62004TO0037_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑37/04 R,
Região autónoma dos Açores,
zastoupený M. Renoufem, S. Crosbym a C. Bryantem, advokáty, a H. Mercerem, advokátem,
žalobce,
proti
Radě Evropské unie, zastoupené J. Monteirem a F. Florindem Gijónem, jako zmocněnci,
žalované,
podporované
Komisí Evropských společenství, zastoupenou T. van Rijn a B. Dohertym, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
a
Španělským královstvím, zastoupeným N. Díaz Abad a E. Braquehais Conesou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
vedlejší účastníci,
jejímž předmětem je návrh na částečný odklad provádění nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 a zrušují nařízení (ES) č. 685/95 a (ES) č. 2027/95 (Úř. věst. L  289, s. 1; Zvl. vyd. 04/06, s. 44), v tom, že ovlivňuje vody Azorských ostrovů, a zejména jeho článku 3, čl. 5 odst. 1, článku 11, čl. 13 písm. b) a článku 15 a jeho příloh nebo na veškerá jiná předběžná opatření, která budou uznána za vhodná,
PŘEDSEDA SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Právní rámec
1. Relevantní právní rámec pro tento předložený návrh na předběžné opatření se týká společné rybářské politiky Společenství (SRP), zejména pokud jde o oblasti spadající do soudní pravomoci Portugalska, která se rozkládá až do 200 námořních mil od linie pobřeží Azorských ostrovů (dále jen „vody Azorských ostrovů“), a sice výlučné ekonomické zóny Azorských ostrovů. Právní rámec je komplexní a skládá se z velkého počtu právních aktů sekundárního práva, které upravují rybolovné činnosti v této oblasti.
A – Pravidla omezující přístup k vodám v jurisdikci Portugalska, zejména k vodám Azorských ostrovů
2. Od přístupu Španělského království a Portugalské republiky ke Společenství dne 1. ledna 1986 jednak ustanovení obsažené ve Smlouvě o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 1985 L 302, s. 9, dále jen „akt o přistoupení“) a jednak pozdější právní akty sekundárního práva upravují přístup cizích plavidel do vod spadajících do jurisdikce Portugalské republiky, tedy do vod Azorských ostrovů.
3. Konkrétně články 154 až 166 a 346 až 363 aktu o přistoupení obsahují přechodná ustanovení týkající se rybolovu ve Španělsku a Portugalsku. Podle článků 162 a 350 přístupového aktu a článku 43 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 37 ES) Rada přijala přechodný režim upravený nařízením Rady (ES) č. 1275/94 ze dne 30. května 1994, o úpravách režimů v kapitolách o rybolovu aktu o přistoupení Španělska a Portugalska (Úř. věst. L 140, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 164). Toto nařízení stanovilo institucionální rámec umožňující Radě přijetí nových opatření. Článek 353 aktu o přistoupení stanoví, že upravený přechodný režim má zůstat v platnosti do 31. prosince 2002.
4. Rada na základě nařízení č. 1275/94 přijala dvě nařízení: nařízení Rady (ES) č. 685/95 ze dne 27. března 1995 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 71, s. 5; Zvl. vyd. 04/02, s. 204) a nařízení Rady (ES) č. 2027/95 ze dne 15. června 1995 o zavedení režimu řízení intenzity rybolovu týkající se některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 224), (dále, pokud uváděna společně, jen „nařízení z roku 1995“).
5. Nařízení z roku 1995 upravují přístup k vodám v jurisdikci Portugalska, tedy také k vodám Azorských ostrovů. Stanoví zejména režim omezení intenzity rybolovu, který výslovně vylučuje přístup cizích plavidel do vod Azorských ostrovů.
6. Nařízení č. 685/95 obsahuje ustanovení, která zakazují přístup španělských plavidel lovících tuňáky do vod Azorských ostrovů (článek 8 a bod 3 přílohy III).
7. Příloha I nařízení č. 2027/95 vymezuje roční nejvyšší stupeň intenzity rybolovu pro každé loviště ryb a pro každý členský stát. Podle omezení stanovených touto přílohou je Portugalsko jediným členským státem oprávněným lovit druhy hlubinných ryb ve vodách Azorských ostrovů. Navíc příloha neposkytuje žádnou kvótu pro lov druhů žijících při dně vlečnými zařízeními a druhů hlubinných ryb ve vodách Azorských ostrovů, což v podstatě zakazuje používání vlečných zařízení v těchto vodách.
B – Další relevantní nařízení použitelná pro vody Azorských ostrovů
8. Řada dalších nařízení použitelných zejména pro vody Azorských ostrovů upravuje relevantní otázky, jako je celkový přípustný odlov (dále jen „TAC“), intenzita rybolovu druhů hlubinných vod a využití autorizovaných plavidel.
1. Základní nařízení
9. Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, s. 59; Zvl. vyd. 04/05, s. 460) je současným „základním nařízením“ použitelným v tomto řízení.
10. Články 1 a 2 základního nařízení stanoví, že oblast působnosti SRP „se vztahuje na zachování, řízení a využívání živých vodních zdrojů […]“ a že SRP „zajistí takové využívání živých vodních zdrojů, které umožní udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky“. Pro účely těchto cílů článek 4 základního nařízení stanoví, že „Rada přijme opatření Společenství, jimiž se řídí přístup do vod a ke zdrojům a udržitelné provozování rybolovných činností […]“ a že tato opatření „se zavádějí s přihlédnutím k dostupným vědeckým, technickým a hospodářským doporučením […]“. Přijatá opatření mohou být namířena vůči zvláštním druhům či skupinám a mohou zahrnovat opatření jako „stanovení cílových hodnot“, „omezení odlovů“, „omezení intenzity rybolovu“ a „technická opatření“ (např. ke konstrukci lovného zařízení) nebo zvláštní opatření určená ke „snížení dopadu rybolovných činností na mořské ekosystémy a necílové druhy“.
11. Články 7 a 8 základního nařízení opravňují Komisi a členské státy k přijetí naléhavých opatření v případě vážného ohrožení mořského ekosystému nebo rybí populace. Podle článku 7 a 8:
„ Článek 7
Nouzová opatření Komise
1. Pokud existují důkazy o vážném ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností, které vyžaduje okamžitý zásah, může Komise na opodstatněnou žádost členského státu nebo z vlastního podnětu rozhodnout o nouzových opatřeních, která nesmějí trvat déle než šest měsíců. Komise může přijmout nové rozhodnutí prodlužující nouzová opatření nejvýše na dalších šest měsíců.
[…]
Článek 8
Nouzová opatření členských států
1. Pokud existuje důkaz o vážném a nepředvídaném ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí členského státu, kde by jakékoli zbytečné prodlení mělo za následek škodu, kterou by bylo možné jen obtížně napravit, může tento členský stát přijmout nouzová opatření, která nesmějí trvat déle než tři měsíce.
[…]“
2. Nařízení z roku 2002 o populaci hlubinných ryb
12.  Řada nařízení stanoví TAC a omezení intenzity rybolovu pro druhy hlubinných ryb.
13. Nařízení Rady (ES) č. 2340/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se pro roky 2003 a 2004 stanoví rybolovná práva pro populace hlubinných ryb (Úř. věst. L 356, s. 1; Zvl. vyd. 04/05, s. 439), uvádí TAC a kvóty pro populace hlubinných ryb. Co se týče vod Azorských ostrovů, příloha I uvedeného nařízení stanoví zvláštní omezení pro dva druhy hlubinných ryb: tkaničnice tmavá a ružicha šedá.
14. Nařízení Rady (ES) č. 2347/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se stanoví zvláštní podmínky přístupu k rybolovu hlubinných populací a s tím spojené požadavky (Úř. věst. L 351, s. 6; Zvl. vyd. 04/05, s. 391, dále, společně s nařízením č. 2340/2002, jen „nařízení z roku 2002“), stanoví pravidla omezující intenzitu rybolovu určitého počtu druhů hlubinných ryb, které jsou vyjmenovány v příloze I tohoto nařízení (tedy důležité druhy Azorských ostrovů, jako jsou hoplostethus atlanticus
a pivonoš). Intenzita rybolovu je ve vztahu k těmto druhům omezena tak, aby souhrnný výkon a výtlak nepřekročil hodnoty z let 1998, 1999 a 2000. Příloha II nařízení se používá na jiný seznam druhů hlubinných ryb (tedy mnohopilák americký, okouník modroústý, morida obecná a úhořovec mořský), v jejichž případě jsou plavidla povinna uchovávat detailní informace umožňující sledování stavu těchto druhů.
3. Nařízení č. 850/98 řídící používání lovných zařízení
15. SRP obsahuje opatření upravující podmínky pro používání zvláštních lovných zařízení nebo zakazující jejich používání. Nařízení rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů (Úř. věst. L 125, s. 1; Zvl. vyd. 04/03, s. 217) upravuje minimální velikost ok tažené sítě a platí zejména pro vody Azorských ostrovů.
16. Komise předložila Radě k přijetí návrh nařízení Rady na změnu nařízení č. 850/98 o ochraně hlubinných korálových útesů proti následkům lovu vlečnou sítí v určitých oblastech Atlantského oceánu [COM(2004) 58, dále jen „návrh o lovu vlečnou sítí“].
17. Návrh o lovu vlečnou sítí navrhuje uložení zákazu používání ve vodách Azorských ostrovů vlečných sítí nebo podobných vlečných zařízení. Změněný článek 30 nařízení č. 850/98 stanoví:
„Plavidlům je zakázáno používat veškeré vlečné sítě nebo podobná vlečná zařízení pracující v kontaktu s mořským dnem v [zejména vodách Azorských ostrovů]“ (neoficiální překlad)
4. Nařízení č. 2847/93 o režimu kontroly (VMS a signalizační systém)
18. Nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (Úř. věst. L 261, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 70), naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 806/2003 ze dne 14. dubna 2003 o přizpůsobení ustanovení týkajících se výborů, které jsou nápomocny Komisi při výkonu jejích prováděcích pravomocí stanovených v právních aktech Rady přijatých poradním postupem (kvalifikovaná většina), ustanovením rozhodnutí 1999/468/ES (Úř. věst. L 122, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 124 dále jen „nařízení č. 2847/93“) zavedlo režim používání systému sledování plavidel (Vessel Monitoring System, dále jen „VMS“), podle kterého jsou plavidla povinna přepravovat na palubě provozuschopné zařízení umožňující zjišťování a identifikaci plavidel systémem dálkové kontroly.
19. Hlava IIa nařízení č. 2847/93 byla doplněna nařízením Rady (ES) č. 2870/95 ze dne 8. prosince 1995, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2847/93 (Úř. věst. L 301. s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 275). Hlava IIa nařízení č. 2847/93 ukládá plavidlům lovícím druhy žijící při dně další oznamovací povinnosti (hlava IIa, čl. 19a odst. 3, čl. 19b, čl. 19c a čl. 19d odst. 3), které jsou známy pod pojmem „signalizační systém“ (hailing system).
20. Řada dalších nařízení stanoví doplňková pravidla týkající se používání VMS. Nařízení č. 2347/2002 stanoví zvláštní pravidla používání VMS plavidly provádějícími hlubinný rybolov. Nařízení č. 2371/2002 ukládá rovněž používání VMS plavidlům delším než 18 metrů nebo od roku 2005 plavidlům delším než 15 metrů. Nařízení Komise (ES) č. 2244/2003 ze dne 18. prosince 2003, kterým se stanoví pravidla pro systémy satelitního sledování plavidel (Úř. věst. L 333, s. 17; Zvl. vyd. 04/06, s. 98), uvádí další technická pravidla používání VMS.
C – Nařízení č. 1954/2003 – Napadené nařízení
21. Jak jasně vyplývá ze stručného připomenutí výše uvedených právních aktů, nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 a ruší nařízení č. 685/95 a č. 2027/95 (Úř. věst. L 289, s. 1; Zvl. vyd. 04/06, s. 44, dále jen „napadené nařízení“), není jediným relevantním aktem Společenství, týkajícím se řízení rybolovu a zejména hlubinného rybolovu ve vodách Azorských ostrovů. Napadené nařízení totiž patří do řady právních aktů upravujících v širším kontextu SRP.
22. Napadené nařízení bylo přijato na základě článku 37 ES a čl. 299 odst. 2 ES. Stanoví režim pro intenzitu rybolovu v rozsáhlé oblasti severního Atlantiku (oblasti ICES V, VI, VII, VIII, IX a X a divize CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2.0), nazývané „východní vody“. Jak uvádí článek 2 napadeného nařízení, zóny ICES a CECAF jsou vymezeny v nařízení Rady (EHS) č. 3880/91 ze dne 17. prosince 1991 o předkládání statistik nominálních odlovů členských států provozujících rybolov v severovýchodním Atlantiku (Úř. věst. L 365, s. 1; Zvl. vyd. 04/01, s. 311), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1637/2001 ze dne 23. července 2001 (Úř. věst. L 222, s. 20; Zvl. vyd. 04/05, s. 128). Je třeba poznamenat, že vody Azorských ostrovů patří do zóny ICES X a divize CECAF 34.2.0.
23. Podle druhého bodu odůvodnění napadeného nařízení je po skončení přechodného režimu pro přístup dnem 31. prosince 2002 vyplývajícího z aktu o přistoupení třeba některá ustanovení týkající se tohoto přístupu a obsažená v nařízeních z roku 1995 přizpůsobit nové právní situaci.
24. Podle článku 3 napadeného nařízení musí členské státy vyhodnocovat a rozdělovat stupeň intenzity rybolovu uskutečňovaného plavidly o délce 15 nebo více metrů (zvláštní ustanovení jsou uplatňována pro plavidla kratší než 15 metrů, stanovená článkem 4 napadeného nařízení) jako roční průměr v období let 1998 až 2002 v každé z oblastí ICES a každé z divizí CECAF pro druhy rybolovu při dně zejména s vyloučením druhů hlubinného rybolovu podléhajících nařízení č. 2347/2002.
25. Podle článků 7 a 8 napadeného nařízení musí členské státy sestavit seznam rybářských plavidel plujících pod jejich vlajkou, která jsou oprávněna provozovat příslušné druhy rybolovu a musí přijmout nezbytná opatření k omezení intenzity rybolovu sledováním činnosti svého loďstva. Podle článku 10 napadeného nařízení jsou členské státy povinny oznámit Komisi vyhodnocení intenzity rybolovu uskutečněné podle článku 3 a seznam plavidel, jakož i opatření podle článků 7 a 8.
