62007CJ0251
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 11. septembra 2008 (
*1
)
„Okolje — Direktiva 2000/76/ES — Sežiganje odpadkov — Opredelitev obrata za soproizvodnjo toplote in elektrike — Pojma ‚sežigalnica‘ in ‚naprava za sosežig‘“
V zadevi C-251/07,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Högsta domstolen (švedsko vrhovno sodišče) z odločbo z dne 7. maja 2007, ki je prispela na Sodišče 29. maja 2007, v postopku
Gävle Kraftvärme AB
proti
Länsstyrelsen i Gävleborgs län,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász (poročevalec), J. Malenovský in T. von Danwitz, sodniki,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. aprila 2008,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
—
za švedsko vlado A. Falk, zastopnica,
—
za avstrijsko vlado E. Riedl, zastopnik,
—
za Komisijo Evropskih skupnosti J.-B. Laignelot in P. Dejmek, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 22. maja 2008
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive 2000/76/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. decembra 2000 o sežiganju odpadkov (UL L 332, str. 91).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Gävle Kraftvärme AB (v nadaljevanju: Gävle Kraftvärme) in Länsstyrelsen i Gävleborgs län (prefektura Gävleborg, v nadaljevanju: prefektura) zaradi prošnje za izdajo dovoljenja za obratovanje obrata za soproizvodnjo toplote in elektrike.
Pravni okvir
3
V členu 3(1) Direktive Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kot je bila spremenjena z Odločbo Komisije 96/350/ES z dne 24. maja 1996 (UL L 135, str. 32, v nadaljevanju: Direktiva 75/442), je določeno:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da spodbudijo:
(a)
prvič, preprečevanje ali zmanjševanje nastajanja odpadkov in njihove škodljivosti […]
[…]
(b)
drugič:
—
predelavo odpadkov z recikliranjem, ponovno uporabo ali obnavljanjem ali katerim koli drugim postopkom za pridobivanje sekundarnih surovin
ali
—
uporabo odpadkov kot vir energije.“
4
Direktiva 75/442 je bila razveljavljena in kodificirana z učinkom od 17. maja 2006 dalje z Direktivo 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih (UL L 114, str. 9). Člen 3(1) Direktive 75/442 je bil povzet z v bistvu enakim besedilom v člen 3(1) Direktive 2006/12.
5
V uvodnih izjavah 7, 13 in 24 Direktive 2000/76 je navedeno:
„(7)
Za visoko raven varstva okolja in varovanja zdravja ljudi je […] treba določiti in ohranjati stroge pogoje obratovanja, tehnične zahteve in mejne vrednosti emisij za naprave, ki sežigajo ali sosežigajo odpadke v Skupnosti. Določene mejne vrednosti naj bi preprečile ali omejile negativne učinke na okolje in zaradi njih nastalo tveganje za zdravje ljudi, kolikor je to izvedljivo.
[…]
(13)
Skladnost z mejnimi vrednostmi emisij, ki jih določa ta direktiva, je treba imeti za potreben, vendar ne zadosten pogoj za skladnost z zahtevami Direktive [Sveta] 96/61/ES [z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 257, str. 26)]. Taka skladnost lahko vključuje strožje mejne vrednosti emisij za onesnaževala, predvidena v tej direktivi, mejne vrednosti emisije za druge snovi in druge prvine okolja ter druge ustrezne pogoje.
[…]
(24)
Zahteve za izrabo toplote, proizvedene pri postopku sežiganja ali sosežiganja, ter za čim večje zmanjšanje in recikliranje ostankov, nastalih pri obratovanju sežigalnic ali naprav za sosežig, bodo pripomogle k doseganju ciljev o hierarhiji ravnanja z odpadki iz člena 3 Direktive 75/442/EGS“.
6
Kot izhaja iz člena 1, prvi odstavek, Direktive 2000/76 je njen cilj pri sežiganju in sosežiganju odpadkov preprečiti ali omejiti negativne učinke na okolje, zlasti onesnaževanje z emisijami v zrak, tla, površinsko vodo in podzemno vodo, če je to izvedljivo, ter iz tega izhajajoče tveganje za zdravje ljudi.
