62018CC0642
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 5. září 2019 (
1
)
Věc C‑642/18
Evropská komise
proti
Španělskému království
„Řízení o nesplnění povinnosti – Životní prostředí – Směrnice 2008/98/ES – Odpady – Plány pro nakládání s odpady – Hodnocení a revize – Lhůta – Oznámení Komisi – Autonomní oblasti Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy“
I. Úvod
1.
Směrnice o odpadech (
2
) předepisuje tvorbu plánů pro nakládání s odpady a jejich pravidelné hodnocení a revizi. Předmětem projednávané věci je otázka, zda Španělsko provedlo tuto revizi ve dvou regionech včas. Rozhodující přitom zejména je, zda revize musí být dokončena během určité lhůty. Příslušná úprava byla do směrnice o odpadech zavedena nově a v tomto ohledu její znění bohužel není zcela jednoznačné.
II. Právní rámec
2.
Článek 28 směrnice o odpadech ukládá členským státům povinnost, aby vytvořily plány pro nakládání s odpady, a stanoví jejich obsah:
„1.   Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány stanovily v souladu s články 1, 4, 13 a 16 jeden nebo více plánů pro nakládání s odpady.
[…]
2.   Plány pro nakládání s odpady stanoví analýzu stávající situace v nakládání s odpady v rámci dotyčné zeměpisné jednotky, jakož i opatření, která je třeba přijmout s cílem zlepšit environmentálně šetrnou přípravu na opětovné použití, recyklaci, využití a odstranění odpadů, a posouzení toho, jak bude tento plán podporovat provádění cílů a ustanovení této směrnice.
3. […]“
3.
Článek 30 odst. 1 směrnice o odpadech upravuje hodnocení a přezkum plánů:
„Členské státy zajistí, aby byly plány pro nakládání s odpady a programy předcházení vzniku odpadů vyhodnoceny alespoň jednou za šest let a případně revidovány a ve vhodných případech též v souladu s články 9 a 11.“
4.
Články 9 a 11 směrnice o odpadech stanoví některé cíle pro předcházení vzniku odpadů i k jejich opětovnému použití a recyklaci.
5.
Podle článku 33 odst. 1 směrnice o odpadech musí být informována Komise:
„Členské státy informují Komisi o plánech pro nakládání s odpady a programech předcházení vzniku odpadů uvedených v článcích 28 a 29, jakmile budou přijaty, nebo o jakýchkoli podstatných revizích těchto plánů a programů.“
6.
Článek 40 odst. 1 směrnice o odpadech upravuje lhůtu pro provedení směrnice:
„Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 12. prosince 2010.
[…]“
III. Postup před zahájením soudního řízení a návrhová žádání
7.
Komise vyzvala dne 18. listopadu 2016 Španělsko, aby se mj. vyjádřilo k výtce, že v některých španělských regionech nebyly včas revidovány plány pro nakládání s odpady. Po odpovědi Španělska zaslala Komise dne 14. července 2017 tomuto členskému státu odůvodněné stanovisko, v němž jej vyzvala k ukončení domnělého porušování směrnice o odpadech do 14. září 2017. Dne 12. října 2018 podala Komise projednávanou žalobu.
8.
Komise nyní, poté co stáhla část své původní žaloby, navrhuje,
–
aby Soudní dvůr na základě čl. 258 odst. 1 SFEU určil, že Španělské království tím,
–
že pro autonomní oblasti Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy nebyla provedena revize plánů pro nakládání s odpady v souladu s ustanovením směrnice o odpadech, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 30 odst. 1 uvedené směrnice,
–
že Komisi oficiálně neinformovalo o revizi plánů pro nakládání s odpady pro autonomní oblasti Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 33 odst. 1 směrnice o odpadech, a
–
aby Španělskému království byla uložena náhrada nákladů řízení.
9.
Španělské království v duplice navrhuje,
–
aby žaloba byla odmítnuta jako nepřípustná nebo, podpůrně, zamítnuta jako neopodstatněná, a
–
aby Evropské komisi byla uložena náhrada nákladu řízení.
10.
Účastníci řízení podali písemná vyjádření.
IV. Právní posouzení
11.
