62005CJ0183_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑183/05,
dėl 2005 m. balandžio 22 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Europos Bendrijų Komisija,
atstovaujama M. van Beek, padedamo advokatės M. Wemaëre, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Airiją,
atstovaujamą D. O’Hagan, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai P. Kūris, J. Klučka (pranešėjas), J. Makarczyk ir G. Arestis,
generalinis advokatas P. Léger,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2006 m. rugsėjo 21 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad:
– perkėlusi į Airijos teisę 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7) 12 straipsnio 2 dalies ir 13 straipsnio 1 dalies b punkto nuostatas tik tiek, kiek jos susijusios su šios direktyvos IV priede išvardytomis rūšimis, kurios aptinkamos Airijoje,
– nesiėmusi visų būtinų specialių priemonių sukurti griežtos apsaugos sistemą, numatytą minėtos direktyvos 12 straipsnio 1 dalyje (toliau − griežtos apsaugos sistema), ir
– palikusi galioti Airijos teisės aktų nuostatas, kurios neatitinka tos pačios direktyvos 12 straipsnio 1 dalies ir 16 straipsnio,
Airija neįgyvendino šių straipsnių ir neįvykdė įsipareigojimų pagal EB sutartį.
Teisinis pagrindas
2. Direktyvos 92/43 ketvirta ir vienuolikta konstatuojamosios dalys nurodo:
„kadangi valstybių narių europinėje teritorijoje natūralių buveinių būklė nuolat blogėja, ir vis didėja rūšių skaičius, kurioms gresia didelis išnykimo pavojus; kadangi buveinės ir rūšys, kurioms gresia išnykimas, sudaro Bendrijos gamtos paveldo dalį, o jų išlikimui kylantys pavojai dažnai nepaiso valstybinių sienų, todėl joms išsaugoti reikalinga imtis priemonių Bendrijos mastu;
< … >
kadangi pripažįstama, kad priėmimas priemonių, skirtų skatinti Bendrijos svarbos prioritetinių natūralių buveinių ir prioritetinių rūšių apsaugą, yra bendra visų valstybių narių pareiga; < … > “
3. Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1. Valstybės narės imasi reikiamų priemonių sukurti į IV priedo a dalį įrašytų gyvūnų rūšių griežtos apsaugos jų paplitimo areale sistemą, draudžiančią:
< … >
b) šias rūšis tyčia trikdyti, ypač jų perėjimo, jauniklių auginimo, žiemos miego ir migracijos metu;
< … >
d) pažeisti ar naikinti perėjimo ar poilsio vietas.
2. Valstybės narės draudžia laikyti, transportuoti, parduoti ar mainyti, siūlyti parduoti ar mainyti gamtoje sugautus šių rūšių egzempliorius, išskyrus tuos, kurie teisėtai buvo pagauti prieš įgyvendinant šią direktyvą.“
4. Direktyvos 92/43 13 straipsnyje numatyta sukurti į šios direktyvos IV priedo b dalį įrašytų augalų rūšių griežtos apsaugos sistemą.
5. Pagal tos pačios direktyvos 16 straipsnio 1 dalį:
„Jei nėra kitos priimtinos alternatyvos, ir nukrypti leidžiančios nuostatos taikymas netrukdo palaikyti atitinkamos rūšies populiacijų gerą apsaugos būklę jų natūralaus paplitimo areale, valstybės narės gali nukrypti nuo 12, 13 ir 14 straipsnių bei 15 straipsnio a ir b dalių:
a) siekdamos apsaugoti laukinę fauną ir florą bei išsaugoti natūralias buveines;
b) siekdamos išvengti didelės žalos, ypač pasėliams, naminiams gyvuliams, miškams, žūklės plotams, vandenims ir kitoms nuosavybės rūšims;
c) atsižvelgdamos į visuomenės sveikatą ir saugą arba dėl kitų įpareigojančių priežasčių neatsižvelgti į visuomeninius interesus, įskaitant socialinio ar ekonominio pobūdžio, į pirminės svarbos gamtinei aplinkai naudingas pasekmes;
d) mokslo tiriamojo darbo ir švietimo tikslais, siekiant šių rūšių populiacijų atstatymo ir reintrodukcijos bei dėl šiems tikslams įgyvendinti būtino veisimo, įskaitant dirbtinį augalų dauginimą;
e) siekdamos griežtai kontroliuojant leisti atrankos būdu ir ribotais kiekiais imti ir laikyti ribotą tam tikrų į IV priedą įrašytų rūšių egzempliorių skaičių, kurį nustato kompetentingos nacionalinės institucijos.“
Ikiteisminė procedūra
6. Gavusi skundų, Komisija 2002 m. spalio 18 d. išsiuntė Airijai oficialų pranešimą, kuriame ji išdėstė abejones dėl kelių šios valstybės narės Direktyvos 92/43 12, 13 ir 16 straipsnių įgyvendinimo aspektų.
