trečioje pastraipoje numatytomis sąlygomis teikiamų paslaugų orientacinis sąrašas ir prireikus taisyklės, reglamentuojančios atitinkamiems specialistams mokamus honorarus už šias paslaugas.“
10.
Kodekso norminės dalies 4-7 priede (jame pateiktas paslaugų, kurioms taikomi reguliuojami įkainiai apibrėžti Kodekso IV bis antraštinėje dalyje (norminė dalis), sąrašas) esančioje 5 lentelėje, pridėtoje prie R. 444-3 straipsnio, nurodyti notarai, o jos 8 eilutėje įrašyta paveldėjimo deklaracija.
11.
Kodekso dalies „Nutarimai“ A. 444-63 straipsnyje nustatyta:
„Paveldėjimo deklaracija (5 lentelės 8 eilutė) yra pagrindas išieškoti užmokestį, proporcingą visam bendrajam turtui <…>, taikant šią skalę <…>.“
2. „Code général des impôts“ (Bendrasis mokesčių kodeksas)
12.
Vienoje iš specialiųjų nuostatų dėl paveldėjimo, 800 straipsnyje, numatyta:
„Įpėdiniai, testamentinės išskirtinės gavėjai ar įgijėjai, jų globėjai ar rūpintojai privalo pateikti išsamią deklaraciją.
Nuo šios pareigos atleidžiami:
1) tiesioginiai teisių perėmėjai, pergyvenęs sutuoktinis ir sugyventinis, kurį sieja civilinė solidarumo sutartis, kai bendrasis paveldimas turtas yra mažesnės nei 50000 EUR vertės, su sąlyga, kad šie asmenys anksčiau negavo naudos iš palikėjo dovanojamo turto arba neregistruoto ar nedeklaruoto iš rankų į rankas įteikto dovanojamo turto;
2) 1 punkte nenurodyti asmenys, kai bendrasis paveldimas turtas yra mažesnės nei 3000 EUR vertės.“
13.
802 straipsnyje nustatyta:
„Kiekviena turto perleidimo dėl mirties deklaracija, pasirašyta įpėdinių, įgijėjų ir testamentinės išskirtinės gavėjų, jų globėjų, rūpintojų ar teisės aktų nustatytų administratorių, baigiama tokia pastaba:
„Deklarantas patvirtina, kad ši deklaracija yra sąžininga ir teisinga; jis taip pat patvirtina, kad šioje deklaracijoje yra nurodyti grynieji pinigai, kreditai ir visi kiti Prancūzijos ar užsienio vertybiniai popieriai, kurie, jo žiniomis, visiškai ar iš dalies priklausė mirusiajam, atsižvelgiant į Bendrojo mokesčių kodekso 1837 straipsnyje numatytas sankcijas.“
<…>“
II. Faktinės aplinkybės, byla ir prejudiciniai klausimai
14.
Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktame faktinių aplinkybių aprašyme nurodyta, kad:
–
Prancūzijos pilietė XY mirė 2020 m. liepos 29 d. Belgijoje, kurioje buvo jos įprasta gyvenamoji vieta,
–
Prancūzijos pilietė BC, kuri gyvena Prancūzijoje ir turi joje rezidavimo vietą mokesčių tikslais, yra XY įpėdinė,
–
XY turtą sudaro Prancūzijoje ir Belgijoje esantis kilnojamasis ir nekilnojamasis turtas,
–
2020 m. spalio 12 d. Iklio (Belgija) notaras pradėjo paveldėjimo bylą ir įsipareigojo Belgijoje parengti paveldėjimo deklaraciją. Ši deklaracija apima visą palikimo turtą, neatsižvelgiant į jo buvimo vietą,
–
BC sumokėjo Belgijos notarui užmokestį, apskaičiuotą pagal visą bendrąjį paveldimą turtą (
4
),
–
parengti paveldėjimo deklaraciją Prancūzijoje BC įpareigojo Paryžiaus notarų biurą SCP Attal et Associés (toliau – Attal et Associés). Deklaracija buvo pasirašyta 2021 m. kovo 18 d. ir pateikta kompetentingai registracijos tarnybai,
–
įregistravęs paveldėjimo deklaraciją, Attal et Associés kreipėsi į Tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus pirmosios instancijos teismas, Prancūzija) kanclerį siekdamas gauti išlaidų patikrinimo pažymą, kad būtų galima nustatyti šio notarų biuro užmokestį,
–
pažymoje buvo patvirtinta Attal et Associés užmokesčio suma, nustatyta remiantis visu bendruoju paveldimu turtu.
15.
BC užginčijo pažymą Tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus pirmosios instancijos teismas). Ji prašo ją panaikinti ir išduoti naują pažymą, kurioje Prancūzijos notaro užmokestis būtų apskaičiuotas remiantis tik bendrąja Prancūzijoje esančio paveldimo turto verte.
16.
Šiuo tikslu BC remiasi dviem argumentais:
–
notaro užmokesčio apskaičiavimo bazė turi būti tapati paveldėjimo mokesčio apskaičiavimo bazei. Pagal 1959 m. sausio 20 d. Prancūzijos ir Belgijos sutartį dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo (
5
), nustatant mokesčio bazę Prancūzijoje, atsižvelgiama tik į šioje šalyje esančio turto vertę,
–
Prancūzijos notaro užmokestis, apskaičiuotas nuo viso paveldimo bendrojo turto, neatsižvelgiant į Belgijos notaro užmokestį (
6
), kuris irgi apskaičiuotas atsižvelgiant į visą paveldimą bendrąjį turtą, yra SESV 63 straipsnyje numatyto laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, nes dėl jo sumažėja palikimo vertė.
17.
Attal et Associés prašo patvirtinti pažymą. Jis mano, kad:
–
pagal 1959 m. sausio 20 d. Prancūzijos ir Belgijos sutartį Prancūzijoje nemokamai perleidžiamo turto mokestis apskaičiuojamas nuo visos mirusiojo turto sumos, tačiau mokamas tik už Prancūzijoje esantį turtą,
–
Prancūzijos institucijoms pateiktoje paveldėjimo deklaracijoje turi būti nurodytas visas mirusiojo turtas, įskaitant ir esantį užsienyje,
–
notaro užmokesčio apskaičiavimo bazė apima visą paveldimą turtą, nesvarbu, ar jis yra Prancūzijoje, ar kitoje valstybėje. Taigi notarui mokėtinas užmokestis apskaičiuojamas nuo viso palikimo, kurį sudarantis turtas yra Prancūzijoje ir Belgijoje, bendrosios vertės.
