62014CC0255_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su administracinės baudos, kuri pagal Vengrijos teisę numatyta siekiant nubausti už 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1889/2005 dėl grynųjų pinigų, įvežamų į Bendriją ar išvežamų iš jos, kontrolės(2) 3 straipsnyje numatytos prievolės deklaruoti pažeidimą, proporcingumu.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
1. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
2. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija) yra įtvirtinama ir saugoma teisė į nuosavybę, kaip nurodyta jos 17 straipsnio „Teisė į nuosavybę“ 1 dalyje:
„Kiekvienas turi teisę valdyti teisėtai įgytą nuosavybę, ja naudotis, disponuoti ir palikti paveldėtojams. Nuosavybė negali būti atimta, išskyrus atvejus, kai tai yra būtina visuomenės poreikiams ir tik įstatymo nustatytais atvejais bei sąlygomis laiku ir teisingai už ją atlyginant. Nuosavybės naudojimą gali reglamentuoti įstatymai, kiek tai būtina atsižvelgiant į bendruosius interesus.“
2. Reglamentas Nr. 1889/2005
3. Pagal 1 straipsnio „Tikslas“ 1 dalį:
„Šis reglamentas papildo Direktyvos 91/308/EEB nuostatas dėl sandorių, vykdomų per finansų bei kredito įstaigas ir tam tikra profesine veikla užsiimančius asmenis, nustatydamas kompetentingų institucijų atliekamos į [Europos Sąjungą] įvežamų ar iš jos išvežamų grynųjų pinigų kontrolės suderintas taisykles.“
4. Reglamento 3 straipsnyje „Prievolė deklaruoti“ nustatyta:
„1. Bet kuris fizinis asmuo, atvykstantis į [Sąjungą] ar išvykstantis iš jos ir gabenantis grynuosius pinigus, kurių vertė ne mažesnė kaip 10 000 EUR, deklaruoja tą pinigų sumą pagal šį reglamentą valstybės narės, per kurią jis atvyksta į [Sąjungą] ar išvyksta iš jos, kompetentingai institucijai. Prievolė deklaruoti laikoma neįvykdyta, jeigu pateikta informacija yra neteisinga ar neišsami.
2. Deklaracijoje, nurodytoje 1 dalyje, turi būti nurodyti duomenys apie:
< … >
e) grynųjų pinigų kilmę ir numatomą panaudojimą;
< … > “
5. 4 straipsnio „Kompetentingų institucijų įgaliojimai“ 2 dalyje numatyta:
„Neįvykdžius 3 straipsnyje nustatytos prievolės deklaruoti, grynieji pinigai gali būti sulaikyti administraciniu sprendimu, remiantis nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis.“
6. Pagal 6 straipsnį „Keitimasis informacija“:
„1. Esant požymių, kad grynųjų pinigų sumos sietinos su kokia nors neteisėta veikla, susijusia su grynųjų pinigų gabenimu, kaip nurodyta Direktyvoje 91/308/EEB, informacija, gauta iš 3 straipsnyje numatytos deklaracijos arba atlikus 4 straipsnyje numatytą tikrinimą, gali būti perduodama kompetentingoms institucijoms kitose valstybėse narėse.
Reglamentas (EB) Nr. 515/97 taikomas mutatis mutandis .
2. Esant požymių, kad grynųjų pinigų sumos sietinos su pajamomis, gautomis iš sukčiavimo ar bet kurios kitos neteisėtos veiklos, darančios žalą Bendrijos finansiniams interesams, informacija taip pat perduodama ir Komisijai.“
7. 7 straipsnyje „Keitimasis informacija su trečiosiomis šalimis“ nustatyta:
„Teikdamos administracinę tarpusavio pagalbą, pagal šį reglamentą gautą informaciją valstybės narės arba Komisija gali perduoti trečiajai šaliai, gavus kompetentingų institucijų, kurios gavo informaciją pagal 3 ir (arba) 4 straipsnį, sutikimą ir laikantis atitinkamų nacionalinių ir Bendrijos teisės aktų nuostatų dėl asmens duomenų perdavimo trečiosioms šalims. Valstybės narės informuoja Komisiją apie tokį keitimąsi informacija tuo atveju, kai jis tiesiogiai susijęs su šio reglamento įgyvendinimu.“
8. 9 straipsnio „Sankcijos“ 1 dalyje nustatyta:
„Kiekviena valstybė narė nustato sankcijas, taikytinas tuo atveju, kai nevykdoma 3 straipsnyje nustatyta prievolė deklaruoti. Tokios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“
B – Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija
9. Pagal 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Papildomo protokolo 1 straipsnį „Nuosavybės apsauga“:
„Kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo turi teisę netrukdomas naudotis savo nuosavybe. Iš nieko negali būti atimta jo nuosavybė, išskyrus tuos atvejus, kai tai yra būtina visuomenės interesams ir tik įstatymo nustatytomis sąlygomis bei vadovaujantis bendraisiais tarptautinės teisės principais.
Tačiau ankstesnės nuostatos jokiu būdu neriboja valstybės teisės taikyti tokius įstatymus, kokie, jos manymu, jai reikalingi, kad galėtų kontroliuoti nuosavybės naudojimą atsižvelgdama į bendrąjį interesą arba kad garantuotų mokesčių, kitų rinkliavų ar baudų mokėjimą.“
C – Vengrijos teisė
10. 2007 m. įstatymo Nr. XLVIII 2 straipsnyje nustatyta:
„(1) Reglamento [Nr. 1889/2005] 3 straipsnyje numatyta prievolė deklaruoti turi būti įvykdyta raštu.
(2) Reikia nurodyti grynųjų pinigų savininką ir jo adresą (reglamento [Nr. 1889/2005] 3 straipsnio 2 dalies b punktas), numatomą grynųjų pinigų gavėją ir jo adresą ([šio] reglamento 3 straipsnio 2 dalies c punktas) bei naudotą transporto priemonę, o jei tai automobilis, – jo registracijos numerį ([minėto] reglamento 3 straipsnio 2 dalies g punktas).
