62019CO0364
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
14. dubna 2021 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitelů – Zneužívající ujednání – Směrnice 93/13/EHS – Článek 1 odst. 2 – Vyloučení smluvních ujednání, která odrážejí kogentní ustanovení vnitrostátního práva, z působnosti této směrnice – Článek 4 odst. 2 – Výjimka z posouzení zneužívající povahy ustanovení – Smlouva o úvěru vyjádřeném v cizí měně – Údajné nesplnění informační povinnosti, kterou má prodávající nebo poskytovatel – Přezkum, který má vnitrostátní soud provést přednostně s ohledem na čl. 1 odst. 2“
Ve věci C‑364/19,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Tribunalul Galaţi (soud prvního stupně v Galați, Rumunsko) ze dne 27. února 2019, došlým Soudnímu dvoru dne 7. května 2019, v řízení
XU,
YV,
ZW,
AU,
BZ,
CA,
DB,
EC
proti
SC Credit Europe Ipotecar IFN SA,
Credit Europe Bank NV,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení L. Bay Larsen, předseda senátu, C. Toader a N. Jääskinen (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
vedoucí soudní kanceláře: Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
–
za rumunskou vládu původně R. I. Haţieganu a A. Rotăreanu jakož i C.‑R. Canţărem, dále E. Gane, R. I. Haţieganu a A. Rotăreanu, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi N. Ruiz Garcíou a C. Gheorghiu, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout usnesením s odůvodněním podle článku 99 jednacího řádu Soudního dvora,
vydává toto
Usnesení
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB a EC na jedné straně a SC Credit Europe Ipotecar IFN SA (dále jen „Credit Europe Ipotecar“) a Credit Europe Bank NV na straně druhé ve věci údajně zneužívající povahy ujednání vloženého do smlouvy o úvěru vyjádřeném v cizí měně, které ukládá, aby půjčená částka byla splacena v této měně, a které zatěžuje dlužníka rizikem, které je spojeno s výkyvy směnných kursů této měny.
Právní rámec
Unijní právo
3
Třináctý bod odůvodnění směrnice 93/13 zní takto:
„vzhledem k tomu, že se předpokládá, že právní nebo správní předpisy členských států, které přímo nebo nepřímo stanoví ujednání spotřebitelských smluv, neobsahují zneužívající ujednání; že se proto nejeví jako nezbytné podřídit ustanovením této směrnice ujednání, která odrážejí závazné právní nebo správní předpisy a zásady nebo ustanovení mezinárodních úmluv, jejichž stranami jsou členské státy [nebo Společenství]; že v tomto ohledu ‚závazné právní nebo správní předpisy‘ v čl. 1 odst. 2 zahrnují také pravidla, která se v souladu s právními předpisy použijí mezi smluvními stranami, pokud nebylo ujednáno jinak“.
4
Článek 1 odst. 2 této směrnice stanoví:
„Smluvní ujednání, která odrážejí závazné právní a správní předpisy a ustanovení nebo zásady mezinárodních úmluv, jejichž stranami jsou členské státy nebo Společenství, zejména v oblasti dopravy, nejsou předmětem ustanovení této směrnice.“
5
Článek 4 odst. 2 uvedené směrnice zní následovně:
„Posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání se netýká vymezení hlavního předmětu smlouvy, ani přiměřenosti mezi cenou a odměnou na straně jedné a službami nebo zbožím poskytovaným jako protiplnění na straně druhé, pokud jsou tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem.“
Rumunské právo
6
Článek 1578 Cod Civil (občanský zákoník) ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení (dále jen „občanský zákoník“), stanovil:
„Závazek vyplývající ze smlouvy o peněžním úvěru se omezuje vždy na stejnou číselnou sumu vyjádřenou ve smlouvě.
Dojde-li ke zvýšení nebo snížení hodnoty měny před uplynutím doby splatnosti, vrátí dlužník půjčenou částku a je povinen ji vrátit výlučně v měně použité v okamžiku platby.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
7
Dne 8. listopadu 2007 uzavřeli čtyři z žalobců v původním řízení, kteří jsou spotřebiteli, s Credit Europe Ipotecar, společností usazenou v Rumunsku, smlouvu o hypotečním úvěru ve švýcarských francích (CHF) na dobu 30 let. Ostatní žalobci v původním řízení jsou právní nástupci pátého spotřebitele, který byl stranou této smlouvy a zemřel dne 6. dubna 2014.
8
Článek 6.1 uvedené smlouvy zejména stanovil, že úvěr musí být splacen v cizí měně, v níž byl vyjádřen, a že kurzové riziko, tj. riziko spojené s výkyvy směnného kurzu mezi touto měnou a rumunským leu (RON), musí být případně neseno dlužníky.