Domnívám se, že žaloba je nepřípustná, neboť Komise, jak dále vysvětlím, příliš brzy vyzvala Španělsko, aby se vyjádřilo k výtce pozdní revize plánů pro nakládání s odpady. Následně se proto pouze podpůrně vyjádřím k tomu, zda by žaloba bylo opodstatněná, pokud by ji Soudní dvůr i přesto připustil.
A. K přípustnosti
12.
Španělsko ve své duplice sice navrhuje, aby žaloba byla odmítnuta pro nepřípustnost, svůj návrh však nijak neodůvodňuje.
13.
Mimoto nebyl tento návrh podle článku 127 jednacího řádu podán včas. Podle tohoto ustanovení nelze nové důvody předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Takovéto okolnosti však nejsou zjevné.
14.
Nicméně Soudní dvůr může v případě pochybností přípustnost žaloby zkoumat i bez návrhu (
3
). V projednávané věci takové pochybnosti vyplývají z okamžiku zaslání dopisu ze dne 18. listopadu 2016, jímž Komise na základě článku 258 SFEU vyzvala Španělsko, aby se vyjádřilo k předmětným výtkám týkajícím se revize plánů pro nakládání s odpady.
15.
Jak již Soudní dvůr rozhodl, zaslání výzvy dopisem předpokládá, že bylo poukázáno na předcházející nesplnění povinnosti příslušející dotyčnému členskému státu (
4
). Možnost uvedeného členského státu předložit své vyjádření totiž představuje, i když se rozhodne této možnosti nevyužít, základní záruku zamýšlenou SFEU. Dodržování této záruky je podstatnou procesní náležitostí řízení pro nesplnění povinnosti členským státem. Předmětem výzvy dopisem tedy zejména nemůže být neprovedení směrnice, jejíž lhůta k provedení ještě neuplynula (
5
). To samé platí, pokud Komise uplatňuje porušení jiné povinností, která má být splněna v určité lhůtě (
6
). V případě, že Komise zašle členskému státu výzvu dopisem před uplynutím této lhůty, je tato výzva neúčinná. Žaloba na základě článku 258 SFEU opírající se o tuto výzvu by byla z důvodu chyby v postupu před zahájením soudního řízení nepřípustná (
7
).
16.
Článek 28 odst. 1 směrnice o odpadech ukládá členským státům povinnost vytvořit plány pro nakládání s odpady. Podle článku 40 měly přijmout právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 12. prosince 2010. A podle čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech členské státy zajistí, aby byly plány pro nakládání s odpady a programy předcházení vzniku odpadů vyhodnoceny alespoň jednou za šest let a případně revidovány.
17.
Plány pro nakládání s odpady tedy měly být poprvé vytvořeny do 12. prosince 2010. Lhůta stanovená v čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech, jejíž nesplnění je Komisí vytýkáno, tedy končila (nejdříve (
8
)) o šest let později, tedy dne 12. prosince 2016.
18.
Komise ale vyzvala Španělsko již o několik týdnů dříve, dne 18. listopadu 2016, aby se vyjádřilo k výtce, že v některých španělských oblastech nebyly včas revidovány plány pro nakládání s odpady.
19.
Lhůta k vyjádření stanovená Komisí sice končila až po 12. prosinci 2016, totiž 18. ledna 2017 (
9
). Postup před zahájením soudního řízení podle článku 258 SFEU však předpokládá, že členský stát již některou povinnost vyplývající ze Smluv porušil. Komise jej tedy nemůže vyzvat k vyjádření jaksi „do zásoby“, v očekávání budoucího porušení. Nelze ostatně vyloučit, že taková výzva „do zásoby“ by byla porušením práva členského státu na obhajobu a způsobila by nejasnosti ohledně splnění podmínek řízení.
20.
Žalobu tedy nelze opřít o výzvu dopisem ze dne 18. listopadu 2016. Také není zjevné, že by Komise po uplynutí lhůty podle čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech znovu vyzvala Španělsko k vyjádření.
21.
Žaloba je proto nepřípustná.
22.
Nelze ovšem vyloučit, že Soudní dvůr nebude sdílet můj názor týkající se přípustnosti žaloby nebo z něj minimálně nebude vycházet, například proto, že se účastníci řízení k předčasné výzvě k vyjádření nevyjádřili.
