62023CJ0044
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. kovo 13 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Bendra užsienio ir saugumo politika – Kova su terorizmu – Tam tikriems asmenims ir subjektams taikomos ribojamosios priemonės – Lėšų įšaldymas – Bendroji pozicija 2001/931/BUSP – 1 straipsnio 3, 4 ir 6 dalys – Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001 – 2 straipsnio 3 dalis – Organizacijos palikimas su teroro aktais susijusių asmenų, grupių ir subjektų sąraše – Taikymas ginkluoto konflikto situacijoms – Teroristinė grupė – Įvykdytų aktų pobūdis ir jų motyvai – Laiko atotrūkis – Išlikęs dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojus – Proporcingumas – Pareiga motyvuoti“
Byloje C‑44/23 P
dėl 2023 m. sausio 27 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Kurdistan Workers’ Party (PKK), atstovaujama advocaten T. Buruma ir A. M. van Eik,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M.-C. Cadilhac, B. Driessen ir S. Van Overmeire,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, atstovaujamai C. Giolito, J. Norris ir L. Puccio,
Prancūzijos Respublikai, iš pradžių atstovaujamai J.-L. Carré, B. Fodda ir W. Zemamta, vėliau J.-L. Carré ir B. Fodda, o galiausiai – B. Fodda ir B. Travard,
Nyderlandų Karalystei, atstovaujamai M. K. Bulterman, J. M. Hoogveld ir J. Langer,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro septintosios kolegijos pirmininko pareigas einantis pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen (pranešėjas), penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún ir teisėjas J. Passer,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Kurdistan Workers’ Party (PKK) prašo panaikinti 2022 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą PKK / Taryba (T‑316/14 RENV ir T‑148/19, EU:T:2022:727; toliau – skundžiamas sprendimas); juo tas teismas atmetė jos ieškinius, kuriais ji prašė panaikinti šiuos teisės aktus:
–
2015 m. kovo 26 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/513, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 790/2014 (OL L 82, 2015, p. 1),
–
2015 m. liepos 31 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/1325, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/513 (OL L 206, 2015, p. 12),
–
2015 m. gruodžio 21 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/2425, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/1325 (OL L 334, 2015, p. 1),
–
2016 m. liepos 12 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2016/1127, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/2425 (OL L 188, 2016, p. 1),
–
2017 m. sausio 27 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2017/150, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1127 (OL L 23, 2017, p. 3),
–
2017 m. rugpjūčio 4 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2017/1420, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/150 (OL L 204, 2017, p. 3),
–
2019 m. sausio 8 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2019/25, kuriuo iš dalies keičiamas ir atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2018/1084 (OL L 6, 2019, p. 6),
–
2019 m. rugpjūčio 8 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2019/1341, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2019/25 (OL L 209, 2019, p. 15),
kiek šie reglamentai ir sprendimai (toliau kartu – ginčijami aktai) su ja susiję.
Teisinis pagrindas
Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucija 1373 (2001)
2
2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1373 (2001), nustatančią plataus diapazono kovos su terorizmu, ypač kovos su terorizmo finansavimu, strategijas.
3
Šios rezoliucijos preambulėje dar kartą patvirtinta, be kita ko, „būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų Chartija, kovoti su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“. Joje taip pat pažymima, kad valstybės privalo „papildyti tarptautinį bendradarbiavimą imdamosi papildomų priemonių, siekdamos savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti kelią teroristinių veiksmų finansavimui ir rengimui ir juos nutraukti“.
4
Šios rezoliucijos 1 dalies c punkte, be kita ko, numatyta, kad visos valstybės nedelsdamos įšaldo asmenų, kurie padaro ar kėsinasi padaryti teroro aktus, padeda juos įvykdyti arba juose dalyvauja, šiems asmenims priklausančių arba jų valdomų subjektų ir asmenų bei subjektų, kurie veikia tokių asmenų ar subjektų vardu arba jų pavedimu, lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.
5
Šioje rezoliucijoje nenumatytas asmenų, kuriems reikia taikyti šias ribojamąsias priemones, sąrašas.
Sąjungos teisė
Bendroji pozicija 2001/931/BUSP
6
Siekdama įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), Europos Sąjungos Taryba 2001 m. gruodžio 27 d. priėmė Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (OL L 344, 2001, p. 93; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 217).
7
Bendrosios pozicijos 1 straipsnio 1, 3, 4 ir 6 dalys suformuluotos taip:
„1.   Ši bendroji pozicija pagal tolesnių straipsnių nuostatas taikoma priede išvardytiems su teroro aktais susijusiems asmenims, grupėms ir organizacijoms.
<…>
3.   Šioje bendrojoje pozicijoje „teroro aktai“ – tai viena iš toliau išvardytų tyčinių veikų, kurios, atsižvelgiant į jų pobūdį ir kontekstą, gali padaryti didelę žalą valstybei ar tarptautinei organizacijai, kurios apibrėžiamos kaip nusikaltimas pagal nacionalinę teisę, kai padaromos siekiant:
i)
rimtai įbauginti gyventojus arba
ii)
neteisėtai priversti Vyriausybę ar tarptautinę organizaciją atlikti tam tikrą veiksmą ar jo neatlikti, arba
iii)
rimtai destabilizuoti ar sunaikinti pagrindines valstybės ar tarptautinės organizacijos politines, konstitucines, ekonomines ar socialines struktūras:
a)
pasikėsinimai į asmens gyvybę, galintys sukelti mirtį;
b)
pasikėsinimai į asmens fizinę neliečiamybę;
c)
žmogaus pagrobimas arba laikymas įkaitu;
d)
didelės žalos padarymas Vyriausybės ar valstybės pastatams, transporto sistemai, infrastruktūros objektams, įskaitant informacinę sistemą, kontinentiniame šelfe esančiai stacionariai platformai, viešajai vietai ar privačiai nuosavybei, sukeliant pavojų žmonių gyvybei ar padarant didelių ekonominių nuostolių;
e)
orlaivių, laivų ar kitų viešojo ar asmeninio transporto priemonių užgrobimas;
f)
ginklų, sprogmenų arba branduolinių, biologinių ar cheminių ginklų gamyba, laikymas, įsigijimas, vežimas, tiekimas ar naudojimas, taip pat biologinių ir cheminių ginklų tyrimai ir kūrimas;
g)
pavojų žmonių gyvybei keliantis pavojingų medžiagų paskleidimas arba gaisrų, sprogimų ar potvynių sukėlimas;
h)
vandens, elektros ar bet kurio kito svarbaus gamtos ištekliaus tiekimo trikdymas ar nutraukimas, sukeliantis pavojų žmonių gyvybei;
i)
grasinimas padaryti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veikų;
j)
vadovavimas teroristinei grupei;
k)
dalyvavimas teroristinės grupės veikloje, įskaitant informacijos ar materialinių išteklių tiekimą arba jos veiklos bet kokį finansavimą, žinant, kad tokiu dalyvavimu prisidedama prie grupės nusikalstamos veiklos.
Šioje pastraipoje „teroristinė grupė“ – tai daugiau kaip dviejų asmenų struktūriškai apibrėžta grupė, sukurta per tam tikrą laikotarpį ir sutartinai veikianti siekiant daryti teroro aktus. „Struktūriškai apibrėžta grupė“ – tai grupė, kuri nesusidarė atsitiktinai tiesiogiai atlikti teroro aktą ir kuri nebūtinai turi formaliai nustatytus narių vaidmenis, narystės tęstinumą ar suformuotas struktūras.
4.   Priede pateiktas sąrašas yra sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu, remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu [su nuteisimu už tokius veiksmus]. Į tą sąrašą gali būti įtraukiami asmenys, grupės ir organizacijos, kuriuos Jungtinių Tautų Saugumo Taryba yra nustačiusi kaip susijusius su terorizmu ir kuriems yra nusprendusi taikyti sankcijas.
Šioje straipsnio dalyje „kompetentinga institucija“ – tai teisminė institucija arba, jei teisminės institucijos neturi kompetencijos toje srityje, kuriai taikoma ši straipsnio dalis, lygiavertę kompetenciją šioje srityje turinti institucija.
<…>
6.   Priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti, kad yra pagrindo palikti juos sąraše.“
8
Šios bendrosios pozicijos 2 straipsnyje nustatyta:
„Europos bendrija, neviršydama Europos bendrijos steigimo sutarties jai suteiktų įgaliojimų, įsako įšaldyti priede išvardytų asmenų, grupių ir organizacijų lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.“
Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001
9
Manydama, kad norint Europos Sąjungos lygiu įgyvendinti Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nustatytas priemones reikalingas reglamentas, Taryba 2001 m. gruodžio 27 d. priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, 2001, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207).
10
Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:
a)
visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;
b)
į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais ištekliais.
2.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius, į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų naudai draudžiama teikti finansines paslaugas.
3.   Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis; į tą sąrašą įtraukiami:
i)
fiziniai asmenys, kurie padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
ii)
juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, kurie padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
iii)
juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, valdomi arba kontroliuojami vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų; arba
iv)
fiziniai ir juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, veikiantys vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų vardu arba nurodymu.“
Ginčo aplinkybės
11
Ginčo aplinkybės nurodytos skundžiamo sprendimo 3–14 punktuose. Nagrinėjant šį apeliacinį skundą reikšmingos šios faktinės aplinkybės.
12
PKK, ieškovė pirmojoje instancijoje ir apeliantė, buvo įsteigta 1978 m. ir, siekdama, kad būtų pripažinta kurdų teisė į apsisprendimą, pradėjo ginkluotą kovą su Turkijos vyriausybe.