7
V drugem odstavku navedenega člena je pojasnjeno, da se ta cilj doseže zlasti s strogimi pogoji obratovanja in tehničnimi zahtevami ter z določitvijo mejnih vrednosti emisij za sežigalnice in naprave za sosežig odpadkov.
8
Pojma „sežigalnica“ in „naprava za sosežig“ sta opredeljena v členu 3, točki 4 in 5, Direktive 2000/76 tako, da pomeni:
„(4)
‚sežigalnica‘katero koli nepremično ali premično tehnično enoto in opremo, namenjeno toplotni obdelavi odpadkov z izkoriščanjem pridobljene zgorevalne toplote ali brez njega. To vključuje sežig z oksidacijo odpadkov in druge postopke toplotne obdelave, kot so piroliza, uplinjanje ali obdelava v plazmi, če se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo.
Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo za sežiganje, vključno z vsemi linijami za sežiganje, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki-gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja;
(5)
‚naprava za sosežig‘katero koli nepremično ali premično napravo, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in:
—
ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo; ali
—
v kateri se odpadki termično obdelajo z namenom odstranitve.
Če sosežiganje poteka tako, da glavni namen naprave ni proizvodnja energije ali izdelkov, ampak toplotna obdelava odpadkov, se naprava šteje za sežigalnico v smislu točke 4.
Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo, vključno z vsemi linijami za sosežig, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki, gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja“.
9
V členu 13, točka 12, Direktive 2000/76 je opredeljen pojem „dovoljenje“ tako, da pomeni:
„pisno odločitev (ali več takih odločitev) pristojnega organa, s katero je ta odobril obratovanje naprave pod določenimi pogoji, ki zagotavljajo skladnost naprave z vsemi zahtevami te direktive. Dovoljenje se lahko nanaša na eno ali več naprav ali delov naprave na istem kraju, ki jih upravlja isti upravljavec“.
10
V členu 4(2) navedene direktive je določeno:
„Brez poseganja v Direktivo 96/61/ES vloga za dovoljenje za sežigalnico ali napravo za sosežig pristojnemu organu vključuje opis predvidenih ukrepov, ki zagotavljajo, da:
[…]
(b)
se pri sežigu ali sosežigu pridobljena toplota izrabi, kolikor je to izvedljivo, na primer s soproizvodnjo toplote in energije, proizvodnjo procesne pare ali daljinskim ogrevanjem;
[…]“
11
V členu 6(1), (2), (3) in (6) iste direktive je določeno:
„1.   Sežigalnice obratujejo tako, da se doseže stopnja sežiga, pri kateri je delež skupnega organskega ogljika (TOC) v žlindri in pepelu manj kot 3 % ali je žarilna izguba manj kot 5 % suhe teže materiala. Če je potrebno, se uporabijo ustrezne metode predobdelave odpadkov.
Sežigalnice se projektirajo, opremijo, zgradijo in upravljajo tako, da se po zadnjem dovodu zraka za sežig plin, ki nastane pri postopku, na nadzorovan in homogen način ter tudi v najbolj neugodnih pogojih za dve sekundi segreje na temperaturo 850 °C, merjeno blizu notranje stene ali na drugi reprezentativni točki sežigalne komore, kot to odobri pristojni organ. Če se sežigajo nevarni odpadki, ki vsebujejo več kot 1 % halogeniranih organskih snovi, izraženih kot klor, je treba temperaturo za vsaj dve sekundi dvigniti na 1 100 °C.
Vsaka linija sežigalnice mora biti opremljena z vsaj enim pomožnim gorilnikom. Ta gorilnik se mora samodejno vklopiti, kadar po zadnjem dovodu zraka za sežig temperatura zgorevalnih plinov pade pod 850 °C oziroma 1 100 °C. Gorilnik se uporabi tudi ob zagonu in ustavitvi naprave, da se zagotovi, da se temperatura 850 °C oziroma 1 100 °C vzdržuje ves čas teh postopkov in dokler so nesežgani odpadki v sežigalni komori.
