62003CC0177_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. V tem postopku Komisija na podlagi člena 141 AE Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Francoska republika, s tem da ni sprejela potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 2, 3, 5, 6, 7 in 8 Direktive Sveta 89/618/Euratom z dne 27. novembra 1989 o obveščanju prebivalstva o ukrepih zdravstvenega varstva, ki jih je treba sprejeti, in o pravilih ravnanja v primeru radiološkega izrednega dogodka(2) (v nadaljevanju: Direktiva), ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
II – Direktiva
2. Namen Direktive je zagotoviti, da se splošni javnosti, za katero je verjetno, da bo prizadeta v primeru radiološkega izrednega dogodka, ali bo dejansko prizadeta, posredujejo informacije, ki jih določajo priloge k Direktivi. Te informacije je treba posredovati javnosti, za katero je verjetno, da jo bo prizadel radiološki izredni dogodek, ne da bi jih bilo treba predhodno zahtevati (člen 5). Kjer pride do radiološkega izrednega dogodka, je treba predpisane informacije posredovati zaradi dogodka prizadetemu prebivalstvu __brez odlašanja“ po dogodku (člen 6). Osebe, ki sodelujejo pri nudenju nujne pomoči, morajo dobiti informacije o možnih učinkih intervencije na njihovo zdravje (člen 7). V vseh teh primerih je treba navesti, kateri organi so odgovorni za izvajanje izrednih ukrepov (člen 8). Obseg teh zahtevanih informacij določa pojem „radiološki izredni dogodek“, ki je opredeljen v členu 2 in 3 Direktive. Navedel bom upoštevne določbe Direktive s povzemanjem očitkov Komisije. Rok za prenos Direktive se je iztekel 27. novembra 1991.
III – Postopek
3. Po dopisovanju med Komisijo in francosko vlado glede ukrepov, ki jih je slednja sprejela za prenos Direktive, in po presoji številnih osnutkov ukrepov, ki jih je francoska vlada sporočila Komisiji skladno s členom 33(3) AE, je Komisija ugotovila, da Direktiva ni bila v celoti prenesena v francosko pravo. Zato je 27. julija 2000 francoski vladi poslala obrazloženo mnenje, s katerim je od nje zahtevala sprejetje ukrepov, potrebnih za popoln prenos Direktive v roku dveh mesecev od vročitve tega mnenja. Na zahtevo francoske vlade je bil rok podaljšan za en mesec, do 27. oktobra 2000. Glede na to, da so bili ukrepi, ki jih je sprejela francoska vlada, na ta dan še vedno nezadostni, je Komisija 16. aprila 2003 vložila to tožbo.
IV –
Očitki Komisije
4. Prvi očitek Komisije se nanaša na nepopoln prenos opredelitve „radiološki izredni dogodek“ iz člena 2 Direktive, ki določa:
__Za namene te direktive izraz ‚_radiološki izredni dogodek“ pomeni kakršno koli stanje:
1. ki sledi:
(a) nesreči na ozemlju države članice, ki vključuje naprave ali dejavnosti, navedene v točki 2, ki povzročijo ali utegnejo povzročiti znatno sproščanje radioaktivnih snovi; ali
(b) zaznavi nenormalnih ravni radioaktivnosti na ali izven ozemlja države članice, ki bi lahko bile škodljive za javno zdravje te države članice; ali
(c) drugim nesrečam od tistih, ki jih določa točka (a) in ki vključujejo naprave ali dejavnosti, na katere se nanaša točka 2, in ki povzročijo ali utegnejo povzročiti znatno sproščanje radioaktivnih snovi; ali
(d) drugim nesrečam, ki povzročijo ali utegnejo povzročiti znatno sproščanje radioaktivnih snovi;
2. ki ga je mogoče pripisati napravam ali dejavnostim, navedenim v točkah 1(a) in (c). To je:
(a) vsak jedrski reaktor, ne glede na lokacijo;
(b) katera koli druga naprava jedrskega gorivnega cikla;
(c) katera koli naprava za ravnanje z radioaktivnimi odpadki;
(d) prevoz in skladiščenje jedrskega goriva ali radioaktivnih odpadkov;
(e) izdelava, uporaba, skladiščenje, odlaganje in prevoz radioaktivnih izotopov za kmetijske, industrijske, zdravstvene in z njim povezane znanstvene ter raziskovalne namene; in
(f) uporaba radioaktivnih izotopov za proizvodnjo energije v vesoljskih plovilih.“
Komisija navaja, da je obseg ukrepov za prenos Direktive, ki jih je sprejela Francoska republika, manjši kot tisti iz Direktive. Prvič, ti ukrepi ne pokrivajo vseh primerov, ki jih določa člen 2(2)(d), (e) in (f) Direktive. Drugič, nanašajo se samo na jedrske reaktorje s toplotno močjo nad deset megavatov, medtem ko se člen 2(2)(a) Direktive jasno nanaša na vse jedrske reaktorje. Tretjič, v nasprotju s členom 2(1)(b) in (c) Direktive se nanašajo samo na izredne dogodke v zvezi z napravami in dejavnostmi v Franciji.