13
Iš pradžių apeliantės pavadinimas nebuvo įtrauktas nei į Bendrosios pozicijos 2001/931 priede esantį sąrašą, nei į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą.
14
2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2002/340/BUSP, kuria atnaujinama Bendroji pozicija 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (OL L 116, 2002, p. 75). Bendrosios pozicijos 2002/340 priedu atnaujintas asmenų, grupių ir subjektų, kuriems taikomos Bendrojoje pozicijoje 2001/931 numatytos ribojamosios priemonės, sąrašas, ir į jį, be kita ko, įtrauktas apeliantės pavadinimas; ji įvardyta kaip „Kurdistano darbininkų partija (PKK)“. 2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė Sprendimą 2002/334/EB, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu 2 straipsnio 3 dalis ir panaikinamas Sprendimas 2001/927/EB (OL L 116, 2002, p. 33). Sprendimu 2002/334 apeliantės pavadinimas įtrauktas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą ir suformuluotas taip pat, kaip Bendrosios pozicijos 2002/340 priede.
15
Pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį ir Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį šie aktai vėliau buvo nuolat atnaujinami. Apeliantės pavadinimas visada buvo paliekamas grupių ir subjektų, kuriems taikomos minėtuose aktuose numatytos ribojamosios priemonės, sąrašuose (toliau – ginčijami sąrašai), nepaisant to, kad Bendrajame Teisme buvo ginčijami keli sprendimai ir reglamentai, prie kurių pridėti šie sąrašai, arba jis juos panaikino. Nuo 2004 m. balandžio 2 d. šis subjektas į ginčijamus sąrašus įtrauktas pavadinimu „Kurdistano darbininkų partija (PKK) (dar žinoma kaip KADEK ir KONGRA-GEL)“.
16
Taigi apeliantei taikomos ribojamosios priemonės buvo paliktos galioti 2014–2020 m. priimtais aktais, be kita ko, šiais:
–
2014 m. vasario 10 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 125/2014, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 714/2013 (OL L 40, 2014, p. 9), ir 2014 m. liepos 22 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 790/2014, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 125/2014 (OL L 217, 2014, p. 1) (toliau kartu – 2014 m. aktai),
–
įgyvendinimo reglamentais 2015/513, 2015/1325, 2015/2425, 2016/1127, 2017/150 ir 2017/1420 (toliau kartu – 2015–2017 m. reglamentai),
–
2015 m. kovo 26 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2015/521, kuriuo atnaujinamas ir iš dalies keičiamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas 2014/483/BUSP (OL L 82, 2015, p. 107), 2015 m. liepos 31 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2015/1334, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2015/521 (OL L 206, 2015, p. 61), ir 2017 m. rugpjūčio 4 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2017/1426, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2017/154 (OL L 204, 2017, p. 95) (toliau kartu – 2015–2017 m. BUSP sprendimai),
–
sprendimais 2019/25 ir 2019/1341,
–
2019 m. rugpjūčio 8 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2019/1337, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2019/24 (OL L 209, 2019, p. 1),
–
2020 m. sausio 13 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/19, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2019/1337 (OL L 8 I, 2020, p. 1), ir 2020 m. liepos 30 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/1128, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/19 (OL L 247, 2020, p. 1),
–
2020 m. liepos 30 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2020/1132, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2020/20 (OL L 247, 2020, p. 18).
17
2014 m. aktų aiškinamuosiuose memorandumuose Taryba PKK apibūdino kaip su teroro aktais susijusį subjektą, kuris nuo 1984 m. atliko daug tokio pobūdžio aktų. Ji nurodė, kad PKK teroristinė veikla tęsiasi, nepaisant tam tikro skaičiaus paliaubų, kurias PKK paskelbė vienašališkai nuo 2009 m. Šiuo klausimu Taryba patikslino, kad PKK įvykdyti teroro aktai apėmė sprogdinimus, apšaudymą raketomis, sprogmenų naudojimą, Turkijos piliečių ir užsienio turistų grobimą ir nužudymą, įkaitų ėmimą, išpuolius prieš Turkijos saugumo pajėgas ir ginkluotus susidūrimus su jomis, išpuolius naftos pramonės objektuose, viešajame transporte, Turkijos diplomatinės tarnybos, kultūros ir komerciniuose objektuose įvairiose šalyse, užsienyje gyvenančių Turkijos piliečių turto prievartavimą, taip pat kitą nusikalstamą veiklą, kuria buvo siekiama finansuoti PKK veiklą. Taryba kaip pavyzdį pateikė 69 įvykių nuo 2003 m. lapkričio 14 d. iki 2011 m. spalio 19 d., laikomų teroro aktais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį, sąrašą.
18
Taryba pridūrė, kad dėl PKK buvo priimti kompetentingų nacionalinių institucijų sprendimai, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, ir šiuo klausimu nurodė, pirma, 2001 m. kovo 29 d. Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vidaus reikalų ministro įsakymą (toliau – 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas), kuriuo, remiantis UK Terrorism Act 2000 (2000 m. Jungtinės Karalystės įstatymas dėl terorizmo), uždrausta PKK ir kuris papildytas 2006 m. liepos 14 d. įsakymu, kuriame KADEK ir KONGRA-GEL buvo nurodyti kaip kiti PKK pavadinimai.
19
2015–2017 m. aktų aiškinamuosiuose memorandumuose Taryba pažymėjo, kad apeliantės pavadinimo palikimas ginčijamuose sąrašuose buvo grindžiamas, be kita ko, 2001 m. ir 2006 m. priimtais Jungtinės Karalystės valdžios institucijų sprendimais, į kuriuos jau anksčiau buvo atsižvelgta; jie buvo papildyti 2014 m. gruodžio 3 d. Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministro įsakymu, kuriuo paliktas galioti PKK draudimas, 2011 m. lapkričio 2 d.Tribunal de grande instance de Paris (Paryžiaus apygardos teismas, Prancūzija) sprendimu, kuriuo Kurdų kultūros centras „Ahmet Kaya“ nuteistas už dalyvavimą nusikalstamame susivienijime siekiant rengti teroro aktą ir už teroristinės grupės finansavimą (šis sprendimas apeliacinėje instancijoje patvirtintas 2013 m. balandžio 23 d.Cour d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis teismas, Prancūzija) sprendimu, o kasacinėje instancijoje – 2014 m. gegužės 21 d.Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Prancūzija) sprendimu), ir Jungtinių Amerikos Valstijų valdžios institucijų peržiūra, kurią atlikus 2013 m. lapkričio 21 d. patvirtinta, kad PKK gali būti įvardyta kaip „užsienio teroristinė organizacija“.
20
2019 ir 2020 m. priimtų aktų aiškinamuosiuose memorandumuose iš esmės pakartojami ankstesni motyvai.
Bendrajame Teisme pareikšti ieškiniai
Byla T‑316/14 RENV
21
2014 m. gegužės 1 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo PKK ieškinį; juo ji prašė panaikinti Įgyvendinimo reglamentą Nr. 125/2014, kiek jis su ja susijęs.
22
Paskesniuose pareiškimuose dėl ieškinio patikslinimo apeliantė taip pat prašė panaikinti Įgyvendinimo reglamentą Nr. 790/2014 ir 2015–2017 m. priimtus aktus (2015–2017 m. BUSP sprendimus ir 2015–2017 m. reglamentus), kiek šie aktai su ja susiję.
23
Europos Komisijai buvo leista įstoti į bylą Bendrajame Teisme palaikyti Tarybos reikalavimų.
24
2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimu PKK / Taryba (T‑316/14, EU:T:2018:788) Bendrasis Teismas panaikino visus ieškinyje nurodytus aktus, kiek jie susiję su PKK, dėl motyvų stokos.
25
2019 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo Tarybos apeliacinį skundą, juo ji prašė panaikinti šį sprendimą. Prancūzijos Respublikai ir Nyderlandų Karalystei buvo leista įstoti į bylą Teisingumo Teisme palaikyti Tarybos reikalavimų.
26
2021 m. balandžio 22 d. Sprendimu Taryba / PKK (C‑46/19 P, EU:C:2021:316) Teisingumo Teismas panaikino 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimą PKK / Taryba (T‑316/14, EU:T:2018:788), kiek juo tenkintas ieškinys dėl panaikinimo, ir grąžino bylą Bendrajam Teismui.
27
Grįsdama ieškinį byloje T‑316/14 RENV, PKK iš esmės rėmėsi septyniais pagrindais. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas tuo, kad apeliantė klaidingai kvalifikuota kaip teroristinė grupė, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį, antrasis – tuo, kad nebuvo priimta kompetentingos institucijos sprendimo, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį, trečiasis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 4 ir 51 straipsnių pažeidimu, nes 2014 m. aktai ir 2015–2017 m. priimti aktai iš dalies grindžiami informacija, gauta kankinant ar netinkamai elgiantis, ketvirtasis – tuo, kad nebuvo peržiūros, atitinkančios minėtos bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalies reikalavimus, penktasis – proporcingumo ir subsidiarumo principų pažeidimu, šeštasis – pareigos motyvuoti pažeidimu, o septintasis – teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu.
Byla T‑148/19
28
2019 m. kovo 7 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo PKK ieškinį, juo ji prašė panaikinti Sprendimą 2019/25, kiek tas sprendimas su ja susijęs.
29
Paskesniuose pareiškimuose dėl ieškinio patikslinimo apeliantė taip pat prašė panaikinti kitus 2019 m. priimtus aktus (Sprendimą 2019/1341 ir Įgyvendinimo reglamentą 2019/1337) ir 2020 m. priimtus aktus (Sprendimą 2020/1132, įgyvendinimo reglamentus 2020/19 ir 2020/1128), kiek šie aktai su ja susiję.