26. Článek 11 napadeného nařízení zavádí prostup, podle kterého Rada nebo podpůrně Komise může přijmout nařízení stanovující nejvyšší roční stupeň intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro každou oblast a každý druh rybolovu (dále jen „prováděcí nařízení“). Podle článku 11:
„Postup rozhodování
1. Na základě údajů podle článku 10 a po důkladné konzultaci s dotyčnými členskými státy předloží Komise Radě do 29. února 2004 návrh nařízení o určení nejvyšší roční intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro každou oblast a druh rybolovu vymezené v článcích 3 a 6.
2. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o nejvyšší intenzitě rybolovu uvedené v odstavci 1 do 31. května 2004.
[…]
3. V případě, že Rada nerozhodne do 31. května 2004, přijme Komise do 31. července 2004 nařízení o určení nejvyšší roční intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro každou oblast a druh rybolovu vymezené v článcích 3 a 6 na základě návrhu zmíněného v odstavci 1 v souladu s postupem stanoveným v čl. 30 odst. 2 nařízení (ES) č. 2371/2002.“
27. Článek 14 napadeného nařízení mění určitá ustanovení nařízení č. 2847/93 týkající se používání VMS a signalizačního systému. Článek 13 je v podstatě použitelný pro VMS a signalizační systém stanovený nařízením č. 2847/93 v  biologicky citlivé oblasti kolem Irska, definované článkem 6 napadeného nařízení. Článek 13 písm. b) týkající se všech ostatních zón včetně vod Azorských ostrovů je každopádně použitelný pouze na VMS a ruší v těchto zónách signalizační systém.
28. Článek 15 napadeného nařízení stanoví zrušení nařízení z roku 1995 ode dne nabytí účinnosti nařízení, nebo ode dne 1. srpna 2004, podle toho, co nastane dřív.
29. Článek 5 napadeného nařízení stanoví zvláštní pravidlo omezující přístup do vod Azorských ostrovů, Madeiry a Kanárských ostrovů. Stanoví:
„1. Ve vodách až do 100 námořních mil od linie pobřeží Azorských ostrovů, Madeiry a Kanárských ostrovů mohou dotyčné členské státy omezit rybolov na plavidla registrovaná v přístavech těchto ostrovů, s výjimkou plavidel Společenství, která tradičně loví v těchto vodách, pokud tato plavidla nepřekračují tradičně používanou intenzitu rybolovu.
[…]“
Skutkový základ sporu
A – Žalobce
30. Žalobce, Região autónoma dos Açores (Autonomní region Azorské ostrovy), je samosprávným územním celkem Portugalské republiky. Podle portugalského práva má právní subjektivitu a na základě portugalské ústavy disponuje širokými samosprávnými pravomocemi, tedy i legislativní pravomocí v otázkách týkajících se rybolovu (články 227 a 228 portugalské ústavy).
B – Vznik napadeného nařízení a pozdější návrhy pravidel
31. Dne 16. prosince 2002 přijala Komise návrh, který vedl k přijetí napadeného nařízení [návrh nařízení Rady o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení č. 2847/93 – COM(2002) 739 konečné].
32. Dne 19. května 2003 a poté dne 28. května 2003 předsednictví Rady zveřejnilo dokument k úvaze a pracovní dokument pojednávající o návrhu Komise a navrhující jeho změny. Předsednictví zejména navrhlo, aby vedle Komisí navržené zóny omezení v rozsahu 200 námořních mil kolem Azorských ostrovů pro tuňáky, byla vytvořena zóna omezení v rozsahu 50 námořních mil pro druhy hlubinných vod na základě čl. 299 odst. 2 ES.
33. Dne 4. června 2003 přijal Evropský parlament právně závazné usnesení [P5_TA(2003)0250] k návrhu Komise, kterým uvedený návrh schválil s výhradou určitých změn, zejména zachování režimu stanoveného nařízením č. 685/95 na dodatečné období deseti let.
34. Dne 5. září 2003 předsednictví Rady za souhlasu Komise představilo kompromisní návrh předsednictví, v němž je jako právní základ napadeného nařízení uveden nejen článek 37 ES, ale rovněž čl. 299 odst. 2 ES. Článek 6 odst. 1 kompromisního návrhu předsednictví počítá s jedinou zónou omezení v rozsahu 100 námořních mil kolem Azorských ostrovů, Madeiry a Kanárských ostrovů pro všechny druhy, tedy nejen pro tuňáky, jak stanovil původní návrh Komise.
35. Dne 13. října 2003 dospěla Rada k politické shodě na základě kompromisního návrhu předsednictví ze dne 5. září 2003. Téhož dne Komise předložila prohlášení, připojené k protokolu Rady, podle kterého:
„Za účelem doplnění omezení přístupu k Azorským ostrovům a vyhnutí se škodám způsobeným citlivému ekosystému ve vodách v rozsahu 200 námořních mil kolem Azorských ostrovů, Madeiry a Kanárských ostrovů, Komise v brzké době navrhne nařízení pozměňující nařízení č. 850/98 o zákazu rybolovu vlečnými zařízeními.“
36. Dne 4. listopadu 2003 přijala Rada napadené nařízení.
37. Dne 3. února 2004 předložila Komise návrh nařízení Rady pozměňující nařízení č.850/98 o ochraně hlubinných korálových útesů proti následkům lovu vlečnou sítí v určitých oblastech Atlantského oceánu [COM(2004) 58 konečné].
38. Dne 12. března 2004 přijala Komise na základě článku 11 napadeného nařízení návrh týkající se prováděcího nařízení, ve kterém stanovila nejvyšší roční stupeň intenzity rybolovu pro určité zóny ryb a loviště ryb [COM(2004) 166 konečné].
Řízení
39. Dne 12. prosince 2003 žalobce na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) předložil první žádost, zásilkou adresovanou jeho právními poradci generálnímu sekretáři Rady a generálnímu řediteli Generálního ředitelství Komise pro rybolov, o přístup k řadě dokumentů týkajících se přijetí napadeného nařízení.
40. Poštovní zásilkou ze dne 7. ledna 2004 informoval Generální sekretariát Rady žalobce, že určil 24 dokumentů, které se rozhodl zaslat mu v plném rozsahu. Dne 13. ledna 2004 žalobce předložil potvrzující žádost, ve které tvrdil, že odpověď Generálního sekretariátu Rady nepokrývá dostatečně všechny aspekty jeho původní žádosti. Dne 15. ledna 2004 jednotka „Komunikace a informace“ Komise zaslala právním poradcům žalobce elektronickou poštou odpověď na jeho původní žádost o přístup k těmto dokumentům. Dne 10. února 2004 přijala Rada odpověď na potvrzující žádost a zpřístupnila řadu dalších dokumentů, vyjmenovaných v bodě 4 její odpovědi.
41. Návrhem došlým kanceláři Soudu prvního stupně dne 2. února 2004 žalobce podal žalobu na základě článků 230 ES a 231 ES, kterou se domáhá zejména částečného zrušení napadeného nařízení v rozsahu, v jakém se dotýká vod Azorských ostrovů, zejména článku 3, čl. 5 odst. 1, článku 11, čl. 13 písm. b) a článku 15 napadeného nařízení a přílohy uvedeného nařízení.
42. Samostatným podáním, došlým kanceláři Soudu dne 9. března 2004, žalobce podal projednávanou žalobu na základě článků 242 ES a 243 ES a článku 104 jednacího řádu Soudu, kterou se domáhá částečného odkladu provádění napadeného nařízení nebo veškerých jiných předběžných opatření, která budou uznána za vhodná. Žalobce zejména navrhl předsedovi Soudu, aby
– „pozastavil uplatnění článků 3 a 11 a přílohy [napadeného nařízení] až do doby, než bude Soudem vydán rozsudek v hlavním řízení, nebo až do doby, kdy bude vydán nový příkaz v tom, že
– stanoví, že intenzita rybolovu na základě nařízení se určuje pouze odkazem na cílové druhy a na zónu ICES/CECAF, nikoliv však též odkazem na typ použitých lovných zařízení, která jsou upevněná či vlečná;
– vylučuje z oblasti působnosti článků 3 a 11 druhy žijící při dně, které jsou uvedeny v nařízení [č.] 2347/2002;
– pozastavil uplatnění článku 15 [napadeného nařízení] až do doby, než bude vydán Soudem rozsudek v hlavním řízení, nebo až do doby, kdy bude vydán nový příkaz v tom, že zrušení  [nařízení z roku 1995]:
– ruší pravomoc Společenství na určení intenzity rybolovu odkazem nejen na cílové druhy a zónu ICES/CECAF, ale rovněž odkazem na typ použitého lovného zařízení (čl. 3 odst. 1, článek 6 a příloha I nařízení [č.] 685/95 a článek 2 a příloha nařízení [č.]  2027/95), a ruší  určení, které bylo provedeno  nařízením [č.] 2027/95,
– ruší pravomoc určit roční nejvyšší stupeň intenzity rybolovu v každé zóně, pokud jde o druhy žijící při dně, na které se vztahuje nařízení [č.] 2347/2002, a ruší určení této intenzity, které bylo provedeno nařízením [č.] 2027/95,
– ruší zákaz vstupu španělských plavidel do ostrovních vod pod svrchovaností nebo jurisdikcí Portugalska v oblasti ICES X a [divizi] CECAF [34.2.0] pro lov tuňáků (příloha III, bod 3 nařízení [č.] 685/95),
– může vstoupit v platnost dne 1. srpna 2004, ať nařízení na základě čl. 11 odst. 2 nebo odst. 3 [napadeného nařízení] vstoupí v platnost, či nikoliv,
– pozastavil uplatnění čl. 5 odst. 1 napadeného nařízení až do doby, než bude vydán Soudem rozsudek v hlavním řízení, nebo až do doby, kdy bude vydán nový příkaz v tom, že nezachovává zákaz přístupu španělských plavidel do ostrovních vod pod svrchovaností nebo jurisdikcí Portugalska v oblasti ICES X a [divizi] CECAF [34.2.0] pro lov tuňáků,
– pozastavil uplatnění čl. 13 písm. b) [napadeného nařízení] až do doby, než bude vydán Soudem rozsudek v hlavním řízení, nebo až do doby, kdy bude vydán nový příkaz v tom, že ruší používání čl. 19a odst. 3, článku 19b, článku 19c, článku 19d a článku 19e nařízení [č.] 2847/93 ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí Portugalska kolem Azorských ostrovů;
– podpůrně přijal prozatímní usnesení s účinností do doby vydání rozsudku ve věci T‑37/04 nebo do doby nového příkazu, které by zakázalo lov tuňáků ve vodách Azorských ostrovů španělskými plavidly a lov druhů žijících při dně a druhů hlubinných ryb plavidly plavícími se pod vlajkou jiných členských států než Portugalska;
– přijal veškerá usnesení a jiná opatření, která lze považovat za oprávněná a vhodná za podmínek projednávaného případu;
– uložil Radě náhradu nákladů řízení.“
43. Dne 31. března 2004 předložila Rada své vyjádření k návrhu na předběžné opatření. V tomto vyjádření Rada navrhla předsedovi Soudu, aby
– odmítl návrh jako nepřípustný;
– podpůrně, zamítl návrh jako neopodstatněný;
– uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
44. Návrhy došlými kanceláři Soudu dne 30. března a 1. dubna 2004 požádaly Komise a Španělské království, aby mohly vstoupit do řízení o předběžném opatření jako vedlejší účastníci podporující návrhy Rady.
45. Návrhy na vstoupení do řízení byly oznámeny účastníkům podle čl. 116 odst. 1 jednacího řádu.
46. Poštovní zásilkou ze dne 6. dubna 2004 žalobce i Rada potvrdili, že nemají žádných námitek proti návrhům na vstoupení do řízení předloženým v projednávaném řízení Komisí a Španělským královstvím.
47. Usnesením ze dne 20. dubna 2004 předseda Soudu povolil Komisi a Španělskému království, aby vstoupily do projednávaného řízení jako vedlejší účastníci podporující návrhy Rady.
48. Dne 21. dubna 2004 Komise a Španělské království předložily svá vyjádření k návrhu na předběžné opatření. Ve svých vyjádřeních Komise a Španělské království navrhly předsedovi Soudu, aby:
– odmítl návrh jako nepřípustný;
– podpůrně, zamítl návrh jako neopodstatněný;
– uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
49. Samostatným podáním, došlým kanceláři Soudu dne 22. dubna 2004, Rada na základě čl. 114 odst. 1 jednacího řádu vznesla námitku nepřípustnosti žaloby v hlavním řízení, kterým navrhla předsedovi Soudu, aby odmítl žalobu na částečné zrušení napadeného nařízení jako zjevně nepřípustnou a aby žalobci uložil náhradu nákladů řízení.
50. Dne 27. dubna 2004 žalobce a Komise byli vyzváni, aby do 28. dubna 2004 předložili jednak všechny dokumenty, které obdrželi v odpovědi na žádost o přístup k dokumentům předloženou žalobcem dne 12. prosince 2003 a na pozdější potvrzující žádost, a jednak opisy návrhu Komise prováděcího nařízení na základě článku 11 napadeného nařízení. Komise předložila požadované dokumenty dne 27. dubna 2004. Žalobce předložil požadované dokumenty dne 29. dubna 2004, přičemž tyto byly rozhodnutím ze dne 30. dubna 2004 přijaty jako dokumenty spisu.
51. Samostatným dokumentem došlým kanceláři Soudu dne 30. dubna 2004 Rada navrhla, aby ze spisu projednávané věci byly vyňaty dva dokumenty přiložené k vyjádření předloženému dne 21. dubna 2003 Španělským královstvím, které tvoří stanoviska právní služby Rady, a aby se k nim nepřihlíželo. Španělské království bylo vyzváno, aby do ústní části řízení plánované na 5. května 2004 předložilo své vyjádření k návrhu Rady.
52. Návrhy došlými kanceláři Soudu dne 29. a 30. dubna 2004 požádaly čtyři organizace, Seas at Risk, WWF – World Wide for Nature (dále jen „WWF“), zastoupené advokáty R. Buxtonem a D. Owenem, Porto de Abrigo – Organização de Produtores da Pesca CRL (dále jen „Porto de Abrigo“) a GÊ-Questa – Associação de Defesa do Ambiente (dále jen „GÊ-Questa“), zastoupené P. Linhares Diasem, advokátem, o vstoupení do řízení o předběžném opatření jako vedlejší účastníci podporující návrhy žalobce.
53. Tyto čtyři navrhovatelky vedlejšího účastenství byly vyzvány, aby se účastnily jednání plánovaného na 5. května 2004 a aby během něj přednesly své argumenty, aniž by tím byl předjímán výsledek jejich příslušných návrhů.
