62006TO0011_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑11/06 R
Romana Tabacchi SpA,
įsteigta Romoje (Italija), atstovaujama advokatų M. Siragusa ir G. C. Rizza,
ieškovė,
prieš
Europos Bendrijų Komisiją,
atstovaujamą É. Gippini Fournier ir F. Amato,
atsakovę,
dėl prašymo sustabdyti 2005 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimą, susijusį su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija), kuriuo ieškovei skiriama 2,05 mln. EUR bauda, ir atleisti nuo pareigos pateikti banko garantiją siekiant, kad ši bauda nebūtų išieškota nedelsiant,
EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKAS
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
Faktinės aplinkybės, procesas ir reikalavimai
1. 2005 m. spalio 20 d. Komisija priėmė sprendimą, susijusį su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija), (toliau – sprendimas). Remiantis sprendimo 1 straipsniu Komisija nustatė, kad pagrindinės septynios Italijos žaliavinio tabako perdirbimo bendrovės, tarp jų Romana Tabacchi SpA, sudarė susitarimus ar dalyvavo suderintuose veiksmuose, skirtuose nustatyti žaliavinio tabako tiesioginio pirkimo iš gamintojų ir trečiųjų asmenų, užsiimančių tabako pakavimu, Italijoje sąlygas. Konkrečiai kalbant, Komisija nustatė, kad ieškovė šiuose suderintuose veiksmuose dalyvavo nuo 1997 m. spalio iki 1999 m. lapkričio 5 d. bei nuo 2001 m. gegužės 29 d. iki 2002 m. vasario 19 dienos.
2. Sprendimo 2 straipsniu ieškovei skiriama 2,05 mln. EUR bauda, nustatant trijų mėnesių laikotarpį jai sumokėti, skaičiuojamą nuo sprendimo pranešimo dienos, t. y. 2005 m. lapkričio 25 dienos.
3. 2005 m. lapkričio 9 d. sprendimo pranešimo laiške pažymima, kad ieškovei pareiškus ieškinį Pirmosios instancijos teisme Komisija nesiims jokių išieškojimo priemonių iki tol, kol byla bus nagrinėjama šioje institucijoje, tačiau informuojama, kad pasibaigus mokėjimo terminui, t. y. 2006 m. vasario 10 d., bus skaičiuojamos palūkanos ir kad ieškovė vėliausiai iki šios dienos turės pateikti tinkamą banko garantiją.
4. Ieškovė pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą pareiškė ieškinį dėl sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su baudos dydžio skaičiavimo metodais, ir prašymo sumažinti baudą, kuris buvo įregistruotas Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje 2006 m. sausio 19 dieną.
5. Atskiru dokumentu, įregistruotu kanceliarijoje tą pačią dieną, ieškovė pagal EB 242 straipsnį ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 104 straipsnį pateikė šį prašymą, skirtą sustabdyti sprendimo vykdymą ir atleisti ją nuo pareigos pateikti banko garantiją, užtikrinančią baudos mokėjimą siekiant, kad ši bauda nebūtų išieškota nedelsiant.
6.
2006 m. vasario 10 d. Komisija pateikė savo rašytines pastabas dėl prašymo dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo.
7. Taikančio laikinąsias apsaugos priemones teisėjo prašymu 2006 m. kovo 3 d. ieškovė pateikė naujas pastabas, į kurias atsakydama 2006 m. kovo 29 d. Komisija pateikė savo pastabas.
8. 2006 m. gegužės 8 d. ieškovė pateikė papildomus dokumentus, iš kurių matyti, kad 2006 m. balandžio 20 d. laiške ji išdėstė pasiūlymą mokėti skolą dalimis, kurį Komisija atmetė 2006 m. gegužės 5 d. laišku.
9. 2006 m. gegužės 15 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas išklausė šalių žodines pastabas.
10. Posėdyje šalys įsipareigojo apsvarstyti atitinkamos skolos sumokėjimo dalimis galimybę ir informuoti Pirmosios instancijos teismo pirmininką apie priimtą sprendimą.
11. 2006 m. gegužės 26 d. kanceliarijoje gautu ir 2006 m. gegužės 30 d. pataisytu atskiru dokumentu ieškovė Pirmosios instancijos teismo pirmininkui perdavė savo pasiūlymą dėl skolos sumokėjimo dalimis, kurį Komisija atmetė 2006 m. birželio 6 d. kanceliarijoje gautu dokumentu.
12. Ieškovė taikančio laikinąsias apsaugos priemones teisėjo prašo:
– sustabdyti sprendimo, kuriuo jai nustatoma pareiga sumokėti skolą, vykdymą, iki bus priimtas galutinis sprendimas dėl bylos esmės,
– atleisti ieškovę nuo pareigos vėliausiai iki 2006 m. vasario 10 d. pateikti banko garantiją siekiant užtikrinti, kad skola nebūtų išieškota nedelsiant,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi šioje laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje išlaidas,
– nustatyti bet kurią kitą, teisėjo manymu, būtiną, priemonę.
13. Savo pastabose atsakovė taikančio laikinąsias apsaugos priemones teisėjo prašo:
– atmesti prašymą dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo,
– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
14. Atsižvelgdamas į EB 242, 243 straipsnius ir 225 straipsnio 1 dalį, Pirmosios instancijos teismas, jei mano, kad tai reikalinga dėl susiklosčiusių aplinkybių, gali sustabdyti ginčijamo akto vykdymą arba nustatyti būtinas laikinąsias apsaugos priemones.
15. Procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad prašyme dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo nurodomas bylos dalykas, aplinkybės, dėl kurių reikia skubaus sprendimo, ir faktiniai bei teisiniai pagrindai, prima facie
( fumus boni juris ) patvirtinantys prašomos laikinosios apsaugos priemonės reikalingumą. Šios sąlygos yra kumuliacinės, t. y. neįvykdžius bent vienos iš jų minėtas prašymas turi būti atmestas (1996 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties SCK ir FNK prieš Komisiją, C‑268/96 P(R), Rink. p. I‑4971, 30 punktas). Taikantis laikinąsias apsaugos priemones teisėjas prireikus taip pat turi įvertinti šalių interesus (2004 m. sausio 21 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją, T‑245/03 R, Rink. p. II‑271, 13 punktas).
Dėl prašymo priimtinumo
Šalių argumentai
16. Komisija mano, kad nė vienas iš ieškovės nurodytų prašymo pagrindų neatitinka Procedūros reglamento 104 straipsnyje numatytų sąlygų, nes šie pagrindai nėra pakankamai pagrįsti ir neatskleidžia esminių faktinių aplinkybių, kuriomis remiasi ieškovė.
17. Ieškovė savo ruožtu mano, kad prašyme dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo neturi būti nurodyti visi įrodymai, kuriais paremtas pagrindinis ieškinys. Be to, jos manymu, Procedūros reglamento 104 straipsniu siekiama užtikrinti teisinį saugumą ir tinkamą teisingumo vykdymą, ypač tam, kad suteiktų atsakovei galimybę pateikti savo pastabas. Tačiau šioje byloje Komisijai nebuvo sudaryta kliūčių pateikti savo pastabas, nes ji išsamiai atsakė į prašymą dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo.
Teisėjo vertinimas
18. Jeigu pasitvirtintų, kad ieškovės nurodyti ieškinio pagrindai neatitinka Procedūros reglamento 104 straipsnyje įtvirtintų aiškumo reikalavimų, kaip tą teigia Komisija, prašymas turėtų būti pripažintas nepriimtinas (žr. šiuo klausimu 2001 m. sausio 15 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Stauner ir kt. prieš Parlamentą,
T‑236/00 R, Rink. p. II‑15, 34 punktą).
19. Komisijos argumentai bus nagrinėjami atsižvelgiant į kiekvieną pagrindą, nurodytą siekiant patvirtinti fumus boni juris
sąlygos įvykdymą.
20. Todėl prašymo dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo priimtinumo ir nurodytų ieškinio pagrindų priimtinumo klausimai bus nagrinėjami kartu.