9
Dne 31. března 2009 postoupila Credit Europe Ipotecar svou pohledávku vyplývající z téže smlouvy Credit Europe Bank.
10
Dne 3. října 2011 na základě žádosti o změnu splátkového kalendáře podané dotčenými spotřebiteli uzavřely smluvní strany dodatečný akt, kterým se mění článek 6.1 dotčené smlouvy o úvěru. Nicméně bylo nadále ujednáno, že ke splacení dojde ve švýcarských francích a kurzové riziko případně ponesou dlužníci.
11
Dne 16. března 2015 podali žalobci v původním řízení proti společnosti Credit Europe Ipotecar žalobu k Judecătoria Galați (soud prvního stupně v Galați, Rumunsko), kterou se domáhali jednak určení zneužívající povahy a neplatnosti ujednání obsaženého v článku 6.1 dotčené smlouvy o úvěru a jednak ukotvení směnného kurzu mezi švýcarským frankem a rumunským leu aktuálním v okamžiku uzavření této smlouvy, a to spolu s vrácením částek zaplacených z důvodu snížení hodnoty rumunského leu oproti švýcarskému franku od tohoto data. Na podporu své žaloby tvrdili, že si sjednali úvěr vyjádřený ve švýcarských francích na radu Credit Europe Ipotecar, která je neinformovala o riziku zvýšení hodnoty této měny, ačkoli takové riziko bylo pro tohoto věřitele, který má na rozdíl od spotřebitelů odborné znalosti týkající se financí, předvídatelné.
12
Na obranu Credit Europe Ipotecar nejprve namítala nepřípustnost návrhů týkajících se článku 6.1 dotyčné smlouvy o úvěru z důvodu, že směrnice 93/13 není použitelná a že rumunské právo neumožňuje soudu, jemuž byla věc předložena, doplnit smlouvu dodatečným ujednáním. Dále tato společnost tvrdila, že nemá žádnou povinnost informovat dlužníky o kurzovém riziku, jelikož vývoj směnného kurzu určité měny nemůže být s jistotou dopředu znám a je součástí rizik vnímatelných každým průměrným spotřebitelem. Konečně tvrdila, že existenci smluvní nerovnováhy nelze připustit vzhledem k tomu, že pravidlo „měnového nominalismu“ bylo zavedeno vnitrostátním zákonodárcem podle článku 1578 občanského zákoníku a že žaloba v původním řízení pomíjí toto ustanovení, když směřuje k odstranění kurzového rizika.
13
Rozsudkem ze dne 30. ledna 2018 Judecătoria Galaţi (soud prvního stupně v Galați) zamítl jako neopodstatněná návrhová žádání týkající se zneužívající povahy, a tedy neplatnosti ujednání obsaženého v článku 6.1 dotčené smlouvy o úvěru.
14
V tomto ohledu měl uvedený soud zejména za to, že žalobci v původním řízení si mohli zvolit úvěr vyjádřený v rumunských lei nebo v jiných měnách a že uzavřením úvěru na dobu 30 let vyjádřeného v jiné měně, než ve které jim plynuly příjmy ze závislé činnosti, implicitně souhlasili s nesením rizika měnové fluktuace, tedy s rizikem změny okolností, které existovaly ke dni uzavření této smlouvy.
15
Kromě toho měl za to, že ujednání uvedené smlouvy ukládající dlužníkům uhradit splátky úvěru ve švýcarských francích nezpůsobují významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, jelikož věřitel nese riziko poklesu směnného kurzu švýcarského franku ve srovnání s hodnotou, která se použila při přepočtu této měny na rumunské lei v okamžiku uzavření dotčené smlouvy, zatímco dlužníci nesou riziko růstu tohoto kurzu.
16
Podle Judecătoria Galaţi (soud prvního stupně v Galați) nelze předpokládat, že věřitel z důvodu svého postavení prodávajícího či poskytovatele ve finanční a bankovní oblasti věděl nebo počítal s vývojem uvedeného směnného kurzu. Kromě toho banka je sice povinna informovat spotřebitele o zásadních aspektech své nabídky úvěru, avšak rizika vyplývající z výkyvů směnného kurzu jsou nicméně aspekty, které musí být konkrétně vyhodnoceny každým dlužníkem.
17
V březnu 2018 podali žalobci v původním řízení na jedné straně, jakož i Credit Europe Ipotecar a Credit Europe Bank na straně druhé odvolání proti rozsudku vydanému uvedeným soudem k Tribunalul Galați (soud prvního stupně v Galați, Rumunsko), přičemž v podstatě zopakovali argumenty, které předložili v prvním stupni.