54. Dne 5. května 2004 žalobce, Rada, Komise, Španělské království a navrhovatelky vedlejšího účastenství (WWF, Seas at Risk, Porto de Abrigo a GÊ-Questa) předložili během jednání své argumenty a zodpověděli dotazy předsedy Soudu. Co se týče navrhovatelek vedlejšího účastenství, ačkoliv byly všechny čtyři předsedou Soudu oprávněny předložit argumenty ke svému návrhu, jakož i k opodstatněnosti projednávaného návrhu na předběžné opatření, předseda Soudu si nicméně vyhradil své konečné rozhodnutí k jejich návrhu na vstoupení k ř ízení.
55. Jelikož během jednání Španělské království nevzneslo námitku proti návrhu Rady na vynětí ze spisu a nezohlednění dvou dokumentů přiložených k vyjádření Španělského království ze dne 21. dubna 2004, předseda během jednání rozhodl o vynětí těchto dvou dokumentů ze spisu.
56. Dne 18. června 2004 žalobce předložil žalobu, kterou se domáhá, aby Soud znovu zahájil písemnou část řízení a aby připustil relevantní část zprávy z června 2004 poradního výboru pro řízení rybolovu (ACFM) Mezinárodní rady pro výzkum moře (ICES). Předseda rozhodl o připuštění uvedené zprávy a dne 30. června 2004 vedoucí kanceláře Soudu zaslal vyhotovení této zprávy ostatním účastníkům řízení, aby mohli předložit veškerá svá vyjádření. Dne 6. července 2004 Rada, Komise a Španělské království předložily svá vyjádření.
Právní otázky
A – K návrhům WWF, Seas at Risk, Porto de Abrigo a GÊ-Questa na vstoupení k řízení
57. Jak bylo uvedeno výše, WWF, Seas at Risk, Porto de Abrigo a GÊ-Questa požádaly o vstoupení do řízení na základě čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora. Během jednání nepodali ostatní účastníci řízení žádná vyjádření ke skutečnosti, že navrhovatelky vedlejšího účastenství požádaly, aby jim bylo umožněno přistoupit k projednávanému řízení jako vedlejší účastníci.
58. Podle čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora, který je podle čl. 53 prvního pododstavce uvedeného statutu použitelný i pro Soud, může osoba, která prokáže zájem na rozhodnutí sporu předloženého Soudu, vstoupit do řízení jako vedlejší účastník řízení.
59. V tomto ohledu vyplývá z ustálené judikatury, že pojem zájmu na rozhodnutí sporu je třeba chápat jako přímý a skutečný zájem na výsledku řízení. Zejména je nezbytné ověřit, zda navrhovatel vedlejšího účastenství je přímo dotčen napadeným aktem a že jeho zájem na výsledku sporu je skutečný (viz usnesení předsedy prvního senátu Soudu ze dne 3. června 1999, ACAV a další v. Rada, T‑138/98, Recueil, s. II‑1797, bod 14, a usnesení předsedy Soudu ze dne 10. července 2000, Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa a další v. Rada, T‑54/00 R, Recueil, s. II‑2875, bod 15 a uvedená judikatura). Sdružením lze povolit vstoupení do řízení, aby mohla hájit zájmy svých členů ve věcech vznášejících zásadní otázky, které mohou ovlivnit tyto zájmy (viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. září 1998, Pharos v. Komise, C‑151/98 P, Recueil, s. I‑5441, bod 6 a uvedená judikatura).
60. Porto de Abrigo je družstvo s omezeným ručením tvořící organizaci výrobců. Podle jeho stanov je jeho hlavním cílem ochrana zájmů jeho členů, kterými jsou převážně rybáři provádějící rybolov v oblasti Azorských ostrovů.
61. Je zjevné, že napadené nařízení upravující provádění rybolovu zejména ve vodách Azorských ostrovů a veškerá pozdější usnesení pozastavující jeho používání a jiná přechodná opatření mají podstatný a přímý dopad na členy Porto de Abrigo, jejichž  existenční prostředky závisí na tomto provádění rybolovu. Je tedy třeba usoudit, že Porto de Abrigo má přímý a skutečný zájem na výsledku projednávaného řízení.
62. V důsledku toho musí být Porto de Abrigo povoleno vstoupit do řízení, jak navrhovalo, jako vedlejší účastník podporující návrhy žalobce.
63. GÊ-Questa je neziskovým sdružením na ochranu životního prostředí, jehož hlavním cílem je ochrana životního prostředí a jeho podpora, jakož i studium a ochrana národního a kulturního dědictví Azorského souostroví. Jeho stanovy mu výslovně ukládají chránit národní dědictví Azorského souostroví, které zahrnuje rybí populaci a mořský ekosystém uvedeného souostroví.
64. Odklad provádění napadeného nařízení by měl přímý dopad na provádění rybolovu ve vodách Azorských ostrovů, včetně používání lovných zařízení, která mohou mít značný dopad na ekosystém vod Azorských ostrovů, tedy zóny, která je hlavní oblastní činnosti GÊ-Questa. Je tedy na místě mít za to, že GÊ-Questa má přímý a skutečný zájem na výsledku projednávaného řízení.
65. V důsledku toho musí být GÊ-Questa povoleno vstoupit do řízení, jak navrhovalo, jako vedlejší účastník podporující návrhy žalobce.
66. Seas at Risk tvrdí, že je nezávislou neziskovou mezinárodní organizací na ochranu životního prostředí se sídlem v Nizozemsku. Jejím cílem je ochrana a obnova mořského prostředí. Díky svým šestnácti členským organizacím z osmi členských států a Norska je Seas at Risk největší evropskou federací sdružující nevládní ekologické organizace, které zastupuje v evropském měřítku při Komisi OSPAR (úmluva na ochranu mořského prostředí severovýchodního Atlantiku), při Komisi pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFCL) a při Mezinárodní  námořní organizaci a v rámci řízení týkajících se Konference na ochranu Severního moře. Její práce je zaměřena výhradně na otázky týkající se mořského prostředí a zeměpisný dosah její činnosti pokrývá oblast celého severovýchodního Atlantiku.
67. Cíle WWF jsou ještě rozsáhlejší než cíle Seas at Risk. Podle jejího návrhu je WWF jednou z největších světových organizací na ochranu životního prostředí, která čítá téměř pět miliónů příznivců: její zeměpisný dosah pokrývá více než 100 zemí. Její úlohou je ukončení poškozování přírodního prostředí planety. Účastní se programu „moře v nebezpečí“, který se týká vody oceánů celého světa. WWF je rovněž zapojena do programu o severovýchodním Atlantiku zaměřeného na podporu udržitelného rybolovu a na vytvoření sítě chráněných mořských oblastí v rámci Komise OSPAR a jejích členských států.
68. V jejich společném návrhu na vstoupení do řízení Seas at Risk a WWF tvrdí, že mají přímý a zvláštní zájem na výsledku projednávaného řízení. Tvrdí, že jejich činnost je zaměřena na hlubinný rybolov, na ochranu mořského prostředí, jakož i na ochranu mořského stanoviště, včetně podmořských hor, a že během posledních let věnovaly značné prostředky na podporu ochrany rybí populace a stanovišť spadajících do režimu zavedeného napadeným nařízením. Seas at Risk a WWF dále tvrdí, že se účastnily lobbistických činností a udržovaly kontakty s vládami a orgány Společenství před a během legislativního řízení, jehož cílem bylo přijetí napadeného nařízení. Konečně Seas at Risk a WWF tvrdí, že by jim mělo být povoleno vstoupit do řízení, neboť návrh na předběžné opatření vznáší důležité otázky, které pro ně představují přímý a zvláštní zájem, co se týče interakce mezi politikou Evropského společenství v oblasti životního prostředí a SRP. Členové těchto dvou organizací podle svého názoru právem očekávají, že jejich hlas bude vyslyšen před soudy Společenství za podmínek, jaké jsou v projednávaném případě.
69. Tyto argumenty nelze přijmout. Narozdíl od dvou organizací Azorských ostrovů je dosah zájmů Seas at Risk a WWF příliš rozsáhlý a příliš obecný, aby mohl být podstatně ovlivněn výsledkem projednávaného řízení, a tedy nemůže soudci určenému pro účely rozhodování o předběžném opatření umožnit povolit WWF a Seas at Risk vstoupit do projednávaného řízení.
70. Přes jejich expertizu a zapojení v otázkách životního prostředí totiž cíle a činnosti těchto dvou organizací pokrývají rozsáhlé zeměpisné oblasti a nezaměřují se pouze či zejména na vody Azorských ostrovů. Přitom žalobce požaduje částečný odklad provádění napadeného nařízení právě s ohledem na tyto vody. Navíc je třeba podotknout, že napadené nařízení upravuje provádění rybolovu ve vodách Azorských ostrovů a že jeho používání nemá citelný vliv na činnosti WWF a Seas at Risk, které spočívají v provádění vědeckého výzkumu týkajícího se životního prostředí a v uskutečňování lobbyingu v oblasti životního prostředí v širším kontextu. Členové a příznivci Seas at Risk a WWF se nalézají na celém světě a jejich zájmy, spočívající v obecné ochraně životního prostředí, jsou ještě vzdálenější.
71. Z toho vyplývá, že Seas at Risk a WWF neprokázaly existenci přímého a skutečného zájmu na rozhodnutí o vstoupení do řízení jako vedlejší účastník podporující návrhy žalobce v řízení o předběžném opatření a jejich návrh na vstoupení do řízení se tedy zamítá.
B – K návrhu na předběžné opatření
1. Argumenty účastníků řízení
a) Argumenty předložené žalobcem
K přípustnosti
72. Žalobce tvrdí, že má procesní způsobilost jednat na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, neboť je přímo a osobně dotčen, přestože napadený akt je nařízení Rady.
73. Co se týče kritéria přímého zájmu, žalobce tvrdí, že napadené nařízení přímo přesahuje jeho pravomoc stanovovat pravidla a upravovat otázky rybolovu ve vodách spadajících pod jeho jurisdikci. Účinky napadeného nařízení vyplývají přímo, neboť členské státy a zvláště Portugalsko nemají žádný prostor k uplatnění  opatření.
74. Co se týče osobního zájmu, žalobce uplatňuje dva hlavní argumenty. Zaprvé tvrdí, že požívá zvláštní ochrany udělené mu Smlouvou na základě čl. 299 odst. 2 ES, a že navíc napadené nařízení výslovně uznává jeho zvláštní postavení a zahrnuje zvláštní ustanovení (článek 5 napadeného nařízení), která se ho týkají. Zadruhé ho napadené nařízení zbavuje jeho pravomoci upravovat otázky rybolovu ve vodách Azorských ostrovů.
K fumus boni juris
75. Žalobce tvrdí, že jeho žaloba proti napadenému nařízení, založená na šesti různých žalobních důvodech, je skutečně opodstatněná.
76. Žalobce zaprvé uplatňuje, že napadené nařízení porušuje právo životního prostředí, zejména článek 6 ES a čl. 174 odst. 1 až 3 ES a základní nařízení tím, že nerespektuje důležité environmentální zásady, jež jsou zásadní v rámci právní úpravy v oblasti SRP, a sice zásada udržitelného rozvoje, zásada obezřetnosti, zásada prevence, zásada nápravy u zdroje a zásada náhrady škody znečišťovatelem. Podle žalobce jsou všechny uvedené zásady porušeny, neboť napadené nařízení vede ke zvýšení intenzity rybolovu, ke škodě na mořském prostředí a k vyčerpání rybí populace.
77. Žalobce konkrétně tvrdí, že napadené nařízení přináší následující následky. Tím, že napadené nařízení zrušilo nařízení z roku 1995, která omezovala přístup cizích plavidel do vod Azorských ostrovů a která v podstatě zakazovala používání vlečných zařízení, toto nařízení povede k citelnému nárůstu intenzity rybolovu průmyslovými flotilami jiných členských států. Proto články 3 a 11 napadeného nařízení vynechávají v definici týkající se dotyčných druhů rybolovu jakýkoliv odkaz na vlečná zařízení, čímž nepřímo povolují jejich používání. Navíc tato ustanovení vynechávají dotčené druhy uvedené v příloze I nařízení č. 2347/2002 omezujícího intenzitu rybolovu určitého počtu druhů hlubinných ryb. Kromě toho žalobce tvrdí, že článek 15 napadeného nařízení zrušuje nařízení z roku 1995 před vstupem v platnost prováděcího nařízení, které omezuje intenzitu rybolovu. Článek 5 zavádí ochrannou zónu v rozsahu 100 námořních mil, nestanoví zónu v rozsahu mezi 100 a 200 námořními mílemi, a povoluje tam tak cizím plavidlům rybolov všech druhů ryb, tedy i druhů hlubinných ryb a tuňáků. Konečně článek 13 napadeného nařízení ruší signalizační systém, což brání žalobci v přístupu k podstatným informacím, které mu umožňují účinněji kontrolovat rybolov prováděný ve vodách pod jeho jurisdikcí.
78. Ve světle uvedených následků žalobce tvrdí, že dochází k porušení zásady udržitelného rozvoje zakotvené v článku 6 ES a čl. 2 odst. 1 základního nařízení. Zásada obezřetnosti (zakotvená v článku 6 ES a čl. 174 odst. 2 ES, jakož i v článku 2 základního nařízení) je rovněž porušena, neboť Rada nezohlednila vědecké důkazy a napadené nařízení vede ke zvýšení intenzity rybolovu v dotčených oblastech a zbavuje žalobce přístupu k nezbytným vědeckým informacím, které mohly být použity v budoucích preventivních činnostech. Zásada prevence (čl. 174 odst. 2 ES a články 7, 8 a 26 základního nařízení) je porušena, neboť Rada přijetím napadeného nařízení nezohlednila vážné ohrožení životního prostředí. Zásada nápravy u zdroje je porušena, neboť napadené nařízení zbavuje místní úřady, které nejlépe znají vody Azorských ostrovů, jejich pravomoci řešit ekologické otázky týkající se vod Azorských ostrovů. Konečně zásada náhrady škody znečišťovatelem je porušena, neboť napadené nařízení povoluje průmyslové flotile způsobit poškození životního prostředí bez její nápravy.
79. Zadruhé žalobce tvrdí, že napadené nařízení je neslučitelné s ustanoveními primárního práva a práva sekundárního určeného k ochraně Azorských ostrovů. Konkrétně žalobce tvrdí, že napadené nařízení porušuje článek 158 ES a čl. 299 odst. 2 ES tím, že v rozporu s účelem těchto ustanovení nechrání Azorské ostrovy. Poškozováním životního prostředí a vyčerpáním rybí populace Azorských ostrovů napadené nařízení škodí místnímu odvětví rybolovu a zvyšuje rozdíly mezi Azorskými ostrovy a kontinentální Evropou.
