62014CC0155
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
PAOLA MENGOZZIHO
přednesené dne 3. září 2015 (
1
)
Věc C‑155/14 P
Evonik Degussa GmbH,
AlzChem AG, dříve AlzChem Trostberg GmbH, dříve AlzChem Hart GmbH,
proti
Evropské komisi
„Kasační opravný prostředek — Kartelové dohody — Trhy s práškem a granulemi karbidu vápníku, jakož i s magnéziovými granulemi na významné části EHP — Určování cen, rozdělení trhů a výměna informací — Domněnka rozhodujícího vlivu — Vyvrácení — Jednání dceřiné společnosti v rozporu s pokyny mateřské společnosti“
1.
Předmětem projednávané věci je kasační opravný prostředek podaný společnostmi Evonik Degussa GmbH (dále jen „společnost Degussa“) a AlzChem AG (
2
) (dále jen „společnost AlzChem“, společně dále jen „navrhovatelky“) proti rozsudku Tribunálu Evropské unie ve věci T‑391/09, Evonik Degussa a AlzChem v. Komise (
3
) (dále jen „napadený rozsudek“).
2.
Soudní dvůr má v této věci opět příležitost rozhodnout v otázce, zda lze mateřské společnosti přičíst protisoutěžní jednání, kterého se dopustila její dceřiná společnost. Soudní dvůr má dále zejména objasnit kritéria pro vyvrácení domněnky skutečného výkonu rozhodujícího vlivu (dále jen „domněnka na základě kapitálu“), která se rozvinula v judikatuře v souvislosti s otázkou, zda lze mateřské společnosti přičíst porušení pravidel hospodářské soutěže ze strany dceřiné společnosti, v níž vlastní mateřská společnost veškerý nebo téměř veškerý kapitál.
3.
Zásadní otázkou, která v projednávané věci vyvstává, je, zda je domněnka na základě kapitálu vyvrácena v případě, kdy je předložen důkaz, že se 100% vlastněná dceřiná společnost, nacházející se ve fázi prodeje, účastnila kartelové dohody ve zjevném rozporu s výslovnými a přesnými pokyny svých mateřských společností, aby se takových protisoutěžních činností neúčastnila. Kromě zpřesnění kritérií pro vyvrácení domněnky na základě kapitálu bude mít Soudní dvůr také možnost objasnit metodiku, která se má uplatnit při analýze důkazů a argumentů předložených za účelem vyvrácení této domněnky.
I – Skutečnosti předcházející sporu
4.
V rozhodnutí C (2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 (
4
) (dále jen „sporné rozhodnutí“) Evropská komise konstatovala, že hlavní dodavatelé karbidu vápníku a magnezia pro ocelářský a plynárenský průmysl porušili článek 81 odst. 1 ES (nyní čl. 101 odst. 1 SFEU) a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3) tím, že se v období od 22. dubna 2004 do 16. ledna 2007 podíleli na jediném a trvajícím protiprávním jednání (
5
). Komise zahájila řízení, které vedlo k přijetí sporného rozhodnutí, na základě žádosti o ochranu před pokutami, kterou podala společnost Akzo Nobel NV na základě oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (dále jen „sdělení o shovívavosti“) (
6
). I navrhovatelky podaly na základě tohoto sdělení žádost o shovívavost.
5.
Komise ve sporném rozhodnutí konstatovala, že navrhovatelky se účastnily protiprávního jednání v období čtyř měsíců od 22. dubna do 30. srpna 2004 (
7
). Jejich odpovědnost za protiprávní jednání byla konstatována výhradně proto, že se tohoto protiprávního jednání přímo účastnili zaměstnanci společnosti SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG (dále jen „společnost SKW“) (
8
), která byla během uvedeného období 100% vlastněnou dceřinou společností navrhovatelek (
9
). Dne 30. srpna 2004 navrhovatelky společnost SKW prodaly společnosti Arques Industrie AG později společnost Gigaset AG (dále jen „společnost Gigaset“) (
10
) se zpětným hospodářským účinkem k 1. lednu 2004.
6.
Komise navrhovatelkám z důvodu jejich účasti na protiprávním jednání uložila v čl. 2 písm. g) a h) sporného rozhodnutí jednak pokutu ve výši 1,04 milionu eur, kterou měly zaplatit společně a nerozdílně se společností SKW, a jednak pokutu ve výši 3,64 miliónu eur, za jejíž zaplacení byly společně a nerozdílně odpovědné.
7.
Komise v uvedeném rozhodnutí rovněž uložila solidární pokutu společnosti SKW a její nové mateřské společnosti Gigaset, a to za jejich účast na protiprávním jednání v navazujícím období od 1. září 2004 do 16. ledna 2007.
II – Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
8.
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 5. října 2009 navrhovatelky navrhovaly zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jich týkalo, a podpůrně snížení jejich pokuty a změnu sporného rozhodnutí.
9.
Tribunál napadeným rozsudkem žalobě částečně vyhověl. Předně konstatoval, že Komise pochybila, když z důvodu opakování protiprávního jednání zvýšila pokutu uloženou společnosti AlzChem (
11
). Dále konstatoval, že Komise tím, že se rozhodla pro nejnižší míru snížení pokuty stanovenou ve sdělení o shovívavosti (
12
), toto sdělení porušila (
13
). Poté konstatoval, že Komise porušila zásadu proporcionality, protože při výpočtu výše pokuty použila násobitel 0,5 odpovídající účasti na protiprávním jednání v délce šesti měsíců, i když se ho navrhovatelky účastnily pouze po dobu čtyř měsíců (
14
). Konečně konstatoval, že Komise porušila zásadu rovného zacházení, protože při výpočtu solidární odpovědnosti společnosti SKW nezohlednila dovozní clo (
15
). Ve zbývající části Tribunál žalobu zamítl.
10.
Za těchto podmínek Tribunál předně zrušil čl. 2 písm. g) a h) sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkal navrhovatelek.
11.
Tribunál dále v bodech 287 až 289 napadeného rozsudku v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci změnil pokuty uložené navrhovatelkám za jejich účast na protiprávním jednání a uložil tyto pokuty (
16
):
—
navrhovatelkám společně a nerozdílně pokutu ve výši 2,49 miliónu eur, přičemž se bude mít za to, že tuto pokutu uhradily do výše částek, které zaplatila společnost SKW jako pokutu, jež jí byla uložena ve sporném rozhodnutí;
—
samotné společnosti Degussa pokutu ve výši 1,24 miliónu eur.
III – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení
12.
Navrhovatelky v kasačním opravném prostředku navrhují, aby Soudní dvůr:
—
zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž nepříznivě zasahuje do jejich právního postavení, a zrušil sporné rozhodnutí v rozsahu, v němž se jich týká;
—
podpůrně snížil výši pokut, které jim byly uloženy ve sporném rozhodnutí, a dále podpůrně změnil sporné rozhodnutí v tom smyslu, že společnost SKW je solidárně odpovědná za všechny pokuty uložené navrhovatelkám;
—
dále podpůrně zrušil napadený rozsudek a vrátil věc Tribunálu;
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
13.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
kasační opravný prostředek zamítl;
—
uložil navrhovatelkám náhradu nákladů tohoto řízení.
14.
Účastnice řízení předložily svá stanoviska písemně na jednání, které se konalo dne 4. června 2015.
IV – Analýza
15.
Navrhovatelky uplatňují na podporu kasačního opravného prostředku pět důvodů, přičemž čtvrtý a pátý důvod je vznesen podpůrně.
16.
Na jednání ovšem navrhovatelky v odpovědi na otázku uvedly, že s ohledem na rozsudek, který Soudní dvůr vydal po podání jejich kasačního opravného prostředku ve věcech Komise v. Siemens Österreich a další (
17
), upouští od druhého důvodu kasačního opravného prostředku (
18
).
A – K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení článku 81 ES a z porušení zásad osobní odpovědnosti, presumpce neviny a odpovědnosti za zavinění
1. Argumenty účastnic řízení
17.
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který směřuje proti bodům 70 až 119 napadeného rozsudku, navrhovatelky namítají, že Tribunál porušil článek 81 ES a zásady osobní odpovědnosti, presumpce neviny a odpovědnosti za zavinění, jelikož jim nesprávně přičetl protisoutěžní jednání jejich dceřiné společnosti SKW, i když se jim v rámci velmi specifického případu výjimečně podařilo vyvrátit domněnku na základě kapitálu. Tribunál při zamítnutí jejich argumentů aplikoval nesprávné kritérium pro vyvrácení této domněnky a uplatnil příliš vysoké požadavky, když neuznal její vyvratitelnost.
18.
Navrhovatelky Tribunálu předně vytýkají, že v bodech 102 až 107 napadeného rozsudku nesprávně zamítl jejich argumentaci, podle které okolnost, že se společnost SKW účastnila sporné kartelové dohody v rozporu s jejich výslovnými pokyny, aby se tohoto typu činností neúčastnila, prokazuje, že na společnost SKW nevykonávaly rozhodující vliv. Takové jednání „uličnické dceřiné společnosti“ („rouge subsidiary“) ve zjevném rozporu s pokyny mateřské společnosti, jako je jednání společnosti SKW v projednávaném případě, prokazuje neexistenci rozhodujícího vlivu, a jednoznačně tak vyvrací domněnku na základě kapitálu.
