TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 24 d.(*)
Turinys
„ Apeliacinis skundas – Konkurencija – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Mikroprocesorių rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 102 straipsnio ir EEE susitarimo 54 straipsnio pažeidimas – Lojalumo nuolaidos – Kvalifikavimas kaip piktnaudžiavimo – Strategija, skirta konkurentams, kurie yra bent tokie pat produktyvūs kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė, išstumti “
Byloje C‑240/22 P
dėl 2022 m. balandžio 5 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Europos Komisija, iš pradžių atstovaujama F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer, N. Khan ir C. Sjödin, vėliau F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer ir N. Khan ir galiausiai F. Castillo de la Torre ir M. Kellerbauer,
apeliantė,
palaikoma
Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos J. Möller ir P.‑L. Krüger,
įstojusios į apeliacinį procesą šalies,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Intel Corporation Inc., įsteigtai Vilmingtone, Delaveras (Jungtinės Amerikos Valstijos), iš pradžių atstovaujamai KC D. Beard, barrister J. Williams ir solicitor A. Parr, vėliau KC D. Beard, barrister J. Williams ir Rechtsanwalt B. Meyring,
ieškovei pirmojoje instancijoje,
Association for Competitive Technology Inc., įsteigtai Vašingtone (Kolumbijos apygarda) (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamai avocat J.‑F. Bellis ir advocaat K. Van Hove,
Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir),
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, teisėjai D. Gratsias (pranešėjas) ir E. Regan,
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2024 m. sausio 18 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2022 m. sausio 26 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Intel Corporation / Komisija (T‑286/09 RENV, toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2022:19), kiek juo panaikinti, pirma, 2009 m. gegužės 13 d. Komisijos sprendimo C(2009) 3726 final dėl procedūros pagal [SESV 102] straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį (byla COMP/C‑3/37.990 – Intel) (toliau – ginčijamas sprendimas) 1 straipsnio a–e punktai ir 2 straipsnis ir, antra, to sprendimo 3 straipsnis, kiek jis susijęs su jo 1 straipsnio a–e punktais.
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
2        Ginčo aplinkybės ir ginčijamo sprendimo turinys aprašyti skundžiamo sprendimo 1–35 punktuose. Šioje byloje juos galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
3        Intel Corporation Inc. (toliau – Intel) yra pagal JAV teisę įsteigta bendrovė, užsiimanti mikroprocesorių (angl. central processing units, toliau – CPU), lustų rinkinių (angl. chipsets) ir kitų puslaidininkių sudedamųjų dalių projektavimu, kūrimu, gamyba ir pardavimu, taip pat kurianti platformoms skirtus sprendinius, susijusius su duomenų tvarkymu ir ryšio įrenginiais.
4        Gavusi 2000 m. spalio 18 d. Advanced Micro Devices, Inc. (toliau – AMD) skundą, papildytą 2003 m. lapkričio 26 d., Komisija, remdamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205), pradėjo tyrimą dėl Intel.
5        2007 m. liepos 26 d. Komisija pateikė Intel pranešimą apie prieštaravimus dėl jos elgesio penkių didelių kompiuterinės įrangos gamintojų (angl. original equipment manufacturer, toliau – OEM), būtent Dell, Hewlett‑Packard Company (HP), Acer Inc., NEC Corp. ir International Business Machines Corp. (IBM), atžvilgiu
6        2008 m. liepos 17 d. Komisija pateikė Intel papildomą pranešimą apie prieštaravimus dėl jos elgesio Media‑Saturn‑Holding GmbH (toliau – MSH), mikroelektronikos prietaisų platintojos ir didžiausios stalinių kompiuterių platintojos Europoje, atžvilgiu. Šis pranešimas taip pat buvo susijęs su Intel elgesiu Lenovo Group Ltd. (toliau – Lenovo) atžvilgiu ir jame buvo naujų įrodymų, susijusių su Intel elgesiu tam tikrų OEM, su kuriais buvo susijęs 2007 m. liepos 26 d. pranešimas apie prieštaravimus, atžvilgiu; šiuos įrodymus Komisija gavo po tos datos.
7        2009 m. gegužės 13 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, o jo santrauka paskelbta Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 227, 2009, p. 13).
8        Ginčijamame sprendime konstatuota, kad 2002 m. spalio mėn.–2007 m. gruodžio mėn. Intel darė vieną ir tęstinį [SESV 102] straipsnio ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3) 54 straipsnio pažeidimą, įgyvendindama strategiją, kuria siekė išstumti konkurentę, t. y. AMD, iš x86 architektūros mikroprocesorių (toliau – CPU x 86) rinkos.
9        Ginčijamame sprendime nagrinėjami gaminiai yra CPU, esminės visų kompiuterių sudedamosios dalys, lemiančios bendrą sistemos veikimą ir jos bendrą kainą. Jie dažnai laikomi kompiuterio „smegenimis“. Taigi, norint pagaminti CPU, reikalingos brangios technologijos.
10      Kompiuteriams naudojamus CPU galima išskirti į dvi kategorijas, t. y. CPU x86 ir kitokia architektūra grindžiamus CPU. x86 architektūra yra Intel sukurtas jos gaminamų CPU standartas. Ji leidžia veikti tokioms operacinėms sistemoms kaip Windows ir Linux. Windows sistema iš esmės susieta su visomis x86 architektūrą atitinkančiomis komandomis. Iki 2000 m. rinkoje buvo keli CPUx86 gamintojai. Vis dėlto vėliau daugelis jų paliko rinką. Intel ir AMD praktiškai yra vienintelės įmonės, po šios datos gaminančios CPU x86.
11      Geografinė rinka buvo apibrėžta kaip pasaulinė.
12      Atsižvelgusi, pirma, į tai, kad 1997–2007 m. Intel užėmė bent 70 % rinkos, ir, antra, į dideles patekimo į šią rinką ir plėtros joje kliūtis, atsiradusias dėl nesusigrąžinamų investicijų į mokslinius tyrimus ir plėtrą, intelektinę nuosavybę ir CPU x86 gamybai reikalingus gamybos įrenginius, Komisija padarė išvadą, kad Intel minėtoje rinkoje užėmė dominuojančią padėtį bent nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2007 m. gruodžio mėn.
13      Komisija Intel priskyrė dviejų rūšių piktnaudžiavimą. Tai, pirma, buvo nuolaidos keturiems OEM, šiuo atveju Dell, Lenovo, HP ir NEC, susietos su sąlyga, kad šios įmonės pirks iš jos visus arba beveik visus savo CPU x86, ir MSH skirti mokėjimai su sąlyga, kad pastaroji parduos kompiuterius tik su Intel pagamintais CPU x86 (toliau kartu – ginčijamos nuolaidos). Šios nuolaidos buvo lojalumo nuolaidos. Be to, sąlyginiai mokėjimai MSH buvo mechanizmas, prilygstantis minėtų nuolaidų mechanizmui.
14      Ginčijamame sprendime Komisija taip pat atliko ekonominę analizę, susijusią su galimybe ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentą, kuris yra toks pat produktyvus kaip Intel, bet neužima dominuojančios padėties (anglų k. as efficient competitor test) (toliau – AEC kriterijus). Atlikus šią analizę galima nustatyti kainą, už kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėtų siūlyti savo CPU, kad „kompensuotų“ OEM už prarastas nuolaidas, kurias taikė Intel. Analogiškai išanalizuoti Intel atlikti mokėjimai MSH.
15      Remdamasi surinktais įrodymais Komisija padarė išvadą, kad ginčijamomis nuolaidomis Intel užsitikrino vadinamųjų „strateginių“ OEM ir MSH lojalumą. Šios nuolaidos sukėlė papildomų padarinių tuo požiūriu, kad dėl jų gerokai sumažėjo Intel konkurentų gebėjimas konkuruoti, pagrįstas jų CPU x86 pranašumais. Be to, dėl Intel antikonkurencinio elgesio sumažėjo pasiūla vartotojams ir paskatos diegti inovacijas.
16      Antra, Komisija Intel priskyrė veiksmus, reiškiančius nepaslėptus apribojimus (angl. naked restrictions), jais buvo atlyginama trims OEM, t. y. HP, Acer ir Lenovo, su sąlyga, kad šios įmonės atidės gaminių su AMD pagamintais CPU x86 išleidimą į rinką arba jo atsisakys, arba nustatys šių gaminių platinimo apribojimus. Komisija padarė išvadą, kad tokiais veiksmais, kurie nėra įprasta pranašumais grindžiama konkurencija, taip pat padaryta tiesioginė žala konkurencijai.
17      Ginčijamame sprendime Komisija padarė išvadą, kad kiekviena iš Intel elgesio, kuriuo ji kaltinama, apraiškų minėtų OEM ir MSH atžvilgiu yra piktnaudžiavimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 102 straipsnį, tačiau visą šį piktnaudžiavimą taip pat apėmė bendra strategija, kuria siekta išstumti AMD, kaip vienintelę reikšmingą Intel konkurentę, iš CPU x86 rinkos. Taigi šis piktnaudžiavimas buvo vienas pažeidimas, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį.
18      Taikydama Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gaires (OL C 210, 2006, p. 2), Komisija skyrė Intel
1,06 mlrd. EUR baudą.
19      Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis, pakartota skundžiamo sprendimo 35 punkte, suformuluota taip:
„1 straipsnis
2002 m. spalio mėn.–2007 m. gruodžio mėn. Intel padarė vieną tęstinį [SESV 102] straipsnio ir EEE susitarimo 54 straipsnio pažeidimą, įgyvendinusi strategiją, kuria siekė išstumti konkurentus iš x86 mikroprocesorių rinkos ir kurią sudarė tokie veiksmai:
a)      nuo 2002 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. gruodžio mėn. nuolaidų taikymas Dell; šių nuolaidų dydis priklausė nuo to, ar Dell pirks visus savo x86 mikroprocesorius iš Intel;
b)      nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. nuolaidų taikymas HP; šių nuolaidų dydis priklausė nuo to, ar HP įsigys iš Intel bent 95 % savo x86 mikroprocesorių, skirtų įmonių asmeniniams kompiuteriams;
c)      nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2005 m. lapkričio mėn. nuolaidų taikymas NEC; šių nuolaidų dydis priklausė nuo to, ar NEC nusipirks iš Intel bent 80 % x86 mikroprocesorių, skirtų savo asmeninių kompiuterių klientams;
d)      nuo 2007 m. sausio mėn. iki 2007 m. gruodžio mėn. nuolaidų taikymas Lenovo; šių nuolaidų dydis priklausė nuo to, ar Lenovo pirks visus x86 mikroprocesorius, skirtus savo nešiojamiesiems kompiuteriams, iš Intel;
e)      nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2007 m. gruodžio mėn. numatyta atlikti mokėjimus [MSH], kurių dydis priklausė nuo to, ar [MSH] pardavinės tik tuos kompiuterius, kuriuose įdiegti Intel x86 mikroprocesoriai;
f)      nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. numatyta atlikti mokėjimus HP su sąlyga, kad: i) HP orientuos įmonėms skirtus HP stalinius kompiuterius, kuriuose įdiegti AMD pagaminti x86 mikroprocesoriai, į mažąsias ir vidutines įmones ir valdžios, švietimo ir medicinos sektoriaus klientus, o ne į dideles įmones; ii) HP uždraus savo platinimo partneriams kaupti įmonėms skirtus HP stalinius kompiuterius, kuriuose įdiegti AMD pagaminti x86 mikroprocesoriai, kad šie kompiuteriai būtų prieinami klientams tik užsisakant juos iš HP (tiesiogiai arba per HP platinimo partnerius, kurie veikia kaip prekybos atstovai); iii) HP atidės Europos, Vidur[io] Rytų ir Afrikos regiono įmonėms skirtų savo stalinių kompiuterių su AMD pagamintais x86 mikroprocesoriais pateikimą rinkai šešiems mėnesiams;
g)      nuo 2003 m. rugsėjo mėn. iki 2004 m. sausio mėn. numatyta atlikti mokėjimus Acer su sąlyga, kad ši atidės nešiojamojo kompiuterio su AMD pagamintu x86 mikroprocesoriumi išleidimą į rinką;
h)      nuo 2006 m. birželio mėn. iki 2006 m. gruodžio mėn. numatyta atlikti mokėjimus Lenovo su sąlyga, kad ši atidės savo nešiojamųjų kompiuterių su AMD pagamintais x86 mikroprocesoriais išleidimą į rinką ir galiausiai visai jį atšauks.
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą Intel skiriama 1 060 000 000 EUR bauda <…>.
3 straipsnis
Intel turi nedelsdama nutraukti 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą, jeigu to dar nepadarė.
Intel turi nebekartoti 1 straipsnyje nurodytų veiksmų ar elgesio ir susilaikyti nuo bet kokių panašų ar lygiavertį tikslą ar poveikį turinčių veiksmų ar elgesio.
<…>“
Pirmasis procesas Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme
20      2009 m. liepos 22 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Intel ieškinį; juo ji, remdamasi devyniais pagrindais, prašė panaikinti ginčijamą sprendimą.
21      Association for Competitive Technology Inc. (toliau – ACT) ir Union fédérale des consommateurs – Que choisir (toliau – UFC – Que choisir) buvo leista įstoti į bylą palaikyti atitinkamai Intel ir Komisijos reikalavimų.
22      2014 m. birželio 12 d. Sprendimu Intel / Komisija (T‑286/09, EU:T:2014:547, toliau – pirminis sprendimas) Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį. Ieškinys buvo atmestas remiantis, be kita ko, dviem prielaidomis dėl AEC kriterijaus, kurį Komisija taikė analizuodama ginčijamų nuolaidų poveikį, vaidmens. Pagal pirmąją iš tų prielaidų, konstatavus šių nuolaidų neteisėtumą nereikėjo nagrinėti bylos aplinkybių, todėl Komisija neprivalėjo kiekvienu konkrečiu atveju įrodyti, kad minėtos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus. Pagal antrąją iš minėtų prielaidų, net jei siekiant įrodyti galimą lojalumo nuolaidų antikonkurencinį poveikį ir būtina vertinti bylos aplinkybes, šio poveikio nebuvo būtina įrodyti taikant AEC kriterijų. Be to, atlikęs papildomą nagrinėjimą, Bendrasis Teismas nurodė, jog Komisija, išnagrinėjusi bylos aplinkybes, teisiškai pakankamai įrodė, kad ginčijamos nuolaidos galėjo riboti konkurenciją. Tai reiškė, kad Bendrasis Teismas neprivalėjo nei nagrinėti, ar Komisija taikė AEC kriterijų pagal taisykles ir nepadarydama klaidų, nei tikrinti, ar Intel pasiūlyti alternatyvūs apskaičiavimai, susiję su minėtu kriterijumi, buvo atlikti teisingai.
23      2014 m. rugpjūčio 26 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo Intel apeliacinį skundą dėl pirminio sprendimo. Intel nurodė šešis pagrindus savo apeliaciniam skundui pagrįsti.
24      2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimu Intel / Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, toliau – sprendimas dėl apeliacinio skundo) Teisingumo Teismas panaikino Bendrojo Teismo sprendimą ir grąžino jam bylą.
25      Konkrečiai kalbant, atmetęs apeliacinio skundo penktąjį ir ketvirtąjį pagrindus, grindžiamus atitinkamai tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė kriterijus, susijusius su Komisijos kompetencija dėl Intel ir Lenovo sudarytų susitarimų ir su esminiu procedūriniu pažeidimu, Teisingumo Teismas išnagrinėjo ir pripažino pagrįstu pirmąjį pagrindą, grindžiamą teisės klaida, nes ginčijamos nuolaidos nebuvo išnagrinėtos atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes.
26      Šiuo klausimu sprendimo dėl apeliacinio skundo 133 ir 134 punktuose Teisingumo Teismas pažymėjo, kad SESV 102 straipsniu visiškai nesiekiama kliudyti įmonei užimti dominuojančią padėtį rinkoje dėl savo pranašumų. Šia nuostata taip pat nesiekiama užtikrinti, kad mažiau produktyvūs nei dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentai liktų rinkoje. Taigi bet kokiu konkurento išstūmimu nebūtinai daroma žala konkurencijai. Dėl pranašumais grindžiamo konkuravimo mažiau produktyvūs nei dominuojančioji įmonė konkurentai, taigi ne tokie patrauklūs vartotojams, be kita ko, kainos, pasirinkimo, kokybės ar inovacijų požiūriu, gali išnykti iš rinkos arba susilpnėti.
27      Vis dėlto sprendimo dėl apeliacinio skundo 135–137 punktuose Teisingumo Teismas priminė, kad dominuojančią padėtį užimanti įmonė, atsižvelgiant į jai tenkančią ypatingą atsakomybę savo veiksmais nepažeisti veiksmingos ir neiškraipytos konkurencijos vidaus rinkoje, negali išstumti savo konkurentų, laikomų tokiais pat produktyviais kaip ji pati, ir sustiprinti savo dominuojančios padėties pasitelkdama priemones, kurios nėra pranašumais grindžiamo konkuravimo priemonės, pavyzdžiui, nuolaidų, susietų su sąlyga, kad klientas visą arba didžiąją dalį jam reikalingos produkcijos pirktų tik iš šios įmonės, sistemą.
28      Tokiomis aplinkybėmis sprendimo dėl apeliacinio skundo 138 ir 139 punktuose Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tuo atveju, kai atitinkama įmonė, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, per administracinę procedūrą teigia, kad jos elgesys, t. y. lojalumo nuolaidų taikymas, negalėjo riboti konkurencijos ir ypač daryti išstūmimo poveikio, dėl kurio jai priekaištaujama, Komisija ne tik privalo išnagrinėti, pirma, įmonės dominuojančios padėties atitinkamoje rinkoje svarbą ir, antra, tai, kokią rinkos dalį apėmė ginčijamos nuolaidos, taip pat šių nuolaidų suteikimo sąlygas ir tvarką, jų trukmę ir dydį, bet ir turi įvertinti, ar galėjo būti laikomasi strategijos, kuria siekta išstumti bent jau tokius pat produktyvius kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentus.
29      Taigi sprendimo dėl apeliacinio skundo 143 ir 144 punktuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad AEC kriterijus atliko svarbų vaidmenį Komisijai vertinant, ar ginčijamos nuolaidos galėjo daryti išstūmimo poveikį tokiems pat produktyviems kaip Intel konkurentams, todėl Bendrasis Teismas privalėjo išnagrinėti visus Intel pateiktus argumentus dėl šio kriterijaus.
30      Kaip nurodyta sprendimo dėl apeliacinio skundo 145 ir 146 punktuose, pirminiame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad nebūtina nagrinėti, ar Komisija taikė AEC kriterijų pagal taikytinas taisykles ir ar nepadarė klaidų, taip pat kad nebūtina nagrinėti klausimo, ar Intel pasiūlyti alternatyvūs apskaičiavimai buvo atlikti teisingai. Taigi išsamumo sumetimais nagrinėdamas bylos aplinkybes Bendrasis Teismas tame sprendime nesuteikė jokios reikšmės Komisijos taikytam AEC kriterijui ir atitinkamai neatsakė į Intel dėl šio kriterijaus išsakytą kritiką.
31      Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas sprendimo dėl apeliacinio skundo 147 punkte konstatavo, kad reikia panaikinti pirminį sprendimą tiek, kiek Bendrasis Teismas, analizuodamas galimybę ginčijamomis nuolaidomis riboti konkurenciją, nepagrįstai neatsižvelgė į Intel argumentus dėl klaidų, kurias Komisija galimai padarė taikydama AEC kriterijų.
32      Taigi sprendimo dėl apeliacinio skundo 149 ir 150 punktuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad reikia grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis, atsižvelgdamas į Intel pateiktus argumentus, išnagrinėtų, ar ginčijamomis nuolaidomis galėjo būti ribojama konkurencija.
Procesas Bendrajame Teisme po bylos grąžinimo ir skundžiamas sprendimas
33      2017 m. lapkričio 14, 15 ir 16 d. atitinkamai ACT, Intel ir Komisija pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 217 straipsnio 1 dalį pateikė savo rašytines pastabas dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo padarinių šiai bylai pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 217 straipsnio 1 dalį (toliau – pagrindinės pastabos dėl bylos grąžinimo).
34      2018 m. vasario 20 d. ACT, o 2018 m. kovo 5 d. Intel ir Komisija atitinkamai pateikė papildomas rašytines pastabas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 217 straipsnio 3 dalį (toliau – papildomos pastabos dėl bylos grąžinimo).
35      Pagrindinėse pastabose dėl bylos perdavimo Intel, palaikoma ACT, pakartojo, be kita ko, savo prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą. Savo ruožtu Komisija Bendrojo Teismo prašė atmesti ieškinį.
36      Pirmiausia skundžiamo sprendimo 74–102 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė dėl ginčo dalyko grąžinus bylą, o to sprendimo 103–111 punktuose – dėl Intel ir ACT pagrindinių ir papildomų pastabų dėl bylos grąžinimo priimtinumo.
37      Dėl ginčo dalyko, nagrinėtino grąžinus jam bylą, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad jis iš esmės susijęs su galimybės ginčijamomis nuolaidomis riboti konkurenciją analize, atsižvelgiant, pirma, į sprendimo dėl apeliacinio skundo 133 ir paskesniuose punktuose pateiktus patikslinimus, susijusius su 1979 m. vasario 13 d. Sprendime Hoffmann-La Roche / Komisija (85/76, EU:C:1979:36) nustatytais principais, ir, antra, į pagrindines ir papildomas pastabas dėl bylos grąžinimo, susijusias su išvadomis, kurios turi būti padarytos remiantis šiais patikslinimais.
38      Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pakartojo pirminiame sprendime padarytas išvadas dėl nepaslėptų apribojimų ir jų neteisėtumo atsižvelgiant į SESV 102 straipsnį ir tame sprendime pateiktus vertinimus, susijusius su ginčijamų nuolaidų kvalifikavimu kaip „nuolaidų už išimtinumą“. Vis dėlto Bendrasis Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į sprendime dėl apeliacinio skundo išspręstus teisės klausimus, ginčijamų nuolaidų kvalifikavimas kaip „nuolaidų už išimtinumą“ nereiškia nei to, kad AEC kriterijus nebuvo reikalingas siekiant įvertinti, ar minėtos nuolaidos galėjo riboti konkurenciją, nei kad to pakako, kad jos būtų laikomos piktnaudžiavimu, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį.
39      Dėl Intel ir ACT pagrindinių ir papildomų pastabų dėl bylos grąžinimo priimtinumo Bendrasis Teismas pabrėžė, kad pagal jo Procedūros reglamento 84 straipsnio 1 dalį Intel nedraudžiama daugumą minėtų pastabų skirti ieškinyje išdėstytiems argumentams, susijusiems su AEC kriterijumi, pakartoti ar net šiems argumentams išplėsti. Tokiomis aplinkybėmis, Bendrojo Teismo teigimu, sprendimas dėl apeliacinio skundo pats savaime nėra nauja aplinkybė, pateisinanti Intel priekaištų dėl ginčijamo sprendimo dalinį pakeitimą ar išplėtimą.
40      Paskui priminęs Teisingumo Teismo apibrėžtą metodą, taikomą vertinant nuolaidų sistemos galimybę riboti konkurenciją, ir iš sprendimo dėl apeliacinio skundo kylančius principus, Bendrasis Teismas įvertino Intel ir ACT pateiktų argumentų pagrįstumą.
41      Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pirmiausia nagrinėjo argumentą, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas klaidinga teisine analize. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija ginčijamame sprendime padarė teisės klaidą, kai rėmėsi prielaida, kad ji galėjo pagrįstai konstatuoti, jog ginčijamomis nuolaidomis pažeistas SESV 102 straipsnis, nes jos buvo piktnaudžiaujamo pobūdžio, ir neprivalėjo šiuo tikslu būtinai atsižvelgti į galimybę šiomis nuolaidomis riboti konkurenciją. Tokiomis aplinkybėmis, remdamasis tuo, kad AEC kriterijus buvo „iš tikrųjų svarbus“ Komisijai vertinant galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokius pat produktyvius kaip Intel konkurentus, Bendrasis Teismas nusprendė, kad tada turi išnagrinėti Intel argumentus, kuriais ji teigė, kad taikant AEC kriterijų padaryta daug klaidų.
42      Šiems argumentams skirtą skundžiamo sprendimo dalį sudaro keturios dalys. Skundžiamo sprendimo 150 ir 151 punktuose pateikti motyvai susiję su Bendrojo Teismo atliekamos kontrolės apimtimi.
43      To sprendimo 152–159 punktuose pateikti motyvai susiję su bendrais svarstymais dėl ginčijamame sprendime taikyto AEC kriterijaus. Šie skundžiamo sprendimo punktai suformuluoti taip:
„152      AEC kriterijaus, kuris apibrėžtas ginčijamo sprendimo 1003 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse ir kurį šioje byloje taikė Komisija, atspirties taškas yra tai, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į jos produkto pobūdį ir prekių ženklo įvaizdį bei profilį, Intel buvo neišvengiama prekybos partnerė ir kad, nepriklausomai nuo alternatyvaus tiekėjo pasiūlymo kokybės, pirminės įrangos gamintojai visada pirko bent dalį jiems reikalingų mikroprocesorių iš Intel. Taigi tik tam tikroje rinkos dalyje (toliau – ginčytina rinkos dalis) klientai buvo pasirengę ir galėjo pasirinkti pirkti juos iš šio alternatyvaus tiekėjo. Šis neišvengiamo prekybos partnerio statusas nulėmė Intel gebėjimą panaudoti neginčijamą rinkos dalį kaip svertą, siekiant sumažinti kainas ginčytinoje rinkos dalyje.
153       Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo pirminio sprendimo 141 punkte, ginčijamame sprendime taikytas AEC kriterijus grindžiamas principu, kad toks pat produktyvus [kaip Intel] konkurentas, siekiantis atimti iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės ginčytiną iki tol jos įvykdytų užsakymų dalį, turi pasiūlyti klientui tam tikrą kompensaciją už nuolaidą už išimtinumą, kurios jis negautų, jei pirktų mažesnę dalį, nei apibrėžta išimtinio arba beveik išimtinio tiekimo sąlygoje. Taikant AEC kriterijų siekiama nustatyti, ar toks pat produktyvus konkurentas kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė, patiriantis tokių pačių kaip ji sąnaudų, tokiu atveju vis tiek gali jas padengti.
154       Pagal šiuo atveju taikomą AEC kriterijų nustatoma kaina, už kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėjo siūlyti savo x86 mikroprocesorius, kad kompensuotų pirminės įrangos gamintojui bet kokio Intel taikyto mokėjimo už išimtinumą praradimą. Ši kaina taikant AEC kriterijų vadinama „faktine kaina“.
