62023CJ0391
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. spalio 16 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 191 straipsnio 2 dalis – Europos Sąjungos politika aplinkos srityje – Reglamentas (ES) 2021/1119 – Sąjungos poveikio klimatui neutralumo tikslas – Direktyva (ES) 2019/944 – Elektros energijos vidaus rinkos bendrosios taisyklės – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų mokesčiu – Elektros energijos iš iškastinio kuro ir biomasės gamintojų atleidimas nuo mokesčio“
Byloje C‑391/23
dėl Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) 2023 m. vasario 7 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. birželio 27 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Brăila Winds SRL
prieš
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București,
Ministerul Finanţelor,
Preşedintele Agenţiei Naţionale de Administrare Fiscală,
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Condinanzi, ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis (pranešėjas) ir teisėjas N. Jääskinen,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Brăila Winds SRL, atstovaujamos avocați C.-A. Bîrsan, E.-D. Gramaticescu ir A.-C. Lăcureanu,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos I. Georgiopoulos, L. Nicolae ir K. Talabér‑Ritz,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 49, 56, 107, 108 straipsnių ir 191 straipsnio 2 dalies, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnio, 2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/944 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/27/ES (OL L 158, 2019, p. 125), ir 2021 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2021/1119, kuriuo nustatoma poveikio klimatui neutralumo pasiekimo sistema ir iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 401/2009 ir (ES) 2018/1999 (Europos klimato teisės aktas) (OL L 243, 2021, p. 1), išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bendrovės Brăila Winds SRL, elektros energijos iš vėjo energijos gamintojos, ir Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București (Bukarešto regiono viešųjų finansų generalinis direktoratas – Bukarešto vidutinių mokesčių mokėtojų mokesčių administratorius, Rumunija), Ministerul Finanțelor (Finansų ministerija, Rumunija), Preşedintele Agenţiei Naţionale de Administrare Fiscală (Nacionalinės mokesčių administravimo agentūros pirmininkas, Rumunija) ir Agenția Națională de Administrare Fiscală (Nacionalinė mokesčių administravimo agentūra, Rumunija; toliau – ANAF) ginčą dėl iš Brăila Winds reikalaujamo mokesčio, kuriuo apmokestinama 80 % jos pajamų, kurias sudaro skirtumas tarp vidutinės mėnesinės jos elektros kainos ir nacionalinio įstatymų leidėjo nustatytos kainos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
SESV
3
SESV 191 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio atsižvelgiant į skirtingų [Europos] Sąjungos regionų būklės įvairovę. Ši politika yra grindžiama atsargumo principu bei principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti atitaisoma ten, kur yra jos šaltinis, ir kad atlygina teršėjas.
Šiuo požiūriu aplinkos apsaugos reikalavimus atitinkančios derinimo priemonės prireikus apima ir apsaugos sąlygą, leidžiančią valstybėms narėms dėl neekonominių aplinkos priežasčių imtis laikinų priemonių, kartu taikant joms Sąjungos kontrolės tvarką.“
Direktyva 2019/944
4
Direktyvos 2019/944 1 straipsnio „Dalykas“ pirmoje ir antroje pastraipose nurodyta:
„Šia direktyva nustatomos elektros energijos gamybos, perdavimo, skirstymo, energijos kaupimo ir tiekimo bendrosios taisyklės ir vartotojų apsaugos nuostatos siekiant sukurti iš tiesų integruotas, konkurencingas, į vartotojus orientuotas, lanksčias, sąžiningas ir skaidrias elektros energijos rinkas Sąjungoje.
Šia direktyva siekiama, išnaudojant integruotos rinkos privalumus, užtikrinti vartotojams įperkamas, skaidrias energijos kainas ir išlaidas, aukštą tiekimo saugumo lygį ir sklandų perėjimą prie tvarios mažo anglies dioksido kiekio energetikos sistemos. <…>“
5
Šios direktyvos 9 straipsnio „Viešųjų paslaugų įpareigojimai“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Nedarant poveikio 2 daliai, valstybės narės, remdamosi savo institucine struktūra ir deramai laikydamosi subsidiarumo principo, užtikrina, kad elektros energijos įmonės veiktų laikydamosi šios direktyvos principų siekiant sukurti konkurencingą, saugią ir aplinką tausojančią elektros energijos rinką, bei nediskriminuoja tų įmonių jų teisių ar pareigų atžvilgiu.
2.   Visiškai atsižvelgdamos į atitinkamas [SESV] nuostatas, visų pirma į jos 106 straipsnį, valstybės narės elektros energijos sektoriuje veikiančioms įmonėms gali nustatyti įpareigojimus teikti bendros ekonominės svarbos viešąsias paslaugas, kurie gali būti susiję su saugumu, įskaitant tiekimo saugumą, reguliarumą, kokybę ir kainą, bei su aplinkos apsauga, įskaitant energijos vartojimo efektyvumą, energiją iš atsinaujinančių išteklių ir klimato apsaugą. Tokie įpareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti, skaidrūs, nediskriminaciniai ir patikrinami bei turi užtikrinti Sąjungos elektros energijos įmonėms vienodas galimybes teikti paslaugas nacionaliniams vartotojams. Viešųjų paslaugų įpareigojimai, susiję su elektros energijos tiekimo kainų nustatymu, turi atitikti šios direktyvos 5 straipsnyje nustatytus reikalavimus.“
6
Šios direktyvos 58 straipsnyje „Reguliavimo institucijos bendrieji tikslai“ nustatyta:
„Vykdydama šioje direktyvoje nustatytas reguliavimo užduotis, reguliavimo institucija, atsižvelgdama į 59 straipsnyje nustatytas savo pareigas ir įgaliojimus, glaudžiai konsultuodamasi su kitomis atitinkamomis nacionalinėmis institucijomis, įskaitant konkurencijos institucijas, taip pat institucijas, įskaitant reguliavimo institucijas, atitinkamai kaimyninių valstybių narių ir kaimyninių trečiųjų valstybių institucijas, ir nedarydama poveikio jų kompetencijai, imasi visų pagrįstų priemonių siekdama šių tikslų:
a)
glaudžiai bendradarbiaujant su kitų valstybių narių reguliavimo institucijomis, [Europos] Komisija ir [Europos Sąjungos energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūra], skatinti konkurencingos, lanksčios, saugios ir aplinką tausojančios elektros energijos vidaus rinkos kūrimą Sąjungoje ir veiksmingą rinkos atvėrimą visiems Sąjungos vartotojams ir tiekėjams bei užtikrinti tinkamas veiksmingo ir patikimo elektros energijos tinklų veikimo sąlygas, atsižvelgiant į ilgalaikius tikslus;
<…>
c)
panaikinti prekybos elektros energija tarp valstybių narių apribojimus, įskaitant reikiamų tarpvalstybinio elektros energijos perdavimo pajėgumų plėtrą, kad būtų patenkinta paklausa ir didinama nacionalinių rinkų integracija, kuri gali sudaryti palankesnes sąlygas elektros energijos srautų perdavimui Sąjungoje;“
<…>
Reglamentas 2021/1119
7
Reglamento 2021/1119 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ nurodyta:
„Šiuo reglamentu nustatoma negrįžtamo ir laipsniško Sąjungos teisės aktais reglamentuojamo iš atskirų šaltinių išmetamo antropogeninės kilmės [šiltnamio efektą sukeliančių dujų, toliau – ŠESD] kiekio mažinimo ir absorbentais pašalinamo ŠESD kiekio didinimo sistema.