< … > “
11. 2007 m. įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnyje numatyta:
„Remiantis reglamento [Nr. 1889/2005] 9 straipsniu, kiekvienas fizinis asmuo, kuris atvykdamas į [Sąjungos] teritoriją ar išvykdamas iš jos neįvykdo reglamento [Nr. 1889/2005] 3 straipsnio 1 dalyje nustatytos prievolės deklaruoti grynuosius pinigus, kaip jie suprantami pagal reglamento [Nr. 1889/2005] 2 straipsnio 2 dalį, turi vietoje sumokėti baudą, kuri nustatyta forintais ir atitinka:
a) 10 % turimos grynųjų pinigų sumos, kai ji sudaro 10 000 EUR ar didesnę sumą, bet neviršija 20 000 EUR,
b) 40 % turimos grynųjų pinigų sumos, kai ji viršija 20 000 EUR sumą, bet neviršija 50 000 EUR,
c) 60 % turimos grynųjų pinigų sumos, kai ji viršija 50 000 EUR sumą.“
III – Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12. 2012 m. rugpjūčio 9 d. R. M. Chmielewski atvyko į Vengrijos teritoriją iš Serbijos nedeklaravęs gabenamos grynųjų pinigų sumos – iš viso 147 492 EUR, kurią sudarė 249 150 Bulgarijos levų (BGN) (apie 127 400 EUR), 30 000 Turkijos lirų (TRY) (apie 6 500 EUR) ir 29 394 Rumunijos lėjų (RON) (apie 13 600 EUR).
13. Komisijos teigimu, atliekant tikrinimą R. M. Chmielewski muitinės pareigūnams pareiškė, jog šią didelę pinigų sumą turi dėl to, kad norėjo Bulgarijoje nusipirkti namą, bet grįžta į Lenkiją jo nenusipirkęs.
14. Per posėdį Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Alfeldo regiono skyriaus Muitų ir mokesčių tarnybos generalinė direkcija) patikslino, kad 60 % R. M. Chmielewski turėtos sumos (t. y. 24 532 000 HUF ekvivalentas) buvo išieškota kaip bauda, nustatyta pagal 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnio 1 dalies c punktą už prievolės deklaruoti neįvykdymą.
15. 2013 m. spalio 4 d. sprendimu Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Alfeldo regiono skyriaus Muitų ir mokesčių tarnybos generalinė direkcija) atmetė R. M. Chmielewski prašymą atleisti jį nuo baudos atsižvelgiant į jo nurodytas asmenines aplinkybes ir patvirtino administracinę 24 532 000 HUF baudą, kurią jam skyrė muitinės pareigūnai, nes atvykęs į Sąjungos teritoriją ir nedeklaravęs šios sumos jis nesilaikė Reglamentu Nr. 1889/2005 ir 2007 m. Įstatymu Nr. XLVIII jam nustatytos prievolės.
16. R. M. Chmielewski apskundė šį sprendimą Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemėto administracinių ir darbo bylų teismas) ir, be kita ko, nurodė, kad 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII nuostatos prieštarauja Sąjungos teisei.
17. Šiomis aplinkybėmis Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar [2007 m. įstatymo Nr. XLVIII], kuriuo įgyvendinamas < ... > Reglamentas [Nr. 1889/2005], 5/A straipsnyje nustatytos administracinės baudos dydis atitinka [šio reglamento] 9 straipsnio 1 dalies reikalavimus, pagal kuriuos nacionalinėje teisėje nustatomos sankcijos turi būti veiksmingos, atgrasančios ir sykiu proporcingos padarytam teisės pažeidimui ir jomis siekiamam tikslui?
2. Ar [2007 m. įstatymo [Nr. XLVIII] 5/A straipsniu dėl jame nustatyto baudos dydžio nepažeidžiamas draudimas sudaryti užslėptus laisvo kapitalo judėjimo apribojimus, kaip tai numatyta Europos Sąjungos sutartyje ir [SESV] 65 straipsnio 3 dalyje?“
IV – Procesas Teisingumo Teisme
18. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas Teisingumo Teismui 2014 m. gegužės 27 d. Vengrijos, Belgijos, Ispanijos ir Italijos vyriausybės ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas.
19. Per 2015 m. kovo 18 d. posėdį Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága
nepateikė rašytinių pastabų, Vengrijos, Belgijos ir Ispanijos vyriausybės ir Komisija pateikė savo žodines pastabas.
V – Vertinimas
A – Išankstinės pastabos
20. Nors dėl laisvo kapitalo judėjimo, kuris užtikrinamas pagal SESV 63 ir paskesnius straipsnius, Sąjungos teisėje nėra draudžiamas grynųjų pinigų gabenimas iš vienos valstybės į kitą, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog šis laisvas kapitalo judėjimas neprieštarauja tam, kad būtų taikomas reikalavimas dėl išankstinio monetų, banknotų arba pareikštinių čekių išvežimo deklaravimo(3) . Ši taisyklė taip pat įtvirtinta tam pačiam dalykui skirtose Sąjungos teisės nuostatose, kaip antai Reglamente Nr. 1889/2005, konkrečiai jo 3 straipsnyje.
21. Todėl klausimas dėl Vengrijos teisėje numatytos sankcijos gali būti nagrinėjamas tiek pagal Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalį, tiek pagal SESV 65 straipsnio 3 dalį, kurioje draudžiami užslėpti laisvo kapitalo judėjimo apribojimai.
22. Kaip rašytinėse pastabose siūlo Komisija, abu prejudicinius klausimus nagrinėsiu kartu.
B – Šalių argumentai
23. Proceso Teisingumo Teisme šalys sutaria, kad 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos yra veiksmingos ir atgrasančios, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalį. Tačiau, kitaip nei Vengrijos, Belgijos, Ispanijos ir Italijos vyriausybės, kurios mano, kad šios sankcijos yra ir proporcingos, Komisija mano, kad šios nuostatos b ir c punktai, t. y. 40 % nedeklaruotos 20 000–50 000 EUR sumos ir 60 % tokios sumos, viršijančios 50 000 EUR, neatitinka proporcingumo principo.
24. Komisijos nuomone, neproporcingumas kartu yra ir tai, kad pagal 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnio 1 dalį administracijai ir nacionaliniam teismui nepaliekama jokios diskrecijos, kad nustatant baudos dydį būtų galima atsižvelgti į konkrečias kiekvienos situacijos aplinkybes, ir tai, kad numatyti tokie dideli dydžiai, jog atrodo, kad yra preziumuojami asmens, padariusio atitinkamą administracinį pažeidimą, piktavališki ketinimai.
25. Vengrijos, Belgijos, Ispanijos ir Italijos vyriausybės savo ruožtu sankcijų sistemos, nustatytos 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnio 1 dalimi, proporcingumą grindžia tuo, kad baudos yra veiksmingos ir atgrasančios, progresinio pobūdžio ir priklauso nuo nedeklaruotų sumų dydžio.
C – Vertinimas
1. Teisingumo Teismo praktika dėl sankcijų proporcingumo
26. Klausimas dėl sankcijų proporcingumo Sąjungos teisės nesilaikymo atveju Teisingumo Teismo jau nagrinėtas keliuose sprendimuose.
27. Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad, „nesuderinus Sąjungos teisės aktų dėl sankcijų, taikomų nesilaikant šiais teisės aktais nustatytoje tvarkoje numatytų sąlygų, valstybės narės turi teisę pasirinkti, jų manymu, tinkamas sankcijas. Tačiau savo kompetenciją jos turi įgyvendinti laikydamosi [Sąjungos] teisės ir jos bendrųjų principų, taigi ir proporcingumo principo“(4) .
28. „Iš tiesų, kaip daug kartų yra nusprendęs Teisingumo Teismas, administracinės ar baudžiamosios priemonės neturi viršyti to, kas yra griežtai būtina siekiamiems tikslams, o sankcija neturi būti tokia neproporcinga, palyginti su pažeidimo sunkumu, kad taptų kliūtimi [ESV] sutartyje numatytoms laisvėms“(5) .
29. Tačiau Teisingumo Teismas retai išsako nuomonę konkrečiai dėl kiekvienoje byloje nagrinėjamų nacionalinių sankcijų proporcingumo. Tiesa, jis tai padarė byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64), bet šioje byloje pažeidimas, už kurį buvo baudžiama, nebuvo susijęs su jokiu piktnaudžiavimu ir net nebuvo sunkus, o baudos dydis buvo labai didelis, todėl Teisingumo Teismas pats nusprendė, kad nagrinėjama bauda buvo neproporcinga(6) .
30. Paprastai Teisingumo Teismas patiki atlikti proporcingumo tikrinimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir nurodo naudingus kriterijus, kad šis tikrinimas būtų atliktas tinkamai(7) .
31. Sprendimo byloje Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) 69 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad, „nors privalomi nubaudimo ir prevencijos reikalavimai gali pateisinti nacionalinės teisės aktus, kuriais nustatomos tam tikro griežtumo sankcijos, vis tiek įmanoma, kad [šios sankcijos] gali būti neproporcingos ir sudaryti minėtos laisvės [nagrinėjamu atveju – laisvo asmenų ir prekių judėjimo] apribojimą tiek, kiek jos numato fiksuoto dydžio baudą, nustatomą remiantis tik automobilio cilindrų tūriu, neatsižvelgiant į automobilio nusidėvėjimą, ir didesnį mokestį, kuris gali būti net 10 kartų didesnis už nagrinėjamas rinkliavas. Iš tiesų, sankcija, paremta vieninteliu cilindrų tūrio kriterijumi, gali būti neproporcinga pažeidimo sunkumui, ypač jeigu ji
kartu su kita didele sankcija skiriama už tą patį pažeidimą. Tas pats pasakytina apie sankciją, kurią sudaro nagrinėjamų rinkliavų dauginimas, pavyzdžiui, iš dešimties“.
32. Aišku, jei kalbama apie pačioje Sąjungos teisėje numatytas sankcijas, Teisingumo Teismas sprendžia pats, nepalikdamas klausimo spręsti nacionaliniam teismui.
33. Pavyzdžiui, byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Billerud Karlsborg ir Billerud Skärblacka (C‑203/12, EU:C:2013:664)(8), Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „sprendimas dėl Sąjungos akto proporcingumo neturėtų priklausyti nuo atgalinių jo veiksmingumo vertinimų. Kai Sąjungos teisės aktų leidėjas turi įvertinti būsimas teisės akto, kurį rengiasi priimti, pasekmes, kurios negali būti tiksliai numatytos, jo vertinimas gali būti pripažintas netinkamu tik jeigu jis yra akivaizdžiai klaidingas atsižvelgiant į šio teisės akto priėmimo metu turėtus duomenis“(9) .
34. Remdamasis šiuo samprotavimu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad „Direktyvoje 2003/87 numatyta bauda už perteklinę emisiją neturėtų būti laikoma prieštaraujančia proporcingumo principui, nes nacionaliniam teismui nenumatyta jokia galimybė keisti jos dydžio“(10) . Pažymėtina, kad byloje Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog fiksuoto dydžio baudos, nustatytos neatsižvelgiant į daugelį kriterijų, „gali būti neproporcingos“ (žr. 69–71 punktus).
35. Iš šių pastabų matyti, jog Teisingumo Teismo praktika dėl sankcijų proporcingumo, kai nacionaliniam teismui paliekama užduotis atlikti šį tikrinimą, iš esmės grindžiama konkrečiomis kiekvienos bylos aplinkybėmis, atsižvelgiant į pažeidimo rūšį ir sunkumą, didesnę ar mažesnę galimybę valdžios institucijoms numatyti nubaudimo sistemos veiksmingumą, sankcijos apskaičiavimo būdu ir jam taikomais kriterijais.
2. Sankcijų proporcingumas nuosavybės teisės požiūriu
36. Kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Komisija, administracinės baudos už grynųjų pinigų nedeklaravimą pasienyje buvo Europos Žmogaus Teisių Teismo nagrinėtos atsižvelgiant į Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos pirmojo protokolo 1 straipsnį.
37. Manau, šią bylą taip pat reikia nagrinėti atsižvelgiant į teisę į nuosavybę, įtvirtintą Chartijos 17 straipsnyje, juo labiau kad Reglamento Nr. 1889/2005 15 konstatuojamojoje dalyje yra nurodyta, jog jame „gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, < ... > įtvirtintų [Chartijoje]“, kuri pagal 51 straipsnio 1 dalį yra taikoma valstybėms narėms, kai jos įgyvendina Sąjungos teisę.
38. Kadangi Chartijos 17 straipsnis atitinka minėtos konvencijos pirmojo protokolo 1 straipsnį, šios srities Europos Žmogaus Teisių Teismo praktika gali būti naudinga nagrinėjamoje byloje, nepamirštant, kad pagal Chartiją leidžiama Sąjungos teisėje numatyti „didesnę apsaugą“(11) .
39. Europos Žmogaus Teisių Teismo nagrinėtos bylos, kuriose faktinės aplinkybės beveik tapačios šios bylos aplinkybėms, yra trys: Ismayilov / Rusija (12), Grifhorst / Prancūzija (13) ir Moon / Prancūzija (14) .
a) Byla Ismayilov / Rusija
40. 2002 m. lapkričio 17 d. Azerbaidžano pilietis A. Ismayilov nuvyko į Maskvą turėdamas su savimi 21 348 USD sumą, atitinkančią Baku (Azerbaidžanas) esančio namo, kurį jis paveldėjo iš savo motinos, pardavimo kainą. Tačiau muitinės pareigūnams jis pareiškė, kad su savimi turi tik 48 USD, nors pagal Rusijos įstatymus turėjo būti deklaruojama bet kokia suma, viršijanti 10 000 USD. Atliekant tikrinimą likusi suma buvo rasta jo bagaže. Tuomet jis buvo apkaltintas kontrabanda ir nagrinėjama suma buvo sulaikyta kaip įrodymas. A. Ismayilov buvo skirta lygtinė laisvės atėmimo bausmė ir Rusijos teismas perdavė nagrinėjamą sumą muitinės pareigūnams, o šie ją konfiskavo.
