Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 21 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvas prekių judėjimas – Maisto produktų oficiali kontrolė – Reglamentas (ES) 2017/625 – 9 straipsnio 7 dalis – Išsamus suderinimas – Nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nustatyta pareiga pranešti apie maisto papildų atvežimą iš kitų valstybių narių – Griežto būtinumo sąlyga, taikoma siekiant veiksmingai organizuoti oficialią kontrolę atsižvelgiant į žmonių sveikatos ir vartotojų apsaugos reikalavimus “
Byloje C‑626/24
dėl Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika) 2024 m. rugsėjo 17 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. rugsėjo 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
PRAGON s. r. o.
prieš
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (pranešėjas), N. Piçarra ir N. Fenger,
generalinis advokatas A. Biondi,
posėdžio sekretorius I. Illéssy, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. rugsėjo 18 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        PRAGON s. r. o., atstovaujamos advokát M. Kadlec,
–        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos J. Očková, M. Smolek ir J. Vláčil,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos M. Salyková ir F. Thiran,
susipažinęs su 2025 m. gruodžio 18 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 34 ir 36 straipsnių bei 2017 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/625 dėl oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos, kuri vykdoma siekiant užtikrinti maisto ir pašarų srities teisės aktų bei gyvūnų sveikatos ir gerovės, augalų sveikatos ir augalų apsaugos produktų taisyklių taikymą, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 999/2001, (EB) Nr. 396/2005, (EB) Nr. 1069/2009, (EB) Nr. 1107/2009, (ES) Nr. 1151/2012, (ES) Nr. 652/2014, (ES) 2016/429 ir (ES) 2016/2031, Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1/2005 ir (EB) Nr. 1099/2009 bei Tarybos direktyvos 98/58/EB, 1999/74/EB, 2007/43/EB, 2008/119/EB ir 2008/120/EB, ir kuriuo panaikinami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 854/2004 ir (EB) Nr. 882/2004, Tarybos direktyvos 89/608/EEB, 89/662/EEB, 90/425/EEB, 91/496/EEB, 96/23/EB, 96/93/EB ir 97/78/EB bei Tarybos sprendimas 92/438/EEB (Oficialios kontrolės reglamentas) (OL L 95, 2017, p. 1), 9 straipsnio 7 dalies išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal Čekijos teisę įsteigtos bendrovės PRAGON s. r. o.
(toliau – Pragon) ir Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze (Valstybinės žemės ūkio maisto produktų kontrolės inspekcijos Prahos skyrius, Čekijos Respublika) (toliau – Valstybinė žemės ūkio maisto produktų kontrolės inspekcija) ginčą dėl šios bendrovės pateikto prašymo dėl apsaugos nuo tariamai neteisėto kišimosi šiai inspekcijai vykdant kontrolę.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pirminė teisė
3        SESV 26 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„[Europos] Sąjunga, siekdama sukurti vidaus rinką ar užtikrinti jos veikimą, imasi priemonių pagal atitinkamas Sutarčių nuostatas.“
4        SESV 34 straipsnis išdėstytas taip:
„Tarp valstybių narių uždraudžiami kiekybiniai importo apribojimai ir visos lygiaverčio poveikio priemonės.“
5        SESV 36 straipsnyje nustatyta:
„34 ir 35 straipsnių nuostatos nekliudo taikyti prekių importo, eksporto ar tranzito draudimų arba apribojimų, jei jie yra pateisinami visuomenės dorovės, viešosios tvarkos arba visuomenės saugumo, žmonių, gyvūnų ar augalų sveikatos bei gyvybės apsaugos, nacionalinių meno, istorijos ar archeologijos vertybių apsaugos bei pramoninės ir komercinės nuosavybės apsaugos sumetimais. Tačiau tokie draudimai arba apribojimai neturi tapti savavališka diskriminacijos priemone ar užslėptu valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimu.“
6        SESV 43 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Europos Parlamentas ir [Europos Sąjungos] Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su [Europos] [e]konomikos ir socialinių reikalų komitetu, nustato 40 straipsnio 1 dalyje numatytą bendro žemės ūkio rinkų organizavimo formą ir kitas nuostatas, kurių reikia bendros žemės ūkio ir žuvininkystės politikos tikslams pasiekti.“
7        SESV 114 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartyse nustatyta kitaip, 26 straipsnyje iškeltiems tikslams pasiekti taikomos toliau dėstomos nuostatos. Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, pasikonsultavę su [Europos]
[e]konomikos ir socialinių reikalų komitetu, nustato priemones valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.“
8        SESV 168 straipsnio 4 dalies b punkte nustatyta:
„Nukrypstant nuo 2 straipsnio 5 dalies ir 6 straipsnio a punkto bei laikantis 4 straipsnio 2 dalies k punkto, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su [Europos] [e]konomikos ir socialinių reikalų komitetu bei [Europos] [r]egionų komitetu, šiame straipsnyje nurodytų tikslų padeda siekti imdamiesi bendroms saugos problemoms spręsti:
<...>
b)      priemonių veterinarijos ir fitosanitarijos srityse, kuriomis tiesiogiai siekiama apsaugoti visuomenės sveikatą.“
Antrinė teisė
–       Reglamentas (EB) Nr. 178/2002
9        2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 2 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente „maistas“ (arba „maisto produktas“) – tai medžiaga arba produktas, perdirbtas, perdirbtas iš dalies arba neperdirbtas, kurį žmogus nur[i]s arba pagrįstai tikimasi, kad nur[i]s.