155       Iš esmės bendrųjų nuolaidų dalis, už kurią toks pat produktyvus [kaip Intel] konkurentas turi pasiūlyti kompensaciją, apima tiktai nuolaidų sumą, kuriai taikoma išimtinio tiekimo sąlyga, neatsižvelgiant į kiekybines nuolaidas (toliau – sąlyginė nuolaidų dalis). Kaip matyti, be kita ko, iš ginčijamo sprendimo 1460 konstatuojamosios dalies, siekiant atsižvelgti tik į sąlyginę mokėjimo dalį, taikant AEC kriterijų nagrinėjamu atveju remiamasi vidutine pardavimo kaina <…>, t. y. kataloge nurodyta kaina atskaičius sąlygines nuolaidas.
156       Kuo mažesnė ginčytina rinkos dalis ir kuo mažesnis atitinkamas produktų, kuriais alternatyvus tiekėjas gali konkuruoti, kiekis, tuo didesnė tikimybė, kad dėl mokėjimo už išimtinumą toks pat produktyvus [kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė] konkurentas galėtų būti išstumtas iš rinkos. Nors Intel savo klientui skirtų mokėjimų praradimas turi būti paskirstytas nedideliam alternatyviojo tiekėjo siūlomų ginčytinos rinkos dalies produktų kiekiui, faktinė kaina dėl to gerokai sumažėja. Taigi ši kaina tikriausiai bus mažesnė už Intel perspektyvios kainos matą.
157       Faktinę kainą reikia palyginti su Intel perspektyvios kainos matu. Ginčijamame sprendime nustatytas Intel perspektyvios kainos matas yra vidutinių išvengiamų sąnaudų <…> matas.
158      Kaip matyti, be kita ko, iš ginčijamo sprendimo 1006 konstatuojamosios dalies, galima daryti išvadą, kad mokėjimų už išimtinumą sistema gali užkirsti kelią tokių pat produktyvių [kaip Intel] konkurentų patekimui į rinką, kai faktinė kaina yra mažesnė už Intel [vidutines išvengiamas sąnaudas]. Nagrinėjamu atveju AEC kriterijaus taikymo rezultatas yra neigiamas. Tačiau, jeigu faktinė kaina yra didesnė už [Intel vidutines išvengiamas sąnaudas], laikoma, kad toks pat produktyvus [kaip Intel] konkurentas gali padengti savo sąnaudas, taigi gali patekti į rinką. Tokiu atveju taikant AEC kriterijų gaunamas teigiamas rezultatas.
159       Atsižvelgiant būtent į šias bendrąsias pastabas, reikia išnagrinėti [Intel] argumentų, kad AEC [kriterijuje] yra daug klaidų, pagrįstumą.“
44      Be kita ko, iš skundžiamo sprendimo 175, 258, 260, 283, 285, 286, 297–299 ir 334 punktų matyti, kad pagal Komisijos taikytą metodiką teigiamas ar neigiamas AEC kriterijaus rezultatas, kaip jis suprantamas to paties sprendimo 158 punkte, galiausiai nustatomas lyginant ginčytiną ir reikalaujamą dalį, o pastaroji dalis yra kliento poreikių dalis, kurią turi sumažinti toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas, kad galėtų patekti į rinką nepatirdamas nuostolių. Jei ginčytina dalis yra didesnė už reikalaujamą dalį, AEC kriterijaus taikymo rezultatas Intel yra teigiamas, nes priešinga situacija pasireikštų neigiamu rezultatu, taigi ir galimybe ginčijamomis nuolaidomis išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip ši įmonė konkurentą.
45      Skundžiamo sprendimo 160–166 punktuose pateikti motyvai susiję su įrodinėjimo pareiga ir reikalaujamu įrodinėjimo standartu.
46      To sprendimo 167–482 punktuose pateiktuose motyvuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Intel argumentų, kad ginčijamame sprendime padaryta daug klaidų, kiek tai susiję su AEC kriterijumi, pagrįstumą.
47      Šiuos motyvus sudaro penkios dalys, kurių kiekviena skirta Intel argumentams dėl ginčijamame sprendime taikyto AEC kriterijaus atsižvelgiant į, viena vertus, keturis atitinkamus OEM, t. y. Dell, HP, NEC ir Lenovo, ir, kita vertus, platintoją MSH.
48      Bendrojo Teismo analizė, susijusi su Dell situacija, išdėstyta skundžiamo sprendimo 202–282 punktuose. Atlikęs šią analizę Bendrasis Teismas pirmiausia to sprendimo 283 punkte nurodė, kad Komisija teisiškai pakankamai nepagrindė savo prielaidos, jog ginčytina Dell rinkos dalis nagrinėjamu laikotarpiu sudarė 7,1 %. Kadangi ši prielaida tapo pagrindu įrodyti reikalaujamą dalį lyginant su ginčytina dalimi, kad nuolaidomis, kurias Intel suteikė Dell, galėjo būti daromas išstūmimo poveikis, Bendrasis Teismas nusprendė, kad atlikus tokį palyginimą ši galimybė nebuvo teisiškai pakankamai įrodyta.
49      Tada skundžiamo sprendimo 284 punkte Bendrasis Teismas pirmiausia konstatavo, kad veiksniai, kurie, Komisijos nuomone, sustiprino numatomą galimybę ginčijamomis nuolaidomis daryti išstūmimo poveikį, iš esmės apėmę tai, kad bet koks Intel nuolaidų praradimas reikštų nuolaidų, kurias ji taikė su Dell konkuruojantiems OEM, padidinimą ir kad vertinant ginčytiną dalį nebuvo atsižvelgta į tai, jog Dell taip pat pirko iš Intel kitus gaminius nei mikroprocesoriai CPU x86, be kita ko, lustų rinkinius, nebuvo pakankamai išnagrinėti ginčijamame sprendime. Be to, alternatyvus apskaičiavimo metodas, kurį Komisija taikė ginčijamame sprendime, neįrodė, kad ginčijamos nuolaidos galėjo daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį visu reikšmingu laikotarpiu.
50      Skundžiamo sprendimo 285 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad, remiantis ginčijamo sprendimo 1281 konstatuojamąja dalimi, išvados, kurias Komisija padarė dėl galimybės Dell suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, buvo padarytos palyginus ginčytiną rinkos dalį su reikalaujama rinkos dalimi, remiantis papildančiais veiksniais ir pritaikius alternatyvų apskaičiavimo metodą.
51      Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 286 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija, palyginusi ginčytiną rinkos dalį su reikalaujama rinkos dalimi, taip pat papildančius veiksnius, negalėjo nustatyti galimybės ginčijamomis nuolaidomis, suteiktomis Dell, daryti tokį išstūmimo poveikį. Be to, trečiasis veiksnys, kuriuo rėmėsi Komisija, t. y. alternatyvus apskaičiavimo metodas, kuris pagal ginčijamo sprendimo 1281 konstatuojamąją dalį turėjo patvirtinti pirmuosius du veiksnius, kaip nurodė Bendrasis Teismas, pats savaime negalėjo pagrįsti Komisijos išvadų, juolab kad jis neįrodė, jog ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo iš rinkos poveikį visu reikšmingu laikotarpiu.
52      Toliau skundžiamo sprendimo 287 punkte Bendrasis Teismas pritarė Intel priekaištui, jog Komisija teisiškai pakankamai neįrodė ginčijamo sprendimo 1281 konstatuojamojoje dalyje padarytos išvados, kad laikotarpiu nuo 2002 m. gruodžio mėn. iki 2005 m. gruodžio mėn. ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, pagrįstumo, nes net tokiam pat produktyviam konkurentui kaip Intel būtų buvę sutrukdyta patenkinti Dell poreikius įsigyti CPU x86.
53      Bendrojo Teismo analizė, susijusi su HP padėtimi, išdėstyta skundžiamo sprendimo 288–335 punktuose. Išnagrinėjęs keletą įrodymų, susijusių su perkamu kiekiu, nuolaidų dydžiu ir vidutine CPU x86 pardavimo kaina, to sprendimo 319 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija padarė klaidą, kai nusprendė, kad remdamasi apskaičiuota reikalaujama dalimi ji galėjo padaryti išvadas dėl nuolaidomis, kurias Intel suteikė HP, padaryto antikonkurencinio išstūmimo poveikio visą 2002 m. lapkričio mėn.–2005 m. gegužės mėn. laikotarpį. Konkrečiai kalbant, Komisija neįrodė tokio poveikio laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. rugsėjo mėn.
54      Be to, skundžiamo sprendimo 320 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog tai, kad Komisija ginčijamo sprendimo 1389 konstatuojamojoje dalyje alternatyviai apskaičiavo reikalaujamą dalį remdamasi to sprendimo 1338 konstatuojamojoje dalyje nurodytais skaičiais, negali ištaisyti tokios klaidos, nes šis alternatyvus apskaičiavimas taip pat neapėmė viso laikotarpio nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn.
55      Skundžiamo sprendimo 328–331 punktuose Bendrasis Teismas dėl papildančio veiksnio, susijusio su ginčijamų nuolaidų, kurias Intel iš pradžių suteikė HP, perleidimu vienam iš jos konkurentų, taip pat nurodė, kad Komisija turėjo patikslinti, kuris iš veiksnių, į kuriuos buvo atsižvelgta taikant AEC kriterijų, būtų buvęs paveiktas ir kaip. Taigi ginčijamas sprendimas buvo nepakankamai motyvuotas.
56      Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 335 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog Komisija teisiškai pakankamai nepagrindė ginčijamo sprendimo 1406 konstatuojamojoje dalyje padarytos išvados, kad laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. nuolaidos, kurias Intel taikė HP, galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį arba toks jų poveikis buvo tikėtinas, pagrįstumo, nes ji neįrodė tokio išstūmimo poveikio laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d.
57      Bendrojo Teismo analizė, susijusi su NEC padėtimi, išdėstyta skundžiamo sprendimo 336–411 punktuose. Skundžiamo sprendimo 411 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija padarė dvi vertinimo klaidas, kai nustatė pernelyg didelę sąlyginių nuolaidų vertę ir ekstrapoliavo gautus 2002 m. ketvirtojo ketvirčio rezultatus visam pažeidimo laikotarpiui. Remdamasis tokiomis išvadomis Bendrasis Teismas konstatavo, kad pagrindiniai Komisijos taikyto AEC kriterijaus parametrai buvo klaidingi. Taigi Komisija teisiškai pakankamai neįrodė ginčijamo sprendimo 1456 konstatuojamojoje dalyje padarytos išvados, kad Intel atlikti mokėjimai NEC galėjo daryti tokio pat produktyvaus kaip Intel konkurento išstūmimo poveikį arba kad toks jų poveikis buvo tikėtinas, pagrįstumo.
58      Bendrojo Teismo analizė, susijusi su Lenovo padėtimi, išdėstyta skundžiamo sprendimo 412–457 punktuose. To sprendimo 439 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad skaičiavimai, kuriuos Komisija atliko siekdama nustatyti sąlyginę nuolaidų dalį, taigi ir reikalaujamą dalį, kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėjo pasiekti, kad galėtų patekti į rinką nepatirdamas nuostolių, buvo grindžiami prielaida, prieštaraujančia ginčijamo sprendimo 1003 ir 1004 konstatuojamosiose dalyse išdėstytiems AEC kriterijaus pagrindams. Konkrečiai kalbant, tarp šių pagrindų yra principas, pagal kurį hipotetinis konkurentas yra toks pat produktyvus kaip Intel. Bendrojo Teismo teigimu, atlikdama analizę, susijusią su ginčijamų nuolaidų, kurias Intel suteikė Lenovo kaip dviejų rūšių atlygį natūra, t. y. standartinės Intel vienų metų garantijos pratęsimą ir naudojimosi Intel platforma Kinijoje patobulinimo pasiūlymą, dydžio vertinimu, Komisija iš tikrųjų argumentavo, palygindama su mažiau produktyviu konkurentu, kuris nebuvo reikšmingas ekonominės veiklos vykdytojas vertinant, ar ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
59      Skundžiamo sprendimo 440–456 punktuose konstatavęs, kad šios išvados negalėjo paneigti Komisijos argumentai, to sprendimo 457 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad ši institucija teisiškai pakankamai neįrodė ginčijamo sprendimo 1507 konstatuojamojoje dalyje suformuluotos išvados, kad 2007 m. Intel suteiktos ginčijamos nuolaidos galėjo turėti tokį išstūmimo poveikį tokio pat produktyvaus kaip Intel konkurento nenaudai arba kad toks jų poveikis buvo tikėtinas, pagrįstumo.
60      Bendrojo Teismo atlikta MSH padėties analizė išdėstyta skundžiamo sprendimo 458–481 punktuose. To sprendimo 466–480 punktuose Bendrasis Teismas daugiausia dėmesio skyrė „dvigubos sąlyginės nuolaidos“ metodui. Šis metodas grindžiamas idėja, kad, norėdamas parduoti tam tikro prekių ženklo kompiuterius MSH, toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėjo įsitikinti ne tik tuo, kad MSH buvo pasirengusi pirkti kompiuterius su šio konkurento CPU, bet ir, svarbiausia, kad OEM buvo pasirengę gaminti šiuos kompiuterius. Taigi šis konkurentas turėjo atlikti du mokėjimus. Vienas buvo skirtas ginčytinai OEM daliai gauti, o kitas – ginčytinai MSH daliai gauti. Taigi Intel veiksmai įvairiais tiekimo grandinės lygmenimis galėjo turėti kumuliacinį poveikį. Nekvestionuodamas tokių argumentų pagrindo, Bendrasis Teismas konstatavo, kad jų taikymas, grindžiamas prielaida, jog kiekvienam MSH tiekėjui buvo taikoma sąlyginė nuolaida, prilygusi visai ginčijamai nuolaidai, suteiktai NEC 2002 m. ketvirtąjį ketvirtį, turėjo du trūkumus, kurių kiekvienas galėjo paneigti AEC kriterijaus rezultatus, susijusius MSH. Pirma, Komisija neteigė ir neįrodė, kad privatiems asmenims skirtų kompiuterių segmente Intel suteikė sąlyginių nuolaidų bet kuriam kitam OEM, iš kurio pirko MSH, t. y. Fujitsu, Acer, HP, Compaq, Toshiba ir Medion, panašiomis sąlygomis kaip ginčijamos nuolaidos, susijusios su iš NEC perkamais kompiuteriais. Antra, bet kuriuo atveju Komisija neįrodė, kad ginčijamos nuolaidos, suteiktos NEC 2002 m. ketvirtąjį ketvirtį, net darant prielaidą, kad jos buvo „reprezentatyvios“ visiems OEM, per dešimt metų liko nepakitusios.
61      Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 482 punkte konstatavo, kad reikia pritarti Intel argumentui, jog ginčijamame sprendime Komisijos taikytas AEC kriterijus dėl Dell, HP, NEC, Lenovo ir MSH yra klaidingas.
62      Paskui skundžiamo sprendimo 483–521 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Intel ir ACT argumentus, susijusius su tuo, kad Komisija kaip sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytų kriterijų tinkamai neišnagrinėjo, pirma, rinkos dalies, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir, antra, šių nuolaidų trukmės ir dydžio.
63      Kiek tai susiję su rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 485 punkte nurodė, kad ginčijamo sprendimo 4.2.4 skirsnis, kuriame yra jo 1577–1596 konstatuojamosios dalys, yra reikšmingas nagrinėjant OEM, gavusių ginčijamas nuolaidas, strateginę svarbą. Bendrojo Teismo teigimu, minėto sprendimo 1577 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės pabrėžė, kad dėl užimamos rinkos dalies, didelio vaidmens pelningesniame nagrinėjamos rinkos segmente ir gebėjimo įteisinti naujo procesoriaus patekimą į šią rinką kai kurie OEM, šiuo atveju Dell ir HP, buvo strategiškai svarbesni už kitus OEM suteikiant CPU x86 gamintojams galimybę patekti į šią rinką. Be to, Bendrasis Teismas kaip reikšmingą nurodė ginčijamo sprendimo 1597 konstatuojamąją dalį, pagal kurią OEM, į kuriuos buvo nukreipti Intel veiksmai, užėmė didelę rinkos dalį ir buvo strategiškai svarbesni už kitus OEM, o tai visai rinkai darė didesnę įtaką nei ta, kuri būtų padaryta vien susumavus jų rinkos dalis. Tuo remdamasi Komisija padarė išvadą, kad rinkos dalis, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, turėjo būti laikoma reikšminga.
64      Skundžiamo sprendimo 493 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad negalima atmesti to, jog ginčijamo sprendimo 4.2.4 skirsnis galėjo būti reikšmingas nagrinėjant rinkos dalį, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, nes jame analizuojami tam tikri veiksniai, a priori svarbūs nagrinėjant nuolaidų sistemos galimybę išstumti konkurentus iš rinkos. Atsižvelgdamas į tai, to sprendimo 494 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 4.2.4 skirsnio ir 1597 konstatuojamosios dalies, kuria Komisija rėmėsi, kai nusprendė, kad rinkos aprėptis buvo išnagrinėta, negalima aiškinti taip, kad šios bylos aplinkybėmis juose pakankamai išnagrinėta, kokią rinkos dalį aprėpė ginčijamos nuolaidos, kaip tai suprantama pagal sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punktą.
65      Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 495 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, jog net darant prielaidą, kad Komisija galėjo pagrįstai remtis tam tikrų OEM turimomis rinkos dalimis, užuot nagrinėjusi, kokią rinkos dalį aprėpė ginčijamos nuolaidos, ginčijamo sprendimo 1578–1580 konstatuojamosiose dalyse ši institucija atsižvelgė tik į Dell ir HP rinkos dalis ir neįtraukė kitų su ginčijamomis nuolaidomis susijusių OEM. Be to, rinkos dalys, į kurias šitaip atsižvelgė Komisija, buvo susijusios tik su laikotarpiu nuo 2003 m. pirmojo ketvirčio iki 2005 m. paskutiniojo ketvirčio, t. y. tik su dalimi tame sprendime nurodyto 2002 m. spalio mėn.–2007 m. gruodžio mėn. laikotarpio, taigi ji neatsižvelgė ir į 2006–2007 m. laikotarpį, kuris buvo susijęs su Lenovo ir MSH. Galiausiai skaičiai, susiję su rinkos dalimis, kuriais rėmėsi Komisija, apėmė Dell ir HP pasaulinės rinkos dalis visuose segmentuose, nepaisant to, kad vienintelės ginčijamos nuolaidos HP atveju buvo susijusios su įmonėms skirtais staliniais kompiuteriais, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punkte.
66      Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 499 ir 500 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija nenustatė, kokią rinkos dalį aprėpė ginčijamos nuolaidos, priešingai, nei ji privalėjo daryti pagal sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punktą, ir tuo remdamasis padarė išvadą, kad ji tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su minėta rinkos aprėptimi.
67      Kiek tai susiję su ginčijamų nuolaidų trukme, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 508–515 punktuose nustatė dvi grupes ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių, kuriose Komisija išnagrinėjo su šia trukme susijusius veiksnius. Pirma, tai yra ginčijamo sprendimo 1013–1035 konstatuojamosios dalys ir, antra, 201, 202, 965–968 ir 1227 konstatuojamosios dalys.
68      Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pirmiausia nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 1013–1035 konstatuojamųjų dalių tikslas buvo tik apibrėžti laikotarpį, šiuo atveju – vienus metus, per kurį OEM priėmė sprendimus dėl savo CPU x86 poreikių, kaip prielaidą, kuria remtasi apskaičiuojant ginčijamų nuolaidų, kurias Intel taikė kiekvienam atitinkamam OEM, ginčytiną dalį.
69      Taigi, Bendrojo Teismo teigimu, Komisija naudojo tokį laiko veiksnį, kad nustatytų OEM ginčytinos dalies, kuri vėliau turėjo būti palyginta su kitais AEC kriterijaus veiksniais, apskaičiavimo metodą, kad įvertintų, ar ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį. Taigi, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, tokia analizė nėra šių nuolaidų trukmės, kaip veiksnio, savaime galinčio įrodyti, kad šios nuolaidos gali daryti tokį išstūmimo poveikį, analizė.
70      Tada ginčijamo sprendimo 201, 202, 965–968 ir 1227 konstatuojamosiose dalyse Komisija išties išnagrinėjo įsipareigojimų, kuriuos OEM prisiėmė Intel atžvilgiu ir kuriais jiems buvo suteikta teisė į nuolaidas, kaip veiksnių, galinčių paskatinti naują konkurentą ar trukdyti jam patekti į rinką, trukmę ir formą, atsižvelgiant, be kita ko, į minėtų įsipareigojimų aprėptį laiko atžvilgiu arba į Intel gebėjimą per trumpą laiką išmokėti arba pakoreguoti savo nuolaidas.
71      Vis dėlto, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, nors šie laiko veiksnio aspektai Komisijai atrodė reikšmingi, ji juos išnagrinėjo tik neapibrėžtai ir ribotai. Ji neišnagrinėjo minėtų aspektų visų OEM atžvilgiu kaip reikšmingo veiksnio nustatant galimybę ginčijamomis nuolaidomis daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
72      Be to, skundžiamo sprendimo 516–518 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentą, susijusį su tuo, kad net jei AEC kriterijus neįrodė, kad ginčijamos nuolaidos galėjo turėti išstūmimo poveikį, reikėjo atsižvelgti į visą laikotarpį, per kurį Intel taikė nuolaidas ir mokėjimus už išimtinumą OEM, ir kadangi nuolaidos Lenovo atveju buvo taikomos vienus metus, o kitų OEM ir MSH atveju – kelerius metus, iš to reikėjo daryti išvadą, kad Intel konkurentas CPU x86 rinkoje būtų turėjęs sutikti su pelningumo sumažėjimu ir gerokai mažesniu nei Intel šių pardavimų pelningumu. Komisijos teigimu, tokie argumentai buvo aiškūs iš pirminio sprendimo 93 ir 195 punktų, todėl buvo galutiniai.
73      Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Teisingumo Teismas panaikino visą pirminį sprendimą, todėl, grąžinus bylą, jis turėjo iš naujo išnagrinėti šalių argumentus dėl nuolaidų trukmės, o to sprendimo 93 ir 195 punktai jam nebuvo privalomi.
74      Tada Bendrasis Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į visus sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytus kriterijus, kurie turi būti nagrinėjami tuo atveju, kai atitinkama įmonė, pateikdama patvirtinamuosius įrodymus, teigia, kad jos elgesys negalėjo riboti konkurencijos, vien nuorodos, nepaisant išvadų, kurias galima padaryti taikant AEC kriterijų, į laikotarpį, per kurį Intel taikė ginčijamas nuolaidas OEM ir MSH, savaime nepakako, kad būtų galima pagrįsti galutinį vertinimą dėl tokiu būdu sukelto antikonkurencinio išstūmimo poveikio.
75      Dėl tų pačių priežasčių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 519 punkte atmetė Komisijos argumentą, kad ginčijamų nuolaidų trukmė negalėjo būti atsieta nuo jų eigos laiko požiūriu (angl. timing), nes jos buvo būtinos siekiant įveikti Intel nesugebėjimą laiku pateikti techninį atsaką į AMD rinkai pateiktus 64 bitų CPU x86.
76      Remdamasis tokiais argumentais Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 520 punkte pripažino, kad Komisija padarė klaidą, kai ginčijamame sprendime neišnagrinėjo nuolaidų trukmės kaip įrodymo, leidžiančio įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos galėjo daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
77      Taigi skundžiamo sprendimo 521 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog Intel pagrįstai teigė, kad sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytų kriterijų analizėje, atliktoje ginčijamame sprendime, padarytos kelios klaidos, nes Komisija ginčijamame sprendime tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neišanalizavo ginčijamų nuolaidų taikymo trukmės.
78      Skundžiamo sprendimo baigiamuosiuose punktuose Bendrasis Teismas apibendrino motyvus, kuriais grindžiama jo rezoliucinė dalis.
79      Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 523 punkte Bendrasis Teismas priminė, jog per administracinę procedūrą Intel, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, teigė, kad ginčijamos nuolaidos negalėjo turėti išstūmimo iš rinkos poveikio, dėl kurio jai buvo priekaištaujama. Ginčijamo sprendimo 1002–1573 konstatuojamosiose dalyse Komisija taikė AEC kriterijų ir, atsižvelgusi į šio kriterijaus taikymo rezultatus, to sprendimo 1574 ir 1575 konstatuojamosiose dalyse padarė išvadą, kad ginčijamos nuolaidos ir Intel atlikti mokėjimai galėjo sukelti antikonkurencinį išstūmimo poveikį arba toks jų poveikis buvo tikėtinas, nes net tokiam pat produktyviam kaip Intel konkurentui būtų užkirstas kelias tiekti Dell, HP, NEC ir Lenovo jiems reikalingus CPU x86 arba pardavinėti savo gaminamus CPU x86 įdiegtus MSH parduodamuose kompiuteriuose.
80      Skundžiamo sprendimo 524 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, jog vis dėlto iš išnagrinėtų pagrindų ir argumentų vertinimo matyti, pirma, kad ginčijamame sprendime taikant AEC kriterijus padaryta klaidų ir, antra, kad, kiek tai susiję su sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytais kriterijais, Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi bei tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų trukmės.
81      Konkrečiai dėl HP suteiktų nuolaidų skundžiamo sprendimo 525 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad Komisija teisiškai pakankamai nepagrindė savo išvados, kad nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. HP suteiktos ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį arba toks jų poveikis buvo tikėtinas, nes ji neįrodė tokio poveikio laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d. Taigi net jei iš to reikėjo daryti išvadą, jog AEC kriterijus galėjo būti laikomas įrodomuoju, kiek tai susiję su 2002 m. lapkričio mėn.–2005 m. gegužės mėn. laikotarpio dalimi, Bendrojo Teismo teigimu, tokių nuolaidų antikonkurencinis poveikis negalėjo būti teisiškai pakankamai įrodytas, nes Komisija deramai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų trukmės.
82      Taigi skundžiamo sprendimo 526 ir 527 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, jog Komisijai nepavyko įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos ir Intel atlikti ginčijami mokėjimai galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį ar kad toks jų poveikis buvo tikėtinas ir kad todėl jais buvo pažeistas SESV 102 straipsnis, o dėl šios priežasties ginčijamo sprendimo motyvai negalėjo būti jo 1 straipsnio a–e punktų pagrindas.
83      Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas panaikino, pirma, ginčijamo sprendimo 1 straipsnio a–e punktus ir 2 straipsnį ir, antra, to sprendimo 3 straipsnį, kiek jis susijęs su jo 1 straipsnio a–e punktuose aprašytu elgesiu. Vis dėlto, pakartojęs pirminiame sprendime padarytas išvadas dėl nepaslėptų apribojimų ir jų neteisėtumo atsižvelgiant į SESV 102 straipsnį, Bendrasis Teismas atmetė likusią ieškinio dalį.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
84      2022 m. rugpjūčio 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Vokietijos Federacinei Respublikai buvo leista įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
85      Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą, išskyrus jo rezoliucinės dalies 3 punktą, kuriame Bendrasis Teismas atmetė likusią jam pateikto ieškinio dalį,
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–        atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
86      Intel ir ACT Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas, o iš Vokietijos Federacinės Respublikos – bylinėjimosi išlaidas, susijusias su jos įstojimu į bylą.