Šiuo reglamentu, siekiant [Paryžiaus susitarimo, Sąjungos vardu patvirtinto 2016 m. spalio 5 d. Tarybos sprendimu (ES) 2016/1841 dėl Paryžiaus susitarimo, priimto pagal Jungtinių Tautų bendrąją klimato kaitos konvenciją, sudarymo Europos Sąjungos vardu (OL L 282, 2016, p. 1)] 2 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyto ilgalaikio temperatūros tikslo, nustatomas iki 2050 m. Sąjungoje įgyvendintinas privalomas poveikio klimatui neutralumo tikslas ir sistema, padėsianti daryti pažangą siekiant Paryžiaus susitarimo 7 straipsnyje nustatyto visuotinio prisitaikymo tikslo. Šiame reglamente taip pat nustatomas privalomas Sąjungos tikslas – ES viduje išmetamo ŠESD kiekio grynasis sumažinimas iki 2030 m.
<…>“
8
Šio reglamento 2 straipsnyje „Poveikio klimatui neutralumo tikslas“ nurodyta:
„1.   Ne vėliau kaip 2050 m. užtikrinamas Sąjungos teisės aktais reglamentuojamo visoje Sąjungoje išmetamo ir absorbuojamo ŠESD kiekio balansas Sąjungoje – taigi iki tos datos išmetamas ŠESD kiekis sumažinamas iki nulinio grynojo išmetamo ŠESD kiekio ir Sąjunga siekia po tos datos pasiekti neigiamą išmetamą ŠESD kiekį.
2.   Atitinkamos Sąjungos institucijos ir valstybės narės atitinkamai Sąjungos ir nacionaliniu lygmenimis imasi būtinų priemonių, kad sudarytų sąlygas bendrai įgyvendinti 1 dalyje nustatytą poveikio klimatui neutralumo tikslą, atsižvelgdamos į tai, kad svarbu skatinti tiek valstybių narių tarpusavio sąžiningumą ir solidarumą, tiek išlaidų efektyvumą siekiant šio tikslo.“
9
Šio reglamento 5 straipsnio „Prisitaikymas prie klimato kaitos“ 1 dalyje numatyta:
„Atitinkamos Sąjungos institucijos ir valstybės narės, vadovaudamosi Paryžiaus susitarimo 7 straipsniu, užtikrina, kad didinant gebėjimą prisitaikyti bei atsparumą ir mažinant pažeidžiamumą dėl klimato kaitos būtų daroma nuolatinė pažanga.“
10
Šio reglamento 7 straipsnis „Nacionalinių priemonių vertinimas“ suformuluotas taip:
„1.   Iki 2023 m. rugsėjo 30 d., o vėliau kas penkerius metus Komisija įvertina:
a)
remdamasi pagal [2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2018/1999 dėl energetikos sąjungos ir klimato politikos veiksmų valdymo, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 663/2009 ir (EB) Nr. 715/2009, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/22/EB, 98/70/EB, 2009/31/EB, 2009/73/EB, 2010/31/ES, 2012/27/ES ir 2013/30/ES, Tarybos direktyvos 2009/119/EB ir (ES) 2015/652 ir panaikinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 525/2013 (OL L 328, 2018, p. 1)] teikiamais nacionaliniais energetikos ir klimato srities veiksmų planais, nacionalinėmis ilgalaikėmis strategijomis ir kas dvejus metus teikiamomis pažangos ataskaitomis tiek, kiek jie susiję su šio reglamento 2 straipsnio 1 dalyje nustatyto poveikio klimatui neutralumo tikslo įgyvendinimu, – nustatytų nacionalinių priemonių suderinamumą su tuo tikslu;
b)
atitinkamų nacionalinių priemonių suderinamumą su tuo, kad būtų užtikrinta prisitaikymo prie klimato kaitos pažanga, nurodyta 5 straipsnyje, atsižvelgiant į 5 straipsnio 4 dalyje nurodytas nacionalines prisitaikymo strategijas.
<…>
2.   Jei Komisija, tinkamai atsižvelgusi į bendrą pažangą, įvertintą pagal 6 straipsnio 1 dalį, nustato, kad valstybės narės priemonės yra nesuderinamos su 2 straipsnio 1 dalyje nustatytu poveikio klimatui neutralumo tikslu arba nesuderinamos su tuo, kad būtų užtikrinta prisitaikymo prie klimato kaitos pažanga, nurodyta 5 straipsnyje, ji tai valstybei narei gali pateikti rekomendacijų. Komisija tokias rekomendacijas skelbia viešai.