18.
Šiomis aplinkybėmis Tribunal Judiciaire de Paris (Paryžiaus pirmosios instancijos teismas) pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar SESV 63 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją dviejų Europos Sąjungos valstybių narių notarams, nagrinėjantiems tą patį palikimą, apimantį turtą abiejose valstybėse narėse, negali būti mokamas dvigubas užmokestis, apskaičiuojamas nuo viso paveldimo bendrojo turto, neatsižvelgiant į kitam notarui sumokėtą užmokestį, nors notaro dalyvavimas yra teisiškai privalomas?
2.
Ar SESV 63 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama notaro užmokestį, susijusį su turto paveldėjimu dviejose Europos Sąjungos valstybėse narėse, apskaičiuoti atsižvelgiant į visą paveldimą bendrąjį turtą, o ne tik jo valstybėje narėje esantį bendrąjį turtą?
3.
Ar SESV 63 straipsnio 1 dalis ir 65 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, kad dvigubas užmokestis, kurį gauna du notarai, į kuriuos kreipiamasi dėl to paties palikimo, taip pat skaičiuojamas nuo viso paveldimo bendrojo turto, esančio abiejose valstybėse narėse, gali būti [laikomas] „atitinkama“ jų mokesčių teisės aktų nuostata, kuria nukrypstama nuo pirmojoje nuostatoje numatyto draudimo riboti kapitalo judėjimą, nors notaro dalyvavimas yra teisiškai privalomas?
4.
Ar SESV 63 straipsnio 1 dalis ir 65 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad dvigubas užmokestis, kurį gauna du notarai, į kuriuos kreipiamasi dėl to paties palikimo, taip pat skaičiuojamas nuo viso abiejose valstybėse narėse esančio paveldimo turto, gali būti [laikomas] priemone, būtina siekiant užkirsti kelią mokestiniams pažeidimams, arba duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarka administravimo ar statistinės informacijos tikslais, kuria nukrypstama nuo pirmajame teisės akte numatyto draudimo riboti kapitalo judėjimą, nors notaro dalyvavimas yra teisiškai privalomas?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
19.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2024 m. balandžio 30 d.
20.
Taikydamas Teisingumo Teismo procedūros reglamento 101 straipsnį, jis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė pateikti paaiškinimus ir šis teismas juos pateikė 2024 m. gruodžio 20 d. raštu (
7
).
21.
Rašytines pastabas pateikė Attal et Associés, Prancūzijos vyriausybė ir Komisija.
22.
Nuspręsta, kad teismo posėdžio rengti nebūtina.
IV. Analizė
A.
Priimtinumas
23.
Savo rašytinėse pastabose (
8
) Prancūzijos vyriausybė nesutinka, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas. Jos nuomone, prielaida, kuria pagrįsti šį prašymą pateikusio teismo klausimai (t. y. prielaida, kad pagal Prancūzijos teisę privaloma kreiptis į notarą dėl paveldėjimo deklaracijos parengimo), yra klaidinga.
24.
Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad:
–
pagal Bendrojo mokesčių kodekso 800 straipsnį paveldėjimo deklaraciją mokesčių administratoriui turi pateikti įpėdiniai, testamentinės išskirtinės gavėjai ar įgijėjai. Tam, kad būtų lengviau parengti šią deklaraciją, Finansų ministerijos tinklalapyje galima rasti formas ir išsamias instrukcijas (
9
). Notaro dalyvavimas nėra privalomas,
–
vis dėlto į notarą būtina kreiptis siekiant gauti tam tikrus kitose nuostatose apibrėžtus aktus, susijusius su paveldėjimu, kurių tikslas skiriasi nuo paveldėjimo deklaracijos tikslo ir už kuriuos notaras gauna kitokį užmokestį,
–
nuostatos, kuriomis remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teigdamas, kad „į notarą privaloma kreiptis dėl palikimo, viršijančio 5000 EUR, ir tuo atveju, kai palikimą sudaro nekilnojamasis turtas“ (
10
), yra susijusios ne su paveldėjimo deklaracija, o su kitais dokumentais,
–
tam tikrais atvejais prie paveldėjimo deklaracijos turi būti pridėti tie ar kiti dokumentai, kuriuos rengiant privalo dalyvauti notaras. Taip yra tada, kai palikimą sudaro nekilnojamasis turtas, dėl kurio turi būti pateikta pažyma apie nuosavybės teisę į šį turtą. Be to, taip yra ir tuo atveju, kai palikimo suma lygi 5000 EUR arba yra didesnė, nes siekiant patvirtinti įpėdinio statusą reikalingas notaro pasirašytas notarinis aktas. Šie dokumentai skiriasi nuo paveldėjimo deklaracijos, kurią rengiant notaro dalyvavimas nėra būtinas.
25.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, paprašytas pateikti paaiškinimus, Teisingumo Teismui paaiškino taip (
11
):
–
„kreiptis į notarą dėl <…> paveldėjimo deklaracijos parengimo nėra privaloma pagal konkrečią Prancūzijos teisės normą, bet toks kreipimasis de facto praktiškai privalomas, kai kartu atliekami kiti veiksmai, kurie būtinai turi būti atlikti pas notarą ir yra susiję su notaro monopoliu, ir de jure privalomas tuo atveju, kai bendro pobūdžio dokumentai įtraukiami į viešą informacinę svetainę ir įstatymu yra nustatytas reguliuojamas įkainis,
–
dėl šių priežasčių BC praktiškai neturėjo galimybės pati parengti paveldėjimo deklaracijos.“
26.
