Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 10/18/2017 
Spisová značka: 30 Cdo 4072/2017 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2017:30.CDO.4072.2017.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Dovolání 
Přípustnost dovolání 
Vady podání 
Dotčené předpisy: § 243c odst. 1 o. s. ř. 
§ 237 o. s. ř. 
§ 151 odst. 1 o. s. ř. 
Kategorie rozhodnutí: E  
 
30 Cdo 4072/2017-174  
 
 
U S N E S E N Í 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Simona a soudců Mgr. Víta Bičáka a JUDr. B ohumila Dvořáka v právní věci 
žalobkyně „FAVEX POLAND“ SPÓŁKA Z OGRANICZONĄ ODPOWIEDZIALNOŚCIĄ , IČ 276684645, se sídlem v Katovicích, Gdańska 4, Polská 
republika, zastoupené Mgr. Radkem Chocholou, advokátem se sídlem v Praze 8, Nad Rokoskou 1342/10, proti žalovaným 1) D. Ž., zastoupenému JUDr. 
Stanislavem Brhelem, advokátem se sídlem v Hodoníně, Masarykovo nám. 123/18, a 2) ROTEXSTEEL SERVICE CENTER SRL, reg. č. 19283986, se 
sídlem v Bucureşti Sectorul 1, Strada Mendeleev, Nr. 17, Etaj 1, Ap. 6, Rumunsko, o  zaplacení částky 120 000 PLN s příslušenstvím, vedené u Krajského soudu 
v Brně pod sp. zn. 1 Cm 12/2014, o dovolání žalovaného 1) proti usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 21. 3. 2017, č. j. 8 Cmo 56/2017-150, takto: 
 
Dovolání se odmítá. 
 
O d ů v o d n ě n í : 
Žalobkyně se žalobou doručenou soudu prvního stupně dne 29. 10. 2013 domáhá po žalovaném 1) zaplacení částky 120 000 PLN s př íslušenstvím z titulu dosud 
nesplaceného dodatečného vkladu do společnosti (žalobkyně). Po žalované 2) požadovala žalo bkyně zaplatit tutéž částku proto, že žalovaný 1) převedl svůj 
obchodní podíl ve společnosti (žalobkyni) na žalovanou 2). V souladu s polským právem upravujícím daný vztah odpovídá žalovan ý 1) za zaplacení dodatečného 
vkladu žalovanou 2), respektive žalovaní mají společnou odpovědnost za zaplacení dodatečného vkladu.  
Krajský soud v Brně jako soud prvního stupně usnesením ze dne 1. 11. 2016, č. j. 1 Cm 12/2014 -138, řízení zastavil (výrok I), uložil žalobkyni zaplatit 
žalovanému 1) náhradu nákladů řízení ve výši 42 645 Kč (výrok II), a rozhodl o vrácení soudního poplatku ve výši 39 550 Kč žalobkyni (výrok III).   
Vrchní soud v Olomouci jako soud odvolací napadeným usnesením usnesení soudu prvního stupně změnil tak, že se řízení nezastav uje.  
Usnesení odvolacího soudu napadl žalovaný 1) včasným dovoláním, kterým dle jeho obsahu napadá závěr odvolacího soudu o tom, že české soudy jsou  
mezinárodně příslušné k projednání sporu mezi ním a žalobkyní (dovoláním zůstal nedotčen výrok rozhodnutí odvolacího soudu ve  vztahu žalobkyně a 
žalovaného 2/, proti němuž dovolatel žádnou argumentaci neuplatnil). Nejvyšší soud dovolání podle § 243c odst. 1 zákona č. 99 /1963 Sb., občanský soudní řád, 
ve znění účinném od 1. 1. 2013 do 31. 12. 2013 (viz čl. II bod 7 zákona č. 404/2012 Sb. a čl. II bod 2 zákona č. 293/2013 Sb.), dále jen „o. s. ř.“, odmítl.  
Dospěl-li odvolací soud k závěru, že ve vztahu žalobkyně a žalovaného 1) jsou mezinárodně příslušné k projednání a rozhodnutí této v ěci soudy České republiky 
jako soudy státu bydliště žalovaného 1), odpovídá jeho právní posouzení dané otázky ustálené judikatuře Nejvyššího soudu, podle které lze o příslušno sti na 
výběr dané ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. 12. 2012 o př íslušnosti a uznávání a výkonu 
soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (nařízení Brusel I bis), dříve čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES)  č. 44/2001 ze dne 22. 12. 2000, o 
příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských  a obchodních věcech (nařízení Brusel I), uvažovat jen tehdy, není -li na místě aplikace čl. 4 
odst. 1 nařízení Brusel I bis (dříve čl. 2 nařízení Brusel I) – srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. 9. 2015, sp. zn. 29 Cdo 2842/2013, uveřejněné pod čísle m 
62/2016 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek. Tato otázka proto přípustnost dovolání ve smyslu § 237 o. s. ř. nezakládá.   
Odvolací soud danou okolnost sice nešťastně vyjádřil, když shledal vazbu mezi mezinárodní příslušností soudu a občanstvím žal ovaného 1), nikoli jeho 
bydlištěm v České republice. Z odůvodnění napadeného rozhodnutí, které odkazuje na přiléhavá ustanovení nař ízení Brusel I bis a výše zmíněné rozhodnutí 
Nejvyššího soudu, je však zřejmé, že právě hraniční určovatel bydliště ��alovaného 1) byl pro odvolací soud podstatný.  
K námitkám dovolatele lze již jen doplnit, že rozhodné právo nepředstavuje hraniční určovat el pro určení mezinárodní příslušnosti soudu ve smyslu čl. 4 odst. 1 
nařízení Brusel I bis, jak zřetelně plyne z textu daného ustanovení.  
O nákladech dovolacího řízení rozhodne soud prvního stupně v rozhodnutí, jímž se řízení končí (§ 151 odst. 1 o. s. ř. ).  
Proti tomuto usnesení nejsou přípustné opravné prostředky. 
V Brně 18. října 2017 
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu