62024CJ0822
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 15 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Direktyva 2001/29/EB – 2 straipsnis – Atgaminimo teisė – 5 straipsnis – Išimtys ir apribojimai – Teisinga kompensacija už kopijavimą asmeniniam naudojimui – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos tokią kompensaciją moka įrašymo laikmenų, kurios gali būti naudojamos atgaminimui ir skirtos galutiniams verslo klientams, gamintojai, importuotojai ir platintojai – Pareiga, siejama su nuginčijama prezumpcija dėl tokių laikmenų pasitelkimo kopijavimui asmeniniam naudojimui – Leistinumas“
Byloje C‑822/24
dėl Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) 2024 m. rugsėjo 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gruodžio 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
bluechip Computer Aktiengesellschaft
prieš
Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ)
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė O. Spineanu-Matei (pranešėja), teisėjai S. Rodin ir N. Fenger,
generalinis advokatas M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
bluechip Computer Aktiengesellschaft, atstovaujamos Rechtsanwälte M. Kianfar ir J. Schäfer,
–
Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ), atstovaujamos Rechtsanwalt D. Kögel,
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller, M. Hellmann ir A. Sahner,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos B. Dourthe ir B. Herbaut,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo procuratore dello Stato V. Pilloni ir avvocato delle Stato D. G. Pintus,
–
Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos D. Csoknyai ir Z. Fehér,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. Bulterman ir J. M. Hoogveld,
–
Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch ir J. Schmoll,
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos C. Alves, P. Barros da Costa ir M. Martins da Cruz,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos G. von Rintelen ir J. Samnadda,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 5 straipsnio 2 dalies b punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Zentralstelle für private Überspielungsrechte (toliau – ZPÜ) ir bluechip Computer Aktiengesellschaft (toliau – bluechip) ginčą dėl atlyginimo, iš kurio finansuojamas teisingas atlyginimas už kopijavimą asmeniniam naudojimui, mokėjimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2001/29 31, 35 ir 38 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(31)
Turi būti išlaikyta derama pusiausvyra tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų teisių ir interesų, taip pat tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų. Valstybių narių nustatytos ir šiuo metu egzistuojančios išimtys ir teisių apribojimai turi būti iš naujo įvertinti atsižvelgiant į naują elektroninę terpę. Egzistuojantys išimčių ir tam tikrų teisių apribojimų skirtumai turi tiesioginį neigiamą poveikį autorių teisių ir gretutinių teisių vidaus rinkos veikimui. Tokie skirtumai galėtų dar labiau išryškėti numatant tolesnę kūrinių tarpvalstybinio naudojimo ir tarptautinės veiklos plėtrą. Siekiant užtikrinti deramą vidaus rinkos veikimą, tokios išimtys ir apribojimai turėtų būti darniau apibrėžti. Jų derinimo laipsnis turėtų būti grindžiamas jų poveikiu sklandžiam vidaus rinkos veikimui.
<…>
(35)
Taikant tam tikras išimtis ar apribojimus teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą [kompensaciją], kad jiems būtų deramai kompensuota už naudojimąsi jų saugomais kūriniais ar kitais objektais. Nustatant tokio atlyginimo [tokios kompensacijos] formą, išsamią tvarką ir galimą dydį kiekvienu atveju turėtų būti atsižvelgiama į konkrečias aplinkybes. Įvertinant šias aplinkybes vertingas kriterijus būtų iš to kylanti galima žala teisių turėtojams. Tais atvejais, kai teisių turėtojai kokia nors kita forma jau yra gavę atlyginimą, pvz., licencinio mokesčio dalį, galima netaikyti jokio specialaus ar atskiro mokėjimo. Nustatant tinkamos [teisingos] kompensacijos dydį turėtų būti atsižvelgiama į šioje direktyvoje nurodytų techninės apsaugos priemonių naudojimo laipsnį. Tam tikrose situacijose, kai žala teisių turėtojui yra minimali, gali nebūti ir jokio įsipareigojimo [gali nekilti jokios pareigos] dėl atlyginimo.