Tame pačiame rašte prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo oficialias Prancūzijos viešąsias informacines interneto svetaines (
12
), kuriose notaro dalyvavimas tvarkant nekilnojamojo turto paveldėjimą pristatomas kaip neišvengiamas, todėl įpėdiniai gali manyti, kad toks dalyvavimas yra privalomas taip pat ir siekiant parengti paveldėjimo deklaraciją. Jis priduria, kad Prancūzijos notaro užmokestis reglamentuojamas įstatymu ir įpėdiniai negali dėl jo derėtis; mokant šį užmokestį neatsižvelgiama į kitoje valstybėje narėje notarui už analogišką darbą jau sumokėtą užmokestį, kuris, kaip ir Prancūzijoje, apskaičiuojamas atsižvelgiant į visą bendrąjį paveldimą turtą.
27.
Per SESV 267 straipsnyje numatytą procesą Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti tik prejudicinius sprendimus dėl Sąjungos teisės aiškinimo ar galiojimo. Jis neturi aiškinti nacionalinės teisės nuostatų arba spręsti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismas jas aiškina teisingai (
13
).
28.
Pagal suformuotą jurisprudenciją, „atsižvelgiant į Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų kompetencijos pasidalijimą, atsakydamas į prejudicinius klausimus Teisingumo Teismas turi atsižvelgti į faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis suformuluoti prejudiciniai klausimai, kaip jos apibrėžtos sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą“ (
14
).
29.
Teisingumo Teismas neturi tikrinti, ar nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytas teisinis pagrindas yra teisingas, ir turi vadovautis prejudicinių klausimų svarbos prezumpcija. Šie klausimai pripažįstami nepriimtinais, be kita ko, tuo atveju, jei akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su bylos faktinėmis aplinkybėmis ar dalyku. Nagrinėjamu atveju taip nėra.
30.
Taigi reikia konstatuoti, kad Prancūzijos vyriausybės argumentai, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio nacionalinio teismo aiškinimas klaidingas, neturi poveikio prejudicinių klausimų priimtinumui.
B.
Pirmasis ir antrasis prejudiciniai klausimai
31.
Savo pirmuoju ir antruoju prejudiciniais klausimais, į kuriuos reikia atsakyti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį:
–
dviejų valstybių narių notarams, nagrinėjantiems tą patį palikimą, apimantį turtą abiejose valstybėse, negali būti mokamas dvigubas užmokestis, kai notaro dalyvavimas yra privalomas pagal įstatymą ir toks užmokestis apskaičiuojamas „nuo viso paveldimo bendrojo turto, neatsižvelgiant į kitam notarui sumokėtą užmokestį“,
–
draudžiama, kad notaro, kurio dalyvavimas yra privalomas pagal įstatymą, užmokestis, susijęs su dviejose valstybėse narėse esančiu paveldimu turtu, būtų apskaičiuojamas atsižvelgiant į „visą paveldimą bendrąjį turtą, o ne tik jo valstybėje narėje esantį bendrąjį turtą“.
32.
Kadangi Sutartyse sąvoka „kapitalo judėjimas“ neapibrėžta, Teisingumo Teismas pripažino, kad Direktyvos 88/361 I priede pateikta kapitalo judėjimo nomenklatūra turi orientacinę reikšmę. Jis visų pirma nusprendė, kad, „remiantis šio priedo įžanginės dalies treči[a] pastraipa, jame pateikiama nomenklatūra išsamiai neišvardija visų kapitalo judėjimų, patenkančių į šią sąvoką“ (
15
).
33.
Priminęs, kad paveldėjimas ir palikimas patenka į Direktyvos 88/361 I priedo XI skyriaus „Asmeninio kapitalo judėjimai“ taikymo sritį, Teisingumo Teismas konstatavo, kad „palikimas yra kapitalo judėjimas [pagal] [SESV 63 straipsnį] <…>, išskyrus tuos atvejus, kai j[o] sudėtinės dalys yra vienoje valstybėje narėje“ (
16
).
34.
Nagrinėjamą palikimą sudaro turtas, esantis dviejose valstybėse narėse (
17
). Taigi reikia išanalizuoti, ar atsižvelgiant į šį palikimą ir jo ypatumus notaro užmokestis, kuriam taikomas oficialiai reguliuojamas įkainis, yra pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiamas kapitalo judėjimo apribojimas (
18
).
35.
Pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį „apribojimas“ reiškia bet kokią kliūtį laisvam kapitalo judėjimui tiek tarp valstybių narių, tiek tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių (
19
), ir draudžiama net mažiausia kliūtis šiai laisvei (
20
).
36.
Taikant SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiamos priemonės, kaip kapitalo judėjimo apribojimai, apima priemones, kurios gali atgrasyti nerezidentus investuoti tam tikroje valstybėje narėje arba šios valstybės narės rezidentus tai daryti kitose valstybėse (
21
).
37.
Beveik visose su SESV 63 straipsnio 1 dalimi susijusiose paveldėjimo bylose, kuriose Teisingumo Teismas yra priėmęs sprendimą, buvo nagrinėjamos nacionalinės taisyklės, reglamentuojančios įpėdinio mokėtino paveldėjimo mokesčio arba su palikimu susijusio pajamų mokesčio apskaičiavimą (
22
).
38.
Aiškindamas SESV 63 straipsnio 1 dalį Teisingumo Teismas pripažino prieštaraujančiomis laisvam kapitalo judėjimui tas nuostatas, pagal kurias palikimui, sudarytam iš turto, esančio ne apmokestinimo valstybėje narėje, taikomas didesnis mokestis nei palikimui, kurį sudaro tik toje valstybėje esantis turtas, todėl sumažėja palikimo vertė (
23
).
39.
Pagrindinė byla nėra susijusi su nacionalinės mokestinės nuostatos taikymu. Taisyklės, reglamentuojančios Prancūzijos notaro užmokestį (kuriam taikomas reguliuojamas įkainis) už jo teikiamas paslaugas, nustatytos Prekybos kodekse ir, kartoju, pagal jas nėra apmokestinama mokesčiu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Prancūzijos vyriausybė ir Komisija sutinka, kad šios taisyklės nėra mokestinės (
24
).
40.
Vis dėlto pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiami „visi kapitalo judėjimo <…> apribojimai“ (
25
). Draudimas apima ne vien apribojimus, kylančius iš nacionalinės mokesčių teisės aktų, ar kitas mokestines kliūtis.
