62018TJ0061_RES
(Zadeva T‑61/18)
Amador Rodriguez Prieto
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 4. aprila 2019
„Javni uslužbenci – Uradniki – Zadeva ‚Eurostat‘ – Nacionalni kazenski postopek – Ustavitev postopka – Prošnja za pomoč – Žvižgač – Domneva nedolžnosti – Odškodninska tožba in tožba za razglasitev ničnosti“
Uradniki – Obveznost uprave, da zagotovi pomoč – Obseg – Meje – Akti institucije – Kazenski postopek, ki se vodi proti uradniku
(Kadrovski predpisi, člen 24)
(Glej točke 47, 48, 51 in 52.)
Uradniki – Pravice in obveznosti – Svoboda izražanja – Razkritje dejstev, na podlagi katerih je mogoča domneva o obstoju nezakonite dejavnosti ali hude kršitve – Obseg obveznosti – Zaščita uradnika, ki je posredoval taka dejstva – Obseg
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 22a(3))
(Glej točke od 71 do 73.)
Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Napaka pri izvrševanju javnih nalog – Pojem – Vložitev tožbe na sodišče zoper uradnika – Vključitev – Pogoj – Izjemne okoliščine
(člen 340 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točko 75.)
Uradniki – Načela – Pravica do domneve nedolžnosti – Obseg – Zavrnitev prošnje za pomoč, ki jo je vložil uradnik, zoper katerega je bil sprožen kazenski postopek, ki je bil kasneje ustavljen, ker naj bi še vedno obstajalo nasprotje interesov – Kršitev
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 48(1))
(Glej točke od 91 do 93.)
Povzetek
Splošno sodišče je v sodbi Rodriguez Prieto/Komisija (T‑61/18), izrečeni 4. aprila 2019, razglasilo za ničen sklep Evropske komisije, s katerim je bila zavrnjena prošnja za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov Evropske unije, pri čemer je ugotovilo, da je bila tožeči stranki kršena pravica do domneve nedolžnosti.
Eurostat je od leta 1996 zbrane statistične podatke razširjal javnosti ob podpori Urada za uradne publikacije Evropskih skupnosti, ki je vzpostavil mrežo prodajnih točk. Tožeča stranka, vodja enote v Eurostatu, je leta 1998 predlagala izvedbo notranje revizije. Po ugotovitvi nepravilnosti, na podlagi katerih je Evropski urad za boj proti goljufijam začel preiskave, je Komisija v letu 2003 sprožila kazenski postopek pri francoskih organih, v okviru katerega je bila tožeča stranka zaslišana kot priča, proti njej pa je bila sprožena tudi preiskava. Tožeča stranka je s prvo prošnjo za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov želela doseči, da ji Komisija povrne odvetniške stroške, ki jih je morala plačati, pri čemer se je sklicevala na svoj status žvižgača. Ta prošnja je bila zavrnjena.
Ker so francoska sodišča izdala sklep o ustavitvi postopka za vse osebe, zoper katere je bila uvedena preiskava, med katerimi je bila tudi tožeča stranka, je Komisija vložila ugovor in nato kasacijsko pritožbo, ki sta bila oba zavrnjena. Tožeča stranka je nato vložila drugo prošnjo za pomoč, s katero je želela doseči, da bi Komisija prevzela odvetniške stroške, ki so ji nastali pred francoskimi sodišči. Komisiji je podredno očitala, da ni upoštevala njenega statusa žvižgača in da ji je zavrnila varstvo, ki bi ga morala biti deležna zaradi tega statusa, s čimer je kršila člen 22a Kadrovskih predpisov, in zahtevala povračilo škode. Tožeča stranka je pred Splošnim sodiščem izpodbijala zavrnitvi teh dveh prošenj.
Splošno sodišče je najprej v zvezi z uporabo člena 24 Kadrovskih predpisov spomnilo, da je ta člen namenjen temu, da institucija obvaruje svoje uradnike pred ravnanji tretjih oseb, ne pa pred ravnanjem same institucije. Po eni strani so dejanja francoskih organov del običajnega poteka kazenskega postopka in niso dejanja, ki bi bila a priori nezakonita, s kakršnimi bi bilo mogoče utemeljiti pomoč. Po drugi strani člena 24 Kadrovskih predpisov ni mogoče uporabiti, ker je tožeča stranka Komisijo prosila za pomoč ravno zaradi aktov te institucije, zaradi katerih se je kazenski postopek začel in nato nadaljeval.
Splošno sodišče je nato v zvezi z domnevnim nespoštovanjem statusa žvižgača pri tožeči stranki spomnilo, da je člen 22a Kadrovskih predpisov, ki je začel veljati 1. maja 2004, za vse uradnike uvedel obveznost obveščanja o dejstvih, na podlagi katerih je mogoča domneva o obstoju nezakonite dejavnosti ali hudi kršitvi obveznosti uradnikov Unije. Poleg tega je Splošno sodišče navedlo, da je imel tudi vsak uradnik, ki je pred tem datumom svoje nadrejene obvestil o nezakonitostih ali neizpolnjevanju obveznosti iz Kadrovskih predpisov, za katere je izvedel in ki bi lahko škodili finančnim interesom Unije, pravico do zaščite institucije proti morebitnim povračilnim ukrepom zaradi tega razkritja in pravico, da mu ta institucija ne povzroča škode, če je ravnal razumno in pošteno. Vendar je Splošno sodišče presodilo, da to varstvo ne more biti tako, da bi uradnika obranilo pred preiskavami v zvezi z njegovo morebitno vpletenostjo v razkrita dejanja. To, da je uradnik razkril take nepravilnosti – če se v takih preiskavah potrdi njegova vpletenost – lahko pomeni le olajševalno okoliščino v okviru morebitnih postopkov, ki se vodijo z namenom izreka sankcije. Status žvižgača, na katerega se sklicuje tožeča stranka, tako ni tak, da bi varoval pred vodenjem postopkov zoper njo.
V tem okviru se je postavilo vprašanje, ali je Komisija ravnala nezakonito s tem, da je po izdaji sklepa o ustavitvi kazenskega postopka sprožila nadaljevanje tega postopka. Splošno sodišče je – potem ko je opozorilo, da je pravica do uveljavljanja svojih pravic pred sodišči, enako kot sodni nadzor, ki je posledica uveljavljanja te pravice, izraz splošnega pravnega načela in da se lahko to, da je institucija uveljavljala pravice pred sodiščem, šteje za napačno ravnanje organa le v zelo izjemnih primerih – ugotovilo, da takega napačnega ravnanja ni bilo, in je zato zavrnilo predlog za povračilo škode, ki naj bi tožeči stranki nastala, ker se je zoper njo med letoma 2003 in 2016 vodil kazenski postopek.
Nazadnje je Splošno sodišče – potem ko je spomnilo, da ima uradnik, ki se mu očita neizpolnitev obveznosti iz Kadrovskih predpisov, ki je dovolj resna, da lahko Evropski urad za boj proti goljufijam v zvezi z njo začne preiskavo, na podlagi katere bo lahko uprava sprejela kakršen koli potreben ukrep, po potrebi strog, tudi kadar ne gre za kazenske postopke, pravico do domneve nedolžnosti – ugotovilo, da je Komisija s tem, da je zavrnila prošnjo tožeče stranke za prevzem plačila stroškov obrambe, ki so nastali v kazenskem postopku v Franciji – v glavnem iz razloga, da so interesi Komisije še vedno nasprotni interesom tožeče stranke, čeprav je bil ta kazenski postopek zoper tožečo stranko ustavljen – kršila pravico tožeče stranke do domneve nedolžnosti.