19.
Navrhovatelky se dále domnívají, že Tribunál ve svých úvahách uvedených v bodech 106 a 107 napadeného rozsudku týkajících se čestných prohlášení pana S (
19
). a pana N (
20
). – prvně uvedený byl v době rozhodné z hlediska skutkového stavu ředitelem („Vorstand“) společnosti AlzChem a druhý jmenovaný obchodním ředitelem společnosti SKW – pomíjí dosah přičtení odpovědnosti podle článku 81 ES. Tribunál přičetl navrhovatelkám protiprávní jednání pouze na základě hypotetického vlivu na společnost SKW, byť podle ustálené judikatury k takovému přičtení nepostačuje možnost vykonávat rozhodující vliv, nýbrž je nezbytný skutečný výkon takového vlivu. K prokázání výkonu skutečného vlivu podle navrhovatelek nepostačuje pouze to, že mateřská společnost vydá pokyn, ale je rovněž nutné, aby ho dceřiná společnost splnila. Tribunál tak založil přičtení protiprávního jednání na objektivní odpovědnosti bez zavinění v rozporu se zásadami osobní odpovědnosti, presumpce neviny a odpovědnosti za zavinění.
20.
Navrhovatelky kromě toho zpochybňují analýzu uvedenou v bodech 101 a 102 napadeného rozsudku, v níž Tribunál dospěl na základě zjištění, že se dřívější vazby navrhovatelek a společnosti SKW v roce 2004 nikterak nezměnily, k závěru, že je třeba zamítnout jejich tvrzení, podle kterého v roce 2004 nevykonávaly na společnost SKW rozhodující vliv. Toto posouzení je stiženo dvojím pochybením. Zaprvé Tribunál posuzoval vztahy mezi společností SKW a navrhovatelkami pouze z hlediska rozdělení kapitálových podílů a vedoucích zaměstnanců a neprozkoumal, jak byly tyto vztahy konkrétně uspořádány. Zadruhé navrhovatelky nemusely prokázat změnu svých vazeb na společnost SKW, jelikož na tuto dceřinou společnost nikdy nevykonávaly rozhodující vliv.
21.
Navrhovatelky Tribunálu konečně vytýkají, že nesprávně zamítl jejich argument vycházející z neexistence jejich rozhodujícího vlivu na společnost SKW i přes to, že tato společnost vede svoji činnost samostatně, že její hospodářská činnost nikdy nebyla součástí základních provozních činností navrhovatelek a že se od prvního dne snažily o její prodej. Zejména v bodech 84 až 87, 88 a 89, 95 až 97 a 108 až 113 napadeného rozsudku Tribunál přičetl navrhovatelkám protiprávní jednání pouze na základě jejich případného teoretického vlivu na společnost SKW, v bodech 93, 94 a 98 napadeného rozsudku nesprávně rozložil důkazní břemeno a v bodech 84 až 87 se dopustil zkreslení důkazů.
22.
Komise se domnívá, že okolnost, že mateřská společnost vydala pokyny, potvrzuje všeobecný vztah nadřízenosti nad dceřinou společností, tedy i existenci vazeb prokazujících existenci hospodářské jednotky. Nerespektování pokynů neúčastnit se kartelových dohod, které jsou v rozporu s pravidly hospodářské soutěže, nepostačuje k vyvrácení domněnky na základě kapitálu. Jde pouze o jednorázové porušení. Závěr o existenci hospodářské jednotky je ostatně výsledkem celkového posouzení. Komise je toho názoru, že Tribunálu nic nebránilo v tom, aby na základě období předcházejícího spornému jednání, tj. v projednávaném případě období před 1. lednem 2004, dospěl k závěrům ohledně období protiprávního jednání. Domněnka na základě kapitálu byla kromě toho potvrzena souborem dalších nepřímých důkazů a úvah, které nejsou nikterak spekulativní.
2. Analýza
a) Úvodní poznámky
23.
Z ustálené judikatury vyplývá, že porušení pravidel hospodářské soutěže, kterého se dopustila dceřiná společnost, může být přičteno mateřské společnosti, především jestliže tato dceřiná společnost i přesto, že má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě plní pokyny, které jí uděluje mateřská společnost, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které tyto dva právní subjekty spojují. Jelikož jsou mateřská společnost a její dceřiná společnost v takové situaci součástí téže hospodářské jednotky a tvoří jediný podnik ve smyslu článku 81 ES, může Komise určit rozhodnutí, jímž ukládá pokuty, mateřské společnosti, aniž je nutné prokazovat osobní zapojení této mateřské společnosti do protiprávního jednání (
21
).
24.
Ve zvláštním případě, kdy mateřská společnost vlastní vcelý nebo téměř celý kapitál své dceřiné společnosti, která se dopustila protiprávního jednání, existuje vyvratitelná domněnka (domněnka na základě kapitálu), podle níž uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na svou dceřinou společnost (
22
).
25.
Za těchto podmínek postačí k tomu, aby bylo možné předpokládat, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že mateřská společnost vlastní veškerý nebo téměř veškerý kapitál dceřiné společnosti. Komise může následně shledat mateřskou společnost společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže by tato mateřská společnost, které přísluší tuto domněnku vyvrátit, předložila dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně (
23
).
26.
Za účelem vyvrácení domněnky na základě kapitálu přísluší mateřské společnosti, aby k posouzení unijního soudu předložila všechny důkazy týkající se organizačních, hospodářských a právních vazeb, které má se svojí dceřinou společností, jež by mohly prokázat, že tyto společnosti netvoří jedinou hospodářskou jednotku (
24
). K určení, zda dceřiná společnost samostatně určuje své chování na trhu, je třeba přihlédnout ke všem relevantním skutečnostem týkajícím se těchto vazeb, jež tuto dceřinou společnost spojují s mateřskou společností a jež se mohou lišit případ od případu, a nelze je tedy taxativně vypočíst (
25
).
27.
Při přezkumu důkazů předložených za účelem vyvrácení domněnky na základě kapitálu je tedy Tribunál povinen posoudit všechny skutečnosti týkající se organizačních, hospodářských a právních vazeb mezi mateřskou a dceřinou společností, které by mohly prokázat, že dceřiná společnost jednala nezávisle na své mateřské společnosti a že obě společnosti netvořily jedinou hospodářskou jednotku (
26
). I když některé důkazy posuzované izolovaně nemusí k vyvrácení dotčené domněnky postačovat, důkazy předložené mateřskou společností je třeba posoudit jako celek, aby bylo možné konstatovat, zda tento soubor důkazů postačuje k vyvrácení uvedené domněnky (
27
). V této souvislosti je třeba zohlednit, jaké mají tyto vazby mezi mateřskou a dceřinou společností následky v hospodářské realitě na skutečné chování na trhu (
28
).
28.
V tomto ohledu je však třeba připomenout, že Soudnímu dvoru ve fázi kasačního opravného prostředku nepřísluší znovu posoudit všechny důkazy a nahradit posouzení Tribunálu svým posouzením. Jedině Tribunál je totiž příslušný zjistit skutkový stav, kromě případu, kdy by věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývala z písemností ve spise, které mu byly předloženy, a dále tento skutkový stav posoudit. Pokud však Tribunál zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a právních důsledků, které z něj Tribunál vyvodil (
29
).
29.
S ohledem na tyto zásady je třeba analyzovat argumentaci, kterou navrhovatelky uvedly na podporu prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká výlučně analýzy, na základě níž Tribunál zamítl argumenty vznesené navrhovatelkami k vyvrácení domněnky na základě kapitálu.
b) K „deduktivní“ metodice použité Tribunálem
30.
Nejprve je třeba přezkoumat výtku uvedenou v bodě 20 výše, kterou je zpochybňován přístup Tribunálu v bodech 101 a 102 napadeného rozsudku. Tato výtka má totiž předběžnou povahu, jelikož zpochybňuje metodiku, kterou Tribunál použil při úvahách směřujících k zamítnutí argumentů, jež navrhovatelky vznesly k vyvrácení domněnky na základě kapitálu.
31.
Předtím než Tribunál v napadeném rozsudku podrobně posoudil jednotlivé argumenty navrhovatelek týkající se vyvrácení domněnky na základě kapitálu, úvodem poukázal na to, že navrhovatelky na jednání upřesnily, že tvrdily, že od nabytí společnosti SKW v únoru 2001 na ní nikdy nevykonávaly rozhodující vliv, a že to tím spíše platilo v období po 1. lednu 2004, během něhož se soustředily na jednání o jejím prodeji (
30
).
32.
Na základě tohoto předpokladu Tribunál analyzoval argumenty navrhovatelek ve dvou fázích.
33.
V bodech 79 až 99 napadeného rozsudku Tribunál tyto argumenty nejprve posoudil ve vztahu k období před 1. lednem 2004. Na základě tohoto posouzení dospěl v bodě 99 napadeného rozsudku k závěru, že žádná skutečnost v argumentaci navrhovatelek nebo ve spisu neprokazuje, že před 1. lednem 2004 nevykonávaly na obchodní politiku společnosti SKW rozhodující vliv.
34.