<…>
(38)
Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama nustatyti išimtį ar apribojimus atgaminimo teisei tam tikriems garso, vaizdo ir audiovizualinės medžiagos atgaminimo privačiam naudojimui atvejams, kartu nustatant ir teisingą kompensaciją. Gali būti įdiegiamos arba toliau taikomos teisių turėtojams žalą kompensuojančios atlyginimo sistemos. Nors tų atlyginimo sistemų skirtumai turi poveikio vidaus rinkos veikimui, tie skirtumai analoginio atgaminimo asmeniniais tikslais srityje neturėtų turėti didesnio poveikio informacinės visuomenės plėtrai. Skaitmeninis kopijavimas asmeniniais tikslais tikriausiai bus labiau paplitęs ir turės didesnį ekonominį poveikį. Dėl to turėtų būti deramai atsižvelgiama į skaitmeninio ir analoginio asmeninio kopijavimo skirtumus ir tam tikrais atžvilgiais jie turėtų būti skiriami.“
4
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Atgaminimo teisė“ nustatyta:
„Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
a)
autoriams – savo kūrinius;
b)
atlikėjams – savo atlikimo įrašus;
c)
fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
d)
filmų pirmojo įrašo gamintojams – jų filmų originalus ir kopijas;
e)
transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“
5
Minėtos direktyvos 5 straipsnio „Išimtys ir apribojimai“ 2 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:
<…>
b)
kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui;
<…>“
Vokietijos teisė
6
Pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui taikomos redakcijos 1965 m. rugsėjo 9 d.Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymas; BGBl. 1965 I, p. 1273; toliau – UrhG) 53 straipsnyje buvo numatyta:
„(1)   Fiziniam asmeniui leidžiama pasidaryti individualių asmeniniam naudojimui skirtų kūrinio kopijų bet kurioje laikmenoje, jeigu kopijos tiesiogiai ar netiesiogiai naudojamos nesiekiant komercinių tikslų ir jeigu jos padarytos nenaudojant akivaizdžiai neteisėtai pagaminto ar viešai paskelbto egzemplioriaus. <…>
<…>“
7
UrhG 54 straipsnyje „Pareiga atlyginti“ buvo nustatyta:
„(1)   Jeigu, atsižvelgiant į kūrinio pobūdį, tikėtina, kad jis pagal 53 straipsnio 1–3 dalis bus atgamintas, kūrinio autorius turi teisę gauti teisingą atlyginimą iš tokio tipo aparatų ir įrašymo laikmenų, kurie atskirai arba kartu su kitais aparatais, įrašymo laikmenomis ar priedais naudojami tokioms kopijoms daryti, gamintojo.
(2)   1 dalyje nurodytos reikalavimo teisės nelieka, jei, atsižvelgiant į aplinkybes, tikėtina, kad šie aparatai ar įrašymo laikmenos nebus naudojami atgaminimui pagal šį įstatymą.“
8
UrhG 54b straipsnyje „Platintojo ar importuotojo pareiga atlyginti“ buvo nurodyta:
„(1)   Solidariai su gamintoju atsako aparatus ar įrašymo laikmenas į šio įstatymo taikymo teritoriją komerciniu tikslu importuojantis arba reimportuojantis ar tokiais aparatais prekiaujantis asmuo. <…>
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9
ZPÜ yra Vokietijos kolektyvinio teisių administravimo asociacijų, galinčių pareikalauti autorių teisėmis grindžiamo atlyginimo už garso ir audiovizualinių kūrinių atgaminimą, sąjunga. bluechip yra bendrovė, gaminanti, importuojanti ir platinanti asmeninius kompiuterius, nešiojamuosius kompiuterius ir stacionariuosius kompiuterius su vidiniu standžiuoju disku.
10
ZPÜ pareiškė ieškinį, kuriuo iš esmės siekia, kad bluechip būtų įpareigota už kiekvieną minėto tipo aparatą, pateiktą rinkai nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2017 m. gruodžio 31 d., sumokėti atlyginimą, iš kurio finansuojamas UrhG 54 straipsnyje numatytas teisingas atlyginimas, kurio dydis nustatomas pagal tarifus, nustatytus bendrosiose sutartyse, tuo tikslu jos sudarytose su telekomunikacijų ir elektros prietaisų bei elektronikos sektorių verslo įmones vienijančiomis organizacijomis.