30
Grįsdama savo ieškinį, apeliantė pateikė šešis pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas tuo, kad apeliantė klaidingai kvalifikuota kaip teroristinė grupė, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį, antrasis – tuo, kad nebuvo priimta kompetentingos institucijos sprendimo, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį, trečiasis – tuo, kad nebuvo peržiūros, atitinkančios šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalies reikalavimus, ketvirtasis – proporcingumo ir subsidiarumo principų pažeidimu, penktasis – pareigos motyvuoti pažeidimu, o šeštasis – teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu.
31
2022 m. vasario 8 d. sprendimu bylos T‑316/14 RENV ir T‑148/19 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas.
Skundžiamas sprendimas
32
Bendrasis Teismas pripažino ieškinius nepriimtinais tiek, kiek jais buvo prašoma panaikinti 2015–2017 m. BUSP sprendimus (byla T‑316/14 RENV), Sprendimą 2020/1132 ir įgyvendinimo reglamentus 2019/1337, 2020/19 ir 2020/1128 (byla T‑148/19), taigi šių ieškinių pagrįstumą jis nagrinėjo tik tiek, kiek jie susiję su 2014 m. aktais ir su ginčijamais aktais, t. y. 2015–2017 m. reglamentais ir sprendimais 2019/25 bei 2019/1341 (toliau – 2019 m. sprendimai).
33
Atsižvelgdamas į tai, kad kiekvienoje iš bylų T‑316/14 RENV ir T‑148/19 pateikti šeši pagrindai yra panašūs, Bendrasis Teismas juos išnagrinėjo kartu, atskirdamas minėtas bylas tik tuo atveju, kai to reikėjo dėl konkrečių argumentų, pateiktų grindžiant šiuos pagrindus, ir tam tikrų ginčijamų aktų skirtumų.
34
Penki iš minėtų pagrindų yra svarbūs nagrinėjant šį apeliacinį skundą.
35
Pirma, nagrinėdamas ieškinio pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 43 punkte priminė, kad reikia skirti pirminį asmens ar subjekto įtraukimą į lėšų įšaldymo sąrašą pagal šią nuostatą ir šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalyje nurodytą į šį sąrašą jau įtraukto asmens ar subjekto palikimą jame. Nors pirminis asmens ar subjekto įtraukimas į lėšų įšaldymo sąrašą suponuoja, kad kompetentinga nacionalinė institucija priėmė sprendimą, tokios sąlygos nenumatyta dėl šio asmens pavardės ar subjekto pavadinimo palikimo sąraše, todėl toks palikimas iš esmės laikytinas pirminio įtraukimo pratęsimu ir suponuoja tebeegzistuojantį pavojų, kad atitinkamas asmuo ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje.
36
Dėl apeliantės argumentų, kuriais ginčijamas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimo kvalifikavimas kaip kompetentingos institucijos sprendimo, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo kvalifikavimą kaip kompetentingos institucijos, informaciją, reikalingą įrodyti, kad sprendimas buvo priimtas, ir tame sprendime nurodytų įvykių datą, ir skundžiamo sprendimo 83 punkte padarė išvadą, kad šie argumentai nepagrįsti.
37
Antra, nagrinėdamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu grindžiamus argumentus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 126 punkte konstatavo, kad paprotinis apsisprendimo principas nereiškia, jog norėdama įgyvendinti teisę į apsisprendimą tauta ar teritorijos gyventojai gali imtis priemonių, patenkančių į šios nuostatos taikymo sritį. To sprendimo 131 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad reikia atskirti tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi, kad tuos tikslus pasiektų, todėl šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ neatitinka tokių tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais arba pagrindiniais. To sprendimo 132 punkte jis patikslino, kad nereikia atsižvelgti į tikslą, kurio siekiama kėsinantis į Turkijos valstybės pagrindines struktūras, siekiant pakeisti šias struktūras taip, kad jos taptų demokratiškesnės; be to, žodis „neteisėtai“ turi būti suprantamas kaip prievartos neteisėtumas, ir neturi būti vertinamas atsižvelgiant į galimai teisėtą šia prievarta siekiamą tikslą. To paties sprendimo 133 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ši bendroji pozicija ir apskritai visa Sąjungos ribojamųjų priemonių sistema negali būti laikoma kliūtimi represinių valstybių gyventojams pasinaudoti teise į apsisprendimą, nes šiomis priemonėmis siekiama ne nustatyti, kas valstybės ir grupės konflikte yra teisus ar neteisus, o kovoti su terorizmu. Taigi argumentai, susiję su atsižvelgimu į teisėtą ginkluotą konfliktą dėl kurdų tautos teisės į apsisprendimą, pateikti siekiant išaiškinti bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytus tikslus, buvo atmesti kaip nepagrįsti.
38
Kiek tai susiję su ginčijamu tam tikrais PKK priskirtais veiksmais siekiamų tikslų teroristiniu pobūdžiu, siejamu su Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu, Bendrasis Teismas nepritarė tokiam ginčijimui, be kita ko, skundžiamo sprendimo 144 punkte pabrėžęs, kad tai, jog Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir šio 1 straipsnio 3 dalyje pateikta teroro akto apibrėžtis skiriasi, nesukelia pasekmių, nes abiejose sąvokose teroro aktai apibūdinami dviem lygiais.
39
Trečia, nagrinėdamas ieškinio pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalies pažeidimu, skundžiamo sprendimo 147 ir 150 punktuose Bendrasis Teismas priminė, kad Taryba gali palikti atitinkamo asmens pavardę ar subjekto pavadinimą lėšų įšaldymo sąraše, jeigu prieina prie išvados, kad tebeegzistuoja pavojus, jog jis dalyvaus teroristinėje veikloje, dėl kurios pirmą kartą buvo įtrauktas į šį sąrašą, tačiau praėjęs laikotarpis ir aplinkybių pasikeitimas yra sąlygos, dėl kurių atsiranda pareiga iš naujo įvertinti tokio dalyvavimo pavojų. Nagrinėjamu atveju to sprendimo 167 punkte konstatavęs aplinkybių pasikeitimą, pateisinantį situacijos vertinimą iš naujo, Bendrasis Teismas to sprendimo 175 punkte padarė išvadą, kad Taryba neįvykdė iš šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalies kylančios pareigos įvertinti iš naujo, todėl jis panaikino 2014 m. aktus, kiek šie aktai susiję su PKK. Vis dėlto dėl 2015–2017 m. reglamentų ir 2019 m. priimtų aktų Bendrasis Teismas, be kita ko, to paties sprendimo 186 ir 202 punktuose padarė išvadą, kad Taryba tinkamai iš naujo įvertino dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų, atsižvelgiant į šių aktų datą, taigi peržiūra pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalį buvo atlikta tinkamai.
40
Ketvirta, atsakydamas į ieškinio pagrindą, grindžiamą proporcingumo principo pažeidimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 207–215 punktuose pripažino, kad apskritai ribojamosiomis priemonėmis siekiama bendrojo intereso tikslo ir jos nelaikytinos neproporcingomis, neleistinomis arba pažeidžiančiomis pagrindinių teisių esmę. Kiek tai susiję konkrečiau su argumentu, kad nagrinėjamu atveju patvirtintos ribojamosios priemonės trukdė taikiai ir demokratiškai išspręsti kurdų ir Turkijos valdžios institucijų konfliktą ar netgi turėjo neigiamų pasekmių kurdams ar bet kuriam juos palaikyti norinčiam asmeniui, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 212 ir 213 punktuose konstatavo, kad ginčijamuose aktuose kaip tikslas aiškiai nurodyta kova su terorizmu ir PKK, todėl ginkluoto konflikto buvimas ir veiksmai, kuriuos apeliantė nurodė kaip priemones, kurių imtasi prieš su ja nesusijusius asmenis, negali būti laikomi kylančiais iš minėtų aktų, todėl negali būti pripažinti neproporcingais.
41
Galiausiai, penkta, kiek tai susiję su pagrindu, grindžiamu pareigos motyvuoti pažeidimu, skundžiamo sprendimo 216–219 punktuose Bendrasis Teismas priminė jurisprudenciją, pagal kurią tam, kad įvykdytų SESV 296 straipsnyje numatytą pareigą motyvuoti, Taryba turi pateikti pakankamai tikslius ir konkrečius motyvus, leidžiančius atitinkamam ieškovui sužinoti jo pavardės palikimo lėšų įšaldymo sąrašuose motyvus, o Bendrajam Teismui – vykdyti kontrolę. To sprendimo 221–238 punktuose jis pateikė savo poziciją dėl įvairių šiuo klausimu apeliantės nurodytų argumentų ir, be kita ko, to sprendimo 234 punkte pabrėžė, kad pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia skirti nuo motyvų pagrįstumo, nuo kurio priklauso, ar ginčijamas aktas yra teisėtas iš esmės, taigi priekaištai ir argumentai, kuriais siekiama užginčyti akto pagrįstumą, neturi reikšmės nagrinėjant pagrindą, grindžiamą nemotyvavimu ar nepakankamu motyvavimu.
42
Taigi skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas byloje T‑316/14 RENV panaikino 2014 m. aktus, kiek jie susiję su PKK, ir atmetė likusią ieškinio dalį, o byloje T‑148/19 atmetė visą ieškinį.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
43
PKK Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo Bendrasis Teismas atmetė ieškinius dėl ginčijamų aktų panaikinimo, kiek jie susiję su apeliante,
–
priimti galutinį sprendimą dėl šiame apeliaciniame skunde keliamų klausimų ir panaikinti ginčijamus aktus, kiek jie susiję su apeliante, ir
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas su palūkanomis.
