62006CC0199
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JÁNA MAZÁKA
přednesené dne 24. května 2007 (
1
)
Věc C-199/06
Centre d’exportation du livre français (CELF)
a
Ministre de la Culture et de la Communication
v.
Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE)
„Státní podpory — Článek 88 odst. 3 ES — Vnitrostátní soudy — Navrácení protiprávně poskytnutých podpor — Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem“
I – Úvod
1.
V projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládající soud žádá o objasnění rozsahu povinnosti vnitrostátních orgánů podle čl. 88 odst. 3 ES vymáhat státní podporu poskytnutou v rozporu s povinnostmi oznámení a pozastavení („standstill“) uloženými tímto ustanovením v případě, kdy Komise následně prohlásí dotčenou podporu za slučitelnou se společným trhem.
II – Kontext
A – Řízení na úrovni Společenství
2.
Centre d’exportation du livre français (dále jen „CELF“) obdrželo každý rok od roku 1980 až do roku 2002 státní podporu. Podpora, která byla poskytnuta bez předchozího oznámení Komisi, byla určena na snížení nákladů na vyřizování malých objednávek ze zahraničí, které se týkaly knih psaných ve francouzském jazyce.
3.
V roce 1992 si Société internationale de diffusion et d’édition (dále jen „SIDE“), v postavení soutěžitele vůči CELF, stěžovala Komisi ohledně dotčené podpory. Rozhodnutím ze dne 18. května 1993 Komise shledala podporu za slučitelnou se společným trhem (
2
).
4.
Toto rozhodnutí bylo pro vady řízení částečně zrušeno Soudem prvního stupně rozsudkem ze dne 18. září 1995 (
3
). Soud prvního stupně měl za to, že Komise nesplnila svou povinnost zahájit řízení inter partes upravené čl. 88 odst. 2 ES. Vycházejíc z tohoto rozsudku, zahájila Komise toto formální řízení dne 30. července 1996.
5.
Dne 10. června 1998 Komise přijala druhé rozhodnutí týkající se podpory ve prospěch CELF. Podle článku 1 tohoto rozhodnutí „[p]odpora poskytnutá CELF při [na] vyřizování malých objednávek francouzsky psaných knih je podporou ve smyslu čl. [87 odst. 1 ES]. Vzhledem k tomu, že francouzská vláda opomenula oznámit tuto podporu Komisi před jejím provedením, byla tato poskytnuta nezákonně [protiprávně]. Podpora je přesto slučitelná, protože splňuje podmínky pro využívání odchylky stanovené v čl. [87 odst. 3 písm. d) ES]“ (
4
).
6.
Proti tomuto rozhodnutí byly k soudům Společenství podány dvě žaloby na neplatnost. SIDE podala žalobu k Soudu prvního stupně. Francouzská republika podala žalobu k Soudnímu dvoru na základě skutečnosti, že se Komise dopustila právního omylu tím, že neuplatnila čl. 86 odst. 2 ES.
7.
Vzhledem k tomu, že tyto dvě žaloby zpochybňovaly platnost stejného aktu, Soud prvního stupně přerušil řízení ve své věci do vydání rozsudku Soudním dvorem.
8.
Rozsudkem ze dne 22. června 2000 Soudní dvůr zamítl žalobu podanou Francouzskou republikou (
5
).
9.
Soud prvního stupně rozsudkem ze dne 28. února 2002 zrušil poslední větu článku 1 rozhodnutí Komise ze dne 10. června 1998, která uváděla, že podpora CELF je slučitelnou podporou. Tento soud založil své rozhodnutí na skutečnosti, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o definici trhu (
6
).
10.
Komise ve třetím rozhodnutí ze dne 20. dubna 2004 (
7
) sice uznala protiprávní povahu podpory (
8
) CELF, ale opět shledala tuto podporu slučitelnou se společným trhem. Řízení o neplatnost, pokud jde o třetí rozhodnutí Komise, v současné době probíhá před Soudem prvního stupně (
9
).
B – Řízení na vnitrostátní úrovni
11.
Několik různých řízení týkajících se podpory CELF bylo zahájeno před francouzskými vnitrostátními orgány a soudy paralelně s řízeními na úrovni Společenství.
12.
Po vydání rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 18. září 1995 SIDE požádala Ministre de la culture et de la communication (ministr kultury a komunikace), aby ukončil vyplácení podpory CELF a vymáhal již vyplacenou podporu.
13.