Dėl prašymo dalyko
Šalių argumentai
21. Komisija tvirtina, kad ieškovė savo prašymu siekia tik būti atleista nuo pareigos pateikti banko garantiją tam, kad sprendimu jai paskirta bauda nebūtų išieškota nedelsiant, ir kad ji neprašo sustabdyti sprendimo vykdymo.
22. Ieškovė šiuo klausimu pastabų nepateikė.
Teisėjo vertinimas
23. Ieškovė savo prašymu siekia, pirma, kad būtų sustabdytas tos sprendimo dalies, kuria jai nustatoma pareiga sumokėti Komisijos paskirtą baudą, vykdymas, iki Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą pagrindinėje byloje, ir, antra, kad ji būtų atleista nuo pareigos pateikti banko garantiją tam, kad bauda nebūtų išieškota nedelsiant.
24. Neginčytina, kad 2005 m. lapkričio 9 d. sprendimo pranešimo laiške Komisija paaiškino ieškovei, kad pastarajai pareiškus ieškinį Pirmosios instancijos teisme Komisija nesiims jokių skolos išieškojimo priemonių tol, kol byla bus nagrinėjama šioje institucijoje, tačiau pasibaigus skolos mokėjimo terminui, t. y. 2006 m. vasario 10 d., bus skaičiuojamos palūkanos ir kad ieškovė vėliausiai iki šios dienos turi pateikti Komisijai priimtiną banko garantiją dėl pagrindinės skolos dydžio ir atitinkamų palūkanų.
25. Be to, vykstant posėdžiui Komisija pažymėjo, kad laukdama taikančio laikinąsias apsaugos priemones teisėjo sprendimo ji dar nepradėjo priverstinio sprendimo vykdymo procedūros.
26. Iš to galima daryti išvadą, kaip teigia Komisija, kad ieškovė savo prašymu siekia tik būti atleista nuo pareigos pateikti banko garantiją tam, kad sprendimu jai paskirta bauda nebūtų išieškota nedelsiant.
Dėl fumus boni juris
Šalių argumentai
27. Ieškovės manymu, su fumus boni juris
susijusi sąlyga yra įvykdyta.
28. Pirma, ieškovė mano, kad sprendimas yra negaliojantis dėl blogo tyrimo atlikimo, nelogiško motyvavimo ir vienodo požiūrio bei proporcingumo principų pažeidimo, nes Komisija, apskaičiuodama pagrindinį baudos dydį, neatsižvelgė į tai, kad kartelinis susitarimas neturėjo jokio poveikio rinkai ar bent jau kad šis poveikis buvo nedidelis.
29. Antra, ieškovės nuomone, sprendimas yra negaliojantis dėl jo nelogiško motyvavimo ir vienodo požiūrio principo pažeidimo, nes, pirma, Komisija, vertindama pagrindinį baudos dydį, turėjo atsižvelgti į ieškovės ir jos konkurentų turimų rinkos dalių skirtumus tam, kad šis pagrindinis baudos dydis būtų proporcingas atitinkamos įmonės specifinei svarbai. Antra, Komisija turėjo atsižvelgti ne tik į ieškovės turimą rinkos dalį paskutiniais jos dalyvavimo pažeidime metais, bet į viso pažeidimo laikotarpiu ieškovės vidutiniškai turimą rinkos dalį. Ieškovė teigia, kad bet kuriuo atveju Komisija neatsižvelgė į tuos laikotarpius, kai ieškovė nedalyvavo pažeidime.
30. Trečia, sprendimas yra nemotyvuotas, blogai atliktas tyrimas, jis nepatenkina įrodinėjimo pareigos reikalavimo ir yra negaliojantis dėl akivaizdžios faktinių aplinkybių vertinimo klaidos, nes, nustatydama pagrindinį baudos dydį, Komisija apskaičiavo ieškovės dalyvavimo pažeidime laikotarpį neatsižvelgdama į įrodymus, t. y. kad ieškovė visam laikui nustojo dalyvauti karteliniame susitarime 1999 m. vasarį, todėl jos dalyvavimo šiame susitarime laikotarpis turi būti trumpesnis 2,5 metų, t. y. iš viso 19 mėnesių.
31. Ketvirta, Komisija pažeidė savo pareigą motyvuoti ir pareigą kruopščiai ir nešališkai atlikti tyrimą, nes, viena vertus, ji neatsižvelgė į atsakomybę švelninančias aplinkybes, t. y. kad ieškovė patyrė kitų įmonių spaudimą, kad ji buvo tik pasyvi kartelinio susitarimo dalyvė, ir, antra vertus, ji nepakankamai atsižvelgė į tai, kad ieškovė sistemingai nesilaikė kartelinio susitarimo principų.
32. Galiausiai, penkta, Komisija piktnaudžiavo savo įgaliojimais, nes atsižvelgiant į ieškovės organizacinę struktūrą ir finansinę padėtį bei į jos realią galimybę sumokėti baudą sprendimas yra neteisingas, neproporcingas ir kelia rimtą grėsmę ieškovės egzistavimui, nes pastarajai paskirtos baudos dydis praktiškai lygus jos dvigubam akciniam kapitalui.
33. Komisija mano, kad ieškovės nurodyti pagrindai yra nepriimtini, o ir tuo atveju, jeigu jie būtų priimtini, tai nepagrįstų fumus boni juris
sąlygos įvykdymo.
34. Dėl pirmojo pra šymo pagrindo Komisija mano, kad ieškovė nenurodė faktinių aplinkybių, kurios patvirtintų, kad kartelinis susitarimas neturi jokio poveikio ar tik labai nedidelį poveikį rinkai, todėl, neišnagrinėjus pagrindinio ieškinio, būtų neįmanoma įvertinti, ar šis pagrindas atitinka minimalius fumus boni juris
sąlygos įvykdymą patvirtinančius reikalavimus. Dėl šios priežasties pirmas prašymo pagrindas netenkina Procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalyje nurodytų sąlygų ir yra nepriimtinas bei į jį negalima atsižvelgti vertinant fumus boni juris
sąlygos įvykdymą.
35. Bet kuriuo atveju, net jeigu pirmas prašymo pagrindas būtų priimtinas, jis nėra pagrįstas. Komisija mano, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką karteliniai susitarimai dėl kainų, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, dėl savo prigimties visuomet laikomi sunkiais EB 81 straipsnio pažeidimais ir kad šių pažeidimų srityje Komisija turi plačią diskreciją nustatyti baudos dydį, laikydamasi Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB Sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių (OL C 9, 1998, p. 3) (toliau – gairės).
36. Dėl antrojo prašymo pagrindo Komisija mano, kad ieškovė nepateikė jokių esminių faktinių argumentų, nenagrinėjant ieškinio pagrindinėje byloje leidžiančių įvertinti, ar aptariamas pagrindas atitinka minimalius fumus boni juris
sąlygos įvykdymo reikalavimus. Konkrečiai tariant, ieškovė nenurodė, kokią, jos manymu, rinkos dalį ji ar abi jos konkurentės turėjo ar galėjo turėti paskutiniais pažeidimo metais ar kokios buvo vidutinės rinkos dalys kartelinio susitarimo įgyvendinimo laikotarpiu. Taigi šis pagrindas laikytinas nepriimtinu nagrinėjant fumus boni juris sąlygos įvykdymą.
37. Bet kuriuo atveju, net jeigu antrasis prašymo pagrindas būtų priimtinas, jis nebūtų pagrįstas. Komisijos teigimu, iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad to paties pagrindinio baudos dydžio taikymas įmonėms, turinčioms rinkos dalį, patenkančią į ne per daug plačias ribas, nepažeidžia vienodo požiūrio principo. Nagrinėjamoje byloje šios ribos yra tarp 9 % ir 11 %, taigi nėra per plačios.
38. Dėl trečiojo prašymo pagrindo, susijusio su ieškovės dalyvavimo karteliniame susitarime trukme, Komisijos manymu, jis yra nepriimtinas arba bet kuriuo atveju akivaizdžiai netinkamas nustatant fumus boni juris sąlygos įvykdymą, nes ieškovė jam pagrįsti nepateikė jokio įrodymo.