18
Předkládající soud má za to, že z judikatury Soudního dvora týkající se směrnice 93/13 vyplývá, že podle čl. 1 odst. 2 této směrnice, pokud smluvní ujednání odráží ustanovení vnitrostátního práva, která se použijí mezi smluvními stranami nezávisle na jejich volbě nebo pokud mezi nimi neexistuje jiné ujednání, nespadá toto ujednání do působnosti uvedené směrnice.
19
Kromě toho uvádí, že článek 1578 občanského zákoníku, který se použije subsidiárně, stanoví, že dlužník je povinen splatit věřiteli číselnou sumu vyjádřenou v úvěrové smlouvě bez ohledu na zvýšení nebo snížení hodnoty cizích měn, v nichž je úvěr vyjádřen, ke kterým došlo před uplynutím doby splatnosti, a že toto zákonné ustanovení zakotvuje „zásadu měnového nominalismu“, kterou takto nazývá rumunská právní nauka. Předkládající soud upřesňuje, že v rámci smluvního vztahu dotčeného ve věci v původním řízení došlo ke zvýšení hodnoty směnného kurzu švýcarského franku o 204,12 % v neprospěch dlužníků, a to od data uzavření dotčené smlouvy o úvěru ze dne 8. listopadu 2007 do dne podání žaloby v prvním stupni dne 16. března 2015.
20
Z předkládacího rozhodnutí také vyplývá, že v návaznosti na rozsudek ze dne 20. září 2017, Andriciuc a další (C‑186/16, EU:C:2017:703), podle rumunské judikatury ve většině případů platilo, že jestliže je uplatněna zneužívající povaha smluvních ujednání, musí vnitrostátní soudy přednostně zkoumat, zda zpochybněná ujednání představují převzetí takové dispozitivní vnitrostátní normy, jako je právní norma stanovená v článku 1578 občanského zákoníku, a pokud tomu tak je, vyloučit tato ujednání z analýzy zneužívající povahy ujednání dotčené smlouvy na základě čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13. Přitom se zdá, že v tomto posledně uvedeném případě neměli rozhodující soudci příležitost posoudit chování prodejce či poskytovatele před uzavřením smlouvy, a zejména zda dodržel či nedodržel svou povinnost informovat spotřebitele, která vyplývá z čl. 4 odst. 2 této směrnice.
21
Předkládající soud si tedy zaprvé klade otázku ohledně metodiky, kterou je třeba použít při přezkumu ujednání o kurzovém riziku, přičemž se táže, zda je třeba takové ujednání přezkoumat nejprve s ohledem na vyloučení stanovené v uvedeném čl. 1 odst. 2, nebo nejprve s ohledem na požadavek transparentnosti vyplývající z uvedeného čl. 4 odst. 2.
22
Zadruhé se tento soud táže, zda v případě, že soudy, kterým byla věc předložena, budou zkoumat napadené ujednání přednostně z hlediska čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 a budou mít za to, že dotyčný prodávající nebo poskytovatel nedodržel povinnost předchozího informování stanovenou v tomto ustanovení, má tento prodávající či poskytovatel i přes toto nesplnění povinnosti možnost využít výjimku z analýzy zneužívající povahy smluvních ujednání, která vyplývá z čl. 1 odst. 2 této směrnice.
23
Za těchto okolností se Tribunalul Galați (soud prvního stupně v Galați) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, jak byly analyzovány v rozsudku ze dne 20. září 2017, Andriciuc a další (C‑186/16, EU:C:2017:703), vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní soud je při existenci ujednání o kurzovém riziku, které odráží vnitrostátní ustanovení, povinen přednostně přezkoumat relevanci zákazu uvedeného v [tomto] čl. 1 odst. 2 […], anebo analyzovat dodržování informační povinnosti prodávajícího nebo poskytovatele upravené v [tomto] čl. 4 odst. 2 […], a to bez předchozího posouzení [s ohledem na] ustanovení [tohoto] čl. 1 odst. 2 […]?
2)
Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 vykládány v tom smyslu, že v případě nesplnění povinnosti informovat spotřebitele, která předchází uzavření smlouvy o úvěru, se prodávající nebo poskytovatel může dovolávat ustanovení [tohoto] čl. 1 odst. 2 […], takže smluvní ujednání o kurzovém riziku, které odráží ustanovení vnitrostátního práva, bude vyloučeno z přezkumu zneužívající povahy ujednání?“
K předběžným otázkám
24
Podle článku 99 jednacího řádu Soudního dvora může Soudní dvůr kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout usnesením s odůvodněním, pokud lze odpověď na položenou předběžnou otázku jasně vyvodit z judikatury nebo pokud o ní nelze rozumně pochybovat.