41. Europos Žmogaus Teisių Teismo teigimu, „tam, kad kišimasis į [nuosavybės teisę] būtų laikomas proporcingu, jis turi atitikti nustatyto pažeidimo, t. y. prievolės deklaruoti pažeidimą, sunkumą, o ne šiame etape dar nenustatyto tariamo pažeidimo, kaip antai pinigų plovimo arba mokesčių slėpimo, sunkumą“(15) .
42. Europos Žmogaus Teisių Teismas pridūrė, kad konfiskavimu buvo siekiama ne kompensuoti valstybės patirtą piniginę žalą, „nes [valstybė] nepatyrė jokių nuostolių dėl to, kad pareiškėjas nedeklaravo [nagrinėjamos] sumos, o atgrasyti ir nubausti“(16) .
43. Europos Žmogaus Teisių Teismas padarė išvadą, jog „[Rusijos] vyriausybė įtikinamai neparodė ir net netvirtino, kad vien ši sankcija [t. y. laisvės atėmimas] buvo nepakankama atgrasymo ir nubaudimo tikslui pasiekti, taip pat tam, kad būtų užkirstas kelias nevykdyti prievolės deklaruoti. Tokiomis aplinkybėmis konfiskavimo, kaip papildomos sankcijos, nustatymas buvo < ... > neproporcingas, nes ieškovui buvo nustatyta „pernelyg didelė individuali našta“(17) .
b) Byla Grifhorst / Prancūzija
44. Byla Grifhorst / Prancūzija
panaši į pagrindinę bylą tuo, kad joje nagrinėtos Prancūzijos teisės nuostatos (ypač Muitinės kodekso 464 ir 465 straipsniai) – tai nuostatos, kuriomis Prancūzijoje įgyvendinami Reglamento Nr. 1889/2005 3 ir 9 straipsniai.
45. 1996 m. sausio 29 d. Prancūzijos ir Andoros pasienyje Prancūzijos muitinė patikrino R. Grifhorst. Kaip ir pagrindinėje byloje, į muitinės pareigūnų anglų ir ispanų kalbomis užduotą klausimą, ar jis turi deklaruotinų sumų, R. Grifhorst atsakė neigiamai. Apieškoję transporto priemonę ir R. Grifhorst, muitinės pareigūnai šios transporto priemonės kišenėse surado 500 000 Nyderlandų florinų (NLG), t. y. 233 056 EUR. Per apklausą R. Grifhorst pareiškė gyvenantis Andoroje ir pasiėmęs šią sumą iš banko Crèdit Andorrà, kad Amsterdame nusipirktų namą.
46. Kitaip nei nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, muitinės pareigūnai sulaikė visą R. Grifhorst turėtą sumą.
47. Paskui, kitaip, nei padarė Vengrijos valdžios institucijos pagrindinėje byloje, Prancūzijos valdžios institucijos kreipėsi į Nyderlandų valdžios institucijas dėl informacijos apie R. Grifhorst veiklą, o šios joms nurodė, kad jis buvo žinomas, be kita ko, dėl 1983 m. buvusių šantažo, turto prievartavimo, asmens pagrobimo ir šaunamojo ginklo laikymo faktinių aplinkybių. Nyderlandų valdžios institucijos taip pat patikslino, kad vienintelė žinoma R. Grifhorst veikla buvo susijusi su nekilnojamuoju turtu, kad Ispanijos Karalystės, Prancūzijos Respublikos ir Nyderlandų Karalystės vykdomas tarptautinis jo veiklos tyrimas nepažengė į priekį ir kad jis buvo įtariamas kitų asmenų pinigų plovimu, bet nebuvo pateikta jokio konkretaus papildomo įrodymo.
48. R. Grifhorst gavo kvietimą į Perpinjano baudžiamąjį teismą ( Tribunal correctionnel de Perpignan, Prancūzija), šis 1998 m. spalio 8 d. sprendimu pripažino jį esant kaltą padarius pažeidimą – nesilaikius prievolės deklaruoti pinigų sumas ir vertybinius popierius, numatytos Muitinės kodekso 464 straipsnyje, pagal to paties kodekso 465 straipsnį nurodė konfiskuoti visą sumą ir sumokėti pusės nedeklaruotos sumos dydžio baudą (225 000 NLG arba 116 828 EUR).
49. Šį sprendimą patvirtino Monpeljė apeliacinis teismas ( Cour d’appel de Montpellier, Prancūzija), jis atmetė jo prašymą kreiptis į Teisingumo Teismą su prejudiciniu klausimu. Kasacinis teismas ( Cour de cassation, Prancūzija) taip pat atmetė jo kasacinį skundą. Atmetus šį skundą, R. Grifhorst pareiškė ieškinį Europos Žmogaus Teisių Teismui dėl to, kad buvo pažeista jo teisė į nuosavybę, užtikrinama pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos pirmojo protokolo 1 straipsnį.
50. Europos Žmogaus Teisių Teismas iš pradžių pažymėjo, kad „[v]ienintelis neteisėto elgesio atvejis, kuris galėjo būti nustatytas [R. Grifhorst] atžvilgiu, buvo tai, kad kirsdamas Prancūzijos ir Andoros sieną jis nedeklaravo gabenamų pinigų, be to, Vyriausybė neteigė, kad gabenamos sumos buvo gautos iš neteisėtos veiklos arba buvo skirtos tokiai veiklai“(18) .
51. Pritardamas Komisijos nuomonei, kurią ji pareiškė motyvuotoje nuomonėje, skirtoje Prancūzijos Respublikai dėl Muitinės kodekso 465 straipsnio atitikties Sąjungos teisei, Europos Žmogaus Teisių Teismas taip pat nusprendė, kad „sankcija turi atitikti nustatyto pažeidimo, t. y. prievolės deklaruoti pažeidimą, sunkumą, o ne šiame etape dar nenustatyto tariamo pažeidimo, kaip antai pinigų plovimo arba mokesčių slėpimo, sunkumą“(19) .