11
Oberlandesgericht (aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) 2023 m. gruodžio 1 d. daliniame sprendime nurodė, kad reikia vadovautis nuginčijama prezumpcija, jog bus kopijuojama asmeniniam naudojimui, nes kompiuteriai, kuriuos bluechip parduoda galutiniams verslo klientams, yra techniškai tinkami autorių teisių saugomų kūrinių kopijavimui asmeniniam naudojimui, todėl juridinis asmuo, kaip antai bluechip, privalo pagal UrhG 54 ir 54b straipsnius mokėti atlyginimą, iš kurio finansuojamas teisingas atlyginimas autoriams už tokias kopijas.
12
Konstatavęs, kad bluechip nenurodė jokių aplinkybių, galinčių paneigti šią prezumpciją, tas teismas įpareigojo minėtą bendrovę, be kita ko, už kiekvieno tipo nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2017 m. gruodžio 31 d. Vokietijoje parduotą ar pateiktą rinkai aparatą sumokėti ZPÜ atlyginimą, apskaičiuotą pagal minėtose bendrosiose sutartyse numatytą tarifą, nebent bluechip įrodytų visų pirma tai, kad tie aparatai aiškiai skirti naudoti kitais tikslais nei kopijavimas asmeniniam naudojimui ir kad bet kuriuo atveju iš tikrųjų buvo daroma ir įprastai daroma tik nedaug kopijų.
13
bluechip dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
14
Tas teismas priminė, kad pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, kuris į Vokietijos teisę perkeltas, be kita ko, UrhG 54 straipsniu, autorių ir gretutinių teisių turėtojų naudai valstybės narės gali nustatyti išimtis arba apribojimus šios direktyvos 2 straipsnyje nustatytai išimtinei atgaminimo teisei. Visų pirma tokias išimtis arba apribojimus valstybės narės gali numatyti tais atvejais, kai kūrinius atgamina fiziniai asmenys asmeniniam naudojimui, nesiekdami tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gaus teisingą kompensaciją.
15
Dėl įrašymo laikmenų, kurias galima naudoti tokiam atgaminimui, priminęs, kad tuomet, kai kyla praktinių sunkumų nustatant asmeninį naudojimą ir galutinį naudotoją, tokios kompensacijos galima reikalauti iš gamintojų, importuotojų ar platintojų, kurie, kaip antai bluechip, turi galimybę perkelti naštą galutiniams pirkėjams, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikėsi nuomonės, kad šie pirkėjai gali būti tiek fiziniai, tiek juridiniai asmenys, užsakę minėtas laikmenas profesiniais ar komerciniais tikslais. Vis dėlto įprastai negalima atmesti galimybės, kad tokios laikmenos profesinėje ar komercinėje aplinkoje bus naudojamos kopijavimui asmeniniam naudojimui arba kad tokie fiziniai ar juridiniai asmenys jas pakeis naujomis laikmenomis pasibaigus nusidėvėjimo mokestiniais tikslais laikotarpiui ir juos parduos naudotų aparatų rinkoje, o dėl to pirkėjai galės jas naudoti kopijavimui asmeniniam naudojimui.
16
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pridūrė, kad atsižvelgiant į tai, jog esama tokių praktinių sunkumų, neįpareigojus gamintojų, importuotojų ar platintojų, kaip antai bluechip, mokėti teisingą atlyginimą, nebūtų galima užtikrinti, kad autorių teisių turėtojams bus atlyginta žala, patirta dėl kopijavimo asmeniniam naudojimui, taigi ir tai, kad jie tikrai gaus kompensaciją. Anot nacionalinio teismo, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos išplaukia, kad galima vadovautis nuginčijama prezumpcija, jog įrašymo laikmenos, kokiomis prekiavo bluechip, pasitelkiamos asmeniniam naudojimui ir nesiekiant tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, todėl iš tokių gamintojų, importuotojų ar platintojų galima reikalauti teisingos kompensacijos.
17
Minėtas teismas nurodė, kad įrašymo laikmenų, kurias galima pasitelkti atgaminimui privačiais tikslais, pardavėjas, spręsdamas, ar reikia mokėti nagrinėjamą atlyginimą, gali pateikti įrodymų, kad įprastai veikiausiai atmestina galimybė, jog šios laikmenos bus naudojamos kopijavimui, arba kad bent jau nėra tikėtina, kad jos tam bus naudojamos daugiau nei minimaliai. Tuo tikslu pardavėjai gali visų pirma pateikti raštišką verslo kliento patvirtinimą, kas pastarasis įsigyta laikmena naudojasi tik vykdydamas profesinę veiklą.