Rozhodnutím ze dne 9. října 1996 ministr kultury a komunikace zamítl žádost SIDE. SIDE podala proti tomuto rozhodnutí žalobu k tribunal administratif (správní soud). Rozsudkem ze dne 26. dubna 2001 správní soud rozhodnutí ministra kultury a komunikace zrušil.
14.
Ministr kultury a komunikace a CELF podali odvolání proti rozsudku správního soudu ke Cour administrative d’appel (odvolací správní soud). Rozsudkem ze dne 5. října 2004 odvolací správní soud potvrdil rozsudek soudu nižšího stupně a uložil francouzskému státu vymáhat ve lhůtě tří měsíců podporu vyplacenou CELF v letech 1980 až 2002, přičemž stanovil penále ve výši 1000 eur za každý den prodlení.
15.
Ministr kultury a komunikace a CELF podali proti rozsudku odvolacího správního soudu opravný prostředek ke Conseil d’État (Francie).
1. Položené otázky
16.
V tomto kontextu položil Conseil d’État usnesením ze dne 29. března 2006 Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Umožňuje článek 88 [ES] státu, jehož podpora poskytnutá podniku je protiprávní, přičemž její protiprávnost určily soudy tohoto státu z toho důvodu, že nebyla předem oznámena Evropské Komisi, jak je vyžadováno v čl. 88 odst. 3 ES, aby nevymáhal tuto podporu od hospodářského subjektu, který byl jejím příjemcem, na základě toho, že Komise, poté, co se na ni obrátila se stížností třetí osoba, prohlásila tuto podporu za slučitelnou s pravidly společného trhu, a tak vykonala účinným způsobem své výlučné právo určit takovou slučitelnost?
2)
Bude-li potvrzeno, že zde povinnost vrácení podpory existuje, je třeba při výpočtu výše částek, které je třeba vrátit, zohlednit dobu, během níž byla dotčená podpora prohlášena Evropskou komisí za slučitelnou s pravidly společného trhu, než byla tato rozhodnutí zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství?“
2. Řízení před Soudním dvorem
17.
Písemná vyjádření předložily SIDE, CELF, francouzská, dánská, nizozemská, německá a maďarská vláda, jakož i Komise a Kontrolní úřad ESVO. Všichni kromě nizozemské a maďarské vlády přednesli svá ústní vyjádření na jednání konaném dne 27. února 2007.
III – Posouzení
A – První otázka
18.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda podle čl. 88 odst. 3 ES členský stát, který poskytl protiprávní podporu v rozporu s požadavky oznámení a pozastavení stanovenými tímto ustanovením, musí vymáhat tuto podporu od jejího příjemce, pokud Komise následně přijala rozhodnutí prohlašující dotčenou podporu za slučitelnou se společným trhem.
19.
CELF a zástupci Francie, Dánska a Německa ve svých vyjádřeních tvrdí, že členský stát by neměl vymáhat podporu poskytnutou před přijetím konečného rozhodnutí Komise, pokud toto rozhodnutí prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem. Tento názor německá vláda vyjádřila až na jednání a liší se zcela od jejího stanoviska uvedeného v jejích písemných vyjádřeních. SIDE, nizozemská vláda a Kontrolní úřad ESVO mají za to, že za podmínek popsaných výše musí být podpora vymáhána. Komise má za to, že za těchto podmínek není vnitrostátní soud povinen podporu vymáhat, ale není mu bráněno, aby tak činil, pokud podle použitelného vnitrostátního práva je vymáhání důsledkem toho, že podpora nebyla oznámena. Maďarská vláda, která odpověděla na obě otázky společně, tvrdí, že v rozsahu, ve kterém to vnitrostátní právo umožňuje, vnitrostátní soud může vymáhat podporu pouze za dobu, po kterou tato podpora může být kvalifikována jako protiprávní. Tudíž v případě probíhajícím před předkládajícím soudem by měla být dotčená podpora považována za protiprávní od roku 1980 do roku 1993. Vzhledem k tomu, že Komise o této podpoře během tohoto období nevěděla, Maďarsko tvrdí, že Komise nemůže zpětně tuto podporu učinit platnou.
20.
Režim přezkumu státních podpor stanovený v článcích 87 ES a 88 ES se týká jak Komise, tak vnitrostátních soudů. Plní odlišné úlohy, které se vzájemně doplňují, při zajišťování toho, aby byla dodržena pravidla Společenství týkající se státní podpory (
10
).
21.