25
Toto ustanovení je třeba použít v projednávaném řízení o předběžné otázce.
26
Podstatou obou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud je soudu členského státu předložen spor týkající se údajně zneužívajícího smluvního ujednání, které odráží ustanovení vnitrostátního práva, které se použije subsidiárně, musí tento soud přednostně přezkoumat vliv vyloučení z působnosti této směrnice, který je stanoven v jejím čl. 1 odst. 2, nebo vliv výjimky z posouzení zneužívající povahy smluvního ujednání stanovené v čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice a v případě, že musí postupovat posledně uvedeným postupem, zda prodávající nebo poskytovatel, který nesplnil povinnost transparentnosti vyplývající z tohoto čl. 4 odst. 2, by se nicméně mohl dovolávat uvedeného čl. 1 odst. 2, aby zabránil přezkumu zneužívající povahy takového ujednání.
27
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 vylučuje z působnosti této směrnice smluvní ujednání, která odrážejí „závazné právní a správní předpisy“, což je výraz, který s ohledem na bod 13 odůvodnění této směrnice zahrnuje nejen ustanovení vnitrostátního práva, která se použijí mezi smluvními stranami nezávisle na jejich volbě, ale i dispozitivní normy, které se automaticky použijí v případě neexistence odlišného ujednání mezi stranami (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, body 50 až 53, jakož i ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, body 23 až 25 a 28).
28
Tento výklad čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 byl přijat Soudním dvorem bez ohledu na existenci rozdílu, na který rovněž upozornil předkládající soud v tomto řízení, mezi francouzským zněním a rumunským zněním tohoto ustanovení směrnice 93/13 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, body 32 až 34).
29
Vyloučení z působnosti režimu směrnice 93/13, které je stanoveno v tomto ustanovení, bylo odůvodněno tím, že lze legitimně předpokládat, že vnitrostátní zákonodárce nastolil rovnováhu mezi všemi právy a závazky smluvních stran určitých smluv, což je rovnováha, kterou výslovně zamýšlel chránit unijní normotvůrce (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, bod 54, jakož i ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, bod 26).
30
Kromě toho čl. 4 odst. 2 této směrnice stanoví výjimku z mechanismu meritorního přezkumu zneužívajících ujednání, jak je stanoven v rámci systému ochrany spotřebitele zavedeného touto směrnicí, tj. výjimku, která se použije na některou ze dvou kategorií uvedených v tomto odstavci 2, pokud je dotčené ujednání sepsáno jasným a srozumitelným jazykem v souladu s požadavky transparentnosti vyplývajícími z tohoto ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. září 2017, Andriciuc a další, C‑186/16, EU:C:2017:703, body 34, 35, 43 a 44, jakož i ze dne 3. září 2020, Profi Credit Polska, C‑84/19, C‑222/19 a C‑252/19, EU:C:2020:631, body 65 a 66).
31
Pokud jde o otázku, jaký je vztah mezi čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 a čl. 4 odst. 2 této směrnice, je třeba, jak shodně navrhují rumunská vláda i Evropská komise, odpovědět na otázky položené předkládajícím soudem v tom smyslu, že soud, kterému byl předložen takový spor, jako je spor v původním řízení, musí dát přednost analýze založené na vyloučení z působnosti směrnice 93/13, které je stanoveno v čl. 1 odst. 2 této směrnice, před analýzou založenou na výjimce z přezkumu zneužívající povahy smluvních ujednání, která je stanovena v čl. 4 odst. 2 této směrnice.
32
Tento přístup je totiž povinný, jakmile je zjevné, že se kterýkoli z nástrojů unijního práva na danou situaci použije pouze v rozsahu, v němž tato spadá do působnosti tohoto nástroje.(V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. října 1990, Dzodzi, C‑297/88 a C‑197/89, EU:C:1990:360, bod 23 a citovaná judikatura, jakož i usnesení ze dne 3. července 2014, Tudoran, C‑92/14, EU:C:2014:2051, body 28 až 32).
33
Ze samotné struktury směrnice 93/13 kromě toho konkrétně vyplývá, že případné posouzení zneužívající povahy ujednání s ohledem na její ustanovení, a zejména její článek 4, vyžaduje nejprve určit, zda dotyčné ujednání spadá do působnosti této směrnice, zejména s ohledem na vyloučení z působnosti, které je uvedeno v čl. 1 odst. 2 uvedené směrnice.