39. Dėl ketvirtojo prašymo pagrindo Komisija tvirtina, kad ieškovė, viena vertus, nepateikė jokio įrodymo, kad ji tariamai patyrė kitų karteliniame susitarime dalyvavusių įmonių spaudimą, ir, antra vertus, ji neargumentuoja, kodėl, jos manymu, sprendime nebuvo atkreipta reikiamo dėmesio į jos pasyvų arba kartelinio susitarimo principus pažeidžiantį elgesį karteliniame susitarime. Taigi pagrindas yra nepriimtinas ar bent jau akivaizdžiai nepagrįstas.
40. Dėl penktojo pagrindo Komisija mano, kad jis yra paremtas labai bendro pobūdžio kritika ir todėl negali būti laikomas rimtu ir pagrįstu, kartu ir priimtinu nagrinėjant fumus boni juris sąlygos įvykdymą.
41. Kalbėdama apie argumentus, kuriais Komisija grindžia nepriimtinumą, ieškovė nurodo, jog tam, kad prašymas dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo būtų priimtinas, jį pagrindžiantys esminiai faktiniai ir teisiniai pagrindai turi bent jau glaustai, bet nuosekliai ir suprantamai išplaukti iš pačio ieškinio. Priešingai nei mano Komisija, nėra būtina nedelsiant pateikti nurodytų pagrindų įrodymų, nes ieškovė turi visiškai įvykdyti savo įrodinėjimo pareigą pagrindiniame procese.
42. Ieškovė teigia, kad jei Komisija pateikia savo pastabas ir taikantis laikinąsias apsaugos priemones teisėjas gali atlikti savo vertinimą, prašymas turi būti laikomas priimtinu. Komisijos pastabų pateikimas įrodo, kad nurodyti prašymo pagrindai atitinka Procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas sąlygas ir kad šis prašymas yra priimtinas. Šiuo klausimu ieškovė nurodo, kad nepaisant pateikto prieštaravimo dėl priimtinumo Komisija atsakė į prašymą, pateikdama išsamias atskiruose punktuose išdėstytas pastabas, kurios įrodo, kad ieškovės argumentai, nurodyti siekiant pagrįsti prašymo pagrindus, pateisinančius fumus boni juris
sąlygos įvykdymą, yra nuoseklūs ir suprantami.
Laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo vertinimas
43. Pripažintina, jog bent jau kai kurie ieškovės nurodyti prašymo pagrindai iš pirmo žvilgsnio yra tinkami ar bet kuriuo atveju nėra visiškai nepagrįsti.
44. Tą patį galima pasakyti apie pirmąjį pagrindą ir antrojo pagrindo pirmą dalį.
– Dėl pirmojo prašymo pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu
45. Ieškovė teigia, kad Komisija, skaičiuodama pradinį baudos dydį, neatsižvelgė į tikrąjį kartelinio susitarimo poveikį rinkai, kurio, jos manymu, visiškai nebuvo ar bent jau jis buvo nedidelis.
46. Pirma, Komisija pateikia prieštaravimą dėl tokio pagrindo priimtinumo, nes jis neparemtas faktiniais argumentais, kurie pagrįstų ieškovės teiginį, kad kartelinis susitarimas neturėjo poveikio rinkai, ir, antra, ji mano, kad tokio pobūdžio, t. y. ypač sunkių, pažeidimų atveju nebūtina vertinti kartelinio susitarimo poveikio rinkai.
47. Dėl prašymo pagrindo priimtinumo primintina, kad pagal Procedūros reglamento 104 straipsnio 3 dalį ir 44 straipsnio 4 dalį ieškinyje turi būti pateikta pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Ši santrauka turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Pirmosios instancijos teismas priimti sprendimą, prireikus remdamasis tik joje pateikta informacija. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir tinkamą teisingumo vykdymą tam, kad prašymas būtų priimtinas, reikia, kad esminiai teisiniai ir faktiniai pagrindai, kuriais jis remiasi, bent jau glaustai, bet nuosekliai ir suprantamai būtų išdėstyti pačiame ieškinyje (2006 m. vasario 17 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Nijs prieš Audito rūmus, T‑171/05 R II, dar nepaskelbtos Rinkinyje, 23 punktas).
48. Pažymėtina, kad šioje byloje atsakovė neteigia, kad negalėjo pasirengti gynybai dėl prašymo dėl laikinosios apsaugos priemonės nepakankamo aiškumo ir suprantamumo. Kaip pabrėžia ieškovė, Komisija dėl nurodyto pagrindo pateikė detalias pastabas.
49. Taigi darytina išvada, kad prašyme yra nurodytas ginčo dalykas ir argumentų, kuriais remiasi ieškovė bei dėl kurių galima priimti sprendimą dėl prašymo, santrauka.
50. Todėl reikia atmesti Komisijos nurodytus nepriimtinumo argumentus.
51. Iš to, kas pirmiau nurodyta, bei iš 16–20 punktuose išdėstytų argumentų daroma išvada, kad prašymas yra priimtinas.
52. Dėl šio prašymo pagrindo nagrinėjimo iš esmės ieškovė remiasi Pirmosios instancijos teismo praktika, pagal kurią vertinant pažeidimo sunkumą kartelinių susitarimų dėl kainų atžvilgiu turi būti nustatyta, kad susitarimai leido atitinkamoms įmonėms nustatyti didesnę sandorio kainą nei ta, kuri būtų buvusi, jei nebūtų buvę kartelinio susitarimo (2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, T‑224/00, Rink. p. II‑2597, 151 punktas).
53. Tačiau Komisija, pirma, remiasi Pirmosios instancijos teismo praktika, pagal kurią gairėse pateiktame labai sunkiais laikytinų pažeidimų pavyzdiniame aprašyme nėra nuorodos į jų poveikį arba pasekmes atskiroje geografinėje zonoje (žr. šiuo klausimu 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Danone grupė prieš Komisiją, T‑38/02, dar nepaskelbto Rinkinyje, 150 punktą). Antra, ji pateisina aplinkybę, kad į kartelinio susitarimo poveikį nebuvo atsižvelgta skaičiuojant baudos dydį, tuo, kad gairėse numatyta Komisijos pareiga atsižvelgti į pažeidimo poveikį, tik jei jis yra įvertinamas. Šioje byloje Komisija tvirtina, kad neturėjo galimybių įvertinti šio poveikio todėl jis buvo neįvertinamas.
54. Pažymėtina, kad pagal gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą „vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į < ... > jo įtaką rinkai, jei ji gali būti įvertinta“.
55. Be to, pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką Komisija privalo atlikti vertinimą, jeigu toks poveikis yra įvertinamas (52 punkte minėto sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
45 ir 143 punktai ir 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System AB prieš Komisiją, T‑241/01, dar nepaskelbto Rinkinyje, 122 punktas).
56. Šioje proceso stadijoje taikantis laikinąsias apsaugos priemones teisėjas prima facie
negali padaryti išvados, jog vykstant administracinei procedūrai atitinkama įmonė turėjo įrodyti, kad poveikio rinkai mastas yra įvertinamas ir kad Komisija turėjo į tai atsižvelgti ar kad šioje byloje minėtas poveikis buvo įvertinamas.
57. Iš pirmiau nurodytų argumentų aišku, kad šis prašymo pagrindas yra pagrįstas ir Pirmosios instancijos teismas turi jį išsamiai išnagrinėti, nagrinėdamas ieškinį pagrindinėje byloje.
– Dėl antrojo prašymo pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio principo pažeidimu
58. Ieškovė ginčija Komisijos pasirinktą rinkos dalių skaičiavimo metodą nustatant baudos dydį.
59. Ieškovės manymu, tais atvejais, kai pažeidime dalyvaujama su pertraukomis, rinkos dalis, esanti baudos nustatymo kriterijumi, neturėtų būti nustatoma pagal paskutinius pilnus pažeidimo metus. Reikėtų labiau vadovautis dalyvavimo pažeidime metais turimų rinkos dalių vidurkiu atsižvelgiant į tai, kaip jis keitėsi, ir į nedalyvavimo jame laikotarpius.