Co se týče role Komise, články 87 ES až 89 ES stanoví, mimo jiné, procesní rámec, který umožňuje Komisi určit, zda platby provedené členským státem nebo ze státních prostředků představují podporu ve smyslu těchto ustanovení. Článek 88 ES stanoví postup, podle kterého Komise průběžně sleduje a zkoumá existující a nové režimy podpor. Tento postup je doplněn nařízením č. 659/1999, kterým se stanoví podrobná prováděcí pravidla k článku 88 ES (
11
).
22.
Za účelem zajištění účinnosti role Komise při sledování a přezkumu podpory v zájmu Společenství ukládá čl. 88 odst. 3 ES dvě nesporné povinnosti členským státům, pokud zamýšlejí poskytnout novou nebo upravit existující podporu: povinnost oznámení a povinnost pozastavení (tzv. povinnost „standstill“). První věta čl. 88 odst. 3 ES vyžaduje, aby členské státy včas informovaly Komisi o zamýšlené podpoře. Poslední věta čl. 88 odst. 3 ES ukládá dotyčným členským státům další povinnost zdržet se provedení podpory, dokud Komise v řízení podle článku 88 ES nepřijme konečné rozhodnutí. Jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku Adria-Wien Pipeline a Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (
12
), článek 88 ES tak „ukládá členským státům specifické povinnosti, aby ulehčil úlohu Komise a zabránil tomu, aby byl tento orgán postaven před dokončenou věc“.
23.
Členské státy nemohou poskytnout státní podporu, dokud Komise nepřijme konečné rozhodnutí, které stanoví, že dotčená podpora je slučitelná se společným trhem. Nesplnění těchto povinností činí státní podporu protiprávní (
13
).
24.
Posouzení slučitelnosti podpory se společným trhem patří do výlučné pravomoci Komise, přičemž její jednání podléhá přezkumu soudů Společenství (
14
). Komise nicméně nemá pravomoc prohlásit státní podporu za protiprávní pouze na základě skutečnosti, že povinnosti oznámení a pozastavení podle čl. 88 odst. 3 ES byly porušeny (
15
). Může pouze nařídit vrácení podpory, pokud po šetření shledá podporu neslučitelnou se společným trhem (
16
).
25.
Důležitost ustanovení o pozastavení v systému Společenství týkajícím se přezkumu podpory je zdůrazněna skutečností, že zásah vnitrostátních soudů do tohoto systému je výsledkem přímého účinku tohoto ustanovení. Na základě ustanovení o pozastavení tak vznikají práva ve prospěch jednotlivců, která jsou vnitrostátní soudy povinny chránit (
17
). Je ustálenou judikaturou, že pokud je čl. 88 odst. 3 ES porušen, vnitrostátní soudy musí v souladu s jejich vnitrostátním právem vyvodit veškeré důsledky, jak co se týče platnosti aktů provádějících podporu, tak co se týče vrácení finanční podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením. Konkrétně zjištění, že podpora byla poskytnuta v rozporu s poslední větou čl. 88 odst. 3 ES, musí vést v zásadě k jejímu vrácení v souladu s vnitrostátními procesními pravidly (
18
).
26.
Je ustálenou judikaturou, že rozhodnutí Komise prohlašující podporu za slučitelnou mají účinek pouze do budoucnosti (
19
).
27.
Naposledy Soudní dvůr znovu potvrdil tuto zásadu ve svém rozsudku ve věci Transalpine Ölleitung. Podle něj „[r]ozhodnutí Komise prohlašující neoznámenou podporu za slučitelnou se společným trhem nemá za následek dodatečné odstranění protiprávnosti prováděcích aktů, které jsou neplatné z důvodu, že byl při jejich přijetí porušen zákaz uvedený v poslední větě čl. 88 odst. 3 ES, neboť jinak by byl ohrožen přímý účinek tohoto ustanovení a došlo by k porušení zájmů jednotlivců, jejichž ochrana je úkolem vnitrostátních soudů. Jakýkoliv jiný výklad by znamenal zvýhodnit nedodržení uvedeného ustanovení dotyčným členským státem a zbavil by toto ustanovení jeho užitečného účinku“ (
20
).
28.
Několik účastníků řízení, kteří předložili svá vyjádření v této věci, požádalo Soudní dvůr, aby znovu zvážil zásadu uvedenou výše a judikaturu, která tuto zásadu použila, nebo alespoň odlišil projednávanou věc s ohledem na její specifické okolnosti.
29.
