USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (prvního senátu)
20. dubna 2007
Věc F-13/07
L
v.
Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků (EMEA)
„Úředníci – Invalidita – Výbor pro otázky invalidity – Odmítnutí svolání – Zjevná nepřípustnost“
Předmět: Žaloba, podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se L domáhá zrušení rozhodnutí EMEA ze dne 31. března 2006, kterým
se zamítá jeho žádost o svolání Výboru pro otázky invalidity, jakož i zrušení rozhodnutí ze dne 25. října 2006, kterým se
zamítá jeho stížnost podaná proti tomuto rozhodnutí, bude-li to potřebné.
Rozhodnutí: Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
Shrnutí
1.      Řízení – Rozhodnutí přijaté odůvodněným usnesením – Podmínky
(Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 111; rozhodnutí Rady 2004/752, čl. 3 odst. 4)
2.      Úředníci – Žaloba – Předcházející správní stížnost – Lhůty
(Služební řád, čl. 90 odst. 2)
1.      O zjevnou nepřípustnost ve smyslu článku 111 jednacího řádu Soudu prvního stupně se jedná nejen v případech, kdy porušení
pravidel, jimiž se řídí přípustnost, je natolik zřejmé a nápadné, že nelze uplatnit žádný pádný argument na podporu přípustnosti,
ale rovněž v případech, kdy je soudní kolegium na základě písemností ze studovaného spisu beze zbytku přesvědčeno o nepřípustnosti
žaloby, zejména z důvodu, že žaloba nesplňuje požadavky stanovené ustálenou judikaturou, a kdy má navíc za to, že konalo-li
by se jednání, nevedlo by to k odhalení žádné nové skutečnosti. V takovémto případě odmítnutí žaloby cestou usnesení přispívá
nejen k hospodárnosti řízení, ale rovněž účastníkům řízení šetří náklady na konání jednání.
(viz body 20 a 21)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 27. března 2007, Manté v. Rada, F‑87/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 16
2.      Lhůta pro podání stížnosti podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu počíná běžet od oznámení rozhodnutí vnitřní správy osobě oprávněné
zastupovat úředníka, například manželovi. V tomto ohledu je nerozhodné, k jakému datu se úředník o rozhodnutí dozví, neboť
to závisí na nahodilých okolnostech osobní povahy, na které nemá vliv péče, s jakou vnitřní správa rozhodnutí oznámila, a posledně
uvedená jej nemůže prokázat.
(viz body 30 a 32)
Odkazy:
Soud pro veřejnou službu: 3. června 1997, H v. Komise, T‑196/95, Recueil FP, s. I‑A‑133 a II‑403, body 32 až 35