52. Paskui Europos Žmogaus Teisių Teismas pažymėjo, kad šio 465 straipsnio formulavimas buvo pakeistas 2004 m. Komisijai pateikus motyvuotą nuomonę. Pagal naująjį tekstą konfiskavimas nebebuvo taikomas automatiškai ir galėjo būti taikomas praėjus ne ilgesniam kaip šešių mėnesių laikotarpiui, per kurį deklaruota suma buvo deponuojama, ir tik esant įrodymų arba pagrįstų priežasčių manyti, kad suinteresuotasis asmuo padarė kitokių Muitinės kodekso pažeidimų. Buvo nustatytas baudos dydis – 25 % nedeklaruotos sumos, dėl kurios buvo padarytas pažeidimas(20) .
53. Tokiomis aplinkybėmis Europos Žmogaus Teisių Teismas nusprendė, kad „ < ... > sistema [kaip antai nustatyta po 2004 m. pakeitimų] leido išlaikyti teisingą pusiausvyrą tarp bendrojo intereso reikalavimų ir asmens pagrindinių teisių apsaugos“(21), o kartu taikomas „konfiskavimas ir bauda buvo neproporcingi, palyginti su padarytu pažeidimu“(22) .
c) Byla Moon / Prancūzija
54. Byloje Moon / Prancūzija kilo tų pačių problemų, kaip ir byloje Grifhorst / Prancūzija, – vienintelis svarbus skirtumas buvo tas, kad nustatyta bauda sudarė 25 % nedeklaruotos sumos.
55. Europos Žmogaus Teisių Teismas, kaip ir savo Sprendime Grifhorst / Prancūzija, nusprendė, kad kartu taikomas konfiskavimas ir bauda sudaro 125 % nedeklaruotos sumos ir tai yra neproporcinga(23) .
3. Reglamento Nr. 1889/2005 4 straipsnio 2 dalimi ir 9 straipsnio 1 dalimi nustatyta sankcijų sistema
56. Kaip teigia Komisija, Reglamento Nr. 1889/2005 tikslas – papildyti Sąjungos teisės mechanizmą, skirtą užkirsti kelią pinigų plovimui, užtikrinant tam tikro lygio grynųjų pinigų, kertančių Sąjungos sienas, kontrolę ir surinkti informaciją apie tokį pinigų judėjimą(24) .
57. Pagal Reglamentu Nr. 1889/2005 įtvirtintą sistemą yra numatyta prievolė deklaruoti bet kokią sumą, lygią 10 000 EUR arba didesnę(25) . Pagal šią sistemą už šios prievolės nesilaikymą turi būti numatytos „veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios sankcijos“, kurias valstybės narės turi nustatyti savo vidaus teisėje(26), ir kartu gali būti taikomas nedeklaruotų grynųjų pinigų sulaikymas administraciniu sprendimu, remiantis nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis(27) .
58. Taigi, kaip pažymėjo Komisija, iš šios sistemos struktūros aiškiai išplaukia, kad valstybių narių numatytomis baudomis baudžiama tik už nustatytą pažeidimą, t. y. prievolės deklaruoti pažeidimą, o ne už tariamą nenustatytą pažeidimą, kaip antai pinigų plovimą arba mokesčių slėpimą.
59. Kaip nurodyta Reglamento Nr. 1889/2005 3 straipsnio 2 dalies e punkte(28), nacionalinės valdžios institucijos, kaip tai padarė Prancūzijos valdžios institucijos byloje Grifhorst / Prancūzija, kiekvieną kartą privalo patikrinti nedeklaruotų grynųjų pinigų kilmę ir numatomą jų panaudojimą – šią užduotį palengvina nuostatos dėl keitimosi informacija, įtvirtintos šio reglamento 6 ir 7 straipsniuose.
60. Per posėdį Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága pažymėjo, kad muitinės pareigūnams buvo sunku pasienyje surinkti informaciją apie baudžiamuosius nusikaltimus, susijusius su nedeklaruotais grynaisiais pinigais, kaip antai pinigų plovimą arba mokesčių slėpimą. Tačiau būtent siekiant palengvinti šią užduotį Reglamento Nr. 1889/2005 4 straipsnio 2 dalyje yra numatyta, kad grynieji pinigai gali būti laikinai sulaikyti administraciniu sprendimu.
61. Jei nustatoma, kad nedeklaruotų grynųjų pinigų kilmė ir numatomas panaudojimas yra teisėti, kaip buvo bylose Ismayilov / Rusija (29) ir Moon / Prancūzija (30), arba negali būti užginčyti, kaip buvo byloje Grifhorst / Prancūzija (31), gali būti taikoma tik pagal Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalį nacionalinėje teisėje numatyta sankcija, t. y. šiuo atveju – bauda.
62. Ir, atvirkščiai, konfiskavimas gali būti skirtas tuo atveju, kai atitinkamų grynųjų pinigų kilmės arba numatomo panaudojimo neteisėtumas yra nustatytas pagal nacionalinės teisės nuostatas ir jis gali būti skirtas kartu su sankcija, kuri pagal Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalį numatyta nacionalinėje teisėje.
63. Reikia pažymėti, kad, kadangi bauda nėra susijusi su nedeklaruotų grynųjų pinigų kilme arba panaudojimu, jos dydis negali skirtis atsižvelgiant į tai, ar nagrinėjamos sumos kilmė arba panaudojimas yra teisėti.
64. Taigi, kaip jau buvo nusprendęs Europos Žmogaus Teisių Teismas, tam, kad bauda už prievolės deklaruoti nesilaikymą būtų proporcinga, ji turi „atitikti nustatyto pažeidimo, t. y. prievolės deklaruoti pažeidimą, sunkumą“(32) .
4. 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII atitiktis Reglamentui Nr. 1889/2005
a) Bendrosios pastabos
65. Iš pradžių reikia pažymėti, kaip per posėdį nurodė Komisija, kad sankcijos, kurias valstybės narės numatė taikydamos Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalį, labai skiriasi tiek baudų skaičiavimu (procentai nuo nedeklaruotos sumos arba dydis, kurį kompetentingos valdžios institucijos turi nustatyti tarp įstatyme numatytų mažiausio ir didžiausio dydžių), tiek dydžiu, kuris gali būti nustatytas pagal šias sistemas (nuo 1 200 EUR Estijoje iki didžiausios 1 mln. EUR baudos Vokietijoje).