<...>“
–       Direktyva 2002/46/EB
10      2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/46/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su maisto papildais, suderinimo (OL L 183, 2002, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 490) 10 straipsnyje nurodyta:
„Kad būtų lengviau vykdyti veiksmingą maisto papildų monitoringą, valstybės narės gali reikalauti, kad gamintojas arba asmuo, teikiantis produktą į rinką savo teritorijoje, kompetentingai institucijai apie jo pateikimą į rinką praneštų nusiųsdamas jai tam produktui naudojamos etiketės pavyzdį.“
–       Reglamentas 2017/625
11      Reglamento 2017/625 1–3, 15, 19, 20, 37, 38, 43 ir 99 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)      [SESV] reikalaujama, kad nustatant ir įgyvendinant Sąjungos politikos ir veiklos kryptis būtų užtikrinama aukšto lygio žmonių bei gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsauga. To tikslo turėtų, inter alia, būti siekiama taikant priemones veterinarijos ir fitosanitarijos srityse, kurių galutinis tikslas – žmonių sveikatos apsauga;
(2)      SESV taip pat numatyta, kad priemonėmis, kurios priimamos vidaus rinkos sukūrimui užbaigti, Sąjunga turi padėti siekti aukšto lygio vartotojų apsaugos;
(3)      Sąjungos teisės aktuose numatytas suderintų taisyklių rinkinys, kuriuo siekiama užtikrinti, kad maistas ir pašarai būtų saugūs ir visaverčiai ir kad veiksmų, kurie galėtų daryti poveikį žemės ūkio maisto produktų grandinės saugai ar vartotojų interesų, susijusių su maistu ir informacija apie maistą, apsaugai, būtų imamasi laikantis konkrečių reikalavimų. Taip pat taikomos Sąjungos taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti aukšto lygio žmonių, gyvūnų ir augalų sveikatą bei gyvūnų gerovę žemės ūkio maisto produktų grandinėje ir visose veiklos srityse, kuriose vienas iš pagrindinių tikslų – kova su galimu gyvūnų ligų, kurios tam tikrais atvejais yra perduodamos žmonėms, arba augalams ar augaliniams produktams žalingų kenkėjų plitimu, ir siekiama užtikrinti aplinkos apsaugą nuo rizikos, kurią galėtų kelti genetiškai modifikuoti organizmai (toliau – GMO) arba augalų apsaugos produktai. Tinkamai taikant tas taisykles, kurios toliau bendrai vadinamos Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktais, prisidedama prie vidaus rinkos veikimo;
<...>
(15)      atsakomybė užtikrinti Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktų vykdymą tenka valstybėms narėms, kurių kompetentingos institucijos, organizuodamos oficialią kontrolę, stebi ir tikrina, kad būtų veiksmingai laikomasi susijusių Sąjungos reikalavimų ir ar užtikrinamas jų vykdymas;
<...>
(19)      siekiant racionalizuoti ir supaprastinti bendrą teisės aktų sistemą, kartu siekiant geresnio reglamentavimo tikslo, oficialiai kontrolei konkrečiuose sektoriuose taikytinos taisyklės turėtų būti įtrauktos į bendrą oficialios kontrolės teisės aktų sistemą.<...>
(20)      šiuo reglamentu reikėtų siekti nustatyti suderintą Sąjungos oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos, kuri nėra oficiali kontrolė, visoje žemės ūkio maisto produktų grandinėje organizavimo sistemą, atsižvelgiant į oficialios kontrolės taisykles, nustatytas [2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių (OL L 165, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 200)], ir susijusiuose sektorių teisės aktuose, ir į patirtį, įgytą taikant tas taisykles;
<...>
(37)      nedarant poveikio sektoriaus teisės aktuose nustatytiems atsekamumo reikalavimams, valstybės narės kompetentingos institucijos turėtų – tiek, kiek tai tikrai būtina oficialiai kontrolei organizuoti, – esant išimtinėms aplinkybėms reikalauti, kad veiklos vykdytojai praneštų apie gyvūnų ir prekių atvežimą iš kitos valstybės narės;
(38)      siekiant užtikrinti, kad Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktų vykdymas būtų tinkamai užtikrinamas, kompetentingos institucijos turėtų turėti įgaliojimus oficialią kontrolę vykdyti visais gyvūnų ir prekių, kuriems taikomi tie teisės aktai, gamybos, perdirbimo ir platinimo etapais. Siekiant užtikrinti, kad oficiali kontrolė būtų vykdoma nuodugniai ir būtų veiksminga, kompetentingos institucijos taip pat turėtų turėti įgaliojimus oficialią kontrolę vykdyti visais prekių, cheminių ir kitų medžiagų ar objektų, kuriems nėra taikomi Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktai, gamybos ir platinimo etapais tiek, kiek to reikia norint visapusiškai ištirti galimus tų teisės aktų pažeidimus ir nustatyti bet kokių tokių pažeidimų priežastį. Siekiant veiksmingai atlikti tą oficialią kontrolę, kompetentingos institucijos turėtų parengti ir tvarkyti veiklos vykdytojų, kurių atžvilgiu kontrolė turi būti atliekama, sąrašą ar registrą;
<...>
(43)      šiuo reglamentu nustatoma bendra teisės aktų sistema oficialiai kontrolei organizuoti siekiant patikrinti, ar laikomasi Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktų visose srityse, kurioms tokie teisės aktai taikomi.<...>
<...>
(99)      kadangi šio reglamento tikslo, t. y. užtikrinti suderintą požiūrį į oficialią kontrolę ir kitą oficialią veiklą, kuri vykdoma Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktų taikymui užtikrinti, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl jo poveikio, sudėtingumo, tarpvalstybinio ir tarptautinio pobūdžio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi [ES] sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones <...>“.
12      Reglamento 2017/625 1 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 dalies a punkte nustatyta:
„1.      Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės dėl:
a)      valstybių narių kompetentingų institucijų oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos vykdymo;
<...>
2.      Šis reglamentas taikomas oficialiai kontrolei, kuri vykdoma siekiant patikrinti, ar laikomasi taisyklių, kurios yra nustatytos Sąjungos lygmeniu arba kurias nustato valstybės narės Sąjungos teisėms aktams taikyti, šiose srityse:
a)      maisto ir maisto saugos, vientisumo ir visavertiškumo bet kuriuo maisto gamybos, perdirbimo ir platinimo etapu, įskaitant taisykles, kuriomis siekiama užtikrinti sąžiningą prekybos praktiką ir apsaugoti vartotojų interesus ir informaciją, su maistu besiliečiančių medžiagų ir gaminių gamybą ir naudojimą“.