23.
Z tohoto důvodu se budu dále podpůrně zabývat opodstatněností žaloby.
B. Podpůrně: K opodstatněnosti žaloby
24.
Komise má za to, že Španělsko tím, že plány pro nakládání s odpady autonomních oblastí Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy nerevidovalo podle ustanovení směrnice o odpadech, tedy během šesti let po uplynutí lhůty k provedení, a neinformovalo o této revizi Komisi, nesplnilo svou povinnost vyplývající z čl. 30 odst. 1 a čl. 33 odst. 1 uvedené směrnice.
1.
K revizi plánů pro nakládání s odpady
25.
Podle čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech členské státy zajistí, aby byly plány pro nakládání s odpady vyhodnoceny alespoň jednou za šest let a případně revidovány.
26.
Komise a Španělsko jsou zajedno v tom, že autonomní oblasti Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy své plány pro nakládání s odpady skutečně revidují, tento proces však do skončení písemné části řízení nedokončily.
a)
K nezbytnosti revize
27.
Španělsko uznává, že plány pro nakládání s odpady musí být jednou za šest let vyhodnoceny. Domnívá se však, že změna plánů je nezbytná pouze v případě, pokud již stávající plány nejsou dostatečné. Tak tomu však není.
28.
Komise na argumentaci Španělska správně namítá, že plány pro nakládání s odpady musí podle čl. 28 odst. 2 směrnice o odpadech obsahovat analýzu situace nakládání s odpady. S výjimkou znění francouzského všechna jazyková znění směrnice výslovně stanoví, že se musí jednat o stávající analýzu. A z povinnosti vyhodnotit plány alespoň jednou za šest let vyplývá, že šest let staré analýzy nelze bez dalšího považovat za stávající. I kdyby však mělo z hodnocení vyplynout, že se situace nezměnila, je zapotřebí tuto skutečnost výslovně konstatovat. Minimálně toto konstatování musí být spojeno s plánem pro nakládání s odpady způsobem, z něhož je při čtení plánu zřejmé, že analýza je stále aktuální. Členské státy se mohou rozhodnout, zda se tak stane cestou výslovné změny plánu, nebo jiným způsobem, například tak, že k plánu bude přiložena hodnotící zpráva. V každém případě je nezbytná alespoň minimální revize plánu.
29.
V projednávané věci Španělsko navíc Komisi již v rámci postupu před zahájením soudního řízení sdělilo, že plány pro nakládání s odpady pro Baleárské ostrovy jsou právě revidovány (
10
) a Kanárské ostrovy plán pro nakládání s opady vypracovávají (
11
). Na této argumentaci Španělsko v průběhu řízení trvalo.
30.
Vzhledem k tomu, že se nelze domnívat, že by tyto oblasti měnily své plány, aniž by to bylo nutné, přiznalo tím Španělsko alespoň implicitně, že plány pro nakládání s odpady obou těchto oblastí musí být revidovány.
b)
Ke lhůtě pro revizi
31.
V duplice však Španělsko doplňuje svou právní argumentaci o úvahu, že plány sice musí být jednou za šest let hodnoceny, pro dokončení tohoto hodnocení a případné změny však není stanovena žádná lhůta.
32.
Nejprve je nutno podotknout, že tato argumentace nebyla uplatněna včas, neboť Španělsko ji poprvé uvádí v duplice (
12
). V žalobní odpovědi naopak Španělsko ještě vycházelo z toho, že lhůta platí také pro revizi (
13
).
33.
Tato argumentace však v každém případě není přesvědčivá ani věcně.
i) Znění
34.
Z některých jazykových verzí čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech by skutečně mohlo vyplývat, že se lhůta šesti let vztahuje výlučně na hodnocení, zatímco revize této lhůtě nutně nepodléhá. To vyplývá gramaticky z pořadí pojmů například ve francouzštině („que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s‘il y a lieu“), angličtině („the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate“), italštině („i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati“) a španělštině („los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada“).
35.
Tyto jazykové verze by bylo možno chápat zejména v tom smyslu, že plány musí být revidovány, pokud a jakmile je to nezbytné. Jak nezbytnost, tak i okamžik revize by pak musely být v konkrétním případě posuzovány na základě výsledků hodnocení.