V bodě 101 uvedeného rozsudku Tribunál dále konstatoval, že ze spisu nevyplývá – a dokonce ani navrhovatelky netvrdí – že by se organizační, hospodářské a právní vazby, které měly dříve se svojí dceřinou společností, v roce 2004 nějak změnily.
35.
Za těchto podmínek Tribunál v bodě 102 napadeného rozsudku použil postup, který by bylo možno nazvat jako „deduktivní metodika“, a jelikož nedošlo ke změně vazeb mezi společností SKW a navrhovatelkami, uplatnil závěry týkající se období před 1. lednem 2004 na období po tomto dni, které zahrnovalo období protiprávního jednání navrhovatelek od 22. dubna do 30. srpna 2004, kdy byla společnost SKW s konečnou platností prodána společnosti Gigaset. V tomtéž bodě 102 Tribunál dospěl k závěru, že tvrzení navrhovatelek, podle něhož v roce 2004 nevykonávaly na společnost SKW rozhodující vliv, nelze přijmout.
36.
Navrhovatelky argumentaci Tribunálu uvedenou v bodech 101 a 102 napadeného rozsudku zpochybňují a tvrdí, že Tribunál nezohlednil jejich skutečné vazby na společnost SKW a že pro účely vyvrácení domněnky na základě kapitálu nebyly povinny prokázat, že v roce 2004 došlo ke změně jejich organizačních, hospodářských a právních vazeb na společnost SKW.
37.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak vyplývá z judikatury uvedené v bodech 23 až 25 tohoto stanoviska, přičtení protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti vychází z úvahy, že tyto subjekty tvoří v okamžiku, kdy došlo k protiprávnímu jednání, zejména s ohledem na jejich organizační, hospodářské a právní vazby tutéž hospodářskou jednotku, a tak i jediný podnik ve smyslu článku 81 ES.
38.
Aby tedy mohlo být protiprávní jednání dceřiné společnosti přičteno mateřské společnosti, je nezbytné, aby tyto dva subjekty tvořily jedinou hospodářskou jednotku v okamžiku, kdy došlo k protiprávnímu jednání, a tedy právě ve vztahu k období protiprávního jednání je třeba posoudit vazby mezi mateřskou a dceřinou společností a jejich konkrétní fungování, aby tak bylo možné určit, zda mateřská společnost skutečně vykonávala na dceřinou společnost rozhodující vliv v době, kdy došlo k protiprávnímu jednání.
39.
Z téhož hlediska platí, že protiprávní jednání lze přičíst mateřské společnosti podle domněnky na základě kapitálu – která je domněnkou skutečného výkonu rozhodujícího vlivu – pokud tato společnost vlastní veškerý (nebo téměř veškerý) kapitál dceřiné společnosti během období protiprávního jednání (
31
). Pokud tudíž chce mateřská společnost tuto domněnku vyvrátit, musí právě ve vztahu k období protiprávního jednání, a nikoliv jinému období, předložit dostačující důkazy, které mohou prokázat, že spolu se svojí dceřinou společností netvořily v tomto okamžiku jedinou hospodářskou jednotku.
40.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že se analýza skutečného výkonu rozhodujícího vlivu musí týkat období protiprávního jednání, a že tedy Komise a Tribunál musí posuzovat důkazy předložené mateřskou společností za účelem vyvrácení domněnky na základě kapitálu v zásadě ve vztahu k tomuto období.
41.
Výše uvedené úvahy se však nedotýkají možnosti Komise či Tribunálu použít v rámci posouzení deduktivní druh uvažování. Není totiž vyloučeno, že v určitých specifických případech mohou závěry týkající se předcházejícího období platit i pro období následující.
42.
Domnívám se však, že při použití takové deduktivní metodiky je potřeba postupovat s určitou opatrností. U takového přístupu totiž nelze odhlédnout od skutečnosti, že skutečný výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na dceřinou společnost je třeba přezkoumat ve vztahu k období protiprávního jednání. Z toho vyplývá, že závěry týkající se skutečných organizačních, hospodářských a právních vazeb existujících mezi těmito dvěma subjekty v určitém okamžiku nelze automaticky uplatnit na jiné období. Naopak platí, že musí být posouzeny v rámci skutkového kontextu relevantního období, tj. období protiprávního jednání, který nemusí být nutně stejný jako kontext předcházejícího období.
43.
Je přitom nutno konstatovat, že v projednávaném případě relevantní skutkový kontext období před 1. lednem 2004 a skutkový kontext období následujícího po tomto dni, které zahrnovalo období protiprávního jednání, nebyly stejné. Jak totiž navrhovatelky opakovaně tvrdily, v období po 1. lednu 2004 se skutkový kontext na rozdíl od období před tímto dnem vyznačoval jednáními o prodeji společnosti SKW, kterými se navrhovatelky naplno zabývaly.
44.
Za těchto podmínek a s ohledem na úvahy uvedené v bodech 41 a 42 tohoto stanoviska mám za to, že by Tribunál pochybil, kdyby ve vztahu k období protiprávního jednání automaticky uplatnil závěry, ke kterým dospěl na základě „deduktivní metodiky“ ohledně vazeb navrhovatelek a společnosti SKW před 1. lednem 2004, aniž by posoudil tyto vazby ve skutkovém kontextu uvedeného období protiprávního jednání.
45.
V tomto ohledu bych chtěl podotknout, že na základě znění první věty bodu 102 napadeného rozsudku by bylo možno na první pohled usuzovat, že Tribunál dospěl k závěru ohledně skutečného výkonu rozhodujícího vlivu navrhovatelek na společnost SKW v období po 1. lednu 2004 výlučně na základě závěrů, které dovodil v bodě 101 téhož rozsudku, a to prostřednictvím „deduktivního“ uvažování.
46.
Na základě celkového znění bodu 102 až 107 napadeného rozsudku se ovšem podle mého názoru lze domnívat, že tomu tak nebylo a že Tribunál ve skutečnosti analyzoval závěry, které vyvodil v souvislosti s vazbami mezi navrhovatelkami a společností SKW v období před 1. lednem 2004, ve zvláštním skutkovém kontextu, ve vztahu k němuž navrhovatelky tvrdí, že je specifický pro období protiprávního jednání. Z těchto bodů totiž vyplývá, že Tribunál posoudil argumenty navrhovatelek týkající se skutečných organizačních, hospodářských a právních vazeb v situaci, kdy naplno probíhal prodej společnosti SKW, což podle argumentace navrhovatelek vytvořilo mocenské vakuum, v jehož rámci došlo k jednání společnosti SKW ve zjevném rozporu s pokyny jejích mateřských společností.
47.
Nakonec nemohu nekonstatovat, že v argumentaci navrhovatelek existuje určitý rozpor, kdy na jedné straně tvrdí, že na společnost SKW nikdy nevykonávaly rozhodující vliv, ale na druhé straně poukazují na „mocenské vakuum“, které vzniklo na základě prodeje společnosti SKW a umožnilo její zmíněné jednání.
48.
Z výše uvedených úvah podle mého názoru vyplývá, že výtka směřující proti bodům 101 a 102 napadeného rozsudku, která je zmíněna v bodě 20 tohoto stanoviska, musí být zamítnuta.
c) K jednání ve zjevném rozporu s pokyny mateřské společnosti
49.
Dále je třeba analyzovat výtku navrhovatelek vycházející z toho, že Tribunál pochybil, když nekonstatoval, že takové jednání dceřiné společnosti ve zjevném rozporu s výslovnými pokyny její mateřské společnosti nezúčastňovat se protisoutěžního jednání, jako bylo jednání společnosti SKW v projednávaném případě, prokazuje neexistenci rozhodujícího vlivu na dceřinou společnost, a vyvrací tak domněnku na základě kapitálu. Navrhovatelky konkrétně poukazují na analýzu, kterou Tribunál provedl v bodech 106 a 107 napadeného rozsudku v souvislosti s prohlášeními pana S. a pana N. zmíněnými v bodě 19 tohoto stanoviska, a vytýkají Tribunálu, že jim přičetl protiprávní jednání pouze na základě hypotetického vlivu.
50.
V projednávaném případě je nesporné, že jak v roce 2002, tak v roce 2004 navrhovatelky daly společnosti SKW přesný pokyn nezúčastňovat se protisoutěžních dohod na dotčeném trhu. Není rovněž zpochybňováno, že vedení společnosti SKW tento pokyn ignorovalo, a že se tedy účast na kartelové dohodě, za kterou byly navrhovatelky sankcionovány, odehrála v rozporu s tímto výslovným a přesným pokynem.
51.
Tribunál měl v napadeném rozsudku v bodech 90 až 92 zaprvé za to, že skutečnost, že navrhovatelky udělily takový pokyn, představuje další nepřímý důkaz, který potvrzuje jejich výkon rozhodujícího vlivu na dceřinou společnost. V bodech 106 a 107 uvedeného rozsudku Tribunál zadruhé analyzoval výše uvedená prohlášení pana S. a pana N. a konstatoval, že neprokazují, že navrhovatelky již v roce 2004 nevykonávaly na společnost SKW rozhodující vliv.
52.