80. Zatřetí žalobce tvrdí, že tím, že nechrání místní rybáře, napadené nařízení porušuje zásadu relativní stability zakotvenou v nařízení č. 2371/2002 (body 16, 17 a 18 odůvodnění a článek 20 základního nařízení).
81. Začtvrté žalobce tvrdí, že přijetím napadeného nařízení Rada porušila podstatnou formu tím, že opomněla znovu konzultovat Evropský parlament přes výslovnou žádost v tomto smyslu formulovanou v právním usnesení Parlamentu a přes důležité změny objevující se v konečné verzi napadeného nařízení, zejména doplnění čl. 299 odst. 2 ES jako právního základu, omezení ochranné zóny kolem Azorských ostrovů na 100 námořních mil, zrušení signalizačního systému a vyloučení hlubinných ryb z oblasti působnosti použití režimu řízení nejvyšší intenzity rybolovu.
82. Zapáté žalobce tvrdí, že Rada porušila čl. 4 odst. 2 základního nařízení tím, že nezohlednila dostupná vědecká, technická a ekonomická stanoviska, a zejména zprávy Vědeckotechnického a hospodářského výboru pro rybářství („VTHVR“), a tím, že neprovedla dopadovou studii. Podle žalobce toto vyplývá z odpovědí Komise a Rady na žádosti o přístup k dokumentům předložené žalobcem.
83. Zašesté žalobce tvrdí, že Rada porušila článek 253 ES tím, že neposkytla náležité odůvodnění v napadeném nařízení. Konkrétně, napadené nařízení vede k opačným výsledkům, než které jsou uvedeny v bodech 3 a 6 odůvodnění, a sice ochrana vod Azorských ostrovů. Ani změny oproti předchozímu režimu, ani zrušení nařízení z roku 1995 nejsou odůvodněny.
84. Konečně žalobce odkazuje na řadu doplňujících argumentů uvedených v žalobě v hlavním řízení, podle nichž napadené nařízení porušuje nařízení č. 1275/94, základní zásady práva Společenství a mezinárodního mořského práva. Každopádně je třeba podotknout, že kromě tohoto odkazu na žalobu v hlavním řízení žalobce ve svém návrhu na předběžné opatření nepředložil žádnou informaci týkající se těchto žalobních důvodů.
K naléhavosti
85. Žalobce tvrdí, že předběžná opatření jsou nutná, neboť pokud nebyla vydána  požadovaná předběžná opatření, bude mořské prostředí, rybí populace a místní hospodářství vážně a nenapravitelně poškozeno. Při nedostatku  těchto opatření by tedy žalobce byl zbaven plné a účinné právní ochrany.
86. Co se týče mořského prostředí, žalobce tvrdí, že škodlivé účinky napadeného nařízení se začnou projevovat nejpozději dne 1. srpna 2004, tedy dne, ke kterému se na základě článku 15 napadeného nařízení formálně zrušují nařízení z roku 1995. Žalobce tvrdí, že povolení udělené cizím plavidlům pro rybolov hlubinných druhů ryb ve vodách Azorských ostrovů poprvé zavádí použití zařízení a metod vedoucích k poškození, jako lov vlečnou sítí při dně, lov vlečnou sítí bez kontaktu se dnem, lov žábrovou sítí při dně a intenzivní lov dlouhým vlascem, které odebírají příliš mnoho ryb, chytají všechny druhy bez rozlišení a způsobují problém tzv. „stínového rybolovu“ (jehož následky jsou zvýšeny v hlubinných vodách), kde ztracená lovná zařízení pokračují ve způsobování dlouhodobých škod. Všechny tyto metody působí závažné vedlejší škody tím, že ničí mořské dno, útesy a korály. Podle žalobce je možné, že k přijetí návrhu Komise na zákaz lovu vlečnou sítí nedojde včas a i kdyby došlo k jeho včasnému přijetí, tento návrh není dostačující, neboť nezakazuje používání ostatních intenzivních průmyslových metod rybolovu vedoucích k poškození.
87. Co se týče rybí populace, žalobce rovněž tvrdí, že škodlivé účinky napadeného nařízení se začnou projevovat nejpozději dne 1. srpna 2004. Tvrdí, že množství cizích (španělských) plavidel již zahájilo intenzivní rybolov ve vodách Azorských ostrovů na základě prohlášení Komise a španělského ministerstva zemědělství, podle kterých již napadené nařízení vstoupilo v platnost. Zaprvé žalobce tvrdí, že prováděcí nařízení podle článku 11 napadeného nařízení o určení nejvyšší roční intenzity rybolovu nebude přijato včas, a proto bude po dlouhou dobu existovat právní vakuum. Zadruhé metody intenzivního rybolovu zavedené napadeným nařízením povedou k vyčerpání rybí populace. Žalobce například tvrdí, že španělská plavidla používají dlouhé vlasce, které obsahují až dvanáctkrát více háčků (24 000 háčků) než vlasce používané plavidly Azorských ostrovů (2 000 háčků). Kromě toho mají španělská plavidla větší autonomní a úložné prostory, a mohou tak intenzivně lovit po mnohem delší dobu než plavidla Azorských ostrovů. Z důvodu rychlé návratnosti rybolovu v dříve nevyužívaných hlubinných vodách Azorských ostrovů bude ve vodách Azorských ostrovů lovit velké množství plavidel. Toto změní nestabilní ekologickou rovnováhu, která se již nyní blíží hranici neudržitelnosti, povede ke zhroucení „boom and bust“ a k rychlému a nenávratnému vyčerpání rybí populace. V tomto ohledu žalobce zdůrazňuje, že zvláštní charakter hlubinných ryb (nízká úroveň plo dnosti, pozdní dospívání a životnost) činí jejich obnovu mimořádně pomalou.
88. Co se týče rybářského průmyslu Azorských ostrovů, žalobce tvrdí, že zřídnutí rybí populace způsobí zhroucení místní činnosti, která je obzvláště závislá na rybolovu, zejména hlubinném rybolovu (který představuje 59 % příjmu Azorských ostrovů). Podle žalobce pochází 31 % příjmů Azorských ostrovů z rybářských útesů nacházejících se v „liberalizované“ zóně v rozsahu 100 až 200 námořních mil. Téměř 12 % aktivního obyvatelstva Azorských ostrovů provádí činnosti spojené s rybolovem.
89. Žalobce připouští, že nemůže předvídat, kdy dojde ke vzniku nenapravitelných škod, ale očekává, že následky bude možné pocítit v období jediné lovné sezóny. V každém případě žalobce žádá Soud, aby uplatnil zásadu obezřetnosti a vyhověl návrhu na požadovaná předběžná opatření, aby tak bylo zabráněno těmto následkům přes nedostatek matematické jistoty ohledně data, ke kterému dojde ke škodám.
K porovnávání zájmů
90. Žalobce uplatňuje, že při porovnávání zájmů jasně převažuje zájem poskytnout předběžná opatření s tím, že pokud budou tato opatření poskytnuta, dojde do doby vydání rozsudku v hlavním řízení k ochraně rybí populace a mořského ekosystému, přičemž žádná jiná osoba nebude tímto znevýhodněna a výsledek žaloby v hlavním řízení nebude ovlivněn. Pokud ve věci zvítězí Rada, budou zachovány zájmy rybářských flotil jiných členských států, zejména Španělského království; pokud ve věci zvítězí žalobce, budou zachovány jeho zájmy.
b) Argumenty předložené Porto de Abrigo a GÊ-Questa
91. Porto de Abrigo a GÊ-Questa tvrdí, že argumenty žalobce, podle kterých napadené nařízení umožňuje zejména španělským plavidlům provozovat intenzivní rybolov ve vodách Azorských ostrovů, tedy plavidlům, která mají daleko větší kapacitu ve srovnání s plavidly Azorských ostrovů, které mají lovná zařízení na více použití, používají dlouhé vlasce pokrývající mnohem širší oblast (50/60 námořních mil namísto 30 námořních mil) a  na moři se zdržují po mnohem delší dobu (60 dnů namísto jednoho týdne obvyklého pro plavidla Azor). V průměru již 58 španělských plavidel měsíčně loví ve vodách Azorských ostrovů, přičemž dříve byl jejich obvyklý celkový počet čtyři. Tento intenzivní rybolov zcela zničí rybí populaci v zóně v rozsahu mezi 100 a 200 námořními mílemi a také v zóně v rozsahu mezi 0 a 100 námořními mílemi z důvodu známého jako „vysávání“ (ryby jsou vymýceny z rybářských útesů, které se nacházejí na linii ve vzdálenosti 100 námořních mil). Zničení rybí populace by způsobilo vážné škody na životním prostředí a způsobilo by zhroucení místního rybolovu.
c) Argumenty předložené Radou, Komisí a Španělským královstvím
92. V prvé řadě Rada, podporována Komisí a Španělským královstvím, tvrdí, že projednávaný návrh je zjevně nepřípustný z důvodu zjevné nepřípustnosti žaloby v hlavním řízení.
93. V tomto ohledu Rada zaprvé uplatňuje, že napadené nařízení je opatřením s obecnou působností, a nikoliv opatřením vykazujícím pouze znaky rozhodnutí, proto nemůže být žalobcem napadeno. Zadruhé žalobce není v žádném případě osobně dotčen. Jeho obecný zájem na hospodářské prosperitě rybolovu regionu není dostačující pro splnění podmínky umožňující fyzickým a právnickým osobám podávat žaloby podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, tedy podmínky, podle které musí být jejich právní postavení napadeným aktem zasaženo z důvodu určitých vlastností, které jsou jim příznačné, nebo z důvodu skutkového stavu, který je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu. V tomto ohledu Rada zdůrazňuje, že žalobce neprokázal, jakým způsobem napadené nařízení zasahuje jeho hospodářskou situaci ve srovnání s jinými regiony, včetně „nejokrajovějších“ regionů. Zatřetí skutečnost, že Azorské ostrovy jsou zmíněny v čl. 299 odst. 2 ES nestačí k tomu, aby jim byla takto přidělena schopnost jednat jako žalobce; opačný výklad by nejokrajovějším regionům přiznal výsadní přístup k Soudu v rozporu se systémem soudní ochrany zavedené Smlouvou o ES. Konečně zásah do legislativních, právních a správních pravomocí žalobce nezpůsobuje osobní či přímý zájem; toto je neodvratný účinek všech nařízení s obecnou působností.
94. Rada, podporovaná Komisí a Španělským královstvím, mimoto uplatňuje, že žaloba není v žádném případě opodstatněná, neboť žalobce neprokázal fumus boni juris .
95. Zaprvé Rada tvrdí, připomínajíc rozsáhlou pravomoc volného uvážení zákonodárce Společenství v této oblasti, že ustanovení v oblasti životního prostředí nejsou použitelná, neboť právním základem napadeného nařízení je článek 37 ES a čl. 299 odst. 2 ES.
96. Zadruhé Rada tvrdí, že napadené nařízení každopádně neporušuje ustanovení práva životního prostředí (články 6 ES a 174 ES, jakož i zásady práva životního prostředí), poněvadž režim zavedený uvedeným nařízením nepoškozuje žádným způsobem životní prostředí nebo rybí populaci. Podle stanoviska Rady totiž napadené nařízení uvádí do souladu různé zájmy, k nimž se řadí životní prostředí, udržitelné využívání rybí populace a ochrana odvětví rybolovu Azorských ostrovů, přičemž současně respektuje zásadu nediskriminace z důvodu státní příslušnosti zakotvenou v článku 12 ES.
97. Rada, podporovaná Komisí a Španělským královstvím, kromě toho uplatňuje, že napadené nařízení zohledňuje environmentální zájmy tím, že omezuje intenzitu rybolovu na základě historických průměrů a musí být posuzováno v kontextu dalších opatřeních v rámci SRP (jako např. nařízení č. 2340/2002 a č. 2347/2002, jakož i prováděcího nařízení, k jehož přijetí na základě článku 11 napadeného nařízení by mělo brzy dojít), které společně nabízejí v oblasti životního prostředí náležitou ochranu pro všechny druhy hlubinných ryb. Není prokázáno, že by zrušení tzv. „signalizačního“ systému způsobilo jakékoliv problémy environmentálního či jiného charakteru. Též není pravda, že by byly jakékoliv  problémy  způsobeny tuňákům, kteří jsou jakožto migrující druh patřičně chráněni Mezinárodní komisí na ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT), jakož i TAC a kvótami stanovenými sekundárním právem Společenství.
98. Zatřetí Rada a Komise tvrdí, připomínajíce, že Rada požívá značné diskreční pravomoci v oblasti složitých hospodářských otázek, že napadené nařízení neporušuje čl. 299 odst. 2 ES a článek 158 ES, neboť ustanovením ochranné zóny v rozsahu 100 námořních mil poskytuje průmyslu Azorských ostrovů náležitou a přiměřenou ochranu.
99. Začtvrté je rovněž zachována relativní stabilita, neboť napadené nařízení omezuje intenzitu rybolovu na základě historických průměrů. V tomto ohledu Komise kromě toho tvrdí, že zásada relativní stability je v každém případě relevantní pouze pro stanovení TAC, a nikoliv v rámci omezení takové intenzity rybolovu, která je stanovena v napadeném nařízení.
100. Konečně Rada, podporovaná Komisí a Španělským královstvím, tvrdí, že neporušila žádnou podstatnou náležitost. Nebylo nutné konzultovat opětovně Evropský parlament, neboť provedené změny celkově nemění stavbu nařízení. Napadené nařízení je patřičně odůvodněno, jak vyplývá z bodů odůvodnění. Dále byly vzaty v úvahu vědecké důkazy, zejména zprávy vypracované VTHVR a ICES.
101. Pokud jde o naléhavost, Rada, Komise a Španělské království tvrdí, že neexistence předběžných opatření nezpůsobí vážnou a nenapravitelnou škodu, a že podmínka naléhavosti tedy není naplněna.
102. Zaprvé Rada tvrdí, že napadené nařízení nezavádí neomezenou intenzitu rybolovů, ale naopak omezuje uvedenou intenzitu na základě historických průměrů. Napadené nařízení stejně jako nařízení z roku 2002 nabízí dostatečnou ochranu rybí populace a životního prostředí. Zadruhé předběžná opatření nejsou nutná, neboť existují jiné vhodnější možnosti, které lze popřípadě využít k ochraně  životního prostředí a rybí populace, jako např. opatření stanovená články 7 a 8 základního nařízení, které žalobce nevyužil. Návrh na předběžné opatření je předčasný, neboť ke dvěma otázkám, kde žalobce tvrdí způsobení nenapravitelných škod (škody na životním prostředí z důvodu lovu vlečnou sítí při dně a ochuzení rybí populace), Komise předložila návrhy, které mají ošetřit všechny tyto zjištěné problémy. V každém případě napadené nařízení stejně jako nařízení z roku 2002 patřičně chrání rybí populaci omezením intenzity rybolovu. Konečně Rada podotýká, že žalobce nepředložil žádný důkaz naléhavosti v případě tuňáků. Španělské království souhlasí s těmito závěry a podotýká, že z důvodu vysoké migrace tuňáků nemá omezení přístupu do určitých oblastí žádný následek a zakládá diskriminaci na základě státní příslušnosti.