18
Be to, pareigos mokėti teisingą kompensaciją nustatymas pardavėjui, kaip antai bluechip, siejamos su nuginčijama prezumpcija, kad įrašymo laikmenos, kurias galima naudoti atgaminimui, pasitelkiamos asmeniniam naudojimui, atitinka Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią valstybės narės turi plačią diskreciją nustatant asmenis, kurie turi mokėti šią kompensaciją, ir pasirenkant jos formą, mokėjimo tvarką ir dydį, su sąlyga, kad užtikrins, jog dėl tokios prezumpcijos nebus įpareigojama mokėti kompensaciją tais atvejais, kai galutinis atitinkamų laikmenų naudojimas akivaizdžiai nepriskiriamas prie Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte reglamentuojamų atvejų.
19
Atsižvelgdamas į tai, kad Vokietijos ir Austrijos jurisprudencijoje ši nuostata gali būti aiškinama skirtingai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas manė, jog siekiant išspręsti jo nagrinėjamą ginčą, reikia kreiptis į Teisingumo Teismą dėl minėtos nuostatos aiškinimo.
20
Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Federalinis Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar su Direktyvos 2001/29/EB 5 straipsnio 2 dalies b punktu suderinama tai, kad pagal nacionalinės teisės nuostatą gamintojai, importuotojai ar platintojai, parduodantys įrašymo laikmenas galutiniams verslo klientams (fiziniams ar juridiniams asmenims, kurie gamintojui, importuotojui ar platintojui atpažįstamu būdu užsako prekes kaip galutiniai naudotojai komerciniais tikslais), įpareigojami mokėti atlyginimą, iš kurio finansuojama teisinga kompensacija už kopijavimui asmeniniam naudojimui taikomą atgaminimo teisės išimtį, jeigu jie pagal nacionalinės teisės nuostatas neįrodo, kad fizinis asmuo šiais aparatais bet kurioje laikmenoje iš tikrųjų atgamino ar įprastai atgamina bet kuriuo atveju nedaug kūrinio kopijų asmeniniam naudojimui?“
Dėl prejudicinio klausimo
21
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės normą, pagal kurią įrašymo laikmenų, kurios gali būti naudojamos atgaminimui, gamintojai, importuotojai ir platintojai privalo sumokėti šioje nuostatoje numatytą teisingą kompensaciją, kai šios laikmenos parduodamos galutiniams verslo klientams, išskyrus atvejus, kai tokie gamintojai, importuotojai ar platintojai įrodo, kad fiziniai asmenys nenaudos tokių laikmenų atgaminimui asmeniniam naudojimui ir nesieks tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, arba naudos tik tokiu mastu, kuris leidžia manyti, kad teisių turėtojams daroma tik minimali žala.
22
Šiuo klausimu primintina, kad pagal minėtos Direktyvos 2001/29 2 straipsnį valstybės narės suteikia šioje nuostatoje nurodytų teisių turėtojams išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma visiškai arba iš dalies atgaminti savo kūrinius, atlikimų įrašus, fonogramas, filmų originalus ir kopijas bei transliacijų įrašus.
23
Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte savo ruožtu nustatyta, kad valstybės narės gali numatyti 2 straipsnyje nustatytos atgaminimo teisės išimtis arba apribojimus, kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gaus teisingą kompensaciją, priklausomą nuo minėtos direktyvos 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo saugomam kūriniui ar objektui.
24
Be to, svarbu priminti, kad, remiantis Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkto formuluote, pagal jį valstybėms narėms leidžiama numatyti teisingos kompensacijos mokėjimą tik tuo atveju, jeigu atgaminimo įrangą, aparatą ar laikmeną „fiziniai asmenys“, kaip galutiniai naudotojai, naudoja atgaminimui „asmeniniam naudojimui“ ir „nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų“. Darytina išvada, kad šios nuostatos taikymo sritis priklauso, be kita ko, nuo galutinio naudotojo statuso ir naudojimo paskirties (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 83 punktą).