60. Šiuo atveju ieškovė mano, kad nustatydama pagrindinį baudos dydį pagal pažeidimo sunkumo laipsnį, Komisija turėjo atsižvelgti į jos vidutiniškai 1997‑2001 m., o ne tik 2001 m., turimą rinkos dalį bei į tai, kad 1999‑2000 m. ieškovė pažeidime nedalyvavo. Atsižvelgiant į tai, kad tas pats skaičiavimo metodas buvo taikytas ieškovei ir kitoms karteliniame susitarime nepertraukiamai dalyvavusioms įmonėms, sprendimas nagrinėjamos šalies atžvilgiu yra negaliojantis dėl jo nelogiško motyvavimo bei dėl to, kad pastaroji buvo nevienodai vertinama.
61. Vadovaujantis tuo, kad Komisijos nurodytos šio prašymo pagrindo nepriimtinumo priežastys yra identiškos nurodytoms dėl pirmojo prašymo pagrindo, jos yra atmestinos remiantis šios nutarties 47‑50 punktuose išdėstytais argumentais.
62. Be to, dėl nagrinėjamo prašymo pagrindo pagrįstumo būtina pažymėti, kad Komisija neginčija šio argumento savo pastabose dėl prašymo dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo ir mini jį tik 2006 m. kovo 29 d. pastabose. Savo pastabose ji tik nurodo, kad ieškovė nepateikė įrodymo, kad pažeidimo metais jos vidutiniškai turimos rinkos dalys buvo daug mažesnės nei 2001 m. turima rinkos dalis.
63. Todėl darytina išvada, kad Komisija nepareiškė savo nuomonės klausimu, ar sprendimas pažeidžia vienodo požiūrio principą, nes ji manė, kad reikėjo taikyti tą patį skaičiavimo metodą ieškovei ir kitoms nepertraukiamai karteliniame susitarime dalyvaujančioms įmonėms.
64. Reikia taip pat priminti, kad siekdama skaidrumo ir norėdama labiau užtikrinti atitinkamų įmonių teisinį saugumą, Komisija paskelbė gaires, kuriose nurodyta, kokiais skaičiavimo metodais ji turi vadovautis kiekvienu konkrečiu atveju. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nurodė, kad priimdama tokias elgesio taisykles ir pranešdama jas viešai paskelbiant, kad nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems jos yra skirtos, Komisija apribojo savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti paskirta sankcija už bendrųjų teisės principų, kaip antai vienodo požiūrio ir teisinio tikrumo principų, pažeidimą. Be to, nors gairės ir nėra sprendimo teisinis pagrindas, jose bendrai ir abstrakčiai apibrėžti Komisijos naudojami sprendimu paskirtų baudų nustatymo metodai užtikrinant įmonių teisinį saugumą (2005 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 211 ir 213 punktai).
65. Gairių 1 punkto A dalyje numatyta, kad reikia atsižvelgti į pažeidėjų faktinį ekonominį pajėgumą padaryti pastebimą žalą kitiems ūkio subjektams, ypač vartotojams, ir nustatyti tokį baudos dydį, kuris užtikrintų pakankamą atgrasantį poveikį.
66. Tokiomis aplinkybėmis taikantis laikinąsias apsaugos priemones teisėjas negali neatkreipti dėmesio į ieškovės argumentą, kad faktinį ekonominį pajėgumą padaryti žalą būtų tinkamiau vertinti remiantis atitinkamos įmonės vidutiniškai turima rinkos dalimi pažeidimo metu, atsižvelgiant į nedalyvavimo jame laikotarpius, o ne vien šios įmonės turima rinkos dalimi paskutiniais pažeidimo metais.
67. Iš to, kas pasakyta pirmiau, darytina išvada, kad šis prašymo pagrindas nėra visiškai nepagrįstas.
68. Remiantis pirmiau nurodytais argumentais konstatuotina, kad bent jau viena iš ieškovės nurodytų pagrindų dalių iš pirmo žvilgsnio yra svarbi ir bet kuriuo atveju nėra visiškai nepagrįsta, todėl būtina pripažinti, kad fumus boni juris sąlyga yra įvykdyta šioje byloje (žr. šiuo klausimu 15 punkte minėtos nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją
55 punktą).
Dėl skubaus sprendimo
Šalių argumentai
69. Ieškovė mano, kad skubaus sprendimo priėmimas yra pateisinamas šioje byloje.
70. Pirmiausia ieškovė tvirtina, kad ji priklauso ne didelei grupei, o tik dviem fiziniams asmenims, Marina D’Ottavi ir Paolo Baiani (toliau – sutuoktiniai Baiani), ir kad ji yra nedidelė, jos akcinį kapitalą sudaro tik 1,1 mln. EUR ir jos apyvartos dydis 2004 m. buvo apie 20 mln. EUR.
71. Ieškovė teigia, kad paprašė dviejų bankų UniCredit Banca d’Impresa SpA
ir Sanpaolo IMI SpA suteikti jai banko garantiją, tačiau jos prašymas nebuvo patenkintas.
72. Pirma, atsisakymo motyvai yra lengvai nustatomi, atsižvelgiant į tai, kad, viena vertus, baudos dydis praktiškai yra lygus dvigubam ieškovės akciniam kapitalui, taigi vien tik baudos įtraukimo į įmonės balansą pakaktų tam, kad būtų pradėta jos likvidavimo procedūra, kita vertus, atitinkami bankai turėjo informacijos apie tai, kad ieškovė keletą metų buvo sunkioje padėtyje, ką rodė jos turimos rinkos dalies sumažėjimas per dvejus atsiskaitymo metus nuo 33 % iki 12,5 % 2002 m. ir iki 8,1 % 2004 metais. Šis sunkus periodas parodė, kad trijų pastarųjų pasibaigusių atsiskaitymo metų laikotarpiu įmonės pelnas buvo neigiamas ir ji patyrė šiuos nuostolius: 361 642 EUR – 2004 m., 93 030 EUR – 2003 m. ir 66 709 EUR – 2002 metais.
73. Antra, ieškovė atkreipia dėmesį, kad sutuoktiniai Baiani, kaip ieškovės akcininkai, atskirai paprašė tų pačių bankų suteikti tokią garantiją. Bankai dar kartą atsisakė suteikti prašomą garantiją.
74. Galiausiai, trečia, ieškovės manymu, baudos išieškojimas nedelsiant padarytų jai didelę ir nepataisomą žalą, dėl ko ji, pavyzdžiui, išnyktų iš rinkos.
75. Komisija primena, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką prašymas sustabdyti pareigos pateikti banko garantiją tam, kad bauda nebūtų išieškota nedelsiant, įgyvendinimą gali būti patenkintas tik esant ypatingoms aplinkybėms. Komisijos manymu, iš esmės tokios aplinkybės būtų nustatytos, jeigu šalis, prašanti ją atleisti nuo pareigos pateikti banko garantiją, įrodytų, kad, pirma, ji dėl objektyvių priežasčių negali pateikti šios garantijos arba, antra, kad dėl jos pateikimo iškiltų grėsmė jos egzistavimui.
76. Dėl antros sąlygos ieškovė nepateikė jokio argumento ar įrodymo, pagrindžiančio jos teiginį.
77. Dėl pirmos sąlygos Komisija mano, kad ieškovė neįrodė, jog dėl objektyvių priežasčių negalėjo pateikti šios garantijos.
78. Pirma, dėl dviejų bankų laiškų ieškovė pirmiausia nepaaiškino, kodėl ji kreipėsi tik į du bankus. Antra, ji nepatikslino, ar buvo nuolatinė šių bankų klientė. Be to, ji nepateikė tinkamų garantijų. Galiausiai ji nepateikė dokumentų, kuriuose atsispindėtų jos ekonominė ir finansinė padėtis.