44
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinius dėl ginčijamų aktų panaikinimo bylose T‑316/14 RENV ir T‑148/19 ir
–
priteisti iš PKK bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas.
45
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
46
Prancūzijos Respublika prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą.
47
Nyderlandų Karalystė prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš PKK bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
48
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo penkis pagrindus: pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, padaryta Bendrajam Teismui aiškinant Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, visų pirma, kiek tai susiję su joje nurodytų „tikslų“ aiškinimu ir taikymu nagrinėjamu atveju, antrasis – Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, nes jis nusprendė, kad Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu pažeisdama šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatytas sąlygas, trečiasis – Bendrojo Teismo padaryta klaida vertinant Tarybos atliktą peržiūrą pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalį, ketvirtasis – Bendrojo Teismo padaryta klaida aiškinant proporcingumo principą ir penktasis – klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė vertindamas ginčijamų aktų aiškinamuosiuose memorandumuose Tarybos išdėstytų motyvų tinkamumą.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
49
Pateikdama pirmąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 126–146 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai aiškino Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą ir klaidingai taikė šią nuostatą nagrinėjamu atveju, kai nusprendė, kad jos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ susiję su pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu.
50
Apeliantė mano, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje daromas skirtumas tarp veiksmų, kurių sunkumo laipsnis leidžia juos kvalifikuoti kaip teroro aktus ir kurie išvardyti šios nuostatos a–k papunkčiuose, ir tikslų, kurių siekiant šie veiksmai turi būti įvykdyti, nurodytų šios nuostatos i–iii punktuose. Kadangi šios sąlygos yra kumuliacinės, tam, kad galėtų konstatuoti, jog įvyko teroro aktas, kaip jis suprantamas pagal šią bendrąją poziciją, Taryba turi įrodyti, kad organizacija įvykdė vieną ar kelis a–k papunkčiuose išvardytus veiksmus ir kad šis (-ie) veiksmas (-ai) buvo įvykdytas (-i) siekiant teroristinio tikslo. O skundžiamo sprendimo 131 punkte nurodęs, kad šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ susiję su „pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas šią dvigubą sąlygą, nes de facto panaikino savarankišką sąlygą, susijusią su teroristiniu tikslu.
51
Tiesa, skundžiamo sprendimo 131 punkte atskyręs tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi tiems tikslams pasiekti, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyti „tikslai“ neatitinka tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais ar pagrindiniais. Vis dėlto iš to negalima daryti išvados, kad galutinis tikslas yra „nesvarbus“ aiškinant tiesioginį akto tikslą. Taigi to sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad nereikia į tai atsižvelgti.
52
Be to, remdamasi tuo pačiu skundžiamo sprendimo 132 punktu apeliantė mano, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ii punkte vartojamas žodis „neteisėtai“ reiškia ne tik įvykdytos prievartos neteisėtumą, nes priešingu atveju šis žodis būtų perteklinis, kadangi tam, kad aktas patektų į šio 1 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, jis turi būti neteisėtas. Vadinasi, šį žodį reikia suprasti taip, kad juo siekiama apsunkinti akto kvalifikavimą kaip teroro akto.
53
Skundžiamo sprendimo 131 punkte Bendrasis Teismas taip pat klaidingai konstatavo, kad „vartojam[os] sąvok[os] (bauginimas, prievarta, destabilizavimas ar sunaikinimas)“ susijusios „su pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“, nes negalima nustatyti, ar dėl tam tikro veiksmo destabilizuojamos arba sunaikinamos pagrindinės valstybės struktūros, neatsižvelgiant į atitinkamos organizacijos siekiamus tikslus, susijusius su šiomis pagrindinėmis struktūromis. Jei siekiama, kad pagrindinės struktūros labiau atitiktų tarptautinės teisės ir žmogaus teisių principus, šis veiksmas negali būti laikomas skirtu jas destabilizuoti ar sunaikinti. Kadangi Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad paprotinis apsisprendimo principas yra „teisė, kuria galima remtis erga omnes, ir vienas iš pagrindinių tarptautinės teisės principų“ (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88 punktas), Taryba privalo į jį atsižvelgti, kai nusprendžia įtraukti organizaciją į sankcijų sąrašą. Taigi skundžiamo sprendimo 133 punkte Bendrasis Teismas taip pat klaidingai konstatavo, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 nuostatų taikymas nepažeidžia paprotinio apsisprendimo principo.
54
Anot apeliantės, jei būtų vadovaujamasi Bendrojo Teismo argumentais, asmens, kuris, norėdamas suteikti savo tautai galimybę pasinaudoti teise į apsisprendimą, neturi kito pasirinkimo kaip tik panaudoti ginkluotąsias pajėgas, veiksmai atitiktų teroro akto apibrėžtį. Tai reikštų, kad paneigiama visa tarptautinės humanitarinės teisės idėja, pagal kurią daug karinių veiksmų, padarytų vykstant tokio pobūdžio konfliktui, yra teisėti. Užuot rėmęsis, kaip skundžiamo sprendimo 133 punkte, Tarybai suteikta plačia diskrecija, aiškindamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį Bendrasis Teismas turėjo atsižvelgti į apsisprendimo principą.
55
Galiausiai, remdamasi pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamo sprendimo 126 punkte atsisakė priimti sprendimą dėl apsisprendimo principo taikymo nagrinėjamu atveju ir dėl ginkluotųjų pajėgų panaudojimo teisei į apsisprendimą įgyvendinti teisėtumo.
56
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, Nyderlandų Karalystės ir Komisijos, prašo atmesti pirmąjį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
57
Pirmasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 126–146 punktuose Bendrojo Teismo pateiktu Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos aiškinimu, pagal kurį šioje nuostatoje nurodyti „tikslai“ susiję su „pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“ ir negalima atsižvelgti į galimą ginkluotą konfliktą, kuriuo siekiama įgyvendinti tautos apsisprendimo teisę.
58
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją siekiant išaiškinti Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą, taip pat į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings, C‑884/19 P ir C‑888/19 P, EU:C:2021:973, 70 punktą).
59
Dėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos formuluotės pažymėtina, kad veiksmo apibrėžtis kaip „teroro akto“ grindžiama dviem kumuliacinėmis sąlygomis: pirma, šis veiksmas turi būti vienas iš išvardytų šios nuostatos a–k papunkčiuose ir, antra, jis turi būti įvykdytas siekiant vieno iš šios nuostatos i–iii punktuose nurodytų tikslų.
60
Taigi, kaip, beje, pripažino ir apeliantė, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 144 punkte teisingai konstatavo, kad šioje bendrojoje pozicijoje teroro aktai apibrėžiami atsižvelgiant ir į siekiamus tikslus, ir į jiems pasiekti naudojamas priemones.
61
Vis dėlto, priešingai, nei teigia apeliantė, šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos formuluotė jokiu būdu neleidžia teigti, kad nagrinėjamais veiksmais siekiamas politinis tikslas ar juos padariusio asmens reikalavimų pobūdis gali turėti kokią nors reikšmę apibrėžiant sąvoką „teroro aktas“.
62
Tokį Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies aiškinimą patvirtina šios nuostatos kontekstas ir tikslai, kurių Taryba siekė priimdama šią bendrąją poziciją.
63
Kaip matyti iš Bendrosios pozicijos 2001/931 5–7 konstatuojamųjų dalių ir Reglamento Nr. 2580/2001 3, 5 ir 6 konstatuojamųjų dalių, Taryba šią bendrąją poziciją, o vėliau, ja remdamasi, šį reglamentą priėmė siekdama Sąjungos lygiu įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), kurioje „dar kartą patvirtinama būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų chartija, kovoti su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“ ir prašoma valstybių narių „papildyti tarptautinį bendradarbiavimą imantis papildomų priemonių, siekiant savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti kelią ir nutraukti teroristinių veiksmų finansavimą ir rengimą“.
64
Šiuo klausimu taip pat primintina, kad Bendrąja pozicija 2001/931 iš esmės siekiama šio prevencinio tikslo kovoti su tarptautiniu terorizmu, atkirsti jo finansinius išteklius įšaldant asmenų ir subjektų, įtariamų dalyvaujant su juo susijusioje veikloje, lėšas ir ekonominius išteklius (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 67 punktą).
65
Taigi Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardyti tyčiniai veiksmai laikomi teroro aktais, jeigu jie vykdomi siekiant rimtai įbauginti gyventojus, neteisėtai priversti vyriausybę ar tarptautinę organizaciją atlikti tam tikrą veiksmą ar jo neatlikti arba rimtai destabilizuoti ar sunaikinti pagrindines valstybės ar tarptautinės organizacijos politines, konstitucines, ekonomines ar socialines struktūras, neatsižvelgiant į politinį ar kitokį atitinkamo teroro akto vykdytojo tikslą.
66
Šiuo aspektu pažymėtina, kad Bendrąja pozicija 2001/931 ir Reglamentu Nr. 2580/2001 siekiama ne skirti sankcijas už teroro aktus, o veikiau kovoti su terorizmu užkertant kelią teroro aktų finansavimui (2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 96 punktas).
67
Vis dėlto nė viena iš nurodytų konstatuojamųjų dalių ar nė vienas iš tikslų negali būti suprantami taip, kad veiksmai, kuriais siekiama galimai teisėto tikslo, neturėtų patekti į Bendrosios pozicijos 2001/931 taikymo sritį, todėl apeliantės argumentai, kad siekiant nustatyti, ar veiksmas buvo įvykdytas teroristiniu tikslu, reikia atsižvelgti į galimą tikslą įgyvendinti apsisprendimo teisę, turi būti atmesti.