Francie mimo jiné tvrdí, že rozsudky FNCE a van Calster, které se týkaly žádosti o vrácení poplatků vybíraných k financování protiprávní podpory, se značně liší od případu, který v současné době projednává vnitrostátní soud. V projednávané věci se jedná o soutěžitele příjemce protiprávní podpory, který žádá vnitrostátní soud, aby nařídil vymáhání protiprávní podpory. Dánsko tvrdí, že projednávanou věc je třeba odlišit od rozsudku Transalpine Ölleitung, jelikož tento rozsudek se týkal rozšíření okruhu příjemců protiprávní podpory, a nemá tudíž žádný vztah k případu projednávanému předkládajícím soudem. Německo tvrdí, že rozsudky FNCE, Van Calster a Transalpine Ölleitung musí být chápany tak, že ukládají vnitrostátnímu soudu povinnost, aby nařídil vymáhání protiprávní podpory, i když byla následně shledána slučitelnou. Německo nicméně vyzvalo Soudní dvůr, aby znovu posoudil tuto judikaturu ve světle vyjádření předložených Francií a Dánskem. Komise tvrdí, že příkaz vnitrostátního soudu vymáhat protiprávní podporu by v projednávané věci zbavil její rozhodnutí o slučitelnosti veškerého užitečného účinku. Tvrdí, že v projednávané věci by příkaz vnitrostátního soudu vymáhat poskytnutou podporu měl stejný účinek jako rozhodnutí Komise prohlašující podporu za neslučitelnou a nařizující její vrácení.
30.
Povinnosti oznámení a pozastavení stanovené čl. 88 odst. 3 ES představují podle mého názoru jeden ze základních kamenů pravidel státní podpory stanovených Smlouvou o ES. Generální advokát Jacobs tak ve svém stanovisku ve věci Boussac (
21
) uvedl, že povinnost oznámit zamýšlené podpory má tak zásadní důležitost pro fungování společného trhu, že povinnost musí být důsledně splněna jak co do obsahu, tak i formy (
22
). Soudní dvůr ve svých rozsudcích Adria-WienPipeline a Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke znovu uvedl, že povinnost pozastavení „je zárukou přezkumného mechanismu zavedeného článkem 88 ES, je[n]ž je zase nezbytný k ochraně řádného fungování společného trhu“ (
23
).
31.
Mám za to, že z důvodu ochrany pečlivě vytvořeného režimu přezkumu státních podpor musí nesplnění požadavků čl. 88 odst. 3 ES představovat více než jen vadu řízení, která může být dodatečně zhojena rozhodnutím Komise prohlašujícím podporu za slučitelnou se společným trhem. Takový přístup by značně snížil motivaci členských států dodržovat čl. 88 odst. 3 ES a rozsah povinnosti Komise přezkoumat státní podporu předtím, než je provedena. Porušení čl. 88 odst. 3 ES musí tudíž podléhat uložení odrazující sankce.
32.
Na rozdíl od argumentů několika účastníku řízení, kteří předložili svá vyjádření, se nedomnívám, že účinnou sankcí za porušení povinností oznámení a pozastavení stanovených v čl. 88 odst. 3 ES by bylo, mimo jiné, aby vnitrostátní soud nařídil příjemci protiprávní podpory, která byla následně Komisí prohlášena za slučitelnou se společným trhem, zaplatit úrok z podpory za dobu, po kterou byla vyplacena předčasně. Rovněž nemám za to, že by možnost soutěžitelů domáhat se náhrady škody způsobené takovou předčasnou platbou byla účinnou sankcí. Je značně sporné, zda by za takových okolností byli soukromí žalobci motivováni podat žalobu k vnitrostátním soudům, pokud by současná sankce vrácení protiprávní podpory byla nahrazena například pouhou povinností zaplatit úrok z předčasně vyplacené podpory nebo žalobou na náhradu utrpěné škody. Při ústním jednání totiž zástupci francouzské vlády uvedli, že je nepravděpodobné, že by soutěžitel byl schopen prokázat příčinnou souvislost mezi předčasně vyplacenou podporou a údajnou utrpěnou škodou. Takový přístup by nebyl pádným prostředkem odstrašujícím od porušení čl. 88 odst. 3 ES a značně by narušoval možnost účinného přezkumu podpory Komisí v souladu s článkem 88 ES.
33.
Po vnitrostátních soudech by se tak mělo podle mého názoru nadále v zásadě požadovat, aby sankcionovaly tím, že nařídí vymáhání protiprávní podpory v souladu s vnitrostátními procesními pravidly, bez ohledu na následné rozhodnutí Komise prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem. Tento postup vůbec neoslabuje roli Komise tím, že údajně způsobuje, že její konečné rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou má v některých případech malý nebo žádný význam, ale naopak chrání roli Komise v systému kontroly státních podpor stanoveném články 87 ES a 88 ES a zajišťuje, že se tato role neoslabuje.