79. Antra, tas pačias išvadas galima padaryti dėl dviejų ieškovės akcininkams skirtų laiškų. Konkrečiai kalbant, viena vertus, nėra akivaizdu, ar jie yra dviejų bankų nuolatiniai klientai, ir, kita vertus, nebuvo pateiktas joks dokumentas, atspindintis jų ekonominę ir finansinę padėtį.
80. Trečia, Komisija tvirtina, kad ieškovė nepateikė jokio argumento, pagrindžiančio jos teiginį, jog bauda lygi jos dvigubam akciniam kapitalui. Komisija tvirtina, kad ieškovės patirti nuostoliai nepadidėjo, palyginti su jos apyvarta, ypač 2002 m. ir 2003 m. atžvilgiu.
81. Ketvirta, ieškovė nepateikė jokio argumento, pagrindžiančio jos teiginį, kad skolos įtraukimas į įmonės balansą lemtų jos likvidavimo procedūrą.
82. Galiausiai penkta, Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad iki 2005 m. gruodžio mėn. ieškovė buvo Nyderlandų tarptautinės grupės, kuri pardavė 80 % ieškovės akcijų Baiani sutuoktiniams iškart po sprendimo pranešimo, narė.
83. Savo 2006 m. kovo 3 d. pastabose ieškovė ginčija Komisijos argumentus.
84. Pirma, ieškovė tvirtina, kad pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką dviejų kredito įstaigų atsisakymo pateikti banko garantiją pakanka tam, kad būtų įrodyta, jog šios garantijos pateikti neįmanoma. Be to, ji pateikia savo sąskaitų šiose dviejuose bankuose išrašus, iš kurių matyti, kad ieškovės sąskaita Sanpaolo IMI
banke buvo atidaryta 1991 m., o UniCredit Banca d’Impresa
– 1995 m., taigi ieškovę galima laikyti nuolatine šių dviejų bankų kliente.
85. Antra, ieškovė aiškina, kad du bankai buvo labai gerai informuoti apie ieškovės ekonominę ir finansinę padėtį ir jie jau nutraukė kreditavimą dėl pablogėjusios ieškovės padėties.
86. Trečia, ieškovė pateikia šiuos dokumentus: 2005 m. gruodžio 31 d. balansą (toliau – 2005 m. balansas), 2006 m. sausio 10 d. revizorių ataskaitą ir 2006 m. eilinio akcininkų susirinkimo protokolą, nurodydama, kad pateikdama prašymą jų dar neturėjo.
87. Iš 2005 m. balanso matyti, kad neigiamas 962 870 EUR pelnas apima rezervą, sudarytą tam, kad padengtų 1 000 000 EUR dydžio baudos riziką. Vis dėlto neatsižvelgdama į tai, kad, neskaičiuojant rezervo, pelnas buvo lygus 37 130 EUR, ieškovė pažymi, jog tam, kad būtų pasiektas toks pelnas, ji turėjo parduoti Cerratina (Italija) esančią gamyklą, nes jos nekilnojamojo turto vertė sudarė tik 563 874 EUR, t. y. buvo daug mažesnė nei baudos dydis. Be to, ieškovės 11 569 438 EUR skolos viršijo jos 4 534 558 EUR kreditus. Galiausiai ieškovės 20 568 101 EUR apyvarta 2004 m. sumažėjo 2005 m. iki 14 674 014 EUR.
88. Dėl baudos įtraukimo į balansą pasekmių ieškovė pažymi, kad Italijos civilinio kodekso 2447 straipsnyje ir 2484 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyta, kad įtraukus pasyvą, kuris yra lygus dvigubam akciniam kapitalui, į balansą, kaip yra nagrinėjamos paskirtos baudos atveju, kapitalas sumažėja iki nulio. Kapitalo sumažėjimas iki mažesnio nei teisės aktuose nustatytas minimalus dydis, nekeičiant kapitalo struktūros, yra susijęs su pareiga sušaukti visuotinį (akcininkų) susirinkimą, kuriame būtų sprendžiamas įmonės likvidavimo procedūros pradžios klausimas ir būtų paskelbta apie bankroto procedūros pradėjimą.
89. Dėl ieškovės akcininkų santykių su bankais, kurie atsisakė suteikti garantiją, ieškovė tvirtina, kad šie akcininkai atidarė sąskaitas UniCredit Banca d’Impresa
vėliausiai 1999 m. ir turėtų būti laikomi jo nuolatiniais klientais.
90. Dėl ieškovės pasitraukimo iš ją iki 2005 m. gruodžio kontroliavusios Nyderlandų grupės kapitalo pirmoji paaiškina, kad Nyderlandų bendrovė Nicotiana Holding BV
įsigijo iš sutuoktinių Baiani jų dalį įmonės kapitale 2002 metais. Po sprendimo pranešimo sutuoktiniai Baiani nusprendė išpirkti savo dalį už tą pačią kainą, už kurią ji buvo parduota prieš trejus metus, dėl to, kad manė, jog dėl to galimas ginčas su Nicotiana Holding, kuri buvo svarbi jų prekybos partnerė.
91. 2006 m. kovo 29 d. pastabose Komisija pirmiausia išdėsto savo abejones dėl gamyklos Cerratina
vertės, nurodytos 2005 m. balanse. Po to, ji pažymi, kad ieškovė, nežiūrint savo pareigos mokėti baudą, pirmiausia sumokėjo kitas skolas, nors pareikalavimo jas sumokėti terminas dar nepasibaigė. Galiausiai Komisija nurodo, kad ieškovė niekada neprašė leisti jai sumokėti baudą dalimis.
92. Be to, dėl sutuoktinių Baiani akcijų išpirkimo Komisija teigia, kad ieškovė, pirma, nepateikė 2002 m. pasirašytos akcijų pirkimo sutarties. Antra, vykstant teisiniam auditui, prieš pasirašant sutartį ji turėjo informuoti pirkėją apie baudos paskyrimo riziką. Galiausiai ji nepaaiškino priežasčių, dėl kurių akcijos turėjo būti išpirktos iškart po sprendimo pranešimo ir dėl kurių galimo ginčo su Nicotiana Holding
baigtis turėtų labai didelių, ieškovės manymu, neigiamų pasekmių.
93. Po posėdžio Pirmosios instancijos teismo pirmininko prašymu ieškovė pateikė 2002 m. akcijų pirkimo sutartį, pagal kurią sutuoktiniai Baiani perleido savo ieškovės kapitalo dalį Nicotiana Holding, ir pateikė papildomos informacijos, leidžiančios įvertinti ieškovės akcininkų ekonominę ir finansinę padėtį.
94. Ieškovės manymu, iš šių dokumentų matyti, kad jos akcininkų ekonominė ir finansinė padėtis neleidžia nei sumokėti visos baudos, nei pateikti Komisijos prašomos banko garantijos.
95. Savo ruožtu Komisija mano, kad, viena vertus, ieškovės pateiktų dokumentų nepakanka tam, kad būtų įvertinta jos akcininkų finansinė padėtis, ir, antra vertus, bet kuriuo atveju iš dokumentų matyti, kad tokia padėtis bent jau leistų sutuoktiniams Baiani patobulinti savo pasiūlymą sumokėti baudą dalimis.
96. Komisija daro išvadą, jog ieškovė neįrodė, kad dėl objektyvių priežasčių negali pateikti banko garantijos ar kad ją pateikus iškiltų grėsmė ieškovės egzistavimui.
Teisėjo vertinimas
97. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką prašymas dėl pareigos pateikti banko garantiją, nustatytos siekiant užtikrinti, kad bauda nebūtų išieškota nedelsiant, vykdymo sustabdymo gali būti patenkintas tik esant ypatingoms aplinkybėms (1982 m. gegužės 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties AEG prieš Komisiją, 107/82 R, Rink. p. 1549, 6 punktas). Iš tikrųjų galimybė reikalauti finansinės garantijos pateikimo yra tiesiogiai numatyta Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamentų nuostatose dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrų ir atitinka bendro ir tinkamo Komisijos elgesio taisykles (2003 m. rugpjūčio 5 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties IRO prieš Komisiją, T‑79/03 R, Rink. p. II‑3027, 25 punktas ir šios nutarties 15 punkte minėtos nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją
77 punktas).