87      Vokietijos Federacinė Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą, išskyrus jo rezoliucinės dalies 3 punktą,
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–        atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Dėl apeliacinio skundo
88      Komisija nurodo šešis apeliacinio skundo pagrindus:
–        pirmasis pagrindas grindžiamas principo ne ultra petita pažeidimu ir sprendime dėl apeliacinio skundo Teisingumo Teismo nustatytų kriterijų klaidingu aiškinimu ir taikymu, kiek tai susiję su galimybe ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus,
–        antrasis pagrindas grindžiamas Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų,
–        trečiasis pagrindas grindžiamas teisės klaida dėl reikalaujamų įrodymų, teisės į gynybą pažeidimu ir įrodymų iškraipymu nagrinėjant AEC kriterijų Dell atžvilgiu,
–        ketvirtasis pagrindas grindžiamas keliomis teisės klaidomis ir Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų HP atžvilgiu,
–        penktasis pagrindas grindžiamas klaidingu Komisijos pateiktu AEC kriterijaus ir SESV 102 straipsnio aiškinimu, įrodymų iškraipymu ir Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų Lenovo atžvilgiu ir
–        šeštasis pagrindas grindžiamas pasekmių, kilusių dėl klaidų, konstatuotų taikant AEC kriterijų, klaidingu vertinimu.
89      Prieš pateikdama atsakymą dėl kiekvieno apeliacinio skundo pagrindo Intel, palaikoma ACT, pažymi, kad šie pagrindai yra nereikšmingi, nes Komisija neginčijo Bendrojo Teismo analizės, pateiktos skundžiamo sprendimo 144–149 punktuose. Remiantis šia analize, ginčijamų nuolaidų kvalifikavimas kaip piktnaudžiavimo dėl jų pobūdžio, neatsižvelgiant į tai, ar jos galėjo riboti konkurenciją, yra teisės klaida. Taigi Komisija pripažino, kad motyvai, kuriais grindžiama ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis, neapėmė AEC kriterijaus. Tokiomis aplinkybėmis vien tokios klaidos konstatavimo pakanka skundžiamo sprendimo rezoliucinei daliai pagrįsti, ir bet kokia tariama Bendrojo Teismo klaida, padaryta atliekant vertinimus po šios išvados, neturi reikšmės.
90      Šiam argumentui negalima pritarti. Kaip Bendrasis Teismas iš esmės pažymėjo skundžiamo sprendimo 149 punkte, klaidos, susijusios su tuo, kad ginčijamos nuolaidos dėl savo pobūdžio kvalifikuotos kaip SESV 102 straipsnio pažeidimas, nepakako ginčijamam sprendimui panaikinti, nes Komisija taikė AEC kriterijų, kuris turėjo realią reikšmę vertinant šių nuolaidų galimybę išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą. Taigi, kaip matyti, be kita ko, iš skundžiamo sprendimo 524 punkto, Bendrojo Teismo atliktas ginčijamo sprendimo panaikinimas grindžiamas konstatuotomis AEC kriterijaus taikymo klaidomis, tuo, kad nebuvo išnagrinėta, kokią rinkos dalį apėmė ginčijamos nuolaidos, ir Komisijos atliktos šių nuolaidų trukmės analizės netinkamumu. Tai reiškia, kad šiam apeliaciniam skundui pagrįsti pateiktais pagrindais gali būti paneigtas Bendrojo Teismo vertinimas, kuriuo grindžiama skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis, ir jeigu jie būtų pagrįsti, skundžiamas sprendimas galėtų būti panaikintas. Todėl reikia atmesti Intel prieštaravimą, grindžiamą tų pagrindų nereikšmingumu, ir juos išnagrinėti.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas priėmė sprendimą „ultra petita“ ir klaidingai aiškino bei taikė galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus
91      Apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą sudaro dvi dalys, atitinkamai grindžiamos tuo, kad Bendrasis Teismas priėmė sprendimą ultra petita, ir papildomai – tuo, kad jis klaidingai aiškino ir taikė kriterijus, leidžiančius pripažinti galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus.
Dėl pirmos dalies, susijusios su tuo, kad Bendrasis Teismas priėmė sprendimą „ultra petita“
–       Šalių argumentai
92      Komisija teigia, kad Intel savo ieškinyje pirmojoje instancijoje nepateikė jokio argumento, kad kriterijų, susijusių su ginčijamų nuolaidų rinkos aprėptimi ir trukme, nagrinėjimo aprėptis ginčijamame sprendime buvo nepakankama. Intel tokius argumentus pateikė tik pagrindinėse pastabose dėl bylos grąžinimo.
93      Pirma, tame ieškinyje esą nėra jokios nuorodos į ginčijamo sprendimo konstatuojamąsias dalis, susijusias su OEM, kuriems buvo suteiktos ginčijamos nuolaidos, strategine svarba. Apeliaciniame skunde, kurį Intel pateikė dėl pirminio sprendimo, ji ginčijo tik Bendrojo Teismo vertinimą, susijusį su šių nuolaidų apimamu rinkos dydžiu. Tame ieškinyje Intel pateiktas argumentas buvo susijęs su tariamai labai maža rinkos dalimi, kurią realiai paveikė šių nuolaidų sukeltas antikonkurencinis išstūmimo poveikis, o ne su klausimu, ar Komisija tinkamai išnagrinėjo minėtų nuolaidų apimamą rinkos dalį.
94      Antra, Intel taip pat neginčijo Komisijos atliktos ginčijamų nuolaidų trukmės analizės apimties, o tik ginčijo pagrįstumą to, kad Komisija susiejo su OEM ir MSH sudarytus trumpalaikius susitarimus, o tai yra paskesnis klausimas. Taigi grįsdama apeliacinį skundą, kurį pateikė dėl pirminio sprendimo, Intel ginčijo tik tų susitarimų susiejimą, kuriuo Bendrasis Teismas rėmėsi siekdamas pagrįsti galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus. Priešingai, nei skundžiamo sprendimo 506 punkte nurodo Bendrasis Teismas, priekaištai, susiję su ginčijamų nuolaidų trukme, nesusiję su ieškinio 102 ir 111–114 punktuose pateiktais priekaištais.
95      Intel, palaikoma ACT, ginčija šios apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
96      Iš taisyklių, kuriomis reglamentuojamas procesas Europos Sąjungos teismuose, be kita ko, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio, taip pat Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio ir 84 straipsnio 1 dalies matyti, kad ginčo ribas nustato ir apibrėžia bylos šalys ir kad Sąjungos teismas negali priimti sprendimo ultra petita (2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Komisija / CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 324 punktas), ir kad paskelbtas panaikinimas negali viršyti to, ko prašo ieškovas (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 14 d. Sprendimo British Airways / Komisija, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 81 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
97      Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 83 punkte, Bendrasis Teismas pirmiausia panaikino ginčijamo sprendimo 1 straipsnio a–e punktus ir 2 straipsnį, o tada ginčijamo sprendimo 3 straipsnį tik tiek, kiek jis susijęs su to sprendimo 1 straipsnio a–e punktuose aprašytais veiksmais. Be to, skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 punkte Bendrasis Teismas atmetė likusią ieškinio dalį, t. y. kiek jis susijęs su nepaslėptais apribojimais ir jų neteisėtumu pagal SESV 102 straipsnį.
98      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškinio 674 punkte Intel prašė, be kita ko, panaikinti visą ginčijamą sprendimą, todėl Bendrojo Teismo paskelbtas panaikinimas neviršija to, ko prašė Intel. Vadinasi, tiek, kiek Komisija formaliai priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis priėmė sprendimą ultra petita, šį priekaištą reikia atmesti.
99      Komisija taip pat priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 485–500 punktuose patikrino ginčijamame sprendime jos atliktų vertinimų, susijusių su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, teisėtumą, atsižvelgdamas į pagrindą, kurį Intel pirmą kartą pateikė pagrindinėse pastabose dėl bylos grąžinimo. Taip Bendrasis Teismas viršijo ieškinyje ir tam tikrais atvejais dublike nustatytas ir apibrėžtas ginčo ribas ir pažeidė savo Procedūros reglamento 84 straipsnį.
100    Šiuo klausimu reikia nepamiršti, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 84 straipsnio 1 dalį vykstant procesui negalima remtis naujais pagrindais, nebent jie pagrindžiami teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui.
101    Darytina išvada, kad, kaip Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 106 punkte, Teisingumo Teismui nusprendus grąžinti bylą, šalys iš esmės negali remtis pagrindais, kurie nebuvo nurodyti vykstant procesui, per kurį buvo priimtas vėliau Teisingumo Teismo panaikintas Bendrojo Teismo sprendimas (2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Chronopost ir La Poste / UFEX ir kt., C‑341/06 P ir C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 71 punktas). Priimtinu turi būti pripažintas tiktai pagrindas, kuriuo išplečiamas anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodytas pagrindas ir kuris glaudžiai su juo susijęs (2020 m. kovo 11 d. Sprendimo Komisija / Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakowo, C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 66 punktas).
102    Nagrinėjamu atveju ieškinio 12 punkte pareiškusi, kad Komisija, pažeisdama SESV 102 straipsnį, neįvertino galimybės ginčijamomis nuolaidomis riboti konkurenciją atsižvelgdama į visas bylos aplinkybes, Intel ieškinio 115–117 punktuose nurodė, kad Komisija turėjo atsižvelgti į nedidelę CPU x86 rinkos dalį, su kuria buvo susijusios šios nuolaidos, t. y. 0,3 %–2 % per metus. Tuose ieškinio punktuose Intel taip pat kritikavo Komisijos požiūrį, kad ji įvertino minėtų nuolaidų daromą konkurentų išstūmimo poveikį atskirai pagal rinkos segmentus, nors AMD galėjo konkuruoti segmentuose, kuriuose ginčijamos nuolaidos nebuvo taikomos, ir pabrėžė, kad Komisija nekonstatavo nuolaidų taikymo keliems kitiems pagrindiniams OEM. Intel išsamiau išdėstė šiuos priekaištus dubliko 12, 37, 38, 52, 155, 185, 208 ir 257 punktuose, o paskutiniai keturi iš tų punktų buvo susiję atitinkamai su HP, Lenovo, NEC ir MSH suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis. Grįsdama savo skaičiavimus Intel ne kartą rėmėsi 2009 m. liepos 22 d. profesoriaus Salop ir dr. Hayes ataskaita (toliau – Salop ir dr. Hayes ataskaita).
103    Tuo remiantis darytina išvada, kad pateikdama minėtus priekaištus Intel Bendrajame Teisme iš esmės teigė, jog ginčijamos nuolaidos apėmė tokią mažą rinkos dalį, kad reikėjo atmesti bet kokią galimybę išstumti konkurentus. Taigi, skundžiamo sprendimo 492–500 punktuose vertindamas šiuo klausimu ginčijamame sprendime Komisijos atliktų vertinimų pagrįstumą, Bendrasis Teismas neperžengė ginčo ribų, kurias Intel nustatė ir apibrėžė pirmojoje instancijoje pareikštame ieškinyje.
104    Komisija taip pat teigia, kad ginčijamame sprendime atliktos ginčijamų nuolaidų trukmės analizės patikra skundžiamame sprendime neatitinka nė vieno ieškinyje nurodyto pagrindo ir kad tai yra tik naujas pagrindas, pateiktas Intel pagrindinėse ir papildomose pastabose dėl bylos grąžinimo, todėl jis nepriimtinas.
105    Šiuo klausimu ieškinio 101 ir 102 punktuose Intel pabrėžė veiksmų trukmės svarbą vertinant jų galimybę riboti konkurenciją. Šiuo aspektu ieškinio 111 ir 112 punktuose, susijusiuose su galimybe ginčijamomis nuolaidomis daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, Intel pabrėžė, kad ginčijamos nuolaidos buvo suteikiamos tik kelių mėnesių laikotarpiui ir kad OEM galėjo nutraukti kai kuriuos susitarimus, kuriuose buvo numatytos tokios nuolaidos, įspėdama apie tai prieš 30 dienų, todėl toks išstūmimo poveikis negalėjo būti preziumuojamas. Intel pakartojo šį argumentą dubliko 39 punkte.
106    Iš to matyti, kad pateikdama tokius priekaištus Intel iš esmės teigė, jog ginčijamų nuolaidų trukmė buvo tokia, kad nebuvo galima preziumuoti, jog jos gali daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį. Taigi skundžiamo sprendimo 506 punkte Bendrasis Teismas, atmetęs šiuo klausimu Komisijos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, teisingai nusprendė, kad Intel argumentai, pateikti jos pagrindinėse ir papildomose pastabose dėl bylos grąžinimo ir susiję su ginčijamų nuolaidų trukme, buvo aiškiai susiję su jos ieškinyje pateiktais argumentais, todėl yra priimtini.
107    Tuo remiantis darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
Dėl antros dalies, grindžiamos kriterijų, susijusių su galimybe ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus, klaidingu aiškinimu ir taikymu
–       Šalių argumentai
108    Papildomai Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas savo nagrinėjimą, susijusį su sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nustatytais kriterijais, apribojo iki rinkos dalies, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir jų trukmės analizės pakankamumo, neatsižvelgdamas į jokius kitus kriterijus, reikšmingus vertinant šių nuolaidų galimybę išstumti konkurentus. Toks požiūris prieštarauja reikalavimui bendrai įvertinti visas reikšmingas bylos aplinkybes.
109    Šiuo klausimu, kaip teigia Komisija, Teisingumo Teismo sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nustatyti kriterijai, nors jie nėra išsamūs, yra viena iš reikšmingų aplinkybių vertinant, ar nuolaidų sistema gali išstumti konkurentus. Taigi nagrinėjami kriterijai nėra kumuliaciniai, t. y. Komisija neprivalo nagrinėti kiekvieno iš jų atskirai ar priskirti kiekvienam iš jų vienodą reikšmę. Tai reiškia, kad galimybė nuolaidų sistema išstumti konkurentus negali būti paneigta remiantis viena ar dviem atskirai išnagrinėtomis aplinkybėmis. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 519–521 ir 525–527 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, jog to, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neatliko ginčijamų nuolaidų trukmės analizės, pakako, kad ginčijamas sprendimas būtų panaikintas. Viena vertus, iš skundžiamo sprendimo neaišku, kiek Bendrasis Teismas grindė savo vertinimą nustatytomis AEC kriterijaus taikymo klaidomis. Kita vertus, skundžiamo sprendimo 525 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad galimybė išstumti konkurentus negalėjo būti laikoma įrodyta, jei Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijų, susijusių su apimama rinkos dalimi ir nuolaidų trukme.
110    Taigi atrodo, kad Bendrasis Teismas laikėsi formalaus požiūrio, pagal kurį Komisija turėjo išnagrinėti visus sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nustatytus kriterijus ir kiekvienam iš jų suteikti vienodą reikšmę, nepaisydamas kiekvieno kriterijaus santykinės svarbos konkrečiomis jo nagrinėjamos bylos aplinkybėmis ir visų reikšmingų aplinkybių, galinčių įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus, bendro vertinimo.
111    Komisijos teigimu, Bendrasis Teismas negalėjo padaryti išvados dėl elgesio, dėl kurio priekaištaujama, galimybės išstumti konkurentus, neišnagrinėjęs, pirma, Intel dominuojančios padėties svarbos atitinkamoje rinkoje, antra, ginčijamų nuolaidų suteikimo sąlygų ir tvarkos, taip pat jų įtakos OEM ir MSH sprendimams pirkti, trečia, šių nuolaidų dydžio, ketvirta, jų grafiko ir, penkta, antikonkurencinės strategijos buvimo.
112    Konkrečiai kalbant, kiek tai susiję su pirmesniame šio sprendimo punkte paminėtais pirmais dviem kriterijais, Intel neginčijo aplinkybės, kad išimtinio tiekimo sąlyga, nuo kurios priklausė ginčijamos nuolaidos, turėjo įtakos OEM ir MSH sprendimams dėl jų pirkimo šaltinių. Be to, atsižvelgiant į CPU x86 rinkai būdingą duopoliją, strategijos, kuria siekiama iš rinkos pašalinti AMD, buvimas keltų bet kokios konkurencijos šioje rinkoje pašalinimo riziką. Vis dėlto Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tokios strategijos buvimą ne tik kaip į savaime reikšmingą kriterijų, bet ir taikant AEC kriterijų. Be to, Komisijos teigimu, ginčijamų nuolaidų grafikas yra labai svarbus, nes jis įrodo, kad jų taikymu buvo reaguojama į Intel nesugebėjimą laiku pateikti techninį atsaką į AMD rinkai pateiktus 64 bitų CPU x86.
113    Taigi, kaip nurodo Komisija, Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą vien dėl to, kad Komisija nepakankamai išnagrinėjo du iš kriterijų, nustatytų sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte. Šios aplinkybės nepakanka, kad būtų panaikintas aktas, pagrįstas visais kompleksiniais vertinimais, jei kitų šio vertinimo elementų, kurie nebuvo ginčijami arba buvo patvirtinti, pakanka tame akte padarytai išvadai pagrįsti. Taigi Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti, ar, nepaisant nustatytų trūkumų, susijusių su ginčijamame sprendime atlikto dviejų aptariamų kriterijų nagrinėjimo apimtimi, tame sprendime buvo pateikta analizė atsižvelgiant į kitus kriterijus, pateisinančius išvadą, kad ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus.
114    Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad Bendrasis Teismas pirmiausia turėjo išnagrinėti, ar per administracinę procedūrą Intel pateikė pakankamai konkrečių argumentų dėl ginčijamų nuolaidų apimamos rinkos dalies ir šių nuolaidų trukmės, galinčių paneigti prezumpciją, kad minėtos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus. Tik tokiu atveju Komisija, remdamasi teise būti išklausyta, turėjo ginčijamame sprendime išnagrinėti šiuos du kriterijus. Be to, Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti, ar Komisijos atlikta kitokia šių dviejų kriterijų analizė ar kitoks jų svarbos įvertinimas būtų lėmę išvadą, kad antikonkurencinis išstūmimas nebuvo įmanomas. Taigi Bendrasis Teismas turėjo įvertinti šių kriterijų svarbą atsižvelgdamas į bendros strategijos, kurią Intel įgyvendino, kad išstumtų AMD, vienintelę savo konkurentę CPU x86 rinkoje, buvimą. Ketinimas išstumti konkurentus gali atsverti bet kokias abejones, susijusias su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi ir jų trukme.
115    Intel ir ACT ginčija šios apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
116    Reikia priminti, kad šalis, kuriai pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnį leista įstoti į šiame teisme nagrinėjamą bylą, negali keisti pagrindinių bylos šalių reikalavimuose ir pagrinduose apibrėžto ginčo dalyko. Atsižvelgiant į tai, priimtini tik tie įstojusios į bylą šalies argumentai, kuriais neviršijama tai, kas numatyta šiuose reikalavimuose ir pagrinduose, nes įstojusi į bylą šalis negali pateikti naujų pagrindų, kurie skirtųsi nuo apeliantės nurodytų pagrindų (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimo DTS Distribuidora de Televisión Digital / Komisija, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 114 ir 121 punktus).
117    Vokietijos Federacinės Respublikos pateiktą priekaištą, susijusį su tuo, kad Bendrasis Teismas pirmiausia turėjo išnagrinėti, ar per administracinę procedūrą Intel pateikė konkrečius argumentus dėl ginčijamų nuolaidų apimamos rinkos dalies ir šių nuolaidų trukmės, reikia atmesti kaip nepriimtiną. Šis priekaištas nesusijęs su jokiu Komisijos pateiktu apeliacinio skundo pagrindu. Be to, iš tikrųjų jis prieštarauja pateikiant apeliacinio skundo antrąjį pagrindą jos suformuluotam teiginiui, kad Intel per administracinę procedūrą pateikė labai daug įrodymų dėl galimybės ginčijamomis nuolaidomis daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, dėl kurio priekaištaujama, o tai, remiantis sprendimo dėl apeliacinio skundo 138 ir 139 punktais, reiškia, kad Komisija privalėjo išnagrinėti, be kita ko, ginčijamų nuolaidų apimamą rinkos dalį ir šių nuolaidų trukmę.
118    Dėl priekaištų, kuriais Komisija grindžia apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį, reikia pažymėti, kad apeliaciniame skunde Komisija nurodo, jog ši dalis grindžiama prielaida, kad Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą remdamasis vien tuo, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų trukmės. Komisija taip pat nurodo, kad jei Teisingumo Teismas nuspręstų, jog ši prielaida yra klaidinga, jam reikėtų nagrinėti kitus apeliacinio skundo pagrindus.
119    Grįsdama šią prielaidą Komisija remiasi skundžiamo sprendimo 525 punktu, kurio turinys pakartotas šio sprendimo 81 punkte.
120    Remdamasi tuo skundžiamo sprendimo punktu, konkrečiai susijusiu su ginčijamomis nuolaidomis, kurias Intel taikė HP, Komisija daro išvadą, kad, nepaisant skundžiamo sprendimo 524 punkte pateiktos aiškios nuorodos į tris motyvus, kuriais grindžiamas ginčijamo sprendimo panaikinimas, t. y. pirma, klaidas, padarytas taikant AEC kriterijų, kiek tai susiję su OEM ir MSH, antra, netinkamą ginčijamų nuolaidų apimamos rinkos dalies išnagrinėjimą ir, trečia, klaidingą nuolaidų trukmės analizę, Bendrasis Teismas šį panaikinimą iš tikrųjų grindė tik su dviem paskutiniais motyvais susijusiais vertinimais. Laikydamasis tokio požiūrio, Bendrasis Teismas, Komisijos teigimu, abstrakčiai ir formaliai įvertino jos atlikto šių dviejų kriterijų nagrinėjimo pakankamumą, neatsižvelgęs į kiekvieno iš jų santykinę svarbą ir į kitas ginčijamame sprendime išanalizuotas aplinkybes.
121    Šiuo klausimu reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 145 ir 147 punktuose konstatavęs, jog ginčijamame sprendime taikytas požiūris, kad ginčijamos nuolaidos dėl savo pobūdžio buvo piktnaudžiavimas, nepaisant to, ar jos galėjo riboti konkurenciją išstumdamos tokį pat produktyvų konkurentą, todėl AEC kriterijus nebuvo būtinas šiai galimybei įvertinti, buvo teisiškai klaidingas, Bendrasis Teismas minėto sprendimo 149 punkte konstatavo, kad Komisija vis dėlto taikė tokį kriterijų ir kad jis turėjo realią reikšmę vertinant minėtą galimybę, todėl dar reikėjo išnagrinėti Intel argumentus dėl šio kriterijaus. Atsižvelgdamas į tokį vertinimą, skundžiamo sprendimo 150–482 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Intel argumentus, grindžiamus tuo, kad ginčijamas sprendimas turėtų būti panaikintas, nes pritaikius AEC kriterijų Dell, HP, NEC, Lenovo ir MSH atžvilgiu buvo padarytos kelios klaidos (žr. šio sprendimo 42–61 punktus).
122    Tik skundžiamo sprendimo 482 punkte konstatavęs, kad reikėjo pritarti didelei šių argumentų daliai, Bendrasis Teismas to sprendimo 483–520 punktuose išnagrinėjo Intel ir ACT argumentus, susijusius su tuo, kad Komisija kaip sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytų kriterijų tinkamai neišnagrinėjo, pirma, rinkos dalies, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir, antra, šių nuolaidų trukmės ir dydžio (žr. šio sprendimo 62–77 punktus).
123    Atlikęs šią analizę Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 521 punkte pripažino pagrįstu Intel teiginį, kad ginčijamame sprendime išanalizavus kriterijus, paminėtus sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte, buvo padarytos kelios klaidos, nes Komisija deramai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamomis nuolaidomis apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų taikymo trukmės.
124    Taigi skundžiamo sprendimo 523 ir 524 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad nors Komisija, remdamasi ginčijamo sprendimo 1002–1575 punktuose pritaikytu AEC kriterijumi, konstatavo, jog ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą ir taip riboti konkurenciją, pirma, tas kriterijus buvo klaidingas, antra, Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, ir, trečia, ji tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų trukmės.
125    Šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 525 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad nustatyta AEC kriterijaus taikymo klaida, konkrečiai susijusi su HP suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis, buvo susijusi su laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d., o su šiuo OEM susijęs pažeidimo laikotarpis tęsėsi nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. Vis dėlto, atsižvelgdamas į tai, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamomis nuolaidomis apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neišanalizavo ginčijamų nuolaidų trukmės, Bendrasis Teismas nusprendė, kad nebuvo galima teisiškai pakankamai įrodyti, jog veiksmai, kurių imtasi HP atžvilgiu, galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį visu pažeidimo laikotarpiu, net jei reikėjo manyti, kad AEC kriterijus turėjo įrodomąją galią dėl dalies šio laikotarpio.
126    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija klaidingai aiškino skundžiamo sprendimo 525 punktą.
127    Viena vertus, kadangi minėtas 525 punktas susijęs tik su HP suteiktomis nuolaidomis, negalima paneigti to, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 524 punkto, galimybė ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą iš rinkos, kurioje veikė Dell, Lenovo, NEC ir MSH, grindžiama kelių kriterijų, t. y. AEC kriterijaus, šių nuolaidų rinkos aprėpties ir jų trukmės, nagrinėjimu. Kita vertus, kadangi tokia galimybė turi būti vertinama atsižvelgiant tik į HP taikytas ginčijamas nuolaidas, iš skundžiamo sprendimo 525 punkto matyti, kad šių nuolaidų apimama rinkos dalis ir jų trukmė turi dar didesnę reikšmę konstatuojant tokią galimybę, taigi ir pažeidimą per visą pažeidimo laikotarpį. Komisija netvirtina, kad ginčijamame sprendime pateikta analizė, galinti įrodyti antikonkurencinio išstūmimo galimybę remiantis vien HP taikytomis nuolaidomis nuo 2003 m. spalio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. Be to, iš minėto sprendimo 483–521 punktų nematyti, kad ginčijamame sprendime pateikta tokia analizė.
128    Iš to matyti, kad skundžiamo sprendimo 525 punkto negalima suprasti atskirai nuo jo konteksto, t. y. kad reikėtų nepaisyti Bendrojo Teismo analizės, susijusios su AEC kriterijumi, atliktos to sprendimo 150–482 punktuose, nors skundžiamo sprendimo 524 punkte aiškiai nurodyta, kad ta pačia analize grindžiamas ginčijamo sprendimo panaikinimas, kaip ir vertinimai, susiję su rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir šių nuolaidų trukme. Taigi šio sprendimo 118 punkte nurodyta prielaida, kuria Komisija grindžia apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį, yra netiksli.
129    Šios prielaidos netikslumas taip pat reiškia, jog Komisija negali pagrįstai priekaištauti Bendrajam Teismui, kad jis panaikino ginčijamą sprendimą vien dėl formalaus motyvo, pagal kurį ši institucija kiekvieną iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte nurodytų kriterijų turėjo nagrinėti atskirai ir vienodai išsamiai, nepaisydama kiekvieno kriterijaus santykinės svarbos atsižvelgiant į bylos aplinkybes.