68
Skundžiamo sprendimo 122 ir 124 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė savo poziciją dėl šio argumento ir priminė (o apeliantė to neginčija), kad ginkluotas konfliktas, kaip tai suprantama pagal tarptautinę humanitarinę teisę, nereiškia, kad vykstant tokiam konfliktui galimiems teroro aktams negali būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos dėl terorizmo prevencijos, kaip antai Bendroji pozicija 2001/931 (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 97 ir 98 punktus), taip pat nurodė, kad šioje bendrojoje pozicijoje nedaroma jokio skirtumo dėl jos taikymo srities pagal tai, ar aptariamas aktas įvykdytas per ginkluotą konfliktą, kaip jis suprantamas pagal tarptautinę humanitarinę teisę, ar kitomis aplinkybėmis.
69
Nors skundžiamo sprendimo 125 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad paprotinis apsisprendimo principas, be kita ko, nurodytas Jungtinių Tautų Chartijos 1 straipsnyje, yra tarptautinės teisės principas, taikomas visoms priklausomoms teritorijoms ir visoms tautoms, kurios dar nėra nepriklausomos (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88 punktas), vis dėlto šis principas nereiškia, kad, norėdama pasinaudoti teise į apsisprendimą, tauta ar teritorijos gyventojai gali imtis priemonių, patenkančių į Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies taikymo sritį.
70
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tarptautine humanitarine teise ir Bendrąja pozicija 2001/931 siekiama skirtingų tikslų ir jose nustatyti skirtingi mechanizmai, todėl šios bendrosios pozicijos taikymas nepriklauso nuo kvalifikavimo pagal tarptautinę humanitarinę teisę. Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad ši bendroji pozicija ir Reglamentas Nr. 2580/2001 turi būti aiškinami taip, kad ginkluotųjų pajėgų veiksmai ginkluotų konfliktų metu, kaip tai suprantama pagal tarptautinę humanitarinę teisę, gali būti laikomi „teroro aktais“, kaip jie suprantami pagal šiuos Sąjungos aktus (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 89, 91 ir 97 punktus).
71
Būtent į tai atsižvelgdamas Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 131 punkte konstatavo, kad reikia atskirti tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi, kad tuos tikslus pasiektų, todėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ neatitinka tokių tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais arba pagrindiniais.
72
Nors apeliantė pripažįsta, kad Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog yra skirtumas tarp galutinio arba pagrindinio tikslo, dėl kurio subjektas dalyvauja ginkluotame konflikte, ir tikslo, kurio siekiant vykdomi konkretūs veiksmai vykstant šiam konfliktui, ji nepateikia jokio tinkamo teisinio argumento, kuriuo remiantis būtų galima daryti išvadą, kad galutinis ar pagrindinis tikslas yra svarbus vertinant šių konkrečių veiksmų tikslą.
73
Vadinasi, veiksmai, įvykdyti siekiant vieno iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodytų tikslų, gali būti laikomi teroro aktais, net jei jų galutinis ar pagrindinis tikslas yra, pavyzdžiui, pagrindines valstybės struktūras padaryti demokratiškesnes. Taigi skundžiamo sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad, jei veiksmai atliekami siekiant vieno iš šių trijų tikslų, nereikia aiškintis, kokių tikslų siekia atitinkama organizacija, nebent norima panaikinti vieną iš dviejų kumuliacinių sąlygų, kurios būtinos tam, kad veiksmas galėtų būti laikomas teroro aktu. Šie tikslai, kurie būdingi šio 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardytiems veiksmams ir kurie dėl to yra visiškai funkcinio pobūdžio, neturi jokio ryšio su aktą įvykdžiusių asmenų politiniu tikslu ar reikalavimais, todėl galutinis ar pagrindinis šio akto tikslas neturi jokios įtakos jo kvalifikavimui kaip „teroro akto“.
74
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taip pat reikia atmesti apeliantės argumentą dėl skundžiamo sprendimo 126 punkto ne tik dėl to, kad šiuo argumentu tik bendrai ginčijamas jame nurodytas Bendrojo Teismo teiginys, bet ir dėl to, kad jis grindžiamas klaidingu šio punkto aiškinimu. Iš tiesų tame punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad, siekiant atsakyti į argumentus dėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje nurodytų tikslų aiškinimo, nebūtina pareikšti pozicijos dėl apsisprendimo principo taikymo šioje byloje, ir, priešingai, nei teigia apeliantė, neatsisakė priimti sprendimo dėl šio principo taikymo.
75
Jeigu būtų pritarta apeliantės argumentams, kad organizacija ar subjektas turi teisę atlikti vieną iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardytų veiksmų, jeigu šie veiksmai atliekami siekiant bendro tikslo pasinaudoti apsisprendimo teise, tai lemtų rezultatą, prieštaraujantį šios nuostatos tekstui ir kontekstui, taip pat teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslams, taip pat šio sprendimo 68–70 punktuose nurodytai jurisprudencijai.
76
Galiausiai dėl šių priežasčių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 132 punkte taip pat nepadarė teisės klaidos, kai konstatavo, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ii punkte vartojamas žodis „neteisėtai“ neturi būti vertinamas atsižvelgiant į tariamai teisėtą prievarta siekiamą tikslą.
77
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
78
Pateikdama antrąjį pagrindą apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu kaip „sprendimu“ pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, nes to sprendimo motyvuose nurodytos faktinės aplinkybės susiklostė per seniai, todėl jomis remiantis negalima tvirtinti, kad apeliantė įvykdė teroro aktus, leidžiančius ją kvalifikuoti kaip „teroristinę grupę“.
79
Apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai skundžiamo sprendimo 142 punkte nurodė faktines aplinkybes, kuriomis pagrįstas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas, t. y. Vakarų turistų pagrobimą XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje, išpuolį naftos perdirbimo gamykloje 1993–1994 m., išpuolių turizmo infrastruktūros objektuose kampaniją tais pačiais metais ir grasinimus surengti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose 1995–1999 m., analizavo šias faktines aplinkybes ir padarė išvadą, kad Taryba galėjo jas kvalifikuoti kaip teroro aktus, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą. Kadangi to sprendimo 77–83 punktuose Bendrasis Teismas atsižvelgė tik į 1995–1999 m. susiklosčiusias faktines aplinkybes, darytina išvada, kad kitos ankstesnės faktinės aplinkybės yra nesvarbios. Vadinasi, šiomis faktinėmis aplinkybėmis nebuvo galima pagrįsti išvados, kad apeliantė turi būti laikoma teroristine grupe, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, juo labiau kad Bendrasis Teismas to sprendimo 72 punkte padarė išvadą, jog, „atrodo, PKK [savo] [teroristinės] kampanijos nevykdė“.
80
Bet kuriuo atveju skundžiamo sprendimo 80–83 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad į grasinimus surengti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose 1995–1999 m. buvo galima atsižvelgti dėl laiko atotrūkio tarp jų. Net darant prielaidą, kad Taryba neturi tikrinti, ar nacionaliniuose apkaltinamuosiuose nuosprendžiuose konstatuotos faktinės aplinkybės iš tikrųjų susiklostė, ji turėtų įsitikinti, kad kompetentinga nacionalinė institucija manė, jog jos tikrai susiklostė, ir savo išvadas aiškiai ir nuosekliai pagrįsti aiškinamajame memorandume.
81
Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 98 punkte konstatavo, kad ieškinio pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, reikia atmesti tiek, kiek ginčijami aktai priimti remiantis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, o to sprendimo 146 punkte – kad reikia atmesti pagrindą, grindžiamą šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu.
82
Be to, nei Taryba, nei Bendrasis Teismas negalėjo nuspręsti, kad nurodyti grasinimai atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatytus kriterijus. Iš tiesų šie grasinimai, kuriais kaltinama PKK, negali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, nes išpuolių kampanija, per kurią žuvo žmonių, buvo nutraukta.
83
Anot apeliantės, taip pat reikia atsižvelgti į Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir Bendrojoje pozicijoje 2001/931 pateiktos teroro akto apibrėžties skirtumus. Taigi skundžiamo sprendimo 144 punkte Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai konstatavo, kad aplinkybė, jog sunkumo kriterijus Jungtinės Karalystės teisės aktuose susietas su priemonėmis, o šioje bendrojoje pozicijoje – su „tikslais“, neturi reikšmės, nes skirtumas yra didelis, ypač kalbant apie grasinimus.
84
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, Nyderlandų Karalystės ir Komisijos, prašo atmesti apeliantės argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
85
Antrasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 77–83, 98 ir 136–146 punktuose Bendrojo Teismo esą padaryta klaida, nes jis atsižvelgė į 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimą, siekdamas konstatuoti, kad Taryba įvykdė įsipareigojimus pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį ir kad įvykdyti veiksmai yra teroro aktai, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalį.
86
Siekiant priimti sprendimą dėl šio pagrindo pagrįstumo, pirmiausia reikia atskirti klausimą, ar 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas gali būti laikomas kompetentingos institucijos sprendimu, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, be kita ko, atsižvelgiant į įvykių, kuriais jis grindžiamas, datą, ir klausimą, ar šie įvykiai, ypač atsižvelgiant į jų pobūdį, gali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalį.
87
Pirma, Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad lėšų įšaldymo sąrašas „sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu, remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu [su nuteisimu už tokius veiksmus]“.