66. Tokiomis aplinkybėmis tokia baudos sistema, kaip Vengrijos įstatymų leidėjo įtvirtinta sistema, pagal kurią yra numatyta progresinė bauda, nustatoma atsižvelgiant į nedeklaruotos sumos dydį, pati savaime man neatrodo išimtinė.
b) Kiti kriterijai ne vien bauda
67. Tačiau, man atrodo, tam tikri šios sistemos kriterijai prieštarauja Reglamentui Nr. 1889/2005.
68. Visų pirma, kaip per posėdį patvirtino Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága, kadangi Vengrijos teisės aktuose nebuvo įtvirtinta Reglamento Nr. 1889/2005 4 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė sulaikyti nedeklaruotus grynuosius pinigus administraciniu sprendimu, grynieji pinigai, rasti, kai R. Chmielewski kirto Serbijos ir Vengrijos sieną, nebuvo Vengrijos valdžios institucijų laikinai sulaikyti(33) .
69. Be to, net jei matyti, jog R. Chmielewski Vengrijos muitinės pareigūnams pareiškė, kad nagrinėjamą sumą turi, nes buvo numatęs Bulgarijoje pirkti namą, bet į Lenkiją grįžta jo nenusipirkęs, iš bylos nematyti, kad Vengrijos valdžios institucijos būtų bandžiusios nustatyti nagrinėjamų grynųjų pinigų kilmę. Šiuo tikslu jos galėjo kreiptis pagalbos į Lenkijos valdžios institucijas, bet to nepadarė. Šiuo požiūriu jos netaikė Reglamento Nr. 1889/2005 3 straipsnio 2 dalies e punkto.
70. Tačiau pagrindinis Reglamento Nr. 1889/2005 tikslas – padaryti veiksmingesnę kovą su pinigų plovimu ir mokesčių slėpimu, be kita ko, dėl valstybių narių bendradarbiavimo, kuris palengvinamas jo 6 straipsniu, todėl valstybės narės būtinai privalo atlikti atitinkamų lėšų kilmės ir paskirties tyrimą, o ne apsiriboti paprastu prievolės deklaruoti pažeidimo konstatavimu ir nubaudimu už jį, todėl reikia, kad atliekant šį tyrimą būtų galima laikinai sulaikyti šias lėšas.
71. Užuot numačius sąlygas, kuriomis nedeklaruoti grynieji pinigai būtų sulaikyti administraciniu sprendimu, kaip numatyta Reglamento Nr. 1889/2005 4 straipsnio 2 dalyje, 2007 m. Įstatymu Nr. XLVIII sukurta šio reglamento įgyvendinimo sistema, man atrodo, grindžiama vien tuo, kad numatant progresinę baudą atsižvelgiama į galimybę, jog nedeklaruotų grynųjų pinigų kilmė ir numatomas panaudojimas gali būti neteisėti.
72. Tačiau tokia sistema, kuri, numatant su atitinkamų sumų dydžiu susijusią baudą, susieja, pirma, jų kilmės ir paskirties neteisėtumo prezumpciją ir, antra, prievolės deklaruoti pažeidimą, man atrodo, prieštarauja Reglamento Nr. 1889/2005 3 straipsnio 2 daliai ir 4 straipsnio 2 daliai.
73. Iš tikrųjų, dėl to, kad nėra pateikiami klausimai dėl nedeklaruotų grynųjų pinigų kilmės ir numatomo panaudojimo ir nėra leidžiama jų laikinai sulaikyti administraciniu sprendimu, kad Vengrijos valdžios institucijos galėtų nuspręsti, ar reikia juos konfiskuoti(34), 2007 m. Įstatymu Nr. XLVIII nesilaikoma reglamente nustatytų taisyklių ir trukdoma jo veiksmingumui.
74. Tokiomis aplinkybėmis, kai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nebegali laikinai sulaikyti nedeklaruotų grynųjų pinigų tam, kad būtų galima juos konfiskuoti tuo atveju, jei būtų įrodytas jų kilmės arba numatomo panaudojimo neteisėtumas, reikia išnagrinėti skirtos baudos proporcingumą atsižvelgiant į minėtas 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII atitikties Reglamentui Nr. 1889/2005 problemas.
c) Savaiminė baudos ir nedeklaruotos grynųjų pinigų sumos sąsaja
75. Pagal 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnyje numatytą sistemą kompetentingoms valdžios institucijoms nepaliekama jokios galimybės nukrypti nuo iš anksto nustatyto baudos dydžio. Be to, šis dydis automatiškai didėja atsižvelgiant į nedeklaruotą sumą (t. y. 10 %, jei bauda yra tarp 10 000 ir 20 000 EUR, 40 % už sumas tarp 20 000 ir 50 000 EUR ir 60 % už bet kokią sumą, didesnę nei 50 000 EUR).
76. Taigi vienintelis baudos dydžio nustatymo kriterijus – tai nedeklaruotos sumos dydis.
77. Komisija šią sistemą kritikuoja dėl to, kad kompetentingoms valdžios institucijoms neleidžiama atsižvelgti į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes, pavyzdžiui, ar prievolė deklaruoti buvo pažeista tyčia arba ne pirmą kartą, nes tai, Komisijos teigimu, galėtų leisti sumažinti arba net panaikinti baudą, jei pažeidimą padaręs asmuo galėtų vėliau įrodyti nedeklaruotos sumos kilmės ir paskirties teisėtumą. Tokiu atveju, nepaisydama prievolės deklaruoti pažeidimą, Komisija mano, kad bendrasis interesas nėra pažeidžiamas.
78. Nors esu ką tik pažymėjęs, kad pagal Reglamentą Nr. 1889/2005 turi būti atliktas nagrinėjamos sumos kilmės ir numatomo panaudojimo tyrimas, kai atliekamas šio reglamento 4 straipsnio 1  dalyje numatytas tikrinimas, manęs ši kritika neįtikina.
79. Iš tiesų, nors Reglamentas Nr. 1889/2005 neprieštarauja tokiai sistemai, kokią siūlo Komisija, pagal kurią nacionalinėms valdžios arba teisminėms institucijoms būtų leista atsižvelgti į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, manau, pagal tokią sistemą, kad ir kaip būtų, negalėtų būti nebaudžiama, jei pažeidžiama prievolė deklaruoti, numatyta Reglamento Nr. 1889/2005 9 straipsnio 1 dalyje, kurioje aiškiai pasakyta, kad valstybės narės „nustato sankcijas, taikytinas tuo atveju, kai nevykdoma 3 straipsnyje nustatyta prievolė deklaruoti“.