41.
Jeigu taikant nacionalinę priemonę perleistas palikimas, apimantis užsienyje esantį turtą, praranda vertę (o taip nėra tuo atveju, kai palikimas perleidžiamas tik šalies viduje), šios priemonės atgrasomasis poveikis turi neigiamą poveikį kapitalo judėjimo laisvei.
42.
Iš tikrųjų tokia priemonė reiškia, kad palikimui, kurį sudaro daugiau nei vienoje valstybėje narėje esantis turtas, ekonomine prasme tenka didesnė našta (net jei tai nėra mokesčių našta) nei palikimui, sudarytam tik iš vienoje valstybėje esančio turto (
26
).
43.
Nacionalinės fiskalinės ar kitokios priemonės, dėl kurių sumažėja vertė, neskatina palikimui taikomo laisvo kapitalo judėjimo, todėl iš esmės yra draudžiamos (
27
).
44.
Prancūzijoje palikimą dėl mirties privaloma deklaruoti pagal Bendrojo mokesčių kodekso 800 straipsnį. Deklaracijoje turi būti išsamiai aprašytas palikėjo turtas ir įsipareigojimai (
28
), sudarantys palikimą, taip pat nurodyta įpėdinių tapatybė. Deklaracija teikiama mokesčių administratoriui, kad jis galėtų apskaičiuoti mokėtiną paveldėjimo mokestį ir būtų užkirstas kelias sukčiavimui mokesčiais. Deklaracija privaloma, išskyrus tam tikrus asmenis, kai palikimo vertė neviršija teisės aktais nustatytos sumos.
45.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir šį prašymą pateikusio teismo papildomos informacijos matyti, kad Prancūzijoje tokiu atveju kaip šis notaro dalyvavimas yra privalomas arba dėl teisės aktuose nustatytų reikalavimų, arba dėl nacionalinės teisės normomis pagrįstos praktikos. Taigi notaras teikia paslaugą, už kurią mokamas užmokestis apibrėžtas įstatymu.
46.
Prancūzijos notaro užmokestis už dalyvavimą rengiant paveldėjimo deklaraciją yra proporcingas visam bendrajam paveldimam turtui ir apskaičiuojamas pagal tam tikrą skalę. Jo apskaičiavimo taisyklė yra tokia pati kaip ir bet kokio palikimo, dėl kurio turi būti pateikta deklaracija, atveju. Nustatant užmokestį nedaromas skirtumas pagal įpėdinio ar palikėjo pilietybę arba gyvenamąją vietą, taip pat pagal deklaruojamo turto buvimo vietą.
47.
Vis dėlto tarptautinio paveldėjimo atveju tikėtina, kad dėl palikimo sudėties pateikti paveldėjimo deklaraciją mokesčių tikslais bus reikalaujama ir kitoje valstybėje, kurioje yra palikimą sudarantis turtas. Be to, gali būti, kad šio turto, kaip bendrojo paveldimo turto dalies, vertė sudaro dalį pagrindo apskaičiuojant paveldėjimo deklaraciją rengiančio notaro užmokestį (
29
).
48.
Šiomis aplinkybėmis dėl tokios priemonės, kokia nagrinėjama šioje byloje:
–
pirma, valstybės narės, kurioje ji taikoma, rezidentai savaime gali būti atgrasyti nuo investavimo užsienyje, o rezidentai užsienyje – nuo investavimo toje valstybėje,
–
antra, palikimo, kuris apima valstybėje ir už jos ribų esantį turtą ir kurio bendra vertė yra tokia pati kaip turto, sudarančio tik iš toje valstybėje esančio turto suformuotą palikimą, galutinė vertė yra mažesnė dėl palikimą sudarančio turto buvimo vietos.
49.
Šį dvejopą ribojamąjį poveikį Teisingumo Teismas nurodė savo jurisprudencijoje, susijusioje su fiskalinių taisyklių poveikiu. Manau, kad šią jurisprudenciją galima taikyti kitoms nacionalinėms taisyklėms, net jei jos nėra fiskalinės, tačiau turi tokį patį ribojamąjį poveikį.
50.
Teisingumo Teismas šiuo klausimu nusprendė, kad:
–
„nacionalinės teisės nuostatos, kurios nustato nekilnojamojo turto vertę apskaičiuojant privalomo mokėti mokesčio sumą įgijimo dėl mirties atveju, gali ne tik atgrasyti kitoje valstybėje narėje gyvenantį asmenį nuo atitinkamoje valstybėje narėje esančio nekilnojamojo turto pirkimo <…>, bet ir sumažinti kitoje negu minėto turto buvimo valstybėje narėje gyvenančio asmens palikimo vertę“ (
30
),
–
„[b]e to, kiek tai susiję su palikimu, nusistovėjusioje teismų praktikoje patvirtinama, kad pagal [SESV 63] straipsnio 1 dalį draudžiamoms priemonėms, kurios sudaro kapitalo judėjimo apribojimus, priklauso tos, kurios sumažina kitos valstybės narės nei ta, kurioje yra turtas ir kuri apmokestina palikimą, nuolatinio gyventojo gaunamo palikimo vertę“ (
31
).
51.
Aprašytos nepalankios padėties tokiu atveju, kaip šis, negalima sieti su aplinkybe, kad dvi valstybės narės tuo pat metu įgyvendina savo kompetenciją mokesčių srityje (
32
). Taigi Teisingumo Teismo sprendimai, kuriuose jis konstatavo, kad nepalankios pasekmės, atsirandančios įgyvendinant tokią (dvejopą) kompetenciją mokesčių srityje, nėra laisvo judėjimo ribojimas, jeigu dėl to nėra diskriminuojama (
33
), nagrinėjamoje byloje netaikomi.
52.
Taigi manau, kad taisyklė, pagal kurią, siekiant apskaičiuoti (Prancūzijos) notaro, dalyvaujančio rengiant paveldėjimo deklaraciją, užmokestį, į apskaičiavimo pagrindą įtraukiama kitoje valstybėje narėje (Belgijoje), kurioje tvarkoma paveldėjimo byla, esančio paveldimo turto vertė, kai šios valstybės teisės aktuose taip pat numatytas jos notarų užmokestis, nustatomas remiantis bendruoju paveldimu turtu, todėl už palikimą turi būti mokamas dvigubas užmokestis, yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
C.
Trečiasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai
53.
Šiais dviem prejudiciniais klausimais, į kuriuos taip pat reikia atsakyti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar:
–
SESV 63 straipsnio 1 dalis ir 65 straipsnio 1 dalies a punktas gali būti aiškinami taip, kad dvigubas notarų užmokestis tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė nagrinėjamoje byloje, yra „atitinkama [valstybių narių] mokesčių teisės aktų nuostata“, kuria nukrypstama nuo draudimo riboti kapitalo judėjimą,
–
SESV 63 straipsnio 1 dalį ir 65 straipsnio 1 dalies b punktą galima aiškinti taip, kad dvigubas notarų užmokestis tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė šioje byloje, yra priemonė, būtina siekiant užkirsti kelią mokestiniams pažeidimams, arba duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarka administravimo ar statistinės informacijos tikslais.
54.
Abu klausimai susiję su atitinkamomis SESV 63 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo išimtimis. Pagal SESV 65 straipsnio 1 dalį 63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės:
–
„taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties gyvenamosios vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu“ (a punktas) arba
–
„imtis visų reikalingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams, ypač apmokestinimo <…> srityje, arba nustatyti duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarką administravimo ar statistinės informacijos tikslais <…>“ (b punktas) (
34
).
55.
SESV 65 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose yra nustatytos pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo principo išimtys. Taigi šie punktai turi būti aiškinami siaurai (
35
).
56.
Kaip paaiškinau, notarams už jų teikiamas paslaugas mokėtino užmokesčio reguliavimas nėra „mokesčių teisės aktų nuostata“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Komisija ir pati Prancūzijos vyriausybė pritaria tokiam vertinimui.
57.
Tiesa, pagal ginčijamą nacionalinę priemonę notaro užmokestis yra nustatomas (taikant reguliuojamą įkainį), kai notaras dalyvauja rengiant paveldėjimo deklaraciją, dėl kurios vėliau atsiras mokestinių pasekmių. Sutinku, kad šis dalyvavimas (kaip ir kiti notarams pavesti veiksmai) tam tikru mastu yra susijęs su įpėdinių mokestinėmis prievolėmis.
58.
Vis dėlto notaro paslaugos įkainis, atsižvelgiant į jo tikslą ir pobūdį, nei yra fiskalinio pobūdžio, nei pats savaime gali būti laikomas valstybės kompetencijos mokesčių srityje išraiška. Jis patenka į komercinės teisės taikymo sritį ir juo siekiama reguliuoti notarų profesinės veiklos vykdymą, nustatant jų užmokesčio apskaičiavimo formulę, kuri taikoma rengiant paveldėjimo deklaraciją.
59.
Pagal reguliuojamą įkainį apskaičiuotas notaro užmokestis mokamas už suteiktą paslaugą. Jo nesudaro skolininko vardu notaro surinkta suma, kurią vėliau notaras perduoda valstybei, kad ši finansuotų valstybės funkcijas. Be to, notaro užmokestis nesusijęs su paveldėjimo mokesčiu, nes yra nustatomas pagal bendrąjį paveldimą turtą neatsižvelgiant į tai, ar galiausiai mokesčiu apmokestinamas visas turtas, ar tik jo dalis.
60.
Tokiai priemonei netaikoma SESV 65 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtis.
61.
Jai taip pat netaikomas SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktas. Teisingumo Teismas nurodė, jog tam, kad priemonė galėtų būti laikoma „reikalinga“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, ja „turi būti siekiama užkirsti kelią įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams“ rizikos ribojimu pagrįstos finansų įstaigų priežiūros srityje (
36
).
62.
Sutinku su Komisija (
37
), kad tokia pati taisyklė yra taikoma „apmokestinimo srityje“ patvirtintoms priemonėms, kurios SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos kaip prilygstančios priemonėms, susijusioms su finansų įstaigų riziką ribojančia priežiūra.
63.
Remiantis šia taisykle, nacionalinei nuostatai, pagal kurią įpėdiniai privalo pateikti paveldėjimo deklaraciją, net jei ji turi tarpvalstybinių elementų, galėtų būti taikoma SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta išimtis. Ši išimtis taip pat galėtų būti taikoma nuostatai, kurioje mokesčių mokėtojui numatytos sankcijos už turto nenurodymą ar slėpimą, arba nuostatai, pagal kurią baudžiama už apgaulingas deklaracijas.
64.
Vis dėlto SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta išimtis, susijusi su „apmokestinimo sritimi“, netaikoma siekiant nustatyti notaro, dalyvaujančio rengiant paveldėjimo deklaraciją, užmokestį patvirtintai nacionalinei priemonei. Tokia priemone nesiekiama fiskalinės priežiūros tikslo.
65.
Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad Prekybos kodekso A. 444-63 straipsnis (pagal jį notaro užmokestis apskaičiuojamas taip, kaip nurodyta pirma) nėra skirtas mokestinių pažeidimų prevencijai.
66.
Mano nuomone, tokiai priemonei taip pat negali būti taikoma išimtis, susijusi su duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarka administravimo ar statistinės informacijos tikslais.
67.
Taigi manau, kad SESV 65 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatytos išimtys, nurodytos nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, byloje netaikomos.
D.
Priemonės pateisinimas kitais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais
68.
Nors nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta, kad egzistuoja privalomieji bendrojo intereso pagrindai, ir Komisija, ir Prancūzijos vyriausybė pažymi, kad nagrinėjamu atveju tokių pagrindų gali būti (
38
).
69.
Jeigu Teisingumo Teismas nagrinėtų vien tokius prejudicinius klausimus, kokie yra suformuluoti, jam nereikėtų svarstyti Prancūzijos vyriausybės ir Komisijos argumentų. Jeigu jis nuspręstų šiuos argumentus analizuoti, pateiksiu savo nuomonę dėl jų.
70.