130    Šiuo klausimu, kaip matyti iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 137–139 punktų, ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalis ir jų trukmė yra vienas iš veiksnių, kuriuos Komisija turi įvertinti, kad nustatytų, jog įmonė, kuri kaltinama, piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi, o tai, kad ši įmonė, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, per administracinę procedūrą tvirtina, jog jos elgesys negalėjo turėti antikonkurencinio išstūmimo poveikio, reiškia, kad Komisija turi konkrečią pareigą įvertinti, ar galėjo būti strategija, kuria siekta iš rinkos išstumti bent jau tokius pat produktyvius kaip ši įmonė konkurentus.
131    Šiomis aplinkybėmis, pirma, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 485, 493–495, 509 ir 510 punktų, Bendrasis Teismas, priešingai nei jam priekaištauja Komisija, siekė nustatyti ginčijamo sprendimo konstatuojamąsias dalis, kurios galėtų turėti reikšmės rinkos dalies, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir jų trukmės klausimui.
132    Antra, iš skundžiamo sprendimo 493–500 ir 506–520 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nustatė tam tikras spragas atitinkamose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse ir tuo remdamasis nusprendė, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo nei kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, nei šių nuolaidų trukmės kaip įrodymų, leidžiančių įrodyti galimybę tomis nuolaidomis daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį. Komisija šiame apeliaciniame skunde neginčija tokių Bendrojo Teismo išvadų.
133    Be to, taip pat negalima pritarti Komisijos priekaištui, kuriam pritaria Vokietijos Federacinė Respublika, kad Bendrasis Teismas negalėjo panaikinti ginčijamo sprendimo, neišnagrinėjęs Intel dominuojančios padėties atitinkamoje rinkoje masto, ginčijamų nuolaidų ir nagrinėjamų mokėjimų suteikimo sąlygų ir tvarkos, taip pat jų įtakos OEM ir MSH sprendimams dėl apsirūpinimo produkcija, šių nuolaidų dydžio, jų grafiko ir antikonkurencinės strategijos buvimo.
134    Šiuo klausimu, pirma, kadangi šis priekaištas yra apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies sudedamoji dalis, jis taip pat grindžiamas klaidinga prielaida, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas grindžiamas vien Bendrojo Teismo vertinimais, susijusiais su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi ir šių nuolaidų trukme.
135    Antra, remiantis skundžiamu sprendimu, vienintelė ginčijamame sprendime pateikta analizė, kuria siekta įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos yra piktnaudžiavimas, neatsižvelgiant į tai, ar jos gali išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, pateikta, be kita ko, to sprendimo 920–926, 950, 972, 981, 989, 1000 ir 1001 konstatuojamosiose dalyse, išnagrinėtose skundžiamo sprendimo 133–144 punktuose. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo to sprendimo 145–147 punktuose, iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 137–139 ir 141 punktų matyti, kad atliekant tą analizę padaryta teisės klaida.
136    Kadangi Komisija remiasi Intel dominuojančia padėtimi, sąlyginiu nuolaidų pobūdžiu ir strategijos, kuria siekta išstumti Intel konkurentą, buvimu, nepaisant to, ar šis konkurentas yra toks pat produktyvus kaip Intel, argumentai, kuriais grindžiamas šis priekaištas, netiesiogiai, bet neišvengiamai grindžiami mintimi, kad ginčijamos nuolaidos per se yra piktnaudžiavimas.
137    Kadangi Komisija remiasi ginčijamų nuolaidų dydžiu, išstūmimo poveikį sustiprinančiais veiksniais ir šias nuolaidas gavusių OEM strateginiu pobūdžiu, reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia Komisija, Bendrasis Teismas išnagrinėjo šiuos veiksnius atlikdamas vertinimus, susijusius su AEC kriterijumi, rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir šių nuolaidų trukme.
138    Taigi iš tikrųjų Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis neišnagrinėjo, ar įvairiuose ginčijamo sprendimo skyriuose yra informacijos, leidžiančios suformuluoti argumentus, skirtus įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos gali turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, nepaisant Bendrojo Teismo išvadų, susijusių su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi ir jų trukme, nors šiame apeliaciniame skunde Komisija neginčija tų išvadų. Nors vien kriterijų, kuriais rėmėsi Komisija, nepakanka SESV 102 straipsnio pažeidimui konstatuoti, Bendrasis Teismas negalėjo atlikti tokio nagrinėjimo, nes, kaip jis iš esmės priminė skundžiamo sprendimo 150 punkte, jis negali pakeisti Komisijos konstatuoto pažeidimo sudedamųjų dalių, pakeisdamas akto, kurio teisėtumą jis tikrina pagal SESV 263 straipsnį, rengėjo motyvus savaisiais (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 16 d. Sprendimo Sony Corporation ir Sony Electronics / Komisija, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 95 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
139    Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 150–527 punktuose nustatęs klaidas, dėl kurių, jo požiūriu, ginčijamo sprendimo motyvai yra neteisėti, kiek tai susiję su tuo, kaip buvo taikomas AEC kriterijus, su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi ir trukme, todėl tie motyvai, remiantis jo analize, negalėjo įrodyti SESV 102 straipsnio pažeidimo ir būti skundžiamo sprendimo 1 straipsnio a–e punktų pagrindas, paisė kriterijų, susijusių su galimybe ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus.
140    Taigi apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti, todėl turi būti atmestas visas apeliacinio skundo pirmasis pagrindas.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, grindžiamo Komisijos teisės į gynybą pažeidimu
Šalių argumentai
141    Komisijos teigimu, kadangi buvo preziumuojama, kad Intel taikytos ginčijamos nuolaidos buvo piktnaudžiavimas, negalima reikalauti, kad ši institucija motyvuotų ginčijamą sprendimą taip, kad atsakytų ne tik į Intel per administracinę procedūrą pateiktą labai didelį kiekį įrodymų, bet ir į argumentus, kurių Intel nepateikė per tą procedūrą. Per procesą Bendrajame Teisme Intel ekonomikos ekspertų ataskaitų forma pateikė papildomų argumentų dėl AEC kriterijaus. Nepaisant to, kad Bendrasis Teismas atsižvelgė į tą didelį kiekį naujų įrodymų, skundžiamo sprendimo 235, 236, 252, 253, 316, 317, 443 ir 444 punktuose jis atsisakė atsižvelgti į Komisijos pateiktą šiuos įrodymus paneigiančią informaciją, motyvuodamas tuo, kad dėl tokio nagrinėjimo jis ginčijamame sprendime išdėstytus argumentus pakeistų savaisiais. Šia paneigiančia informacija siekiama ne panaikinti kokią nors ginčijamo sprendimo motyvų spragą, o atsakyti į naujas ekonomines analizes, kurias Intel pirmą kartą pateikė vykstant procesui. Taigi atsižvelgimas į Komisijos argumentus nebūtų privertęs Bendrojo Teismo ginčijamame sprendime pateiktų analizių pakeisti savuoju vertinimu.
142    Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pažeidė Komisijos teisę į gynybą, kiek tai susiję, pirma, su ginčytinos Dell dalies apskaičiavimu, antra, su ginčijamų nuolaidų, taikytų HP, galimybe išstumti konkurentus nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. rugsėjo mėn. ir, trečia, su Lenovo suteikto atlygio natūra verte.
143    Intel ginčija apeliacinio skundo antrojo pagrindo pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
144    Reikia priminti, pirma, kad, kaip matyti iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 137–139 punktų, Komisija privalo įvertinti, ar dominuojančią padėtį užimanti įmonė galėjo turėti strategiją, kuria siekta išstumti bent tokius pat produktyvius kaip ji konkurentus, tik jei ši įmonė per administracinę procedūrą, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, teigia, kad jos elgesys negalėjo riboti konkurencijos ir, konkrečiai kalbant, daryti išstūmimo poveikio, dėl kurio jai priekaištaujama.
145    Tai reiškia, kad kai Komisija įrodo šią galimybę, pasitelkdama AEC kriterijų ir atsižvelgdama į įmonės, kuri kaltinama, pateiktus įrodymus, Bendrasis Teismas negali padaryti išvados, kad šis kriterijus negalioja, remdamasis įrodymais, kuriuos minėta įmonė šiuo tikslu pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme, kai Komisija apie juos nežinojo ir jie galėjo būti pateikti per administracinę procedūrą.
146    Antra, remiantis Komisijos taikyta metodika vertinant galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, teigiamas ar neigiamas AEC kriterijaus rezultatas, kaip tai suprantama pagal skundžiamo sprendimo 158 punktą, galiausiai nustatomas lyginant ginčytiną ir reikalaujamą rinkos dalis. Pastaroji yra kliento poreikių dalis, kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turi gauti, kad galėtų patekti į rinką nepatirdamas nuostolių. Jei ginčytina dalis yra didesnė už reikalaujamą dalį, AEC kriterijaus taikymo rezultatas Intel yra teigiamas, o priešinga situacija lemia neigiamą rezultatą ir išvadą, kad ginčijamos nuolaidos gali išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip ta įmonė konkurentą.
147    Pirmiausia, kiek tai susiję su Dell situacija, skundžiamo sprendimo 204–206, 215 ir 220 punktuose Bendrasis Teismas pateikė įrodymus, kuriais Intel rėmėsi siekdama ginčyti ginčytinos 7,1 % dalies, į kurią Komisija ginčijamame sprendime atsižvelgė šios įmonės atžvilgiu, apskaičiavimą.
148    Pirma, tai yra 2005 m. lapkričio 10 d. elektroninis laiškas, surašytas Dell vadovo, pavadintas „D 1“ (toliau – D 1 elektroninis laiškas), iš jo matyti, kad Dell paklausos perdavimas AMD galėjo būti susijęs su ne daugiau kaip 25 % CPU x86 kiekio; beje, šis vadovas, davęs priesaiką, patvirtino minėto elektroninio laiško turinį privačiame procese tarp Intel ir AMD Delavero valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos). Be to, skundžiamo sprendimo 204 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad, remiantis Salop ir dr. Hayes ataskaita, kurią Intel pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme, 25 % Dell poreikių projekcija pasireiškė ginčytina 17,5 % dalimi pirmaisiais metais (arba 12,5 %, jei būtų buvę laikomasi Komisijos požiūrio, kurį Intel laikė nepagrįstu).
149    Antra, 2004 m. kovo 9 d. elektroniniame laiške, surašytame kito Dell vadovo, pavadintame „D 5“, buvo kalbama apie galimą 25 % Dell poreikiams patenkinti reikalingo bendro CPU x86 kiekio perdavimą AMD per 90 dienų (toliau – D 5 elektroninis laiškas).
150    Trečia, 2007 m. gruodžio 21 d. pareiškimas, pavadintas „I1“, kurį, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 194 punkto, padarė klostantis faktinėms aplinkybėms Intel dirbęs darbuotojas, atsakingas už santykius su Dell, rodo, kad pačiame Intel buvo manoma, jog ginčytina Dell CPU x86 poreikių dalis pirmaisiais metais buvo 15–25 % (toliau – I1 pareiškimas).
151    Galiausiai, ketvirta, D 1 pareiškimas, padarytas vykstant privačiam procesui tarp Intel ir AMD Delavero valstijoje, patvirtino jo 2005 m. lapkričio 10 d. elektroninio laiško turinį, o kito Dell vadovo pareiškimas, pavadintas „D 3“, padarytas tame pačiame procese, rodo, kad jį padaręs asmuo neturėjo jokios priežasties kelti klausimo dėl D 1 teiginių teisingumo.
152    Iš skundžiamo sprendimo 174, 196, 209–211 ir 222 punktų matyti, kad visi Intel nurodyti dokumentai, išskyrus Salop ir dr. Hayes ataskaitą, buvo administracinės bylos dalis ir kad jie buvo aptarti ginčijamame sprendime, ir Komisija to neginčija. Komisija savo argumentus sutelkia į tai, kad Bendrasis Teismas panaudojo Salop ir dr. Hayes ataskaitą, kad iškeltų abejonių dėl Komisijos tame sprendime apskaičiuotos ginčytinos 7,1 % dalies, ir kritikuoja Bendrojo Teismo atsisakymą atsižvelgti į analizes, kuriomis nėra grindžiami ginčijamo sprendimo motyvai ir kurias Komisija pridėjo prie pirmojoje instancijoje pateikto atsiliepimo į ieškinį ir tripliko.
153    Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 171, 229, 233 ir 234 punktų matyti, kad, taikydama AEC kriterijų, susijusį su Dell, Komisija nustatė ginčytiną 7,1 % dalį remdamasi 2004 m. sausio mėn. lenteline skaičiuokle (toliau – 2004 m. lentelinė skaičiuoklė), kurią Dell jai pateikė per administracinę procedūrą. Konkrečiai kalbant, Komisija nustatė ginčytiną 7,1 % dalį remdamasi Dell paklausos perdavimu AMD, kiek tai susiję su 7 % CPU x86 kiekiu, kurį pagal 2004 m. lentelinę skaičiuoklę Dell ketino įsigyti iš AMD už 2005 m.
154    Skundžiamo sprendimo 175 punkte Bendrasis Teismas nurodė reikalaujamos dalies palyginimą su ginčytina dalimi, kurį Komisija atliko ginčijamame sprendime. Remdamasi šiuo palyginimu Komisija padarė išvadą, kad 9 iš 13 ketvirčių, sudarančių su Dell susijusį pažeidimo laikotarpį, reikalaujama dalis buvo didesnė už ginčytiną dalį.
155    Žinoma, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 204 punkto, kuriame išdėstyti Intel argumentai, Salop ir dr. Hayes ataskaita leido D 1 ir D 5 elektroniniais laiškais patvirtintą 25 % Dell poreikių dydžio projekciją išreikšti ginčytina dalimi, nustačius, kad pirmaisiais metais ši dalis buvo 17,5 %, o ji sumažėtų iki 12,5 %, jei būtų taikomas Komisijos požiūris, kurį Intel atmeta.
156    Vis dėlto, pirma, iš skundžiamo sprendimo 220–234 punktų, skirtų įrodymų, kuriais Intel rėmėsi Bendrajame Teisme, vertinimui, matyti, kad Bendrasis Teismas suabejojo ginčijamame sprendime atliktu ginčytinos Dell dalies apskaičiavimu remiantis D 1 ir D 5 elektroniniais laiškais, Dell vadovų pareiškimais per privatų ginčo nagrinėjimo procesą tarp Intel ir AMD Delavero valstijoje ir I1 pareiškimu. Atlikdamas vertinimą Bendrasis Teismas nesirėmė Salop ir dr. Hayes ataskaita, kuri, beje, tuose punktuose nepaminėta.
157    Taigi, priešingai prielaidai, kuria Komisija grindžia savo argumentus, Bendrasis Teismas savo vertinimo negrindė ta ataskaita, todėl šios institucijos argumentus bet kuriuo atveju reikia atmesti.
158    Antra, skundžiamo sprendimo 236 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad jeigu būtų atsižvelgta į papildomas analizes, kurias Komisija pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme, siekdama pagrįsti AEC kriterijaus taikymą ginčijamame sprendime, jis ginčijamo sprendimo motyvus pakeistų savo motyvais, o tai jam nebūtų leidžiama vykdant SESV 263 straipsnyje numatytą teisėtumo kontrolę. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 237–239 punktuose Bendrasis Teismas išsamumo sumetimais išnagrinėjo tas aplinkybes ir padarė išvadą, kad jos nepaneigia to paties sprendimo 234 punkte suformuluoto teiginio, todėl Komisijos priekaištas, pateiktas šiam apeliacinio skundo pagrindui pagrįsti, taip pat grindžiamas klaidinga prielaida.
159    Be to, skundžiamo sprendimo 240–255 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo įrodymus, susijusius su faktiniu Dell paklausos perdavimu AMD 2006 m. ir 2007 m., ir nusprendė, kad jie patvirtina abejonę dėl ginčytinos Dell dalies nustatymo iki 7,1 %. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 243 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad pagal ginčijamo sprendimo 1245 konstatuojamąją dalį remiantis pastabomis, susijusiomis su faktiniu dalies Dell paklausos perdavimu AMD, buvo galima apskaičiuoti didesnę nei 7,1 % ginčytiną dalį, t. y. 8,2 %–10,1 %.
160    Priešingai, nei teigia Komisija, Bendrojo Teismo vertinimai, susiję su faktiniu Dell paklausos perdavimu AMD 2006 ir 2007 m., grindžiami tik ginčijamame sprendime esančiais įrodymais. Bendrasis Teismas nesiremia jokiais įrodymais, kuriuos Intel pirmą kartą pateikė vykstant procesui, o Komisija nenurodo, kuriame skundžiamo sprendimo punkte Bendrasis Teismas rėmėsi tokiais įrodymais.
161    Darytina išvada, kad Komisijos priekaištas, jog Bendrasis Teismas savo vertinimą dėl ginčytinos Dell dalies grindė pirmą kartą jame pateiktais įrodymais, neatsižvelgdamas į analizes, kurias Komisija pateikė siekdama paneigti šių įrodymų pagrįstumą, bet kuriuo atveju grindžiamas klaidingomis prielaidomis.
162    Dėl HP Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija neįrodė antikonkurencinio išstūmimo poveikio nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d. Komisija mano, kad jeigu Intel turėjo teisę pirmą kartą Bendrajame Teisme teigti, kad su tam tikru laikotarpiu susiję įrodymai nebuvo įtraukti į AEC kriterijų, Komisijai turėtų būti leista papildyti šį kriterijų vykstant procesui.
163    Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad Intel Bendrajame Teisme pateiktais argumentais dėl HP buvo siekiama ginčyti ginčijamame sprendime taikyto AEC kriterijaus teisėtumą nesiremiant įrodymais, kurie nebuvo pateikti per administracinę procedūrą. Tai reiškia, kad bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai skundžiamo sprendimo 300 ir 301 punktuose, remdamasis 2010 m. liepos 1 d. Sprendimu Knauf Gips / Komisija (C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 89 punktas), atmetė Komisijos argumentą, susijusį su tariamu tų argumentų nepriimtinumu dėl to, kad Intel per administracinę procedūrą neginčijo laikotarpių, kuriais Komisija rėmėsi atlikdama skaičiavimus. Kaip pažymėta šio sprendimo 138 punkte, skundžiamo sprendimo 317 punkte Bendrasis Teismas, nepakeisdamas ginčijamo sprendimo motyvų savaisiais, taip pat teisingai konstatavo, kad negalėjo atsižvelgti į papildomus skaičiavimus, kurių nebuvo ginčijamame sprendime ir kuriuos Komisija pirmą kartą pateikė tripliko priede, siekdama pagrįsti ginčijamame sprendime taikytą AEC kriterijų.
164    Tada Bendrasis Teismas nusprendė, kad analizuodama ginčijamų nuolaidų, suteiktų Lenovo kaip du atlygiai natūra, t. y. Intel standartinės vienų metų garantijos pratęsimas ir naudojimosi platinimo platforma Kinijoje patobulinimas, dydį, remdamasi šio atlygio nauda Lenovo, o ne jo sąnaudomis Intel, Komisija iš tikrųjų argumentavo lygindama su mažiau produktyviu konkurentu nei Intel, bet tai nebuvo tinkamas ekonominės veiklos vykdytojas vertinant, ar taikant ginčijamas nuolaidas galėjo būti daromas antikonkurencinis išstūmimo poveikis.
165    Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 433–439 punktų, grįsdamas šį vertinimą, susijusį su AEC kriterijaus principais, Bendrasis Teismas rėmėsi ginčijamame sprendime aprašytu minėto kriterijaus pobūdžiu. Priešingai, nei teigia Komisija, siekdama įrodyti, kad Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į gynybą, Bendrasis Teismas šiuo klausimu nesirėmė 2009 m. sausio 28 d. papildoma Shapiro ir Hayes ataskaita (toliau – papildoma Shapiro ir Hayes ataskaita), kurią Intel pirmą kartą pateikė pirmojoje instancijoje ir kuri, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 423 ir 452 punktų, susijusi su atskiru klausimu, t. y. sąnaudų, kurių Intel patyrė dėl dviejų atlygių natūra, apskaičiavimu.
166    Tokiomis aplinkybėmis Bendrojo Teismo atsisakymas, kuris matyti iš skundžiamo sprendimo 443 ir 444 punktų, atsižvelgti į Komisijos pateiktus skaičiavimus, susijusius su Intel dėl atitinkamų atlygių natūra patirtomis realiomis sąnaudomis, nes dėl tokio atsižvelgimo jis pakeistų ginčijamame sprendime pateiktą vertinimą savuoju, nėra Komisijos teisės į gynybą pažeidimas.
167    Tik išsamumo sumetimais skundžiamo sprendimo 451–453 punktuose analizuodamas įrodymus, kuriuos Komisija pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme, jis to sprendimo 452 punkte rėmėsi papildoma Shapiro ir Dr. Hayes ataskaita.
168    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida dėl reikalaujamų įrodymų, Komisijos teisės į gynybą pažeidimu ir įrodymų iškraipymu nagrinėjant AEC kriterijų „Dell“ atžvilgiu
169    Apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą sudaro trys dalys.
Dėl pirmos dalies, grindžiamos teisės klaida dėl reikalaujamo įrodinėjimo standarto
–       Šalių argumentai
170    Komisija teigia, kad vertindamas įrodymus, kuriuos ši institucija pateikė savo išvadai dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi buvimo pagrįsti, Bendrasis Teismas rėmėsi klaidingais teisiniais kriterijais. Konkrečiai kalbant, pirma, AEC kriterijus grindžiamas ne prielaidomis dėl elgesio, kurį rodė užfiksuotos faktinės aplinkybės, o ekonometrinio modelio taikymu vertinant šio modelio pradines reikšmes (angl. input values). Taigi, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 165 punkte, aplinkybė, kad Intel pateikė įtikinamą faktinių aplinkybių paaiškinimą, leidžiantį daryti išvadą, jog pažeidimas nebuvo padarytas, negali lemti ginčijamo sprendimo panaikinimo. Antra, AEC kriterijus iš esmės yra vertinimo veiksmas, kuris, kiek tai susiję su ginčytina OEM dalimi, grindžiamas prielaidomis, dėl kurių iš esmės jis yra ne aiškus ir galutinis atsakymas, o tik optimalus arba pagrįstas vertinimas. Taigi, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 166 punkte, tam, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, nepakanka sukelti abejonių vertinimu, kurį Komisija atliko pritaikiusi tokį kriterijų, ar juo labiau tiesiog teigti, kad būtų buvę galima gauti kitokį rezultatą.
171    Taigi, Komisijos nuomone, teisingas požiūris į įrodinėjimo standartą ir AEC kriterijaus teisminę kontrolę yra toks, kad, neatmetant AEC kriterijaus teisminės kontrolės, reikia patikrinti ne tik įrodymų, kuriais remiamasi, faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus reikšmingus duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant kompleksinę situaciją, ir ar jie gali patvirtinti jais remiantis padarytas išvadas. Dominuojančią padėtį užimančios įmonės veiksmų galimybė riboti konkurenciją vertinama remiantis konteksto elementais, kurie nėra susiję vien su šios įmonės elgesiu.
172    Taigi, Komisijos teigimu, būtent taikydamas klaidingą įrodinėjimo standartą Bendrasis Teismas atmetė ginčijamame sprendime atliktą ginčytinos Dell dalies vertinimą ir skundžiamo sprendimo 244 punkte tik konstatavo, kad „[ginčytina] 7,1 % dalis nebuvo vienintelė galima“ ir kad dėl to „kyla abejonių dėl ginčijamame sprendime Komisijos pateikto vertinimo pagrįstumo“. Nekaltumo prezumpcija nereiškia, kad konteksto elementų, nesusijusių su dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesiu, vertinimai turi būti laikomi negaliojančiais, jeigu Bendrajam Teismui kyla „abejonių“ dėl vieno iš jų.
173    Intel ginčija šios apeliacinio skundo trečiojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
174    Siekiant įvertinti Komisijos argumentų pagrįstumą, reikia priminti šioje byloje taikyto AEC kriterijaus kontekstą.
175    Sprendimo dėl apeliacinio skundo 133 ir 134 punktuose Teisingumo Teismas priminė, kad SESV 102 straipsniu nesiekiama nei kliudyti įmonėms turimais pranašumais užimti dominuojančią padėtį vienoje ar keliose rinkose, nei užtikrinti, kad už dominuojančią padėtį užimančias įmones mažiau produktyvios konkurentės išliktų rinkoje. Taigi ne kiekvienu konkurento išstūmimu neišvengiamai daroma žala konkurencijai. Pranašumais grindžiamas konkuravimas iš esmės gali lemti mažiau produktyvių, taigi vartotojams, be kita ko, kainos, prekių, pasirinkimo, kokybės ar inovacijų požiūriu mažiau patrauklių konkurentų išnykimą ar nustūmimą į šalį (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 126 ir 127 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
176    Taigi tam, kad konkrečiu atveju būtų galima pripažinti, jog tam tikras elgesys turi būti kvalifikuojamas kaip „piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi“, paprastai reikia įrodyti, kad, taikant kitas priemones nei tos, kurios reguliuoja pranašumais grindžiamą įmonių konkuravimą, toks elgesys faktiškai arba potencialiai riboja konkurenciją, nes tokios pat produktyvios konkuruojančios įmonės išstumiamos iš vienos ar kelių atitinkamų rinkų arba joms neleidžiama plėtoti veiklos tose rinkose (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 129 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
177    Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į dominuojančią padėtį užimančiai įmonei tenkančią ypatingą pareigą savo elgesiu nepažeisti veiksmingos ir neiškreiptos konkurencijos vidaus rinkoje, pagal SESV 102 straipsnį jai draudžiama imtis veiksmų, įskaitant kainų srityje, turinčių jos konkurentų, laikomų tokiais pat produktyviais kaip ir ji, išstūmimo iš rinkos poveikį, ir taip sustiprinti savo dominuojančią padėtį pasitelkiant kitas priemones nei tos, kurios priskiriamos pranašumais grindžiamam konkuravimui (šiuo klausimu žr. sprendimo dėl apeliacinio skundo 135 ir 136 punktus ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimo Servizio Elettrico Nazionale ir kt., C‑377/20, EU:C:2022:379, 76 punktą).
178    Kaip Teisingumo Teismas priminė sprendimo dėl apeliacinio skundo 137 punkte, tokie veiksmai gali būti nuolaidų už lojalumą sistema, t. y. nuolaidos, susietos su sąlyga, kad klientas, neatsižvelgiant į jo pirkimų iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės dydį, įsigytų visą arba didelę dalį jam reikalingos produkcijos išimtinai iš šios įmonės.