34
Právě proto Soudní dvůr v rozsudku ze dne 20. září 2017, Andriciuc a další (C‑186/16, EU:C:2017:703, body 30 až 32), uvedl, že je na vnitrostátním soudu, kterému byla věc předložena, aby s ohledem na povahu, obecnou systematiku a ustanovení dotčených úvěrových smluv, jakož i na právní a skutkový kontext těchto smluv posoudil, zda ujednání dotčené ve věci v původním řízení, podle kterého musí být úvěr splacen ve stejné měně, jako je měna, ve které byl poskytnut, odráží kogentní ustanovení vnitrostátního práva ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13, a poté, pouze v případě, že tento soud konstatuje, že dotyčné ujednání nespadá pod odchylku stanovenou v tomto ustanovení, řešil uplatnění čl. 4 odst. 2 této směrnice.
35
V tomto řízení rumunská vláda a Komise vyjádřily pochybnosti o tom, že takové ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, jehož obsah je uveden v bodě 8 tohoto usnesení, skutečně spadá pod výjimku stanovenou v čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13.
36
Z informací poskytnutých předkládajícím soudem však vyplývá, že tento soud má za to, že zaprvé takové ujednání odráží zásadu měnového nominalismu zakotvenou v článku 1578 občanského zákoníku a že zadruhé tento článek představuje dispozitivní legislativní ustanovení ve smyslu judikatury uvedené v bodě 27 tohoto usnesení, a sice ustanovení, které se použije na smlouvu, pokud se smluvní strany mezi sebou nedomluvily jinak.
37
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že v obdobném kontextu souvisejícím s týmž vnitrostátním ustanovení, jako je kontext dotčený ve věci v původním řízení, zvolil rumunský předkládající soud, který se obrátil na Soudní dvůr ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania (C‑81/19, EU:C:2020:532, bod 30), tutéž koncepci.
38
Z této právní kvalifikace, jejíž provedení přísluší výlučně vnitrostátním soudům, kterým byla věc předložena, vyplývá, že smluvní ujednání, jehož zneužívající povahu žalobci v původním řízení tvrdí, odráží dispozitivní ustanovení vnitrostátního práva, takže toto ujednání spadá pod výjimku stanovenou v čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13, a nespadá tedy do působnosti této směrnice (obdobně viz rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, body 31 a 37).
39
Kromě toho je třeba zaprvé upřesnit, že okolnost, že smluvní strany mají možnost se odchýlit od dispozitivního ustanovení vnitrostátního práva, jako je tomu v projednávaném případě podle rumunské vlády a Komise, není relevantní pro účely určení, zda je smluvní ujednání, které odráží takové ustanovení, na základě čl. 1 odst. 2 směrnice 93/13 vyloučeno z působnosti této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, bod 35).
40
Zadruhé skutečnost, že smluvní ujednání odrážející jedno z ustanovení vnitrostátního práva uvedených v tomto čl. 1 odst. 2 nebylo individuálně sjednáno, jako je tomu v projednávaném případě podle rumunské vlády, nemá vliv na jeho vyloučení z působnosti uvedené směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, bod 36).
41
Konečně, pokud jde o případný vliv požadavku transparentnosti vyplývajícího z čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, který byl zmíněn zejména v rámci druhé položené otázky, není třeba, aby Soudní dvůr v tomto ohledu rozhodl, neboť vzhledem k tomu, že předkládající soud má za to, že smluvní ujednání, o které se jedná ve věci v původním řízení, odráží vnitrostátní ustanovení kvalifikované jako dispozitivní, uvedené ujednání nepodléhá ustanovením této směrnice na základě jejího čl. 1 odst. 2 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2020, Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, bod 38).
42
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud je soudu členského státu předložen spor týkající se údajně zneužívajícího smluvního ujednání, které odráží dispozitivní ustanovení vnitrostátního práva, musí tento soud přednostně přezkoumat vliv vyloučení z působnosti této směrnice, které je stanoveno v jejím čl. 1 odst. 2, a nikoliv vliv výjimky z posouzení zneužívající povahy smluvního ujednání stanovené v čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice.
K nákladům řízení
43
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 1 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládány v tom smyslu, že pokud je soudu členského státu předložen spor týkající se údajně zneužívajícího smluvního ujednání, které odráží dispozitivní ustanovení vnitrostátního práva, musí tento soud přednostně přezkoumat vliv vyloučení z působnosti této směrnice, které je stanoveno v jejím čl. 1 odst. 2, a nikoliv vliv výjimky z posouzení zneužívající povahy smluvního ujednání stanovené v čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.