36.
Tyto jazykové verze však nebrání ani tomu, aby lhůta šesti let byla použita i na revizi. Ustanovení lze totiž chápat i v tom smyslu, že členské státy musí plány alespoň jednou za šest let vyhodnotit a – v případě potřeby – v této lhůtě také revidovat (
14
). Takovýto výklad by byl vyloučen pouze v případě, že by pro případnou revizi byla výslovně stanovena jiná lhůta (
15
).
37.
Německé znění čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech odpovídá skutečně spíše tomuto druhému výkladu. Zde je totiž lhůta uvedena před oběma fázemi („die Abfallwirtschaftspläne und Abfallvermeidungsprogramme [werden] mindestens alle sechs Jahre bewertet und gegebenenfalls – […] – überarbeitet“). Ani zde však tento gramatický vztah není jednoznačný. Bylo by rovněž možné tuto lhůtu vztahovat výlučně na první fázi.
38.
Vzhledem k tomu je nutno pro výklad tohoto ustanovení identifikovat skutečnou vůli autora (
16
), a to tak, že bude posuzováno zejména v závislosti na svém kontextu a účelu (
17
), jakož i na svém vzniku (
18
).
ii) Vznik právní úpravy
39.
Z historie vzniku čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech zejména vyplývá, že se členské státy chtěly vyhnout povinnosti revidovat plány pro nakládání s odpady pravidelně a nezávisle na skutečných potřebách.
40.
Komise totiž navrhovala, aby plány pro nakládání s opady byly revidovány alespoň jednou za pět let (
19
). Rada doplnila tento návrh o hodnocení a vyjasnění, že plány mají být revidovány pouze v nezbytných případech. Lhůta přitom byla prodloužena na šest let (
20
).
41.
Skutečnost, že by Rada současně zamýšlela nestanovit pro případnou revizi žádnou lhůtu, sice nelze vyloučit, ale ani potvrdit. Stejně tak si lze představit, že cílem prodloužení lhůty na šest let bylo poskytnout dostatek času na provedení obou fází, a sice hodnocení i revize.
iii) Kontext a účel
42.
Kontext i účel revize plánů pro nakládání s odpady hovoří pro to, že se uvedená lhůta šesti let vztahuje také na revizi.
43.
Minimálně hodnocení má totiž proběhnout alespoň jednou za šest let. Z toho lze usoudit, že hodnocení plánů musí být provedeno také v kratších odstupech, je-li to nezbytné. Lhůta tedy stanoví maximální rámec pro hodnocení, který zejména nesmí být na rozdíl od tvrzení Španělska překročen tím, že by hodnocení sice bylo zahájeno v této lhůtě, však ukončeno by bylo později.
44.
Avšak v případě, že z hodnocení vyplyne nezbytnost revize, by postrádalo smysl, pokud by pro ni lhůta stanovena nebyla. Bez lhůty by totiž bylo možno se obávat, že v zásadě nezbytná revize nebude provedena vůbec nebo bude provedena opožděně. Nebyl by tak již zaručen užitečný účinek čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech ani vysoká úroveň ochrany životního prostředí ve smyslu čl. 3 odst. 3 SEU, článku 37 Listiny a čl. 191 odst. 2 SFEU.
45.
Účinnost čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech by nemusela být dostatečně zaručena ani domněnkou implicitní povinnosti revidovat plány v přiměřené lhůtě (
21
). Taková „přiměřená lhůta“ by byla spojena se značnými praktickými problémy. Dříve než by v tomto smyslu rozhodl Soudní dvůr, by nebylo jisté, zda taková lhůta vůbec existuje, a následně by muselo být v každém konkrétním případě stanoveno, jaká lhůta je přiměřená. Soudní dvůr sice již takovouto implicitní lhůtu předpokládal, jednalo se však přitom vždy o nouzové opatření v situaci, kdy nebyla stanovena vůbec žádná lhůta (
22
). V projednávané věci by naopak vztažení uvedené lhůty šesti let i na revizi bylo se zněním ustanovení velmi dobře slučitelné (
23
).
46.