13      To reglamento 3 straipsnio 11, 12 ir 29 punktuose nustatyta:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<...>
11)      prekės – bet kas, išskyrus gyvūnus, kam taikoma viena ar daugiau 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų taisyklių;
12)      maistas – maistas, kaip apibrėžta [Reglamento Nr. 178/2002] 2 straipsnyje;
<...>
29)      veiklos vykdytojas – bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, kuriam taikoma viena ar daugiau 1 straipsnio 2 dalyje nurodytose taisyklėse numatytų pareigų“.
14      Reglamento 2017/625 9 straipsnio 1, 2 ir 4–7 dalyse numatyta:
„1.      Kompetentingos institucijos reguliariai, remdamosi rizika ir pakankamai dažnai vykdo visų veiklos vykdytojų oficialią kontrolę, <...>
<...>
2.      Kompetentingos institucijos oficialią kontrolę vykdo reguliariai ir pakankamai dažnai, dažnumą nustatant remiantis rizika, siekdamos nustatyti galimus tyčinius 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų taisyklių pažeidimus, padarytus užsiimant nesąžininga arba klaidinančia praktika, ir atsižvelgdamos į informaciją apie tokius pažeidimus, perduodamą naudojantis 102–108 straipsniuose numatytais administracinės pagalbos mechanizmais, ir į visą kitą informaciją, rodančią, kad tokie pažeidimai galėjo būti padaryti.
<...>
4.      Oficiali kontrolė atliekama iš anksto nepranešus, išskyrus tuos atvejus, kai toks pranešimas yra būtinas ir tinkamai pagrįstas, kad būtų galima atlikti oficialią kontrolę. Oficialios kontrolės, kurios prašo veiklos vykdytojas, atveju kompetentinga institucija gali nuspręsti, ar oficiali kontrolė turi būti atliekama iš anksto pranešus, ar ne. Oficiali kontrolė iš anksto pranešus nepanaikina galimybės vykdyti oficialią kontrolę iš anksto nepranešus.
5.      Oficiali kontrolė kiek įmanoma atliekama taip, kad veiklos vykdytojams tektų kuo mažesnė administracinė našta, o jų veikla būtų sutrikdyta kuo mažiau, tačiau nedarant neigiamo poveikio tos kontrolės veiksmingumui.
6.      Kompetentingos institucijos atlieka oficialią kontrolę tuo pačiu būdu, kartu atsižvelgdamos į poreikį pritaikyti kontrolę konkrečioms situacijoms, nepriklausomai nuo to, ar atitinkami gyvūnai ir prekės:
a)      yra Sąjungos rinkoje, nesvarbu, ar jie yra valstybės narės, kurioje vykdoma oficiali kontrolė, ar kitos valstybės narės kilmės;
<...>
7.      Kiek to griežtai reikia oficialiai kontrolei organizuoti, paskirties valstybės narės gali reikalauti, kad veiklos vykdytojai, kuriems iš kitos valstybės narės pristatomi gyvūnai ar prekės, praneštų apie tokių gyvūnų ar prekių atvežimą.“
15      To reglamento 10 straipsnio 1 dalies a ir c punktuose bei 2 dalyje nustatyta:
„1.      Kiek to reikia siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų taisyklių, kompetentingos institucijos vykdo šią oficialią kontrolę:
a)      gyvūnų ir prekių oficialią kontrolę bet kuriuo gamybos (auginimo), perdirbimo, platinimo ir naudojimo etapu;
<...>
c)      veiklos vykdytojų veiksmų, įskaitant gyvūnų laikymą, įrangos, transporto priemonių, valdų ir kitų jų kontroliuojamų vietų bei jų aplinkos ir susijusių dokumentų oficialią kontrolę.
2.      Nedarant poveikio taisyklėms, susijusioms su esamais sąrašais ar registrais, sudarytais remiantis 1 straipsnio 2 dalyje nurodytomis taisyklėmis, kompetentingos institucijos sudaro ir nuolat atnaujina veiklos vykdytojų sąrašą. Kai toks sąrašas ar registras jau yra sudarytas kitais tikslais, jis taip pat gali būti naudojamas šio reglamento tikslais.“
16      Minėto reglamento 11 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
„Kompetentingos institucijos vykdo labai skaidrią oficialią kontrolę ir bent kartą per metus sudaro visuomenei galimybę susipažinti su atitinkama informacija apie oficialios kontrolės organizavimą ir vykdymą, įskaitant tokios informacijos skelbimą internete.
Be to, jos užtikrina, kad būtų reguliariai ir laiku skelbiama informacija apie:
a)      oficialios kontrolės rūšį, veiksmų skaičių ir rezultatą;
b)      nustatytų reikalavimų nesilaikymo atvejų rūšį ir skaičių;
c)      atvejų, kai kompetentingos institucijos ėmėsi priemonių pagal 138 straipsnį, rūšį ir skaičių ir
d)      atvejų, kai buvo taikomos 139 straipsnyje nurodytos sankcijos, rūšį ir skaičių.“
17      Reglamento 2017/625 102–108 straipsniuose nustatytos taisyklės dėl administracinės pagalbos ir bendradarbiavimo tarp valstybių narių kompetentingų institucijų vykdant šiuo reglamentu reguliuojamas procedūras.
18      Šio reglamento 111 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad visuomenė galėtų susipažinti su 109 straipsnio 1 dalyje numatytu [daugiamečiu nacionaliniu kontrolės planu (DNKP)], išskyrus tas plano dalis, kurių atskleidimas galėtų pakenkti oficialios kontrolės veiksmingumui.“
Čekijos teisė
Maisto produktų įstatymas
19      Zákon č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů (Maisto produktų ir tabako gaminių įstatymas Nr. 110/1997, kuriuo keičiami ir papildomi tam tikri susiję teisės aktai) (toliau – Maisto produktų įstatymas) 3d straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Maisto tvarkymo subjektas, kuris paskirties vietoje gauna įgyvendinimo teisės aktuose nurodytų maisto produktų iš kitos Europos Sąjungos valstybės narės ar trečiosios šalies, pagal 16 straipsnio 4 arba 5 dalį turi pranešti apie jų pristatymą kompetentingai priežiūros institucijai, vadovaudamasis įgyvendinimo teisės aktais, kuriuose, remiantis pagal [Reglamento Nr. 178/2002] 3 straipsnį atlikta rizikos analize ir tiek, kiek tai griežtai būtina oficialiai kontrolei organizuoti, nustatoma maisto produkto rūšis, pranešimo apie jį terminas, apimtis ir būdas“.