179    Atsižvelgiant į tai, įrodyti, ar veiksmais faktiškai arba potencialiai ribojama konkurencija, o tam gali reikėti taikyti įvairias analizės priemones, nelygu konkrečioje byloje nagrinėjamų veiksmų pobūdis, visais atvejais reikia vertinant visas reikšmingas faktines aplinkybes, nesvarbu, ar jos susijusios su pačiais veiksmais, viena ar keliomis atitinkamomis rinkomis arba su konkurencijos veikimu toje ar tose rinkose. Be to, per šį įrodinėjimą, remiantis analizės duomenimis ir tiksliais bei konkrečiais įrodymais, turi būti nustatyta, kad tie veiksmai bent gali sukelti išstūmimo poveikį (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 129 ir 130 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
180    Taigi, kalbant apie lojalumo nuolaidų taikymą, dėl kurio dominuojančią padėtį užimanti įmonė per administracinę procedūrą, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, teigia, kad jas taikant negalėjo būti daromas išstūmimo poveikis, dėl kurio priekaištaujama, pažymėtina, kad Komisija turi ne tik išnagrinėti tokius aspektus, kaip nagrinėjamos įmonės dominuojančios padėties svarba, ginčijamomis nuolaidomis apimama rinkos dalis, šių nuolaidų suteikimo sąlygos ir tvarka, jų trukmė ir dydis, bet ir įvertinti, ar gali egzistuoti strategija, kuria siekiama išstumti bent tokius pat produktyvius konkurentus (sprendimo dėl apeliacinio skundo 138 ir 139 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija; šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 19 d. Sprendimo Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, 47–49 punktus).
181    Galimybė, kad tokios nuolaidos išstums iš rinkos tokį pat produktyvų kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentą, kuris, kaip manoma, patiria tokias pačias sąnaudas, kokias patiria ši įmonė, paprastai vertinama taikant AEC kriterijų. Nors šis kriterijus yra tik vienas iš būdų nustatyti, ar dominuojančią padėtį užimanti įmonė naudojo kitas priemones nei tos, kurios priskiriamos prie „įprastos“ konkurencijos, juo siekiama būtent įvertinti tokio pat produktyvaus konkurento, vertinamo abstrakčiai, galėjimą pakartoti dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesį, taigi, ar galima laikyti, kad šį elgesį apima įprasta konkurencija, t. y. pagrįsta pranašumais (šiuo klausimu žr. 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimo Servizio Elettrico Nazionale ir kt., C‑377/20, EU:C:2022:379, 80–82 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
182    Vertinant Komisijos pateiktų argumentų pagrįstumą taip pat reikia nepamiršti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 43 ir 44 punktuose, pagal šioje byloje taikytą AEC kriterijų atsižvelgiama, be kita ko, į galimą ginčijamų nuolaidų praradimą, jei OEM pirktų iš AMD, ir galiausiai jis grindžiamas kiekvieno OEM ir MSH ginčytinos ir reikalaujamos dalies palyginimu.
183    Kalbant apie ginčijamos dalies ir reikalaujamos dalies palyginimą pažymėtina, jog iš skundžiamo sprendimo 175 punkto matyti, kad Komisija nurodė reikalaujamą dalį ginčijamo sprendimo lentelėje Nr. 22 (toliau – lentelė Nr. 22).
184    Be to, skundžiamo sprendimo 171 punkte Bendrasis Teismas nurodo, kad Komisija naudojo ginčytiną 7,1 % dalį, t. y. skaičių, gautą iš šio sprendimo 153 punkte paminėtos 2004 m. lentelinės skaičiuoklės.
185    Skundžiamo sprendimo 175 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad iš esmės Komisija šį skaičių laikė reikšmingu procentiniu dydžiu, taikytinu nustatant ginčytiną dalį, ir palygino jį su reikalaujama dalimi, nurodyta lentelėje Nr. 22 dėl kiekvieno atitinkamo ketvirčio.
186    Paskutinėje tos lentelės skiltyje, į kurią taip pat daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 175 punkte, nurodyta, kad laikotarpiu nuo 2003 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio iki 2006 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio reikalaujama dalis buvo 4,9 %, t. y. apskaičiuota pirmojo 2004 finansinių metų ketvirčio reikšmė, ir 12,1 %, t. y. apskaičiuota 2006 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio reikšmė. Kaip Bendrasis Teismas nurodė minėtame skundžiamo sprendimo punkte, Komisija nusprendė, kad per paskutinius devynis nagrinėjamo laikotarpio ketvirčius reikalaujama dalis buvo didesnė už ginčytiną dalį.
187    Skundžiamo sprendimo 189–201 punktuose atmetęs Intel argumentus, kuriais ji priekaištavo Komisijai dėl to, kad ši pažeidė teisinio saugumo principą, nes atsižvelgė į 2004 m. lentelinę skaičiuoklę, to sprendimo 202–256 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Intel argumentus dėl ginčytinos dalies įvertinimo 7,1 %.
188    Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 203 ir 240 punktų matyti, kad Intel ginčijo Komisijos nurodytą ginčytiną 7,1 % dalį, remdamasi, pirma, kitais įrodymais nei 2004 m. lentelinė skaičiuoklė ir, antra, duomenimis, susijusiais su faktiniu Dell paklausos perdavimu AMD 2006 ir 2007 m., kurie, jos teigimu, įrodo, kad ginčytina Dell dalis galėjo būti didesnė nei 7,1 %.
189    Pirma, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 204–206, 215 ir 220 punktų, įrodymai, kuriais rėmėsi Intel, yra D 1 elektroninis laiškas, D 5 elektroninis laiškas, Dell vadovų pareiškimai vykstant privačiam ginčo nagrinėjimo procesui tarp Intel ir AMD Delavero valstijoje ir I1 pareiškimas, minėti šio sprendimo 147–151 punktuose.
190    Bendrasis Teismas išnagrinėjo šiuos įrodymus skundžiamo sprendimo 213–232 punktuose. To sprendimo 233 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad iš D 1 ir D 5 elektroninių laiškų, Dell vadovų pareiškimų, padarytų vykstant privačiam ginčo nagrinėjimo procesui tarp Intel ir AMD Delavero valstijoje, ir I1 pareiškimo, kurie visi patvirtina vienas kitą, matyti, kad 2005 m. Dell paklausos perdavimas AMD galėjo būti susijęs ne daugiau kaip su 25 % CPU x86 kiekio, o ne su 7 %, kaip nurodyta 2004 m. lentelinėje skaičiuoklėje.
191    Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 234 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad įrodymai, kuriais rėmėsi Intel, verčia suabejoti tuo, kad ginčytina Dell dalis turėjo būti vertinama remiantis tik 2004 m. lenteline skaičiuokle, kurioje buvo nurodyta, kad 2005 m. Dell buvo perduoti 7 % AMD paklausos, ir Komisija padarė išvadą, kad ginčytina dalis buvo 7,1 %.
192    Antra, skundžiamo sprendimo 243 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 1245 konstatuojamojoje dalyje Komisija aiškiai pripažino, jog remiantis pastabomis, susijusiomis su faktiniu dalies Dell paklausos perdavimu AMD 2006 ir 2007 m., galima apskaičiuoti didesnę nei 7,1 % ginčytiną dalį, t. y. 8,2 %–10,1 %.
193    Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 244 punkte pirmiausia pažymėjo, kad paties šių vertinimų buvimo pakanka įrodyti, jog ginčytina 7,1 % dalis nebuvo vienintelė galima, ir dėl to kilo abejonių dėl ginčijamame sprendime Komisijos pateikto vertinimo pagrįstumo.
194    Tada skundžiamo sprendimo 246–251 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentus, susijusius su tuo, kad Dell paklausos perdavimas AMD 2006 ir 2007 m. turėjo tik ribotą reikšmę nagrinėjant situaciją pažeidimo laikotarpiu, kad reikėjo bent iš naujo patikslinti tam tikrus skaičiavimo parametrus, be kita ko, ginčijamų nuolaidų dydį 2006 m., ir kad Komisija ginčijamame sprendime papildomai taikė AEC kriterijų atsižvelgdama į 2006 m. ir 2007 m. situaciją, ir tai patvirtino jos išvadas.
195    Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 254 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog remiantis kitais įrodymais nei 2004 m. lentelinė skaičiuoklė buvo galima nustatyti, kad ginčytina Dell rinkos dalis galėjo siekti 8,2–10,1 %. Taigi Bendrasis Teismas pakartojo vertinimą, pagal kurį pats skaičiavimų, šiuo klausimu pateiktų pačiame ginčijamame sprendime, buvimas įrodo, kad ginčytina 7,1 % dalis Dell atveju nebuvo vienintelė įmanoma, todėl jis suabejojo šios prielaidos, kuria Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, pagrįstumu.
196    Skundžiamo sprendimo 255 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad tokia išvada ir skundžiamo sprendimo 234 punkte suformuluota išvada, susijusi su ginčytinos dalies vertinimu remiantis Intel nurodytomis aplinkybėmis, išskyrus 2004 m. lentelinę skaičiuoklę, kartu patvirtino abejones dėl ginčijamame sprendime pateikto ginčytinos dalies vertinimo.
197    Atsižvelgdamas į šiuos vertinimus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 256 punkte nusprendė, kad Intel pateikti įrodymai galėjo sukelti teismui abejonių dėl to, ar ginčytina Dell dalis turėjo būti lygi 7,1 %. Taigi, Bendrojo Teismo teigimu, Komisija teisiškai pakankamai neįrodė ginčytinos rinkos dalies vertinimo pagrįstumo.
198    Be to, skundžiamo sprendimo 257–271 punktuose Bendrasis Teismas išsamumo sumetimais išnagrinėjo Komisijos analizės, susijusios su ginčytina Dell dalimi dėl pradinės reikšmingo laikotarpio dalies, t. y. nuo 2002 m. gruodžio mėn. iki 2003 m. spalio mėn., pagrįstumą. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 260 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, net jei būtų pritarta Komisijos atliktiems reikalaujamos dalies ir ginčytinos dalies skaičiavimams, iš lentelės Nr. 22 buvo aiškiai matyti, jog per pirmuosius keturis ketvirčius ginčytina rinkos dalis viršijo reikalaujamą dalį.
199    Išnagrinėjęs Komisijos šiuo klausimu pateiktus argumentus, skundžiamo sprendimo 270 ir 271 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad ši institucija negalėjo a posteriori paaiškinti ar patvirtinti skirtumo tarp lentelėje Nr. 22 nurodytų teigiamų Intel rezultatų keturis pirmuosius pažeidimo laikotarpio ketvirčius ir visam šiam laikotarpiui taikomos jos išvados, kad Intel neatitinka AEC kriterijaus.
200    Bendrojo Teismo galutiniai argumentai dėl AEC kriterijaus, kiek tai susiję su Dell suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis, pateikti skundžiamo sprendimo 283–287 punktuose, kurių turinys pakartotas šio sprendimo 48–51 punktuose.
201    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip, be kita ko, teigia Komisija, nagrinėjamu atveju taikytas AEC kriterijus yra ekonometrinis modelis, kuriam naudojamos pradinės vertės (input values), leidžiantis, pirma, apskaičiuoti reikalaujamą dalį ir, antra, nustatyti ginčytiną dalį. Apskaičiuojant reikalaujamą dalį atsižvelgiama į dominuojančią padėtį užimančios įmonės taikomas sąlygines nuolaidas, į šios įmonės vidutines išvengiamas sąnaudas ir vidutinę pardavimo kainą. Apskaičiuojant ginčytiną dalį atsižvelgiama į vertinimus, kuriuos nuolaidų gaunanti įmonė ir kiti susiję dalyviai galėjo padaryti dėl poreikių dalies, kurią ši nuolaidų gavėja gali patenkinti pirkdama iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurento.
202    Taigi pritaikius AEC kriterijų galima nustatyti, ar dominuojančią padėtį užimančios įmonės taikoma kainų politika, kaip antai lojalumo nuolaidos, turinti pakankamai požymių, susijusių su rinkos aprėptimi, šių nuolaidų suteikimo sąlygomis ir tvarka, jų trukme ir dydžiu, gali išstumti konkurentą, kuris yra toks pat produktyvus kaip ši įmonė, ir taip pakenkti SESV 102 straipsniu saugomai konkurencijai.
203    Kiek tai susiję su Dell, teigiamas ar neigiamas AEC kriterijaus taikymo rezultatas, kaip matyti iš šio sprendimo 183–186 punktų, priklauso nuo dviejų dydžių (ginčytinos dalies ir reikalaujamos dalies), išreikštų iki pirmojo skaičiaus po kablelio, palyginimo. Apskaičiuodama šiuos dydžius Komisija remiasi prielaidomis, pagal kurias reikia atsižvelgti į daug skaičiais išreikštų duomenų.
204    Tai reiškia, kad, kaip teigia ir Komisija, dominuojančią padėtį užimančiai įmonei nepakanka užginčyti vieno iš skaičiavimų, atliktų taikant AEC kriterijų, teisingumo, kad būtų paneigta tokiu kriterijumi grindžiama Komisijos išvada dėl galėjimo, kad lojalumo nuolaidų sistema išstums iš rinkos tokį pat produktyvų kaip ši įmonė konkurentą. Dar reikia, kad nustatytas trūkumas ar klaida galėtų pakeisti kriterijaus taikymo rezultatą, t. y. kad iš neigiamo jis taptų teigiamas, ir kiltų pagrįstų abejonių dėl Komisijos nustatyto rezultato pagrįstumo, taigi ir dėl galimybės atitinkamomis nuolaidomis išstumti iš rinkos konkurentą, kuris yra toks pat produktyvus kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė. Tokių abejonių gali kilti dėl skaičiavimo klaidų arba dėl to, kad buvo pasirinktinai ar nepakankamai atsižvelgta į įrodymus.
205    Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 213–256 ir 283 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas savo argumentų, susijusių su AEC kriterijumi dėl Dell suteiktų ginčijamų nuolaidų, negrindė abejonėmis, turinčiomis įtakos nelemiamai Komisijos vertinimo daliai, arba paprasčiausiu teiginiu, kad taikant šį kriterijų buvo galima gauti kitokį rezultatą. Vis dėlto Bendrasis Teismas rėmėsi tuo, kad visi reikšmingi duomenys, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant ginčytiną Dell dalį, kurių vertinimas, išskyrus teiginį dėl iškraipymo, nagrinėjamą analizuojant šio pagrindo trečią dalį, priklauso tik Bendrojo Teismo jurisdikcijai, t. y. duomenys, iš kurių Komisija atsižvelgė tik į 2004 m. lentelinę skaičiuoklę, rodė, kad labai tikėtina, jog ši ginčytina dalis galėjo būti didesnė ne tik už 7,1 % normą, į kurią atsižvelgė Komisija, bet ir už reikalaujamą dalį, todėl AEC kriterijaus taikymo rezultatas galėjo būti pakeistas iš teigiamo į neigiamą, jei būtų buvę atsižvelgta į visus šiuos duomenis. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas, savarankiškai vertindamas įrodymus, nusprendė, kad Komisijos prielaida, jog ši ginčytina dalis buvo 7,1 %, nebuvo pakankamai įrodyta, todėl išvados, kurias ši institucija padarė taikydama AEC kriterijų, negalioja.
206    Komisija negali pagrįstai remtis priešingu argumentu, vadovaudamasi vien skundžiamo sprendimo 244 ir 254 punktų formuluote, pagal kurią ginčijamame sprendime pateiktų vertinimų, susijusių su faktiniu Dell paklausos dalies perdavimu AMD 2006 ir 2007 m., buvimo „pakanka įrodyti, kad ginčytina 7,1 % dalis nebuvo vienintelė galima, ir dėl to kyla abejonių dėl ginčijamame sprendime Komisijos pateikto vertinimo pagrįstumo“.
207    Iš tų skundžiamo sprendimo punktų, siejamų su jo 242 ir 243 punktais, formuluotės matyti, kad Bendrasis Teismas siekė pabrėžti, jog ginčytina dalis, kuri viršija ne tik 7,1 %, bet ir reikalaujamą dalį, gali būti numatyta net remiantis ginčijamame sprendime pateiktais Komisijos skaičiavimais. Taigi ši ginčytina dalis buvo „galima numatyti“ pačiai Komisijai, kuri vis dėlto nusprendė remtis tik 2004 m. lenteline skaičiuokle. Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 254 punkte išdėstytą vertinimą atliko to sprendimo 245–251 punktuose atmetęs Komisijos argumentus, kuriais buvo siekiama paneigti duomenų, susijusių su Dell paklausos faktiniu perdavimu AMD 2006 ir 2007 m., svarbą.
208    Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas atsižvelgė į AEC kriterijaus, kaip ekonometrinio modelio, leidžiančio įvertinti galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentą, pobūdį, todėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
Dėl antros dalies, susijusios su neteisingu įrodinėjimo standarto taikymu
–       Šalių argumentai
209    Papildomai Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai taikė įrodinėjimo standartą, kurį pats nustatė skundžiamo sprendimo 166 punkte. Konkrečiai kalbant, kaip Bendrasis Teismas nurodė to sprendimo 217 punkte, 2004 m. lentelinė skaičiuoklė, kuria Komisija rėmėsi apskaičiuodama ginčytiną Dell dalį, turi didesnę įrodomąją galią nei jos dokumentai ar aukščiausio rango vadovų pareiškimai, kuriais remiasi Intel. Tokiomis aplinkybėmis to, kad įrodymai, kuriais remiasi Intel, turi įrodomąją galią, nepakanka Komisijos nurodytiems įrodymams paneigti.
210    Intel ginčija šios apeliacinio skundo trečiojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
211    Skundžiamo sprendimo 166 punkte Bendrasis Teismas iš esmės priminė, kad jeigu dominuojančią padėtį užimanti įmonė remiasi tuo, jog gali atsirasti aplinkybė, galinti turėti poveikį įrodymų, kuriais remiasi Komisija, įrodomajai galiai, ši įmonė turi pakankamai teisiškai įrodyti aplinkybės, kuria ji remiasi, buvimą ir reikšmingumą, taip pat jos daromą įtaką prieš ją pateiktų įrodymų įrodomajai galiai.
212    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 217 ir 218 punktuose pateiktais vertinimais atsakyta į Intel argumentą, nurodytą to sprendimo 215 punkte, pagal kurį, pirma, dokumentus, kuriais ji rėmėsi, parengė Dell aukščiausio rango vadovai, antra, per privatų Intel ir AMD ginčo nagrinėjimo procesą Delavero valstijoje D 1 prisiekęs patvirtino savo 2005 m. lapkričio 10 d. elektroninio laiško turinį ir, trečia, D 3, t. y. kitas Dell vadovas, per tą procesą pareiškė, kad neturi jokio pagrindo kelti klausimo dėl D 1 teiginių tikslumo.
213    Skundžiamo sprendimo 216 punkte Bendrasis Teismas į šį konkretų argumentą atsakė, kad įmonės vardu pateikti atsakymai, kaip antai atsakymas, kurį Dell pateikė per administracinę procedūrą, per kurią ji pateikė 2004 m. lentelinę skaičiuoklę, yra labiau patikimi nei jos darbuotojo ar vieno iš vadovų pateiktas atsakymas. Būtent atsižvelgdamas į šią bendrąją taisyklę Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 217 ir 218 punktuose nurodė 2004 m. lentelinės skaičiuoklės didesnę įrodomąją galią ir išsamumą bei tikslumą.
214    Vis dėlto, pirma, minėta bendroji taisyklė neturi įtakos Komisijos pareigai atsižvelgti į visas reikšmingas aplinkybes vertinant, ar galima teisiškai pakankamai įrodyti SESV 102 straipsnio pažeidimą. Šis vertinimas juo labiau būtinas dėl to, kad, kaip skundžiamo sprendimo 172 punkte nurodė Bendrasis Teismas, 2004 m. lentelinė skaičiuoklė taip pat buvo Dell vidaus dokumentas, kuriame buvo išdėstytos prielaidos, kaip Dell ir AMD santykiai galėtų keistis, AMD vis labiau skverbiantis į įvairius Dell veiklos segmentus.
215    Antra, iš skundžiamo sprendimo 220–256 punktuose Bendrojo Teismo atliktos išsamios įrodymų analizės matyti, kad įrodymams, kuriais  rėmėsi Intel, jis nesuteikė didesnės įrodomosios galios nei 2004 m. lentelinei skaičiuoklei, tačiau savarankiškai vertindamas įrodymus nusprendė, kad šie įrodymai teisiškai pakankamai paneigė nustatymo, kad ginčytina dalis yra 7,1 %, o ne konkretaus aukštesnio lygio, kuris, jei būtų pasirinktas, būtų pakeitęs AEC kriterijaus rezultatą Intel naudai, pagrįstumą. Be to, skundžiamo sprendimo 257–271 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 198 ir 199 punktuose, Komisija neįrodė, jog Dell suteiktos nuolaidos galėjo riboti konkurenciją per pradinę reikšmingo laikotarpio dalį.
216    Darytina išvada, kad Komisija savo argumentus, susijusius su Bendrojo Teismo taikyto įrodinėjimo standarto nesilaikymu, grindžia daliniu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
217    Taigi apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
Dėl trečios dalies, susijusios su įrodymų iškraipymu nagrinėjant AEC kriterijų „Dell“ atžvilgiu ir Komisijos teisės į gynybą pažeidimu
–       Šalių argumentai
218    Papildomai Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, savo sprendimą grindė prieštaringais motyvais ir pažeidė jos teisę į gynybą.
219    Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 239 punkte padarytoje išvadoje, kad liko abejonių dėl procentinės dalies, kuri galėjo būti galutinai nustatyta kaip ginčytina Dell dalis, ir, konkrečiai kalbant, dėl to, kad ji turėjo būti 7,1 %, buvo iškraipyti įrodymai. Iš skundžiamo sprendimo 204–206 punktų matyti, kad Intel savo argumentus iš esmės grindė trimis dokumentais, t. y. D 1 elektroniniu laišku, D 5 elektroniniu laišku ir I1 pareiškimu, taip pat šiais dokumentais grindžiama ekonomine analize.
220    Dėl dviejų pirmųjų dokumentų Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 233 punkte padaręs išvadą, jog ginčytina dalis gali siekti 25 % Dell poreikių, Bendrasis Teismas supainiojo poreikius, kuriuos Dell galėjo patenkinti iš AMD pasibaigus vienų metų laikotarpiui, ir tų poreikių vidurkį per visą tą laikotarpį. Savaime suprantama, kad šis vidurkis buvo mažesnis nei 25 %. Kaip Bendrasis Teismas pripažino skundžiamo sprendimo 218 punkte, Komisija teisingai rėmėsi 2004 m. lentelinėje skaičiuoklėje pateiktos informacijos tikslumu ir išsamumu, o tai pateisino nustatymą, kad ginčytina Dell dalis yra 7,1 %. Vadinasi, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 239 punkte nurodė Bendrasis Teismas, tai, kad D 1 elektroninis laiškas pateisino ginčytinos Dell dalies įvertinimą 5,6 %–10,4 %, neleidžia abejoti tuo, kad turėjo būti nustatyta, jog ginčytina Dell dalis yra 7,1 %. Be to, norint nustatyti ginčytiną dalį remiantis šio sprendimo 219 punkte nurodytais dokumentais, reikėtų daryti prielaidas dėl Intel perėjimo prie AMD, kaip Dell tiekėjos, grafiko ir šio perėjimo dalies didinimo, nors 2004 m. lentelinėje skaičiuoklėje buvo visa šiuo tikslu reikalinga informacija. Įrodymai, kuriais rėmėsi Bendrasis Teismas, leido jam ginčytiną dalį apskaičiuoti tik intervalais, nors tiksli ir išsami informacija, pateikta 2004 m. lentelinėje skaičiuoklėje, leido apskaičiuoti konkretų skaičių, kaip buvo pripažinta skundžiamo sprendimo 218 punkte.
221    Dėl trečiojo dokumento, t. y. I1 pareiškimo, parengto tyrimo tikslais ir skirto atleisti Intel nuo bet kokios atsakomybės, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 227 punkte Bendrasis Teismas pripažino nedidelę jo įrodomąją galią ir kartu to sprendimo 230 punkte siekė atkurti jo patikimumą, pateikdamas prieštaringus motyvus, rodančius, kad tas pareiškimas buvo iškraipytas. Iš tiesų nedidelę įrodomąją galią turintys įrodymai negali būti viršesni už tikslius ir išsamius įrodymus. Nepripažinęs, kad 2004 m. lentelinė skaičiuoklė negalėjo pagrįsti ginčijamame sprendime ja remiantis padarytų išvadų, Bendrasis Teismas taikė klaidingą kriterijų, kad nustatytų, ar tinkamai pagrįstas Komisijos vertinimas, susijęs su ginčytina 7,1 % dalimi, buvo vienintelis galimas.
222    Be to, skundžiamo sprendimo 247 punkte nusprendęs, kad Komisija, vertindama ginčytiną dalį, pasinaudojo pastabomis, grindžiamomis dalies Dell paklausos perkėlimu AMD 2006 m. ir 2007 m., Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamą sprendimą. Komisija neatsižvelgė į duomenis po pažeidimo laikotarpio, todėl nepripažino, kad pažeidimo laikotarpiu ginčytina dalis galėjo siekti 10,1 %. Tai, kad ginčijamo sprendimo 1243 konstatuojamojoje dalyje nurodytas didėjantis AMD konkurencinis spaudimas galiausiai leido AMD konkuruoti, nuo 2006 m. spalio mėn. iki 2007 m. birželio mėn. ginčytinai daliai siekiant 10,1 %, neabejotinai reiškė mažesnį konkurencinį spaudimą pažeidimo laikotarpiu. Skundžiamo sprendimo 249–251 punktuose padarytos Bendrojo Teismo išvados taip pat pateiktos iškraipant ginčijamo sprendimo 1245 ir 1258 konstatuojamąsias dalis, nes jos pagrįstos prielaida, kad Komisija, apskaičiuodama ginčytiną dalį, atsižvelgė į duomenis, susijusius su laikotarpiu po pažeidimo, ir neatsižvelgė į lentelės Nr. 22 duomenis. Skundžiamo sprendimo 250 punkte Bendrasis Teismas supainiojo kalendorinius metus su Dell finansiniais metais, todėl padarė klaidingą išvadą, kad taikant AEC kriterijų buvo atsižvelgta į laikotarpį po pažeidimo.
223    Be to, priešingai skundžiamo sprendimo 263 punkte pateiktam Bendrojo Teismo vertinimui, negalima konstatuoti jokios prieštaros tarp, viena vertus, ginčijamo sprendimo 1256 konstatuojamosios dalies, pagal kurią Intel atitiko AEC kriterijų bent keturis pažeidimo laikotarpio ketvirčius, ir, kita vertus, to sprendimo 1281 ir 1282 konstatuojamosiose dalyse Komisijos padarytų išvadų, iš kurių matyti, kad Dell suteiktos ginčytinos nuolaidos galėjo daryti išstūmimo poveikį per visą tą laikotarpį. Nors ginčijamo sprendimo 1263 konstatuojamojoje dalyje reikalaujama dalis tik palyginta su ginčytina dalimi, jo 1281 konstatuojamojoje dalyje bendrai vertinama galimybė ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentus, taip pat atsižvelgiant į papildančius veiksnius, kurių kiekio Komisija neprivalėjo nustatyti ir kurių buvimo Intel neginčijo. Šie papildantys veiksniai, kurie buvo AEC kriterijaus konteksto dalis ir yra reikšmingi vertinant galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, taip pat buvo pirmuosius keturis pažeidimo ketvirčius.