34.
Mimoto, narozdíl od argumentů některých účastníků řízení, kteří předložili svá vyjádření, si nemyslím, že je možné vykládat jinak nebo měnit dlouhotrvající judikaturu Soudního dvora v této oblasti, jak byla nedávno potvrzena v rozsudku Transalpine Ölleitung, nebo nějak smysluplně rozlišovat na základě faktické situace rozhodující ve věci projednávané před vnitrostátním soudem a situací rozhodujících ve věcech FNCE, van Calster nebo Transalpine Ölleitung. Je zcela jasné, například, z četby rozsudků FNCE a val Calster, že Soudní dvůr zamýšlel vztáhnout na poplatky vybírané k financování protiprávní podpory obecnou zásadu, že rozhodnutí Komise prohlašující podporu za slučitelnou nemůže zpětně učinit tuto podporu platnou. Soudní dvůr nezamýšlel omezit tuto obecnou zásadu na vrácení poplatků. Co se týče jeho rozhodnutí ve věci Transalpine Ölleitung, Soudní dvůr znovu potvrdil dlouho zavedenou zásadu, že je na vnitrostátních soudech, aby na základě čl. 88 odst. 3 ES chránily práva jednotlivců vůči možnému porušení zákazu poskytnout podporu předtím, než Komise přijme konečné rozhodnutí schvalující tuto podporu, ze strany vnitrostátních orgánů. Navíc, a aniž je dotčen předchozí bod, Soudní dvůr měl za to, že ve světle velmi specifických okolností věci, kdy někteří účastníci řízení usilovali o to, aby se podpora ve formě slevy na dani vztahovala i na ně, vnitrostátní soudy musí při ochraně práv jednotlivců plně zohlednit zájem Společenství a nesmí přijmout opatření, které by mělo jediný účinek, a to rozšíření okruhu příjemců podpory. Soudní dvůr tak v bodě 50 svého rozhodnutí uvedl, že „vnitrostátní soudy musí dbát na to, aby nápravná opatření, která nařizují, mohla skutečně odstranit účinky podpory, při jejímž poskytnutí byl porušen čl. 88 odst. 3 ES, a nesmí pouze rozšířit podporu na širší skupinu příjemců“.
35.
Při ústním jednání zástupci francouzské, dánské a německé vlády uvedli, že rozhodnutí Soudního dvora v projednávané věci by mohlo mít dalekosáhlé finanční důsledky. V období mezi rozsudky Ferring (
24
) a Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (
25
), vydanými tímto Soudním dvorem, byly členskými státy prováděny platby jako vyrovnání za plnění povinností veřejné služby, které by při zpětném pohledu nemusely splňovat čtyři kritéria stanovená v rozsudku Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, a tudíž spadat pod čl. 87 odst. 1 ES. Je možné, že na základě případu Ferring členské státy neoznamovaly určité platby, protože měly za to, že nepředstavují podporu.
36.
Podle mého názoru se nezdá, že by jakákoli údajná nejednoznačnost, která mohla vzniknout v mezidobí od vydání rozsudku Soudního dvora ve věci Ferring a jeho rozsudku ve věci Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg s ohledem na platby členských států jako vyrovnání za služby poskytované při plnění povinností veřejné služby, byla jakkoli relevantní vzhledem ke specifickým okolnostem případu projednávaného předkládajícím soudem. Vzhledem k tomu, že platby CELF se uskutečňovaly každý rok počínaje rokem 1980 až do roku 2002, zdá se nepravděpodobné, že by tyto dlouhodobé platby mohly být uskutečněny omylem v důsledku rozsudku ve věci Ferring, který byl vydán dne 22. listopadu 2001.
37.
Docházím tudíž k závěru, že v souladu s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES členský stát, který poskytl protiprávní podporu v rozporu s požadavky oznámení a pozastavení stanovenými tímto ustanovením, musí vymáhat tuto podporu od jejího příjemce, i když postup podle článku 88 ES vedl ke konečnému rozhodnutí prohlašujícímu dotčenou podporu za slučitelnou se společným trhem.
B – Druhá otázka
38.
Druhá otázka předkládajícího soudu vyvstává, pokud je na první otázku odpovězeno tak, jak navrhuji v bodě 37 výše. Touto otázkou se předkládající soud ptá, zda je třeba pro účely výpočtu částek, které mají být vráceny, zohlednit protiprávní podporu vyplacenou během období následujícího po rozhodnutí Komise prohlašujícím tuto podporu za slučitelnou se společným trhem, ale předtím, než bylo toto rozhodnutí zrušeno Soudem prvního stupně Evropských společenství.