5. Drugi očitek zadeva neizvršitev prenosa člena 3 Direktive, ki določa:
6. „Za namen uporabe te direktive je za izraza ‚znatno sproščanje radioaktivnih snovi‘ in ‚nenormalne ravni radioaktivnosti, ki lahko škodujejo javnemu zdravju‘ treba šteti, da pokrivata primere, do katerih lahko pride pri posameznih prebivalcih, ki so izpostavljeni količinam, ki presegajo meje dovoljenega sevanja, določene v direktivah o določitvi temeljnih standardov Skupnosti za varstvo pred sevanji.“
Komisija opozarja, da pojma „znatno sproščanje radioaktivnih snovi“ in „nenormalne ravni radioaktivnosti, ki lahko škodujejo javnemu zdravju“ v francoski zakonodaji nista opredeljena. Skupaj s pojmom „radiološki izredni dogodek“ ta dva pojma določata, v katerih primerih nastopi dolžnost obveščanja. Zato je bistveno, da sta določena v nacionalnih ukrepih za prenos Direktive.
7. Tretji očitek je povezan s prejšnjima dvema in zadeva prenos člena 5, ki določa:
8. „1. Države članice zagotovijo, da je prebivalstvo, ki bi bilo verjetno prizadeto v primeru radiološkega izrednega dogodka, obveščeno o njim namenjenih ukrepih zdravstvenega varstva in o tem, kako naj ukrepa v takšnih primerih.
2. Posredovane informacije vsebujejo najmanj podatke, določene v Prilogi I.
3. Prebivalstvu iz odstavka 1 se te informacije posredujejo brez kakršne koli zahteve.
4. Države članice posodabljajo in razpošiljajo te informacije v rednih časovnih presledkih ter kadar koli pride do pomembnih sprememb glede predvidenih ukrepov. Te informacije morajo biti javnosti stalno dostopne.“
Ker po mnenju Komisije člena 2 in 3 Direktive nista bila ustrezno prenesena, se ukrepi, sprejeti za prenos člena 5, ne nanašajo na vse naprave in dejavnosti, navedene v členu 2. To pomeni, da določenih segmentov prebivalstva, ki bi lahko bili prizadeti v primeru radiološkega izrednega dogodka, nacionalni ukrepi za prenos Direktive ne pokrivajo.
9. Četrti očitek se nanaša na prenos člena 6, ki določa:
10. „1. Države članice zagotovijo, da je ob nastopu radiološkega izrednega dogodka dejansko prizadeto prebivalstvo brez odlašanja obveščeno o dejstvih glede izrednega dogodka, o ukrepih, ki jih je treba sprejeti, in če je to primerno za konkretni primer, o njim namenjenih ustreznih ukrepih zdravstvenega varstva.
2. Posredovane informacije zajemajo v Prilogi II navedene točke, ki ustrezajo vrsti radiološkega izrednega dogodka.“
Komisija trdi, da člen 6 Direktive ni bil ustrezno prenesen, saj ukrepi, ki jih je sprejela francoska vlada, ne zagotavljajo, da bi bilo prebivalstvo, ki je dejansko prizadeto zaradi radiološkega izrednega dogodka, obveščeno __brez odlašanja“. Skladno z ustreznimi določbami francoske uredbe št. 90‑394 o ureditvi nacionalne pripravljenosti se javnost obvesti v roku, ki ga določi minister ali prefekt.
11. Peti očitek se nanaša na prenos člena 7, ki določa:
12. „1. Države članice zagotovijo, da se vsem osebam, ki niso del osebja naprav in/ali niso vključene v dejavnosti, določene v členu 2(2), vendar pa bi lahko bile vključene v organizacijo nujne pomoči v primeru radiološkega izrednega dogodka, posredujejo ustrezne in redno posodobljene informacije o tveganjih za njihovo zdravje, ki jih takšno posredovanje lahko vključuje, in o preventivnih ukrepih, ki jih je v takšnem primeru treba sprejeti; te informacije upoštevajo vrsto možnih primerov radioloških izrednih dogodkov.