3.   Jei pagal 2 dalį pateikiama rekomendacijų, laikomasi šių principų:
a)
atitinkama valstybė narė per šešis mėnesius nuo rekomendacijų gavimo praneša Komisijai, kaip ji rengiasi deramai atsižvelgti į tas rekomendacijas, laikydamasi valstybių narių ir Sąjungos solidarumo, taip pat valstybių narių tarpusavio solidarumo principo;
b)
po to, kai atitinkama valstybė narė pateikia šios dalies a punkte nurodytą pranešimą, ji savo tolesnėje pažangos ataskaitoje, teikiamoje pagal Reglamento [2018/1999] 17 straipsnį kitais metais po metų, kuriais buvo pateiktos rekomendacijos, išdėsto, kaip ji tinkamai atsižvelgė į tas rekomendacijas. Jeigu atitinkama valstybė narė nusprendžia į rekomendacijas ar didelę jų dalį neatsižvelgti, ji pateikia Komisijai argumentus;
<…>“
Direktyva 2008/118/EB
11
2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12/EEB (OL L 9, 2008, p. 12), 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Šia direktyva nustatomos bendrosios nuostatos dėl akcizų, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai yra apmokestinamas toliau nurodytų prekių (toliau – akcizais apmokestinamos prekės) vartojimas:
a)
energetikos produktų ir elektros energijos, kuriuos apima [2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, 2003, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405)];
<…>
2.   Specifiniais tikslais valstybės narės gali akcizais apmokestinamas prekes apmokestinti kitais netiesioginiais mokesčiais, jei tie mokesčiai atitinka akcizams ar pridėtinės vertės mokesčiui [(PVM)] taikomas Bendrijos mokesčių taisykles, susijusias su mokesčio bazės nustatymu, mokesčio apskaičiavimu, prievolės apskaičiuoti mokestį atsiradimu ir stebėsena, tačiau neįskaitant nuostatų dėl atleidimo nuo mokesčių.
<…>“
Direktyva 2003/96
12
Direktyvos 2003/96 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Valstybės narės energetikos produktus ir elektros energiją apmokestina pagal šią direktyvą.“
13
Šios direktyvos 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko 2 straipsnyje išvardytiems energetikos produktams ir elektros energijai, negali būti mažesni už šioje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius.
2.   Šioje direktyvoje „apmokestinimo lygis“ yra visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus PVM) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal energetikos produktų ir elektros energijos kiekį.“
Rumunijos teisė
14
2021 m. spalio 29 d.Legea Nr. 259/2021 pentru aprobarea Ordonanței de urgență a Guvernului Nr. 118/2021 privind stabilirea uni scheme de compensare pentru consumul de energie electrică și gaze naturale pentru sezonul rece 2021–2022, precum și pentru completarea Ordonanței Guvernului Nr. 27/1996 privind acordarea de facilități persoanelor care domiciliază sau lucrează în unle localități din Munții Apuseni și în Rezervația Biosferei „Delta Dunării“ (Įstatymas Nr. 259/2021, kuriuo patvirtinamas skubus Vyriausybės nutarimas Nr. 118/2021 dėl kompensavimo už elektros energijos ir gamtinių dujų suvartojimą tvarkos 2021–2022 m. šaltajam sezonui nustatymo ir papildomas Nutarimas Nr. 27/1996 dėl lengvatų suteikimo asmenims, gyvenantiems ar dirbantiems tam tikrose vietovėse Apusenų kalnuose ir biosferos rezervate „Dunojaus delta“; 2021 m. spalio 29 d.Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 1036), iš dalies pakeisto 2022 m. vasario 16 d.Ordonanța de urgență a Guvernului Nr. 11/2022 privind modificarea și completarea Legii Nr. 259/2021 (skubus Vyriausybės nutarimas Nr. 11/2022, kuriuo iš dalies pakeistas ir papildytas Įstatymas Nr. 259/2021; 2022 m. vasario 17 d.Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 163; toliau – Įstatymas Nr. 259/2021), II straipsnyje numatyta:
„1. [Skubaus nutarimo Nr. 118/2021], iš dalies pakeisto ir papildyto šiuo įstatymu, nuostatų taikymo laikotarpiu elektros energijos gamintojų papildomos pajamos, gautos dėl skirtumo tarp vidutinės mėnesinės elektros energijos pardavimo kainos ir [450 Rumunijos lėjų (RON) (apie 89 eurų) už megavatvalandę (MWh)] kainos, apmokestinamos 80 % tarifu.
2. 1 dalies nuostatos netaikomos elektros energijos gamintojams, gaminantiems elektros energiją iš iškastinio kuro, įskaitant kogeneraciją.
2a. 1 dalyje numatytą mokestį elektros energijos gamintojai deklaruoja ir sumoka kas mėnesį, išskyrus 2 dalyje nurodytus mokesčius, iki kito mėnesio, einančio po mėnesio, už kurį šis mokestis yra mokėtinas, 25 dienos imtinai. Šis mokestis mokamas į valstybės biudžetą, į atskirą biudžeto pajamų sąskaitą.
2b. Nukrypstant nuo 2a dalies, 1 dalyje nurodytas mokestis, mokėtinas už laikotarpį nuo 2021 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d., deklaruojamas ir sumokamas ne vėliau kaip 2022 m. sausio 25 d.“
15
Skubaus Vyriausybės nutarimo Nr. 11/2022, kuriuo iš dalies pakeistas ir papildytas Įstatymas Nr. 259/2021, III straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Elektros energijos, gaminamos iš biomasės, gamintojams netaikomos Įstatymo Nr. 259/2021 <…> II straipsnio 1 dalies nuostatos papildomoms pajamoms, gautoms po 2022 m. sausio 1 d.“
16
2022 m. sausio 18 d.Ordinul președintelui ANAF Nr. 64/2022 privind aplicarea prevederilor articolului II din Legea Nr. 259/2021, precum și privind modificarea și completarea Ordinului președintelui [ANAF] Nr. 587/2016 pentru aprobarea modelului și conținutului formularelor utilizate pentru declararea impozitelor și taxelor cu regim de stabilire prin autoimpunere sau reținere la sursă (ANAF pirmininko įsakymas Nr. 64/2022 dėl Įstatymo Nr. 259/2021 II straipsnio nuostatų taikymo, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas [ANAF] pirmininko įsakymas Nr. 587/2016 dėl mokesčių ir rinkliavų, kurioms taikoma atvirkštinio apmokestinimo arba mokesčio prie šaltinio tvarka, deklaravimo formų pavyzdžio ir turinio patvirtinimo; 2022 m. sausio 19 d.Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 55; toliau – Įsakymas Nr. 64/2022) I straipsnis suformuluotas taip:
„Elektros energijos gamintojų gautų papildomų pajamų mokestis apskaičiuojamas už laikotarpį nuo 2021 m. lapkričio 1 d. iki 2022 m. kovo 31 d.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
17
Ieškovė pagrindinėje byloje Brăila Winds yra Engie grupės patronuojamoji bendrovė Rumunijoje. Ji gamina elektros energiją Breilos apskrityje (Rumunija) esančioje vėjo jėgainėje.