39.
Tato otázka se zdá být vyvolaná skutečností, že Komise při třech příležitostech prohlásila dotčenou podporu za slučitelnou se společným trhem a Soud prvního stupně do dnešního dne při dvou příležitostech rozhodnutí Komise zrušil. Svojí otázkou se předkládající soud ve skutečnosti ptá, zda taková situace může představovat mimořádnou okolnost, která může být překážkou pro vrácení protiprávní podpory za určitá období.
40.
Stejně tak jako první otázka, i druhá otázka vyvolala různé reakce účastníků řízení, kteří předložili svá vyjádření.
41.
Je ustálenou judikaturou, že aktům orgánů Společenství v zásadě svědčí presumpce legality, a zakládají tedy právní účinky tak dlouho, dokud nejsou vzaty zpět, zrušeny v rámci žaloby na neplatnost nebo prohlášeny neplatnými v návaznosti na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nebo námitku protiprávnosti (
26
). Nicméně, podle článku 231 ES, je-li žaloba na neplatnost opodstatněná, Soudní dvůr prohlásí napadený akt za neplatný od počátku. Zrušení aktu vede k jeho zpětnému zániku ve vztahu ke všech osobám (
27
).
42.
V projednávané věci byla rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993 a ze dne 10. června 1998 shledávající podporu CELF za slučitelnou se společným trhem zrušena Soudem prvního stupně v jeho rozsudcích ze dne 18. září 1995 a 28. února 2002. Tyto rozsudky tak vedly ke zpětnému zániku dotčených rozhodnutí. Pokud vezmeme v úvahu odpověď navrhovanou na první otázku výše, třetí rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2004 prohlašující podporu CELF vyplacenou v letech 1980 až 2002 za slučitelnou se společným trhem nemá za následek dodatečné odstranění protiprávnosti těchto plateb a tyto musí být v zásadě členským státem vymáhány.
43.
Vnitrostátní soud však v tomto případě musí, předtím než nařídí vymáhání podpory poskytnuté ve prospěch CELF, přezkoumat, zda CELF může mít určitá legitimní očekávání nebo zda existují jakékoli zvláštní okolnosti, které by byly důvodem pro nevrácení podpory. V tomto ohledu několik účastníků řízení, kteří předložili svá vyjádření, tvrdí, že vzhledem k tomu, že Komise přijala, v souladu se svou výlučnou pravomocí v této oblasti, několik rozhodnutí prohlašujících podporu CELF za slučitelnou se společným trhem, vnitrostátní soud by při výpočtu částky, která má být vymáhána, neměl vzít v úvahu žádné částky vyplacené během období následujícího po rozhodnutí Komise prohlašujícího tuto podporu za slučitelnou do zrušení tohoto rozhodnutí Soudem prvního stupně.
44.
Nesdílím tento názor. Jak bylo uvedeno výše, za normálních okolností by měl členský stát v souladu s čl. 88 odst. 3 ES oznámit jakoukoli zamýšlenou státní podporu a neprovést ji, dokud Komise nevydá konečné rozhodnutí prohlašující tuto podporu za slučitelnou se společným trhem. Je ustálenou judikaturou, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státních podpor prováděné Komisí na základě článku 88 ES mohou podniky, které jsou příjemci podpory, legitimně očekávat, že jde o řádnou podporu, v zásadě pouze v případě, že tato podpora byla poskytnuta při dodržení postupu upraveného uvedeným článkem. S řádnou péčí postupující hospodářský subjekt musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (
28
).
45.
Mimoto, jak bylo uvedeno generálním advokátem Tizzanem v jeho stanovisku ve věci P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (
29
), s řádnou péčí postupující hospodářský subjekt byl měl rovněž vědět, že rozhodnutí Komise může být napadeno před soudy Společenství. Soudní dvůr také uvedl v rozsudku Itálie v. Komise „[…] že, dokud Komise nepřijala rozhodnutí schvalující podporu a dokud období pro podání žaloby proti takovému rozhodnutí neuplynulo, příjemce si nemůže být jistý ohledně legálnosti navrhované podpory, která jediná může dát vzniknout legitimnímu očekávání z jeho strany“ (
30
).
46.