Med zagonom in ustavitvijo ali ko temperatura zgorevalnega plina pade pod 850 °C ali 1 100 °C, se pomožni gorilnik ne sme polniti z gorivi, ki lahko povzročijo višje emisije od tistih, nastalih pri sežigu plinskega olja, kot je opredeljeno v členu 1(1) Direktive Sveta 75/716/EGS [z dne 24. novembra 1975 o približevanju zakonodaj držav članic o deležu žvepla v nekaterih tekočih gorivih (UL L 307, str. 22)], utekočinjenega plina ali zemeljskega plina.
2.   Naprave za sosežig se projektirajo, opremijo, zgradijo in upravljajo tako, da se plin, ki nastane pri sosežiganju odpadkov, na nadzorovan in homogen način ter tudi v najbolj neugodnih pogojih za dve sekundi segreje na 850 °C. Če se sosežigajo nevarni odpadki, ki vsebujejo več kot 1 % halogeniranih organskih snovi, izraženih kot klor, je treba temperaturo dvigniti na 1 100 °C.Sežigalnice in naprave za sosežig imajo in uporabljajo samodejni sistem za preprečevanje doziranja odpadkov:
(a)
ob zagonu, dokler se ne doseže temperatura 850 °C ali 1 100 °C ali temperatura, določena v skladu z odstavkom 4;
(b)
kadar se temperatura 850 °C ali 1 100 °C ali temperatura, določena v skladu z odstavkom 4, ne vzdržuje;
(c)
kadar neprekinjene meritve, predpisane v tej direktivi, kažejo, da je zaradi motenj ali okvar čistilnih naprav presežena katera koli mejna vrednost emisij.
[…]
6.   Vsa toplota, pridobljena pri sežiganju ali sosežiganju, se uporabi, kolikor je le izvedljivo.“
12
V členu 7 Direktive 2000/76 v povezavi z njenima prilogama II in V so določene mejne vrednosti emisij za sežigalnice in naprave za sosežig. Na podlagi odstavka 2, drugi pododstavek, navedenega člena se mejne vrednosti emisij, ki veljajo za sežigalnice, uporabijo tudi za naprave za sosežig, v katerih več kot 40 % toplote nastane iz nevarnih odpadkov.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
13
Gävle Kraftvärme je družba iz skupine Gävle Energi, ki je v lasti delniške družbe, katere lastnik je občina Gävle. Upravlja toplarno Johannes, ki je osnovni obrat v omrežju daljinskega ogrevanja občine Gävle in ki proizvaja toploto in elektriko.
14
Ker je družba Gävle Kraftvärme načrtovala razširitev te toplarne, je pri Östersunds tingsrätt, miljödomstolen (sodišče prve stopnje Östersund, pristojno na področju okolja) vložila prošnjo za izdajo dovoljenja za obratovanje navedene toplarne z največjo skupno toplotno močjo 170 MW. Ta prošnja se je nanašala predvsem na te točke:
—
dovoljenje za nadaljnjo uporabo zdajšnjega kotla na trda goriva (kotel št. 1) s skupno toplotno močjo 85 MW;
—
namestitev in zagon novega kotla na goriva iz odpadkov z največjo skupno toplotno močjo 50 MW (kotel št. 2) in
—
namestitev in zagon novega kotla na biološka goriva z največjo skupno toplotno močjo 85 MW (kotel št. 3).
15
Navedena prošnja se je nanašala tudi na druge spremembe, potrebne zaradi načrtovane razširitve dejavnosti.
16
Ob vložitvi te prošnje podrobnosti razširitve še niso bile dokončno določene. Družba Gävle Kraftvärme naj bi zgradila kotel št. 2, kotel št. 3 pa le, če bi bilo to potrebno, ali pa naj ne bi zgradila kotla št. 2 temveč kotel št. 3. V vsakem primeru skupna moč ne bi smela presegati 85 MW.