25
Kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 35 ir 38 konstatuojamųjų dalių, 5 straipsnio 2 dalies b punktas atspindi Sąjungos teisės aktų leidėjo norą nustatyti specialią kompensavimo sistemą, kuri pradeda veikti tada, kai teisių turėtojams padaroma žalos, iš principo sukeliančios pareigą jiems ją „atlyginti“ arba „kompensuoti“. Privačiai veikiančio fizinio asmens kopijavimo veiksmas turi būti laikomas galinčiu sukelti žalą atitinkamam teisių turėtojui, nes atliekamas nepaprašius išankstinio šio teisių turėtojo leidimo. Tačiau visiškai nebūtina, kad tokie asmenys iš tikrųjų atgamintų kūrinius asmeniniam naudojimui, kadangi teisėtai preziumuojama, kad šie asmenys visapusiškai naudojasi jiems suteikta atgaminimo įranga, aparatais ir laikmenomis, nes dėl šios įrangos, aparato ir laikmenų galimybės atgaminti tokio suteikimo dispozicijai pakanka, kad būtų pateisintas teisių turėtojams numatytos teisingos kompensacijos taikymas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nurodė, kad valstybės narės gali taikyti nuginčijamą prezumpciją, pagal kurią tokia įranga, aparatai ir laikmenos fiziniams asmenims suteikiami asmeniniam naudojimui (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Amazon.com International Sales ir kt., C‑521/11, EU:C:2013:515, 43 punktą; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 24 ir 25 punktus; 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
26
Taigi iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad teisinga kompensacija, taigi ir sistema, kuria ji grindžiama, ir jos dydis turi būti siejami su teisių turėtojams dėl kopijavimo asmeniniam naudojimui padaryta žala. Iš tiesų bet kokia teisinga kompensacija, nesusijusi su teisių turėtojams dėl tokio atgaminimo padaryta žala, būtų nesuderinama su Direktyvos 2001/29 31 konstatuojamojoje dalyje įtvirtintu reikalavimu išlaikyti teisingą pusiausvyrą tarp teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų (2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Be to, Teisingumo Teismas yra pabrėžęs: tam, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas netaptų neveiksmingas, ši nuostata turi būti laikoma įpareigojančia valstybes nares, kurios numato kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, pasiekti tam tikrą rezultatą, t. y. kad įgyvendindamos savo kompetenciją jos privalo užtikrinti veiksmingą teisingos kompensacijos, skirtos teisių turėtojų patirtai žalai atlyginti, surinkimą (2016 m. birželio 9 d. Sprendimo EGEDA ir kt., C‑470/14, EU:C:2016:418, 21 punktas).
28
Kadangi Direktyvos 2001/29 nuostatose aiškiau neįvardijami atskiri teisingos kompensacijos sistemos elementai, valstybės narės turi didelę diskreciją juos nustatyti. Valstybės narės, be kita ko, turi nustatyti tokią kompensaciją turinčius mokėti asmenis, taip pat jos formą, mokėjimo tvarką ir dydį (2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Nustatydamos teisingos kompensacijos formą, mokėjimo tvarką ir galimą dydį, valstybės narės, kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 35 konstatuojamosios dalies, kiekvienu atveju turi atsižvelgti į konkrečias aplinkybes ir visų pirma į galimą teisių turėtojų patirtą žalą (2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, 36 punktas).