Nadto, jak uvedl Soud prvního stupně, dospět k jinému závěru by zbavilo užitečného účinku přezkum prováděný soudy Společenství, pokud jde o legalitu rozhodnutí Komise prohlašujícího státní podporu za slučitelnou (
31
). Zrušení takového rozhodnutí by bylo v konečném důsledku Pyrrhovým vítězstvím, jelikož negativní účinky podpory by nemohly být zhojeny vymáháním podpory. Pokud by rozhodnutí Komise prohlašující protiprávní podporu za slučitelnou se společným trhem automaticky vyvolalo legitimní očekávání příjemců podpory, jejich soutěžitelé nebo jiné třetí osoby poškozené rozhodnutím Komise by neměly žádný zájem domáhat se jeho zrušení.
47.
Podle mého názoru, v kontextu vymáhání protiprávní podpory členským státem a ve světle judikatury Soudního dvora, musí být pojem „konečné rozhodnutí“, jak je uveden v čl. 88 odst. 3 ES, chápán jako rozhodnutí Komise prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem, které nebylo předmětem přezkumného řízení podle článku 230 ES ve lhůtě dvou měsíců, stanovené v tomto ustanovení, nebo, pokud takové řízení bylo zahájeno, jehož platnost byla potvrzena soudy Společenství.
48.
Jsem tudíž toho názoru, že odpověď na druhou otázku by měla být taková, že povinnost vrátit protiprávní podporu se vztahuje na jakékoli období před přijetím konečného rozhodnutí Komise prohlašujícího podporu za slučitelnou se společným trhem v souladu s postupem podle článku 88 ES. Pojem „konečné rozhodnutí“ musí být přitom chápán jako rozhodnutí, které nebylo předmětem přezkumného řízení podle článku 230 ES ve lhůtě dvou měsíců, stanovené v tomto ustanovení, nebo, pokud takové řízení bylo zahájeno, jehož platnost byla potvrzena soudy Společenství.
IV – Závěry
49.
Mám tudíž za to, že předběžné otázky položené Conseil d’État by měly být zodpovězeny následovně:
„1)
V souladu s ustanoveními čl. 88 odst. 3 ES členský stát, který poskytl protiprávní podporu v rozporu s požadavky oznámení a pozastavení, stanovenými tímto ustanovením, musí vymáhat tuto podporu od jejího příjemce, i když postup podle článku 88 ES vedl ke konečnému rozhodnutí prohlašujícímu dotčenou podporu za slučitelnou se společným trhem.
2)
Povinnost vrátit protiprávní podporu se vztahuje na jakékoli období před přijetím konečného rozhodnutí Komise prohlašujícího podporu za slučitelnou se společným trhem v souladu s postupem podle článku 88 ES. Pojem „konečné rozhodnutí“ musí být přitom chápán jako rozhodnutí Komise, které nebylo předmětem přezkumného řízení podle článku 230 ES ve lhůtě dvou měsíců, stanovené v tomto ustanovení, nebo, pokud takové řízení bylo zahájeno, jehož platnost byla potvrzena soudy Společenství.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Podpora vývozcům francouzských knih, č. NN 127/92 (Úř. věst. C 174, s. 6).
(
3
) – Rozsudek SIDE v. Komise (T-49/93, Recueil, 1995, s. II-2501). Soud prvního stupně v prvním bodě výroku svého rozsudku zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993 prohlašující některé podpory (NN 127/92), poskytnuté francouzskou vládou vývozcům francouzsky psaných knih, za slučitelné se společným trhem v rozsahu, ve kterém se týká dotace poskytnuté výlučně CELF k vyrovnání mimořádných nákladů vzniklých vyřizováním malých objednávek francouzsky psaných knih učiněných prodejci knih usazenými v zahraničí.
(
4
) – Rozhodnutí Komise 1999/133/ES ze dne 10. června 1998 o státní podpoře ve prospěch Coopérative d'exportation du livre français (CELF; Úř. věst. 1999, L 44, s. 37).
(
5
) – Rozsudek Francie v. Komise (C-332/98, Recueil, s. I-4833).
(
6
) – Rozsudek ze dne 28. února 2002, SIDE v. Komise (T-155/98, Recueil, s. II-1179).
(
7
) – Rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20. dubna 2004 o podpoře prováděné Francií ve prospěch [Coopérative d'exportation du livre français] (CELF; Úř. věst. 2005, L 85, s. 27).
(
8
) – Článek 1 rozhodnutí stanoví, že „[p]odpora ve prospěch [Coopérative d'exportation du livre français] (CELF) na vyřizování malých objednávek francouzsky psaných knih, prováděná Francií v letech 1980 až 2001, vytváří [představuje] podporu, odpovídající čl. 87 odst. 1 Smlouvy [o ES]. Vzhledem k tomu, že Francie opomněla oznámit tuto podporu Komisi před jejím provedením, byla tato poskytována protiprávně. Avšak podpora je slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy.“
(
9
) – Věc SIDE v. Komise, T-348/04, probíhající v současné době před Soudem (Úř. věst. 2004, C 262, s. 57).