224    Panašiai ir skundžiamo sprendimo 268 punkte pateiktas vertinimas, susijęs su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į ginčytinas 17,3 %, 22,5 % ir 24,2 % dalis, kurios taip pat matomos 2004 m. lentelinėje skaičiuoklėje, grindžiamas ginčijamo sprendimo 1212 konstatuojamosios dalies iškraipymu. Iš tiesų Bendrojo Teismo nurodytos procentinės dalys susijusios su vėlesniais laikotarpiais nei tie, į kuriuos atsižvelgta apskaičiuojant ginčytiną dalį ir per kuriuos Dell, jeigu jos kompiuteriai su AMD pagamintais CPU x86 būtų priimti rinkoje, būtų galėjusi padidinti savo perkamą šių CPU dalį. Tai, kad Bendrasis Teismas tuos didesnius skaičius apibūdino kaip „ginčytiną dalį“, rodo, jog jis padarė klaidą, kai nusprendė, kad šie skaičiai paneigia Komisijos išvadą dėl ginčytinos 7,1 % dalies.
225    Dėl tokio ginčijamo sprendimo iškraipymo skundžiamo sprendimo 270 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisijos argumentai neleidžia a posteriori paaiškinti ar patvirtinti skirtumo tarp lentelėje Nr. 22 jos nurodytų keturių pirmųjų pažeidimo laikotarpio ketvirčių rezultatų ir dėl viso šio laikotarpio padarytos išvados, kad Intel neatitinka AEC kriterijaus.
226    Galiausiai Bendrasis Teismas turėjo atsižvelgti į nagrinėjant bylą Komisijos pateiktas ekonomines analizes, skirtas įrodyti, kad net darant prielaidą, jog ginčytiną dalį reikėjo apskaičiuoti remiantis šio sprendimo 219 punkte nurodytais dokumentais, negalima daryti išvados, kad ginčytina dalis yra nuo 12,5 % iki 17,5 %. Atsisakęs tai padaryti, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 235, 236, 252 ir 253 punktuose pažeidė Komisijos teisę į gynybą.
227    Intel ginčija šios apeliacinio skundo trečiojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
228    Atsižvelgiant į priekaišto, grindžiamo įrodymų iškraipymu, išskirtinį pobūdį, apeliantas pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą turi tiksliai nurodyti, kokius įrodymus Bendrasis Teismas iškraipė, ir įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių jis mano, kad tas teismas iškraipė įrodymus. Toks iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, nesant reikalo iš naujo vertinti faktinių aplinkybių ir įrodymų (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo QuaMa Quality Management / EUIPO, C‑139/17 P, EU:C:2018:608, 34 punktą).
229    Taigi, nors įrodymų iškraipymas gali pasireikšti priešingu dokumento turiniui išaiškinimu, norint nustatyti tokį iškraipymą nepakanka įrodyti, kad dokumentas galėjo būti aiškinamas kitaip, nei jį išaiškino Bendrasis Teismas. Tam reikia įrodyti, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai viršijo šio dokumento protingo vertinimo ribas, visų pirma aiškindamas jį priešingai jo turiniui (2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Dalli / Komisija, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, 139 punktas ir 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo PV / Komisija, C‑640/20 P, EU:C:2023:232, 134 punktas).
230    Reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo ištraukas, susijusias su Dell pritaikytu AEC kriterijumi, sudaro dalis, susijusi su ginčytinos dalies vertinimu (skundžiamo sprendimo 171–271 punktai), dalis, susijusi su alternatyviu apskaičiavimu, kurį Komisija taikė siekdama patvirtinti, kad Dell suteiktos ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą (skundžiamo sprendimo 272–276 punktai), ir dalis, susijusi su atsižvelgimu į tam tikrus veiksnius, kurie, jei būtų įtraukti į AEC kriterijaus analizę, remiantis ginčijamu sprendimu sustiprintų numanomą galimybę, kad šios nuolaidos išstums konkurentus. Šie stiprinantys veiksniai buvo, pirma, tai, kad Dell aiškiai manė, jog bet koks ginčijamų nuolaidų praradimas jai reikštų ginčijamų nuolaidų, kurias Intel taikė su DEL konkuruojantiems OEM, padidinimą, ir, antra, tai, kad vertinant ginčytiną dalį neatsižvelgta į aplinkybę, kad Dell taip pat pirko iš Intel kitus produktus nei mikroprocesoriai CPU x86, be kita ko, lustų rinkinius (minėto sprendimo 177 ir 277–282 punktai).
231    Dalis, susijusi su ginčytinos Dell dalies vertinimu, padalyta į tris podalius. Pirmasis podalis, apimantis skundžiamo sprendimo 189–201 punktus, susijęs su Intel argumentais, grindžiamais teisinio saugumo principu, kuriuos Bendrasis Teismas atmetė. Antrasis podalis, apimantis to sprendimo 202–256 punktus, susijęs su Intel argumentais, kuriais siekiama ginčyti Komisijos nurodytą ginčytiną 7,1 % dalį ir kuriems Bendrasis Teismas pritarė. Trečiasis podalis, apimantis minėto sprendimo 257–271 punktus, susijęs su Intel teiginiais dėl pažeidimo laikotarpio pradinės dalies, t. y. nuo 2002 m. gruodžio mėn. iki 2003 m. spalio mėn., kuriuos Bendrasis Teismas išnagrinėjo išsamumo sumetimais ir jiems taip pat pritarė.
232    Dėl dalies, susijusios su Komisijos taikytu alternatyviu skaičiavimu, skundžiamo sprendimo 276 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad jis neįrodo, jog Intel taikytos nuolaidos galėjo turėti išstūmimo iš rinkos poveikį per visą pažeidimo laikotarpį.
233    Dėl dalies, susijusios su papildančiais veiksniais, skundžiamo sprendimo 282 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad šie veiksniai buvo įtraukti į ginčijamą sprendimą kaip veiksniai, galintys patvirtinti pagrindinę analizę, susijusią su ginčijamų nuolaidų daromo išstūmimo poveikio buvimu, ir kad Komisija jų pakankamai neišanalizavo, kiek tai susiję su jų poveikiu vertinant minėtų nuolaidų galimybę išstumti konkurentus. Taigi, remiantis tuo pačiu skundžiamo sprendimo punktu, Bendrasis Teismas negalėjo veiksmingai patikrinti, ar į juos atsižvelgta, ir negalėjo pakeisti savąja pagrindinės Komisijos analizės dėl galimybės Dell taikytomis ginčijamomis nuolaidomis daryti išstūmimo poveikį.
234    Argumentai, kuriuos Komisija pateikia priekaištui dėl įrodymų iškraipymo pagrįsti, pateikti dėl skundžiamo sprendimo dalies, susijusios su ginčytinos Dell dalies vertinimu, dviejų paskutinių podalių ir dėl papildančių veiksnių (žr. šio sprendimo 231 ir 233 punktus).
235    Šiuo klausimu, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 203 ir 240 punktų, Bendrasis Teismas dviem etapais išnagrinėjo Intel argumentus, kuriais ji siekė ginčyti Dell atveju Komisijos nurodytą ginčytiną 7,1 % dalį. Pirma, skundžiamo sprendimo 203–239 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo įrodymus, kuriais rėmėsi Intel, ginčydama tą dalį, ir, antra, to sprendimo 240–255 punktuose išnagrinėjo Intel argumentus, susijusius su faktiniu Dell paklausos perdavimu AMD 2006 ir 2007 m.
236    Šiomis aplinkybėmis, pirma, Komisijos argumentas, kad Bendrasis Teismas iškraipė D 1 arba D 5 elektroninį laišką, kai sujungė Dell poreikių perdavimą AMD vienerių metų laikotarpio pabaigoje su ginčytina Dell dalimi, grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Iš tiesų, be kita ko, iš skundžiamo sprendimo 204, 233 ir 234 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas atskiria, viena vertus, Intel įsigytinų CPU x86 kiekio perdavimo AMD sąvoką ir, kita vertus, ginčytinos dalies sąvoką. Konkrečiai kalbant, tuose punktuose Bendrasis Teismas nurodo, kad, ginčo šalių vertinimu, 25 % tokio kiekio perdavimo projekcija galėjo sudaryti ginčytiną dalį, siekusią 12,5 %–17,5 %, ir lygina šį kiekio perdavimą su 7 %, į kuriuos atsižvelgė Komisija nustatydama ginčytiną 7,1 % dalį. Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad, prisidengdama teiginiu dėl iškraipymo, Komisija, remdamasi didele 2004 m. lentelinės skaičiuoklės įrodomąja galia, palyginti su D 1 elektroninio laiško įrodomąja galia, iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų įrodymus. Todėl šiuos argumentus reikia atmesti kaip nepriimtinus.
237    Antra, dėl Komisijos argumentų, susijusių su I1 pareiškimu, iš skundžiamo sprendimo 233 punkto matyti, kad šis pareiškimas buvo tik vienas iš keturių įrodymų, kuriais Bendrasis Teismas rėmėsi, kad tame pačiame punkte nuspręstų, jog Dell paklausos perdavimas AMD galėjo būti susijęs su ne daugiau kaip 25 % CPU x86 kiekio, o ne su 7 %, kaip matyti iš 2004 m. lentelinės skaičiuoklės. Be to, Komisija tiksliai nenurodo, kokius įrodymus iškraipė Bendrasis Teismas. Tokiomis aplinkybėmis nagrinėjamas argumentas iš tikrųjų nesusijęs su I1 pareiškimo iškraipymu, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 228 ir 229 punktus; juo siekiama, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų šį įrodymą ir jo svarbą, palyginti su visais Bendrojo Teismo išnagrinėtais įrodymais, todėl jį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
238    Trečia, dėl argumentų, kuriais Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 247–251 punktuose pateiktame Bendrojo Teismo vertinime, susijusiame su atsižvelgimu į duomenis, susijusius su tuo, kad 2006 ir 2007 m., t. y. po pažeidimo laikotarpio, kuris baigėsi 2005 m. gruodžio mėn., dalis Dell paklausos buvo faktiškai perduota AMD, ginčijamas sprendimas buvo iškraipytas, reikia pažymėti tai, kas nurodyta toliau.
239    Skundžiamo sprendimo 247 ir 248 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija negali remtis informacijos, kurią suteikia 2006 ir 2007 m. dalies Dell paklausos perdavimas AMD, reikšmingumu, kad paneigtų Intel argumentus, susijusius su vienų metų laikotarpio pradžia siekiant apskaičiuoti ginčytiną dalį, ir kartu neigti šios informacijos reikšmingumą vertinant tikslų ginčytinos dalies dydį. Priešingai, nei teigia Komisija, laikydamasis šios principinės pozicijos, kuria kritikuojama tai, kad ji atrankiai naudojo įrodymus, Bendrasis Teismas nemanė, kad vertindama ginčytiną dalį ši institucija pasinaudojo pastabomis, grindžiamomis dalies Dell paklausos perdavimu AMD 2006 ir 2007 m.
240    Be to, skundžiamo sprendimo 249 punkte Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentą, pateiktą jos papildomose pastabose dėl nuorodos, kad faktinio Dell paklausos dalies perdavimo AMD 2006 ir 2007 m. reikšmingumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į tuo laikotarpiu Intel taikytų ginčijamų nuolaidų padidinimą. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija neperžiūrėjo ginčijamo sprendimo 1245 konstatuojamojoje dalyje nurodytos ginčytinos dalies, kuri buvo įvertinta tarp 8,2 % ir 10,1 %, kad būtų atsižvelgta į šią aplinkybę. Iš to skundžiamo sprendimo punkto nematyti, kad Bendrasis Teismas būtų nusprendęs, jog Komisija taikė nustatytus 8,2–10,1 % ginčytinos dalies dydžius pažeidimo laikotarpiu. Bendrasis Teismas jame tiesiog pažymi, kad jei Komisija manė, jog tam tikras veiksnys turėjo įtakos ginčijamo sprendimo 1245 konstatuojamojoje dalyje nurodytų dydžių patikimumui, ji turėjo juos peržiūrėti, kad būtų atsižvelgta į tokį veiksnį.
241    Skundžiamo sprendimo 250 punkte Bendrasis Teismas remiasi kitu argumentu, kurį Komisija pateikė papildomose pastabose dėl nuorodos, kad AEC kriterijus 2006 m. ir 2007 m. buvo „pritaikytas“ realioms AMD užimtoms Dell rinkos dalims ir kad šio skaičiavimo rezultatai patvirtina ginčijamo sprendimo išvadas „dėl 2005 m. pasibaigusio laikotarpio“. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 251 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija iš naujo nekoregavo dėl 2005 m. nustatytos ginčytinos dalies, remdamasi ginčijamo sprendimo 1245 konstatuojamojoje dalyje pateiktais skaičiavimais, susijusiais su laikotarpiu po pažeidimo. Nesant tokio koregavimo, iš tikrųjų negalima teigti, kad minėtame sprendime atliktų skaičiavimų rezultatai patvirtina to paties sprendimo išvadas, susijusias su pažeidimo laikotarpiu, juo labiau kad jie patvirtina didelę ginčytiną dalį, kuri veikiau paneigia šias išvadas.
242    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas teisingai atskyrė AEC kriterijaus duomenis, susijusius su pažeidimo laikotarpiu, ir duomenis, susijusius su laikotarpiu po pažeidimo, kurie nebuvo naudojami taikant šį kriterijų. Taigi atsakydamas į Intel argumentus Bendrasis Teismas patikrino Komisijos vertinimų, susijusių su laikotarpio po pažeidimo duomenų reikšmingumu, pagrįstumą ir neiškraipė atitinkamų ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių turinio.
243    Be to, negalima pritarti Komisijos argumentams, kad Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į gynybą, kai skundžiamo sprendimo 236 ir 253 punktuose atsisakė atsižvelgti į to sprendimo 235 ir 252 punktuose minėtas papildomas analizes, kurias ji pirmą kartą pateikė vykstant procesui, siekdama ginčyti įrodymus, kuriuos Intel tariamai pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme. Kaip matyti iš šio sprendimo 156–161 punktų, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Intel pirmą kartą jame pateiktus įrodymus, todėl Komisijos pateikti argumentai šiam apeliacinio skundo pagrindui pagrįsti bet kuriuo atveju paremti klaidinga prielaida.
244    Atsižvelgiant į šio sprendimo 235–243 punktuose pateiktus vertinimus, Komisijos argumentus dėl skundžiamo sprendimo 257–271 punktuose Bendrojo Teismo išsamumo sumetimais atlikto vertinimo dėl ginčytinos Dell dalies analizės, susijusios su pažeidimo laikotarpio pradžia nuo 2002 m. gruodžio mėn. iki 2003 m. spalio mėn., reikia atmesti kaip nereikšmingus. Kaip patikslinta skundžiamo sprendimo 257 punkte, Bendrasis Teismas atliko šį vertinimą, nors skundžiamo sprendimo 256 punkte padaryta jo išvada, kad Komisija teisiškai pakankamai neįrodė ginčijamame sprendime pateikto ginčytinos Dell rinkos dalies vertinimo pagrįstumo, jau savaime paneigė Komisijos atliktą šios ginčytinos rinkos dalies vertinimą.
245    Galiausiai Komisijos argumentas, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai reikalavo kiekybiškai įvertinti papildančius veiksnius, kuriuos Komisija nurodė siekdama įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo 278–282 punktų aiškinimu. Iš tų punktų matyti, kad Bendrasis Teismas atmetė ginčijamame sprendime atliktą analizę, susijusią su Dell suteiktų ginčijamų nuolaidų perleidimu šios įmonės konkurentams ir šių nuolaidų praradimu, kiek tai susiję su lustų rinkinių pirkimu, motyvuodamas tuo, kad, nesant skaičiais išreikšto vertinimo šiuo aspektu, Bendrasis Teismas negalėjo veiksmingai patikrinti, ar šie du papildantys veiksniai galėjo neutralizuoti trūkumus, atsiradusius dėl AEC kriterijaus taikymo klaidų, susijusių su ginčytina Dell dalimi, arba įrodyti minėtų nuolaidų galimybę išstumti konkurentus. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė ne tai, kad papildantys veiksniai turėjo būti tiksliai išreikšti skaičiais bet kokiomis aplinkybėmis, o tai, kad jeigu jie turėtų pakeisti pagrindinę Komisijos analizę dėl galimybės Dell taikytomis ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, jiems skirta analizė turėjo būti tinkama šiai galimybei įrodyti.
246    Darytina išvada, kad reikia atmesti trečią dalį, kaip ir visą trečiąjį pagrindą.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo, grindžiamo keliomis teisės klaidomis ir Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų HP atžvilgiu
247    Apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą sudaro dvi dalys.
Dėl pirmos dalies, susijusios su teisės klaidomis nagrinėjant AEC kriterijų HP atžvilgiu
–       Šalių argumentai
248    Komisijos teigimu, skundžiamo sprendimo 319 ir 335 punktuose konstatavęs, kad reikalaujamos HP dalies apskaičiavimas neleidžia daryti išvados, jog ginčijamos nuolaidos, suteiktos HP, galėjo išstumti konkurentus nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d., Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime padarė teisės klaidų.
249    Šiuo klausimu, pirma, Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas taikė klaidingą įrodinėjimo standartą, dėl kurio, kalbant apie su HP susijusį AEC kriterijų, skundžiamo sprendimo 292–320 punktai tapo neteisėti. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 335 punkte nusprendė, kad Komisija neįrodė, jog nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. HP taikytos ginčijamos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
250    Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas sutiko, kad ginčijamame sprendime taip pat buvo nurodyta reikalaujama dalis dėl laikotarpio nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. rugsėjo mėn. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 304 ir 305 punktuose Bendrasis Teismas kritikavo tai, kad nustatydama šią dalį Komisija rėmėsi skaičiais, gautais tik iš trijų ketvirčių, t. y. 2003 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio ir 2004 finansinių metų pirmojo ir antrojo ketvirčių skaičių sumos ar aritmetinio vidurkio. Komisijos nuomone, šie skaičiai pakankamai reprezentatyvūs visam Intel ir HP sudaryto pirmojo susitarimo, galiojusio nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2004 m. gegužės mėn. (toliau – susitarimas HPA 1), laikotarpiui, todėl Komisija jais rėmėsi.
251    Taigi Bendrasis Teismas kritikavo tai, kad Komisija pasirinko ekonominį parametrą, šiuo atveju referencinį laikotarpį, pasirinktą reikalaujamai daliai apskaičiuoti. Vis dėlto šis ekonominis parametras yra ne fakto klausimas, o sudėtingo ekonominio vertinimo, kurį atlikdama Komisija turi didelę diskreciją, aspektas, todėl Bendrojo Teismo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar galėjo būti padaryta akivaizdi vertinimo klaida, pavyzdžiui, ar Komisija naudojo neteisėtą metodą. Intel nepateikė alternatyvių skaičiavimų, susijusių su atitinkamais ketvirčiais, nes Komisijos požiūris bet kuriuo atveju jai buvo palankus. Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas Komisijos vertinimą pakeitė savuoju.
252    Be to, Komisijos pasirinktas tokio referencinio laikotarpio nustatymo metodas grindžiamas implicitiniu motyvavimu, kurį lemia, pirma, tai, kad ginčijamo sprendimo 35 lentelėje reikalaujama dalis nurodyta kaip apimanti visą HPA 1 susitarimo galiojimo laikotarpį, ir, antra, tai, kad, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 346 konstatuojamojoje dalyje, labiausiai lemiamas veiksnys, t. y. HP suteiktų ginčijamų nuolaidų dydis, išliko nepakitęs visą minėtame susitarime nurodytą laikotarpį, ir Intel to neginčijo.
253    Antra, Komisijos teigimu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atsisakė atsižvelgti, pirma, į tai, kad Intel per administracinę procedūrą neginčijo laikotarpių, kuriuos Komisija naudojo pranešime apie prieštaravimus pateiktiems skaičiavimams, ir, antra, tai, kad ši įmonė netgi naudojo šiuos laikotarpius savo pačios skaičiavimams, kuriuos ji pateikė Komisijai per šią procedūrą.
254    Trečia, Komisijos nuomone, net darant prielaidą, kad Bendrojo Teismo vertinimas, jog Komisija neįrodė antikonkurencinio išstūmimo poveikio laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. rugsėjo mėn., yra pagrįstas, tai nepateisina skundžiamo sprendimo 335 punkte Bendrojo Teismo padarytos išvados, kad ši klaida turėjo įtakos visai analizei, pagal kurią HP taikytos ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn., apimančiu laikotarpį nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn., kurį apėmė Intel ir HP pasirašytas antrasis susitarimas (toliau – susitarimas HPA 2). Atvirkščiai, kaip Bendrasis Teismas pripažino skundžiamo sprendimo 525 punkte, AEC kriterijus galėjo būti laikomas įrodomuoju dėl laikotarpio nuo 2003 m. spalio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn.
255    Ketvirta, skundžiamo sprendimo 334 punkte padaręs išvadą, kad ginčijamas sprendimas nėra teisiškai pakankamai motyvuotas, kiek tai susiję su papildančiais veiksniais, Bendrasis Teismas neišvengiamai pateikė nuorodą į du papildančius veiksnius, į kuriuos atsižvelgta ginčijamame sprendime, nurodytus skundžiamo sprendimo 321 punkte, t. y. tai, kad Komisija naudojo Intel palankius skaičius, ir riziką, kad HP iš pradžių skirtos ginčijamos nuolaidos pereis kitam jos konkurentui. Bendrasis Teismas ginčijamo sprendimo motyvavimą nagrinėjo tik dėl antrojo iš tų veiksnių, todėl skundžiamas sprendimas net netiesiogiai nėra motyvuotas, kiek tai susiję su pirmuoju iš tų veiksnių. Bet kuriuo atveju skundžiamo sprendimo 328, 331 ir 334 punktuose nusprendęs, kad ginčijamas sprendimas nebuvo teisiškai pakankamai motyvuotas, kiek tai susiję su antruoju papildančiu veiksniu, Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą. Šiuo klausimu Komisija, be kita ko, pažymi, kad Bendrasis Teismas iš tikrųjų reikalavo, kad ji ne tik įvertintų galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti konkurentą, kuris yra toks pat produktyvus kaip Intel, bet ir kiekybiškai įvertintų išstūmimo poveikį, remdamasis su AEC kriterijaus parametrais nesusijusiu ir hipotetiniu elementu. Todėl, net jei Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime teisingai nusprendė, kad ginčijamame sprendime nebuvo įrodytas antikonkurencinis išstūmimo poveikis laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. rugsėjo mėn., to sprendimo 335 punkte padaryta bendra išvada yra klaidinga.
256    Intel ginčija Komisijos argumentų pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
257    Skundžiamo sprendimo 288 ir 289 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė faktines aplinkybes, susijusias su HP suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis. Iš tų punktų matyti, kad nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. Intel su HP paeiliui sudarė du susitarimus dėl įmonėms skirtų stalinių kompiuterių su CPU x86. Pirmasis iš šių susitarimų, t. y. HPA 1 susitarimas, apėmė laikotarpį nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2004 m. gegužės mėn., o antrasis, t. y. HPA 2 susitarimas, – laikotarpį nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. Tuose susitarimuose numatytų nuolaidų taikymas buvo susietas su nerašyta sąlyga, kad HP įsigis iš Intel bent 95 % jai reikalingų CPU x86, kad galėtų įdiegti juos į įmonėms skirtus stalinius kompiuterius. Remiantis skundžiamo sprendimo 288 punktu, kuriame šiuo klausimu daroma nuoroda į ginčijamo sprendimo 1406 konstatuojamąją dalį, Komisija, remdamasi AEC kriterijumi, padarė išvadą, kad tos nuolaidos galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
258    Remiantis skundžiamo sprendimo 298, 299, 303 ir 321 punktais, tokia išvada grindžiama, pirma, ginčytinos ir reikalingos dalių palyginimu ir, antra, dviem papildančiais veiksniais. Šie veiksniai yra, pirma, tai, kad Komisija naudojo Intel palankiausius skaičius, ir, antra, tai, kad tuo atveju, jei HP perduotų savo CPU x86 pirkimus AMD, Intel savo ruožtu galėtų perleisti iš pradžių HP skirtas ginčijamas nuolaidas kitam pastarosios konkurentui, kaip antai Dell.
259    Iš skundžiamo sprendimo 299 punkto matyti, kad ginčijamame sprendime Komisija nustatė, jog ginčytina HP dalis yra 7 %.
260    Reikalaujama dalis nurodyta ginčijamo sprendimo 1334 konstatuojamojoje dalyje esančioje 34 lentelėje (toliau – lentelė Nr. 34), į kurią daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 303 punkte. Paskutinėje tos lentelės skiltyje nurodyta, kad dėl laikotarpio nuo 2003 finansinių metų trečiojo ketvirčio iki 2006 finansinių metų trečiojo ketvirčio reikalaujama dalis buvo tarp 9,7 % (dėl 2003 finansinių metų ketvirto ketvirčio apskaičiuota vertė) ir 18,9 % (dėl 2005 finansinių metų pirmojo ketvirčio apskaičiuota vertė). Taigi ginčijamo sprendimo 1387 konstatuojamojoje dalyje, į kurią daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 298 punkte, Komisija nusprendė, kad reikalaujama dalis viršijo ginčytiną dalį dėl viso pažeidimo laikotarpio.
261    Be to, ginčijamo sprendimo 1337 konstatuojamojoje dalyje esanti 35 lentelė, į kurią daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 292 punkte, kaip teigiama toje konstatuojamojoje dalyje, įrodo Komisijos išvados patikimumą ir yra pateikta taip, kad būtų galima manyti, jog ji apima visą laikotarpį, kuriam taikomas HPA 1 susitarimas. Toje lentelėje nurodyta, kad dėl HPA 1 susitarimo galiojimo laikotarpio reikalaujama dalis buvo 10,6 %.
262    Iš skundžiamo sprendimo 291 punkto matyti, kad Intel priekaištavo Komisijai, jog ši padarė, be kita ko, keturias klaidas, susijusias, pirma, su ginčytina dalimi, antra, su sąlyginės ginčijamų nuolaidų dalies dydžiu, trečia, su nagrinėjamu pažeidimo laikotarpiu ir, ketvirta, su papildančiais veiksniais, į kuriuos buvo atsižvelgta. Bendrasis Teismas savo analizę sutelkė į klaidas, nurodytas kaip trečia ir ketvirta klaidos.
263    Dėl nagrinėto pažeidimo laikotarpio Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 303 punkte pažymėjo, kad lentelė Nr. 34 apima laikotarpį nuo 2003 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio iki 2005 finansinių metų trečiojo ketvirčio, todėl į ją nebuvo įtraukti jokie duomenys, susiję su 2002 m. lapkričio ir gruodžio mėn. bei 2003 finansinių metų pirmais trimis ketvirčiais.