Nutarimas Nr. 172/2015
20      Pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos redakcijos
vyhláška č. 172/2015 Sb., o informační povinnosti příjemce potravin v místě určení (Nutarimas Nr. 172/2015 dėl maisto produktų gavėjo informavimo pareigos paskirties vietoje) (toliau – Nutarimas Nr. 172/2015) 1 straipsnyje numatyta:
„1.      Šiame nutarime pagal tiesiogiai taikomus Europos Sąjungos teisės aktus reglamentuojamos maisto tvarkymo subjektų <...> informavimo pareigos paskirties vietoje.
2.      Šis nutarimas taikomas:
<...>
e)      maisto papildams;
<...>
3.      Šis nutarimas taikomas tik tais atvejais, kai paskirties vieta yra 2 dalyje nurodyto maisto produkto pirmojo priėmimo vieta, įskaitant bet kokį to produkto pirmąjį tvarkymą ar perdirbimą Čekijos Respublikoje.“
21      Nutarimo Nr. 172/2015 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Maisto produktų iš kitos Europos Sąjungos valstybės narės ar trečiosios šalies gavėjas paskirties vietoje tuo atveju, kai 1 straipsnio 2 dalies a–e punktuose nurodytus maisto produktus gauna 1 straipsnio 3 dalyje nurodytoje paskirties vietoje, ne vėliau kaip likus 24 valandoms iki maisto produktų pristatymo į paskirties vietą per Valstybinės žemės ūkio maisto produktų inspekcijos informacinę sistemą praneša apie
a)      į paskirties vietą pristatomo maisto rūšį;
b)      į paskirties vietą pristatomų maisto produktų kiekį;
c)      Europos Sąjungos valstybę narę arba trečiąją šalį, maisto tvarkymo subjekto, tiekiančio maisto produktus į paskirties vietą, pavadinimą ir adresą;
d)      paskirties vietos ir maisto gavėjo paskirties vietoje pavadinimą, adresą ir identifikavimo numerį ir
e)      maisto produktų pristatymo į paskirties vietą datą.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
22      2021 m. birželio 7 d. Valstybinė žemės ūkio maisto produktų inspekcija, remdamasi Nutarimu Nr. 172/2015, kuriuo įgyvendinamas Maisto produktų įstatymas, atliko Pragon gautų maisto papildų saugos oficialią kontrolę. Ši kontrolė buvo vykdoma pagal nacionalinės teisės nuostatas: Maisto produktų įstatymo 3d straipsnio 3 dalyje, siejamoje su Nutarimo Nr. 172/2015 1 straipsnio 2 dalimi, numatyta, kad maisto tvarkymo subjektai privalo pranešti kompetentingoms priežiūros institucijoms apie tam tikrų rūšių maisto produktų, įskaitant maisto papildus, atvežimą iš kitos Sąjungos valstybės narės ar trečiosios šalies.
23      Ginčydama Valstybinės žemės ūkio maisto produktų inspekcijos atliktą kontrolę, Pragon pateikė Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas, Čekijos Respublika) skundą, kuriuo, remdamasi Sąjungos teise, prašė apsaugos nuo savavališko tos inspekcijos kišimosi; 2022 m. spalio 6 d. teismo sprendimu šis skundas buvo atmestas.
24      Gavęs Pragon kasacinį skundą, 2023 m. gegužės 10 d. Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika) minėtą sprendimą panaikino, motyvuodamas tuo, kad Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas) klaidingai nusprendė, jog nėra neteisėta vykdyti kontrolę remiantis Sąjungos teisei prieštaraujančiu nutarimu. Šis aukščiausiosios instancijos teismas grąžino bylą pirmosios instancijos teismui, kad pastarasis išnagrinėtų, ar Nutarimas Nr. 172/2015 yra suderinamas su Sąjungos teise ir taikytinas jo nagrinėtoje byloje.
25      2023 m. spalio 12 d. sprendimu Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas) atmetė skundą, kuriuo Pragon ginčijo pagal Nutarimą Nr. 172/2015 atliktos kontrolės teisėtumą. Šio teismo vertinimu, tas nutarimas atitinka Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalyje nustatytas sąlygas, t. y. atitinkami veiklos vykdytojai iš anksto praneša apie maisto papildų atvežimą į Čekijos teritoriją tam, kad būtų galima organizuoti oficialią kontrolę, ir toks pranešimas yra būtinas šiam tikslui pasiekti. Pareiga pranešti yra proporcinga, nes ji taikoma ne visų maisto produktų, o tik tam tikrų maisto produktų kategorijų atžvilgiu; pastarųjų sąrašas kinta atsižvelgiant į atitinkamą dieną jų keliamos rizikos vertinimą, todėl tai yra pasirinktinai taikomas, o ne bendras reikalavimas. Be to, minėta pareiga apima tik rizikos analizei atlikti būtiną informaciją, kuria disponuoja šią pareigą turintys veiklos vykdytojai. Maža to, pagal Nutarimo Nr. 172/2015 2 straipsnio 1 dalį pranešimą apie maisto produktų atvežimą reikia pateikti užpildant internetinę formą likus ne mažiau kaip 24 valandoms iki jų atvežimo –tokia pareiga yra mažiau ribojanti nei galiojusioji pagal ankstesnius teisės aktus, kai pateikti išankstinį pranešimą reikėjo likus 48 valandoms iki jų atvežimo. Neturint pagal galiojančią Čekijos teisę reikalaujamos pateikti informacijos, nebūtų įmanoma įvykdyti pareigos reguliariai atlikti oficialią kontrolę be išankstinio įspėjimo, kaip to reikalaujama pagal Reglamento 2017/625 9 straipsnio 2 ir 4 dalis.