88
Kiek tai susiję su Tarybos pareigomis įtraukiant asmenį ar subjektą į sąrašą, iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje pateiktos nuorodos į nacionalinį sprendimą bei vartojamų žodžių junginių „tiksli informacija“ ir „rimti ir patikimi įrodymai ar įkalčiai“ matyti, kad šia nuostata siekiama apsaugoti atitinkamus asmenis užtikrinant, kad jų įtraukimas į lėšų įšaldymo sąrašą būtų pagrįstas tik pakankamai svariomis faktinėmis aplinkybėmis, o šioje bendrojoje pozicijoje šio tikslo siekiama nustatant reikalavimą dėl nacionalinės institucijos priimto sprendimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 68 punktą).
89
Iš tikrųjų, kadangi pati Sąjunga neturi priemonių tyrimams dėl tam tikro asmens dalyvavimo teroristinėje veikloje atlikti, minėtu reikalavimu siekiama nustatyti, ar yra rimtų ir patikimų įrodymų ar įkalčių dėl atitinkamo asmens dalyvavimo teroristinėje veikloje, kuriuos nacionalinės institucijos laikytų patikimais ir kuriais remdamosi bent pradėtų tyrimus, nereikalaudamos, kad būtų priimtas konkrečios teisinės formos nacionalinis sprendimas ar kad jis būtų paskelbtas arba apie jį būtų pranešta (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 69 punktas).
90
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 72 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba rėmėsi tuo, jog yra priimti sprendimai, kuriuos ji laiko kompetentingos institucijos sprendimais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, tarp jų – 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas. Bendrasis Teismas pirmiausia išvardijo Tarybos nurodytus rimtus ir patikimus įrodymus ir įkalčius, kuriuos nacionalinės valdžios institucijos laikė patikimais ir kurie apėmė teroristinius išpuolius, PKK priskiriamus nuo 1984 m., teroristinę kampaniją, vykusią XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje, įskaitant Vakarų turistų pagrobimą, išpuolį naftos perdirbimo gamykloje ir išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose, per kuriuos žuvo užsienio turistų, vykdytus 1993–1994 m. To sprendimo 72 punkte Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Taryba pažymėjo, jog nors, atrodo, PKK šios kampanijos nevykdė nuo 1995 iki 1999 m., ji ir toliau šiuo laikotarpiu grasino vykdyti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose. To sprendimo 73 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad pagal jurisprudenciją iš šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalyje reikalaujamos „tikslios informacijos ar <…> bylos medžiagos“ turi būti matyti, kad nacionalinės institucijos, kaip ji apibrėžta šioje nuostatoje, sprendimas buvo priimtas dėl atitinkamų asmenų ar subjektų, kad visų pirma jie galėtų identifikuoti šį sprendimą, bet ši informacija ir bylos medžiaga nėra susijusios su to sprendimo turiniu. Galiausiai to sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Taryba pateikė pakankamai tikslios informacijos apie 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimą, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį.
91
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad skundžiamo sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas galėjo konstatuoti, jog Taryba turėjo tikslią informaciją ir bylos medžiagą, pateiktą kompetentingos institucijos sprendime, kaip jis suprantamas pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį. Kadangi apeliantė neginčija šios Bendrojo Teismo išvados ir bet kuriuo atveju nepateikė jokių įrodymų, leidžiančių ją paneigti, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu.
92
Dėl argumento, kad skundžiamo sprendimo 77–83, 143, 144 ir 146 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog atliekant patikrinimą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį galėjo būti pagrįstai atsižvelgta į iki 1995 m. įvykdytus veiksmus, nors į juos nebuvo galima atsižvelgti pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį, pažymėtina, kad reikia skirti reikalavimus, susijusius su pirminiu asmens ar subjekto įtraukimu į sąrašą ir įtvirtintus šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalyje, kiek tai susiję, be kita ko, su laiko atotrūkiu, ir reikalavimus, susijusius su šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalyje esančios sąvokos „teroro aktai“ apibrėžtimi.
93
Tam, kad asmuo ar subjektas būtų pirmą kartą įtrauktas į sąrašą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, veiksmai, kuriais grindžiamas toks sprendimas, turi būti įvykdyti pakankamai neseniai, ypač atsižvelgiant į šio sprendimo 88 punkte primintą šios nuostatos tikslą apsaugoti atitinkamus asmenis ar subjektus.
94
O šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalyje pateikiama tik „teroro akto“ apibrėžtis, kaip ši sąvoka suprantama pagal šią bendrąją poziciją. Tokiomis aplinkybėmis Taryba gali atsižvelgti į kitas senesnes aplinkybes, kurios gali būti svarbios vertinant atitinkamo asmens ar subjekto teroristinės veiklos istoriją ir mastą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
95
Vadinasi, siekdamas nustatyti, ar nagrinėjamu atveju apeliantei priskiriamais aktais buvo siekiama teroristinių tikslų, kaip nurodyta Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje, Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai atsižvelgti į iki 1995 m., t. y. 1990 m., 1993 m. ir 1994 m. įvykdytus aktus ir kad jis taip pat teisingai nusprendė, jog maždaug dvejų metų „laiko atotrūkis“ nuo vėliausių faktinių aplinkybių, į kurias atsižvelgta (jos susiklostė 1999 m.), ir 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimo negalėjo būti laikomas per ilgu, taigi šį sprendimą galima laikyti kompetentingos institucijos sprendimu, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį.
96
Dėl skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrojo Teismo nurodyto ne ilgesnio nei penkerių metų laikotarpio, nes jis atsižvelgė tik į naujausias faktines aplinkybes, kuriomis buvo grindžiamas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas rėmėsi šiuo penkerių metų terminu vadovaudamasis jurisprudencija, pagal kurią penkerių metų laikotarpis nėra pernelyg ilgas. Vis dėlto skundžiamame sprendime visiškai nenurodyta, kad remdamasis šiuo penkerių metų laikotarpiu Bendrasis Teismas būtų nusprendęs, jog kitos 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytos faktinės aplinkybės susiklostė per seniai, kad į jas būtų galima atsižvelgti. Apeliantės argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, todėl jį reikia atmesti.
97
Antra, argumentą, kad Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, jog grasinimai surengti išpuolius Turkijos turizmo infrastruktūros objektuose atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatytus kriterijus, taip pat reikia atmesti.
98
Šios nuostatos i papunktyje aiškiai nurodytas „grasinimas padaryti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veikų“, pavyzdžiui, pasikėsinti į asmens gyvybę arba padaryti didelę žalą.
99
Taigi grasinimų įvykdyti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veiksmų pakanka lėšų įšaldymui pateisinti, o aplinkybė, kad 1995–1999 m. PKK buvo nutraukusi išpuolių kampanijas, neturi įtakos grasinimų kvalifikavimui kaip teroro akto.
100
Taigi Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad tai, jog tam tikrą laikotarpį nebuvo vykdoma išpuolių, nereiškia, kad nebuvo toliau grasinama jų įvykdyti, o tokie grasinimai yra teroro aktai, kaip jie suprantami pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą.
101
Dėl apeliantės argumento, susijusio su teroro akto apibrėžties Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje pateiktos apibrėžties skirtumais, primintina, kad skundžiamo sprendimo 144 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog aplinkybė, kad sunkumo kriterijus Jungtinės Karalystės teisės aktuose siejamas su „priemonėmis“, o šioje bendrojoje pozicijoje – su „tikslais“, neturi reikšmės.
102
Iš šio sprendimo 73 punkto matyti, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose išvardyti tikslai yra visiškai funkcinio pobūdžio ir leidžia šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose nurodytus veiksmus kvalifikuoti kaip teroro aktus. Taigi Bendrojo Teismo argumentuose nėra jokio nenuoseklumo, atsižvelgiant į tai, kad tiek Sąjungos teisėje, tiek 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime teroro aktai apibrėžiami dviem lygiais, atsižvelgiant tiek į siekiamus tikslus, tiek į priemones, kurių imamasi tiems tikslams pasiekti.
103
Vadinasi, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
104
Pateikdama trečiąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 182–188 ir 191–203 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Tarybos atlikta 2015–2017 m. reglamentų ir 2019 m. sprendimų peržiūra atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalyje nustatytas sąlygas.
105
Apeliantė pabrėžia, kad Bendrasis Teismas konstatavo, jog nuo 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimo priėmimo iki 2014 m. aktų priėmimo praėjo daug laiko, per kurį įvyko keli įvykiai, rodantys aplinkybių pasikeitimą, todėl Taryba pažeidė savo pareigą iš naujo įvertinti dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų 2014 m. Apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas turėjo padaryti tokią pačią išvadą dėl 2015–2017 m. reglamentų ir 2019 m. sprendimų.
106
Darydama nuorodą į argumentus, išdėstytus pateikiant antrąjį pagrindą, apeliantė pažymi, kad 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas neatitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje nustatytų sąlygų. Apeliantė taip pat mano, kad skundžiamo sprendimo 185 punkte Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Taryba galėjo remtis 2014 m. gegužės mėn. įvykdytu išpuoliu naujo Turkijos karinio avanposto statybvietėje ir kvalifikuoti šį išpuolį kaip teroro aktą. Iš tiesų šis veiksmas yra tipinis veiksmo, kurį apeliantė negali būti kaltinama įvykdžiusi siekdama teroristinio tikslo, pavyzdys, nes tai buvo tiesioginis atsakas į Turkijos vyriausybės padarytą taikos derybų pažeidimą ir pagal tarptautinę humanitarinę teisę jis turėtų būti laikomas teisėtu kariniu veiksmu.
107
Anot apeliantės, net jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas nepadarė klaidos aiškindamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 ir 4 dalis, kiek tai susiję su 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, atsižvelgiant į tai, jog 2014 m. gegužės mėn. įvykdytas išpuolis aiškiai skyrėsi nuo su tuo sprendimu siejamų įvykių, šiuo išpuoliu negalima pakankamai pagrįsti išvados, kad tebeegzistuoja teroro aktų pavojus.