18
Įstatymo Nr. 259/2021 II straipsniu nuo 2021 m. lapkričio 1 d. nustatytas 80 % mokestis, taikomas elektros energijos gamintojų pajamoms, gautoms dėl skirtumo tarp vidutinės mėnesinės elektros energijos pardavimo kainos ir šio II straipsnio 1 dalyje nurodytos 450 RON už MWh kainos. Vis dėlto elektros energijos gamintojai, gaminantys ją iš iškastinio kuro, įskaitant kogeneraciją, o nuo 2022 m. sausio 1 d. – ir elektros energijos gamintojai, gaminantys ją iš biomasės, buvo atleisti nuo šio mokesčio mokėjimo.
19
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Įstatymas Nr. 259/2021 kelis kartus buvo keistas 2021 ir 2022 m. skubiais Vyriausybės nutarimais, kuriais reglamentuota šio mokesčio mokėjimo tvarka. Be to, 2022 m. sausio 19 d. įsigaliojo Įsakymas Nr. 64/2022, kuriame pateikta išsami informacija apie šio mokesčio deklaravimą ir mokėjimą, taip pat šiuo tikslu naudotiną formą.
20
Pagal šį įstatymą ir šį įsakymą ieškovė pagrindinėje byloje, kaip elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintoja, pateikė mokesčių deklaracijas ir patikslintas deklaracijas ir pagal jas sumokėjo iš viso 11643217 RON (apie 2356926,52 euro) mokesčio sumą už laikotarpį nuo 2021 m. lapkričio mėn. iki 2022 m. kovo mėn.
21
Tada ieškovė pagrindinėje byloje pateikė ANAF, pirma, skundą, kuriuo prašė panaikinti Įsakymą Nr. 64/2022, ir, antra, skundą dėl mokesčių deklaracijų, kuriomis remdamasi ji sumokėjo atitinkamą mokestį. Šie du skundai buvo atmesti dviem šios agentūros sprendimais – atitinkamai 2022 m. kovo 16 d. ir 2022 m. kovo 23 d. Dėl Įsakymo Nr. 64/2022 panaikinimo ANAF iš esmės nusprendė, kad juo įgyvendinamas Įstatyme Nr. 259/2021 nustatytas mokestis, todėl šių teisės akto nuostatų negalima ginčyti pateikiant administracinį skundą.
22
2022 m. balandžio 27 d. ieškovė pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, jame ginčija Įsakymo Nr. 64/2022 ir juo remiantis parengtų mokesčių deklaracijų teisėtumą ir tvirtina, kad pats pagal Įstatymo Nr. 259/2021 II straipsnį nustatytas mokestis yra neteisėtas. Tame teisme ji teigia, kad šiuo mokesčiu diskriminuojami energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai ir pažeidžiamas teisingo mokesčių naštos paskirstymo principas, dvigubo apmokestinimo vengimo principas, taip pat mokesčio negaliojimo atgaline data ir numatomumo principas, siejami su mokesčių neutralumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais. Ji taip pat tvirtina, kad šis mokestis yra neteisėta SESV 107 straipsnio 1 dalį pažeidžianti valstybės pagalba elektros energijos iš iškastinio kuro, įskaitant kogeneraciją, gamintojams, ir elektros energijos iš biomasės gamintojams, kad juo, pažeidžiant SESV 49 ir 56 straipsnius, sukuriamos kliūtys įsisteigimo laisvei ir laisvei teikti paslaugas, ir kad jis prieštarauja Sąjungos tikslams iki 2050 m. pasiekti poveikio klimatui neutralumą, Sąjungos energijos mokesčių politikai ir Direktyvai 2019/944. ANAF prašo atmesti šį ieškinį ir teigia, kad ginčijami nacionalinės teisės aktai atitinka teisės aktų nuostatas, kuriomis remiantis jie buvo priimti ir kurios tuo metu galiojo.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad atsakymai į kelis klausimus yra būtini sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti. Pirmuoju klausimu tas teismas siekia išsiaiškinti, ar Įstatymas Nr. 259/2021, dėl kurio tam tikrų elektros energijos gamintojų pajamos apmokestinamos per daug, gali būti kvalifikuojamas kaip „valstybės pagalba“ neapmokestinamiems elektros energijos gamintojams, apie kurią pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį turėjo būti pranešta Komisijai, kaip tame teisme teigia ieškovė. Šiam teismui visų pirma kyla klausimas dėl atrankiojo pranašumo kriterijaus taikytinumo, atsižvelgiant į tai, kad šis įstatymas nėra taikomas visų kategorijų elektros energijos gamintojams.
24
Antrasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas susijęs su galimu Įstatymo Nr. 259/2021 poveikiu įsisteigimo laisvei ir laisvei teikti paslaugas, nes jis gali atgrasyti Engie grupę nuo noro toliau vykdyti elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių veiklą Rumunijos teritorijoje dėl šiuo įstatymu nustatyto didelio mokesčio. Šiuo atveju tarptautinį elementą sudaro tai, kad Brăila Winds priklauso šiai grupei, o jos buveinė yra Paryžiuje (Prancūzija). Nors šis klausimas susijęs ir su SESV 49 straipsnio, ir su SESV 56 straipsnio išaiškinimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažįsta, kad laisvė teikti paslaugas yra subsidiari įsisteigimo laisvės atžvilgiu, tačiau ieškovė pagrindinėje byloje remiasi abiem šiomis laisvėmis. Be to, nors pagrindinėje byloje nagrinėjamas mokestis nediskriminuojant taikomas gamintojams rezidentams ir nerezidentams, vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tokia aplinkybė savaime neleidžia manyti, kad Įstatymas Nr. 259/2021 neprieštarauja šioms SESV nuostatoms. Konkrečiai kalbant, šiuo atveju kyla klausimas, ar toks reglamentavimas gali būti pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir ar jis yra proporcingas.
25
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Įstatyme Nr. 259/2021 nustatytas mokestis gali būti laikomas pardavimo kainos nustatymui lygiaverte priemone arba laisvės nustatyti elektros energijos pardavimo kainą apribojimu, prieštaraujančiu Direktyvos 2019/944 nuostatoms, visų pirma jos 58 straipsnio c punktui, kuriame kalbama apie nacionalinės reguliavimo institucijos pareigą pašalinti prekybos elektros energija tarp valstybių narių kliūtis, siejamam su šios direktyvos 9 straipsniu, nes jis veikia tiesiogiai. Pašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad ieškovė pagrindinėje byloje teigia, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis iškraipoma laisva konkurencija elektros energijos rinkoje, nes tam tikri gamintojai patiria papildomų išlaidų, taip sumažėja tiekimo saugumas ir užkertamas kelias kainų formavimui remiantis pasiūlos ir paklausos sąveika. Todėl reikia nustatyti, ar šios teisės nuostatos yra suderinamos su šiuo 9 straipsniu, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigiama, kad jos nėra nei tinkamos norimam tikslui pasiekti, nei proporcingos.