26      Vėliau Pragon dėl 2023 m. spalio 12 d. sprendimo pateikė kasacinį skundą Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui; šiame skunde ji iš esmės teigia, kad Čekijos teisės aktuose numatyta pareiga pranešti akivaizdžiai pažeidžia laisvą prekių judėjimą, nes prekės negali būti pristatytos į Čekijos Respubliką užsakymo dieną, o tai yra pagal Sąjungos teisę draudžiama netarifinė kliūtis. Be to, Pragon teigia, kad maisto produktai, kurių kilmės vieta yra už Čekijos Respublikos teritorijos ribų, yra diskriminuojami, palyginti su prekėmis, kilusiomis iš šios valstybės narės teritorijos, nes pastarųjų atžvilgiu pareiga iš anksto pranešti netaikoma ir todėl jos gali būti nedelsiant tiekiamos rinkai.
27      Kaip vieną iš priežasčių, dėl kurių jis pateikė prejudicinį klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia tai, kad į Nutarime Nr. 172/2015 nurodytą atitinkamą kategoriją patenkančius maisto produktus, kurių kilmės šalis yra Čekijos Respublika, jų gavėjas gali nedelsdamas pateikti į rinką, ir tam nenustatyta jokia informavimo pareiga. Tačiau jeigu tie patys maisto produktai yra kilę iš kitos valstybės narės, pagal šį nutarimą apie juos turi būti pranešta likus ne mažiau kaip 24 valandoms iki jų atvežimo į Čekijos Respubliką. Tokia pareiga reiškia sudėtingesnį planavimą maisto tvarkymo subjektams, nes visi tokio pobūdžio užsakymai negali būti pristatyti anksčiau nei po 24 valandų nuo šios pareigos įvykdymo, o tai atitinkamiems subjektams sukelia papildomų išlaidų ir laiko sąnaudų. Šis teismas teigia, kad dėl nurodytų priežasčių yra linkęs manyti, jog Maisto produktų įstatymo 3d straipsnio 3 dalyje numatyta ir Nutarimu Nr. 172/2015 įgyvendinta informavimo pareiga gali atgrasyti maisto tvarkymo subjektus nuo kitų valstybių narių kilmės maisto produktų tiekimo ar pateikimo į Čekijos Respublikos rinką, todėl tai yra priemonė, turinti lygiavertį poveikį kiekybiniam apribojimui, kaip tai suprantama pagal SESV 36 straipsnį.
28      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, reikia nustatyti, ar Čekijos teisės nuostatose numatyta pareiga pranešti yra proporcinga, t. y. ar yra panašus būdas apsaugoti žmonių sveikatą (toks tikslas, to teismo vertinimu, galėtų pateisinti šią pareigą), kuris laisvam prekių judėjimui Sąjungoje trukdytų mažiau nei numatytasis tose
nuostatose. Manydamas, kad pagal Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalį leidžiama maisto produktų iš kitos valstybės narės gavėjui nustatyti informavimo pareigą,
minėtas teismas siekia išsiaiškinti, kokiu mastu ši pareiga gali būti sisteminio pobūdžio atsižvelgiant į šio reglamento 37 konstatuojamąją dalį, pagal kurią informacijos apie prekių atvežimą galima reikalauti tik esant išimtinėms aplinkybėms. Jis taip pat kelia klausimą, ar kaip alternatyvios priemonės galėtų pakakti to, kad pareiga pranešti būtų nustatoma pasirinktinai pagal esamą riziką, kurią kelia gauti maisto produktai, arba taikoma tik maisto produktų atvežimo į paskirties valstybę narę metu ar vykdant konkrečius pristatymus. Vis dėlto tas pats teismas neatmeta galimybės, kad išankstinio pranešimo reikalavimas gali būti laikomas proporcingu, nes toks pranešimas padidina galimybes sulaikyti Sąjungos teisėje numatytų reikalavimų neatitinkantį maisto produktą.
29      Konkrečiai dėl maisto papildų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jie skiriasi nuo šviežių ar gyvūninės kilmės maisto produktų, atsižvelgiant į atitinkamus tinkamumo vartoti termino, transportavimo, sandėliavimo, formos ir naudojimo reikalavimus. Kadangi maisto papildai nėra greitai gendantys, nėra būtinybės atlikti oficialią kontrolę per 24 valandas. Vis dėlto iš Čekijos teisės aktų matyti, kad tai, jog maisto papildai buvo palikti Nutarime Nr. 172/2015 numatytame maisto produktų sąraše, pateisinama tuo, kad šiuose papilduose gali būti anabolinių, gydomųjų medžiagų, hormonų ir kitų draudžiamų medžiagų, kad ant pakuotės nurodytas minėtų papildų sudedamųjų medžiagų sąrašas dažnai neatitinka tikrovės arba viršijamas jų leistinas kiekis, taip pat tuo, kad sudėtyje gali būti pavojingų medžiagų (pavyzdžiui, sunkiųjų metalų ar aromatinių angliavandenilių) ir vitaminų ar mineralų, kurie gali turėti ypač žalingą poveikį, jei jų suvartojama per daug kartu su maistu. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar yra būtina, net ir atsižvelgiant į tokius paaiškinimus, maisto papildų oficialią kontrolę atlikti per tokį trumpą laikotarpį nuo jų atvežimo į Čekijos teritoriją, kuris
galbūt galėtų būti reikalingas greitai gendančių produktų atveju.
30      Tokiomis aplinkybėmis Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą:
„Ar pagal SESV 34 straipsnį, atsižvelgiant į SESV 36 straipsnį ir [Reglamento 2017/625] 9 straipsnio 7 dalį, draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis maisto papildų iš kitos valstybės narės gavėjui nustatoma bendra pareiga ne vėliau kaip prieš 24 valandas pranešti apie maisto papildų atvežimą į paskirties vietą, kartu pateikiant informaciją, reikalingą rizikos analizei atlikti ir oficialiai kontrolei organizuoti?“
Dėl prejudicinio klausimo
31      Prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar SESV 34 ir 36 straipsniai bei Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis visiems veiklos vykdytojams, gaunantiems maisto papildus iš kitos valstybės narės, nustatoma pareiga iš anksto pranešti apie šių papildų atvežimą į jų paskirties vietą ir pateikti informaciją, reikalingą rizikos, kurią tie papildai gali sukelti, analizei atlikti ir oficialiai kontrolei organizuoti.