29
Atsižvelgiant į praktinius sunkumus, kylančius siekiant nustatyti privačius naudotojus ir įpareigoti juos kompensuoti išimtinės atgaminimo teisės turėtojams daromą žalą, kad būtų finansuojama teisinga kompensacija, valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti „mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui“, kurį prieš atliekant tokį kopijavimą mokėtų ne atitinkami privatūs asmenys, o asmenys, įskaitant juridinius, disponuojantys atgaminimo įranga, aparatais ar laikmenomis ir teisiškai ar faktiškai teikiantys šią įrangą šiuo tikslu privatiems asmenims. Tokioje sistemoje mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui turi mokėti šia įranga, aparatais ir laikmenomis disponuojantys asmenys. Taigi tam tikromis sąlygomis valstybės narės gali nediferencijuotai taikyti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui įrašų laikmenoms, kurias galima naudoti atgaminimui, ir tuomet, kai galutinis tokių laikmenų naudojimas nėra priskiriamas prie vieno iš Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytų atvejų (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo EGEDA ir kt., C‑470/14, EU:C:2016:418, 32 ir 33 punktus ir 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Kadangi tokia sistema leidžia mokesčio mokėtojams perkelti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui jį įtraukiant į suteiktos įrangos, aparatų ar laikmenų kainą, galiausiai mokesčio našta tenka šią kainą mokančiam privačiam naudotojui, o tai atitinka Direktyvos 2001/29 31 konstatuojamojoje dalyje numatytą „deramą pusiausvyrą“, kuri turi būti užtikrinta tarp išimtinės atgaminimo teisės turėtojų ir saugomų objektų naudotojų interesų (2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Vis dėlto primintina, kad tuomet, kai valstybės narės pasirenka tokio pobūdžio finansavimą, pateisinamą praktiniais sunkumais, kaip antai negalėjimu nustatyti privačių galutinių naudotojų, faktinių kompensacijos mokėtojų naudai jos turi numatyti, nepriklausomai nuo to, ar tai būtų atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų gamintojai, importuotojai, platintojai ar galutiniai naudotojai, atleidimo nuo mokesčio sistemą arba, jos nesant, teisę į grąžinimą, kai kompensacija nėra mokėtina, kaip, be kita ko, yra tuo atveju, kai tokia įranga, aparatai ar laikmenos tiekiami ne fiziniams asmenims akivaizdžiai kitais nei kopijavimo asmeniniam naudojimui tikslais (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Amazon.com International Sales ir kt., C‑521/11, EU:C:2013:515, 31 punktą; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 45, 47, 50 ir 53 punktus; 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo EGEDA ir kt., C‑470/14, EU:C:2016:418, 36 ir 40 punktus; 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Microsoft Mobile Sales International ir kt., C‑110/15, EU:C:2016:717, 34 ir 36 punktus ir 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 39 punktą).
32
Taip numatyta teisė į grąžinimą turi būti veiksminga ir dėl jos neturi tapti pernelyg sudėtinga susigrąžinti sumokėtą mokestį. Šiuo klausimu pažymėtina, kad teisės į grąžinimą apimtis, veiksmingumas, galimybė ja naudotis, žinomumas ir įgyvendinimo paprastumas turi leisti kompensuoti dėl mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui sistemos galbūt atsiradusį disbalansą, kad būtų išspręsti konstatuoti praktiniai sunkumai (2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Microsoft Mobile Sales International ir kt., C‑110/15, EU:C:2016:717, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
33
Galiausiai Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad valstybėms narėms suteikta galimybė tam tikrais į išimčių, kurias jos, laikydamosi vienodo požiūrio principo, nusprendė įtvirtinti pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, taikymo sritį patenkančiais atvejais atleisti nuo teisingos kompensacijos mokėjimo, kai teisių turėtojams padaryta žala yra minimali, o ribos, iki kurios žala gali būti laikoma minimalia, nustatymas priklauso šių valstybių diskrecijai (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, 38–40 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
34
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia nagrinėti atsižvelgiant būtent į visą šią jurisprudenciją.
35
Šiuo atveju iš nacionalinio teismo paaiškinimų matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose, kaip juos aiškina nacionaliniai teismai, numatyta, kad teisingą kompensaciją moka gamintojai, importuotojai ar platintojai, kurie, kaip antai bluechip, parduoda įrašymo laikmenas, kurios gali būti naudojamos atgaminimo tikslais (toliau – įrašymo laikmenos), galutiniams verslo klientams, nesvarbu, ar tai būtų juridiniai, ar fiziniai asmenys. Iš minėto teismo paaiškinimų iš esmės taip pat išplaukia, kad negalima atmesti galimybės, jog tokių galutinių verslo klientų šiuo būdu įsigytos laikmenos gali būti naudojamos kitais atvejais, nei nurodyti Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte, t. y. jos pasitelkiamos ne „asmeniniam naudojimui“, kai nesiekiama „tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų“, arba tik ribotai naudojamos tokiais tikslais.
36
Pagal šio sprendimo 29 ir 31–33 punktuose primintą jurisprudenciją teisinga kompensacija tokiu atveju gali būti perkeliama įrašymo laikmenų pardavėjams tik jeigu tenkinamos dvi kumuliacinės sąlygos. Pirma, tokia sistema turi būti pateisinama praktiniais sunkumais, kaip antai sunkumais nustatant galutinius naudotojus ir šiomis laikmenomis padarytų kopijų naudojimo paskirtį. Antra, nustačius, jog galutiniai naudotojai šias laikmenas naudoja akivaizdžiai kitiems tikslams nei kopijavimas asmeniniam naudojimui arba bent jau daro tik minimalią žalą teisių turėtojams, kai tas laikmenas pasitelkia asmeniniam naudojimui ir nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, šiems pardavėjams turi būti užtikrinamas atleidimas nuo teisingos kompensacijos arba, to nesant, veiksminga teisė į grąžinimą, kuri nebūtų tokios formos, kad kompensacijos grąžinimas būtų pernelyg sudėtingas.