Komisija teigia, kad notaro veikla siekiama bendrojo intereso tikslų (
39
) ir kad Prancūzijos notaro pagal Bendrojo mokesčių kodekso 800 ir 802 straipsnius parengtos paveldėjimo deklaracijos tikslas yra tiek nustatyti įpėdinio statusą, tiek užkirsti kelią mokestiniams pažeidimams (
40
).
71.
Vis dėlto Komisija mano, kad net jei priemonė būtų pateisinama tokiais tikslais, pagal Prancūzijos teisės normas įpėdiniui užkraunama „neproporcinga“ našta, nes notaro užmokestis nustatomas proporcingai visam palikimą sudarančiam turtui, įskaitant užsienyje esantį turtą (
41
).
72.
Prancūzijos vyriausybė, panašiai kaip Komisija, remiasi notarų veiklos bendrojo intereso tikslais (
42
) ir teigia, kad notaro užmokestį apskaičiuojant pagal reguliuojamą įkainį išvengiama „kainų konkurencijos <…>, kuri kenkia paslaugų kokybei“ (
43
).
73.
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją laisvo kapitalo judėjimo ribojimas gali būti leidžiamas, jeigu yra pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, tinkamas siekiamo tikslo įgyvendinimui nuosekliai ir sistemiškai užtikrinti, ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (
44
).
74.
Išnagrinėjęs keletą Komisijos ieškinių dėl įsipareigojimų neįvykdymo, pareikštų prieš valstybes nares, kurios notaro profesija norintiems verstis asmenims nustatė pilietybės reikalavimą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis reikalavimas prieštarauja EB 43 straipsniui (įsisteigimo laisvė). Jis taip nusprendė pažymėjęs, jog tai, kad „notarų veikla siekiama bendrojo intereso tikslų, visų pirma užtikrinti tarp privačių asmenų sudarytų aktų teisėtumą ir teisinį saugumą, yra imperatyvus [privalomasis] bendrojo intereso pagrindas, kuris pateisina galimus EB 43 straipsnio apribojimus, kuriuos lemia notarų veiklos ypatumai, <…> jei šie apribojimai leidžia pasiekti tokius tikslus ir yra tam būtini“ (
45
).
75.
Notaro funkcija neabejotinai svarbi sudarant teisinius sandorius, nes notaras „užtikrin[a] tarp privačių asmenų sudarytų aktų teisėtumą ir teisinį saugumą“. Nagrinėjamoje byloje dėl to niekas neabejojo.
76.
Dėl Prancūzijos notarų dalyvavimo rengiant paveldėjimo deklaracijas Prancūzijos vyriausybė teigia, kad toks dalyvavimas pagal įstatymą nėra privalomas, tačiau pažymi, jog mokant notaro užmokestį už dalyvavimą šioje procedūroje siekiama bendrojo intereso tikslo, kuris pateisina laisvo kapitalo judėjimo apribojimą.
77.
Manau, kad toks argumentas nėra įtikinamas: jeigu Prancūzijoje norint parengti paveldėjimo deklaraciją notaro paslaugos nėra privalomos pagal įstatymą, nesuprantu, kaip notaro, dalyvaujančio tokioje procedūroje, užmokestis gali būti siejamas su privalomuoju bendrojo intereso pagrindu.
78.
Jeigu, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, notaro dalyvavimas rengiant paveldėjimo deklaraciją būtų neišvengiamas de facto arba privalomas pagal įstatymą, galbūt būtų galima atsižvelgti į privalomuosius bendrojo intereso pagrindus: toks dalyvavimas būtų privalomas siekiant užtikrinti teisėtumą ir teisinį saugumą.
79.
Vis dėlto net ir tokiu atveju privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais būtų galima pateisinti notaro užmokesčio, kuriam taikomas reguliuojamas įkainis, mokėjimą, bet ne bet kokios šio užmokesčio dalies nustatymą. Visų pirma manau, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė nagrinėjamoje byloje, šiais pagrindais negalima pateisinti tarpvalstybinio paveldėjimo atveju įpėdiniams tenkančios naštos valstybėje, kurioje nėra tvarkoma paveldėjimo byla, mokėti notaro užmokestį, apskaičiuotą nuo bendrojo paveldimo turto, įskaitant kitoje valstybėje esantį turtą.
80.
Galiausiai tuo atveju, jeigu būtų nustatyta, kad egzistuoja privalomasis bendrojo intereso pagrindas, sutinku su Komisija, jog Prancūzijos taikomas reglamentavimas viršija tai, kas būtina jo tikslui pasiekti: įpėdiniui užkraunama pernelyg didelė našta, nes notaro užmokestis nustatomas proporcingai visam palikimą sudarančiam turtui, įskaitant užsienyje esantį turtą.
V. Išvada
81.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti Tribunal Judiciaire de Paris (Paryžiaus pirmosios instancijos teismas, Prancūzija):
SESV 63 straipsnio 1 dalis ir 65 straipsnio 1 dalies a ir b punktai
turi būti aiškinami taip:
–
paveldėjimo bylos netvarkančios valstybės (A) nuostata arba praktika, pagal kurią, kai paveldimas turtas yra dviejose valstybėse narėse, už privalomą notaro dalyvavimą, siekiant pateikti paveldėjimo deklaraciją, valstybėje narėje (A) mokamas užmokestis pagal reguliuojamą įkainį taip, kad notaro užmokestis apskaičiuojamas nuo bendrojo paveldimo turto, įskaitant kitoje valstybėje narėje (B) esantį turtą, neatsižvelgiant į tos kitos valstybės narės (B) notarui už analogišką veiksmą mokamą užmokestį, kuris taip pat apskaičiuojamas pagal visą bendrąjį paveldimą turtą, yra kapitalo judėjimo tarp valstybių narių apribojimas, draudžiamas pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį,
–
minėtam kapitalo judėjimo tarp valstybių narių apribojimui negali būti taikomos SESV 65 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatytos išimtys, pagal kurias valstybėms narėms leidžiama taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas ir imtis visų reikalingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams, arba nustatyti duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarką administravimo ar statistinės informacijos tikslais.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	Žr., be kitų naujausių sprendimų, 2023 m. spalio 12 d. Sprendimą BA (Paveldimas turtas – socialinė būsto politika Sąjungoje) (C-670/21, EU:C:2023:763); 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Finanzamt V (Palikimas – Neapmokestinamosios sumos dalis ir privalomųjų palikimo dalių atskaitymas) (C-394/20, EU:C:2021:1044) ir 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Huijbrechts (C-679/17, EU:C:2018:940).