264    Skundžiamo sprendimo 304 punkte Bendrasis Teismas taip pat pabrėžė, kad HPA 1 susitarimo skaičiai, pateikti pirmoje lentelės Nr. 35 eilutėje, gauti iš pirmose trijose lentelės Nr. 34 eilutėse nurodytų skaičių sumos arba aritmetinio vidurkio. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 305 punkte pateikė tokio vertinimo detales, 306 punkte pridūręs, kad Komisija neteigė, kad toks matematinis santykis yra atsitiktinumas ar kad įvairios nurodytos vertės dėl trijų ketvirčių, kurių duomenys nepateikti, ir dėl paskesnių trijų ketvirčių yra identiškos.
265    Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 307 punkte konstatavo, kad Komisija, atlikdama skaičiavimus, kurių rezultatai pateikti lentelėje Nr. 35, faktiškai neatsižvelgė į 2002 m. lapkričio ir gruodžio mėn. bei į pirmus tris 2003 finansinių metų ketvirčius. Tame pat punkte jis pridūrė, kad atliekant HPA 1 susitarimo galiojimo laikotarpio reikalaujamos dalies skaičiavimą, pagal kurį buvo gauti lentelėse Nr. 34 ir Nr. 35 nurodyti rezultatai, nebuvo aprėptas visas laikotarpis nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn., dėl kurio Komisija manė galinti įrodyti HP suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis padarytą antikonkurencinį išstūmimo poveikį.
266    Skundžiamo sprendimo 308–320 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentus, susijusius, pirma, su tuo, kad tam tikro ketvirčio apskaičiavimo rezultatas iš esmės nesiskiria nuo tariamai atlikto bendro apskaičiavimo rezultato, ir, antra, su nuorodomis į atsiliepimo į ieškinį priedą ir tripliko priedą.
267    Dėl Komisijos argumentų, susijusių su tuo, kad taikant AEC kriterijų reikia atlikti sudėtingus ekonominius vertinimus, dėl kurių ši institucija turi diskreciją, kurios Bendrasis Teismas turėjo paisyti, reikia priminti, kad Komisija taikė AEC kriterijų, siekdama įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą.
268    Kaip išvados 83–85 punktuose iš esmės nurodė generalinė advokatė, apskaičiuojant reikalaujamą dalį reikia priimti metodologinius sprendimus, kuriuos Komisija turi priimti taip, kad įsitikintų, jog savo išvadas grindžia visais šiuo tikslu reikalingais faktiškai tiksliais, patikimais ir nuosekliais duomenimis. Šiomis aplinkybėmis Komisija galėjo nuspręsti galimybę HP suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą išanalizuoti dėl kiekvieno ketvirčio nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. Atsižvelgiant į tai, kadangi ginčijamame sprendime nenaudotas kitas būdas tokiai galimybei įrodyti, AEC kriterijus turi galėti veiksmingai pagrįsti išvadą, kad šios nuolaidos galėjo daryti tokį poveikį visą šį laikotarpį.
269    Pirma, Komisija netvirtina, kad Bendrojo Teismo išvados dėl faktinių aplinkybių, kurias jis turi pateikti savarankiškai ir pagal kurias, pirma, lentelė Nr. 34, skirta reikalaujamai daliai apskaičiuoti, neapima laikotarpio iki 2004 finansinių metų ketvirtojo ketvirčio pradžios ir, antra, lentelėje Nr. 35, nepaisant nuorodos į HPA 1 susitarimą, yra ta pati spraga, yra padarytos iškraipius įrodymus arba patį ginčijamą sprendimą.
270    Antra, kaip išvados 91 ir 92 punktuose iš esmės nurodė generalinė advokatė, net jei ekstrapoliacijos mechanizmo taikymas iš principo nėra draudžiamas, nes šiuo mechanizmu siekiama nustatyti nežinomą vertę remiantis duomenimis, kurie yra žinomi, jis turi būti grindžiamas konkrečia logine seka, kurią apibrėžia ir paaiškina šalis, kuriai tenka įrodinėjimo pareiga, šiuo atveju – Komisija.
271    Komisija netvirtina ir iš skundžiamo sprendimo nematyti, kad ji Bendrajame Teisme rėmėsi duomenų, susijusių su laikotarpiu po 2003 finansinių metų trečiojo ketvirčio, reprezentatyvumu, siekdama pateisinti jų ekstrapoliavimą pažeidimo laikotarpio daliai iki to ketvirčio pabaigos, ir juo labiau kad toks reprezentatyvus pobūdis matyti iš ginčijamo sprendimo. Atvirkščiai, ginčijamo sprendimo 1337 konstatuojamojoje dalyje nurodytoje 1658 išnašoje, į kurią daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 292 ir 297 punktuose, nurodyta, kad nagrinėjamas laikotarpis nevisiškai sutampa su nagrinėjamų susitarimų trukme, nes, kiek tai susiję su HPA 1 susitarimu, HP pateikti skaičiai neapėmė visos šio susitarimo trukmės. Be to, šia nuoroda atmetama galimybė daryti išvadą, kad ginčijamame sprendime yra implicitinių motyvų dėl duomenų, susijusių su laikotarpiu po 2003 finansinių metų trečiojo ketvirčio, reprezentatyvumo, kuris būtų galėjęs pateisinti ekstrapoliaciją. Be to, kadangi Komisija neginčija skundžiamo sprendimo 306 punkte išdėstyto teiginio, aprašyto šio sprendimo 264 punkte, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 307 punkte pripažino, kad Komisija iš tikrųjų neatsižvelgė į 2002 m. lapkričio ir gruodžio mėn. bei į pirmuosius tris 2003 finansinių metų ketvirčius.
272    Trečia, skundžiamo sprendimo 318 punkte Bendrasis Teismas išsamumo sumetimais išnagrinėjo skaičiavimus, kuriuos Komisija pateikė tripliko priede, siekdama įrodyti, kad su reikalaujama HP dalimi susiję rezultatai dėl trūkstamų dviejų mėnesių ir trijų ketvirčių buvo tokie patys, kaip ir su šia dalimi susiję rezultatai dėl ketvirčių, į kuriuos Komisija iš tikrųjų atsižvelgė. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nusprendė, kad nėra jokių įrodymų, patvirtinančių prielaidą, jog dėl ginčijamų nuolaidų stabilumo HPA 1 susitarimo galiojimo laikotarpiu reikalaujamos dalies rezultatai dėl šio laikotarpio būtų taikomi ir laikotarpiui, į kurį nebuvo atsižvelgta, juolab kad nėra jokios informacijos, kad HP pirkimų apimtis ir vidutinė pardavimo kaina išliko tokia pati per visą pažeidimo laikotarpį. Komisija tik nurodo, kad HP prarastų ginčijamų nuolaidų suma yra svarbiausias reikalaujamos dalies apskaičiavimo veiksnys, tačiau neteigia, kad minėtame Bendrojo Teismo vertinime buvo iškraipyti įrodymai.
273    Dėl Komisijos argumento, kad Intel per administracinę procedūrą neginčijo laikotarpių, kuriuos ji naudojo skaičiuodama, reikia priminti, kad Komisija turi įvertinti, be kita ko, ar galėjo būti strategija, kuria siekta taikant lojalumo nuolaidas išstumti bent tokius pat produktyvius kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentus, kai ši įmonė per administracinę procedūrą pateikdama patvirtinančių įrodymų tvirtina, kad jos elgesys negalėjo riboti konkurencijos ir visų pirma sukelti išstūmimo padarinių, dėl kurių jai priekaištaujama (žr. sprendimo dėl apeliacinio skundo 138 ir 139 punktus).
274    Tai reiškia, kad Komisija turi teisę savo vertinimą grįsti tomis pačiomis prielaidomis ir įrodymais kaip tie, kuriuos pateikė kaltinama įmonė, visiškai taip pat, kaip ji gali atlikti analizes, remdamasi kitais per tyrimą gautais įrodymais.
275    Vis dėlto tai, kad Intel per administracinę procedūrą pateikė skaičiavimus, kurie, net ir grindžiami Komisijos naudotais referenciniais laikotarpiais, šios įmonės teigimu, rodo, kad ginčijamos nuolaidos negalėjo išstumti tokio pat produktyvaus kaip ji konkurento, aiškiai skiriasi nuo situacijos, kai Intel per šią procedūrą pateikė įrodymų, susijusių su pažeidimo laikotarpio dalimi, kuriuos ji pati ekstrapoliavo kitai jo daliai ir kuriais Komisija savo ruožtu rėmėsi pranešime apie prieštaravimus, o jų neužginčijus – ginčijamame sprendime. Šis atskyrimas būtinas, neatsižvelgiant į tai, ar, kaip ji teigia, Intel per administracinę procedūrą atskleidė spragą, susijusią su laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. liepos mėn.
276    Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 163 punkto ir kaip Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 300 punkte, jokioje Sąjungos teisės nuostatoje nereikalaujama, kad pranešimo apie prieštaravimus adresatas ginčytų įvairius faktinius ar teisinius šio pranešimo elementus per administracinę procedūrą tam, kad galėtų juos ginčyti vėliau per teismo procesą (2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Knauf Gips / Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 89 punktas).
277    Vadinasi, kadangi Intel, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, per administracinę procedūrą teigė, kad jos elgesys negalėjo riboti konkurencijos HP atžvilgiu, todėl Komisija privalėjo įvertinti galimą strategijos, kuria siekiama išstumti bent jau tokius pat produktyvius kaip Intel konkurentus, buvimą, niekas jai netrukdė Bendrajame Teisme ginčyti šio vertinimo elementų, susijusių su nagrinėjamu laikotarpiu, kurie yra ginčijamo sprendimo motyvų dalis. Tai reiškia, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 300–302 punktuose laikėsi tokios pat pozicijos.
278    Komisijos argumentas, susijęs su tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, jog AEC kriterijaus trūkumas, susijęs su pažeidimo laikotarpio dalimi iki 2003 finansinių metų trečiojo ketvirčio pabaigos, turėjo įtakos viso pažeidimo laikotarpio nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn. analizei, grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo 335 punkto aiškinimu. Iš tikrųjų tame punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad ginčijamo sprendimo 1406 konstatuojamojoje dalyje padaryta išvada, jog ginčijamos nuolaidos, taikytos HP, galėjo daryti antikonkurencinį išstūmimo poveikį laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2005 m. gegužės mėn., nebuvo teisiškai pakankamai pagrįsta, „nes [Komisija] neįrodė, kad išstūmimo poveikis egzistavo laikotarpiu nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d.“. Taigi skundžiamo sprendimo 525 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad ši aplinkybė negalėjo lemti ginčijamo sprendimo panaikinimo viso pažeidimo laikotarpio, konstatuoto dėl HP, atžvilgiu. Tokiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš to paties skundžiamo sprendimo punkto, Bendrasis Teismas panaikino sprendimą dėl viso to laikotarpio tik minėto sprendimo 485–520 punktuose konstatavęs, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su ginčijamų nuolaidų apimama rinkos dalimi, ir tinkamai neišanalizavo šių nuolaidų trukmės.
279    Darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia Komisija, Bendrasis Teismas ginčijamo sprendimo panaikinimo, kiek tai susiję su HP suteiktomis ginčijamomis nuolaidomis, negrindė trūkumu, turinčiu poveikį tik daliai pažeidimo laikotarpio.
280    Komisijos argumentą dėl to, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo tik papildantį veiksnį, susijusį su rizika, kad ginčijamos nuolaidos, kurios iš pradžių buvo skirtos HP, bus perkeltos kitam jos konkurentui, bet nenagrinėjo veiksnio, susijusio su tuo, kad Komisija naudojo Intel palankius skaičius, taip pat reikia atmesti. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad, atsižvelgiant į Bendrojo Teismo konstatuoto trūkumo pobūdį, t. y. tai, kad nėra jokių įrodymų, susijusių su pirmąja pažeidimo laikotarpio dalimi, „papildantis veiksnys“, susijęs su tuo, kad Komisija naudojo Intel naudingus duomenis, iš esmės negalėjo būti susijęs su ta dalimi. Taigi Bendrasis Teismas neprivalėjo atlikti konkrečios šio veiksnio analizės.
281    Dėl Komisijos argumento, susijusio su tuo, kad Bendrasis Teismas iš tikrųjų reikalavo, jog ji ne tik įvertintų galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą ir apskaičiuotų išstūmimo iš rinkos poveikį, kurį turėjo papildantis veiksnys, pažymėtina, kad iš skundžiamo sprendimo 328 ir 329 punktų matyti, jog skundžiamo sprendimo 331 punkte Bendrojo Teismo konstatuotas motyvavimo trūkumas iš esmės susijęs su galimybe, kad papildantis veiksnys, t. y. iš pradžių HP suteiktų ginčijamų nuolaidų perleidimas vienam iš jos konkurentų, leidžia atmesti visus Intel argumentus, pateiktus dėl AEC kriterijaus, ir neutralizuoti visas šiuo aspektu ginčijamame sprendime padarytas klaidas.
282    Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 330 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisijos per teismo posėdį pateiktas argumentas, jog HP atsisakė AMD pasiūlymo nemokamai suteikti jai milijoną CPU x86 tik dėl to, kad jo priėmimas būtų turėjęs pasekmių jos santykiams su Intel, buvo tik nepagrįsta prielaida, kuria negalima kompensuoti ginčijamo sprendimo motyvavimo trūkumo, kiek tai susiję su papildančio veiksnio – iš pradžių HP taikytų ginčijamų nuolaidų perleidimo vienam iš jos konkurentų – įtaka AEC kriterijumi pagrįstoms Komisijos išvadoms.
283    Šiomis aplinkybėmis iš kartu aiškinamų skundžiamo sprendimo 321, 334 ir 335 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nagrinėjo, ar ginčijamo sprendimo 1390–1395 konstatuojamosiose dalyse, skirtose papildantiems veiksniams, buvo nurodyti motyvai, leidžiantys kompensuoti įrodymų, pagrindžiančių reikalaujamos HP dalies apskaičiavimą dėl dviejų mėnesių ir trijų ketvirčių, dėl kurių AEC kriterijus pasirodė turintis trūkumų, nebuvimą.
284    Šiuo klausimu reikia priminti, kad galimybė ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą buvo įvertinta, kai taikant AEC kriterijų HP reikalaujama dalis buvo palyginta su jos ginčytina dalimi. Šis palyginimas savo ruožtu grindžiamas apskaičiavimu, kurį atliekant atsižvelgta į ginčijamų nuolaidų, kurios būtų prarastos, jei nebūtų laikomasi išimtinumo sąlygų, kuriomis jos grindžiamos, dydį, HP pirkimų kiekį ir Intel vidutinę pardavimo kainą bei išvengiamas vidutines sąnaudas. Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 1393 ir 1394 konstatuojamųjų dalių, į kurias daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 321 punkte, galimas šių nuolaidų perleidimas vienam iš HP konkurentų yra kiekybiškai įvertinamas parametras, apie kurį užsiminta HP ir AMD palaikant ryšius, galintis daryti įtaką, be kita ko, minėtų nuolaidų praradimo sukeltam poveikiui, į kurį atsižvelgiama apskaičiuojant reikalaujamą dalį. Panašiai ginčijamo sprendimo 1285 konstatuojamojoje dalyje, kurią Komisija nurodė grįsdama šią ketvirtojo pagrindo dalį, ši institucija nurodo, kad ginčijamame sprendime atliktas HP reikalaujamos dalies apskaičiavimas „grindžiamas prielaida, kad galimai prarastos nuolaidos neperleidžiamos [HP] konkurentams“.
285    Taigi, kaip skundžiamo sprendimo 328 ir 329 punktuose nurodė Bendrasis Teismas, jei Komisija ketino remtis galimu ginčijamų nuolaidų, suteiktų HP, perleidimu vienam iš jos konkurentų, kad įrodytų šių nuolaidų galimybę išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, neatsižvelgiant į AEC kriterijaus trūkumus, ši institucija turėjo pateikti argumentų, parodančių šio perleidimo įtaką vienam ar kitam veiksniui, pagrindžiančiam reikalaujamos dalies apskaičiavimą.
286    Ši Bendrojo Teismo analizė būtų ne mažiau pagrįsta, jeigu, kaip teigia Komisija, grįsdama šią ketvirtojo pagrindo dalį, ginčijamo sprendimo 1285 konstatuojamąją dalį reikėtų suprasti taip, kad HP atžvilgiu reikalaujamos dalies apskaičiavimo parametrai neleidžia atsižvelgti į galimą ginčijamų nuolaidų, kurios jai buvo suteiktos, perleidimą vienam ar keliems šios įmonės konkurentams. Jeigu toks perleidimas nėra vienas iš tokio apskaičiavimo parametrų, jis gali tik dar labiau padidinti antikonkurencinio išstūmimo poveikį, kaip ginčijamo sprendimo 1392 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo Komisija. Kaip matyti iš šio sprendimo 267–280 punktų, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad Komisija neįrodė, jog dėl ginčijamų nuolaidų, susijusių su dviem mėnesiais ir trimis ketvirčiais, kurie yra pažeidimo laikotarpio dalis, galėjo būti išstumti konkurentai, todėl dėl to laikotarpio negalima atsižvelgti į galimo konkurentų išstūmimo poveikio padidėjimą, nesant konkrečių motyvų šiuo klausimu.
287    Darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia Komisija, Bendrasis Teismas netiesiogiai nereikalavo, kad ji įvertintų ne vien galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą ar kiekybiškai įvertintų išstūmimo poveikį. Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad siekiant pripažinti, jog Komisijos nurodytas papildantis veiksnys gali leisti atmesti Intel argumentus, susijusius su skaičiavimais, atliktais taikant AEC kriterijų, ir neutralizuoti šio kriterijaus taikymo klaidas, aplinkybės, leidžiančios pripažinti šią galimybę, kaip ir pagrindiniai šių skaičiavimų elementai, turi būti matomos iš sprendimo, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, motyvų.
288    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
Dėl antros dalies, susijusios su Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų HP atžvilgiu
–       Šalių argumentai
289    Komisija nurodo, kad skundžiamo sprendimo 316 ir 317 punktuose Bendrasis Teismas atsisakė atsižvelgti į tam tikrus vykstant procesui pateiktus įrodymus. Tie įrodymai patvirtina, kad, net jei būtų pritarta naujam Intel argumentui dėl AEC kriterijaus referencinio laikotarpio, tai neturėtų neigiamos įtakos šio kriterijaus taikymo rezultatui. Dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos grindžiant apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, Bendrasis Teismas, atsisakęs nagrinėti Intel teiginių paneigimą, pažeidė Komisijos teisę į gynybą.
290    Intel ginčija šios apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo dalies pagrįstumą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
291    Reikia pažymėti: kadangi, atsižvelgiant į Intel per administracinę procedūrą pateiktus argumentus ir įrodymus, Komisija turėjo išnagrinėti, ar ši įmonė įgyvendino strategiją, kuria siekė išstumti bent tokius pat produktyvius kaip ji konkurentus, ginčijamame sprendime ši institucija turėjo įrodyti, kad nagrinėjama strategija galėjo turėti tokį poveikį.
292    Šiuo atveju iš skundžiamo sprendimo 316 ir 317 punktų matyti, kad Komisija Bendrajame Teisme rėmėsi papildomu skaičiavimu, apimančiu 2003 finansinių metų antrąjį ir trečiąjį ketvirčius, pirmą kartą pateikusi jį tripliko priede.
293    Kaip nurodyta šio sprendimo 163 punkte, Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai atsisakė atsižvelgti į šiuos papildomus skaičiavimus, kuriuos Komisija pirmą kartą pateikė tripliko priede, juo labiau kad ši institucija netvirtina, kad pagrindė jų pavėluotą pateikimą pirmojoje instancijoje, kaip to reikalaujama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 2 dalį.
294    Darytina išvada, kad apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo antrą dalį, taigi ir visą ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo penktojo pagrindo, grindžiamo klaidingu AEC kriterijaus ir SESV 102 straipsnio aiškinimu, įrodymų iškraipymu ir Komisijos teisės į gynybą pažeidimu nagrinėjant AEC kriterijų „Lenovo“ atžvilgiu
Šalių argumentai
295    Komisija primena, kad nagrinėdamas AEC kriterijų, kiek jis susijęs su Lenovo, Bendrasis Teismas atkreipė dėmesį į dviejų atlygių natūra, kuriuos ji gavo kaip nuolaidas mainais už išimtinį tiekimą iš Intel, kai jų netekęs toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas būtų turėjęs jai suteikti kompensaciją, vertės klausimą. Tai yra, pirma,  standartinės vienų metų Intel garantijos pratęsimas ir, antra, Intel platinimo platformos suteikimas naudotis Shenzhen (Kinija). Šiuo klausimu Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 436–439 punktuose Bendrasis Teismas nepaisė AEC kriterijaus pobūdžio, o tai lėmė netinkamą „tokio pat produktyvaus“ kaip Intel konkurento apibrėžimą ir galiausiai SESV 102 straipsnio pažeidimą.
296    Be to, pirma, skundžiamo sprendimo 454 punkte Bendrasis Teismas pirmesniuose to sprendimo punktuose konstatuotų vertinimo klaidų nepripažino „akivaizdžiomis“. Atsižvelgiant į metodologinius pasirinkimus taikant AEC kriterijų, tik „akivaizdžios“ vertinimo klaidos gali lemti tokiu kriterijumi pagrįsto sprendimo panaikinimą.
297    Antra, remdamasis visomis Intel patirtomis sąnaudomis, įskaitant susijusias su platinimo platformos suteikimu naudotis Lenovo, o ne tik sąnaudomis, susijusiomis su CPU gamyba, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad galutinis klausimas, kurį reikia išspręsti atsižvelgiant į SESV 102 straipsnį, yra tai, ar esama antikonkurencinio išstūmimo galimybės, kurią lemia ginčijamos nuolaidos, kurios taip pat taikomos neginčytinai daliai, kuri yra daug didesnė už ginčytiną dalį. Todėl reikėjo sutelkti dėmesį į klausimą, ar toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas galėjo gauti ginčytiną OEM poreikių dalį, nepaisant to, kad jo veiklos mastas buvo mažesnis nei OEM.
298    Taigi reikia atsižvelgti ne į dominuojančią padėtį užimančios įmonės dėl ginčijamų nuolaidų patiriamas sąnaudas, o į naudą, kurią šios nuolaidos duoda jų gavėjui, t. y. šios įmonės klientui. Toks požiūris, kuris užtikrintų, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės padėtis nebūtų jai naudinga taikant AEC kriterijų, turėtų būti taikomas neatsižvelgiant į tai, ar nuolaidos suteikiamos kaip mokėjimai grynaisiais pinigais, ar natūra. Be to, iš Intel pateiktų įrodymų matyti, kad ji nemanė, jog sąnaudos, susijusios su galimybės naudotis platinimo platforma suteikimu Lenovo, buvo tokio pat produktyvaus kaip ji konkurento vidutinių išvengiamų sąnaudų dalis.
299    Bet kuriuo atveju skundžiamo sprendimo 438 punkte Bendrasis Teismas klaidingai atmetė Komisijos požiūrį, kurio ji laikėsi ginčijamame sprendime, kad Intel konkurentas neturi tokios platinimo platformos, kokia suteikta Lenovo, ir kad dėl šios priežasties jis turėjo pasiūlyti jai kompensaciją už šį prarastą atlygį natūra.
300    Kiek tai susiję su standartinės garantijos pratęsimu, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad Intel toliau pardavinės bendrovei Lenovo neginčytiną dalį, daug didesnę nei konkurento parduodama ginčytina dalis. Darant prielaidą, kad CPU x86 gedimų lygis jų garantijos laikotarpiu ir taisymo ar pakeitimo sąnaudos būtų tokie patys, visos sąnaudos, patirtos reaguojant į prašymus  dėl garantijos paslaugų dėl Lenovo kompiuteriuose esančių Intel CPU x86, būtų daug didesnės, nei reaguojant į prašymus dėl garantijos paslaugų dėl Lenovo kompiuteriuose esančių CPU x86, pagamintų tokio pat produktyvaus kaip Intel konkurento. Taigi panašus dviejų gamintojų produktyvumo lygis neturi įtakos aplinkybei, kad, norėdamas įtikinti Lenovo atsisakyti Intel mainais už išimtinumą pasiūlytos garantijos pratęsimo, toks pat produktyvus kaip ji konkurentas turėtų pasiūlyti savo CPU x86 už tokią kainą, kuri kompensuotų Lenovo sąnaudas, patirtas dėl prašymų dėl garantijos paslaugų, kurių ji negalėtų perkelti Intel. Taigi taikydama AEC kriterijų Komisija Intel standartinės garantijos pratęsimo vertę Lenovo teisingai vertino taip pat kaip nuolaidą grynaisiais pinigais.
301    Papildomai Komisija teigia, kad atsisakęs nagrinėti Intel teiginius paneigiančius įrodymus, kuriuos Komisija pateikė vykstant procesui tripliko D.39 priede, Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į gynybą. Kadangi Bendrasis Teismas išnagrinėjo Komisijos tripliko D.39 priede pateiktus įrodymus, iš kurių, jos teigimu, matyti, kad Intel įvertino atlygio natūra sąnaudas 47 mln. JAV dolerių, skundžiamo sprendimo 452 punkte jis nemotyvavo savo atsisakymo atsižvelgti į dokumentą „Intel Chart entitled 2006 v. 2007 Trend“, iš kurio matyti, kad standartinės garantijos pratęsimo sąnaudos Intel siekė 23 mln. JAV dolerių. Jeigu Bendrasis Teismas neatsižvelgė į šį dokumentą dėl to, kad jo tikslas galėjo būti patraukliai pateikti Intel pasiūlymą per derybas su Lenovo, šis motyvas reiškia nagrinėjamo dokumento iškraipymą, nes jis pažymėtas „Intel konfidencialu“.
302    Intel ginčija apeliacinio skundo penktojo pagrindo pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
303    Skundžiamo sprendimo 98 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad 2007 m. Intel ir Lenovo sudarė ketinimų deklaraciją (angl. Memorandum of Understanding) (toliau – 2007 m. MoU), kuriai buvo taikoma nerašyta išimtinumo sąlyga. Skundžiamo sprendimo 415 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi ginčijamo sprendimo 1461 konstatuojamąja dalimi, kurioje Komisija tvirtino, kad Lenovo suteiktų ginčijamų nuolaidų suma buvo nurodyta 2007 m. MoU ir joje buvo numatyta 180 mln. JAV dolerių finansinė parama už 2007 m., išmokant įmokas kas ketvirtį.