98. Ypatingų aplinkybių buvimas laikytinas nustatytu, jei šalis, prašanti atleisti ją nuo pareigos pateikti prašomą banko garantiją, įrodo, kad dėl objektyvių priežasčių negali pateikti tokios garantijos (šios nutarties 15 punkte minėtos nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją 78 punktas) arba kad ją pateikus iškiltų grėsmė jos egzistavimui (šios nutarties 97 punkte minėtos nutarties IRO prieš Komisiją
26 punktas).
99. Šioje byloje ieškovė neteigia, kad dėl banko garantijos pateikimo iškiltų grėsmė jos egzistavimui, tačiau teigia, kad dėl objektyvių priežasčių negali jos pateikti.
100. Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar ieškovė pakankamai teisiškai įrodė, kad dėl objektyvių priežasčių negali pateikti banko garantijos.
101. Pagrindinis ieškovės nurodytas argumentas yra tas, kad jokia kredito įstaiga nenorėjo už ją garantuoti skolos Komisijai mokėjimo, nes jos finansinė padėtis neleidžia užtikrinti mokėjimo.
102. Dėl, pirma, Komisijos argumentų, susijusių su ieškovės ir atitinkamų kredito įstaigų santykiais, pažymėtina, kad, kaip teisingai nurodė ieškovė, atsisakymo suteikti banko garantiją laiškų tinkamumą reikia vertinti atsižvelgiant į realią ieškovės ekonominę padėtį (žr. šiuo klausimu 2000 m. birželio 28 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Cho Yang Shipping prieš Komisiją, T‑191/98 R II, Rink. p. II‑2551, 43 punktą). Todėl šių laiškų negalima laikyti netinkamais vien dėl to, kad jų buvo nedaug.
103. Taigi Komisijos argumentas, kad vien tik dviejų atsisakymo laiškų pateikimo nepakanka tam, kad būtų įrodyta, jog ieškovė dėl objektyvių priežasčių negali pateikti banko garantijos, nėra priimtinas.
104. Antra, Komisija teigia, kad ieškovė, viena vertus, akivaizdžiai neįrodė, jog buvo dviejų atitinkamų bankų nuolatinė klientė, ir, kita vertus, jog ji nepateikė jos ekonominę ir finansinę padėtį atspindinčių dokumentų.
105. Vis dėlto pirmiausia pažymėtina, kad ieškovė pateikė einamųjų sąskaitų, prieš keletą metų atidarytų dviejuose atitinkamuose bankuose, išrašus. Taigi laikytina, kad ieškovė buvo dviejų bankų, kuriems ji pateikė prašymą suteikti banko garantiją, nuolatinė klientė.
106. Be to, ieškovė pateikė savo metinio balanso už 2005 m., po to, kai jos buvo patvirtintos revizorių, išrašus.
107. Šiuo atveju pirmiausia konstatuotina, kad 2005 m. balanse nurodytas neigiamas 962 870 EUR pelnas, kuris, nors ir apima 1 000 000 EUR rezervą, tačiau padengia tik pusę ieškovei paskirtos baudos. Pozityvi ieškovės finansinių rodiklių tendencija, palyginti su prieš tai ėjusiais metais, turi būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad ji turėjo bent iš dalies parduoti savo nekilnojamąjį turtą, taigi jos apyvarta nepadidėjo, ir bet kuriuo atveju šio pelno nepakakanka visam baudos dydžiui padengti. Be to, ieškovės nekilnojamojo turto vertė yra tik 563 874 EUR, t. y. mažesnė nei bendras baudos dydis. Galiausiai ieškovė turi didelių įsiskolinimų ir jos apyvarta, palyginti su 2004 m., labai sumažėjo.
108. Ieškovė 2005 m. gruodžio 28 d. ir 2006 m. sausio 9 d. laiškais, kurių turinys yra identiškas, paprašė UniCredit Banca d’Impresa
ir Sanpaolo IMI
bankų suteikti jai banko garantiją. Pirmojo banko atsisakymas aiškiai grindžiamas neigiamu ieškovės ekonominės ir finansinės padėties įvertinimu. Nors antras bankas tiesiogiai nenurodo tokių priežasčių, nė vienas bylos medžiagos dokumentas neleidžia abejoti, kad atsisakymo priežastys buvo tos pačios.
109. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manytina, kad abu bankai atsisakė suteikti ieškovei Komisijos prašomą banko garantiją, įvertinę jos ekonominę ir finansinę padėtį.
110. Taigi reikia pripažinti, kad ieškovė pakankamai teisiškai įrodė savo negalėjimą pateikti Komisijos prašomą banko garantiją.
111. Vis dėlto vertinant ieškovės galimybę pateikti nagrinėjamą garantiją, pagal nusistovėjusią teismų praktiką reikia taip pat atsižvelgti į įmonių grupę, kuriai ji tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso, ypač dėl galimybės pateikti bankams reikalingas garantijas. Toks reikalavimas susijęs, viena vertus, su viešuoju interesu vykdyti Komisijos sprendimus ir Bendrijos finansinių interesų užtikrinimu bei, kita vertus, su nauda, kurią gali turėti įmonės akcininkai dėl jos galimos konkurencijai prieštaraujančios veiklos. Toks atsižvelgimas į grupės, kuriai priklauso atitinkama įmonė, padėtį jokiu būdu nėra susijęs su baudos paskyrimu ar atsakomybės priskyrimu tretiesiems asmenims (žr. 1999 m. liepos 21 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties DSR-Senator Lines prieš Komisiją, T‑191/98 R, Rink. p. II‑2531, 64 punktą ir minėtą teismų praktiką).
112. Neginčijama, kad laikotarpiu, kai ieškovė ėmėsi veiksmų pateikti banko garantiją, vieninteliai jos akcininkai buvo sutuoktiniai Baiani, kuriems bendrai priklausė visos ieškovės akcijos. Iki šiol šie sutuoktiniai išlieka vieninteliai ieškovės akcininkai, o ieškovė teigia, kad jie taip pat negalėjo įmonės naudai pateikti banko garantijos.
113. Pirmiausia pažymėtina, kad aplinkybė, jog Nicotiana Holding
perleido savo įmonės kapitalo dalį netrukus po sprendimo pranešimo, nėra lemiama šiuo atveju.
114. Iš tikrųjų Nicotiana Holding
praradus ieškovės akcininkės statusą, viena vertus, iš jos negalima buvo reikalauti jokios paramos, antra vertus, pateisinti jos pareigą sumokėti ieškovei paskirtą baudą galėjo tik aplinkybė, jog ji yra atsakinga už padarytą pažeidimą (žr. šiuo klausimu 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Cascades prieš Komisiją, C‑279/98 P, Rink. p. I‑9693, 78 punktą).
115. Taigi dėl pastarojo klausimo konstatuotina, pirma, kad Nicotiana Holding
įsigijo dalį ieškovės kapitalo 2002 m. rugpjūtį, t. y. kai pastaroji nustojo dalyvauti karteliniame susitarime, kaip tai nurodė Komisija.
116. Antra, Komisija paskaičiavo 10 % limitą, numatytą 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2002, p. 1) 23 straipsnio 2 dalyje, remdamasi tik ieškovės apyvarta, o ne Nicotiana Holding
grupės apyvarta.
117. Galiausiai sprendimas nėra skirtas Nicotiana Holding .
118. Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus argumentus, reikia nustatyti, ar dėl savo ekonominės ir finansinės padėties dabartiniai ieškovės akcininkai negali pateikti banko garantijos įmonės naudai.
119. Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad ieškovė pateikė 2005 m. gruodžio 28 d. ir 2006 m. sausio 9 d. laiškus, kuriuose akcininkai prašė UniCredit Banca d’Impresa
ir Sanpaolo IMI
bankų garantijos, užtikrinančios baudos mokėjimą. Iš šių laiškų aiškiai matyti, kad akcininkai buvo pasiruošę pateikti nurodytiems bankams asmeninę garantiją ar garantiją, užtikrinančią skolos mokėjimą akcininkams nuosavybės teise priklausančiu turtu.
120. Antra, ieškovė pateikė šių dviejų akcininkų sąskaitų išrašus, iš kurių matyti, kad jie buvo bent jau UniCredit Private Banking SpA
klientai nuo 2005 m. rugsėjo.
121. Galiausiai ieškovė pateikė šių akcininkų 2004 m. pajamų deklaracijas, iš kurių matyti, kad sutuoktinių Baiani turto nepakaktų visai baudai sumokėti.
122. Remiantis šiais argumentais reikia pripažinti, kad ieškovė pateikė pakankamai įrodymų, kad dėl objektyvių priežasčių jos akcininkai negalėjo pateikti Komisijos prašomos banko garantijos.
123. Antra, dėl ieškovės argumentų, kad ji patirtų didelę ir nepataisomą žalą, jeigu nebūtų sustabdytas jos pareigos pateikti banko garantiją tam, kad bauda nebūtų išieškota nedelsiant, vykdymas, pažymėtina, kad, viena vertus, bendras skolos dydis viršija ieškovės akcinį kapitalą, kuris, kaip matyti iš 2005 m. balanso, yra tik 1,1 mln. EUR, ko Komisija neginčijo. Kita vertus, Italijos civilinis kodeksas numato, kad dėl kapitalo sumažėjimo iki mažesnio nei teisės aktuose nustatytas minimalus dydis, nekeičiant kapitalo struktūros, įmonė turi nutraukti savo veiklą ir būti likviduota. Galiausiai iš to, kas pirmiau išdėstyta, aišku, kad dabartiniai ieškovės akcininkai negali pateikti banko garantijos dėl viso baudos dydžio, taigi ir negali padidinti įmonės kapitalo tiek, kad išvengtų jos likvidavimo.
124. Iš visų pirmiau išdėstytų argumentų galima padaryti išvadą, kad ieškovė pakankamai teisiškai įrodė, jog egzistuoja ypatingos aplinkybės, t. y. jog ji galėtų patirti didelę ir nepataisomą žalą, jeigu šiuo metu turėtų pateikti prašomą banko garantiją.
Dėl interesų vertinimo
Šalių argumentai
125. Ieškovės nuomone, interesų vertinimas nusvertų sprendimo vykdymo sustabdymo naudai.
126. Šiuo klausimu ieškovė pažymi, kad jos išnykimas iš rinkos, kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl bylos esmės, padarytų labai didelę žalą Italijos žaliavinio tabako rinkos konkurencinei struktūrai bei apskritai Bendrijos gamybai. Priverstinis sprendimo vykdymas tiek, kiek jis reikalauja nedelsiant sumokėti baudą, lemtų ieškovės išnykimą ir didelį itališko tabako eksporto į daugelį Rytų Europos, Vidurio Rytų ir Pietų Amerikos šalių sumažėjimą.
127. Be to, Komisijos finansiniai interesai nebūtų geriau apsaugoti įvykdžius sprendimą, dėl kurio ieškovė būtų nedelsiant likviduota, būtų sunkiau išieškoti visą baudos dydį ar iš viso neįmanoma, nes Komisija turėtų įrašyti savo kreditą į bankroto procedūros, kurioje pastarajai nebūtų suteikta jokių privilegijų, pasyvą.
128. Priešingai, jeigu ieškovė būtų atleista nuo pareigos pateikti banko garantiją, ji bent jau laikinai išliktų. Ieškovės manymu, patenkinus šį prašymą dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo nereikėtų mokėti viso baudos dydžio kol Pirmosios instancijos teismas priimtų sprendimą dėl bylos esmės. Nutartis, kuria prašymas būtų patenkintas, galėtų būti teisinis pagrindas, suteikiantis teisę vieninteliam ieškovės administratoriui, jam atliekant savo funkcijas ir gavus revizorių sutikimą, sudaryti mažesnį nei baudos dydis rezervą, dėl ko ieškovė galėtų tęsti įmonės veiklą, kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl bylos esmės.
129. Priešingai, Komisija mano, kad esamų interesų vertinimas nusveria jos naudai, ypač atsižvelgiant į jos finansinį interesą išieškoti baudą ir viešąjį interesą užtikrinti Bendrijos konkurencijos taisyklių veiksmingą poveikį ir baudų mokėjimą tam, kad užtikrintų jų atgrasantį poveikį.
130. Dėl Komisijos finansinio intereso ji mano, kad ieškovės aktyvų gali nepakakti baudai sumokėti ieškinio pagrindinėje byloje galimo atmetimo dieną ar kad tokios rizikos negalima taip paprastai atmesti. Todėl baudos ar tik jos dalies išieškojimo tikimybė po to, kai būtų išspręsta pagrindinė byla, būtų daug mažesnė nei jos išieškojimas nedelsiant taikant priverstinio sprendimo vykdymo procedūrą.
131. Be to, Komisija teigia, kad interesai, kuriais ieškovė grindžia savo prašymą, atrodo, nėra pagrįsti ar bet kuriuo atveju mažiau svarbūs nei Komisijos nurodyti interesai.
132. Pirma, dėl ieškovės argumento, kad jos išnykimas turėtų įtakos Italijos žaliavinio tabako rinkos konkurencinei struktūrai, Komisija mano, jog konkurencijos teisės tikslai neapima tikslo apsaugoti įmones, nesugebančias išsilaikyti rinkoje, ir todėl galimas ūkio subjekto pasitraukimas iš rinkos pats savaime neprieštarauja konkurencijos tikslams.
133. Antra, dėl ieškovės argumento, kad dėl jos išnykimo labai sumažėtų itališko tabako eksportas į daugelį Rytų Europos, Vidurio Rytų ir Pietų Amerikos šalių, Komisija mano, kad trečiųjų valstybių interesams neturi būti teikiama pirmenybė, palyginti su Bendrijos finansiniais interesais arba bendrai su viešuoju interesu užtikrinti Bendrijos konkurencijos taisyklių veiksmingą poveikį.
134. Trečia, dėl ieškovės argumento, kad jos išnykimas turėtų labai neigiamą įtaką Italijos žaliavinio tabako rinkai, Komisija mano, kad tokia išvada yra klaidinga, viena vertus, dėl nagrinėjamos veiklos, kuri yra prieinama tretiesiems asmenims, pobūdžio ir, kita vertus, dėl to, kad galimas ieškovės likvidavimas dėl galimo bankroto nebūtinai būtų susijęs su jos komercinės veiklos išnykimu. Iš tikrųjų pagal Italijos teisę, taikydamos būtinas priemones už likvidavimo ar bankroto procedūrą atsakingos instancijos turėtų užtikrinti, kad ieškovės komercinė veikla būtų išsaugota.
Teisėjo vertinimas
135. Reikia įvertinti, pirma, ieškovės interesą, nesant galimybės pateikti banko garantijos, išvengti baudos išieškojimo nedelsiant procedūros ir, antra, Bendrijos finansinį interesą iš jos išieškoti baudos sumą ir bendrą viešąjį interesą užtikrinti Bendrijos konkurencijos taisyklių veiksmingumą bei Komisijos paskirtų baudų atgrasantį poveikį (žr. šiuo klausimu 1999 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Publishers Association prieš Komisija, 56/89 R, Rink. p. 1693, 35 punktą ir šios nutarties 15 punkte minėtos nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją
119 punktą).