80. Be to, sistemos, pagal kurias, kaip antai pagal numatytą 2007 m. Įstatyme Nr. XLVIII, nėra leidžiama atsižvelgti į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, man neatrodo vien dėl to prieštaraujančios Reglamentui Nr. 1889/2005. Iš tiesų, kodėl kompetentingoms valdžios institucijoms turėtų būti paliekama diskrecija vertinti dėl prievolės deklaruoti neįvykdymo padarytą administracinį pažeidimą, kurį, Sąjungos teisės aktų leidėjo manymu, yra paprasta nustatyti ir kuris nepriklauso nuo kitų pažeidimų, tokių kaip pinigų plovimas, terorizmo finansavimas, mokesčių slėpimas, pagrobto turto slėpimas, naudos gavimas iš narkotikų prekybos arba kontrabandos, taip pat kuris nėra susijęs su jokiu tyčios elementu?
81. Mano nuomone, valstybės narės turi teisę sukurti baudų sistemą, kuri būtų paprasta, veiksminga ir atgrasanti ir pagal kurią visi suinteresuotieji asmenys būtų vertinami vienodai, o atlikti diferencijuotą vertinimą būtų palikta prireikus bausti už kitus nei prievolės deklaruoti pažeidimus.
d) Pagrindinėje byloje skirtos baudos proporcingumas
82. Nors iš tiesų bauda, kurios dydis yra progresinis, nustatytas atsižvelgiant į nedeklaruotą grynųjų pinigų sumą, gali padėti pasiekti jos tikslą – paskatinti laikytis prievolės deklaruoti ir nubausti už jos nesilaikymą, esu linkęs manyti, kad didžiausias Vengrijos teisės aktuose numatytas progresinis dydis yra neproporcingas. Nors nemanau, kaip, atrodo, daro Europos Žmogaus Teisių Teismas(35), jog toks pats procentinis dydis (šiuo atveju 25 %) turėtų būti taikomas, kad ir koks būtų nedeklaruotas dydis, man atrodo, kad 60 % visos sumos, jei ši viršija 50 000 EUR, sudaranti bauda, kuri galbūt skiriama dėl įtarimo esant kitų pažeidimų arba ketinant juos padaryti, yra, baudžiant vien už prievolės deklaruoti pažeidimą, artima konfiskavimo priemonei ir ja nėra nustatoma teisinga pusiausvyra tarp bendrojo intereso reikalavimų ir Chartijos 17 straipsnyje įtvirtintos teisės į nuosavybę apsaugos reikalavimo.
83. Pabaigoje pateikiu dvi pastabas. Nors tai nėra lemiamas dalykas, pažymiu, kad Komisijos per posėdį pateiktame pranešime nurodyta, jog tokia valstybė narė, kaip Vengrija, pasirinkusi baudą, kurią sudaro procentai nuo nedeklaruotos sumos, nenumatė tokio didelio jos dydžio, nes yra numatyti dydžiai nuo 5 iki 50 %, o pastarasis dydis, numatytas vienoje valstybėje narėje, yra taikomas ypatingomis aplinkybėmis.
84. Galiausiai primenu, kad visų nagrinėjamų lėšų konfiskavimas būtų visiškai proporcingas tuo atveju, jei nebūtų įrodyta atitinkamų sumų teisėta kilmė ir paskirtis ir jei nebūtų trukdoma skirti kitų sankcijų už kitus pažeidimus, kurie gali būti nustatyti.
VI – Išvada
85. Siūlau Teisingumo Teismui į Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1889/2005 dėl grynųjų pinigų, įvežamų į Bendriją ar išvežamų iš jos, kontrolės 9 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji tokiai sankcijai, kaip numatyta 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 5/A straipsnio 1 dalies c punkte, prieštarauja tiek, kiek jame nenumatant galimybės sulaikyti nedeklaruotą sumą laikotarpiui, reikalingam tyrimui dėl jos kilmės ir paskirties atlikti, numatyta 60 % šios sumos, jei ji viršija 50 000 EUR, dydžio bauda.
(1) .
(2)  –	OL L 309, p. 9.
(3)  –	Žr. sprendimus Bordessa ir kt.
(C‑358/93 ir C‑416/93, EU:C:1995:54, 31 punktas) ir Sanz de Lera ir kt.
(C‑163/94, C‑165/94 ir C‑250/94, EU:C:1995:451, 39 punktas).
(4)  –	Sprendimas Louloudakis
(C‑262/99, EU:C:2001:407, 67 punktas). Taip pat šiuo klausimu žr. sprendimus Amsterdam Bulb
(50/76, EU:C:1977:13, 33 ir 35 punktai), Komisija / Graikija
(C‑210/91, EU:C:1992:525, 19 punktas), Siesse
(C‑36/94, EU:C:1995:351, 21 punktas), de Andrade
(C‑213/99, EU:C:2000:678, 20 punktas), Ntionik ir Pikoulas
(C‑430/05, EU:C:2007:410, 54 punktas) ir Urbán
(C‑210/10, EU:C:2012:64, 53 punktas).
(5)  –	Sprendimas Komisija / Graikija
(C‑210/91, EU:C:1992:525, 20 punktas). Taip pat šiuo klausimu žr. sprendimus Casati
(203/80, EU:C:1981:261, 27 punktas), Luisi ir Carbone
(286/82 ir 26/83, EU:C:1984:35, 34 ir 35 punktai), Komisija / Graikija
(68/88, EU:C:1989:339, 24 punktas), Louloudakis
(C‑262/99, EU:C:2001:407, 67 punktas), Ntionik ir Pikoulas
(C‑430/05, EU:C:2007:410, 53 punktas) ir Urbán
(C‑210/10, EU:C:2012:64, 53 punktas).
(6)  –	Žr. Sprendimą Urbán
(C‑210/10, EU:C:2012:64, 55–58 punktai). Pirmiausia žr. 56 punktą, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad „Vengrijos sankcijų sistema yra neproporcinga, būtent tokiu atveju, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, kai tik viename iš penkiolikos patikrintų diskų buvo registracijos trūkumų, būtent – nebuvo nurodytas nuvažiuotas atstumas“, ir „tai, kad nebuvo atlikta pagrindinėje byloje aptariama registracija, negali būti laikoma piktnaudžiavimu, nes duomenys, kurių trūko registracijos lape, buvo pateikti kelionės lape“. Taip pat žr. 58 punktą, kuriame Teisingumo Teismas, iš pradžių priminęs, jog „represinė priemonė neturi būti neproporcinga“, pažymi, kad baudos dydis „beveik atitinka vidutinį pagal darbo sutartį dirbančio Vengrijos darbuotojo neto darbo užmokestį“.
(7)  –	Be kita ko, žr. sprendimus Louloudakis
(C‑262/99, EU:C:2001:407, 70 punktas) ir Ntionik ir Pikoulas
(C‑430/05, EU:C:2007:410, 54 punktas).