V tomto ohledu musím předně uvést, že je v zásadě pravda, že pokud mateřská společnost dává dceřiné společnosti pokyny, může to zpravidla představovat nepřímý důkaz, který lze zohlednit v rámci analýzy zaměřené na určení skutečného výkonu rozhodujícího vlivu (
32
). Z judikatury uvedené v bodě 23 a násl. tohoto stanoviska ovšem vyplývá, že výkon rozhodujícího vlivu musí být skutečný a že se lze domnívat, že dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, pokud v zásadě plní pokyny, které jí dává mateřská společnost. Plnění pokynů tedy v zásadě určuje, zda je výkon rozhodujícího vlivu skutečný. Z úvah uvedených v bodě 27 in fine tohoto stanoviska ostatně vyplývá, že v rámci analýzy vazeb mateřské a dceřiné společnosti nelze odhlížet od jejich skutečného chování.
53.
Z výše uvedeného podle mého názoru vyplývá, že v situaci, kdy je nesporné, že dceřiná společnost zjevně nerespektovala konkrétní a přesný pokyn mateřské společnosti, nelze pouhou okolnost, že tento pokyn byl udělen, považovat za nepřímý důkaz skutečného výkonu rozhodujícího vlivu, kterým se Tribunál zabýval v bodech 90 až 92 napadeného rozsudku (
33
). Právě naopak, skutečnost, že pokyn nebyl respektován, podle mého názoru představuje důkaz podporující neexistenci skutečného rozhodujícího vlivu.
54.
Otázka vznesená v rámci výtky navrhovatelek však spočívá v tom, zda situace, kdy dceřiná společnost zjevně poruší výslovné a přesné pokyny mateřské společnosti nezúčastňovat se protisoutěžních činností na konkrétním trhu, může sama o sobě vést k vyvrácení domněnky skutečného výkonu rozhodujícího vlivu.
55.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rozsudku Schindler Holding v. Komise (
34
) Soudní dvůr rozhodl, že nerespektování pokynů, které daly mateřské společnosti svým dceřiným společnostem v rámci „programů slučitelnosti“ („compliance programs“) a které spočívaly v zákazu protisoutěžního obchodního jednání, neznamená, že by mateřským společnostem nemohla být přičtena odpovědnost za porušení kartelového práva, kterého se dopustila jejich dceřiná společnost (
35
).
56.
Musím nicméně poznamenat, že posuzovaná věc se od věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek Schindler Holding a další v. Komise, liší. Na rozdíl od pokynů vydaných v rámci programu slučitelnosti, které jsou součástí všeobecného plánu, jehož cílem je zabránit porušování práva hospodářské soutěže v podniku, pokyny, které v projednávaném případě vydaly navrhovatelky v roce 2002 a zejména v roce 2004, byly specifické a přesné a týkaly se chování na konkrétním trhu (
36
). Z toho podle mého názoru vyplývá, že tato judikatura není v projednávaném případě automaticky uplatnitelná.
57.
Posuzovaná věc se podle mého názoru liší i od případů obecně nazývaných jako případy „zaměstnance uličníka“ („rouge employee“) – na které navrhovatelky nepřímo poukázaly, když označily společnost SKW za „uličnickou dceřinou společnost“ („rouge subsidiary“) – v nichž se Soudní dvůr zabýval argumentem, jehož cílem bylo vyhnout se přičtení protiprávního jednání a podle kterého bylo možno porušení pravidel hospodářské soutěže přičíst individuálnímu jednání několika jednotlivě posuzovaných zaměstnanců (uličníků) (
37
).
58.
I když může mezi případem „zaměstnance uličníka“ a „uličnické dceřiné společnosti“ existovat určitá analogie (
38
), zdá se mi, že tyto dvě situace nejsou automaticky srovnatelné. V případě zaměstnance uličníka jde totiž o to, aby bylo podniku přičteno jednání, o němž sice hlavní vedení podniku nevědělo, ale ke kterému došlo v oblasti odpovědnosti podniku, jelikož se ho dopustili pracovníci oprávnění jednat na jeho účet (
39
). Otázka přičtení protiprávního jednání, kterého se dopustila „uličnická dceřiná společnost“, mateřské společnosti se naproti tomu týká přičtení protiprávního jednání, kterého se dopustil určitý právní subjekt, jinému právnímu subjektu. Pro takové přičtení se v judikatuře rozvinulo zvláštní kritérium, tedy skutečný výkon rozhodujícího vlivu, ze kterého vyplývá existence jediné hospodářské jednotky (
40
). K přičtení protiprávního jednání, kterého se dopustil určitý právní subjekt, jinému subjektu může dojít, pouze pokud je splněno toto specifické kritérium. Projednávaný případ je tedy třeba analyzovat vzhledem k tomuto kritériu.
59.
V tomto ohledu je třeba připomenout, jak jsem uvedl v bodech 26 a 27 tohoto stanoviska, že podle judikatury je předpokladem analýzy směřující k určení, zda byla domněnka na základě kapitálu vyvrácena, posouzení všech důkazů předložených mateřskou společností.
60.
Z judikatury uvedené v bodě 23 tohoto stanoviska kromě toho jednoznačně vyplývá, že dceřiná společnost samostatně neurčuje své chování na trhu, pokud v zásadě plní pokyny, které jí dává mateřská společnost (
41
). Z téhož hlediska Soudní dvůr nedávno potvrdil, že pro to, aby byl dán rozhodující vliv, není nezbytné, aby dceřiná společnost plnila všechny pokyny mateřské společnosti – s výhradou situace, kdy by nedodržování udělených pokynů bylo pravidlem, což je nutno posoudit s ohledem na všechny důkazy, které má Tribunál k dispozici (
42
).
61.
Předpokladem závěru o existenci hospodářské jednotky mezi mateřskou a dceřinou společností, který umožňuje přičíst mateřské společnosti odpovědnost za protiprávní jednání dceřiné společnosti, tedy není stav, kdy dceřiná společnost bezvýhradně plní všechny pokyny mateřské společnosti. Postačuje, aby dceřiná společnost tyto pokyny plnila v zásadě (
43
). Z toho vyplývá, že nerespektování přesného a specifického pokynu, který mateřská společnost udělila dceřiné společnosti, a to i když je nesporně významný, nemůže samo o sobě prokázat samostatnost dceřiné společnosti na trhu a vyvrátit domněnku na základě kapitálu. Tuto domněnku lze považovat za vyvrácenou pouze v případě, kdy je na základě analýzy všech předložených důkazů prokázáno, že nerespektování pokynů mateřské společnosti bylo na straně dceřiné společnosti pravidlem.
62.
V projednávaném případě přitom Tribunál nekonstatoval, že by společnost SKW pokyny navrhovatelek obecně nerespektovala, což by prokazovalo, že dceřiná společnost zcela samostatně určovala svoje chování na trhu. Je pravda, že nelze popřít, že porušení pokynů, kterého se dopustila společnost SKW, bylo významné a představovalo závažné porušení pokynů jejích mateřských společností. I když však takové porušení jistě představuje významnou okolnost, kterou je nutno zohlednit při posouzení všech důkazů předložených k vyvrácení domněnky na základě kapitálu, samo o sobě k jejímu vyvrácení nepostačuje (
44
).
63.
Co se týče konkrétního posouzení prohlášení zmíněných v bodě 19 tohoto stanoviska, chtěl bych uvést, že jelikož navrhovatelky netvrdily, že došlo ke zkreslení důkazů, Soudnímu dvoru nepřísluší zpochybňovat posouzení těchto důkazů ze strany Tribunálu, ani hodnotu, kterou jim v rámci své analýzy přisoudil (
45
). V tomto ohledu chci poznamenat pouze to, že Tribunál se domníval, že tato prohlášení neprokazují, že navrhovatelky již nevykonávaly rozhodující vliv na svoji dceřinou společnost, a že v důsledku toho nebyly s to vyvrátit domněnku na základě kapitálu, na jejímž základě jim byla přičtena odpovědnost. Pokud tedy navrhovatelky tvrdí, že argumentace uvedená v bodě 106 napadeného rozsudku, která podle nich dokládá nanejvýš hypotetický vliv, nepostačuje k tomu, aby jim byla přičtena odpovědnost, pohlíží na věc z nesprávného hlediska, jelikož jak bude vysvětleno podrobněji v bodě 70 a násl. tohoto stanoviska, opomíjí skutečnost, že protiprávní jednání jim bylo přičteno podle domněnky na základě kapitálu.
64.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že výtka vycházející z toho, že jednání dceřiné společnosti ve zjevném rozporu s výslovnými pokyny její mateřské společnosti vyvrací domněnku na základě kapitálu, musí být rovněž zamítnuta.
d) K tomu, že Tribunál uplatnil příliš restriktivní kritérium, v jehož důsledku se domněnka na základě kapitálu stala nevyvratitelnou
65.
Navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že použil nesprávné kritérium, když stanovil příliš vysoké požadavky k vyvrácení domněnky na základě kapitálu, v důsledku čehož bylo toto vyvrácení nemožné v rozporu s článkem 101 SFEU, jakož i s různými dalšími zásadami. Navrhovatelky zejména tvrdí, že jim Tribunál přičetl protiprávní jednání na základě hypotetického vlivu, i když prokázaly, že na dceřinou společnost nikdy skutečně nevykonávaly rozhodující vliv. V této souvislosti navrhovatelky poukazují na několik bodů napadeného rozsudku, v nichž Tribunál na základě uplatnění tohoto nesprávného kritéria nesprávně zamítl jejich argumenty.