37
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai atitinka šias dvi sąlygas, turint omenyje, kad priimdamas prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali pateikti paaiškinimų, kurie nacionaliniam teismui padėtų priimti sprendimą (2022 m. gegužės 5 d. Sprendimo Victorinox, C‑179/21, EU:C:2022:353, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Pirma, dėl praktinių sunkumų, susijusių su galutinių naudotojų nustatymu, ir kopijų, padarytų įrašymo laikmenomis, kaip antai nagrinėjamomis pagrindinėje byloje, naudojimo paskirties konstatuotina, kad tokių praktinių nustatymo sunkumų kyla, kai šios laikmenos parduodamos galutiniams verslo klientams.
39
Vien iš „galutinio verslo kliento“ statuso negalima daryti išvados, kad fiziniai asmenys niekada nepasitelks įrašymo laikmenų asmeniniam naudojimui ir nesieks tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, todėl teisių turėtojams niekada nebus padaryta didesnė nei minimali žala.
40
Viena vertus, pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju galutiniai verslo klientai yra ir fiziniai, ir juridiniai asmenys, užsakantys įrašymo laikmenas komerciniais arba profesiniais tikslais. Net jeigu tokias laikmenas įsigyja juridiniai asmenys, jas iš esmės gali naudoti tik fiziniai asmenys, kuriems šios laikmenos suteikiamos. Taigi galutinių verslo klientų įsigytų įrašymo laikmenų galutiniai naudotojai bet kuriuo atveju gali būti tik fiziniai asmenys, turint omenyje, kad siekiant nustatyti, ar teisinga kompensacija yra mokėtina, nesvarbu, ar tokias laikmenas naudojantys fiziniai asmenys jas įsigijo patys arba ar yra jų savininkai. Teisinga kompensacija taip pat mokėtina, kai fiziniai asmenys gali atgaminti saugomus kūrinius trečiajam asmeniui priklausančiu įrenginiu arba jį pasitelkdami (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 91 punktą).
41
Kita vertus, remiantis šio sprendimo 25 punkte priminta jurisprudencija, teisėtai preziumuojama, kad atitinkami fiziniai asmenys, nepriklausomai nuo to, ar jie yra ir pirkėjai, ir galutiniai naudotojai, ar tik galutiniai naudotojai dėl to, kad įrašymo laikmenas jiems suteikė galutinis verslo klientas, visapusiškai naudojasi šiomis laikmenomis, įskaitant atgaminimui asmeniniam naudojimui ir nesiekiant tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatyta tokia prezumpcija, jeigu ji yra nuginčijama (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Amazon.com International Sales ir kt., C‑521/11, EU:C:2013:515, 43 ir 45 punktus).
42
Šiomis aplinkybėmis gali būti sunku nustatyti, ar įrašymo laikmenų pardavimo galutiniams verslo klientams momentu fizinis asmuo, kuris jomis disponuoja dėl to, kad pats jas nusipirko komerciniais ar profesiniais tikslais, arba dėl to, kad jo darbo poreikiams jas jam suteikė galutinis verslo klientas, jas naudos tik akivaizdžiai kitiems tikslams nei kopijavimas asmeniniam naudojimui, ar pasitelks ir asmeniniam naudojimui, nesiekdamas tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, ir tokiu mastu, kuris leidžia manyti, kad teisių turėtojams daroma tik minimali žala.
43
Visų pirma, negalima atmesti galimybės, kad, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, įrašymo laikmenas profesinėje aplinkoje fiziniai asmenys pasitelks tokiam naudojimui ir tokiems tikslams daugiau nei minimaliai, arba prieš baigiantis jų vidutinei naudojimo trukmei, pavyzdžiui, pasibaigus nusidėvėjimo mokestiniais tikslais laikotarpiui, jos bus suteikiamos fiziniams asmenims, kurie vėliau jas pasitelks asmeniniam naudojimui, nesiekdami tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų. Be to, savarankiškai dirbantys verslininkai, kaip fiziniai asmenys, teikiantys užsakymus komerciniais ar profesiniais tikslais, gali naudoti įrašymo laikmenas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, ir profesinei veiklai, ir privačiai.