7. Kadangi Airijos valdžios institucijų 2002 m. gruodžio 20 d. atsakymas Komisijos neįtikino, pastaroji 2003 m. liepos 11 d. priėmė pagrįstą nuomonę ir nurodė Airijai per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
8. 2003 m. rugsėjo 12 d. ir 2004 m. sausio 8 d. laiškais Airija atsakė į pagrįstą nuomonę. Tačiau šis atsakymas Komisijos neįtikino, ir pastaroji nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
9. Savo ieškinyje Komisija nurodo tris kaltinimus:
– pirmasis kaltinimas susijęs su nepilnu Direktyvos 92/43 12 straipsnio 2 dalies ir 13 straipsnio 1 dalies b punkto perkėlimu kiek tai susiję su šios direktyvos IV priede išvardytomis rūšimis, kurios aptinkamos Airijoje,
– antrasis kaltinimas pagrįstas tuo, kad Airija nesiėmė būtinų specialių priemonių, skirtų griežtos apsaugos sistemos veiksmingam įgyvendinimui,
– trečiasis kaltinimas yra susijęs su Airijos teisės aktuose esančiomis nuostatomis, kurios yra nesuderinamos tiek su Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalimi, tiek su 16 straipsniu.
10. Komisija, atsižvelgusi į Airijos atsiliepime į ieškinį pateiktą atsakymą dėl pirmojo kaltinimo, per procedūrą jo atsisakė. Todėl jo nagrinėti nereikia.
Dėl antrojo kaltinimo
11. Antrasis Komisijos pateiktas kaltinimas susideda iš septynių dalių, kurių antroji bus nagrinėjama kartu su trečiuoju kaltinimu, nes jo formuluotė yra identiška šios antrosios dalies formuluotei.
Dėl antrojo kaltinimo pirmosios dalies
12. Dėl pirmosios dalies, pagrįstos tuo, kad Airija neįvykdė savo pareigos įtvirtinti griežtos apsaugos sistemą Direktyvos 92/43 IV priede nurodytoms rūšims, nes nei kietaodžio vėžlio, nei Kerio šliužo nėra tarp rūšių, nurodytų 1997 m. Europos Bendrijų buveinių taisyklių ( European Communities (Habitats) Regulations ), iš dalies pakeistų 1998 m. Europos Bendrijų (natūralių buveinių) taisyklėmis ( European Communities (Natural Habitats) (Amendment) Regulations ) (toliau − buveinių taisyklės), pirmajame sąraše, Komisija nurodo, kad Airijos pateiktas atsakymas šiuo atžvilgiu yra pateisinamas. Pastaroji patikslino, kad nacionalinės teisės aktų, kurie perkelia Direktyvą 92/43, taikymo sritis apėmė minėtas rūšis. Todėl nereikia nagrinėti antrojo kaltinimo pirmosios dalies.
Dėl antrojo kaltinimo trečiosios, ketvirtosios ir šeštosios dalių
13. Antrojo kaltinimo trečiąja, ketvirtąja ir šeštąja dalimis Komisija tvirtina, kad priemonės, kurių ėmėsi Airija stebint Direktyvos 92/43 IV priedo a dalyje nurodytas rūšis, yra nesuderintos ir fragmentiškos ir jos neturėtų būti laikomos veiksmingai įgyvendinančiomis griežtos apsaugos sistemą.