26
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 191 straipsnio 2 dalyje įtvirtinti atsargumo, prevencijos, žalos aplinkai ištaisymo ten, kur yra jos šaltinis, ir „teršėjas moka“ principai, kuriais ieškovė rėmėsi jame, veikia tiesiogiai ir ar jie pažeidžiami nustatant mokestį, kuris taikomas elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojams, bet netaikomas elektros energijos iš iškastinio kuro gamintojams. Be to, jis nurodo, kad ieškovė pagrindinėje byloje taip pat teigia, jog šis mokestis prieštarauja Direktyvai 2003/96 ir Sąjungos tikslams poveikio klimatui neutralumo srityje.
27
Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar SESV 107 ir 108 straipsnių nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai įtvirtintos [Įstatyme Nr. 259/2021], pagal kurias mokestis taikomas tik tam tikriems elektros energijos gamintojams, yra valstybės pagalba, suteikta nuo mokesčio atleistiems asmenims, apie kurią reikia pranešti? Ar tokios nuostatos yra diskriminacinės, jei jos taikomos tik tam tikriems elektros energijos gamintojams, įskaitant gaminančius elektros energiją iš atsinaujinančiųjų išteklių?
2.
Ar SESV 49 ir 56 straipsnių ir atitinkamai [Chartijos] 17 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai įtvirtintos Įstatyme Nr. 259/2021, pagal kurias didelis mokestis taikomas tik tam tikriems elektros energijos gamintojams (įskaitant gaminančius elektros energiją iš atsinaujinančiųjų išteklių), tačiau netaikomas kitų kategorijų gamintojams?
3.
Ar pagal Direktyvą <…> 2019/944 draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai įtvirtintos Įstatyme Nr. 259/2021, pagal kurias gali būti nustatoma pardavimo kaina ir (arba) ribojama laisvė nustatyti pardavimo kainą?
4.
Ar pagal SESV 191 straipsnio 2 dalies nuostatas, susijusias su atsargumo, prevencijos, žalos aplinkai ištaisymo ten, kur yra jos šaltinis, ir „teršėjas moka“ principais, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai įtvirtintos Įstatyme Nr. 259/2021? Ar jos neprieštarauja Europos tikslams iki 2050 m. pasiekti poveikio klimatui neutralumą ir Sąjungos energijos mokesčių politikai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos ir priimtinumo
28
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 267 straipsnyje numatytas procesas yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, suteikianti Teisingumo Teismui galimybę pateikti nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną priimti sprendimams jų nagrinėjamose bylose (žr. 1990 m. sausio 26 d. Nutarties Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, 7 punktą). Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne siekiant gauti konsultacinę nuomonę bendrais arba hipotetiniais klausimais, bet dėl su veiksmingu bylos išsprendimu susijusios būtinybės (žr. 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 18 punktą ir 2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny, C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Taigi vykstant procesui dėl prejudicinio sprendimo priėmimo tokios bylos ir Sąjungos teisės nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, ryšys turi būti toks, kad šis išaiškinimas atitiktų objektyvų sprendimo, kurį turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, priėmimo poreikį (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny, C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30
Tam, kad nacionaliniam teismui būtų pateiktas naudingas Sąjungos teisės išaiškinimas, būtina, kad šis teismas apibūdintų su jo užduotais klausimais susijusią faktinę ir teisinę situaciją arba bent jau išdėstytų faktines aplinkybes, kuriomis šie klausimai kilo (žr. 1993 m. sausio 26 d. Sprendimo Telemarsicabruzzo ir kt., C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 6 punktą). Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog būtina, kad nacionalinis teismas bent minimaliai paaiškintų prašomų išaiškinti Sąjungos teisės nuostatų pasirinkimo priežastis ir ryšį, kurį jis įžvelgia tarp šių nuostatų ir byloje taikytinų nacionalinės teisės aktų (žr. 2000 m. birželio 28 d. Nutarties Laguillaumie, C‑116/00, EU:C:2000:350, 16 punktą ir 2024 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Syndyk Masy Upadłości A, C‑709/22, EU:C:2024:741, 70 punktą).
31
Šiuo aspektu svarbu pažymėti, kad sprendimuose dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija turi ne tik leisti Teisingumo Teismui pateikti naudingus atsakymus į nacionalinio teismo pateiktus klausimus, bet ir suteikti valstybių narių vyriausybėms ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims galimybę pasinaudoti teise pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Teisingumo Teismas privalo užtikrinti, kad ši teisė būtų suteikta, atsižvelgdamas į tai, kad pagal šias nuostatas suinteresuotosioms šalims yra pranešama tik apie sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, 134 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
32
Šie prašymo priimti prejudicinį sprendimą turiniui keliami kumuliaciniai reikalavimai aiškiai išdėstyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje, kuris šį prašymą pateikusiam teismui turi būti žinomas vykdant bendradarbiavimą pagal SESV 267 straipsnį ir kurio jis privalo tiksliai laikytis. Be to, jie nurodyti Rekomendacijų nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (OL C C/2024/6008) 13, 15 ir 16 punktuose (šiuo klausimu žr. 2024 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Presidenza del Consiglio dei ministri ir kt. (Garbės teisėjų (prokurorų) atlyginimai), C‑548/22, EU:C:2024:730, 29 punktą).