44
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėjamu atveju kyla praktinių sunkumų nustatant, kokiai paskirčiai fiziniai asmenys naudoja jiems skirtas įrašymo laikmenas.
45
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis šio sprendimo 31 punkte priminta jurisprudencija, turės patikrinti, ar įrašymo laikmenų, kurios gali būti naudojamos atgaminimo tikslais, gamintojai, importuotojai ir platintojai, kaip antai bluechip, gali būti atleisti nuo teisingos kompensacijos mokėjimo, jeigu įrodys, kad šias laikmenas fiziniai asmenys naudos kitais nei Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytais atvejais, arba ar jie gali bent susigrąžinti nepagrįstai sumokėtą kompensaciją, jeigu tokie įrodymai gali būti pateikti tik po pardavimo sandorio ir jau sumokėjus kompensaciją.
46
Pagal šią nuostatą nedraudžiama prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta kompensacijos už kopijavimą asmeniniam naudojimui rinkimo sistema, kurioje, be kita ko, numatyta, kad gamintojas, importuotojas ar platintojas gali pateikti galutinio verslo kliento raštišką patvirtinimą, kad įrašymo laikmenos iš esmės bus pasitelkiamos akivaizdžiai su kopijavimu asmeniniam naudojimui nesusijusiais tikslais arba kad jos bus pasitelkiamos asmeniniam naudojimui, nesiekiant tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, tokiu mastu, kuris gali padaryti tik minimalią žalą teisių turėtojams. Taigi pardavėjas, kaip antai bluechip, regis, gali būti lengvai atleistas nuo teisingos kompensacijos mokėjimo.
47
Teisingumo Teismas, beje, patvirtino, kad tokie vienašaliai pareiškimai gali būti naudojami atleidimo nuo mokesčio tikslais, jeigu atitinkamoje valstybėje narėje yra galimybė už teisingos kompensacijos administravimą atsakingam subjektui patikrinti nagrinėjamų pareiškimų teisingumą, kad būtų užtikrintas veiksmingas šios kompensacijos surinkimas (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, 42 ir 70 punktus).
48
Be to, nacionalinės teisės aktuose, kuriuose numatyta atleidimo nuo teisingos kompensacijos mokėjimo pagal tokius pareiškimus sistema, bet kuriuo atveju, remiantis šio sprendimo 32 punkte priminta jurisprudencija, turėtų būti numatyta teisė į nepagrįstai sumokėtos kompensacijos grąžinimą, kuri turi būti veiksminga ir ne tokios formos, kad būtų pernelyg sunku susigrąžinti sumokėtą kompensaciją.
49
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į prejudicinį klausimą atsakytina: Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip nedraudžiantis nacionalinės teisės normos, pagal kurią įrašymo laikmenų, kurios gali būti naudojamos atgaminimui, gamintojai, importuotojai ir platintojai privalo sumokėti šioje nuostatoje numatytą teisingą kompensaciją, kai šios laikmenos parduodamos galutiniams verslo klientams, nebent tokie gamintojai, importuotojai ar platintojai įrodo, kad fiziniai asmenys nenaudos minėtų laikmenų atgaminimui asmeniniam naudojimui, kai nesiekiama tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, arba naudos tik tokiu mastu, kuris leidžia manyti, kad teisių turėtojams daroma tik minimali žala.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
50
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 5 straipsnio 2 dalies b punktas
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią įrašymo laikmenų, kurios gali būti naudojamos atgaminimui, gamintojai, importuotojai ir platintojai privalo sumokėti šioje nuostatoje numatytą teisingą kompensaciją, kai šios laikmenos parduodamos galutiniams verslo klientams, nebent tokie gamintojai, importuotojai ar platintojai įrodo, kad fiziniai asmenys nenaudos minėtų laikmenų atgaminimui asmeniniam naudojimui, kai nesiekiama tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, arba naudos tik tokiu mastu, kuris leidžia manyti, kad teisių turėtojams daroma tik minimali žala.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.