(8)  –	Ši byla buvo susijusi su 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275 p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631), 16 straipsnio 3 dalyje numatytos fiksuotos 100 EUR baudos už kiekvieną anglies dioksido ekvivalentą, išmestą iš įrenginio, už kurį operatorius neatsisakė leidimų, teisėtumu.
(9)  –	Žr. 37 punktą.
(10)  –	Ten pat (38 punktas).
(11)  –	Žr. Chartijos 52 straipsnio 3 dalį.
(12)  –	2008 m. lapkričio 6 d. EŽTT sprendimas Ismayilov / Rusija
(sprendimas neskelbtas Recueil des arrêts et décisions, jis prieinamas EŽTT svetainėje http://hudoc.echr.coe.int / sites / eng / pages / search.aspx?i=001-89412).
(13)  –	2009 m. vasario 26 d. EŽTT sprendimas Grifhorst / Prancūzija
(sprendimas neskelbtas Recueil des arrêts et décisions, jis prieinamas EŽTT svetainėje http://hudoc.echr.coe.int / sites / eng / pages / search.aspx?i=001-91448).
(14)  –	2009 m. liepos 9 d. EŽTT sprendimas Moon / Prancūzija
(sprendimas neskelbtas Recueil des arrêts et décisions, jis prieinamas EŽTT svetainėje http://hudoc.echr.coe.int / sites / eng / pages / search.aspx?i=001-93522).
(15)  –	2008 m. lapkričio 6 d. EŽTT sprendimo Ismayilov / Rusija
38 punktas (vertimas mano): „in order to be considered proportionate, the interference should correspond to the gravity of the infringement, namely the failure to comply with the declaration requirement, rather than to the gravity of any presumed infringement which had not however been actually established, such as an offence of money laundering or tax evasion.“
(16)  –	Ten pat (vertimas mano): „the confiscation measure was not intended as pecuniary compensation for damage – as the State had not suffered any loss as a result of the applicant’s failure to declare the money – but was deterrent and punitive in its purpose.“
(17)  –	Ten pat (vertimas mano): „It has not been convincingly shown or indeed argued by the Government that that sanction alone was not sufficient to achieve the desired deterrent and punitive effect and prevent violations of the declaration requirement. In these circumstances, the imposition of a confiscation measure as an additional sanction was, in the Court’s assessment, disproportionate, in that it imposed an „individual and excessive burden“ on the applicant.“
(18)  –	2009 m. vasario 26 d. EŽTT sprendimo Grifhorst / Prancūzija
98 punktas.
(19)  –	Ten pat, 102 punktas.
(20)  –	Ten pat, 103 punktas.
(21)  –	Ten pat.
(22)  –	Ten pat, 105 punktas.
(23)  –	2009 m. liepos 9 d. EŽTT sprendimo Moon / Prancūzija
48–52 punktai.
(24)  –	Žr., be kita ko, Reglamento Nr. 1889/2005 1 straipsnį, taip pat 2 ir 3 konstatuojamąsias dalis.
(25)  –	Žr. Reglamento Nr. 1889/2005 3 straipsnio 1 dalį.
(26)  –	Ten pat, 9 straipsnio 1 dalis.
(27)  –	Ten pat, 4 straipsnio 2 dalis. Pažymėtina, jog šis sulaikymas yra laikinas ir jo trukmė neviršija to laiko, kuris yra griežtai būtinas, kad būtų patikrinta, ar reikia konfiskuoti nedeklaruotą sumą.
(28)  –	Norėčiau Teisingumo Teismui ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pažymėti, kad 2007 m. Įstatymo Nr. XLVIII 2 straipsnio 2 dalis, pagal kurią deklaracijoje nurodyta informacija neapima grynųjų pinigų kilmės ir numatomo jų panaudojimo, prieštarauja tam, kas aiškiai numatyta Reglamento Nr. 1889/2005 3 straipsnio 2 dalies e punkte, ir todėl neturi būti taikoma.
(29)  –	Žr. šios išvados 40 punktą. Suma, kurią turėjo A. Ismayilov kirsdamas Rusijos sieną, atitiko Baku (Azerbaidžanas) esančio namo, kurį jis paveldėjo iš savo motinos, pardavimo kainą.
(30)  –	Žr. 2009 m. liepos 9 d. EŽTT sprendimo Moon / Prancūzija
9 ir 12 punktus. Atliekant tikrinimą Prancūzijos ir Šveicarijos pasienyje T. Moon patikslino, kad jo turima suma (28 240 svarų sterlingų (GBP) – tai paskola, kurią jis gavo iš tam tikros bendrovės Ženevoje, ir kad ji buvo skirta namui pirkti Prancūzijoje arba, jei jo nerastų, sportinei mašinai pirkti Vokietijoje. Tonon le Beno baudžiamasis teismas ( Tribunal correctionnel de Thonon‑les‑Bains, Prancūzija), į kurį T. Moon gavo kvietimą atvykti, nusprendė, kad dėl savo pajamų ir asmeninio turto jis galėjo turėti tokią sumą.
(31)  –	Žr. šios išvados 47 ir 50 punktus. Nors Nyderlandų vyriausybė ir teigė, kad R. Grifhorst anksčiau buvo įtariamas dėl neteisėtos veiklos, ji pažymėjo, kad vienintelė žinoma R. Grifhorst veikla buvo susijusi su nekilnojamuoju turtu ir kad vykdant tarptautinį tyrimą nepavyko rasti konkrečių įrodymų.
(32)  –	2008 m. lapkričio 6 d. EŽTT sprendimo Ismayilov / Rusija
38 punktas, 2009 m. vasario 26 d. EŽTT sprendimo Grifhorst / Prancūzija
98 ir 102 punktai, 2009 m. liepos 9 d. EŽTT sprendimo Moon / Prancūzija 49 punktas.
(33)  – Tai gali stebinti, nes R. M.Chmeliewski ketino panaudoti daugiausia Rumunijos lėjas ir Turkijos liras, kad nusipirktų namą Bulgarijoje, ir visiškai nepaaiškino, dėl kokios priežasties jis rizikavo ir leidosi į tokią ilgą kelionę traukiniu (iš Lenkijos į Bulgariją ir atgal) turėdamas su savimi tokią didelę sumą, užuot
atlikęs banko pavedimą.
(34)  –	Žr. šios išvados 68 punktą.
(35)  –	2009 m. vasario 26 d. EŽTT sprendimo Grifhorst /Prancūzija
103 punktas. Taip pat šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 9 d. EŽTT sprendimo Moon / Prancūzija
48–52 punktus.