136. Dėl Komisijos finansinių interesų pažymėtina, kaip jau buvo nurodyta pirmiau, kad ieškovės turto nepakanka tam, kad sumokėtų visą baudos dydį, nei tam, kad pateiktų prašomą banko garantiją. Taigi labai tikėtina, kad jeigu Komisija priverstine tvarka išieškotų iš ieškovės baudą, ji negautų visos paskirtos baudos sumos. Be to, neginčytina, kad ieškovės bankroto atveju Komisija nebūtų privilegijuota kreditorė, palyginti su kitais kreditoriais. Tokiomis aplinkybėmis manytina, kad Komisijos finansiniai interesai nedelsiant taikant priverstinio vykdymo procedūrą nebūtų užtikrinti labiau nei tuo atveju, jeigu ieškovei būtų leista tęsti savo veiklą ir gauti pelno, kuris galėtų būti panaudotas skolos mokėjimui.
137. Dėl ieškovės išnykimo įtakos rinkos konkurencinei struktūrai pažymėtina, kad net jeigu konkurencijos teisės tikslai neapima tikslo apsaugoti įmones, nesugebančias išsilaikyti rinkoje, vis dėlto laikinosios apsaugos priemonės skirtos išvengti didelės ir nepataisomos žalos padarymo jų prašančiai šaliai iki sprendimo priėmimo pagrindinėje byloje (1991 m. spalio 18 d Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Abertal ir kt. prieš Komisiją, C‑213/91 R, Rink. p. I‑5109, 18 punktas ir 2002 m. balandžio 4 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Technische Glaswerke Ilmenau prieš Komisiją, T‑198/01 R, Rink. p. II‑2153, 96 punktas).
138. Pažymėtina, kad ir 2006 m. kovo 29 d. pastabose, ir ypač per posėdį Komisija bent jau iš principo nurodė, kad, nesant galimybės pateikti banko garantiją, yra pasiruošusi išnagrinėti alternatyvias baudai mokėti nedelsiant priemones.
139. Savo 2006 m. gegužės 8 d. laiške ieškovė pateikė pirmą baudos mokėjimo dalimis pasiūlymą, kurį Komisija atmetė.
140. Per posėdį šalys įsipareigojo išnagrinėti galimybę susitarti dėl baudos mokėjimo dalimis. Šiuo klausimu, atsižvelgdama į savo 2003 m. ir 2005 m. balansuose numatytus atitinkamai 25 000 EUR ir 1 mln. EUR rezervus, ieškovė sutiko, kad egzistuoja galimybė sumokėti didesnę sumą nei jos pasiūlyta 2006 m. gegužės 8 d. laiške.
141. Po to, 2006 m. gegužės 26 d. laiške ieškovė atsakovei pasiūlė tokią baudos mokėjimo dalimis tvarką:
– vėliausiai iki 2006 m. birželio 30 d. pateikti banko garantiją, vykdomą pagal pirmą pareikalavimą, dėl 400 000 EUR sumos, kuri apimtų pagrindinę skolos dalį ir palūkanas,
– pirmą 200 000 EUR dalį sumokėti iki 2006 m. liepos 1 dienos,
– nuo 2006 m. liepos 1 d. kol bus priimtas sprendimas pagrindinėje byloje mokėti kas tris mėnesius minimalią 100 000 EUR sumą,
– ieškovei pardavus tretiesiems asmenims Cerratina
gamyklos įrangą už numatomą 330 000 EUR kainą, šią sumą pervesti Komisijai.
142. Komisija, įvertinusi ieškovės ekonominį ir finansinį pajėgumą, atmetė pastarosios pasiūlymą.
143. Reikia pažymėti, kad, viena vertus, Komisijos finansiniai interesai taip pat būtų apsaugoti ieškovei įsipareigojus pateikti banko garantiją dėl ne tokios jau mažos baudos dalies.
144. Antra vertus, Komisija neįrodė, kaip, suteikus ieškovei jos pasiūlytą galimybę sustabdyti sprendimo vykdymą iš dalies, iš esmės būtų pažeistas viešasis interesas užtikrinti Bendrijos konkurencijos taisyklių veiksmingumą ir Komisijos paskirtų baudų atgrasantį poveikį.
145. Vis dėlto, kaip teisingai pažymi Komisija savo 2006 m. birželio 6 d. laiške, nors, pirma, sutuoktinių Baiani turimo kapitalo nepakanka sumokėti visą baudos dydį, jis leidžia ieškovei sumokėti daug didesnes nei jos siūlomos baudos dalys sumas. Antra, kadangi neigiama ekonominė ir finansinė ieškovės padėtis gerėja, galima numatyti, kad ieškovė gaus kažkiek pelno per artimiausius mėnesius, ir net jeigu neįmanoma nustatyti, ar tai leis jai sumokėti visą baudos dydį, šis pelnas galėtų leisti jai sumokėti jos dalį.
146. Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau išdėstyta, ypač į paskutinį ieškovės pasiūlymą ir į tai, kad Komisija nepasiūlė jai priimtino skolos mokėjimo dalimis varianto, ieškovei suteikiamas jos prašomas atleidimas nuo pareigos vykdymo su sąlyga, kad:
– per dvi savaites nuo pranešimo apie šią nutartį:
– ji pateiks banko garantiją dėl 400 000 EUR sumos,
– perves Komisijai 200 000 EUR sumą,
– per tris mėnesius nuo pranešimo apie šią nutartį perves Komisijai 330 000 EUR sumą,
– nuo 2007 m. sausio 1 d. kas tris mėnesius mokės Komisijai 100 000 EUR sumą, kol bus įvykdyta pirma iš šių dviejų sąlygų:
– sumokėti baudos likutis ir Komisijos 2005 m. lapkričio 9 d. pranešimo apie sprendimą rašte nurodytos palūkanos,
– byla bus išspręsta iš esmės.
147. Be to, pažymėtina, kad Procedūros reglamento 108 straipsnis taikančiam laikinąsias apsaugos priemones teisėjui suteikia teisę pasikeitus aplinkybėms bet kuriuo metu pakeisti ar panaikinti nutartį dėl laikinosios apsaugos priemonės taikymo (šios nutarties 137 punkte minėtos nutarties Technische Glaswerke Ilmenau prieš Komisiją, patvirtintos apeliacine tvarka 2002 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, C‑232/02 P(R), Rink. p. I‑8977, 123 punktas). Iš šios teismų praktikos išplaukia, kad „aplinkybių pasikeitimą“ taikantis laikinąsias apsaugos priemones teisėjas aiškina kaip faktines aplinkybes, kurios gali pakeisti skubaus sprendimo priėmimo kriterijaus įvertinimą byloje. Be to, Teisingumo Teismo manymu, ši galimybė iš esmės parodo, kad šio teisėjo suteiktos priemonės Bendrijos teisėje iš esmės yra laikino pobūdžio (2002 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo nutartis Komisija prieš Artegodan, C‑440/01 P(R), Rink. p. I‑1489, ir šios nutarties 15 punkte minėtos nutarties FNSEA ir kt. prieš Komisiją
129 punktas).
148. Taigi prireikus šalys turi kreiptis į Pirmosios instancijos teismą tuo atveju, jei aplinkybių pasikeitimas galėtų pakeisti šį sprendimą, ypač atsižvelgdamos į ieškovės būsimus patvirtintus balansus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKAS
nutaria:
1. Sustabdyti Romana Tabacchi SpA
pareigos pateikti Komisijai banko garantiją siekiant, kad 2005 m. spalio 20  d. Komisijos sprendimo, susijusio su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija), 2 straipsniu jai paskirta bauda nebūtų išieškota nedelsiant, vykdymą su sąlyga, kad:
a) per dvi savaites nuo pranešimo apie šią nutartį ieškovė:
– pateiks banko garantiją dėl 400 000 EUR sumos,
– perves Komisijai 200 000 EUR sumą,
b) per tris mėnesius nuo pranešimo apie šią nutartį perves Komisijai 330 000 EUR sumą,
c) nuo 2007 m. sausio 1 d. kas tris mėnesius mokės Komisijai 100 000 EUR sumą kol bus įvykdyta pirma iš šių dviejų sąlygų:
– sumokėtas baudos likutis ir Komisijos 2005 m. lapkričio 9 d. sprendimo pranešimo rašte nurodytos palūkanos,
– byla bus išspręsta iš esmės.
2. Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Priimta 2006 m. liepos 13 d. Liuksemburge.