66.
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že i když Soudní dvůr není v rámci řízení o kasačním opravném prostředku oprávněn – s výjimkou případů zkreslení – zpochybnit posouzení skutkového stavu (
46
), může naproti tomu přezkoumat právní kvalifikaci skutkového stavu ze strany Tribunálu, která podle ustálené judikatury zahrnuje otázku, zda Tribunál uplatnil při posouzení skutkového stavu a důkazů správná právní kritéria (
47
). Argumentace navrhovatelek je tedy přípustná pouze v rozsahu, v němž tvrdí, že Tribunál uplatnil při posouzení důkazů předložených k vyvrácení domněnky na základě kapitálu nesprávné právní kritérium (
48
).
67.
V projednávaném případě je nesporné, že v průběhu období protiprávního jednání navrhovatelky přímo či nepřímo vlastnily celý kapitál společnosti SKW, takže Komise mohla ve sporném rozhodnutí oprávněně uplatnit domněnku na základě kapitálu. Komise v tomto rozhodnutí odkázala na určité skutkové okolnosti, které tuto domněnku potvrdily, a to jak ve vztahu ke společnosti AlzChem (
49
), tak ve vztahu ke společnosti Degussa (
50
). V bodech 237 až 244 odůvodnění sporného rozhodnutí Komise následně zamítla argumenty navrhovatelek směřující k vyvrácení této domněnky (
51
).
68.
Tribunál analyzoval argumenty navrhovatelek v bodech 70 až 119 napadeného rozsudku, nerozlišoval však mezi argumenty směřujícími ke zpochybnění dodatečných důkazů, které podle Komise domněnku na základě kapitálu potvrzovaly, a argumenty přímo směřujícími k vyvrácení této domněnky.
69.
Navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že opakovaně zamítl jejich argumenty pouze na základě teoretické možnosti rozhodujícího vlivu, i když klíčová otázka spočívá v tom, zda byl vliv skutečně vykonáván. V rámci své argumentace v této souvislosti konkrétně poukazují na analýzu, kterou Tribunál provedl v napadeném rozsudku v bodech 84 až 87 napadeného rozsudku, pokud jde o povinnost společnosti SKW podávat společnosti AlzChem zprávy, v bodech 88 a 89, pokud jde o výhradu schválení několika obchodních rozhodnutí společnosti SKW ze strany společnosti AlzChem, v bodech 95 až 97, pokud jde možnost prodeje společnosti SKW, jakož i v bodech 108 až 113, pokud jde o relevanci obratu společnosti SKW. Tribunál v rámci svých úvah týkajících se všech těchto argumentů argumenty navrhovatelek zamítl na základě jejich případného teoretického vlivu na společnost SKW, přičemž nebyl schopen prokázat skutečný výkon rozhodujícího vlivu.
70.
Navrhovatelky v rámci své argumentace podle mého názoru opomíjí skutečnost, že odpovědnost jim byla přičtena podle domněnky na základě kapitálu (
52
) a že podle judikatury uvedené v bodech 26 a 27 tohoto stanoviska bylo na nich, aby předložily dostatečné důkazy, které by mohly prokázat, že v průběhu období protiprávního jednání nevykonávaly na společnost SKW rozhodující vliv. Navrhovatelky vycházejí z nepodloženého předpokladu, že prokázaly neexistenci skutečného výkonu rozhodujícího vlivu, a že tudíž nepostačuje, pokud Tribunál zamítl jejich argumenty výlučně na základě teoretického vlivu.
71.
Hledisko, ze kterého navrhovatelky na věc pohlíží, je tedy podle mého názoru nesprávné. Zvlášť zjevné je to například v případě, kdy v souvislosti s analýzou výhrady schválení ze strany společnosti AlzChem tvrdí, že Tribunál nemůže zamítnout argument, podle něhož neexistuje skutečný vliv, na základě případného teoretického vlivu, nebo v případě, kdy s poukazem na argument týkající se relevance obratu společnosti SKW uvádějí, že Tribunál musí „vyvrátit“ argument, podle něhož neexistoval skutečný vliv.
72.
Při uplatnění domněnky na základě kapitálu však Tribunál nemusí reagovat na argumenty mateřské společnosti tím, že sám prokáže skutečný výkon rozhodujícího vlivu. Je naopak na mateřské společnosti, aby předložila dostatečné důkazy, které doloží, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně. Jak vyplývá z judikatury uvedené v bodech 26 a 27 tohoto stanoviska, Tribunál musí všechny tyto důkazy analyzovat, aby ověřil, zda prokazují, že na rozdíl od toho, co se předpokládá při uplatnění domněnky na základě kapitálu, mateřská společnost nevykonávala na dceřinou společnost skutečný rozhodující vliv.
73.
Pokud jde konkrétně o analýzu, kterou Tribunál provedl v bodech 84 až 87 napadeného rozsudku a která se týká povinnosti společnosti SKW podávat společnosti AlzChem zprávy, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil zkreslení důkazů, když z prosté povinnosti podávat zprávy vyvodil existenci skutečného vlivu.
74.
O zkreslení důkazů se přitom jedná tehdy, když se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné (
53
), ač nebyly nutně uplatněny nové důkazy.
75.
V tomto ohledu musím uvést, že i kdyby se připustilo – jak tvrdí navrhovatelky – že předpoklad uvedený v bodě 87 napadeného rozsudku, podle něhož z důvodu toku informací mezi společnostmi AlzChem a SKW prvně uvedená společnost měnila rozhodnutí druhé společnosti, představuje spekulativní závěr, z judikatury vyplývá, že tok informací mezi mateřskou a dceřinou společností, a tedy a fortiori taková povinnost „podávat zprávy“, jaká vyplývá z odpovědí společností SKW a Degussa, uvedených v bodech 83 a 84 napadeného rozsudku, představuje nepřímý důkaz výkonu kontroly nad rozhodnutími dceřiné společnosti (
54
). Z toho podle mého názoru vyplývá, že Tribunál důkazy nikterak nezkreslil, když v bodě 87 napadeného rozsudku potvrdil závěr Komise uvedený v bodě 229 odůvodnění třetí odrážce sporného rozhodnutí, podle kterého podávání těchto zpráv představuje doplňující nepřímý důkaz, který potvrzuje domněnku na základě kapitálu.
76.
Stran argumentace uvedené v bodech 93, 94 a 98 napadeného rozsudku navrhovatelky namítají, že Tribunál nesprávně rozložil důkazní břemeno pro vyvrácení domněnky na základě kapitálu. Navrhovatelkám totiž nepřísluší prokázat, že jejich rozhodující vliv byl nutně vyloučen, ale pouze to, že v konkrétním případě skutečně nevykonávaly žádný vliv. V tomto ohledu ovšem postačuje uvést, že Tribunál v bodech rozsudku, kterých se týká tento argument, důkazní břemeno neobrátil, nýbrž pouze konstatoval, že argumenty uvedené navrhovatelkami samy o sobě nepostačují k vyvrácení domněnky na základě kapitálu nebo nejsou v tomto ohledu relevantní.
77.
Pokud jde nakonec o argument, podle kterého konkrétní uplatnění této domněnky ze strany Komise, které Tribunál potvrdil, vedlo k tomu, že byla nevyvratitelná, postačuje připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že skutečnost, že je obtížné podat důkaz o opaku nutný k vyvrácení domněnky, sama o sobě neznamená, že dotčená domněnka je jako taková nevyvratitelná (
55
).
78.
S ohledem na všechny tyto úvahy musí být zamítnuta i výtka vycházející z toho, že Tribunál uplatnil příliš restriktivní kritérium, v jehož důsledku se domněnka na základě kapitálu stala nevyvratitelnou. Z toho vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut v plném rozsahu.
B – Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady rovného zacházení
1. Argumenty účastnic řízení
79.
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku, který je namířen proti bodům 287 až 289 napadeného rozsudku, navrhovatelky namítají, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení, jakož i jejich právo být slyšeny a povinnost uvést odůvodnění.
80.
V bodech 272 až 275 napadeného rozsudku Tribunál zaprvé konstatoval, že Komise v rámci výpočtu celkové solidární odpovědnosti společnosti SKW nesprávně nezohlednila dovozní clo, a tudíž porušila zásadu rovného zacházení, jakož i zásady pro stanovení solidárních pokut. Zadruhé, jak vyplývá ze souběžného rozsudku o žalobě podané společností SKW (
56
) a jak navrhovatelky uvedly v replice, Komise neměla společnosti SKW snížit pokutu na základě sdělení o shovívavosti, jelikož žádost o shovívavost podaná navrhovatelkami se na společnost SKW nevztahovala a tato společnost vlastní žádost o shovívavost nepodala. Kdyby se Komise těchto pochybení nedopustila, pokuta uložená společnosti SKW za první část protiprávního jednání by musela být mnohem vyšší.
81.