14. Pirmiausia, kalbant apie trečiąją minėto kaltinimo dalį, Komisija nurodo, kad atskirai rūšiai skirti veiksmų planai, kuriuos Airija planuoja parengti Direktyvos 92/43 IV priedo a dalyje nurodytoms rūšims, jei jie bus tinkamai patvirtinti ir taikomi, gali būti veiksminga priemonė tinkamai įgyvendinti minėtos direktyvos 12 straipsnio 1  dalyje numatytus apsaugai keliamus reikalavimus. Tačiau, nesant tokių planų, griežtos apsaugos sistema būtų fragmentiška, išskyrus nendrinės rupūžės, kuriai taikomas atitinkamas specialus stebėjimas, atžvilgiu.
15. Airija tvirtina, kad minėti planai tuoj bus paskelbti. Ji taip pat nurodo kelias vyriausybės iniciatyvas, kurios dar nėra įgyvendintos ir kurios, jos teigimu, yra skirtos labiau suderintam ir sistemingesniam Direktyvos 92/43 IV priedo a dalyje nurodytų rūšių stebėjimui.
16. Tačiau tokie argumentai nėra priimtini.
17. Reikia priminti, kad, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas atsižvelgti negali (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Airiją, Rink. p. I‑4653, 40 punktą).
18. Todėl antrojo kaltinimo trečioji dalis yra pagrįsta.
19. Kalbant apie šeštąją dalį, kurią reikia nagrinėti prieš ketvirtąją, Komisija teigia, kad, išskyrus pasagnosį šikšnosparnį ir nendrinę rupūžę, Airijos valdžios institucijos neturi reikiamos informacijos apie kitas rūšis, įtrauktas į Direktyvos 92/43 IV priedo a dalį, jų poilsio ir perėjimo vietas, o taip pat apie pavojus, su kuriais susiduria šios rūšys, o tai trukdo veiksmingai įgyvendinti griežtos apsaugos sistemą.
20. Pirmiausia, Airija pripažįsta, kad kalbant apie šikšnosparnius, išskyrus pasagnosį šikšnosparnį, jos bandomasis stebėjimo projektas nepakeičia detalesnio stebėjimo. Ši valstybė narė nurodo, kad ji laiku pateiks svarbią informaciją apie šių rūšių populiacijos vystymąsi, ir nurodo keletą iniciatyvų kompiliuojant informaciją apie šikšnosparnius. Komisijos nuomone, tokia nuoroda nei neparodo, kad Airija yra pakankamai informuota apie šikšnosparnių rūšis, nei kad ši valstybė narė įgyvendins ilgalaikę nuoseklią programą siekiant gauti būtinus duomenis.
21. Antra, Airija tvirtina, kad 2004 m. pradėti nacionaliniai tyrimai, kurie turi būti užbaigti 2005 m. rudenį, yra ankstesnės programos dalis ir kad ji parengs būsimosios ūdrų stebėjimo programos pagrindą. Komisijos teigimu, šios nuorodos nepakanka užtikrintai teigti, kad adekvataus stebėjimo sistema ir programa aptariamos rūšies atžvilgiu bus įgyvendintos.
22. Trečia, Airija patikslina, kad nacionalinis Kerio šliužų ekspertas rengia veiksmų planą, kuris turi būti paskelbtas 2006 m. pavasarį ir kuriame bus pateiktos rekomendacijos, susijusios su šios rūšies nuolatiniu stebėjimu. Komisijos teigimu, priemonės ir veiksmai, kurių ėmėsi Airija, visiškai neužtikrina nuolatinio stebėjimo duomenų, nuosekliai ir integruotai surinktų apie minėtą rūšį, jos perėjimo ir poilsio vietas, o taip pat apie pavojus, su kuriais ji gali susidurti, pateikimo.
23. Ketvirta, Airija remiasi dabartinėmis iniciatyvomis, kaip antai sprendimu sukurti nacionalinę biologinių įrašų duomenų bazę, įsteigti Nacionalinį biologinių įrašų centrą ar pastabų surinkimu apie atsitiktinį banginių šeimos gyvūnų sugavimą žūklės rajonuose, kurių buvo imtasi įsigaliojus 2004 m. balandžio 26 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 812/2004, nustatančiam priemones dėl atsitiktinio banginių šeimos gyvūnų sugavimo žūklės rajonuose ir iš dalies keičiančiam Reglamentą (EB) Nr. 88/89 (OL L 150, p. 12).
24. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad, ginčydama antrojo kaltinimo šeštąją dalį, Airija nurodo skirtingas iniciatyvas, kurios dar nebuvo įgyvendintos per pagrįstoje nuomonėje nustatytą terminą. Į tokias iniciatyvas, remiantis šio sprendimo 17 punkte priminta Teisingumo Teismo praktika, Teisingumo Teismas negali atsižvelgti vertindamas Komisijos nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą.
25. Todėl antrojo kaltinimo šeštoji dalis yra pagrįsta.
26. Galiausia, kalbant apie to paties kaltinimo ketvirtąją dalį, Komisija tvirtina, kad nors nuolat dirbančių pareigūnų, atsakingų už gamtos apsaugą, sistema yra bendros svarbos įgyvendinant su laukine fauna ir flora susijusius įstatymus, tokios sistemos buvimas, kurį nurodė Airija, pats savaime neparodo, kad buvo imtasi būtinų specialių priemonių perkelti Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalį.
27. Airija atsakė, kad šie pareigūnai yra labai efektyvūs ir taip pat saugo nendrines rupūžes, atlikdami svarbų vaidmenį įgyvendinant šios rūšies apsaugą. Panašiai dėl tiesioginio prižiūrėtojų ir pareigūnų, atsakingų už gamtos apsaugą, žinojimo apie zonas, už kurias jie atsakingi, tokių prižiūrėtojų ir pareigūnų nacionalinė sistema yra informuota apie gyvūnų ir vegetacijos rūšis minėtose zonose.
28. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares imtis būtinų priemonių sukurti į tos pačios direktyvos IV priedo a dalį įrašytų gyvūnų rūšių griežtos apsaugos jų paplitimo areale sistemą.
29. Kaip nurodo generalinis advokatas savo išvados 24 punkte, minėto 12 straipsnio 1 dalies perkėlimui būtina, kad valstybės narės ne tik priimtų visus teisės aktus, bet taip pat imtųsi konkrečių ir specialių apsaugos priemonių (šiuo klausimu žr. 2002 m. sausio 30 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑103/00, Rink. p. I‑1147, 34–39 punktus).
30. Panašiai griežtos apsaugos sistema reikalauja priimti nuoseklias ir suderintas prevencinio pobūdžio priemones (2006 m. kovo 16 d. Sprendimo Komisija prieš Graikija, C‑518/04, Rink. p. I‑0000, 16 punktas).
31. Tačiau šioje byloje nuolat dirbančių prižiūrėtojų ir pareigūnų, atsakingų už rūšių stebėjimą ir apsaugą, sistema pati savaime neįrodo, kad buvo veiksmingai įgyvendinta visų Direktyvos 92/43 IV priedo a dalyje nurodytų Airijoje esančių rūšių griežtos apsaugos sistema.
32. Minėtos rūšys, kaip nurodo generalinis advokatas savo išvados 45–48 punktuose, nėra tinkamai stebimos, išskyrus pasagnosį šikšnosparnį, nendrinę rupūžę ir kietaodį vėžlį, atsižvelgiant į ribotą šios rūšies skaičių Airijos vandenyse. Tai taikytina ir ūdrai, Kerio šliužui, įvairių rūšių šikšnosparniams, išskyrus pasagnosį šikšnosparnį, o taip pat banginių šeimos gyvūnams, kaip matyti iš šio sprendimo 20–24 punktų.
33. Todėl antrojo kaltinimo ketvirtąją dalį reikia laikyti pagrįsta.
Dėl antrojo kaltinimo penktosios dalies
34. Penktąja antrojo kaltinimo dalimi Komisija teigia, kad nors poveikio aplinkai vertinimas, kurio reikalauja 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40), gali būti naudingas įspėjant kompetentingas valdžios institucijas apie tam tikrą pavojų rūšių, numatytų Direktyvos 92/43 IV priede, perėjimo ir poilsio vietoms, tik dalis projektų yra tokio vertinimo objektas Airijoje. Be to, net ir tada, kai toks vertinimas atliekamas, Airijos valdžios institucijos reikalauja, kad nuosavybės turėtojas pateiktų informaciją, susijusią su saugomomis rūšimis, tik po to, kai yra gautas leidimas nagrinėjamam projektui. Tai yra procedūra, kuri neužkerta kelio tam tikriems projektams, kurie gali padaryti žalos aplinkai.