(
10
) – Rozsudky ze dne 11. července 1996, SFEI a další (C-39/94, Recueil, s. I-3547, bod 41), a nejnověji ze dne 5. října 2006, Transalpine Ölleitung in Österreich (C-368/04, Sb. rozh. s. I-9957, bod 37).
(
11
) – Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [nyní článek 88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
(
12
) – Rozsudek ze dne 8. listopadu 2001 (C-143/99, Recueil, s. I-8365, bod 23).
(
13
) – Rozsudek Transalpine Ölleitung in Österreich, uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 40 a uvedená judikatura.
(
14
) – Rozsudky ze dne 21. listopadu 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Recueil, s. I-5505, bod 14; dále jen „rozsudek FNCE“); SFEI, uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 42, a ze dne 17. června 1999, Piaggio (C-295/97, Recueil, s. I-3735, bod 31). Vnitrostátní soud tudíž nemůže prohlásit podporu za neslučitelnou se společným trhem (viz obdobně usnesení ze dne 24. července 2003, Sicilcassa a další, C-297/01, Recueil, s. I-7849, bod 47). Tím nejsou dotčeny omezené pravomoci Rady podle čl. 87 odst. 3 písm. e) ES a čl. 88 odst. 2 ES.
(
15
) – Viz například rozsudek FNCE, uvedený v poznámce pod čarou 14, body 13 a 14.
(
16
) – Tím není dotčena pravomoc Komise přijmout prozatímní rozhodnutí nařizující pozastavení vyplácení podpory do přijetí jejího konečného rozhodnutí.
(
17
) – Rozsudky ze dne 11. prosince 1973, Lorenz (120/73, Recueil, s. 1471, bod 8); FNCE, uvedený v poznámce pod čarou 14, bod 11, a SFEI, uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 39.
(
18
) – Viz například rozsudek ze dne 21. července 2005, Xunta de Galicia (C-71/04, Sb. rozh. s. I-7419, bod 49).
(
19
) – Rozsudky FNCE, uvedený v poznámce pod čarou 14, body 16 a 17; ze dne 21. října 2003, Van Calster a další (C-261/01 a C-262/01, Recueil, s. I-12249, body 62 a 63), a Xunta de Galicia, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 31.
(
20
) – Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 10, bod 41.
(
21
) – Rozsudek ze dne 14. února 1990, Francie v. Komise, řečený „Boussac“ (C-301/87, Recueil, s. I-307).
(
22
) – Viz bod 19 stanoviska. Generální advokát zdůraznil nutnost zaručit přísné dodržení postupů stanovených článkem 88 ES, zejména při neexistenci procesní úpravy v této oblasti.
(
23
) – Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 12, bod 25.
(
24
) – Rozsudek ze dne 22. listopadu 2001 (C-53/00, Recueil, s. I-9067).
(
25
) – Rozsudek ze dne 24. července 2003 (C-280/00, Recueil, s. I-7747).
(
26
) – Rozsudek ze dne 5. října 2004, Komise v. Řecko (C-475/01, Sb. rozh. s. I-8923, bod 18 a uvedená judikatura).
(
27
) – Rozsudek ze dne 1. července 2006, P&O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (C-442/03 P a C-471/03 P, Sb. rozh. s. I-4845, bod 43 a uvedená judikatura).
(
28
) – Rozsudky ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo (C-5/89, Recueil, s. I-3437, bod 14) a ze dne 14. ledna 1997, Španělsko v. Komise (C-169/95, Recueil, s. I-135, bod 51).
(
29
) – „[…] soudní přezkum rozhodnutí ve věci státních podpor vykonávaný soudem Společenství nelze považovat za výjimečnou a nepředvídatelnou událost, neboť je nedílnou a podstatnou součástí systému zavedeného v této oblasti Smlouvou. S řádnou péčí postupující hospodářský subjekt by měl tedy vědět, že rozhodnutí Komise, které prohlašuje, že určité státní opatření nepředstavuje státní podporu, může být ve lhůtě dvou měsíců stanovené článkem 230 ES napadeno před soudem Společenství.“ Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 153 stanoviska.
(
30
) – Rozsudek ze dne 29. dubna 2004 (C-91/01, Recueil, s. I-4355, bod 66).
(
31
) – Rozsudek ze dne 5. srpna 2003, P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (T-116/01 a T-118/01, Recueil, s. II-2957, bod 209).