17
Družba Gävle Kraftvärme je v svoji prošnji za izdajo dovoljenja zagotovila, da se lahko kotel št. 1 in kotel št. 2 opredelita kot „napravi za sosežig“. Prefektura, ki je ugodila prošnji, je vendarle menila, da obravnavana dejavnost ustreza bolj sežigalnici odpadkov. Sodišče prve stopnje je potrdilo opredelitev, ki jo je predlagala družba Gävle Kraftvärme, ker je menilo, da je glavni namen naprave proizvodnja energije.
18
Prefektura je to odločbo izpodbijala pri Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen (pritožbeno sodišče Svea, pristojno na področju okolja) in uveljavljala, da bi bilo treba kotel št. 1 opredeliti kot „napravo za sosežig“ in kotel št. 2 kot „sežigalnico“, kar je navedeno sodišče potrdilo.
19
Družba Gävle Kraftvärme je vložila pravno sredstvo zoper slednjo odločbo pri Högsta domstolen (vrhovno sodišče) in trdila, da je pritožbeno sodišče napačno opredelilo kotla kot različni napravi.
20
Predložitveno sodišče poudarja, da je opredelitev naprave pomembna, ker se zahteve za obratovanje razlikujejo glede na vrsto obravnavanih naprav. Ker meni, da je rešitev spora o glavni stvari odvisna od razlage prava Skupnosti, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali se pri razlagi Direktive 2000/76 […], ko je toplarna sestavljena iz več enot (kotlov), vsaka enota presoja kot ločena naprava ali se toplarna presoja kot celota?
2.
Ali se pri razlagi Direktive [2000/76] naprava, zgrajena za sežiganje odpadkov, katere glavni namen je proizvodnja energije, uvrsti med sežigalnice ali med naprave za sosežig?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
21
Pojma „sežigalnica“ in „naprava za sosežig“ sta opredeljena v členu 3, točki 4 in 5, Direktive 2000/76.
22
V okviru navedenega člena 3, točka 4, je naprava opredeljena „kot kater[a] koli […] tehničn[a] enot[a] in oprem[a]“.
23
Pojem „naprava“ ni pojasnjen v okviru opredelitve pojma „naprava za sosežig“ iz člena 3, točka 5, Direktive 2000/76, ampak je očitno, da ta določba implicitno napotuje na prejšnjo točko istega člena. Iz besedila navedene točke 5 namreč izhaja, da opredelitev „naprave za sosežig“ izhaja iz pojma „sežigalnica“ iz navedenega člena 3, točka 4, in da se ti določbi ne razlikujeta glede tehničnih delov, ki jih je treba upoštevati pri opredelitvi enote za sežiganje.
24
Tehnični deli, ki sestavljajo sežigalnico in napravo za sosežig, so našteti v členu 3, točki 4, drugi odstavek, in 5, tretji odstavek, Direktive 2000/76. Med temi deli je „kotel“. Kot je generalna pravobranilka poudarila v točki 20 sklepnih predlogov, je pojem „kotel“ (in še pojem „odvodnik“) naveden v ednini, v nasprotju z drugimi naštetimi deli, ki so navedeni v množini.
25
Besedilo člena 3, točki 4 in 5, Direktive 2000/76 govori v prid razlagi, v skladu s katero je vsak posamezen kotel skupaj s pripadajočo opremo ločena naprava v smislu te direktive.
26
Ta razlaga temelji tudi na strukturi in namenu Direktive 2000/76.
27
V zvezi z njeno strukturo ni sporno, da se za sežigalnice in naprave za sosežig uporabljajo različna pravila glede pogojev obratovanja in mejnih vrednosti emisij, ki za njih veljajo. Na splošno so pravila za naprave za sosežig manj stroga.
28
V zvezi s pogoji obratovanja vsebujejo tisti, ki veljajo za sežigalnice, zahteve v zvezi z deležem skupnega organskega ogljika v žlindri in pepelu ter žarilno izgubo, ki niso določene za naprave za sosežig. Poleg tega, če zajemajo navedeni pogoji za obe vrsti naprav določene zahteve v zvezi s temperaturo zgorevalnega plina med oskrbo z odpadki, morajo imeti samo sežigalnice vsaj en pomožni gorilnik.