108
Kadangi apeliantės padėtis per šešiolika metų po to, kai 1999 m. buvo suimtas PKK steigėjas ir lyderis Abdullah Öcalan, radikaliai pasikeitė, negalima teigti, kad šis išpuolis Turkijos kariniame avanposte, statomame nepaisant taikos derybų, prilygo XX a. dešimtajame dešimtmetyje vykdytiems išpuoliams Turkijos turizmo infrastruktūros objektuose.
109
Dėl 2017 m. spalio 23 d. įvykio, kai buvo užpulta karinė transporto priemonė, apeliantė tvirtina, kad kvalifikuodamas šį įvykį kaip teroro aktą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 191 punkte klaidingai konstatavo, jog aplinkybė, kad jis susijęs su PKK ir Turkijos Respublikos ginkluotu konfliktu, neturi reikšmės, nors iš pirmojo pagrindo aiškiai matyti, kad būtina ir proporcinga karinė operacija negali būti laikoma turinčia teroristinį tikslą.
110
Skundžiamo sprendimo 198–200 punktuose konstatavęs, kad dėl tebesitęsiančio ginkluoto konflikto Taryba galėjo nuspręsti, jog tebeegzistuoja teroro aktų pavojus, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Turkijos Respublikos vaidmenį, nors PKK reikšmingai pakeitė savo veikimo būdą.
111
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, Nyderlandų Karalystės ir Komisijos, teigia, kad trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
112
Primintina, kad atlikdama peržiūrą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį Taryba gali palikti atitinkamo asmens pavardę ar subjekto pavadinimą lėšų įšaldymo sąraše, jeigu prieina prie išvados, kad tebeegzistuoja pavojus, jog jis dalyvaus teroristinėje veikloje, dėl kurios pirmą kartą buvo įtrauktas į šį sąrašą (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
113
Vienintelis svarbus klausimas vertinant tokio palikimo sąraše tikslingumą iš esmės yra tai, ar nuo įtraukimo į sąrašą arba ankstesnės peržiūros faktinė padėtis pasikeitė taip, kad nebegalima daryti tos pačios išvados dėl minėto pavojaus (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE, C‑599/14 P, EU:C:2017:583, 46 punktą).
114
Tokio pavojaus išlikimą galima konstatuoti pirmiausia remiantis nacionaliniu sprendimu, kuriuo buvo grindžiamas pirminis įtraukimas į sąrašą, jeigu neseniai buvo atlikta šio sprendimo peržiūra ir padaryta išvada, kad jį reikia palikti galioti remiantis nesenais įvykiais, patvirtinančiais, kad atitinkamas asmuo ar organizacija tebedalyvauja teroristinėje veikloje. Tokia peržiūra siekiama užtikrinti, kad Tarybos sprendimas bus priimtas remiantis pakankamu faktiniu pagrindu, leidžiančiu jai padaryti išvadą, kad toks pavojus egzistuoja (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, 39 punktas).
115
Vertinant, ar tebeegzistuoja pavojus, kad atitinkamas asmuo, grupė ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje, reikia atsižvelgti ne tik į vėlesnę nacionalinio sprendimo, kuriuo buvo pagrįstas šio asmens, grupės ar subjekto pirminis įtraukimas į lėšų įšaldymo sąrašą, baigtį, bet ir į naujesnes faktines aplinkybes, patvirtinančias, kad šis pavojus tebeegzistuoja (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑122/19 P, EU:C:2020:690, 38 punktas).
116
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nenukrypo nuo šios jurisprudencijos.
117
Pirma, konstatuotina, kad apeliantės argumentai, kuriais ginčijamas 2014 m. gegužės mėn. įvykdyto išpuolio Turkijos karinio avanposto statybvietėje ir 2017 m. spalio 23 d. karinės transporto priemonės užpuolimo kvalifikavimas kaip teroro aktų, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, yra nereikšmingi atliekant peržiūrą pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalį ir turi būti atmesti remiantis šio sprendimo 112 punkte nurodyta jurisprudencija. Tam, kad asmuo ar subjektas būtų paliktas lėšų įšaldymo sąraše, Taryba turi įrodyti ne tai, kad šis asmuo ar subjektas įvykdė teroro aktą, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, o tik tai, kad išlieka pavojus, jog jis dalyvaus teroristinėje veikloje.
118
Antra, taip pat reikia atmesti apeliantės argumentus, kad veiksmai, kuriais Taryba rėmėsi iš naujo vertindama, ar tebeegzistuoja pavojus, kad PKK dalyvaus teroristinėje veikloje, nepakankamai įrodo šio pavojaus buvimą, nes labai skiriasi jų pobūdis ir radikaliai pasikeitė jos padėtis – nuo šiol ji skatina taikius sprendimus.
119
Šiuo aspektu pažymėtina, kad argumentas, jog 2014 m. gegužės mėn. įvykdytas išpuolis naujo Turkijos karinio avanposto statybvietėje yra pateisinamas, yra nepriimtinas. Iš tiesų apeliantė tik nurodo ginkluotą konfliktą, tariamai leidžiantį pateisinti padarytą veiksmą, kuris, jos nuomone, labai skiriasi nuo 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytų įvykių, ir teigia, kad šis veiksmas yra tiesioginis atsakas į Turkijos vyriausybės padarytą taikos derybų pažeidimą, taigi ji ne remiasi Bendrojo Teismo esą padaryta teisės klaida, o prašo Teisingumo Teismo pakeisti Bendrojo Teismo vertinimą savuoju.
120
Iš SESV 256 straipsnio 1 dalies ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad apeliacinis skundas paduodamas tik teisės klausimais, todėl tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti bylai reikšmės turinčias faktines aplinkybes ir įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas – išskyrus iškraipymo atvejį – nėra teisės klausimas, dėl kurio Teisingumo Teismui galima pateikti apeliacinį skundą (2022 m. sausio 27 d. Nutarties FT ir kt. / Komisija, C‑518/21 P, EU:C:2022:70, 12 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
121
Be to, apeliantės argumentą, kad 2017 m. spalio 23 d. incidentas turi būti laikomas akivaizdžiai būtina ir proporcinga karine operacija, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
122
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 191 punkto, apeliantė neginčija nei šio karinio išpuolio tikrumo, nei to, kad jį surengė, nes ji nurodo, kad jis susijęs su jos ir Turkijos Respublikos ginkluotu konfliktu.
123
Taigi konstatuotina, kad pateikdama apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą apeliantė nenurodo jokių argumentų, galinčių paneigti Bendrojo Teismo teisinį vertinimą, pagal kurį šie aktai, kurių tikrumas nebuvo ginčijamas, leido Tarybai tinkamai iš naujo įvertinti pavojų, kad apeliantė dalyvaus teroristinėje veikloje.
124
Vadinasi, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
125
Pateikdama ketvirtąjį pagrindą apeliantė nurodo skundžiamo sprendimo 207–215 punktuose Bendrojo Teismo padarytą klaidą aiškinant proporcingumo principą.
126
Pirma, apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 211–213 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė proporcingumo principą, pagal kurį reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina atitinkamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, 50 punktą).
127
Be to, pripažinęs, kad taikus ir demokratinis konflikto sprendimas neturi reikšmės, Bendrasis Teismas prieštaravo skundžiamo sprendimo 198 punkte padarytai išvadai, kad Taryba teisingai nusprendė, jog 2019 m. aplinkybės nepasikeitė. Jeigu atliekant peržiūrą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį taikus sprendimas būtų laikomas svarbiu, apeliantė mano, kad tas pats turėtų būti taikoma nagrinėjant proporcingumą, juo labiau kad galutinis ginkluoto konflikto tikslas yra tautos apsisprendimo teisės įgyvendinimas. Nors nagrinėjant pirmąjį pagrindą šiam argumentui nebūtų galima pritarti, į jį reikia atsižvelgti nagrinėjant ketvirtąjį pagrindą, grindžiamą proporcingumo principo pažeidimu.
128
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 207 punkto, ginčijamais aktais siekiama bendrojo intereso tikslo – prisidėti prie tarptautinės taikos ir tarptautinio saugumo. Tačiau PKK palikimas ginčijamuose sąrašuose faktiškai trukdytų taikos procesui, todėl šiuose aktuose numatytos ribojamosios priemonės turėtų būti laikomos netinkamomis atsižvelgiant į siekiamus tikslus.
129
Antra, tik ribotai išnagrinėjęs ginčijamais aktais siekiamą tikslą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 206–215 punktuose tinkamai nepatikrino, ar sukelti nepatogumai, apimantys ir numatomas pasekmes (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 12 d. Sprendimo Tjebbes ir kt., C‑221/17, EU:C:2019:189, 40 punktą), nėra neproporcingi siekiamiems tikslams. Negalima sutikti su tuo, kad norint nustatyti, ar akto sukelti nepatogumai nėra neproporcingi siekiamiems tikslams, atsižvelgiama tik į šio akto tikslus, o ne į numatomas jo pasekmes.
130
Šiomis aplinkybėmis apeliantė primena, kad nors Taryba negali atsižvelgti į kiekvieną galimą akto pasekmę, nagrinėjamu atveju ji žinojo apie ginčijamais aktais kurdams sukeltas pasekmes, nes 2014 m. gegužės 1 d. pareikštas ieškinys dėl panaikinimo byloje PKK / Taryba (T‑316/14), taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 212 ir 213 punktuose nurodė, kad šios pasekmės nesvarbios.