35. Komisija būtent remiasi trimis projektais, turinčiais neigiamų pasekmių atitinkamai šikšnosparniams (Lough Rynn rajono projektas), pasagnosių šikšnosparnių perėjimo vietoms (Ennis apvažiavimo projektas), o taip pat banginių šeimos gyvūnų poilsio ir veisimosi vietoms (dujų vamzdyno tiesimo projektas Broadhaven įlankoje).
36. Šiuo atžvilgiu, kaip tai nurodo generalinis advokatas savo išvados 53–61 punktuose, leidimo projektui suteikimas prieš atliekant poveikio aplinkai vertinimą, kuriame padaroma išvada apie šio projekto neigiamas pasekmes aplinkai (Lough Rynn rajono projektas), arba leidimas nepažeidžiant kitų projektų, nors preliminariai įvertinus taip pat padaryta išvada, kad minėtas projektas turės neigiamų pasekmių aplinkai (Ennis apvažiavimo ir dujų vamzdyno tiesimo Broadhaven įlankoje projektai), parodo, kad Direktyvos 92/43 IV priedo a dalyje nurodytos rūšys, o taip pat jų perėjimo ir poilsio vietos gali nukentėti dėl trikdžių ir pavojų, kurių Airijos teisės aktai neleidžia išvengti.
37. Todėl, kalbant apie projektus, kuriuos Komisija nurodė savo ieškinyje, negalima laikyti, kad buvo imtasi visų priemonių, skirtų veiksmingai įgyvendinti griežtos apsaugos sistemą. Todėl antrojo kaltinimo penktoji dalis yra pagrįsta.
Dėl antrojo kaltinimo septintosios dalies
38. Antrojo kaltinimo septintąja dalimi Komisija tvirtina, kad Airija neįrodė, jog ji sukūrė tinkamą strategiją, kuri apsaugotų šikšnosparnių perėjimo ir poilsio vietas nuo pavojų. Ji būtent nurodo aplinkybę, kad miško kirtimas, renovacijos ir griovimo darbai kelia pavojų šikšnosparnių perėjimo vietoms.
39. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, vykstant pagal EB 226 straipsnį pradėtam procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo, Komisija turi įrodyti nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą negalėdama remtis bet kokia prielaida (2006 m. gegužės 18 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑221/04, Rink. p. I‑4515, 59 punktas ir jame cituojama teismų praktika).
40. Šioje byloje reikia konstatuoti, kad Komisija nepateikė jokių konkrečių argumentų, pagrindžiančių antrojo kaltinimo septintąją dalį.
41. Todėl antrojo kaltinimo septintoji dalis yra nepagrįsta.
Dėl trečiojo kaltinimo
42. Savo trečiuoju kaltinimu, kurio formuluotė yra identiška antrojo kaltinimo antrajai daliai, Komisija nurodo, kad egzistuoja leidžiančių nukrypti nuostatų, nesuderinamų su Direktyvos 92/43 16 straipsnio taikymo sritimi ir sąlygomis, sistema. Ši sistema, pirma, matyti iš 1976 m. faunos ir floros įstatymo ( Wildlife Act ), iš dalies pakeisto 2000 m. Įstatymu ( Wildlife (Amendment) Act ) (toliau − Wildlife Act ) 23 straipsnio 7 dalies), ir, antra, iš to paties įstatymo 42 straipsnio.
43. Atsižvelgusi į Airijos atsiliepimus dėl įsipareigojimų neįvykdymo, susijusio su Wildlife Act
42 straipsniu, Komisija atsisakė šios savo trečiojo kaltinimo dalies, todėl jos nagrinėti nereikia.