33
Pirma, dėl pirmojo klausimo, kuriuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 107 ir 108 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias tik tam tikri elektros energijos gamintojai apmokestinami pajamų, viršijančių tam tikrą sumą, mokesčiu yra valstybės pagalba, suteikta nuo jos atleistiems gamintojams, apie kurią privaloma pranešti, reikia pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją norint nacionalinę priemonę kvalifikuoti kaip „valstybės pagalbą“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikia, kad būtų tenkinamos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, turi būti valstybės parama arba parama, suteikta panaudojant valstybės išteklius. Antra, ji turi galėti paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Trečia, priemonė turi suteikti atrankųjį pranašumą jos gavėjui. Ketvirta, ji turi iškraipyti konkurenciją arba galėti ją iškraipyti (2018 m. balandžio 26 d. Sprendimo ANGED, C‑233/16, EU:C:2018:280, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
34
Siekiant visų pirma įvertinti, ar atitinkama nacionaline priemone suteikiamas atrankusis pranašumas jos gavėjams, reikia nustatyti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą nagrinėjama nacionaline priemone labiau palaikomos „tam tikros įmonės ar tam tikrų prekių gamyba“ nei kitos, kurių, atsižvelgiant į minėta sistema siekiamą tikslą, faktinė ir teisinė padėtis yra panaši ir kurios yra vertinamos skirtingai, o tai gali būti laikoma iš esmės diskriminaciniu vertinimu (2017 m. kovo 16 d. Sprendimas Identi, C‑493/15, EU:C:2017:219, 26 punktas ir 2023 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Liuksemburgas ir kt. / Komisija, C‑451/21 P ir C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 106 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, referencinio pagrindo nustatymas yra ypač svarbus mokesčių priemonių atveju, nes ekonominio pranašumo, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, buvimas gali būti nustatytas tik atsižvelgiant į vadinamąjį „įprastą“ apmokestinimą (2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo UNESA ir kt., C‑105/18–C‑113/18, EU:C:2019:935, 62 punktas).
35
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė jokio paaiškinimo dėl priežasčių, dėl kurių mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos gali būti nesuderinamos su SESV 107 straipsnio 1 dalies nuostatomis. Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra informacijos, būtinos siekiant nustatyti, ar nacionalinėje teisėje nustatyta apmokestinimo tvarka gali būti laikoma „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal šias SESV nuostatas. Be kita ko, neįmanoma nustatyti pagrindinėje byloje nagrinėjamos referencinės sistemos, t. y. koks yra elektros energijos gamintojų „įprastas“ apmokestinimas, šios sistemos tikslas, pobūdis ir struktūra, kokie yra atitinkamu mokesčiu apmokestinamų elektros energijos gamintojų ir nuo jo atleistų elektros energijos gamintojų panašumai, ar galbūt galimas jų skirtingo vertinimo pateisinimas.
36
Todėl, kadangi Teisingumo Teismas neturi būtinos informacijos, kad naudingai atsakytų į pirmąjį klausimą, reikia pripažinti, kad jis yra nepriimtinas.
37
Antra, kiek tai susiję su antruoju klausimu, kuriuo prašoma išaiškinti SESV 49 ir 56 straipsnius ir Chartijos 17 straipsnį, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiuo klausimu šį prašymą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose įtvirtinta SESV 49 ir 56 straipsnius pažeidžianti netiesioginė diskriminacija, kiek ji susijusi su asmenimis, kaip antai ieškove pagrindinėje byloje, kurie priklauso grupei, kurios patronuojančioji bendrovė turi buveinę kitoje valstybėje narėje. Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šios teisės nuostatos gali atgrasyti šią grupę nuo noro toliau vykdyti elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių veiklą Rumunijos teritorijoje.
38
Reikia pažymėti, pirma, kad šiuo atveju kitoje valstybėje narėje įsteigta šios grupės patronuojančioji bendrovė nėra pagrindinės bylos šalis ir kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškina, kodėl jo nagrinėjamoje byloje, susijusioje su apmokestinimo, kuris taikomas tik ieškovei pagrindinėje byloje, šios patronuojančiosios bendrovės patronuojamajai bendrovei, teisėtumu, jam gali tekti vertinti tokio apmokestinimo poveikį tai patronuojančiajai bendrovei ir prireikus padaryti atitinkamas išvadas.
39
Taigi, kadangi antrąjį klausimą galima suprasti kaip susijusį su prielaida, kuri neatitinka faktinės situacijos pagrindinėje byloje, t. y. galimų SESV 49 ir 56 straipsniuose nurodytų laisvių apribojimų, kurie gali būti taikomi ieškovės pagrindinėje byloje patronuojančiajai bendrovei, reikia konstatuoti, kad šis klausimas yra hipotetinis ir dėl to nepriimtinas (pagal analogiją žr. 2025 m. birželio 5 d. Sprendimo Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad, C‑310/24, EU:C:2025:406, 44 punktą).
40
Antra, dėl galimo minėtų laisvių apribojimo, kuris gali būti taikomas pačiai ieškovei pagrindinėje byloje, reikia priminti, kad Teisingumo Teismo užduotis vykstant procesui dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra padėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui spręsti konkrečią jo nagrinėjamą bylą, o tai suponuoja, kad turi būti nustatyta, jog šios laisvės yra taikytinos šiam ginčui. SESV nuostatos, reglamentuojančios įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas, netaikomos situacijai, kurios visi elementai susiję tik su viena valstybe nare (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, 47 ir 49 punktus ir 2023 m. kovo 2 d. Sprendimo Bursa Română de Mărfuri, C‑394/21, EU:C:2023:146, 48 punktą).
41
Be to, kai nacionalinis teismas kreipiasi į Teisingumo Teismą nagrinėdamas ginčą dėl tokios situacijos, jis negali, šiam teismui nurodžius tik tai, kad nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos vienodai taikomos tiek nagrinėjamos valstybės narės, tiek kitų valstybių narių subjektams, manyti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl SESV nuostatų, susijusių su pagrindinėmis laisvėmis, išaiškinimo tam teismui yra reikalingas nagrinėjamai bylai išspręsti. Konkretūs elementai, leidžiantys nustatyti ryšį tarp ginčo dalyko ar aplinkybių, kurių visi elementai susiję tik su atitinkama valstybe nare, ir SESV 49 ir 56 straipsnių, turi išplaukti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kad Teisingumo Teismas galėtų nustatyti šio ginčo sąsają su šiomis Sąjungos teisės nuostatomis (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874 54 ir 55 punktus).
42
Šiuo atveju tokių konkrečių sąsajų nematyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nes jį pateikęs teismas tik nurodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos vienodai taikomos tiek savo, tiek kitų valstybių narių subjektams. Vien to, kad ieškovė pagrindinėje byloje yra kitoje valstybėje narėje nei Rumunija įsteigtos patronuojančiosios bendrovės patronuojamoji bendrovė, nepakanka norint teigti, kad galimai egzistuoja šio sprendimo pirmesniame punkte nurodytas ryšys.