Za těchto podmínek Tribunál podle názoru navrhovatelek porušil zásadu rovného zacházení, jelikož nesnížil jejich pokutu a nezhojil tak protiprávní nepoměr mezi pokutami uloženými navrhovatelkám a společnosti SKW, byť v souběžném rozsudku Gigaset v. Komise (
57
) v podobné situaci snížil výši pokuty uložené společnosti Gigaset, tj. nové mateřské společnosti společnosti SKW, s tím, že usoudil, že ze zásady rovného zacházení vyplývá, že pokud nebyla snížena výše pokuty uložené společnosti SKW, je třeba snížit pokutu uloženou společnosti Gigaset. Kromě toho tím, že Tribunál neodpověděl na argumenty vznesené v replice, které navrhovatelky nemohly uplatnit dříve, porušil jejich právo být slyšeny a povinnost uvést odůvodnění.
82.
Komise tvrdí, že v projednávaném případě k porušení zásady rovného zacházení nedošlo. Rozsudek Gigaset v. Komise se týká odlišného případu. Argumenty týkající se pokuty uložené společnosti SKW jdou nad rámec předmětu řízení v prvním stupni, jak výslovně plyne z bodu 266 napadeného rozsudku. Argument, podle něhož společnosti SKW neměla být z důvodu shovívavosti snížena pokuta, je v rozporu s argumentací uplatněnou v řízení v prvním stupni a kromě toho je opožděná, a tedy nepřípustná. Případně nesprávné snížení pokuty uložené společnosti SKW podle sdělení o shovívavosti nemůže podle Komise v žádném případě odůvodnit snížení pokuty navrhovatelek, u nichž se správně přistoupilo k uplatnění tohoto sdělení.
2. Analýza
83.
Navrhovatelky zpochybňují určení pokuty, které Tribunál provedl na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci. Tribunál podle jejich názoru porušil zásadu rovného zacházení, jelikož na rozdíl od toho, jak postupoval v uvedeném rozsudku Gigaset v. Komise, jejich pokutu nesnížil, a nezhojil tak protiprávní nepoměr vůči pokutě uložené společnosti SKW, která měla být vyšší z důvodu dvou pochybení, ke kterým došlo při jejím stanovení: nezohlednění dovozního cla a neoprávněné snížení pokuty na základě sdělení o shovívavosti.
84.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury nemůže výkon pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci vést při určování výše pokut k diskriminaci mezi podniky, které se podílely na dohodě, jež je v rozporu s čl. 101 odst. 1 SFEU (
58
). Kromě toho podle judikatury Soudního dvora platí, že zásada rovného zacházení je porušena, pouze pokud je se srovnatelnými situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (
59
).
85.
Předně je třeba posoudit argument Komise, podle kterého jde tento důvod kasačního opravného prostředku nad rámec předmětu řízení v prvním stupni, a je tudíž nepřípustný. V tomto ohledu je třeba připomenout, že i když je pravda, že z ustálené judikatury vyplývá, že pravomoc Soudního dvora je v rámci řízení o kasačním opravném prostředku v zásadě omezena na přezkoumání toho, jak Tribunál posoudil důvody, které před ním byly projednány (
60
), z téže judikatury rovněž plyne, že navrhovatel může vznést kasační opravný prostředek tak, že před Soudním dvorem uvede důvody vyplývající ze samotného napadeného rozsudku a směřující ke zpochybnění jeho právní opodstatněnosti (
61
).
86.
Je přitom nutno konstatovat, že navrhovatelky v rámci posuzovaného důvodu kasačního opravného prostředku namítají porušení zásady rovného zacházení, pokud jde o pokutu, kterou Tribunál v napadeném rozsudku stanovil v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci. Tento důvod kasačního opravného prostředku tak nemohl být vznesen v řízení v prvním stupni již ze samotné své podstaty (
62
). Z toho vyplývá, že je přípustný.
87.
Je ovšem třeba uvést, že argumentace navrhovatelek se netýká jejich specifické situace, ale údajné protiprávnosti při stanovení pokuty společnosti SKW. Je přitom nesporné, že zásada rovného zacházení musí být v souladu se zásadou, podle níž nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby (
63
), která je logickým důsledkem zásady legality (
64
).
88.
I za předpokladu, že by situace společnosti Gigaset a navrhovatelek byla srovnatelná, pokud jde o určení pokuty Tribunálem v rámci výkonu jeho pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, a samozřejmě aniž by bylo možno zpochybnit v rámci tohoto kasačního opravného prostředku závěry, které Tribunál učinil v témže rozsudku Gigaset v. Komise, se v této souvislosti domnívám, že navrhovatelky se na základě zásady, podle níž nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby, nemohou zejména za účelem snížení své pokuty dovolávat ve svůj prospěch případné protiprávnosti nebo pochybení, k nimž došlo při stanovení pokuty společnosti SKW.
89.
Výtky vycházející z porušení práva být slyšeny a povinnosti uvést odůvodnění jsou za těchto podmínek podle mého názoru irelevantní. I kdyby totiž Tribunál posoudil argumenty uplatněné v replice, podle nichž společnosti SKW neměla být snížena pokuta z důvodu shovívavosti, a za předpokladu, že by byly na rozdíl od tvrzení Komise v řízení před Tribunálem přípustné, navrhovatelkám by v žádném případě nemohly být sníženy pokuty na základě údajné protiprávnosti, k níž došlo ve prospěch společnosti SKW.
90.
Nakonec je třeba podotknout, že pokud má být tento důvod kasačního opravného prostředku chápán tak, že je jím namítáno porušení zásady proporcionality při stanovení pokuty Tribunálem, postačuje připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že Soudnímu dvoru nepřísluší, když rozhoduje o právních otázkách v řízení o kasačním opravném prostředku, aby z důvodů ekvity nahradil svým vlastním posouzením posouzení Tribunálu při rozhodování – v rámci výkonu jeho pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci – o výši pokut ukládaných podnikům pro porušení unijního práva (
65
). Nic však nenaznačuje tomu, že by výše sankce uložené navrhovatelkám byla nejen nevhodná, ale také nadměrná, a to natolik, že by byla nepřiměřená, a že by tedy bylo třeba konstatovat, že se Tribunál dopustil z důvodu nepřiměřenosti výše pokuty nesprávného právního posouzení.
91.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že třetí důvod kasačního opravného prostředku musí být podle mého názoru zamítnut.
C – Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku, vznesenému podpůrně, který vychází z porušení zásady právní jistoty a zásady nulla poena sine lege certa, jakož i z porušení povinnosti Tribunálu uvést odůvodnění
1. Argumenty účastnic řízení
92.
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, který je vznesen podpůrně a směřuje proti bodu 288 napadeného rozsudku, jakož i bodu 2 jeho výroku, navrhovatelky namítají, že Tribunál porušil zásadu právní jistoty a zásadu nulla poena sine lege certa, jakož i povinnost uvést odůvodnění. Navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že v napadeném rozsudku dostatečně přesně neuvedl, že platba společnosti SKW bude mít dvojitý účinek zániku dluhu, tj. že její důsledkem bude osvobození od dluhu jak navrhovatelek, tak i společnosti Gigaset, která je se společností SKW rovněž solidárně odpovědná za zaplacení pokuty. Kdyby platba společnosti SKW neměla dvojitý účinek zániku dluhu, napadený rozsudek by vyvolal naprostou právní nejistotu. Komisi podle navrhovatelek přísluší, aby podle vlastního uvážení rozhodla, v jakém rozsahu tuto platbu započítá navrhovatelkám a společnosti Gigaset. Tímto způsobem se rovněž zabrání vnitrostátnímu soudu, u kterého byla případně v tomto směru podána žaloba, aby ve věci rozhodl.
93.
Komise tvrdí, že argumentace navrhovatelek představuje nový důvod kasačního opravného prostředku, který je tudíž nepřípustný. V tomto ohledu podotýká, že skutečnost, že zpochybňované odůvodnění je výsledkem výkonu pravomoci Tribunálu k soudnímu přezkumu v plné jurisdikci, je bezvýznamná, jelikož jde o takové porušení, které mohlo být namítnuto v řízení v prvním stupni. Komise uvádí, že Tribunál zformuloval zpochybňovaný bod z vlastního podnětu a že se jeví být navrhovatelkám ku prospěchu, což zpochybňuje jejich zájem ho napadnout.
2. Analýza
94.
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky zpochybňují upřesnění, které Tribunál provedl v bodě 288 in fine napadeného rozsudku a které bylo převzato do bodu 2 první odrážky výroku tohoto rozsudku a podle něhož „se bude mít za to, že společnosti [Degussa] a AlzChem tuto pokutu uhradily do výše částek, které zaplatila společnost SKW […] jako pokutu, jež jí byla uložena v čl. 2 písm. f) a g) [spornéhorozhodnutí]“.
95.
Komise zpochybňuje přípustnost tohoto důvodu kasačního opravného prostředku jakožto nového důvodu, který je v řízení o kasačním opravném prostředku nepřípustný. V tomto ohledu chci uvést, že jak poznamenala sama Komise, jedná se o důvod kasačního opravného prostředku, který vyplývá ze samotného napadeného rozsudku a je jím napadán bod, jejž zformuloval Tribunál z vlastního podnětu v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci. Za těchto podmínek se domnívám, že podle judikatury citované v bodě 85 tohoto stanoviska ho nelze považovat za nový důvod kasačního opravného prostředku, který by proto byl nepřípustný (
66
).
96.