103. Konečně Rada, Komise a Španělské království tvrdí, že při porovnávání zájmů převažuje zájem ve prospěch zamítnutí návrhu. Zaprvé opatření požadovaná žalobcem vedou k nižší, nikoliv vyšší, ochraně životního prostředí. Zadruhé by odklad provádění prodloužil období právní nejistoty, co se týče účinnosti nařízení z roku 1995. Konečně by odklad provádění poškodil tisíce rybářů a stovky plavidel v rozsáhlé oblasti severovýchodního Atlantiku. V důsledku toho by poskytnutí předběžných opatření za těchto okolností ospravedlnily pouze naléhavé důvody.
2. Závěry soudce určeného pro účely rozhodování o předběžném opatření
104. Podle čl. 104 odst. 2 jednacího řádu musí návrh na předběžné opatření uvádět okolnosti prokazující naléhavost a rovněž skutkové a právní důvody, které na první pohled odůvodňují nařízení navrhovaného předběžného opatření. Tyto podmínky jsou kumulativní, takže předběžná opatření musí být zamítnuta, pokud jedna z nich není splněna [usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. října 1996, SCK a FNK v. Komise, C‑268/96 P(R), Recueil, s. I‑4971, bod 30]. Soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření případně zváží porovnávání zájmů (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2001, Rakousko v. Rada, C‑445/00 R, Recueil, s. I‑1461, bod 73). Požadovaná opatření musí mimoto být předběžná v tom smyslu, že ani nepředjímají otázky práva či skutkové okolnosti sporu, ani předem neruší důsledky pozdějšího rozhodnutí v hlavním řízení [usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 19. července 1995, Komise v. Atlantic Container Line a další, C‑149/95 P(R), Recueil, s. I‑2165, bod 22].
105. V rámci tohoto celkového zkoumání soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření disponuje kromě jiného rozsáhlou posuzovací pravomocí a je na něm, jak s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu určí způsob, jakým mají být tyto podmínky ověřovány, jakož i pořadí jejich zkoumání, neboť žádné pravidlo práva Společenství mu neukládá postup podle předem stanoveného postupu analýzy pro posouzení nutnosti předběžně rozhodnout (výše uvedené usnesení Komise v. Atlantic Container Line a další, bod 23)
106. Návrh na předběžné opatření musí být posouzen ve světle výše uvedených zásad.
a) K přípustnosti
107. Nejprve je nutné posoudit, jak tvrdí Rada, Komise a Španělské království, zda musí být návrh na předběžné opatření prohlášen za nepřípustný z důvodu zjevné nepřípustnosti žaloby v hlavním řízení.
108. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že na základě ustálené judikatury, ačkoliv je pravda, že otázka přípustnosti žaloby v hlavním řízení nesmí být v zásadě zkoumána v rámci řízení o předběžném opatření, aby nedošlo k předjímání věci samé, může být proto, aby návrh na odklad provádění aktu nebyl prohlášen za nepřípustný, nutné, aby, žalobce prokázal existenci určitých skutečností umožňujících dospět na první pohled k závěru o přípustnosti žaloby ve věci samé, na níž se zakládá návrh na předběžné opatření, s cílem zabránit mu získat cestou předběžného opatření odklad provádění aktu, který může Soudní dvůr zamítnout, neboť jeho návrh je prohlášen nepřípustným po posouzení v hlavním řízení [usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. listopadu 1999, Pfizer Animal Health v. Rada, C‑329/99 P(R), Recueil, s. I 8343, bod 89].
109. Takové posouzení přípustnosti v hlavním řízení je vzhledem k naléhavosti řízení o předběžném opatření nutně souhrnné [usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. října 2000, Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa a další v. Rada, C‑300/00 P(R), Recueil, s. I‑8797, bod 35].
110. V rámci řízení o předběžném opatření může být totiž přípustnost žaloby v hlavním řízení hodnocena pouze na prima facie
základě, přičemž cílem je posouzení, zda žalobce předložil dostatečné skutečnosti pro a priori odůvodnění závěru, že přípustnost žaloby v hlavním řízení není možno vyloučit. Soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření může prohlásit návrh nepřípustným pouze tehdy, pokud lze s určitostí vyloučit přípustnost žaloby v hlavním řízení. Jinak by rozhodnutí o přípustnosti ve stadiu projednávání návrhu na předběžné opatření, pokud by přípustnost této žaloby nebyla prima facie
zcela vyloučena, znamenalo předjímání rozhodnutí Soudu při rozhodování v hlavním řízení (usnesení předsedy Soudu ze dne 17. ledna 2001, Petrolessence a SG2R v. Komise, T‑342/00 R, Recueil, s. II‑67, bod 17, a ze dne 19. prosince 2001, Government of Gibraltar v. Komise, T‑195/01 R a T‑207/01 R, Recueil, s. II‑3915, bod 47).
111. V důsledku toho je třeba posoudit, zda žalobce prokázal alespoň prima facie
procesní způsobilost k dosažení částečného zrušení napadeného nařízení na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES.
112. Je třeba podotknout, že jelikož má žalobce na základě portugalského práva právní subjektivitu, může Autonomní region Azorské ostrovy v zásadě podat žalobu na zrušení na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, na jehož základě může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají (rozsudek Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2001, Nederlandse Antillen v. Rada, C‑452/98, Recueil, s. I‑8973, bod 51, dále jen „rozsudek Nizozemské Antily I“)
113. Jak správně zdůrazňuje Rada, napadené nařízení je opatřením s obecnou působností, a nikoliv opatřením vykazujícím pouze znaky rozhodnutí. Upravuje rybolov hlubinných ryb v rozsáhlé oblasti severovýchodního Atlantiku, známé pod pojmem východní vody, a vztahuje se bez rozdílu na všechny rybáře, kteří hodlají v této oblasti vykonávat uvedenou činnost. Navíc, i když jsou Azorské ostrovy výslovně uvedeny v bodu 6 odůvodnění a v článku 5, napadené nařízení se vztahuje bez rozdílu na všechny nejokrajovější regiony uvedené v čl. 299 odst. 2 ES, a sice Azorské ostrovy, Madeiru a Kanárské ostrovy.
114. Nicméně skutečnost, že napadený akt je opatřením s obecnou působností, není překážkou toho, aby byl napaden fyzickou nebo právnickou osobou na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES. Podle ustálené judikatury skutečnost, že opatření má obecnou působnost, neznamená, že se nemůže bezprostředně a osobně dotýkat určitých fyzických či právnických osob (rozsudek Nizozemské Antily I, bod 51, a rozsudek Soudního dvora ze dne 18. května 1994, Codorniu v. Rada, C‑309/89, Recueil, s. I‑1853, bod 19).
115. Je tedy nutné posoudit v rámci souhrnného posouzení, zda Autonomní region Azorské ostrovy může být považován za bezprostředně a osobně dotčený napadeným nařízením.
116. Pokud jde o podmínku přímého zájmu, z ustálené judikatury vyplývá, že aby byl žalobce osobně dotčen ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, musí mít akt Společenství bezprostřední účinek na právní postavení žalobce a jeho použití musí být čistě automatické a vyplývat pouze z právní úpravy Společenství bez použití jiných zprostředkujících pravidel (rozsudek Soudu ze dne 12. července 2001, Comafrica a Dole Fresh Fruit Europe v. Komise, T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 a T‑225/99, Recueil, s. II‑1975, bod 96). V tomto ohledu je namístě poznamenat, že napadené nařízení je přímo použitelné ve všech členských státech a že má okamžité účinky, aniž by členské státy musely přijmout dodatečná pravidla. Napadené nařízení působí podstatné a okamžité následky na právní postavení žalobce, jelikož omezuje legislativní pravomoc žalobce v oblasti rybolovu v zóně v rozsahu 100 až 200 námořních mil a jelikož má napadené nařízení vliv na rybolov, který podle žalobce tvoří podstatnou část jeho hospodářství. Lze tedy dospět k závěru, že alespoň na první pohled žalobce prokázal, že je napadeným nařízením bezprostředně dotčen.
117. Pokud jde o podmínku osobního zájmu, je namístě uvést, že se akt s obecnou působností, jako je nařízení, může osobně dotýkat fyzických nebo právnických osob, pouze pokud jsou tyto osoby zasaženy z důvodu určitých vlastností, které jsou jim příznačné, nebo skutkového stavu, který je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu (rozsudky Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2001, Antillean Rice Mills v. Rada, C‑451/98, Recueil, s. I‑8949, bod 49; ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 36, a ze dne 10. dubna 2003, Komise v. Nederlandse Antillen, C‑142/00 P, Recueil, s. I‑3483, dále jen „rozsudek Nizozemské Antily II“, bod 65; rozsudek Nizozemské Antily I, bod 60)
118. V tomto ohledu je třeba podotknout, že podle ustálené judikatury obecný zájem, který region jako Autonomní region Azorské ostrovy může mít na dosažení příznivého výsledku pro svou hospodářskou prosperitu coby entita příslušná pro hospodářské záležitosti na svém území, zejména pro rybolov, sám o sobě nestačí k tomu, aby byl tento region považován za dotčený ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES (rozsudek Nizozemské Antily II, bod 69).
119. Kromě toho pro prokázání osobního zájmu nestačí, že žalobce požívá zvláštní ochrany udělené Smlouvou (čl. 299 odst. 2 ES) nebo je výslovně a přesně uveden v bodu 6 odůvodnění a článku 5 napadeného nařízení nebo že Rada vzala při přijímání napadeného nařízení v úvahu situaci žalobce (v tomto smyslu viz rozsudek Nizozemské Antily II, body 74 až 76). Jinak by, jak správně zdůrazňuje Rada, nejokrajovější regiony uvedené v čl. 299 odst. 2 ES získaly aktivní legitimaci, jak je tomu v případě členských států. Takový výsledek by byl v rozporu s článkem 230 ES, který obdobně neposkytuje aktivní legitimaci  regionálním celkům za stejných podmínek jako členským státům (viz obdobně rozsudek Nizozemské Antily I, bod 50, a uvedená judikatura).
120. Z toho vyplývá, že žalobce musí na skutečnostech prokázat, alespoň prima facie, že je napadeným nařízením zasažen z důvodu skutkového stavu, který jej vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, včetně, za podmínek projednávaného případu, všem ostatním nejokrajovějším regionům (obdobně viz rozsudek Nizozemské Antily I, bod 72).
121. Přestože se žalobce dostatečně nesnažil jasně dokázat, jakým způsobem ho napadené nařízení zasahuje jinak než ostatní nejokrajovější regiony, což by ho dostatečně vymezilo jako osobně dotčeného, předložil určité důkazy, na jejichž základě nelze zcela vyloučit, že se žalobce nachází ve skutkovém stavu, který jej může takto vymezit.
122. Zaprvé pravomoc žalobce bude přímo a značně zasažena napadeným nařízením, neboť jej zbavuje jeho legislativní pravomoci v oblasti rybolovu v zóně v rozsahu 100 až 200 námořních mil. Na základě takového účinku na pravomoc regionu lze v daném případě usoudit, že dotčený region je osobně dotčen ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 15. prosince 1999, Freistaat Sachsen a další v. Komise, T‑132/96 a T‑143/96, Recueil, s. II‑3663, bod 84, a uvedená judikatura, zejména rozsudek Soudu ze dne 15. června 1999, Regione autonoma FriulI‑Venezia Giulia v. Komise, T‑288/97, Recueil, s. II‑1871, body 31 a 32).
123. Zadruhé je situace Azorských ostrovů zvláštní v tom, že jejich mořský ekosystém je charakteristický významnou přítomností podmořských hor, které vedou k lokalizovanému přílivu a ke zvedání studených hlubinných vod (upwellings), existencí polí hydrotermálních proudů a přírodních pramenů horké vody, absencí kontinentálního šelfu a silnou závislostí na lovu hlubinných ryb. Podle žalobce je téměř 12 % aktivního obyvatelstva Azorských ostrovů závislých na činnostech spojených s rybolovem a rybolov hlubinných ryb Azorských ostrovů představuje téměř 60 % hodnoty veškerého úlovku. Během jednání žalobce uvedl, že činnost spojená s rybolovem představuje 5 % hrubého národního produktu, což nelze považovat za zanedbatelnou procentuální hodnotu (stanovisko generálního advokáta Légera k rozsudku Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2001, Nizozemsko v. Rada, C‑301/97, Recueil, s. I‑8853, I‑8858, a Nizozemské Antily I, Recueil, s. I‑8975, bod 95), ve kterém dospěl k závěru, že odvětví představující pouze 0,9 % hrubého národního produktu Nizozemských Antil není dostačující pro dokázání určité zvláštní charakteristiky příznačné pro tento region, ale že by bylo možno dojít k jinému závěru, „pokud by hospodářské odvětví dotčené sporným aktem představovalo mnohem významnější část hrubého národního produktu dotčených (zámořských zemí a území)“.
124. Na základě těchto skutkových důkazů předložených žalobcem má soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření za to, že pokud existují vážné pochybnosti o tom, zda žalobce prokázal, že ho napadené nařízení zasahuje jinak než ostatní nejokrajovější regiony, nelze zcela vyloučit, že žalobce bude schopen v rámci hlavního řízení prokázat, že se ho napadené nařízení osobně dotýká.
125. Ve světle předchozích úvah a vzhledem k tomu, že v tomto stadiu nelze zcela vyloučit přípustnost žaloby v hlavním řízení, nelze návrh na předběžné opatření zamítnut pouze z důvodu nepřípustnosti.
b) K fumus boni juris, naléhavosti a vážení zájmů
126. Pro posouzení toho, zda žalobce prokázal, že splňuje kumulativní podmínky nutné pro poskytnutí předběžných opatření, a sice podmínky fumus boni juris
a naléhavosti, je důležité předběžně posoudit charakter požadovaných předběžných opatření a porovnání zájmů porovnáním účinků, které by usnesení o předběžném opatření poskytující takové opatření mělo na žalobce, žalovaného, vedlejší účastníky, právní řád Společenství a třetí osoby.