32      Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal Reglamento 2017/625 1 straipsnio 1 dalies a punktą ir 2 dalį šiuo reglamentu nustatomos taisyklės, be kita ko, dėl valstybių narių kompetentingų institucijų oficialios kontrolės, kuria siekiama patikrinti, ar laikomasi Sąjungos ar valstybių narių lygmeniu nustatytų taisyklių šiose srityse: maisto ir maisto saugos, vientisumo ir visavertiškumo bet kuriuo maisto gamybos, perdirbimo ir platinimo etapu, įskaitant taisykles, kuriomis siekiama užtikrinti sąžiningą prekybos praktiką ir apsaugoti bei informuoti vartotojus.
33      Be to, iš šio reglamento 15, 19, 20, 43 ir 99 konstatuojamųjų dalių matyti, kad jame nustatytos taisyklės sudaro bendrą teisinį pagrindą, kuriuo siekiama užtikrinti suderintą požiūrį į valstybių narių organizuojamą oficialią kontrolę, skirtą patikrinti, ar laikomasi Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktų visose srityse, kurioms tokie teisės aktai taikomi.
34      Kalbant apie tą bendrą teisinį pagrindą, pažymėtina, kad minėto reglamento 9 straipsnyje nustatytos oficialios kontrolės bendrosios taisyklės. Konkrečiai kalbant, šio straipsnio 7 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali reikalauti, kad veiklos vykdytojai, kuriems iš kitos valstybės narės pristatomi gyvūnai ar prekės, praneštų apie tokių gyvūnų ar prekių atvežimą, jeigu tai griežtai būtina oficialiai kontrolei organizuoti.
35      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „prekės“ apima maisto papildus. Reglamento 2017/625 3 straipsnio 11 punkte ši sąvoka apibrėžta kaip apimanti bet ką, kam taikoma viena ar daugiau šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų taisyklių, išskyrus gyvūnus. Be to, kaip matyti iš minėto reglamento 3 straipsnio 12 punkto, siejamo su Reglamento Nr. 178/2002 2 straipsniu, maisto papildai patenka į „maisto“ sąvoką (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Bablok ir kt., C‑442/09, EU:C:2011:541, 69 punktą), o Reglamento 2017/625 1 straipsnio 2 dalies a punkte aiškiai daroma nuoroda į taisykles „maisto ir maisto saugos“ srityje.
36      Iš visų šių nuostatų matyti, kad sąlygos, kuriomis valstybės narės prireikus gali nustatyti pareigą pranešti apie iš kitos valstybės narės atvežamus maisto papildus į jų paskirties vietą, buvo išsamiai suderintos Reglamentu 2017/625.
37      Taigi pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją nacionalinės teisės aktai, kuriais tokia pareiga nustatoma, turi būti vertinami atsižvelgiant tik į šio reglamento nuostatas, konkrečiai – į jo 9 straipsnio 7 dalį, o ne į SESV 34 ir 36 straipsnius (pagal analogiją žr. 2023 m. sausio 19 d. Sprendimo CIHEF ir kt., C‑147/21, EU:C:2023:31, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38      Šiuo aspektu pažymėtina, kad pagal Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalį valstybės narės iš veiklos vykdytojų, kuriems iš kitos valstybės narės pristatomos prekės, gali reikalauti pranešti apie tokių prekių atvežimą
tik tiek, kiek tai griežtai būtina oficialiai kontrolei organizuoti.
39      Aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 punktas ir 2025 m. birželio 19 d. Sprendimo Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40      Visų pirma, iš Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalies formuluotės matyti, kad valstybės narės gali numatyti pareigą pranešti apie prekių atvežimą iš kitos valstybės narės, ir
tokia pareiga ne tik turi būti siekiama tikslo užtikrinti oficialios kontrolės organizavimą, bet ji taip pat turi būti griežtai būtina šiam tikslui pasiekti.
41      „Griežto būtinumo“ sąlyga pati savaime reiškia, kad,
siekiant veiksmingai užtikrinti oficialios kontrolės organizavimą, negali būti mažiau ribojančių priemonių nei tokia pareiga pranešti.
42      Be to, kalbant apie šios nuostatos kontekstą, reikia pažymėti, kad joje, suteikiant galimybę valstybėms narėms skirtingai vertinti prekes pagal jų kilmę, yra įtvirtinta išimtis iš Reglamento 2017/625 9 straipsnio 6 dalyje numatytos bendrosios taisyklės, pagal kurią, nors oficiali kontrolė turi būti pritaikyta konkrečioms situacijoms, ji vis dėlto turi būti atliekama tuo pačiu būdu, nepriklausomai nuo to, ar atitinkamos prekės yra valstybės narės, kurioje vykdoma oficiali kontrolė, ar kitos valstybės narės kilmės. Todėl šio sprendimo 40 punkte nurodytos minėto reglamento 9 straipsnio 7 dalies įgyvendinimo sąlygos turi būti aiškinamos siaurai (pagal analogiją žr. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Stockholm Lindöpark, C‑150/99, EU:C:2001:34, 25 punktą).
43      Tokią išvadą patvirtina ir kai kurios Reglamento 2017/625 konstatuojamosios dalys.
44      Iš šio reglamento 37 konstatuojamosios dalies matyti, kad tik „esant išimtinėms aplinkybėms“ valstybės narės kompetentingos institucijos turėtų galėti reikalauti, kad veiklos vykdytojai praneštų apie gyvūnų ir prekių atvežimą iš kitos valstybės narės.
45      Be to, iš minėto reglamento 38 konstatuojamosios dalies matyti, kad turi būti galima vykdyti oficialią kontrolę visais gyvūnų ir prekių, kuriems taikomi Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktai, perdirbimo ir platinimo etapais. Tačiau šioje konstatuojamojoje dalyje nenurodyta, kad tais atvejais, kai gyvūnai ir prekės atvežami iš kitos valstybės narės, jiems taikomą kontrolę reikėtų atlikti sistemingai ir būtinai nuo pat minėtų gyvūnų ir prekių atvežimo į atitinkamos valstybės narės teritoriją momento.
46      Šiuo aspektu pažymėtina, kad Reglamento 2017/625 10 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad kompetentingos institucijos, kiek to reikia, vykdytų šiame reglamente nurodytų prekių oficialią kontrolę bet kuriuo jų gamybos, perdirbimo, platinimo ir naudojimo etapu.
47      Galiausiai, kalbant apie Reglamento 2017/625 tikslą, reikia pažymėti, pirma, kad iš jo 1–3, 15 ir 20 konstatuojamųjų dalių matyti, jog, nustatant suderintą Sąjungos oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos visoje žemės ūkio maisto produktų grandinėje organizavimo sistemą, šiuo reglamentu siekiama veiksmingai užtikrinti aukšto lygio žmonių bei gyvūnų sveikatos, aplinkos ir vartotojų interesų apsaugą. Antra, minėtas reglamentas buvo priimtas remiantis ne tik SESV 168 straipsnio 4 dalies b punktu, susijusiu, be kita ko, su visuomenės sveikatos apsauga, bet ir SESV 43 straipsnio 2 dalimi bei 114 straipsniu, o tai rodo, kad juo taip pat siekiama užtikrinti laisvą prekių judėjimą. Be to, šio reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad tinkamai taikant Sąjungos žemės ūkio maisto produktų grandinės teisės aktus prisidedama prie gero vidaus rinkos veikimo.
48      Atsižvelgiant į šį dvejopą tikslą, Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalis, kaip pažymėta generalinio advokato išvados 36 punkte, turi būti suprantama kaip nustatanti konkrečią pusiausvyrą tarp, viena vertus, laisvo maisto produktų judėjimo ir, kita vertus, žmonių bei gyvūnų sveikatos, aplinkos ir vartotojų interesų apsaugos.
49      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybėms narėms leidžiama reikalauti pranešti apie gyvūnų ar prekių atvežimą iš kitos valstybės narės tik esant išimtinėms aplinkybėms, kai yra griežtai būtina pateikti tokį pranešimą, o oficialios kontrolės veiksmingumo, siekiant apsaugoti, be kita ko, žmonių sveikatą ir vartotojus, negalima užtikrinti mažiau ribojančiomis priemonėmis.
50      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama pareiga pranešti atitinka Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalį. Šiuo tikslu Teisingumo Teismas, priimdamas prejudicinį sprendimą, gali pateikti paaiškinimų, kurie nacionaliniam teismui padėtų priimti sprendimą (2026 m. kovo 12 d. Sprendimo Winderwill, C‑516/24, EU:C:2026:185, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip iš esmės teigia Čekijos vyriausybė, tokios pareigos pranešti nustatymu gali būti siekiama tikslo užtikrinti veiksmingą šių maisto produktų oficialios kontrolės organizavimą, leidžiant kompetentingoms institucijoms, remiantis iš gautų pranešimų surinkta informacija, atlikti išsamią rizikos žmonių sveikatai ir vartotojams analizę, kuri leistų nustatyti maisto produktus, kuriems tokia kontrolė turi būti taikoma jau pirmajame žemės ūkio maisto produktų grandinės etape Čekijos Respublikoje arba prieš juos platinant galutiniams vartotojams.
52      Toks tikslas atitinka šio sprendimo 49 punkte nurodytą tikslą, dėl kurio atitinkamiems veiklos vykdytojams pagal Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalį gali būti nustatyta pareiga pranešti apie prekių atvežimą iš kitos valstybės narės, jeigu tai griežtai būtina šiam tikslui įgyvendinti.
53      Vis dėlto reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama pareiga apima visus maisto papildus, atvežamus iš kitų valstybių narių į Čekijos Respublikos teritoriją, todėl ji taikoma visiems tokius papildus gaunantiems veiklos vykdytojams.
54      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal Reglamento 2017/625 9 straipsnio 1 dalį oficiali kontrolė turi būti organizuojama taip, kad visi veiklos vykdytojai būtų tikrinami reguliariai, remiantis rizika ir užtikrinant pakankamą dažnumą.
55      Vis dėlto, atsižvelgiant į Reglamente 2017/625 (konkrečiai – 9 straipsnio 2 dalyje, 10 straipsnio 2 dalyje, 11 straipsnio 1 dalyje ir 111 straipsnio 1 dalyje) numatytus informacijos apsaugos, keitimosi ja ir jos rinkimo mechanizmus, organizuojant oficialią kontrolę, atitinkančią šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies ir 10 straipsnio 1 dalies reikalavimus, nėra būtina reikalauti, kad būtų pranešta apie visus iš kitos valstybės narės atvežtus maisto papildus, tokią pareigą nustatant visiems
tokius papildus gaunantiems ūkio subjektams.
56      Viena vertus, valstybės narės pagal Reglamento 2017/625 11 straipsnio 1 dalį paprastai turi informacijos, be kita ko, apie oficialios kontrolės rūšį,
veiksmų skaičių ir rezultatus, taip pat per metus nustatytų reikalavimų nesilaikymo atvejų, už kuriuos buvo paskirtos sankcijos kitose valstybėse narėse, rūšį ir skaičių, o pagal šio reglamento 111 straipsnio 1 dalį – apie kitų valstybių narių DNKP. Be to, iš šio reglamento 9 straipsnio 2 dalies matyti, kad valstybės narės taip pat turi informacijos apie galimus tyčinius jo 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų taisyklių pažeidimus, apie kuriuos pranešta naudojantis to reglamento 102–108 straipsniuose numatytais administracinės pagalbos mechanizmais.