29
Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 21 sklepnih predlogov, je mogoče nekatere določbe o sežigalnicah uporabiti le za posamezne kotle. Iz tega izhaja, da je razlaga, v skladu s katero se mora v toplarni vsak kotel obravnavati kot posamezna naprava, v skladu s strukturo Direktive 2000/76.
30
Tak sklep podpirajo tudi pravila o pridobitvi dovoljenja za obratovanje sežigalnice ali naprave za sosežig. V členu 3, točka 12, Direktive 2000/76 je namreč izrecno predviden primer, v katerem se izda dovoljenje za več posameznih naprav na istem kraju, ki jih upravlja isti upravljavec.
31
V zvezi z namenom Direktive 2000/76 izhaja iz njenega člena 1, da je njen cilj pri sežiganju in sosežiganju odpadkov preprečiti ali omejiti negativne učinke na okolje, kar se doseže s strogimi pogoji obratovanja in tehničnimi zahtevami ter z določitvijo mejnih vrednosti emisij.
32
Kot sta avstrijska vlada in Komisija Evropskih skupnosti poudarili v svojih pisnih stališčih, razlaga Direktive 2000/76, ki bi izključevala ločeno opredelitev vsakega kotla, ne bi bila v skladu s tem namenom. Če bi se toplarna z več enotami za sežig in sosežig opredelila kot celota kot „naprava za sosežig“, bi se takšna toplarna lahko izognila zahtevnejšim obveznostim, ki veljajo za sežigalnico.
33
Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba pri uporabi Direktive 2000/76, ko ima toplarna več kotlov, vsak kotel ter pripadajočo opremo obravnavati kot ločeno napravo.
Drugo vprašanje
34
Na podlagi člena 3, točka 4, prvi odstavek, Direktive 2000/76 je naprava, namenjena toplotni obdelavi odpadkov, sežigalnica.
35
V skladu s točko 5, prvi odstavek, istega člena se naprava, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo ali v kateri se odpadki termično obdelajo z namenom odstranitve, šteje za napravo za sosežig.
36
V drugem odstavku navedenega člena 3, točka 5, je pojasnjeno, da se naprava šteje za „sežigalnico“ v smislu točke 4 istega člena, če sosežiganje poteka tako, da glavni namen naprave ni proizvodnja energije ali izdelkov, ampak toplotna obdelava odpadkov.
37
Iz besedila teh določb jasno izhaja, da je naprava za sosežig posebna oblika sežigalnice in da je treba na podlagi glavnega namena naprave presoditi, ali je sežigalnica ali naprava za sosežig.
38
Treba je pojasniti, da se presoja glavnega namena naprave nanaša na dejstva, ki obstajajo v času presoje, in sicer o moči in delovanju te naprave, ali če zadevna naprava še ni zgrajena, na načrt, na podlagi katerega je bila vložena prošnja za izdajo dovoljenja za obratovanje.
39
Švedska vlada v svojih pisnih stališčih poudarja, da bi lahko pristop k opredelitvi naprave, ki bi temeljil izključno na njenem glavnem namenu, obšel namen Direktive 2000/76. Številne enote za sežiganje, ki so bile sprva načrtovane in zgrajene za sežiganje odpadkov, bi se lahko namreč na novo opredelile kot naprave za sosežig, kadar se zajeta toplota uporabi za proizvodnjo energije. Te enote bi se torej izognile strožjim pogojem, ki veljajo za sežigalnice. Po mnenju te vlade bi razlikovanje med vrstama naprav moralo temeljiti bolj na namenu, za katerega je bila obravnavana enota zgrajena.