Vážení zájmů – Účinky navrhovaných předběžných opatření
127. Zaprvé je třeba podotknout, že samotná povaha některých požadovaných předběžných opatření se zdá být nevhodnou a nepřiměřenou ve světle hlavního cíle, k jehož dosažení směřují, a sice ochrany mořského ekosystému Azorských ostrovů a rybí populace. V tomto ohledu stojí za to posoudit účinky jednotlivých požadovaných předběžných opatření.
128. Odklad provádění článku 3 napadeného nařízení by měl rozsáhlé účinky, neboť by členské státy zbavil povinnosti vyhodnocovat a rozdělovat stupně intenzity rybolovu na základě historických průměrů. Díky samotné povaze takový odklad provádění není zřejmě vhodným, a to tím méně přiměřeným, pro dosažení cíle požadovaného žalobcem, tedy ochrany mořského prostředí a ochrany rybí populace. Odklad provádění tohoto ustanovení v rozsahu, ve kterém z definice dotčeného rybolovu vyjímá lovná zařízení, by nevedl k povinnosti orgánů Společenství definovat rybolov podle lovných zařízení ani k zákazu používání určitých lovných zařízení. Odklad provádění tohoto ustanovení v rozsahu, v němž ze své působnosti vylučuje druhy uvedené v nařízení č. 2347/2002, na které se uplatňuje předchozí nařízení, které není předmětem žaloby, by vedl k hromadění režimů a nevedl by nutně ke zlepšení ochrany těchto druhů.
129. Odklad provádění článku 5 napadeného nařízení by v zásadě odstranil ochranu zóny v rozsahu 100 námořních mil kolem Azorských ostrovů, což je účinek, který se zdá být v rozporu s tím, o co usiluje žalobce. Je třeba uvést, že článek 5 zavádí ochrannou zónu v rozsahu 100 námořních mil pro všechny druhy, včetně tuňáků a hlubinných ryb. Jelikož žalobce požaduje, aby španělská plavidla nelovila tuňáky v zóně 0 až 200 námořních mil, odklad provádění článku 5 napadeného nařízení by nepřinesl požadovaný účinek.
130. Odklad provádění článku 11 napadeného nařízení by Radě a Komisi zabránil v přijetí prováděcího nařízení stanovujícího nejvyšší intenzitu rybolovu pro každý členský stát, pro každou zónu a pro každé loviště ryb, definované v článcích 3 a 6. Takové opatření by nepřispělo k ochraně životního prostředí či ochraně rybí populace ve vodách Azorských ostrovů. Sám žalobce má za to, že po svém přijetí bude prováděcí nařízení alespoň částečně chránit vody Azorských ostrovů.
131. Odklad provádění čl. 13 písm. b) napadeného nařízení by vedl znovu k  používání tzv. „signalizačního systému“, a významně by tedy ovlivnil velký počet rybářských plavidel, která by se musela přizpůsobit tomuto systému. Znovuzavedení signalizačního systému by nicméně žalobci nanejvýš umožnilo  shromáždit doplňující informace týkající se činnosti plavidel působících ve vodách Azorských ostrovů a žalobce nedokázal, že ačkoli mu VMS poskytuje méně informací, brání mu v používání režimu zavedeného napadeným nařízením nebo v dostatečném sledování činnosti plavidel působících ve vodách Azorských ostrovů. I když toto ustanovení omezuje, jak tvrdí žalobce, množství informací, které mohou orgány Azorských ostrovů požadovat od plavidel působících pod jejich jurisdikcí, nepředložil důkaz ukazující, jaké konkrétní účinky by toto mělo na mořský ekosystém a rybí populaci.
132. Odklad provádění článku 15 napadeného nařízení, který nejpozději dnem 1. srpna 2004 zrušuje nařízení z roku 1995, by se dotknul všech rybářů hodlajících lovit ve vodách Azorských ostrovů a způsobil by značnou právní nejistotu, pokud jde o režim použitelný ve vodách Azorských ostrovů. Odklad provádění tohoto ustanovení by v podstatě obnovil předchozí právní režim, který se zákonodárce Společenství rozhodl nahradit režimem zavedeným napadeným nařízením. Je nutné uznat, že existuje značná nejistota, pokud jde o otázku, zda jsou některá ustanovení nařízení z roku 1995 úzce svázána s přechodným režimem aktu o přistoupení a s nařízením č. 1275/94, že by měla být považována za nepoužitelná po uplynutí přechodného přístupového období, tedy po 1. lednu 2003. Je pravda, že odklad provádění článku 15 může mít za následek, že povolí používání starého režimu, který alespoň podle žalobce poskytuje vhodnou ochranu vodám Azorských ostrovů. Je však třeba uvést, že režim z roku 1995 stanovil ochranu nikoliv přímo zavedením pravidel v oblasti životního prostředí, jako je zákaz používání lovných zařízení, ale nepřímo pravidly omezujícími přístup cizích plavidel do vod Azorských ostrovů. Odklad provádění článku 15 by zachoval ta ustanovení nařízení z roku 1995, která omezují přístup cizích plavidel do vod Azorských ostrovů, zatímco přechodný režim přístupu zavedený aktem o přistoupení měl být ukončen nejpozději dne 31. prosince 2002. Je namístě podotknout, že taková ustanovení jsou přímo diskriminační z důvodu státní příslušnosti, a že tak porušují zásadu zakotvenou v článku 12 ES a v čl. 17 odst. 1 základního nařízení.
133. Konečně je třeba podotknout, že alternativní opatření požadovaná žalobcem – zakázat španělským plavidlům lov tuňáků ve vodách Azorských ostrovů a zakázat jiným než portugalským plavidlům lovit druhy žijící při dně a hlubinné ryby – nejsou v podstatě pravidla týkající se ochrany životního prostředí, ale pravidla přístupu, která by byla přímo diskriminační z důvodu státní příslušnosti a která by poškodila zájmy cizích plavidel. Usnesení o předběžném opatření, které by poskytlo taková opatření, by nesměřovalo k přímé ochraně mořského prostředí a rybí populace, nezakazovalo by používání zařízení působících škody a nestanovilo by zvláštní omezení intenzity rybolovu či jiná ekologicky rozumná opatření, ale jednoduše by vyloučilo cizí plavidla z vod Azorských ostrovů. Takové usnesení je tedy zřejmě ze své vlastní podstaty nepřiměřené.
134. Z tohoto posouzení povahy požadovaných předběžných opatření vyplývá, že na rozdíl od tvrzení žalobce by částečný odklad provádění napadeného nařízení nebo požadovaná předběžná opatření měly významný negativní dopad na třetí osoby a narušily by fungování SRP.
135. Napadené nařízení je totiž opatřením s obecnou působností, které abstraktně upravuje široké pole rybářské činnosti dotýkající se velkého množství rybářských plavidel a rybářů. Částečný odklad provádění napadeného nařízení by měl vliv na zájmy rybářů z jiných členských států, a zejména na španělské rybáře, tím, že by pozastavil jejich práva, udělená jim zákonodárcem Společenství vykonávat rybolov bez jakékoliv diskriminace z důvodu státní příslušnosti, a to zejména ve vodách Azorských ostrovů.
136. Tyto potenciálně značné důsledky částečného odkladu provádění napadeného nařízení pro značný počet dotčených osob musí být vyhodnoceny vzhledem k nutnosti požadovaných předběžných opatření, aby se zabránilo vzniku uváděné vážné a nenapravitelné škody do doby, než bude rozhodnuto v hlavním řízení. V této souvislosti je nezbytné vzít v úvahu závažnost uváděné škody, která se týká otázky životního prostředí.
137. Konečně je třeba podotknout, že takové posouzení by má vzít rovněž v úvahu skutečnost, že v rámci SRP se Rada jako zákonodárce těší značnému volnému uvážení, které odpovídá politické odpovědnosti uložené tomuto orgánu články 34 ES až 37 ES. Při kontrole výkonu pravomoci Rady v této souvislosti se musí soudce omezit na posouzení, zda na straně Rady došlo ke zjevnému pochybení nebo zneužití pravomoci či zda dotčený orgán nepřekročil zjevně meze své posuzovací pravomoci (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 19. února 1998, NIFPO a Northern Ireland Fishermen’s Federation v. Department of Agriculture for Northern Ireland, C‑4/96, Recueil, s. I‑681, bod 42 a uvedená judikatura).
138. Ve světle tohoto vývoje by soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření neměl změnit, vyjma v případě zjevné naléhavosti, svým posouzením  posouzení Rady, aniž by podstupoval riziko zásahu do diskreční pravomoci tohoto orgánu (v tomto smyslu viz usnesení předsedy Soudu ze dne 2. března 1998, Nizozemské Antily v. Rada, T‑310/97 R, Recueil, s. II‑455, body 64 a 65). Vážení přítomných zájmů znamená, jak bylo zdůrazněno výše, že soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření může nahradit posouzení Rady svým posouzením pouze za výjimečných podmínek charakterizovaných zvláště vážným fumus boni juris
a zjevnou naléhavostí (v tomto smyslu viz usnesení předsedy Soudu ze dne 1. února 2001, Free Trade Foods v. Komise, T‑350/00 R, Recueil, s. II‑493, bod 48 a uvedená judikatura).
139. Je třeba posuzovat v tomto rámci kumulativní podmínky fumus boni juris
a zjevné naléhavosti. Je vhodné nejdříve posoudit, zda žalobce prokázal nutnost předběžných opatření, přičemž pokud nebylo zcela jasné, že tato podmínka byla splněna, bylo by nadbytečné posuzovat v celém rozsahu existenci fumus boni juris .
K naléhavosti
140. Předběžně je třeba poznamenat, že naléhavost návrhu na předběžné opatření musí být posouzena vzhledem k nutnosti prozatímně rozhodnout s cílem zabránit tomu, aby osobě požadující toto opatření byla způsobena vážná a nenapravitelná škoda (výše uvedené usnesení Pfizer Animal Health v. Rada, bod 94).
141. Konkrétně, pokud újma záleží na souběhu řady faktorů, postačuje, že tato újma je předvídatelná s dostatečným stupněm pravděpodobnosti [viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 29. června 1993, Německo v. Rada, C‑280/93 R, Recueil, s. I‑3667, bod 34, a usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. prosince 1999, HFB a další v. Komise, C‑335/99 P(R), Recueil, s. I‑8705, bod 67]. Žalobce je nicméně povinen prokázat skutečnosti, které mohou zakládat pravděpodobnost vážné a nenapravitelné škody (výše uvedené usnesení HFB a další v. Komise, bod 67, a usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. října 2000, Řecko v. Komise, C‑278/00 R, Recueil, s. I‑8787, bod 15).
142. Z toho vyplývá, že posouzení se musí zaměřit na otázku, zda žalobce prokázal, že je nutné nařídit požadovaná předběžná opatření, aby se zabránilo těmto typům škod, které podle něj vyplývají z uplatnění napadeného nařízení: zaprvé škody na mořském ekosystému (korály, mořské dno atd.) z důvodu umožnění používat vlečná zařízení a ostatní typy průmyslových zařízení jako žábrové sítě a dlouhé vlasce; zadruhé ochuzení hlubinných ryb na úroveň, kterou není možné obnovit z důvodu zvýšené intenzity rybolovu a zatřetí zhroucení odvětví rybolovu Azorských ostrovů.
143. Před posouzením každého typu škody je nutné uvést, že mezi účastníky řízení existuje značná neshoda, co se týče přesného data zrušení nařízení z roku 1995, tedy data, ke kterému napadené nařízení začne působit uváděné účinky ve vodách Azorských ostrovů bez režimu výhody ochrany z roku 1995. Pro účely projednávaného řízení je třeba posoudit účinky napadeného nařízení se zohledněním toho, že nařízení z roku 1995 budou každopádně zrušena nejpozději ke dni 1. srpna 2004. Toto je zřejmě nejrozumnější výklad, na základě toho, že článek 15 napadeného nařízení je zvláštním ustanovením upravujícím zrušení nařízení z roku 1995. Je nezpochybnitelné, že na základě uvedeného článku 15 nebudou již nařízení z roku 1995 ode dne 1. srpna 2004 použitelná a že tato skutečnost tvoří základ žalobcovy argumentace, pokud jde o účinky napadeného nařízení na mořské prostředí na rybí populaci a odvětví rybolovu Azorských ostrovů.
Vážná a nenapravitelná škoda na mořském ekosystému
144. Žalobce tvrdí, že napadené nařízení povolí intenzitu rybolovu na průmyslovém stupni a dovolí používání vlečných zařízení a ostatních typů průmyslových zařízení, jako je vlečná síť pro lov při dně nebo vlečná síť pro lov bez kontaktu se dnem, žábrová sít pro lov při dně a dlouhý vlasec průmyslového typu, které působí vážné a nenapravitelné škody na mořském ekosystému tím, že ničí mořské dno, korálové útesy a korály.
145. Žalobce tvrdí, že předchozí režim zavedený nařízeními z roku 1995, zejména na základě článků 3 a 6 a přílohy I nařízení č. 685/95, definoval každý druh rybolovu odkazem na typ lovného zařízení (například vlečná či upevněná zařízení), a že Rada mohla v důsledku toho nepřímo omezit používání vlečných zařízení stanovením např. nulového omezení intenzity rybolovu v určité oblasti pro daný typ lovného zařízení. Pro vody Azorských ostrovů bylo toto uskutečněno článkem 2 a přílohou nařízení č. 2027/95. Napadené nařízení (článek 3 a jeho příloha) nedefinuje druhy rybolovu podle lovných zařízení, a v budoucnu tedy nebude možné stanovit nulovou maximální hodnotu intenzity rybolovu pro vlečná zařízení. Krom toho veškerá místní omezení používání takových zařízení jsou navíc dle článku 10 nařízení č. 2371/2002 nepoužitelná pro cizí plavidla vně zóny v rozsahu 12 námořních mil; neexistuje tedy žádný jiný způsob uplatnění takového zákazu. Vzhledem k tomu, že článek 15 napadeného nařízení rovněž nejpozději ke dni 1. srpna 2004 ruší nařízení z roku 1995, z toho vyplývá, že používání vlečných zařízení ve vodách Azorských ostrovů bude povoleno.
146. Všichni účastníci řízení uznávají, že po zrušení nařízení z roku 1995 nejpozději ke dni 1. srpna 2004 na základě článku 15 napadeného nařízení bude plavidlům povoleno používat vlečné sítě pro lov při dně ve vodách Azorských ostrovů, přičemž předchozí režim podobnou činnost vylučoval.