2. Takoj, ko nastopi radiološki izredni dogodek, se te informacije ustrezno dopolnijo glede na posebne okoliščine“.
Po mnenju Komisije člen 7 Direktive ni bil popolnoma prenesen v francosko pravo. Okrožnica iz leta 1987 ne zadostuje za dosego ciljev te določbe, saj ne izpolnjuje zahteve po pravni varnosti, ki jo nalaga ustaljena sodna praksa Sodišča.
13. Predmet šestega in zadnjega očitka je prenos člena 8, ki določa:
„Pri informacijah iz členov 5, 6 in 7 je treba navesti tudi organe, ki so pristojni za izvajanje ukrepov iz teh členov.“
Komisija priznava, da je bil od leta 2002 člen 8 v povezavi s členom 5 pravilno prenesen, vendar to še vedno ne velja v povezavi s členoma 6 in 7. Praksa, ki velja v Franciji, da se v sredstvih javnega obveščanja navede organe, odgovorne za posredovanje informacij javnosti (npr. brošure), glede tega ne zadošča.
V – Odgovor Francoske republike na tožbo
14. V odgovoru na tožbo se Francoska republika sklicuje na številne ukrepe, ki jih je sprejela z namenom prenosa Direktive v francosko pravo. Vsi ti ukrepi so bili sprejeti po 27. oktobru 2000, torej po izteku podaljšanega roka, določenega v Komisijinem obrazloženem mnenju z dne 27. julija 2000. Francoska vlada ne izpodbija petega očitka in navaja, da namerava dopolniti člen R.1333‑85 Code de la santé publique (zakonik o javnem zdravju), da bi se popolnoma uskladila s členom 7 Direktive.
15. Glede prvega očitka francoska vlada poudarja, da je opredelitev „radiološkega izrednega dogodka“ sedaj vnesena v zakonik o javnem zdravju s francosko uredbo št. 2003‑295, sprejeto 31. marca 2003, in da naprave in dejavnosti, na katere se nanaša, ustrezajo tistim, ki so navedene v Direktivi, kot izhaja iz francoske uredbe št. 2002‑367 z dne 20. marca 2002, ki z namenom popolnega prenosa Direktive dopolnjuje francosko uredbo št. 88‑622 o načrtih za ukrepanje ob izrednih dogodkih. Ta uredba določa (v členu 6) načrte posebne intervencije (plans particuliers d´intervention; v nadaljevanju: PPI), predvidene za posebne naprave, člen 12 pa to dopolnjuje, s tem da določa posebne načrte intervencije (plans de secours specialisées ali PSS) glede tehnoloških tveganj, ki jih PPI ne pokriva. V tem okviru se nadalje sklicuje na nove določbe, ki so bile sprejete z odredbo (arrêté) z dne 2. junija 2003.
16. Kar zadeva drugi očitek, se Francoska vlada sklicuje na člen R.43‑71 (sedaj člen R.1333‑76) zakonika o javnem zdravju, ki ga je uvedla francoska uredba št. 2003‑295 z dne 31. marca 2003, in na člen 16 arrêté
z dne 2. junija 2003. Obe določbi vsebujeta, v nekoliko različnih dikcijah, pojma „znatno sproščanje radioaktivnih snovi“ in „nenormalne ravni radioaktivnosti, ki lahko škodujejo človekovemu zdravju“.
17. Francoska vlada glede tretjega očitka navaja, da člena 9 in 12 francoske uredbe št. 88‑622 o načrtih za ukrepanje ob izrednih dogodkih, spremenjena leta 2002, sedaj pokrivata vse naprave, kar omogoča obveščanje prebivalstva in izvedbo ukrepov skladno z Direktivo. Poleg tega člen L 125‑2 Code de l´environnement (okoljski zakonik) priznava državljanom pravico, da so obveščeni o večjih tehnoloških tveganjih, ki jih lahko prizadenejo na določeni področjih, in o varnostnih ukrepih, ki se uporabijo zanje.
18. V odgovor na četrti očitek francoska vlada navaja, da je na podlagi arrêté
z dne 30. novembra 2001 alarmne sisteme za primer izrednega dogodka (sirene) treba razporediti v okolico jedrskih naprav, na katere se nanaša PPI. Ko zvok siren ob izrednem dogodku sproži uporabo PPI, se zdi, da Francija celostno gledano izpolnjuje zahtevo, da se z izrednim dogodkom dejansko prizadeto prebivalstvo obvesti „brez odlašanja“. Sklicuje se tudi na francosko uredbo št. 2001‑368 z dne 25. aprila 2001, ki dopolnjuje francosko uredbo št. 90‑394 Code de l´alerte national (zakonik o nacionalni pripravljenosti), ki prenaša člen 6 Direktive z opredelitvijo treh vrst obvestil, ki naj se posredujejo javnosti v primeru izrednega dogodka.