304    Skundžiamo sprendimo 417 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi ginčijamo sprendimo 1463 konstatuojamąja dalimi, kurioje buvo nurodytas Intel argumentas, kad vertinant minėtų nuolaidų dydį buvo reikšminga tik 138 mln. JAV dolerių suma. Taigi skundžiamo sprendimo 417 punkte paaiškinta, kad iš 2007 m. MoU numatytos 180 mln. JAV dolerių finansinės paramos Lenovo buvo skirta tik 135 mln. JAV dolerių grynaisiais pinigais. Likusi šios paramos dalis buvo suteikta kaip atlygis natūra, t. y. standartinės vienų metų Intel garantijos pratęsimas ir patobulinto naudojimosi Intel platforma Kinijoje pasiūlymas. Komisija pažymėjo, kad Intel tvirtino, jog nors šių dviejų nepiniginių paskatų vertė Lenovo buvo atitinkamai 20 ir 24 mln. JAV dolerių, jų sąnaudos Intel buvo gerokai mažesnės, t. y. atitinkamai 1,7 ir 1,3 mln. JAV dolerių. Intel taip pat teigė, kad siekiant nustatyti, ar konkurentas buvo toks pat produktyvus kaip ji, šiuos veiksnius reikėjo vertinti ne pagal jų vertę Lenovo, o pagal su jais susijusias jos patirtas ekonomines sąnaudas. Intel apskaičiavo 138 mln. JAV dolerių sumą, prie 135 mln. JAV dolerių finansinės paramos grynaisiais pinigais pridėjusi šias 1,7 ir 1,3 mln. JAV dolerių sąnaudas.
305    Skundžiamo sprendimo 420 ir 421 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad ginčijamo sprendimo 1466 ir 1467 konstatuojamosiose dalyse Komisija, pirma, atmetė pastarąjį Intel argumentą, motyvuodama tuo, kad taikant AEC kriterijų reikia išnagrinėti kainą, už kurią toks pat produktyvus, bet nedominuojantis konkurentas turėjo siūlyti savo produktus klientui, kad būtų kompensuotas dominuojančią padėtį užimančios įmonės suteiktos sąlyginės naudos praradimas, t. y. nuostoliai, atsiradę dėl to, kad šis klientas perleido ginčytiną savo tiekimo poreikių dalį, kurią anksčiau tenkindavo dominuojančią padėtį užimanti įmonė, šiam hipotetiniam tokiam pat produktyviam konkurentui. Antra, tuo remdamasi Komisija padarė išvadą, kad reikėjo įvertinti kliento patirtus nuostolius, nes tuo atveju, kai šie du skaičiai skiriasi, toks pat produktyvus konkurentas turėtų kompensuoti būtent šiuos nuostolius, o ne dominuojančią padėtį užimančios įmonės patirtas ekonomines sąnaudas.
306    Skundžiamo sprendimo 433–439 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad metodas, kurį Komisija naudojo vertindama Lenovo suteiktų ginčijamų nuolaidų dydį, buvo pagrįstas prielaida, kuri prieštarauja AEC kriterijaus pagrindams, išdėstytiems ginčijamo sprendimo 1003 ir 1004 konstatuojamosiose dalyse.
307    Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 434 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad pagal ginčijamo sprendimo 1003 konstatuojamąją dalį AEC kriterijaus tikslas yra išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į Intel sąnaudas ir ginčijamų nuolaidų sukeltą poveikį, pati Intel galėtų patekti į rinką mažesniu mastu ir nepatirdama nuostolių. Skundžiamo sprendimo 435 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 1004 konstatuojamojoje dalyje, AEC kriterijaus taikymas yra hipotetinis, nes jį taikant reikia nustatyti, ar tokiam pat produktyviam kaip Intel konkurentui, kurio gaminamų ir tiekiamų CPU x86 vertė yra tokia pati, kokią savo klientams suteikia Intel, tačiau kuris neturi tokios plačios kaip Intel pardavimo bazės, būtų užkirstas kelias patekti į rinką.
308    Be to, reikia priminti, kad, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 154, 157 ir 158 punktuose, cituojamuose šio sprendimo 43 punkte, taikant AEC kriterijų šioje byloje, nustatoma „faktinė kaina“, t. y. kaina, kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėjo pasiūlyti už savo CPU x86, kad kompensuotų OEM prarastą bet kokį Intel suteiktą mokėjimą už išimtinumą, ir tada faktinę kainą reikia palyginti su „Intel perspektyvios kainos matu“, t. y. su vidutinėmis išvengiamomis sąnaudomis. Mokėjimų už išimtinumą sistema gali išstumti tokius pat produktyvius kaip Intel konkurentus, kai faktinė kaina yra mažesnė už jos vidutines išvengiamas sąnaudas. Kaip, be kita ko, nurodyta šio sprendimo 44 punkte, teigiamas ar neigiamas AEC kriterijaus rezultatas galiausiai nustatomas lyginant ginčytiną dalį ir reikalaujamą dalį, o pastaroji dalis yra Intel kliento poreikių dalis, kurią toks pat produktyvus kaip ji konkurentas turi gauti, kad galėtų patekti į rinką nepatirdamas nuostolių.
309    Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 412 punkto, kuriame daroma nuoroda į ginčijamo sprendimo 1457–1508 konstatuojamąsias dalis, matyti, kad Lenovo suteiktų ginčijamų nuolaidų dydis ir pobūdis yra veiksniai, į kuriuos atsižvelgiama apskaičiuojant reikalaujamą dalį. Kai šios nuolaidos suteikiamos grynaisiais pinigais, jų vertė yra objektyvi ir vienoda tiek Intel, tiek jų gavėjui. Tačiau kai šios nuolaidos bent iš dalies suteikiamos natūra, jas reikia įvertinti.
310    Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, žinoma, toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turi siūlyti savo produktus už tokią kainą, kuri kompensuotų dominuojančią padėtį užimančios įmonės suteiktos sąlyginės naudos praradimą. Vis dėlto ši kompensacija nebūtinai turi būti piniginiai mokėjimai, atitinkantys atlygio natūra vertę atitinkamam klientui. Tokią kompensaciją gali sudaryti atlygis natūra, lygiavertis tam, kurį šis klientas gautų nusprendęs įsigyti ginčytiną dalį iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurento. Šiuo atveju taip pat nesvarbu, ar šis atlygis, subjektyviu jį gaunančio kliento požiūriu, gali būti vertė, kuri skiriasi nuo sąnaudų, kurių toks pat produktyvus konkurentas kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė turėjo patirti, kad suteiktų šį atlygį šiam klientui.
311    Taigi laikantis AEC kriterijaus pagrindų reikia įvertinti nuolaidą, suteiktą kaip atlygis natūra, atsižvelgiant į hipotetinį konkurentą, kurio sąnaudų struktūra yra analogiška dominuojančią padėtį užimančios įmonės sąnaudų struktūrai (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 198 punktą ir 2023 m. sausio 19 d. Sprendimo Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, 59 punktą).
312    Toks požiūris juo labiau pateisinamas, nes, kaip Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 190 punkte, jis taip pat atitinka bendrąjį teisinio saugumo principą. Atsižvelgimas į dominuojančią padėtį užimančios įmonės sąnaudas leidžia jai, turint omenyje jai pagal SESV 102 straipsnį tenkančią ypatingą atsakomybę, įvertinti savo elgesio teisėtumą, nes jai yra žinomos jos pačios sąnaudos (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 202 punktą).
313    Atsižvelgiant į tai, negalima atmesti galimybės, kaip išvados 160 ir 165 punktuose nurodė generalinė advokatė, kad atlygio natūra sąnaudas gali reikėti šiek tiek pakoreguoti, kad būtų galima atsižvelgti į tai, kad toks pat produktyvus konkurentas neužima dominuojančios padėties. Toks koregavimas gali pasirodyti būtinas, kai tokio pat produktyvaus kaip dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurento sąnaudos paveikiamos dėl to, kad jis aptarnauja tik tokią ginčytiną klientų dalį, kuri yra mažesnė nei neginčytina šios įmonės aptarnaujamų klientų dalis.
314    Vadinasi, kaip išvados 155 punkte pažymėjo generalinė advokatė, skundžiamo sprendimo 437 ir 438 punktuose konstatavęs, jog Komisija negrindė savo argumentų tuo, kad hipotetinis konkurentas būtų galėjęs parduoti CPU x86 Lenovo, kartu tokiomis pačiomis sąlygomis kaip Intel pasiūlydamas jai atlygį natūra, ir to sprendimo 439 punkte nusprendęs, kad taip Komisija rėmėsi prielaida, kuri prieštarauja ginčijamame sprendime išdėstytiems AEC kriterijaus pagrindams, Bendrasis Teismas nepakeitė Komisijos atliktos tinkamos analizės savuoju vertinimu, bet pabrėžė AEC kriterijaus, kurį šiuo atveju taikė Komisija, vidinį nenuoseklumą.
315    Be to, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 441 punkte, o Komisija apeliaciniame skunde to neginčija, ginčijamame sprendime nepateikiamas atsakymas į klausimą, kokios būtų tokio pat produktyvaus kaip Intel konkurento sąnaudos, jeigu jis būtų turėjęs suteikti prieigą prie platinimo platformos arba tiesiog pertvarkyti savo turimą platformą taip, kad ji būtų išplėsta OEM naudai, kaip Intel pasiūlė Lenovo, ir į klausimą, kokios būtų garantijos pratęsimo sąnaudos.
316    Iš skundžiamo sprendimo 428 punkto matyti, kad Komisija tokią analizę pirmą kartą pateikė tripliko D.39 priede. Vis dėlto, viena vertus, ši analizė išeina už ginčijamo sprendimo motyvuose apibrėžtų ribų, todėl, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 443 ir 444 punktuose, jis negali į ją atsižvelgti.
317    Šiuo klausimu Komisijos papildomai pateiktas priekaištas, susijęs su jos teisės į gynybą pažeidimu (žr. šio sprendimo 301 punktą), turi būti atmestas dėl priežasčių, išdėstytų šio sprendimo 164–167 punktuose, iš kurių matyti, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 444 punkte nurodęs, jog negalėjo, nepakeisdamas ginčijamame sprendime nurodytų Komisijos motyvų savaisiais, atsižvelgti į pirmą kartą tripliko priede pateiktus įrodymus ir taip nukrypti nuo ginčijamame sprendime išdėstytais motyvais apibrėžtų ribų, nepadarė teisės klaidos ir nepažeidė Komisijos teisės į gynybą.
318    Antra, skundžiamo sprendimo 448 punkte Bendrasis Teismas išsamumo sumetimais išnagrinėjo tripliko D.39 priede pateiktą analizę ir ją atmetė, motyvuodamas tuo, kad, kaip teigia Komisija, platinimo platformą Kinijoje turinčio tokio pat produktyvaus kaip Intel konkurento patirtos sąnaudos skiriasi nuo Lenovo atlygio natūra vertės, į kurią Komisija atsižvelgė taikydama AEC kriterijų. Bet kuriuo atveju Komisija netvirtina, kad tame vertinime, kurį Bendrasis Teismas atliko siekdamas išsamumo, buvo kaip nors iškraipyti įrodymai.
319    Be to, reikia atmesti ir Komisijos argumentą, pagal kurį skundžiamo sprendimo 452 punkte, kuriame Bendrasis Teismas nagrinėjo dokumento „Intel Chart entitled 2006 v. 2007 Trend“, kurį ši institucija pirmą kartą pateikė tripliko D.41 priede, įrodomąją galią, jis neatsižvelgė į tame dokumente nurodytas Intel sąnaudas, patirtas dėl standartinės garantijos pratęsimo, ir atsižvelgė į mažesnes sąnaudas, apskaičiuotas papildomoje Shapiro ir Hayes ataskaitoje.
320    Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 451 punkte pavartotų žodžių „bet kuriuo atveju“, Bendrasis Teismas išnagrinėjo minėto dokumento įrodomąją galią siekdamas išsamumo. Komisija neginčija Bendrojo Teismo to sprendimo 450 punkte padarytos pagrindinės išvados, kad šiame dokumente esantys įrodymai nebuvo paminėti ginčijamame sprendime. Tokiomis aplinkybėmis Komisijos argumentas neturi reikšmės.
321    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo penktąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo šeštojo pagrindo, grindžiamo taikant AEC kriterijų nustatytų klaidų pasekmių klaidingu vertinimu
Šalių argumentai
322    Papildomai Komisija pateikia apeliacinio skundo šeštąjį pagrindą, jeigu Teisingumo Teismas atmestų kitus apeliacinio skundo pagrindus. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl pasekmių, kurių sukelia, pirma, nustatytos AEC kriterijaus taikymo klaidos ir, antra, tokio pat produktyvaus konkurento kaip Intel sąvoka, vartojama sprendime dėl apeliacinio skundo.
323    Konkrečiai kalbant, pirma, Komisija teigia, kad AEC kriterijaus taikymo klaidų konstatavimas reiškia ne tai, kad Intel atitiko šį kriterijų ir kad ginčijamos nuolaidos negalėjo išstumti konkurentų, o tik tai, kad Komisija ginčijamame sprendime neįrodė, jog Intel neatitiko minėto kriterijaus. Šiuo klausimu darydama nuorodą į savo pagrindines pastabas dėl bylos grąžinimo, grindžiamas, be kita ko, ginčijamo sprendimo 1037 ir 1038 konstatuojamosiomis dalimis, Komisija primena, kad minėtame sprendime nustatytas „Intel perspektyvios kainos matas“ yra vidutinių išvengiamų išlaidų matas, t. y. protingas ir Intel palankus sąnaudų kriterijus, nes dėl jo neįtraukiamos būtinos didelės fiksuotos sąnaudos, kurių jos konkurentas turėtų patirti, kad būtų gyvybingas ilguoju laikotarpiu. Vadinasi, tai, kad Intel neatitiko AEC kriterijaus atsižvelgiant į vidutines išvengiamas sąnaudas, yra tik viena iš aplinkybių, į kurią reikia atsižvelgti atliekant bendrą vertinimą, būtiną atsakant į klausimą, ar ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti konkurentus. Vokietijos Federacinė Respublika priduria, kad tam tikromis aplinkybėmis, kaip antai tokiomis, kokios nagrinėjamos šioje byloje, dėl išimtinumo sutarčių prekybos partneriai gali būti mažiau linkę priimti lygiaverčius jų tiekėjo konkurentų pasiūlymus dėl prisiimto įsipareigojimo ir priklausomybės nuo neginčytinos įsigytų prekių dalies.
324    Taigi, Komisijos nuomone, būtent iškraipęs Komisijos pastabose dėl bylos grąžinimo pateiktą argumentą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 518 ir 519 punktuose nusprendė, kad vien nuorodos į laikotarpį, per kurį Intel taikė ginčijamas nuolaidas, ir į jų grafiką, nepaisant išvadų, kurias buvo galima padaryti remiantis AEC kriterijumi, nepakanka galutinėms išvadoms dėl sukelto išstūmimo poveikio pagrįsti.
325    Darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 526 ir 527 punktuose Bendrojo Teismo padaryta išvada, jog Komisija neįrodė, kad ginčijamos nuolaidos ir ginčijami mokėjimai galėjo sukelti antikonkurencinį išstūmimo poveikį ar kad toks poveikis buvo tikėtinas, yra teisiškai klaidinga. Prieš darydamas šią išvadą Bendrasis Teismas, bendrai vertindamas bylos aplinkybes, turėjo patikrinti, ar ginčijamame sprendime AEC kriterijus buvo ypač lemiamas veiksnys ir ar nustatytos šio kriterijaus taikymo klaidos buvo pakankamai reikšmingos, kad ginčijamą sprendimą būtų galima panaikinti.
326    Antra, Komisijos nuomone, tokia išvada neatsižvelgiama į tai, kad sąvoka „toks pat produktyvus konkurentas“ nėra grindžiama vien su kainomis ir sąnaudomis susijusiais argumentais. Šiuo aspektu iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkto matyti, kad klausimas, ar ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, taip pat priklauso nuo tokių veiksnių, kaip šio konkurento produktų pasirinkimas, kokybė ir inovacijos. Iš skundžiamo sprendimo 116–122 ir 134 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tuos kriterijus, nors jie yra reikšmingi sąvokai „produktyvus konkurentas“, o tokia galėjo būti AMD, kurios produktai yra inovatyvūs ir veiksmingi, todėl patrauklūs OEM.
327    Intel ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
328    Pirmiausia reikia priminti, kad būtent Komisija turi įrodyti jos konstatuotą konkurencijos taisyklių pažeidimą ir pateikti įrodymus, tinkamus pažeidimą sudarančioms aplinkybėms teisiškai pakankamai įrodyti (šiuo klausimu žr. 2004 m. sausio 6 d. Sprendimo BAI ir Komisija / Bayer, C‑2/01 P ir C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 62 punktą ir 2017 m. vasario 16 d. Sprendimo Hansen & Rosenthal ir H&R Wax Company Vertrieb / Komisija, C‑90/15 P, EU:C:2017:123, 26 punktą).
329    Šios aplinkybės turi būti matomos iš akto, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, motyvų, nes, kaip nurodyta šio sprendimo 138 ir 163 punktuose, Sąjungos teismai, vykdydami SESV 263 straipsnyje numatytą teisėtumo kontrolę, negali jų pakeisti, vietoj nagrinėjamo akto rengėjo motyvų nurodydamos savuosius.
330    Antra, iš šio sprendimo 175–181 punktų matyti, kad nors dominuojančią padėtį užimančios įmonės taikomos lojalumo nuolaidos gali būti SESV 102 straipsnio pažeidimas, tai, kad ši įmonė, remdamasi patvirtinamaisiais įrodymais, per administracinę procedūrą tvirtino, jog jos elgesys negalėjo riboti konkurencijos ir, konkrečiai kalbant, daryti išstūmimo poveikio, dėl kurio jai priekaištaujama, įpareigoja Komisiją atlikti analizę, skirtą tokios galimybės buvimui nustatyti.
331    Tokiu atveju, kai realaus ar potencialaus konkurencijos ribojimo poveikio įrodymas vertinamas atsižvelgiant į visas reikšmingas faktines aplinkybes, Komisija turi ne tik išnagrinėti, kaip Teisingumo Teismas pabrėžė sprendimo dėl apeliacinio skundo 139 punkte, įmonės dominuojančios padėties svarbą atitinkamoje rinkoje, tai, kokią rinkos dalį apėmė ginčijamos nuolaidos, šių nuolaidų suteikimo sąlygas ir tvarką, jų trukmę ir dydį, bet ir įvertinti, ar galėjo būti strategija, kuria siekta išstumti bent jau tokius pačius produktyvius kaip ši įmonė konkurentus.
332    Būtent remdamasi šia analize Komisija tokiu atveju turi įvykdyti šio sprendimo 328 ir 329 punktuose aprašytą pareigą sprendimo, priimto atlikus tyrimą, motyvuose įrodyti, kad elgesys, dėl kurio priekaištaujama, yra piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį.
333    Trečia, iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 142, 143, 147 ir 149 punktų ir, be kita ko, iš skundžiamo sprendimo 30, 31, 152–158, 175, 283, 285, 286, 297–299, 339, 412, 413, 457 ir 466–468 punktų matyti, kad būtent taikydama AEC kriterijų, kuriuo siekiama nustatyti kainą, už kurią toks pat produktyvus kaip Intel konkurentas turėjo pasiūlyti savo CPU x 86, kad „kompensuotų“ OEM už prarastas ginčijamas nuolaidas, Komisija ginčijamame sprendime motyvavo galimybę ginčijamomis nuolaidomis išstumti tokį konkurentą ir taip riboti konkurenciją, kiek tai susiję su OEM ir MSH, o tai draudžiama pagal SESV 102 straipsnį.
334    Be to, kaip matyti iš sprendimo dėl apeliacinio skundo 147 ir 149 punktų, būtent atsižvelgdamas į tai, kad Komisija taikė AEC kriterijų, Teisingumo Teismas grąžino bylą Bendrajam Teismui, kad šis išnagrinėtų galimybę ginčijamomis nuolaidomis riboti konkurenciją, atsižvelgdamas į Intel argumentus, kuriais ji siekė parodyti Komisijos klaidas, tariamai padarytas taikant šį kriterijų. Kaip skundžiamo sprendimo 523 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, Komisija, atsižvelgusi į šio kriterijaus taikymo rezultatus, padarė išvadą, kad Intel suteiktos ginčijamos nuolaidos ir ginčijami mokėjimai galėjo turėti antikonkurencinį išstūmimo poveikį arba toks poveikis buvo tikėtinas, nes net ir tokiam pat kaip ji produktyviam konkurentui būtų užkirstas kelias tiekti Dell, HP NEC ir Lenovo CPU x86, reikalingus jų poreikiams tenkinti, arba užtikrinti, kad MSH pardavinėtų kompiuterius su jo CPU x86.
335    Šiomis aplinkybėmis iš skundžiamo sprendimo 157 punkto matyti, kad taikydama AEC kriterijų Komisija atsižvelgė į vidutines išvengiamas Intel sąnaudas. Neginčijama, kad Komisija rėmėsi šiuo sąnaudų kriterijumi, nes, atsižvelgiant į aplinkybę, jog jis yra palankesnis Intel, tai, kad toks pat produktyvus kaip ji konkurentas negalėtų padengti tokių sąnaudų, aiškiai rodė, kad jis paaukotų savo pelną ir patirtų nuostolių, jei pardavinėtų savo produktus klientams, su kuriais susijęs dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesys, todėl konkurentai būtų išstumti.
336    Ketvirta, iš skundžiamo sprendimo 485, 493–495, 509 ir 510 punktų matyti, kad Komisija tam tikras ginčijamo sprendimo konstatuojamąsias dalis skyrė ginčijamų nuolaidų apimamos rinkos dalies ir jų trukmės analizei ir kad iš ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių, susijusių su šia trukme, kelios priskiriamos šiam AEC kriterijui skirtai ginčijamo sprendimo daliai. Kaip nurodyta šio sprendimo 62–76 punktuose, Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 483–521 punktuose atlikęs analizę, kurioje išdėstytos konkrečios aplinkybės neginčijamos apeliaciniame skunde, nusprendė, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo kriterijaus, susijusio su rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir tinkamai neišanalizavo ginčijamų nuolaidų trukmės.
337    Tokiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta šio sprendimo 80–82 punktuose, skundžiamo sprendimo 524–527 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad jo nustatytos klaidos, susijusios su AEC kriterijaus taikymu, rinkos dalimi, kurią apėmė ginčijamos nuolaidos, ir jų taikymo trukme, pateisina ginčijamo sprendimo 1 straipsnio a–e punktų panaikinimą.
338    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, prieš nuspręsdamas iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą Bendrasis Teismas neprivalėjo nagrinėti, ar ginčijamos nuolaidos galėjo išstumti iš rinkos tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą, šiuo tikslu remdamasis kitais įrodymais nei tie, kuriais rėmėsi Komisija, kad įrodytų šią galimybę.
339    Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas neprivalėjo aiškintis, ar tokia galimybė galėjo būti įrodyta pateikiant argumentus, kuriuose nebūtų jo konstatuotų klaidų, nes tokie argumentai ginčijamame sprendime suformuluoti nenuosekliai, kad būtų galima daryti išvadą, jog jais galima pagrįsti to sprendimo rezoliucinę dalį, neatsižvelgiant į motyvus, kuriuose yra teisės ar fakto klaidų, dėl kurių Komisijos išvados tampa negaliojančios.
340    Šiuo klausimu, pirma, iš skundžiamo sprendimo 133–147 punktų matyti, kad ginčijamame sprendime atliktoje analizėje, kuria siekiama įrodyti, jog ginčijamos nuolaidos yra piktnaudžiavimas, neatsižvelgiant į išvadas, kurias Komisija padarė taikydama AEC kriterijų, padaryta teisės klaida, nes ši analizė paremta prielaida, kad ginčijamos nuolaidos buvo piktnaudžiavimas, neatsižvelgiant į jų galimybę išstumti tokį pat produktyvų kaip Intel konkurentą. Antra, kiek tai susiję su AEC kriterijumi, Komisija netvirtina nei to, kad ginčijamame sprendime pateiktas papildomas nagrinėjimas atsižvelgiant į kitą sąnaudų kriterijų nei vidutinės išvengiamos sąnaudos, kuris leistų konstatuoti šią galimybę, nei to, kad tame sprendime ji įrodė, jog elgesys, dėl kurio priekaištaujama, apėmė ir kitas sudedamąsias dalis, kurios, neatsižvelgiant į išvadas, kurias reikia padaryti taikant AEC kriterijų, galėjo lemti antikonkurencinį išstūmimo poveikį, kurio Intel siekė naudodama neginčytiną dalį.
341    Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 518 ir 519 punktuose nusprendė, kad nepaisant išvadų, kurias galima padaryti remiantis AEC kriterijumi, vien nuorodos į laikotarpį, per kurį Intel taikė ginčijamas nuolaidas, ir į jų grafiką nepakanka galutinėms išvadoms dėl sukelto išstūmimo poveikio pagrįsti. Šis argumentas atrodo juo labiau pateisinamas atsižvelgiant į Bendrojo Teismo išvadas dėl, pirma, ginčijamomis nuolaidomis apimamos rinkos dalies ir jų trukmės, padarytas atitinkamai skundžiamo sprendimo 492–500 ir 508–515 punktuose, ir, antra, ginčijamų nuolaidų, taikytų NEC ir MSH, nes konkretūs šiuo klausimu padarytų išvadų aspektai neginčijami apeliaciniame skunde.
342    Be to, Komisijos argumentas, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, jog AMD yra „produktyvi“ konkurentė, kaip ši sąvoka apibrėžta sprendime dėl apeliacinio skundo, dėl jos produktų veiksmingumo, inovatyvumo ir patrauklumo, taip pat neturi reikšmės.
343    Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 435 punkto, AEC kriterijus yra visiškai hipotetinis, leidžiantis nustatyti, ar tokiam pat produktyviam kaip Intel konkurentui, kurio gaminamų ir tiekiamų CPU x86 vertė yra tokia pati, kokią savo klientams suteikia Intel, tačiau kuris neturi tokios plačios kaip Intel pardavimo bazės, būtų užkirstas kelias patekti į rinką dėl ginčijamų nuolaidų. Tai reiškia, kad ši analizė nepriklauso nuo pačios AMD faktinio pajėgumo patekti į rinką. Taigi nagrinėjama analizė gali įrodyti, kad ginčijamos nuolaidos, pažeidžiant SESV 102 straipsnį, galėjo išstumti iš rinkos tariamą konkurentą, kuris buvo toks pat produktyvus kaip Intel pagal sąnaudas, pasirinkimą, kokybę ir inovacijas, net jei pati AMD nebuvo išstumta iš rinkos, taip pat ji gali rodyti, kad tokių galimybių nėra, nepaisant to, kad vienas ar kitas dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurentas pasitraukė iš rinkos arba buvo susilpnintas.
344    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo šeštąjį pagrindą, todėl ir visą apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
345    Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
346    Remiantis to reglamento 138 straipsnio 1 dalimi, taikoma apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
347    Kadangi Intel ir ACT prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Komisija pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
348    Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
349    Kadangi Intel ir ACT prašė priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas, Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo ir Intel bei ACT bylinėjimosi išlaidas, susijusias su įstojimu į bylą.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.      Atmesti apeliacinį skundą.
2.      Europos Komisija padengia savo ir Intel Corporation Inc. bei Association for Competitive Technology Inc. patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.      Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo ir Intel Corporation Inc. bei Association for Competitive Technology Inc. išlaidas, susijusias su įstojimu į bylą.
Parašai
*      Proceso kalba: anglų.