Proti tomu nehovoří ani skutečnost, že na revizi plánu je nutně potřeba čas. Je sice pravda, že plán nelze revidovat do uplynutí lhůty, pokud je v tomto okamžiku teprve dokončeno hodnocení. Ale tento problém lze řešit tím, že se hodnocení provede dostatečně včas na to, aby následně byl dostatek času pro případnou revizi.
47.
Pro příslušné orgány by nemělo být obtížné zajistit provedení čl. 30 odst. 1 tomu odpovídajícím způsobem. Na základě svých praktických zkušeností s oblastí nakládání s odpady by totiž měly být do velké míry schopny předvídat výsledky hodnocení, a tím tedy i nutnost revize plánů. To ostatně dokazují také informace týkající se situace v obou dotčených oblastech, které poskytlo Španělsko. Zde bylo očividně od začátku zřejmé, že hodnocení vyústí v revizi (
24
).
48.
A konečně je při tomto výkladu čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech nutno zohlednit, že se nejedná o povinnosti, které mají přímý dopad na soukromé osoby. Plány pro nakládání s odpady musí hodnotit a revidovat členské státy, které se v Radě podílely na přijetí směrnice o odpadech. Vzhledem k tomu je odůvodněné, aby nejednoznačné ustanovení bylo vykládáno způsobem, který zajistí jeho praktickou účinnost.
49.
Z toho vyplývá, že čl. 30 odst. 1 směrnice o odpadech lze na rozdíl od názoru Španělska vykládat v tom smyslu, že členské státy musí plány alespoň jednou za šest let vyhodnotit a – v případě potřeby – v této lhůtě také revidovat. K tomu v projednávaném případě nedošlo.
50.
Připustí-li Soudní dvůr žalobu, pak je zapotřebí prvnímu bodu návrhových žádání vyhovět.
2.
K informování Komise o revidovaných plánech
51.
Druhý bod návrhových žádání, znějícímu na to, aby bylo určeno, že Španělsko tím, že Komisi oficiálně neinformovalo o revizi plánů pro nakládání s odpady pro autonomní oblasti Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 33 odst. 1 směrnice 2008/98/ES, je naopak nutno zamítnout. Španělsko se totiž správně odvolává na to, že podle čl. 33 odst. 1 směrnice o odpadech musí Komisi informovat pouze o podstatných revizích plánů pro nakládání s odpady. Komise však nedoložila, že revize plánů těchto dvou regionů nutně povede k podstatným změnám.
V. K nákladům řízení
52.
Bude-li Soudní dvůr sdílet můj názor na přípustnost žaloby, ponese Komise na základě čl. 138 odst. 1 jednacího řádu náklady řízení, neboť Španělsko požadovala náhradu nákladů řízení.
53.
Bude-li však žalobu považovat za přípustnou a sdílet můj podpůrně uvedený výklad, pak by rozhodnutí o nákladech řízení bylo složitější. Oba účastníci by byli zčásti úspěšní a zčásti neúspěšní. Komise sice částečně stáhla svou žalobu zejména z důvodu skutečnosti, že Španělsko plány pro nakládání s odpady určitých oblastí opožděně revidovalo, došlo k tomu však rovněž, pokud jde o původně vytýkané porušení čl. 28 odst. 1 směrnice o odpadech, s ohledem na skutečnost, že Komise nepřezkoumala obsah starších plánů pro nakládání s odpady, které má k dispozici. Vzhledem k tomu by v tomto případě měli oba účastníci podle čl. 138 odst. 3 první věty jednacího řádu nést své náklady řízení.
VI. Závěry
54.
Navrhuji tedy, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
„1)
Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2)
Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.“
55.
V případě, že Soudní dvůr přesto žalobu připustí, měl by jí alespoň zčásti vyhovět:
„1)
Španělské království tím, že plány pro nakládání s odpady autonomních oblastí Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy nerevidovalo podle požadavků směrnice o odpadech, tedy během šesti let po uplynutí lhůty k jejímu provedení, nesplnilo svou povinnost vyplývající z čl. 30 odst. 1 uvedené směrnice.
2)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3)
Evropská komise a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3) ve znění směrnice Komise (EU) 2015/1127 ze dne 10. července 2015 (Úř. věst. 2015, L 184, s. 13).