19. Končno, kar zadeva šesti očitek, francoska vlada zatrjuje, da arrêté
z dne 21. februarja 2002 sedaj prenaša člen 8 Direktive.
VI – Presoja
20. Kot je bilo navedeno, so bili vsi glavni ukrepi, ki jih francoska vlada navaja kot ukrepe, namenjene za izvršitev prenosa Direktive v francosko pravo, sprejeti po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju Komisije z dne 27. julija 2000. Francoska vlada sicer trdi, da ti ukrepi sedaj zagotavljajo popoln prenos, vendar v obrambo navaja, da bi Komisija morala umakniti zadevo, ne pa da bi Sodišče moralo zavreči tožbo Komisije. Tako se zdi, da francoska vlada ne izpodbija očitkov Komisije. V odgovoru na tožbo pa vendarle predlaga, naj se posamični očitki (razen petega) zavržejo, čeprav dejansko v celoti vztraja pri predlogih iz odgovora na tožbo, torej da naj Komisija umakne svojo tožbo.
21. Komisija poudarja, da so bili ukrepi, ki jih navaja francoska vlada, sprejeti po izteku v obrazloženem mnenju določenega roka. Čeprav je to dovolj za kršitev obveznosti Francoske republike, da popolnoma prenese Direktivo, Komisija meni, da prepozno sprejeti ukrepi še vedno niso ustrezni. Zato se je v repliki opredelila do teh ukrepov, da bi francosko vlado vzpodbudila k popolni in ustrezni uskladitvi z določbami Direktive.
22. Iz določb in dokumentov, predloženih Sodišču, je očitno, da je v treh letih od konca roka, določenega v obrazloženem mnenju, prišlo do določenega napredka, kar je ugotovila tudi Komisija. Brez opredeljevanja o tem, ali je bil ta napredek zadosten ali ne za zagotovitev popolne uskladitve z Direktivo, se zdi, da se je razlika v mnenju Francoske republike in Komisije zelo zmanjšala. Drugače rečeno, problem neuskladitve z Direktivo se manjša. Čeprav ima Komisija pri odločitvi, ali bo uvedla in nadaljevala postopek zaradi kršitve proti državi članici, diskrecijsko pravico, se mi zdi, da je treba to pravico izvajati na način, ki je za dani problem ustrezen. V okoliščinah tega primera nisem povsem prepričan, da bi bil formalen izrek Sodišča, da na dan 27. oktober 2000 ni bilo uskladitve z Direktivo, posebno koristen, razen kot osnova za morebiten postopek na podlagi člena 228(2) ES.
23. Kakor koli že je po ustaljeni sodni praksi treba vprašanje, ali država članica ni izpolnila obveznosti iz Pogodbe, presojati glede na prevladujoč položaj v državi članici ob koncu roka, določenega v obrazloženem mnenju, in Sodišče ne sme upoštevati nobenih poznejših sprememb.(3) Zato Sodišče ne more sodelovati pri razpravi med Francosko republiko in Komisijo o tem, ali so bili po 27. oktobru 2000 sprejeti ustrezni ukrepi. Ti ukrepi za izid te zadeve niso pomembni.
20. Ker je jasno, da ob koncu v obrazloženem mnenju določenega roka, podaljšanega za en mesec, francoska zakonodaja v Francoski republiki ni zagotovila popolnega upoštevanja v Direktivi določenih obveznosti obveščanja, je treba ugotoviti, da je tožba Komisije dopustna.
VII – Predlog
24. 21.	Zato menim, da bi moralo Sodišče:
– ugotoviti, da Francoska republika, s tem da do 27. oktobra 2000 ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 2, 3, 5, 6, 7 in 8 Direktive Sveta 89/618/Euratom z dne 27. novembra 1989 o obveščanju prebivalstva o ukrepih zdravstvenega varstva, ki jih je treba sprejeti, in o pravilih ravnanja v primeru radiološkega izrednega dogodka, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
– Francoski republiki naložiti plačilo stroškov.
(1) .
(2)
–	UL L 357, str. 31.
(3)
–	Glej zlasti sodbo z dne 30. novembra 2000 v zadevi Komisija proti Belgiji, C-384/99, Recueil, str. I‑10633, točka 16.