57      Ši informacija atitinkamai valstybei narei leidžia,
atsižvelgiant į ja remiantis nustatytą riziką arba jos nebuvimą, nustatyti pareigą pranešti apie maisto papildų atvežimą iš kitos valstybės narės, siekiant organizuoti šių prekių oficialią kontrolę.
58      Kita vertus, pagal Reglamento 2017/625 10 straipsnio 2 dalį kompetentingos institucijos sudaro ir nuolat atnaujina „veiklos vykdytojų“, kaip jie suprantami pagal šio reglamento 3 straipsnio 29 punktą, sąrašą, į kurį patenka ir tie, kurie valstybės narės teritorijoje gauna maisto papildus iš kitų valstybių narių.
59      Remiantis šiuo sąrašu, net tie maisto papildai,
dėl kurių netaikoma pareiga pranešti apie atvežimą iš kitų valstybių narių (ji nustatyta atsižvelgiant į esamą riziką ar jos nebuvimą, vadovaujantis šio sprendimo 56 punkte nurodyta informacija), gali būti patikrinti nuo pat pirmojo žemės ūkio maisto produktų grandinės etapo atvykimo valstybėje narėje atliekant
šiuos papildus gaunančių veiklos vykdytojų oficialią kontrolę, jeigu ši kontrolė organizuojama pakankamu dažnumu ir atsižvelgiant į riziką, kaip tai numatyta Reglamento 2017/625 9 straipsnio 1 dalyje.
60      Be to, reikia pabrėžti, jog tam, kad valstybės narės, vykdydamos veiksmingą kontrolę, galėtų užkirsti kelią atitinkamai rizikai, kurią gali kelti maisto papildo pateikimas į rinką, Direktyvos 2002/46 10 straipsniu joms suteikiama galimybė reikalauti, kad tokio papildo gamintojas ar už jo pateikimą į rinką tų valstybių teritorijoje atsakingas asmuo apie šį pateikimą rinkai informuotų kompetentingą instituciją, jai pateikdamas to produkto ženklinimo pavyzdį.
61      Šiomis aplinkybėmis Čekijos vyriausybė vis dėlto tvirtina, kad toks bendro pobūdžio reguliavimas, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra griežtai būtinas organizuojant maisto papildų oficialią kontrolę, nes, pirma, kaip ne kartą konstatuota, maisto papilduose yra anabolinių, gydomųjų medžiagų, hormonų ir kitų draudžiamų medžiagų, antra, ant jų pakuotės pateikiama informacija dažnai neatitinka tos pakuotės turinio (pavyzdžiui, dėl vitaminų kiekio) ir, trečia, šiuose papilduose dažnai yra neleistinų formų mineralinių medžiagų ar pavojingų teršalų (pavyzdžiui, sunkiųjų metalų ir aromatinių angliavandenilių).
62      Vis dėlto tokie argumentai, atsižvelgiant į šio sprendimo 55–60 punktuose nurodytą informaciją, neįrodo išimtinių aplinkybių, dėl kurių turėtų būti laikoma, jog pareiga sistemingai pranešti apie maisto papildų atvežimą iš kitos valstybės narės yra griežtai būtina siekiant užtikrinti oficialios kontrolės veiksmingumą.
63      Konkrečiai kalbant, iš šių argumentų nematyti, kad maisto papildų atvežimas į Čekijos teritoriją iš kitos valstybės narės, prieš šiems maisto papildams pasiekiant galutinį vartotoją, keltų žmonių sveikatai ar vartotojų apsaugai realų pavojų, kurio nebūtų galima veiksmingai išvengti mažiau ribojančiomis priemonėmis, pavyzdžiui, individualiai nustatant pareigą pranešti apie atvežimą arba atliekant oficialią kontrolę įvairiuose žemės ūkio maisto produktų grandinės etapuose, naudojantis šio sprendimo 55–60 punktuose nurodytais mechanizmais.
64      Taip yra juo labiau dėl to, kad, kaip teisingai pažymėjo Europos Komisija, vien tai, jog produktas yra kitos valstybės narės kilmės, savaime nereiškia, kad jis automatiškai kelia tam tikrą riziką, nes produktams iš kitų valstybių narių šiose valstybėse narėse buvo pritaikytos suderintos Sąjungos taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti maisto saugą.
65      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Reglamento 2017/625 9 straipsnio 7 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis visiems veiklos vykdytojams, gaunantiems maisto papildus iš kitos valstybės narės, nustatoma pareiga iš anksto pranešti apie šių papildų atvežimą į jų paskirties vietą ir pateikti informaciją, reikalingą rizikos, kurią tie papildai gali sukelti, analizei atlikti ir oficialiai kontrolei organizuoti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
66      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2017 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/625 dėl oficialios kontrolės ir kitos oficialios veiklos, kuri vykdoma siekiant užtikrinti maisto ir pašarų srities teisės aktų bei gyvūnų sveikatos ir gerovės, augalų sveikatos ir augalų apsaugos produktų taisyklių taikymą, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 999/2001, (EB) Nr. 396/2005, (EB) Nr. 1069/2009, (EB) Nr. 1107/2009, (ES) Nr. 1151/2012, (ES) Nr. 652/2014, (ES) 2016/429 ir (ES) 2016/2031, Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1/2005 ir (EB) Nr. 1099/2009 bei Tarybos direktyvos 98/58/EB, 1999/74/EB, 2007/43/EB, 2008/119/EB ir 2008/120/EB, ir kuriuo panaikinami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 854/2004 ir (EB) Nr. 882/2004, Tarybos direktyvos 89/608/EEB, 89/662/EEB, 90/425/EEB, 91/496/EEB, 96/23/EB, 96/93/EB ir 97/78/EB bei Tarybos sprendimas 92/438/EEB (Oficialios kontrolės reglamentas), 9 straipsnio 7 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis visiems veiklos vykdytojams, gaunantiems maisto papildus iš kitos valstybės narės, nustatoma pareiga iš anksto pranešti apie šių papildų atvežimą į jų paskirties vietą ir pateikti informaciją, reikalingą rizikos, kurią tie papildai gali sukelti, analizei atlikti ir oficialiai kontrolei organizuoti.
Parašai.
*      Proceso kalba: čekų.