Dále chci uvést, že jak vyplývá z předchozího bodu tohoto stanoviska, ty části napadeného rozsudku, které jsou napadány v rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, výslovně stanovují účinek zániku dluhu ve prospěch navrhovatelek prostřednictvím částek, které zaplatila společnost SKW jako pokutu, jež jí byla uložena sporným rozhodnutím. Argumentace navrhovatelek však směřuje k tomu, aby Soudní dvůr konstatoval, že Tribunál pochybil, když nerozhodl, že taková platba bude mít dvojitý účinek zániku dluhu. Vzhledem k tomu, že platby společnosti SKW již mají pro navrhovatelky osvobozující účinek, pokud jde o tu část pokuty, za kterou jsou solidárně odpovědné spolu se společností SKW, tento důvod kasačního opravného prostředku je tedy v podstatě návrhem, aby Soudní dvůr uznal, že tyto platby mají účinek zániku dluhu pro společnost Gigaset.
97.
Z judikatury Soudního dvora v tomto ohledu vyplývá, že navrhovatel má zájem na řízení o kasačním opravném prostředku, pokud kasační opravný prostředek může ve svém důsledku přinést prospěch účastníku řízení, který ho podal (
67
).
98.
Jelikož však z napadeného rozsudku jasně plyne, že jakákoliv platba provedená společností SKW na úhradu dotyčné pokuty osvobodí navrhovatelky od povinnosti uhradit tu část pokuty, za jejíž zaplacení jsou solidárně odpovědné se společností SKW, do výše uhrazených částek, navrhovatelky by nemohly mít žádný prospěch z toho, pokud by bylo tomuto důvodu kasačního opravného prostředku případně vyhověno a platbám společnosti SKW by byl přiznán účinek zániku dluhu ve vztahu ke společnosti Gigaset.
99.
Z toho vyplývá, že tento důvod kasačního opravného prostředku musí být prohlášen za nepřípustný.
D – K pátému důvodu kasačního opravného prostředku, vznesenému podpůrně, který vychází z porušení článku 81 ES a článku 23 nařízení (ES) č. 1/2003, jakož i z porušení zásady rovného zacházení, práva být slyšeny a povinnosti uvést odůvodnění
1. Argumenty účastnic řízení
100.
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku, který je vznesen podpůrně a je namířen proti bodu 288 napadeného rozsudku, navrhovatelky namítají, že se Tribunál dopustil porušení článku 81 ES, článku 23 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES]a 82 [ES] Smlouvy (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1), zásady rovného zacházení, jejich práva být slyšeny a povinnosti uvést odůvodnění. Navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že od části pokuty, která by se považovala za uhrazenou v případě platby ze strany společnosti SKW, odečetl snížení pokuty přiznané navrhovatelkám na základě sdělení o shovívavosti. Stejně jako v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku, navrhovatelky tvrdí, že jejich žádost o shovívavost se netýkala společnosti SKW, což uvedly v replice v řízení před Tribunálem. Kdyby nedošlo k tomuto protiprávnímu snížení pokuty uložené společnosti SKW na základě sdělení o shovívavosti, část pokuty, ve vztahu k níž má platba společnosti SKW osvobozující účinek, by měla být vyšší. Její výše by měla být 3,47 miliónu eur, a nikoliv 2,49 miliónu eur. Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr stanovil osvobozující účinek platby společnosti SKW pro společnost Degussa ve výši 3,47 miliónu eur.
101.
Komise tvrdí, že solidární odpovědnost společnosti SKW a navrhovatelek nemůže jít nad rámec solidárního dluhu. Nadto uvádí, že pokuta uložená společnosti Degussa podle bodu 289 napadeného rozsudku a bodu 2 druhé odrážky jeho výroku (tedy částka 1,24 milionu eur) je určena pouze této společnosti a nevztahuje se na ni mechanismus solidární odpovědnosti. Komise nakonec uvádí, že celková solidární odpovědnost navrhovatelek a společnosti SKW ve výši 2,49 miliónu eur neznamená, že by měla posledně uvedená společnost prospěch ze žádosti o shovívavost podané navrhovatelkami.
2. Analýza
102.
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelky Tribunálu vytýkají několik případů porušení práva, kterého se dopustil tím, že při novém stanovení pokuty v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci nezvýšil solidární odpovědnost společnosti SKW, Tribunál totiž podle navrhovatelek při tomto stanovení nenapravil nesprávný postup Komise, která ve prospěch společnosti SKW zohlednila žádost o shovívavost podanou navrhovatelkami, která se však společnosti SKW netýkala.
103.
Osvobozující účinek platby společnosti SKW pro navrhovatelky nemá být ve výši 2,49 miliónu eur, jak je stanoveno v první odrážce bodu 2 výroku napadeného rozsudku, nýbrž ve výši 3,47 miliónu eur. Tento osvobozující účinek tak má částečně pokrývat i pokutu ve výši 1,24 milionu eur uloženou společnosti Degussa, která je stanovena ve druhé odrážce zmíněného bodu 2 výroku napadeného rozsudku.
104.
Je zjevné, že takový důvod kasačního opravného prostředku nemůže obstát.
105.
Ač není nutné zabývat se otázkou, zda Soudní dvůr může v rámci řízení o kasačním opravném prostředku zvětšit rozsah solidární odpovědnosti a zvýšit tak pokutu uloženou třetí osobě, jako je v projednávaném případě společnost SKW, postačuje uvést, že jak zdůrazňuje Komise, odpovědnost společnosti SKW nemůže jít nad rámec výše pokuty, která jí byla uložena za zjištěné protiprávní jednání společně a nerozdílně s jejími mateřskými společnostmi. Výši této pokuty přitom Tribunál určil na 2,49 miliónu eur.
106.
Společnost SKW nemůže být v žádném případě povinna, byť i jen částečně, zaplatit pokutu ve výši 1,24 milionu eur stanovenou ve druhé odrážce bodu 2 výroku napadeného rozsudku. Jak totiž vyplývá z bodů 271 a 289 napadeného rozsudku, tato pokuta byla uložena výlučně společnosti Degussa z důvodu opakování protiprávního jednání. Tato pokuta přináleží pouze společnosti Degussa a je vyloučena ze solidární odpovědnosti. Za těchto podmínek nemohou navrhovatelky Tribunálu vytýkat žádné pochybení nebo porušení práva na základě toho, že při novém stanovení pokuty v rámci výkonu své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci nezvýšil solidární odpovědnost společnosti SKW za účelem zahrnutí pokuty společnosti Degussa.
107.
Pátý důvod kasačního opravného prostředku tedy musí být rovněž zamítnut.
108.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být podle mého názoru v plném rozsahu zamítnut.
V – K nákladům řízení
109.
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.
110.
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 184 odst. 1 jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
111.
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelky neměly ve věci úspěch, je třeba jim uložit, že ponesou vlastní náklady řízení a naradí náklady řízení vynaložené Komisí.
VI – Závěry
112.
S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
—
kasační opravný prostředek se zamítá a
—
společnostem Evonik Degussa GmbH a AlzChem AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Dříve společnost AlzChem Trostberg GmbH, dříve společnost AlzChem Hart GmbH.
(
3
) – T‑391/09, EU:T:2014:22.
(
4
) – Rozhodnutí v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.396 ‐ reagenty na bázi karbidu vápníku a magnezia pro ocelářský a plynárenský průmysl).
(
5
) – Předmětem protiprávního jednání bylo rozdělení trhů, určování kvót, rozdělení zákazníků, určování cen a výměna citlivých obchodních informací o cenách, zákaznících a objemech prodeje v Evropském hospodářském prostoru (EHS) s výjimkou Španělského království, Irska, ‚Portugalské republiky a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska.
(
6
) – (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3; Zvl. vyd. 08/02, s. 155).
(
7
) – Viz čl. 1 písm. f) sporného rozhodnutí.
(
8
) – Viz body 226 a 227 odůvodnění sporného rozhodnutí.
(
9
) – Viz bod 227, 228 a 235 odůvodnění sporného rozhodnutí.
(
10
) – Viz bod 29 odůvodnění sporného rozhodnutí.
(
11
) – Body 149 až 157 napadeného rozsudku.
(
12
) – Viz poznámka pod čarou 6 výše.
(
13
) – Bod 211 napadeného rozsudku.
(
14
) – Body 227 až 236 napadeného rozsudku.
(
15
) – Body 272 až 275 napadeného rozsudku.
(
16
) – Viz bod 2 výroku napadeného rozsudku.
(
17
) – C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256.
(
18
) – Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení práva být slyšeny a povinnosti uvést odůvodnění se týkal argumentace navrhovatelek v řízení před Tribunálem založené na rozsudku, který Tribunál vydal v e věcech Siemens Österreich a VA Tech Transmission & Distribution v. Komise (T‑122/07 až T‑124/07, EU:T:2011:70). Tento rozsudek Tribunálu byl však zrušen rozsudkem Soudního dvora zmíněným v předchozí poznámce pod čarou.