(
3
)	1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyva dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (OL L 178, 1988, p. 5).
(
4
)	Šioje išvadoje sąvokas „bendrasis paveldimas turtas“ arba „bendrasis palikimas“ vartosiu nedarydamas skirtumo.
(
5
)	Convention fiscale entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d'impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (Sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo ir tam tikrų kitų klausimų, susijusių su paveldėjimo ir registravimo mokesčiais, sprendimo), pasirašyta 1959 m. sausio 20 d.
(
6
)	Pareiškėjos teigimu, pagal teritorinio teismingumo taisykles Belgijos notaras yra kompetentingas nagrinėti palikimo bylą pagal velionės įprastą gyvenamąją vietą Belgijoje.
(
7
)	Žr. šios išvados 25 ir 26 punktus.
(
8
)	Prancūzijos vyriausybės rašytinių pastabų 23–33 punktai.
(
9
)	Dokumentą „Comment remplir une déclaration de succession?“ su paaiškinimais ir nuorodomis į įvairias formas galima rasti adresu https://www.impots.gouv.fr/sites/default/files/formulaires/2705-sd/2023/2705-sd_4288.pdf. Šiame dokumente į klausimą „devez-vous faire appel à un notaire?“ atsakyta taip: „Faire appel à un notaire n'est pas obligatoire mais peut être utile pour les opérations les plus complexes <…>. Si vous chargez un notaire de remplir votre déclaration de succession, il devient votre mandataire mais vous restez toujours responsable vis-à-vis l'administration“ (kursyvu išskirta originale).
(
10
)	Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 31 ir 53 punktai.
(
11
)	2024 m. gruodžio 20 d. raštas.
(
12
)	Konkrečiai kalbant, jis paminėjo svetaines https://www.impots.gouv.fr/particulier/declarer-une-succesion ir https://www.service-public.fr/particuliers/vosdroits/F80.
(
13
)	2023 m. gegužės 11 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Lilienfeld (C-155/22, EU:C:2023:394) 49 punktas.
(
14
)	2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Coty Germany (C-567/18, EU:C:2020:267) 21 punktas.
(
15
)	2009 m. vasario 12 d. Sprendimo Block (C-67/08, EU:C:2009:92) 19 punktas ir jame nurodytas 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo van Hilten-van der Heijden (C-513/03, EU:C:2006:131) 39 punktas bei 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger (C-256/06, EU:C:2008:20, toliau – Sprendimas Jäger) 24 punktas.
(
16
)	2006 m. vasario 23 d. Sprendimo van Hilten-van der Heijden (C-513/03, EU:C:2006:131) 40 ir 42 punktai; Sprendimo Jäger 25 punktas; 2009 m. vasario 12 d. Sprendimo Block (C-67/08, EU:C:2009:92) 20 punktas ir 2016 m. birželio 30 d. Sprendimo Feilen (C-123/15, EU:C:2016:496) 16 punktas.
(
17
)	Byla susijusi su valstybe nare, kurioje pradėta paveldėjimo byla (Belgija), ir kita valstybe nare (Prancūzija), kurios taisyklės yra ginčijamos. Žinoma, šioje išvadoje nagrinėjamos tik nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos faktinės aplinkybės.
(
18
)	Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta, kad nagrinėjama priemonė galėtų būti laikoma viena iš „kliū[čių] laisvam asmenų, kurie šiuo metu patiria sunkumų įgyvendindami savo teises tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimo atvejais, judėjimui“, numatytų 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo (OL L 201, 2012, p. 107) 7 konstatuojamojoje dalyje.
(
19
)	2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt. (C-78/21, EU:C:2023:137) 48 punktas.
(
20
)	2021 m. spalio 6 d. Sprendimo ECOTEX BULGARIA (C-544/19, EU:C:2021:803) 65 punktas. Kaip nurodyta 2023 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Finanzamt G (Paramos vystymui projektai) (C-15/22, EU:C:2023:636) 50 punkte, pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį nedraudžiamos priemonės, kurių ribojamasis poveikis yra pernelyg neapibrėžtas ir netiesioginis.
(
21
)	2024 m. sausio 18 d. Sprendimo JD (Gyvenamosios vietos sąlyga) (C-562/22, EU:C:2024:55) 34 punktas, 2024 m. birželio 20 d. Sprendimo Faurécia (C-420/23, EU:C:2024:534) 21 punktas ir 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Credit Suisse Securities (Europe) (C-601/23, EU:C:2024:1048) 30 punktas.
(
22
)	2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Barbier (C-364/01, EU:C:2003:665) 62 punktas; Sprendimo Jäger 30 punktas arba 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Arens-Sikken (C-43/07, EU:C:2008:490) 36 punktas. Draudimas apima ne vien taisykles, kuriomis neskatinama įsigyti ar išlaikyti turtą tam tikroje valstybėje narėje: pavyzdžiui, žr. 2011 m. kovo 31 d. Sprendimo Schröder (C-450/09, EU:C:2011:198) 32 punktą ir 2015 m. vasario 24 d. Sprendimo Grünewald (C-559/13, EU:C:2015:109) 20 punktą dėl asmenų, gyvenančių kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra turtas, paskyrimo numatomo palikimo gavėjais.
(
23
)	Sprendimo Jäger 31 punktas, 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (C-127/12, EU:C:2014:2130) 57 punktas ir 2016 m. birželio 30 d. Sprendimo Feilen (C-123/15, EU:C:2016:496) 19 punktas.
(
24
)	Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 62 punktas, Prancūzijos vyriausybės rašytinių pastabų 61 punktas ir Komisijos rašytinių pastabų 51 punktas.