43
Galiausiai, trečia, dėl Chartijos 17 straipsnio, skirto teisei į nuosavybę, reikia priminti, kad pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį jos nuostatos taikomos valstybėms narėms tik tada, kai jos įgyvendina Sąjungos teisę. Siekiant nustatyti, ar nacionalinė priemonė susijusi su „Sąjungos teisės įgyvendinimu“, kaip tai suprantama pagal šią 51 straipsnio 1 dalį, reikia patikrinti, be kita ko, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais siekiama įgyvendinti Sąjungos teisės nuostatą, taip pat šių teisės aktų pobūdį ir tai, ar jais siekiama kitų tikslų nei tie, kurie nustatyti Sąjungos teisėje, net jeigu jie šiai teisei gali daryti netiesioginį poveikį, taip pat – ar egzistuoja konkretūs Sąjungos teisės aktai šioje srityje arba aktai, galintys jai daryti poveikį (šiuo klausimu žr. 2022 m. gegužės 5 d. Sprendimo BPC Lux 2 ir kt., C‑83/20, EU:C:2022:346, 25–27 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
44
Vis dėlto šiuo atveju nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra jokios informacijos, leidžiančios manyti, kad pagrindinė byla susijusi su nacionalinės teisės aktais, kuriais įgyvendinama Sąjungos teisė, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį. Darytina išvada, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl Chartijos 17 straipsnio išaiškinimo.
45
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, visas antrasis klausimas yra nepriimtinas.
Dėl esmės
Dėl trečiojo klausimo
46
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 2019/944 turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu.
47
Pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2019/944 1 straipsnį ja nustatomos elektros energijos gamybos, perdavimo, skirstymo, energijos kaupimo ir tiekimo bendrosios taisyklės ir vartotojų apsaugos nuostatos siekiant sukurti iš tiesų integruotas, konkurencingas, į vartotojus orientuotas, lanksčias, sąžiningas ir skaidrias elektros energijos rinkas Sąjungoje. Be to, ja siekiama, be kita ko, užtikrinti vartotojams įperkamas, skaidrias energijos kainas ir išlaidas.
48
Šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, kad elektros energijos įmonės veiktų laikydamosi šios direktyvos principų siekiant sukurti konkurencingą, saugią ir aplinką tausojančią elektros energijos rinką, bei turi nediskriminuoti tų įmonių jų teisių ar pareigų atžvilgiu. Šios direktyvos 58 straipsnio, kuriame išvardyti reguliavimo institucijos bendrieji tikslai, c punkte numatyta, kad reguliavimo institucija turi imtis visų pagrįstų priemonių, kad panaikintų prekybos elektros energija tarp valstybių narių apribojimus, įskaitant reikiamų tarpvalstybinio elektros energijos perdavimo pajėgumų plėtrą, kad būtų patenkinta paklausa ir didinama nacionalinių rinkų integracija.
49
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias tam tikri elektros energijos gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu, prieštarauja Direktyvai 2019/944 kaip priemonė, lygiavertė elektros energijos pardavimo kainos nustatymui arba laisvės nustatyti šią kainą apribojimui, nes gali turėti įtakos tos kainos nustatymui.
50
Ieškovė pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme savo ruožtu tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama apmokestinimo tvarka iškreipia laisvą konkurenciją elektros energijos rinkoje, nes kai kurie gamintojai patiria papildomų išlaidų, taip sumažėja tiekimo saugumas ir užkertamas kelias kainų formavimui remiantis pasiūlos ir paklausos sąveika.
51
Reikia pažymėti, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, susijusios su 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/72/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 2003/54/EB (OL L 211, 2009, p. 55), kuri buvo pakeista Direktyva 2019/944, matyti, kad šia pirmąja direktyva nebuvo siekiama suderinti valstybių narių mokesčių sistemas šioje srityje ir kad joje numatytas nediskriminavimo principas nebuvo taikomas nacionalinės teisės aktams, kuriais nustatomas mokestis, taikomas elektros energijos gamybai ir elektros energijos patiekimui į elektros sistemą valstybės narės teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 78 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Šiuo atveju atrodo (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad atitinkamose Įstatymo Nr. 259/2021 nuostatose yra nustatytas mokestis, kuriuo bent iš dalies siekiama biudžeto tikslo ir nesiekiama reglamentuoti elektros energijos tiekimo ar užtikrinti vartotojų ar laisvos konkurencijos apsaugą.
53
Be to, bet kuriuo atveju neatrodo, kad atitinkamos Įstatymo Nr. 259/2021 nuostatos yra priemonė, lygiavertė elektros energijos „pardavimo kainos nustatymo priemonei“ ar elektros energijos gamintojų laisvės nustatyti savo pardavimo kainas apribojimui, nes galimas pagrindinėje byloje nagrinėjamo mokesčio poveikis pardavimo kainoms tikrai yra tolimas ir atsitiktinis, o šiuo mokesčiu iš esmės tik sumažinamas pelnas, kurį šie gamintojai gali gauti iš savo pardavimų.
54
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyva 2019/944 turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą šiose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu.
Dėl ketvirtojo klausimo
55
Pirmiausia reikia priminti, kad, kaip matyti ir iš šio sprendimo 28 punkto, remiantis suformuota jurisprudencija, vykstant SESV 267 straipsnyje įtvirtintai nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrai, pastarasis nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2025 m. balandžio 30 d. Sprendimo Inspektorat kam Visshia sadeben savet, C‑313/23, C‑316/23 ir C‑332/23, EU:C:2025:303, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
56
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl ketvirtojo klausimo savo prašyme nurodo tokio nacionalinės teisės akto kaip Įstatymo Nr. 259/2021 suderinamumą su, be kita ko, „2050 m. poveikio klimatui neutralumo tikslais“ ir 2019 m. gruodžio 11 d. Komisijos komunikatu Europos Parlamentui, Europos Vadovų Tarybai, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos žaliasis kursas“ (COM(2019) 640 final). Tačiau šis kursas yra tik Komisijos priimtas komunikatas, neturintis privalomosios galios (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 432 punktą).
57
Vis dėlto poveikio klimatui neutralumo tikslas kolektyviai nustatytas Sąjungai ir valstybėms narėms Reglamentu 2021/1119, nes jo 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad poveikio klimatui neutralumas turi būti pasiektas ne vėliau kaip 2050 m. Sąjungos lygmeniu.
58
Taigi reikia manyti, kad ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal SESV 191 straipsnio 2 dalį ir Reglamentą 2021/1119 draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu, tačiau nuo jo atleidžiami elektros energijos iš iškastinio kuro gamintojai.