(
3
) – Rozsudky ze dne 31. března 1992, Komise v. Itálie (C‑362/90, EU:C:1992:158, bod 8), ze dne 14. ledna 2010, Komise v. Česká republika (C‑343/08, EU:C:2010:14,) a ze dne 22. září 2016, Komise v. Česká republika (C‑525/14, EU:C:2016:714, bod 14).
(
4
) – Usnesení ze dne 13. září 2000, Komise v. Nizozemsko (C‑341/97, EU:C:2000:434, bod 18), a rozsudky ze dne 15. února 2001, Komise v. Francie (C‑230/99, EU:C:2001:100, bod 32), ze dne 27. října 2005, Komise v. Lucembursko (C‑23/05, EU:C:2005:660, bod 7), a ze dne 21. července 2016, Komise v. Rumunsko (C‑104/15, nezveřejněný, EU:C:2016:581, bod 35).
(
5
) – Rozsudky ze dne 27. října 2005, Komise v. Lucembursko (C‑23/05, EU:C:2005:660, bod 7), a ze dne 21. července 2016, Komise v. Rumunsko (C‑104/15, nezveřejněný, EU:C:2016:581, bod 35).
(
6
) – V tomto smyslu rozsudek ze dne 21. července 2016, Komise v. Rumunsko (C‑104/15, nezveřejněný, EU:C:2016:581, bod 36).
(
7
) – Rozsudek ze dne 27. října 2005, Komise v. Lucembursko (C‑23/05, EU:C:2005:660, bod 8).
(
8
) – Viz níže bod 31 a násl.
(
9
) – Strana 8 výzvy dopisem, příloha 1 k žalobě.
(
10
) – Viz příloha II k návrhu na zahájení řízení, s. 23 a násl.
(
11
) – Viz příloha II k návrhu na zahájení řízení, s. 30 a násl.
(
12
) – Viz výše, bod 13.
(
13
) – Bod 19 tohoto stanoviska.
(
14
) – Stejného názoru je i Španělsko v bodě 19 žalobní odpovědi.
(
15
) – Ilustrativně rozsudek ze dne 2. května 2002, Komise v. Francie (C‑292/99, EU:C:2002:276, bod 41).
(
16
) – Rozsudky ze dne 12. listopadu 1969, Stauder (29/69, EU:C:1969:57, bod 3), ze dne 3. října 2013, Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630, bod 22), a ze dne 4. února 2016, C & J Clark International a Puma (C‑659/13 a C‑34/14, EU:C:2016:74, bod 122).
(
17
) – Rozsudky ze dne 27. října 1977, Boucherau (30/77, EU:C:1977:172, bod 14), ze dne 23. listopadu 2016, Bayer CropScience a Stichting De Bijenstichting (C‑442/14, EU:C:2016:890, bod 84), a ze dne 8. června 2017, Sharda Europe (C‑293/16, EU:C:2017:430, bod 21).
(
18
) – Rozsudky ze dne 22. října 2009, Zurita García a Choque Cabrera (C‑261/16 a C‑348/08, EU:C:2009:648, bod 57), a ze dne 3. října 2013, Confédération paysanne (C‑298/08, EU:C:2013:630, bod 27).
(
19
) – Článek 26 odst. 1 návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o odpadech [COM(2005) 667 final].
(
20
) – Článek 27 společného postoje (ES) č. 4/2008 přijatého Radou dne 20. prosince 2007 s ohledem k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/…/ES ze dne … o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, C 71E, s. 16). Viz již článek 26b návrhu ze dne 11. května 2007 (dokument Rady 9475/07, s. 32).
(
21
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. června 2003, Komise v. Francie (C‑233/00, EU:C:2003:371, body 116 a 117).
(
22
) – Rozsudky ze dne 2. června 2005, Komise v. Irsko (C‑282/02, EU:C:2005:334, body 31 a 33), a ze dne 25. března 2010, Komise v. Španělsko (C‑392/08, EU:C:2010:164, bod 21).
(
23
) – Viz rozsudek ze dne 26. června 2003, Komise v. Francie (C‑233/00, EU:C:2003:371, bod 118).
(
24
) – Viz odkazy v poznámkách pod čarou 10 a 11.