(
19
) – Z tohoto prohlášení připojeného k žalobě podané u Tribunálu, na které Tribunál poukazuje v bodech 91 a 102 napadeného rozsudku, vyplývá, že pan S. tvrdil následující: „V průběhu období 2003–2004, kdy museli
dodavatelé karbidu vápníku čelit poklesu cen doprovázenému prudkým zvýšením nákladů zejména na koks, jsem řekl panu [L.] [jedinému jednateli (Geschäftsführer) společnosti SKW] přibližně toto: ‚I kdyby nám v této těžké situaci konkurenti museli sdělit své přání uzavřít dohody, neuděláme to. A ani vy ne. Chci, aby bylo v tomto ohledu opravdu jasno. Poprosil jsem pana [L.], aby s tímto pokynem obeznámil své pracovníky. Pan [L.] a jeho pracovníci si byli velmi dobře vědomi mého pokynu dodržovat právo hospodářské soutěže‘.“
(
20
) – Viz body 105 a 107 napadeného rozsudku.
(
21
) – Rozsudek Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, body 38 a 39 a citovaná judikatura).
(
22
) – Tamtéž (bod 40 a citovaná judikatura).
(
23
) – Tamtéž (bod 41 a citovaná judikatura).
(
24
) – Rozsudek General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, bod 51 a citovaná judikatura).
(
25
) – Rozsudky Elf Aquitaine v. Komise (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, bod 58) a Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, bod 112 a citovaná judikatura).
(
26
) – Rozsudek General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, bod 76).
(
27
) – V tomto ohledu viz úvahy generálního advokáta Mazáka v bodě 36 jeho stanoviska ve věci General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2010:517), jakož i bod 109 rozsudku Soudního dvora v téže věci (EU:C:2011:21).
(
28
) – V tomto smyslu viz bod 72 stanoviska generální advokátky Kokott ve věci Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2012:763).
(
29
) – Mimo jiné viz rozsudky General Motors v. Komise (C‑551/03 P, EU:C:2006:229, bod 51); Evonik Degussa v. Komise (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, bod 72) a Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, body 115 a 159).
(
30
) – Viz bod 78 napadeného rozsudku.
(
31
) – V tomto ohledu viz bod 146 stanoviska generální advokátky Kokott ve věcech Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:11).
(
32
) – Pokud jde o příkaz dodržovat pravidla hospodářské soutěže vydaný mateřskou společností její dceřiné společnosti, viz v tomto ohledu úvahy generálního advokáta Mazáka v bodě 40 jeho stanoviska ve věci General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2010:517).
(
33
) – Je pravda, že v bodě 92 napadeného rozsudku omezil Tribunál svůj závěr na pokyn vydaný v roce 2002 a na výkon vlivu „v této době“, jelikož tento bod se týkal analýzy období před 1. lednem 2004. Jak jsem však uvedl v bodech 33 až 35 tohoto stanoviska, na základě metodiky, kterou jsem označil jako „deduktivní“, tento další nepřímý důkaz podpořil závěry uplatněné na následující období, které zahrnovalo období protiprávního jednání.
(
34
) – C‑501/11 P, EU:C:2013:522.
(
35
) – Viz tamtéž (bod 113). V tomto ohledu viz rovněž body 93 až 100 stanoviska generální advokátky Kokott ve věci Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:248), jakož i bod 102 stanoviska generální advokátky Kokott ve věcech Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2014:2439).
(
36
) – Viz prohlášení uvedené v poznámce pod čarou 19 výše.
(
37
) – Soudní dvůr tento argument soustavně zamítá, přičemž konstatuje, že pro účely uplatnění zákazu kartelových dohod stanoveného unijním právem postačuje k přičtení protiprávního jednání podniku jednání osoby, která je oprávněna jednat na účet podniku, aniž by bylo nezbytné jednání nebo pouhá informovanost společníků nebo hlavních jednatelů dotčeného podniku. Viz rozsudky Musique Diffusion française a další v. Komise (100/80 až 103/80, EU:C:1983:158, bod 97) a Slovenská sporiteľňa (C‑68/12, EU:C:2013:71, bod 25).
(
38
) – Dokonce by bylo možné položit si otázku, zda by v případě, kdy mateřská společnost ze 100 % ovládá dceřinou společnost, nebylo možné považovat zaměstnance dceřiné společnosti za zaměstnance skupiny, a tedy za zaměstnance mateřské společnosti.
(
39
) – V tomto ohledu viz body 129 až 131 stanoviska generální advokátky Kokott ve věci Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:248).
(
40
) – Viz body 23 až 25 tohoto stanoviska.
(
41
) – V tomto ohledu viz rovněž stanovisko generální advokátky Kokott ve věcech Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 100 a citovaná judikatura).
(
42
) – Viz rozsudek Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, body 96 a 97).
(
43
) – V tomto ohledu viz úvahy uvedené v bodech 100 a 101 stanoviska generální advokátky Kokott ve věcech Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2014:2439), na které Soudní dvůr výslovně odkázal v bodě 96 rozsudku Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416).
(
44
) – Pokud jde o odkaz na rozsudek BMW Belgium a další v. Komise (32/78, 36/78 až 82/78, EU:C:1979:191) učiněný na jednání, Tribunál v bodech 114 až 117 napadeného rozsudku argument založený na uvedeném rozsudku zamítl, přičemž dovodil, že se jedná i odlišnou skutkovou situaci. Navrhovatelky nepředložily žádný důkaz, který by mohl takový závěr zpochybnit.
(
45
) – Viz bod 28 tohoto stanoviska a citovanou judikaturu, jakož i rozsudek General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, bod 73).
(
46
) – Viz bod 28 tohoto stanoviska a judikatura uvedená v poznámce pod čarou 29.
(
47
) – Mimo jiné viz rozsudek Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, bod 59 a citovaná judikatura).
(
48
) – V tomto smyslu viz rovněž rozsudek FLSmidth v. Komise (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, bod 21).
(
49
) – Viz bod 229 odůvodnění sporného rozhodnutí.
(
50
) – Viz bod 236 odůvodnění sporného rozhodnutí.
(
51
) – Viz rovněž bod 233 odůvodnění sporného rozhodnutí. Jednalo se zejména o argument, podle kterého byla společnost SKW prodána se zpětným účinkem k 1. lednu 2004, o argument vycházející z účasti na kartelové dohodě ve zjevném rozporu s výslovnými pokyny a o argument, podle něhož měla být společnost Degussa považována za finančního investora.
(
52
) – Z žádné části sporného rozhodnutí totiž nevyplývá, že by Komise měla na základě použití tzv. metody „dvojího základu“ v úmyslu upustit od toho, že uplatní pouze domněnku rozhodujícího vlivu. V tomto ohledu viz rozsudek Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:11:479, bod 50). Přičtení odpovědnosti tak bylo založeno na domněnce na základě kapitálu a uplatňované dodatečné důkazy tuto domněnku pouze potvrzovaly.
(
53
) – Mimo jiné viz usnesení The Sunrider Corporation v. OHIM (C‑142/14 P, EU:C:2015:371, bod 49 a citovaná judikatura).
(
54
) – V tomto smyslu viz rozsudek General Química a další v. Komise (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, bod 107). Za účelem vyvrácení domněnky na základě kapitálu za situace takového toku informací, který ji může potvrdit, je podle mého názoru na mateřské společnosti, aby předložila dostatečné důkazy k prokázání irelevance vyměňovaných informací.
(
55
) – Mimo jiné viz rozsudky FLSmidth v. Komise (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, bod 28) Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, bod 71) a ENI v. Komise (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, bod 68 a citovaná judikatura).
(
56
) – Rozsudek SKW Stahl-Metallurgie Holding a SKW Stahl-Metallurgie v. Komise (T‑384/09, EU:T:2014:27, bod 240).
(
57
) – T‑395/09, EU:T:2014:23, body 181 až 186.
(
58
) – Rozsudky Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 105) a Quinn Barlo a další v. Komise (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, bod 46 a citovaná judikatura)
(
59
) – Rozsudek Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 106).
(
60
) – V tomto ohledu viz rozsudek Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:11:479, bod 111 a citovaná judikatura).
(
61
) – Rozsudky Komise a další v. Siemens Österreich a další a Siemens Transmission & Distribution a další v. Komise (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 102) a Areva a další v. Komise (C‑247/11 P a C‑253/11 P, EU:C:2014:257, body 118 a 170).
(
62
) – Viz rozsudky Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 104 a citovaná judikatura), jakož i úvahy v bodech 141 a 142 mého stanoviska ve věcech (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2013:578).
(
63
) – Rozsudky The Rank Group (C‑259/10 a C‑260/10, EU:C:2011:719, bod 62 a citovaná judikatura) a Solvay v. Komise (C‑455/11 P, EU:C:2013:796, bod 109). V tomto ohledu viz také stanovisko generálního advokáta Wahla ve věci Total Marketing Services v. Komise (C‑634/13 P, EU:C:2015:208, bod 92).
(
64
) – V tomto smyslu viz bod 61 stanoviska generální advokátky Kokott ve věcech Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise a Komise v. Alliance One International a další (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:11).
(
65
) – Rozsudky E.ON Energie v. Komise (C‑89/11, EU:C:2012:738, body 125 a 126) a Komise a další v. Siemens Österreich a další (C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 111).
(
66
) – V tomto ohledu nemohu nepoukázat na určitý rozpor v argumentaci Komise, která na jedné straně tvrdí, že zpochybňovaný bod zformuloval Tribunál z vlastního podnětu, ale na druhé straně uvádí, že se jedná o porušení, které mohlo být namítnuto v řízení v prvním stupni.
(
67
) – Mimo jiné viz rozsudky Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals v. Komise (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, body 22 a 23) a Ferrero v. OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, bod 39).