59
Pirma, dėl SESV 191 straipsnio 2 dalies reikia priminti, kad joje nurodyta, jog Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio atsižvelgiant į skirtingų Sąjungos regionų būklės įvairovę. Ši politika yra grindžiama atsargumo principu bei principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti ištaisoma ten, kur yra jos šaltinis, ir kad atlygina teršėjas. Šiuo požiūriu aplinkos apsaugos reikalavimus atitinkančios derinimo priemonės prireikus apima ir apsaugos sąlygą, leidžiančią valstybėms narėms dėl neekonominių aplinkos priežasčių imtis laikinų priemonių, kartu taikant joms Sąjungos kontrolės tvarką.
60
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma klausia, ar šioje nuostatoje įtvirtinti principai veikia tiesiogiai, ir, jei taip, ar toks mokestis, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, prieštarauja šiems principams.
61
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad SESV 191 straipsnio 2 dalyje tik apibrėžiami bendrieji Sąjungos tikslai aplinkosaugos srityje, nes pagal SESV 192 straipsnį sprendimą dėl veiksmų, kurių reikia imtis, kad būtų pasiekti šie tikslai, turi priimti Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba pagal įprastą teisėkūros procedūrą. Vadinasi, kadangi SESV 191 straipsnio 2 dalyje, kurioje, be kita ko, įtvirtintas principas „teršėjas moka“, susijusi su Sąjungos teisės aktų leidėju, ja negali remtis privatūs asmenys grįsdami prašymą netaikyti tokių nacionalinės teisės nuostatų kokios nagrinėjamas pagrindinėje byloje, esant situacijai, kurios nereglamentuoja joks Sąjungos teisės aktas, priimtas remiantis SESV 192 straipsniu (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 4 d. Sprendimo Fipa Group ir kt., C‑534/13, EU:C:2015:140, 39 ir 40 punktus ir 2017 m. liepos 13 d. Sprendimo Túrkevei Tejtermelő Kft., C‑129/16, EU:C:2017:547, 36 ir 37 punktus).
62
Kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas, remdamasis SESV 192 straipsniu, nepriėmė jokio akto, kuriuo būtų reglamentuojamas toks valstybių narių mokestis, kaip nustatytas Įstatyme Nr. 259/2021, reikia konstatuoti, kad SESV 191 straipsnio 2 dalis netaikytina pagrindinėje byloje, todėl ketvirtojo klausimo nereikia nagrinėti atsižvelgiant į šią nuostatą.
63
Antra, kalbant apie Sąjungos nusistatytus poveikio klimatui neutralumo tikslus ir ypač apie Reglamentą 2021/1119, kuriame numatyta, kad šie tikslai turi būti pasiekti iki 2050 m., reikia pažymėti, kad šiuo reglamentu, kaip matyti iš jo 1 straipsnio, be kita ko, siekiama nustatyti negrįžtamo ir laipsniško Sąjungos teisės aktais reglamentuojamo šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio mažinimo sistemą ir tikslą Sąjungos lygmeniu užtikrinti poveikio klimatui neutralumą.
64
Be to, šio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi nacionaliniu lygmeniu imtis būtinų priemonių, kad sudarytų sąlygas bendrai įgyvendinti poveikio klimatui neutralumo tikslą. Pagal šio reglamento 5 straipsnio 1 dalį atitinkamos Sąjungos institucijos ir valstybės narės turi užtikrinti nuolatinę pažangą didinant gebėjimą prisitaikyti, atsparumą ir mažinant pažeidžiamumą dėl klimato kaitos. Pagal Reglamento 2021/1119 7 straipsnį, remdamasi nacionaliniais energetikos ir klimato srities veiksmų planais, Komisija turi nuolat vertinti nacionalines ilgalaikes strategijas ir kas dvejus metus teikiamas pažangos ataskaitas. Jei ši institucija nustato, kad valstybės narės priemonės yra nesuderinamos su poveikio klimatui neutralumo tikslu arba nesuderinamos su tuo, kad būtų užtikrinta 5 straipsnyje nurodyta prisitaikymo prie klimato kaitos pažanga, ji tai valstybei narei gali pateikti rekomendacijų, o jas gavusi valstybė narė kitais metais išdėsto, kaip tinkamai atsižvelgė į tas rekomendacijas, arba, jeigu ji nusprendžia į rekomendacijas ar didelę jų dalį neatsižvelgti, pateikia Komisijai savo argumentus.
65
Taigi, tiek iš Reglamento 2021/1119 nuostatų, be kita ko, jo 2, 5 ir 7 straipsnių, formuluotės, tiek iš juo siekiamo poveikio klimatui neutralumo tikslo matyti, kad šiuo reglamentu valstybės narės tik įpareigojamos nustatyti bendrą strategiją šiam tikslui pasiekti.
66
Kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Komisija, konkreti valstybės narės patvirtinta priemonė šiuo tikslu turi būti vertinama atsižvelgiant į visas situacijos, kuriai esant ji taikoma, aplinkybes ir visas priemones, kurių ėmėsi atitinkama valstybė narė, kad padėtų įgyvendinti poveikio klimatui neutralumo tikslą Sąjungos lygmeniu. Vis dėlto neatrodo, kad tokios teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pačios savaime galėtų daryti lemiamą įtaką tokio tikslo įgyvendinimui arba kad jas priėmusi valstybė narė dėl jų pažeistų pareigą imtis būtinų priemonių šiam bendram tikslui pasiekti, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad šių teisės nuostatų taikymas yra ribotas laiko atžvilgiu ir neatrodo galintis daryti didelį poveikį šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijoms.
67
Vadinasi, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentas 2021/1119 turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu, tačiau nuo jo atleidžiami elektros energijos iš iškastinio kuro gamintojai.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
68
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:
1.
2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/944 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/27/ES,
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu.
2.
2021 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2021/1119, kuriuo nustatoma poveikio klimatui neutralumo pasiekimo sistema ir iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 401/2009 ir (ES) 2018/1999 (Europos klimato teisės aktas),
turi būti aiškinamas taip:
juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias elektros energijos iš atsinaujinančiųjų išteklių gamintojai apmokestinami pajamų, gautų pardavus elektros energiją brangiau už tam tikrą tose nuostatose nustatytą kainą, mokesčiu, tačiau nuo jo atleidžiami elektros energijos iš iškastinio kuro gamintojai.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.