131
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, Nyderlandų Karalystės ir Komisijos, teigia, kad ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
132
Visų pirma, kadangi apeliantė tik nurodo galutinį ribojamųjų priemonių tikslą, t. y. išsaugoti taiką ir stiprinti tarptautinį saugumą, kaip tai suprantama pagal ESS 21 straipsnio 2 dalies c punktą, ir, remdamasi pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais, tvirtina, kad PKK palikimas ginčijamuose sąrašuose trukdo taikos procesui ir turi įtakos kurdams, nes galutinis ginkluoto konflikto, į kurį įsitraukusi PKK, tikslas yra kurdų tautos apsisprendimo teisės įgyvendinimas, ketvirtasis pagrindas yra nepriimtinas. Šiuo aspektu apeliaciniu skundu iš tiesų prašoma tiesiog iš naujo išnagrinėti Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai, kai šis nagrinėja apeliacinį skundą.
133
Be to, PKK niekaip nepagrindžia savo argumento dėl apsisprendimo principo svarbos vertinant ginčijamais aktais nustatytų ribojamųjų priemonių proporcingumą, todėl jis taip pat turi būti pripažintas nepriimtinu.
134
Galiausiai dėl teiginio, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į nustatytų ribojamųjų priemonių tikslą ir į numatomas jų pasekmes, kai nenustatė, ar sukelti nepatogumai nėra neproporcingi siekiamam tikslui, primintina, kad, kiek tai susiję su proporcingumo principo laikymosi teismine kontrole, tik akivaizdžiai netinkamai nustatyta priemonė, palyginti su tikslu, kurio siekia kompetentinga institucija, gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 84 punktą).
135
Taip pat primintina, kad ribojamosios priemonės savaime daro neigiamą poveikį, visų pirma subjektams, kuriems jos taikomos (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 86 punktą).
136
Ginčijamais aktais siekiamo tikslo, t. y., be kita ko, kovos su terorizmu, kuris yra platesnio tikslo palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą dalis, vadovaujantis ESS 21 straipsnyje įtvirtintais Sąjungos išorės veiksmų tikslais, svarba gali pateisinti neigiamas pasekmes (pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 87 punktą).
137
Atsižvelgiant į šio sprendimo 134–136 punktuose nurodytą jurisprudenciją, reikia pripažinti, kad skundžiamo sprendimo 209 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad priimdama ginčijamus aktus Taryba, be kita ko, siekė kovoti su terorizmu, taigi jie nuosekliai atitinka šį tikslą ir bet kuriuo atveju negali būti laikomi akivaizdžiai netinkamais atsižvelgiant į minėtą tikslą.
138
Kadangi apeliantė nepateikė teisiškai reikšmingų argumentų šiam teiginiui pagrįsti, jis turi būti atmestas.
139
Taigi ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl penktojo pagrindo
Šalių argumentai
140
Pateikdama penktąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 221–238 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Taryba įvykdė pareigą motyvuoti, nors, kaip nurodyta ankstesniuose šio apeliacinio skundo pagrinduose, iš ginčijamų aktų aiškinamųjų memorandumų aiškiai nematyti, kad 2015–2019 m. įvykiai, kuriais remiamasi siejant juos su 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, iš tikrųjų pagrindžia tą sprendimą.
141
Apeliantės nuomone, Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Taryba įvykdė pareigą motyvuoti. Iš tiesų ji neatsižvelgė į tikslą įgyvendinti apsisprendimo teisę ir į aplinkybes, kuriomis kilo ginkluotas konfliktas. Ji klaidingai rėmėsi 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytais įvykiais. Atlikdama peržiūrą ji klaidingai kvalifikavo ginčijamuose aktuose nurodytus įvykius kaip teroro aktus, tačiau nenurodė pakankamai priežasčių, pagrindžiančių tai, kad karinės operacijos buvimas gali įrodyti tebeegzistuojantį dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų. Ji nepakankamai motyvavo priežastis, dėl kurių ginčijami aktai turi būti laikomi proporcingais, nors buvo informuota apie pasekmes, kurių PKK įtraukimas į ginčijamus sąrašus gali turėti taikai ir kurdų bei jų rėmėjų padėčiai.
142
Be to, apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai skundžiamo sprendimo 232–238 punktuose konstatavo, kad reikia atmesti argumentus, pateiktus siekiant įrodyti, jog Taryba pažeidė pareigą motyvuoti, kai nepatikrino, ar nacionalinių institucijų išnagrinėti įvykiai gali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, ir neįrodė Jungtinės Karalystės sprendimų svarbos atsižvelgiant į šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 ir 6 dalis, nes šie argumentai susiję su motyvų pagrįstumo klausimu. Šis patikrinimas susijęs ne tik su motyvų pagrįstumu, bet ir su pačia pareiga motyvuoti.
143
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, Nyderlandų Karalystės ir Komisijos, teigia, kad penktasis pagrindas yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
144
Dėl penktojo pagrindo priimtinumo konstatuotina, kad ginčydama skundžiamo sprendimo 221–238 punktus apeliantė aiškiai nenurodo nei dalių, kuriose, jos nuomone, padaryta teisės klaida, išskyrus teiginius dėl to sprendimo 232–238 punktų, nei teisinių argumentų, kuriais grindžiama jos pozicija. Konkrečiai kalbant, nepaaiškinta, kodėl Bendrojo Teismo nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija yra neteisinga. Taigi apeliantės argumentais siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėti Bendrajame Teisme pareikšti ieškiniai, jie nepateikti dėl skundžiamo sprendimo siekiant, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti kontrolę (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 48 punktas).
145
Kai kuriais argumentais, kuriais apeliantė grindžia šį pagrindą, iš tikrųjų siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą vertinimą ne dėl ginčijamų aktų motyvų, o dėl nagrinėjamų ribojamųjų priemonių tinkamumo atsižvelgiant į jų tikslus. Šie argumentai, susiję su tikslu įgyvendinti apsisprendimo teisę ir ginkluoto konflikto aplinkybėmis, 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytais įvykiais, ginčijamuose aktuose nurodytų įvykių kvalifikavimu kaip teroro aktų ir priežastimis, dėl kurių ginčijami aktai turi būti laikomi proporcingais, priskirtini prie kitų apeliacinio skundo pagrindų, kuriais apeliantė, beje, aiškiai remiasi, ir kurie buvo atmesti. Todėl jie neturi reikšmės nagrinėjant penktąjį pagrindą, grindžiamą motyvų stoka.
146
Taip pat primintina, kad Tarybos priimto akto, kuriame nustatoma lėšų įšaldymo priemonė, motyvuose, kaip Bendrasis Teismas visiškai teisingai nurodė skundžiamo sprendimo 216 punkte, turi būti nurodytos specifinės bei konkrečios priežastys, dėl kurių Taryba, naudodamasi diskrecija, mano, jog tokia priemonė turi būti taikoma suinteresuotajam asmeniui (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
147
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 217 punkte, motyvai, kurių reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį bei į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, jeigu šis aktas jiems skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Nurodant motyvus, nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvai yra pakankami, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes, taip pat nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą. Tad asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam skirtos priemonės esmę (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
148
Konkrečiau kalbant apie aktus, kuriais nusprendžiama asmenį ar subjektą palikti lėšų įšaldymo sąraše, pažymėtina, kad Taryba turi patikrinti, ar po pirminio įtraukimo į sąrašą arba ankstesnės peržiūros faktinė padėtis pasikeitė taip, kad ji nebeleidžia daryti tokios pačios išvados dėl atitinkamo asmens ar subjekto dalyvavimo teroristinėje veikloje (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
149
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kiek tai susiję su tokiais aktais, Sąjungos teismas privalo patikrinti, pirma, ar laikytasi SESV 296 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti, taigi, ar nurodyti motyvai yra pakankamai tikslūs ir konkretūs (tai priminė ir Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 218 punkte), taip pat, antra, ar tie motyvai pagrįsti, o tai reiškia, kad atlikdamas šių motyvų esmės teisėtumo kontrolę šis teismas turi įsitikinti, kad tie aktai pagrįsti pakankamai svariais faktais, ir patikrinti aiškinamuosiuose memorandumuose, kuriais grindžiami šie aktai, nurodytas faktines aplinkybes (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
150
Atsižvelgiant į tai, pažymėtina, kad motyvavimo, kaip esminio procedūrinio reikalavimo, klausimas skiriasi nuo klausimo dėl elgesio, kuriuo kaltinama, įrodymo, kuris savo ruožtu susijęs su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės ir reiškia, kad reikia patikrinti šiame akte nurodytų faktų tikrumą bei tų faktų vertinimą kaip aplinkybių, pateisinančių atitinkamam asmeniui nustatytų ribojamųjų priemonių taikymą (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
151
Taigi skundžiamo sprendimo 236 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad tai, ar Taryba laikėsi pareigos patikrinti, ar nacionalinių institucijų nustatyti faktai gali būti kvalifikuojami kaip teroro aktai, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, buvo išnagrinėta atsakant į ieškinio pagrindą, grindžiamą šios nuostatos pažeidimu.
152
Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad argumentai, kuriais ginčijamas šių faktinių aplinkybių pagrįstumas, nesvarbūs nagrinėjant penktąjį pagrindą, grindžiamą motyvų stoka, todėl šį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą.
153
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad nė vienam pagrindui nebuvo pritarta, todėl reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
154
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
155
Kadangi Taryba reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės, o ši bylą pralaimėjo, ji turi padengti savo ir Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
156
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, mutatis mutandis taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Komisija, Prancūzijos Respublika ir Nyderlandų Karalystė, dalyvavusios procese Teisingumo Teisme, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Kurdistan Workers’ Party (PKK) padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Komisija, Prancūzijos Respublika ir Nyderlandų Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.