147. Rovněž není zpochybňováno, že lov vlečnou sítí při dně může mít značné negativní důsledky na mořský ekosystém, pokud tato činnost nebude kontrolována. Rada i Komise na jednání připustily, že následky lovu vlečným zařízením při dně mohou mít vážné a nenapravitelné důsledky zničením citlivých prvků mořského ekosystému, jako korálových útesů. V tomto ohledu odůvodnění návrhu Komise o lovu vlečnou sítí uvádí, že „z posledních vědeckých zpráv vyplývá, že určitá hlubinná stanoviště [tedy stanoviště Azorských ostrovů] musí být chráněna proti mechanické erozi způsobené lovnými zařízeními“. Čtvrtý bod odůvodnění uvedeného návrhu uvádí, že „podle dostupných vědeckých údajů je náprava škod způsobených lovnými zařízeními s vlečnou sítí na korálech nemožná či velmi obtížná a pomalá“.
148. Na rozdíl od účinků lovu vlečnou sítí při dně, kde existují dostatečné důkazy pro to, aby soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření mohl dojít k závěru, že škoda, která by mohla vzniknout, je vážná a nenapravitelná, pokud podobná činnost nebude kontrolována, nebylo dostatečně prokázáno, že podobná škoda může vyplynout z používání jiných zařízení, jako např. vlečných sítí pro lov bez kontaktu se dnem, žábrových sítí a zejména dlouhého vlasce.
149. Žalobce tvrdí, že tyto ostatní intenzivní metody rybolovu působí vedlejší škody na rybí populaci (pro kterou je režim intenzity rybolovu nicméně použitelný), ale vážná a nenapravitelná škoda způsobená mořskému prostředí jako taková nebyla prokázána. Expertiza předložená žalobcem (příloha 2 návrhu) ukazuje, že i když všechny typy průmyslového rybolovu mají vedlejší následky, sítě nedotýkající se dna a dlouhé vlasce jsou považovány za zařízení způsobující podstatně menší škody než lov vlečnou sítí při dně s dlouhými vlasci, který „způsobuje stanovištím omezené škody“. Tvrzení týkající se tzv. stínového rybolovu se vztahují především k ochraně rybí populace, a nikoliv ke škodě způsobené na životním prostředí jako takové, a jsou navíc vyjádřena obecně, aniž by byly zmíněny údaje o stupni vážnosti škody nebo o pravděpodobné lhůtě, ve které se taková škoda stane vážnou a nenapravitelnou.
150. Odkazy žalobce na prohlášení Komise v jejích tiskových zprávách připojených k návrhu o lovu vlečnou sítí se týkají lovu vlečnou sítí při dně nebo podobných zařízení a nemohou být považována za uznání škodících účinků používání jiných typů lovných zařízení ze strany tohoto orgánu.
151. Tvrzení žalobce ohledně naléhavosti, pokud jde o jiná zařízení než vlečné sítě při dně a podobné tažené sítě, musí být tudíž zamítnuto.
152. Pokud jde o lov vlečnou sítí při dně, Rada a Komise nicméně připouští, že pokud by nebyl kontrolován, mohl by tento typ lovného zařízení pravděpodobně způsobit vážné škody na mořském ekosystému Azorských ostrovů. Podobné škody jsou nenapravitelné v tom smyslu, že jak se obecně připouští, je nemožné nebo velmi obtížné je napravit.
153. V důsledku toho je nutné posoudit, zda při neexistenci požadovaných předběžných opatření napadené nařízení skutečně a bezprostředně způsobí škody. Je na žalobci, aby dokázal skutečnosti, které by měly zakládat pravděpodobnost vážné a nenapravitelné škody (výše uvedená usnesení HFB a další v. Komise, bod 67, a Řecko v. Komise, bod 15).
154. Je třeba poznamenat, že na rozdíl od toho, co zřejmě tvrdí žalobce, nic v napadeném nařízení nepovoluje výslovně lov vlečnou sítí ani nebrání Radě nebo Komisi přijmout dodatečná opatření na boj proti takové činnosti. Návrh Komise o lovu vlečnou sítí směřuje totiž k doplnění napadeného nařízení zavedením zvláštního zákazu lovu vlečnou sítí zejména ve vodách Azorských ostrovů. Návrh pozmění nařízení č. 850/98 tím, že doplní následující ustanovení článku 30 uvedeného nařízení:
„Plavidlům je zakázáno používat veškeré vlečné sítě nebo podobná vlečná zařízení pracující v kontaktu s mořským dnem [zejména] ve [vodách Azorských ostrovů].“
155. Z toho vyplývá, že žalobcem navrhovaný odklad provádění článku 3, čl. 5 odst. 1, článků 11 nebo 13 napadeného nařízení nevede k zákazu lovu vlečnou sítí při dně ve vodách Azorských ostrovů a nemá pro žalobce žádný význam. Nebylo prokázáno, že tato ustanovení působí jakékoliv účinky na lov vlečnou sítí. V důsledku toho není odklad provádění těchto ustanovení zjevně nutný.
156. Nicméně, jak uvádí sám žalobce, k povolení lovu vlečnou sítí dojde nepřímo zrušením nařízení z roku 1995, která se sama zabývala touto otázkou pouze oklikou, a nikoliv přímo, spojením zařízení a definice druhů rybolovů. Pouze odklad článku 15 napadeného nařízení (který zrušuje nařízení z roku 1995) tedy může mít účinky na lov vlečnou sítí při dně tím, že umožní pokračovat v uplatňování režimu zavedeného nařízeními z roku 1995, a tím nepřímo zakázání lovu vlečnou sítí při dně.
157. Je však obtížné dojít k závěru, zda je takové předběžné opatření nebo jiné opatření nutné pro zabránění vzniku škody na mořském ekosystému v dotčeném období, neboť v rámci SRP existuje řada dalších přiměřenějších a vhodnějších možností, které mohou být pro zabránění vzniku takové škody rychle a efektivně použitá.
158. Tyto možnosti zahrnují zejména nouzová opatření přijatá Komisí nebo členskými státy, zejména Portugalskou republikou, na základě článků 7 a 8 základního nařízení, které povolují přijetí takových opatření právě v situaci, kde „existují důkazy o vážném ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností, které vyžaduje okamžitý zásah“. Podle článku 8 mohou tato opatření trvat nanejvýše tři měsíce a šest měsíců podle článku 7 základního nařízení, s možností prodloužení o dalších šest měsíců. Trvání těchto opatření se tedy jeví jako dostatečné pro zabránění vzniku škody do doby, než bude přijat návrh Komise o lovu vlečnou sítí, který bude pravděpodobně přijat v blízké době. Navíc čl. 45 odst. 1 a 2 nařízení č. 850/98 povoluje přijetí nouzových opatření Komisí nebo členskými státy, co se týče vod v jejich jurisdikcí, „vyžaduje-li ochrana populací mořských živočichů neprodlený zásah“ nebo „je-li ochrana určitých druhů nebo určitých lovišť ryb závažně ohrožena a způsobilo-li by jakékoli prodlení obtížně napravitelnou škodu“.
159. Na jednání vyšlo najevo, že žalobce neučinil žádné kroky za účelem přijetí takových opatření.
160. Komise navíc na jednání uvedla, že situaci neustále sleduje a že je připravena v případě nutnosti přijmout tato nouzová opatření.
161. Podobná opatření byla přijata v případě Darwin Mounds ve Spojeném království [nařízení Komise (ES) č. 1475/2003 ze dne 20. srpna 2003 o ochraně hlubinných korálových útesů před účinky lovu vlečnou sítí v oblasti severozápadně od Skotska (Úř. věst. L 211, s. 14; Zvl. vyd. 04/06, s. 42)]. Návrh Komise o lovu vlečnou sítí ukazuje, že Komise si je vědoma situace a že ji neustále sleduje. Odůvodnění uvedeného návrhu uvádí, že „zóna rybolovu Společenství kolem Azorských ostrovů, Madeiry a Kanárských ostrovů obsahuje několik známých nebo potenciálních hlubinných stanovišť, která byla až do současnosti chráněna před lovem vlečnou sítí díky režimu zvláštního přístupu definovaného nařízením Rady (ES) č. 2027/95, a že je vzhledem k ukončení použitelnosti tohoto režimu v roce 2004 důležité zajistit kontinuitu ochrany těchto oblastí v rámci právních předpisů Společenství“. Jelikož si je Komise vědoma vznesených otázek, je velmi nepravděpodobné, že by měla námitky proti přijetí obdobných opatření nebo že by nezasáhla v zájmu zabránění vzniku jakékoliv škody.
162. Za takových podmínek, jelikož měl žalobce k dispozici jiné vhodnější možnosti, se požadovaná předběžná opatření nejeví nutnými (viz obdobně usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. dubna 1994, Komise v. Belgie, C‑87/94 R, Recueil, s. I‑1395, body 40 až 42; výše uvedené usnesení Free Trade Foods v. Komise, bod 59; usnesení předsedy Soudu ze dne 7. května 2002, Aden a další v. Rada a Komise, T‑306/01 R, Recueil, s. II‑2387, bod 109, a ze dne 3. prosince 2002, Neue Erba Lautex v. Komise, T‑181/02 R, Recueil, s. II‑5081, body 105 až 110).
163. Soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření ve světle výše uvedeného soudí, že žalobce neprokázal nutnost požadovaných předběžných opatření pro zabránění vzniku vážné a nenapravitelné škody na mořském ekosystému.
Škoda na rybí populaci
164. Co se týče vážné a nenapravitelné škody způsobené na rybí populaci, žalobce tvrdí, že nejpozději ode dne 1. srpna 2004 povede zrušení nařízení z roku 1995 a vstup v platnost napadeného nařízení k podstatnému zvýšení intenzity rybolovu, což způsobí rychlé ochuzení hlubinné rybí populace, která již nebude moci dojít k obnově.
165. Je třeba rozlišit dva typy rybí populace: tuňáky a hlubinné ryby.
166. Co se týče tuňáků a ryb tuňákovitého typu, žalobce zjevně nepředložil dostatečné důkazy potvrzující, že požadovaná předběžná opatření jsou nutná pro zabránění vzniku vážné a nenapravitelné škody.
167. Ryby tuňákovitého typu jsou velkými migranty, kteří se vyskytují ve velmi rozsáhlé oblasti a nejsou zvláštně spjaty s vodami Azorských ostrovů. Ochranná opatření musí pokrývat celou oblast jejich výskytu, aby odrážela oblast velké migrace tohoto druhu. Opatření uzavírající či uvolňující zvláštní zónu v rozsahu 100 námořních mil není relevantní pro vyhnutí se zřídnutí rybí populace, neboť se jedná o velké migranty. Jelikož jde o velké migranty, jsou tuňáci a ryby tuňákovitého typu chráněni různými opatřeními, jako např. TAC a kvótami stanovenými pro rozsáhlou oblast severovýchodního Atlantiku, podle nařízení Rady (ES) č. 2287/2003 ze dne 19. prosince 2003 (Úř. věst. L 344, s. 1; Zvl. vyd. 04/06, s. 109). Tuňáci a ryby tuňákovitého typu jsou navíc chráněni v rámci ICCAT, jíž je Společenství členem, a pro většinu druhů tuňáků byla přijata opatření na omezení odlovů či intenzity rybolovu. Konečně tvrzení přednesené žalobcem na jednání, podle kterého se lodi lovící tuňáky vyskytují v rozsáhlé oblasti, a zabraňují tak ostatním rybářům lovit hlubinné ryby, zjevně nepodporuje jeho tezi, podle které dojde k ochuzení populace tuňáků a hlubinných ryb.
168. Co se týče hlubinných ryb, jsou otázky vznesené žalobcem fakticky velmi komplexní. Nicméně nelze mít za to, že žalobce prokázal, že za neexistence předběžných opatření do doby, než bude rozhodnuto v hlavním řízení, umožní napadené nařízení takové zvýšení intenzity rybolovu, že dojde k vyčerpání rybí populace tak, že vznikne vážná a nenapravitelná škoda nebo že taková škoda je jistá a bezprostřední.
169. Je třeba poznamenat, že žalobce neprokázal, že napadené nařízení povede k povolení neomezené intenzity rybolovu těchto druhů ve vodách Azorských ostrovů. Naopak, jak uvádí Rada, Komise a Španělské království, napadené nařízení stejně jako nařízení z roku 2002 stanoví řadu opatření omezujících intenzitu rybolovu nebo ukládajících TAC a kvóty, co se týče hlubinných ryb.
170. Jak připouští žalobce, dva druhy hlubinných ryb (tkaničnice tmavá a ružicha šedá) budou tedy podřízeny TAC a zvláštním kvótám podle nařízení č. 2340/2002. Řada hlubinných ryb vyjmenovaných v příloze I nařízení č. 2347/2002 bude podřízena přísnému režimu omezení intenzity rybolovu v rámci Společenství. Tento režim zahrnuje ustanovení o použitelnosti a přísné kontrole a povoluje Komisi bedlivě sledovat situaci tak, aby mohla přijmout jiná opatření pro všechny druhy, které by podle ní mohly být ohroženy přílišným využíváním. Je třeba připomenout, že nařízení č. 2347/2002 nebylo v rámci projednávaného řízení napadeno.
171. Konečně samo napadené nařízení ustavuje režim omezení intenzity rybolovu pro všechny druhy žijící při dně, včetně hlubinných ryb, na které se již nevztahuje režim stanovený nařízením č. 2347/2002. Podle článku 3 napadeného nařízení je toto omezení intenzity rybolovu založeno na historických průměrech let 1998 až 2002. Napadené nařízení tedy v podstatě stanoví strop intenzity rybolovu na tomto základě.
172. Je třeba poznamenat, že na rozdíl od předpokladu žalobce není zřejmé, že prováděcí nařízení stanovené  článkem 11 napadeného nařízení, nebude přijato do 1. srpna 2004, tedy do data, ke kterému se ruší nařízení z roku 1995. Žalobce vyjádřil obavu, že k této situaci může dojít, což by vedlo k období právního vakua povolujícího neomezenou intenzitu rybolovu v dotčené zóně. Jak však bylo uvedeno výše, Komise nyní přijala návrh prováděcího nařízení. Uvedený návrh definuje přesné a detailní nejvyšší stupně intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro každý druh rybolovu v západních vodách, založené na subzónách ICES a CECAF na základě údajů poskytnutých členskými státy, které umožňují vypočítat průměrnou roční intenzitu rybolovu v letech 1998 až 2002. Návrh byl přijat dne 12. května 2004. Článek 11 napadeného nařízení stanoví mechanismus, podle kterého v případě, že Rada prováděcí nařízení nepřijme nejpozději do 31. května 2004, může jej přijmout Komise nejpozději do 31. července 2004. Na jednání  Komise potvrdila, že tento mechanismus jí umožní přijmout prováděcí nařízení do 31. července 2004. V každém případě článek 3 napadeného nařízení ukládá členským státům povinnosti v oblasti omezení intenzity rybolovu i v případě neexistence prováděcího nařízení. Riziko právního vakua tudíž není opodstatněné.