40
Take razlage vendarle ni mogoče sprejeti. Prvič, nasprotuje jasnemu besedilu Direktive 2000/76. Kot je poudarila Komisija v svojih stališčih pred Sodiščem, iz člena 3, točka 5, te direktive izrecno izhaja, da se naprave za sosežig na podlagi svojega glavnega cilja razlikujejo od sežigalnic. Nasprotno, v tej določbi ni nobenega merila v zvezi z namenom, za katerega je bila naprava zgrajena.
41
Drugič, kot izhaja iz uvodne izjave 24 navedene direktive in členov 3(1)(b) direktiv 75/442 in 2006/12, je namen skupnostne ureditve na področju odpadkov spodbujanje predelave odpadkov in zlasti njihova uporaba kot vir energije, če je to izvedljivo. Kajti preveč restriktivna razlaga pojma „naprava za sosežig“ bi lahko ne bila v skladu s tem namenom. Uporaba strožjih pravil za naprave, katerih glavni namen je dejansko proizvodnja energije ali izdelkov, bi lahko odvrnila upravljavce takih enot, da začnejo ali nadaljujejo tako dejavnost.
42
Tretjič, poudariti je treba, da dejstvo, da naprava proizvaja energijo s sežiganjem odpadkov v omejenih količinah, ni dovolj, da bi se jo obravnavalo kot enoto, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov. V navedeni uvodni izjavi 24 ter členih 4(2)(b) in 6(6) Direktive 2000/76 je namreč izrecno predvidena izraba toplote, pridobljene tako v postopku sosežiga kot tudi v postopku sežiga, če je to izvedljivo.
43
Nazadnje je treba spomniti, da so v Direktivi 2000/76 določeni strogi pogoji za obe vrsti naprav in da so predvideni posebni varnostni ukrepi za naprave za sosežig. Na primer, na podlagi njenega člena 7(2), drugi pododstavek, se mejne vrednosti emisij, določene za sežigalnice, uporabljajo tudi za naprave za sosežig, če več kot 40 % toplote nastane iz nevarnih odpadkov. Poleg tega, kot izhaja iz uvodne izjave 13 te direktive, če zaradi svoje moči naprave, za katere se uporablja ta direktiva, spadajo tudi na področje uporabe Direktive 96/61, morajo biti prav tako v skladu z določbami slednje direktive, zlasti glede mejnih vrednosti emisij.
44
Kot je poudarila generalna pravobranilka v točkah od 43 do 47 sklepnih predlogov, mora glavni namen enote za sežiganje objektivno izhajati iz več dejstev.
45
V okviru take presoje morajo posebne okoliščine vsake naprave preveriti pristojni organi. Zlasti je treba upoštevati količino proizvedene energije ali izdelkov glede na količino sežganih odpadkov v obravnavani napravi ter stabilnost in nepretrganost te proizvodnje.
46
Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti tako, da se mora naprava glede na svoj glavni namen opredeliti kot „sežigalnica“ ali „naprava za sosežig“ v smislu člena 3, točki 4 in 5, Direktive 2000/76. Pristojni organi morajo ugotoviti ta namen na podlagi presoje dejstev, ki obstajajo v času te presoje. V okviru take presoje je treba upoštevati zlasti z zadevno napravo proizvedeno količino energije ali izdelkov glede na količino sežganih odpadkov v tej napravi ter stabilnost in nepretrganost te proizvodnje.
Stroški
47
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Pri uporabi Direktive 2000/76/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. decembra 2000 o sežiganju odpadkov je treba, ko ima toplarna več kotlov, vsak kotel ter pripadajočo opremo obravnavati kot ločeno napravo.
2.
Naprava se mora glede na svoj glavni namen opredeliti kot „sežigalnica“ ali „naprava za sosežig“ v smislu člena 3, točki 4 in 5, Direktive 2000/76. Pristojni organi morajo ugotoviti ta namen na podlagi presoje dejstev, ki obstajajo v času te presoje. V okviru take presoje je treba upoštevati zlasti z zadevno napravo proizvedeno količino energije ali izdelkov glede na količino sežganih odpadkov v tej napravi ter stabilnost in nepretrganost te proizvodnje.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: švedščina.