(
25
)	Taigi taisyklė, kurioje nustatyti senaties terminai, taikomi bendrovių vardinių akcijų vertinimui paveldėjimo mokesčio tikslais, taip pat yra „apribojimas“, nes „įpėdiniai ilgesnį laiką liks netikri dėl galimybės taikyti jiems papildomą apmokestinimą“: 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Halley (C-132/10, EU:C:2011:586) 24 punktas. Ne paveldėjimo srityje kaip pavyzdį žr. 1999 m. kovo 16 d. Sprendimą Trummer ir Mayer (C-222/97, EU:C:1999:143), 2002 m. kovo 5 d. Sprendimą Reisch ir kt. (C-515/99, C-519/99–C-524/99 ir C-526/99–C-540/99, EU:C:2002:135) ir 2018 m. kovo 6 d. Sprendimą SEGRO ir Horváth (C-52/16 ir C-113/16, EU:C:2018:157).
(
26
)	Neginčiju, kad, kaip nurodė Prancūzijos vyriausybė (jos rašytinių pastabų 113 punktas), parengti paveldėjimo deklaraciją, apimančią bet kurios rūšies turtą užsienyje, materialiniu požiūriu gali būti sunkiau nei paveldėjimo šalies viduje atveju ir gali būti patirta papildomų išlaidų, pavyzdžiui, vertimo. Vis dėlto viena yra perkelti tokias galimas išlaidas klientui, o visai kas kita – sistemingai taikyti su tomis išlaidomis nesusijusį reguliuojamą oficialų įkainį, kad būtų apskaičiuotas notaro užmokestis, kuriam šis įkainis taikomas.
(
27
)	Kaip minėjau, tokios priemonės nedraudžiamos, jeigu jų ribojamasis poveikis pernelyg neapibrėžtas arba netiesioginis. Jos taip pat nėra pateisinamos pagal Sąjungos teisę.
(
28
)	Turi būti nurodytas visas turtas, įskaitant tą, už kurį mokestis Prancūzijoje nebus mokamas pagal sutartį dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo. Reikia priminti, kad kai kuriose iš šių sutarčių jas sudariusioms valstybėms leidžiama mokestį apskaičiuoti pagal vidutinį tarifą, nustatytą remiantis visu palikimo turtu.
(
29
)	Už notaro dalyvavimą – privalomą ar net neprivalomą – užmokestis mokamas pagal įstatymu reguliuojamą oficialų įkainį. Priešingu atveju įpėdinis gali išvengti dvigubų išlaidų.
(
30
)	Sprendimo Jäger 30 punktas.
(
31
)	Sprendimo Jäger 31 punktas.
(
32
)	Iš esmės negalima teigti, kad reguliuojamų įkainių apskaičiavimo taisyklės, skirtos notaro užmokesčiui už jo teikiamas paslaugas nustatyti, turi poveikį kompetencijos mokesčių srityje vykdymui.
(
33
)	2016 m. gegužės 26 d. Sprendimo NN (L) International (C-48/15, EU:C:2016:356) 47 punktas ir 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Admiral Gaming Network ir kt. (C-475/20–C-482/20, EU:C:2022:714) 43 punktas. Prancūzijos vyriausybė remiasi šiuo argumentu (jos rašytinių pastabų 88 ir paskesni punktai), tačiau jis prieštarauja jos pačios pastabų turiniui: pastabose ji kategoriškai neigia, kas nagrinėjamos taisyklės yra fiskalinės.
(
34
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui abejonių kyla tik dėl valstybių narių nuostatų ir priemonių, priimtų siekiant abiejuose klausimuose nurodytų tikslų.
(
35
)	2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo XX (Vadinamosios unit-linked sutartys) (C-782/22, EU:C:2024:932) 43 punktas ir 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Credit Suisse Securities (Europe) (C-601/23, EU:C:2024:1048) 51 punktas, kiek tai susiję su SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktu; 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo SEGRO ir Horváth (C-52/16 ir C-113/16, EU:C:2018:157) 95 ir 96 punktai, taip pat 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C-235/17, EU:C:2019:432) 103 punktas, kiek tai susiję su tos pačios nuostatos b punktu.
(
36
)	2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt. (C-78/21, EU:C:2023:137) 60 punktas ir jame nurodytas 2012 m. birželio 7 d. Sprendimo VBV — Vorsorgekasse (C-39/11, EU:C:2012:327) 30 punktas.
(
37
)	Komisijos rašytinių pastabų 58 punktas.
(
38
)	Paskutiniame savo rašytinių pastabų punkte Attal et Associés tik pateikia 2011 m. gegužės 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C-50/08, EU:C:2011:335, toliau – Sprendimas Komisija / Prancūzija) ištrauką, susijusią su notarų veiklos bendrojo intereso tikslais, tačiau šio argumento neišplėtoja.
(
39
)	Ji remiasi Sprendimo Komisija / Prancūzija 87 punktu.
(
40
)	Komisijos rašytinių pastabų 38 ir 39 punktai.
(
41
)	Komisijos rašytinių pastabų 45 punktas.
(
42
)	Prancūzijos vyriausybės rašytinių pastabų 98–101 punktai ir juose nurodytas Sprendimas Komisija / Prancūzija.
(
43
)	Prancūzijos vyriausybės rašytinių pastabų 102–107 punktai.
(
44
)	2023 m. spalio 12 d. Sprendimo BA (Paveldimas turtas – socialinė būsto politika Sąjungoje) (C-670/21, EU:C:2023:763) 67 punktas ir 2024 m. liepos 29 d. Spendimo Keva ir kt. (C-39/23, EU:C:2024:648) 64 punktas.
(
45
)	2011 m. gegužės 24 d. sprendimai: Sprendimo Komisija / Belgija (C-47/08, EU:C:2011:334) 97 punktas, Sprendimo Komisija / Prancūzija 87 punktas, Sprendimo Komisija / Liuksemburgas (C-51/08, EU:C:2011:336) 97 punktas, Sprendimo Komisija / Austrija (C-53/08, EU:C:2011:338) 96 punktas, Sprendimo Komisija / Vokietija (C-54/08, EU:C:2011:339) 98 punktas ir Sprendimo Komisija / Graikija (C-61/08, EU:C:2011:340) 89 punktas. Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas kaip notarų veiklos ypatumų pavyzdį nurodė notarų užmokesčio sistemą.