173. Žalobce nicméně tvrdí, že napadené nařízení a nařízení č. 2347/2002 by umožnily zvýšení intenzity rybolovu ve vodách Azorských ostrovů, neboť stanoví nejvyšší stupně intenzity rybolovu pro rozsáhlé zóny, sahající za hranice vod Azorských ostrovů. Podle žalobce by toto mohlo umožnit vyšší intenzitu rybolovu ve vodách Azorských ostrovů v zóně v rozsahu 100 až 200 námořních mil. Podle žalobce by rychlá návratnost očekávaná rybáři z důvodu panenské povahy lovišť ryb v hlubinných vodách Azorských ostrovů činila toto zvýšení intenzity rybolovu v této oblasti pravděpodobným.
174. Žalobce předložil příklady o určitých rybářských expedicích uskutečněných španělskými plavidly, které ukazovaly, že intenzivní rybolov dlouhými vlasci vedl k výraznému objemu úlovku, který dosahoval již při jediném výjezdu na moře 7 % celkového úlovku určitých druhů ryb, jako např. pivonošů. Porto de Abrigo předložil podobné skutečnosti, podle kterých v současné době loví ve vodách Azorských ostrovů 58 španělských plavidel (na rozdíl od dřívějšího průměru 4). Žalobce se rovněž během jednání snažil ukázat, že průmyslová zařízení by plavidlům umožnila pokrýt většinu vod Azorských ostrovů ve velmi krátké lhůtě, nanejvýše tří měsíců.
175. Ani žalobce, ani vedlejší účastníci však nepředložili důkazy umožňující soudci určenému pro účely rozhodování o předběžném opatření udělat si celkový a přesný obraz o uváděném stupni a trvání dovolávané škody. Nepokusili se určit, jak a v jakém rozsahu dojde ke zvýšení intenzity rybolovu ve vodách Azorských ostrovů ve světle omezení stanovených nařízeními z roku 2002 a napadeným nařízením a jak se jakékoliv zvýšení intenzity rybolovu dotkne různých dotyčných druhů hlubinných ryb během doby, kdy probíhá hlavní řízení.
176. Žalobce totiž uznává, že není schopen přesně předpovědět, kdy se škoda způsobená novým režimem stane nenapravitelnou a kdy zvýšená intenzita rybolovu bude omezena na neobnovitelnou úroveň, ale očekává, že je bude možno pocítit během jediné lovné sezóny a v každém případě v období několika sezón do doby, než bude rozhodnuto v hlavním řízení.
177. Důkazy předložené žalobcem nicméně naznačují, že škoda způsobená v hlubinných lovištích ryb Nového Zélandu je počítána spíše na roky než na měsíce. Vědecké zprávy dále ukazují, že zóny spadající do systému Středoatlantického hřebenu (jehož jsou Azorské ostrovy součástí) vně vod Azorských ostrovů jsou přístupné neregulovanému hlubinnému rybolovu již desítky let. I když toto vedlo k poklesu cílových druhů a druhů, které byly vedlejšími úlovky, nevedlo to podle všeho k nenávratnému zhroucení rybí populace. Expertiza předložená žalobcem například uvádí, že přestože je rybí populace citlivá na přílišné využívání, odlovy v téměř každém regionu využívaném k dnešnímu dni prošly rychlým vývojem (boom and bust) s počátečně vysokými úlovky, které se prudce snížily během desetiletí od zahájení rybolovu (s. 2 až 3 přílohy 2 návrhu).
178. Konečně, obávajíce se vzniku vážné a nenapravitelné škody na stanovištích a odvolávajíce se na situaci hraničící s udržitelností, uváděné vědecké zprávy (zejména příloha 3 návrhu) vnáší značnou nejistotu, co se týče pravděpodobných účinků domnělého přílišného využívání. Zpráva (příloha 3 návrhu) rovněž uvádí, že relevantní ukazatele „nenaznačují existenci zjevných problémů z důvodu přílišného využívání druhů žijících při dně“, přestože tyto mohou být posuzovány jako předmět intenzivního využívání. Zpráva dodává, že u určitých druhů dochází každoročně ke změnám, které „nejsou zřejmě pouze přímým důsledkem úmrtnosti způsobené rybolovem, ale jejichž příčina není doposud dobře známa“ (s. 17 přílohy 3 návrhu). Zpráva rovněž uvádí, že „doposud nejsou zcela známy účinky přílišného využívání některých z těchto zón, a sice podmořských hor, neboť jejich dynamika není dobře prozkoumána“ (s. 25 přílohy 3 návrhu).
179. Vedle předchozích úvah je nutné podotknout, že dvě z vědeckých zpráv (které vyhotovily ICES a VTHVR, přiložené v přílohách 20 a 21 návrhu), o něž se žalobce opírá, aby prokázal pravděpodobnost ochuzení populace hlubinných ryb, vznikly před přijetím výše uvedených nařízení z roku 2002. Tato nařízení byla přijata ve světle vědeckých stanovisek obsažených v těchto zprávách s cílem vzít v úvahu předložené důkazy a zavést režim omezující intenzitu rybolovu hlubinných ryb, o kterých má za to, že jsou ohroženy přílišným využíváním (viz body 2 a 4 odůvodnění nařízení č. 2347/2002). Navíc tyto zprávy neuvádějí skutečnosti dokazující, že napadené nařízení nebo podobný režim vedou k ochuzení rybí populace. Zprávy doporučují přijetí obecných zásad pro udržitelné řízení rybí populace. Zprávy nepodporují režim založený na pravidlech omezení přístupu nebo na výlučném používání TAC a kvót, ale vyjadřují spíše upřednostnění režimu řízení intenzity rybolovu, tedy postoj, který následovala Rada při přijímání nařízení z roku 2002 a napadeného nařízení, jejichž cílem je omezení intenzity rybolovu.
180. Pokud jde o aktuálnější zprávu ICES, zveřejněnou dne 11. června 2004, žalobce sám ve svém návrhu ze dne 21. června 2004 uvádí, že tato nepřináší žádné nové skutkové a právní poznatky. Zpráva přebírá své závěry z roku 2002 a doplňuje některé nové poznatky. Ačkoliv zpráva ICES z roku 2004 přebírá obavy z roku 2002, a sice že hlubinné ryby jsou citlivé a že jsou považovány za využívané neudržitelným způsobem, připouští však, že „není možné poskytnout stanoviska pro určitá loviště hlubinných ryb“ (s. 82 zprávy ICES z roku 2004). Zpráva nicméně bere v úvahu coby pozitivní vývoj přijetí aktuálnějších nařízení (jako jsou nařízení z roku 2002) s tím, že uznává, že „[v] zóně regulované NEAFC bylo doporučeno zmrazit intenzitu rybolovu v letech 2003 a 2004 a v hlubinných lovištích Společenství používat režim řízení intenzity“. Zpráva dodává, že současná nařízení směřující ke stabilizaci či omezení intenzity rybolovu by měla „zlepšit stav populace nebo alespoň zpomalit míru ochuzení [a že] jejich dosavadní účinky na populaci nemohou být však v současné době vyčísleny“ (viz s. 83 zprávy ICES z roku 2004). Z toho vyplývá, že současný vývoj, kterým se zabývá zpráva ICES z roku 2004, nedokazuje zhoršení předchozí situace a nemění celkový pohled. Konkrétně ani zpráva z roku 2004, ani zprávy z roku 2002 nepřinášejí důkazy, co se týče účinků napadeného nařízení na vody Azorských ostrovů, které by mohly vést k závěru, že požadovaná předběžná opatření jsou nutná pro zabránění vzniku vážné a nenapravitelné škody na rybí populaci v této oblasti.
181. Je třeba rovněž podotknout, že tvrzení žalobce, podle kterého Komise v podstatě uznává, že napadené nařízení bude mít škodlivé účinky na rybí populaci, není správné. Úseky uvedené žalobcem, výňatky z tiskové zprávy Komise ze dne 3. února 2004, která doprovází návrh o lovu vlečnou sítí, odkazují výlučně na škodlivé účinky zařízení pro lov vlečnou sítí při dně na mořská stanoviště, a nikoliv na vyčerpání rybí populace.
182. Konečně je důležité zdůraznit, že všechny úvahy obdobné těm uvedeným výše, týkající se existence vhodnějších možností řešit všechny problémy týkající se mořského ekosystému, jsou též relevantní v rámci posuzování naléhavosti týkající se vyčerpání rybí populace.
183. Všechna nouzová opatření stanovená články 7 a 8 základního nařízení nebo článkem 45 nařízení č. 850/98 tedy vyhovují účelům ochrany rybí populace. Žalobce se nesnažil použít podobná opatření, a lze tedy usoudit, že návrh na předběžné opatření není nutný. Navíc je třeba poznamenat, že nařízení č. 2347/2002 zavádí přísný systém kontroly umožňující Komisi a příslušným vědeckým subjektům bedlivě sledovat situaci zejména hlubinné rybí populace. Komise je povinna vypracovat do června 2005 souhrnnou zprávu o programu řízení hlubinných ryb a navrhnout Radě veškeré nutné změny tohoto programu.
184. Za obdobných okolností, jestliže má žalobce jiné vhodnější možnosti a orgány Společenství bedlivě sledují dotčenou situaci v celkovém kontextu SRP, se požadovaná předběžná opatření nezdají být nutná (viz obdobně výše uvedená usnesení Komise v. Belgie, body 40 až 42, Free Trade Foods v. Komise; Aden a další v. Rada a Komise, bod 109, a Neue Erba Lautex v. Komise, body 105 až 110).
Újma způsobená průmyslu Azorských ostrovů
185. Žalobce a Porto de Abrigo tvrdí, že nenávratné vyčerpání rybí populace by ohrozilo samotnou existenci rybářů Azorských ostrovů a způsobilo by naprosté zhroucení průmyslu Azorských ostrovů. Tento argument je spojen s výše uvedeným argumentem týkajícím se vyčerpání rybí populace.
186. V každém případě je třeba poznamenat, že ani žalobce, ani Porto de Abrigo neprokázali dostatečně, že do doby rozhodnutí v hlavním řízení způsobí napadené nařízení vážnou a nenapravitelnou škodu odvětví rybolovu Azorských ostrovů, a tím méně celkovému hospodářství Azorských ostrovů.
187. Kromě výše uvedených argumentů týkajících se vyčerpání rybí populace žalobce nepředložil dostatečné důkazy, aby soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření mohl posoudit způsob, jakým jakékoliv zvýšení intenzity rybolovu cizími plavidly ovlivní finanční zájmy odvětví rybolovu Azorských ostrovů a v jaké lhůtě.
188. Je naopak nutné shledat, že napadené nařízení stále stanoví zónu v rozsahu 100 námořních mil, která bude určena výlučně pro rybáře Azorských ostrovů jak pro tuňáky, tak hlubinné ryby. I pokud, jak tvrdí žalobce, 31,4 % odlovů Azorských ostrovů pochází z rybích útesů nacházejících se v zóně v rozsahu 100 až 200 námořních mil, nebylo nijak prokázáno, že i kdyby toto množství bylo nyní rezervováno pro cizí plavidla, zájmy rybářů Azorských ostrovů by byly až do doby rozhodnutí v hlavním řízení vážně a nenapravitelně poškozeny. a fortiori
žalobce neprokázal, že účinky na celé hospodářství Azorských ostrovů by mohly představovat vážnou a nenapravitelnou škodu.
189. Z toho vyplývá, že vážná a nenapravitelná újma údajně způsobená odvětví rybolovu Azorských ostrovů je v současnosti neopodstatněná.
190. Ve světle všech předchozích úvah má soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření za to, že žalobce dostatečně právně neprokázal, že napadené nařízení povede ke vzniku vážné a nenapravitelné škody na mořském ekosystému, rybí populaci a odvětví rybolovu Azorských ostrovů nebo že uváděná škoda je jistá a bezprostřední. V důsledku toho nebylo prokázáno, že požadovaná předběžná opatření jsou nutná, a nebyla tudíž splněna požadovaná podmínka naléhavosti.
191. Jelikož žalobce neprokázal, že požadovaná předběžná opatření jsou nutná pro zabránění vzniku vážné a nenapravitelné škody do doby rozhodnutí v hlavním řízení, není nutné posoudit, zda byla splněna podmínka fumus boni juris .
192. Konečně, jak bylo uvedeno na začátku tohoto rozboru, je třeba zdůraznit, že ve světle všech předchozích úvah se porovnávání zájmů v projednávaném případě nepřiklání na stranu žalobce.
193. Je patrné, že částečný odklad provádění napadeného nařízení by měl značné účinky na SRP a třetí osoby; požadovaná předběžná opatření jsou ve světle sledovaného cíle nepřiměřená a přijetí těchto opatření by drasticky zasáhlo do rozsáhlé posuzovací pravomoci, kterou Rada požívá v oblasti SRP. Za takových okolností soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření může nahradit posouzení Rady svým posouzením pouze za výjimečných podmínek  charakteristických obzvláště vážným fumus boni juris
a zjevnou naléhavostí, které v projednávaném případě chybí (viz v tomto smyslu výše uvedené usnesení Free Trade Foods v. Komise, bod 48, a uvedená judikatura).
194. Požadovaná předběžná opatření nejsou tedy nutná, je-li shledáno, že existují jiné vhodnější a přiměřenější možnosti, jako jsou nouzová opatření přijatá Komisí nebo členskými státy v rámci SRP, a že žalobce nepodnikl žádné kroky za účelem zajištění takových opatření.
195. Za těchto okolností soudce určený pro účely rozhodování o předběžném opatření usuzuje, že nepřevládá zájem žalobce (viz obdobně výše uvedená usnesení Komise v. Belgie, body 40 až 42; Free Trade Foods v. Komise, bod 59; Aden a další v. Rada a Komise, bod 109, a Neue Erba Lautex v. Komise, body 105 až 110).
196. Protože podmínka týkající se naléhavosti není splněna a převažuje zájem Rady, projednávaný návrh na předběžné opatření musí být zamítnut.
Výrok
Z těchto důvodů
PŘEDSEDA SOUDU
rozhodl takto:
1) Porto de Abrigo – Organização de Produtores da Pesca CRL a GÊ-Questa – Associação de Defesa do Ambiente se povoluje vstoupit k řízení jako vedlejší účastníci podporující návrhy Rady.
2) Návrh na vstoupení do řízení WWF – World Wide for Nature a Seas at Risk se zamítá.
3) Návrh na předběžné opatření se zamítá.
4) O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Vyhotoveno v Lucemburku dne 7. července 2004.