44. Kalbant apie trečiojo kaltinimo dalį, susijusią su Wildlife Act
23 straipsnio a–c punktais, Komisija teigia, kad ši nuostata pažeidimu nelaiko veiksmų, kai asmuo, dirbdamas žemės ūkio darbus, žvejodamas, dirbdamas akvakultūros, silvikultūros arba su durpynais susijusius darbus, netyčia sužeidžia ar nužudo saugomą laukinį gyvūną (23 straipsnio 7 dalies a punktas), arba tokia veikla trikdo ar naikina tokių gyvūnų perėjimo vietas (23 straipsnio 7 dalies b punktas), arba netyčia nužudo ar sužaloja tokį gyvūną ar naikina ar žaloja tokio gyvūno perėjimo ar poilsio vietą tiesiant kelią ar atliekant bet kokius archeologinius, statybos arba inžinerijos darbus, o taip pat statant ar atliekant visus kitus aprašytus darbus (23 straipsnio 7 dalies c punktas).
45. Airija teigia, kad Komisija klaidingai aiškina minėto 23 straipsnio 7 dalies tikslą. Vis dėlto, siekdama panaikinti bet kokį neaiškumą šiuo klausimu, Airija nurodė, kad ji padarė buveinių taisyklių pakeitimus, kad būtų aiškiai apibrėžta Wildlife Act
23 straipsnio sistema ir šių taisyklių 23 taisyklės nuostatos. 2005 m. Europos Bendrijų (natūralių buveinių) taisyklės minėtame įstatyme įtvirtino naują nuostatą, t. y. minėto 23 straipsnio 8 dalį.
46. Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad, remiantis šio sprendimo 17 punkte nurodyta Teisingumo Teismo praktika, Teisingumo Teismas, vertindamas kaltinimą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, neturėtų atsižvelgti į Wildlife Act
23 straipsnio pakeitimą šiomis 2005 m. taisyklėmis, nes šis pakeitimas buvo padarytas pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam dviejų mėnesių terminui.
47. Antra, pakanka konstatuoti, kad numatant, jog pažeidimu nelaikomi veiksmai, kuriais netyčia trikdomos ar naikinamos laukinių rūšių perėjimo ir poilsio vietos, Wildlife Act
23 straipsnio 7 dalies b punktas neįvykdo Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalies d punkto, kuris draudžia šiuos veiksmus, nepaisant to, ar jie yra tyčiniai ar ne, reikalavimų (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 20 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę
Karalystę, C‑6/04, Rink. p. I‑9017, 79 punktą).
48. Be to, Wildlife Act
23 straipsnyje numatytos išimtys viršija tai, kas yra numatyta Direktyvos 92/43 16 straipsnyje, nustatančiame išsamias sąlygas, kurioms esant galima nukrypti nuo šios direktyvos 12 straipsnio.
49. Iš to matyti, kad Komisija teisingai nurodė Airijos teisės aktuose esančią paralelinę leidžiančių nukrypti nuostatų sistemą, kuri yra nesuderinama su Direktyvos 92/43 12 ir 16 straipsniais.
50. Todėl trečiasis Komisijos ieškinyje nurodytas kaltinimas taip pat yra pagrįstas.
51. Remiantis prieš tai išdėstytais argumentais, reikia konstatuoti, kad:
– nepriėmusi visų būtinų specialių priemonių veiksmingai įgyvendinti griežtos apsaugos sistemą,
– palikusi galioti Wildlife Act
23 straipsnio 7 dalies a–c punktus, kurie yra nesuderinami su Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalimi ir 16 straipsniu,
Airija neįgyvendino minėtų šios direktyvos straipsnių ir neįvykdė įsipareigojimų pagal ją.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
52. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Airija iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1. −	Nepriėmusi visų būtinų specialių priemonių veiksmingai įgyvendinti griežtos apsaugos sistemą, numatytą 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 12 straipsnio 1 dalyje,
– palikusi galioti 1976 m. Įstatymo dėl laukinės faunos ir fluoros ( Wildlife Act ), iš dalies pakeisto 2000 m. Įstatymu ( Wildlife (Amendment) Act ) 23 straipsnio 7 dalies a–c punktus, kurie yra nesuderinami su Direktyvos 92/43 12 straipsnio 1 dalimi ir 16 straipsniu,
Airija neįgyvendino minėtų šios direktyvos straipsnių ir neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
2. Priteisti iš Airijos bylinėjimosi išlaidas.