62018CJ0002_RES
Byla C‑2/18
Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
(Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2019 m. lapkričio 13 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra žemės ūkio politika – Bendras rinkų organizavimas – Pienas ir pieno produktai – Reglamentas (ES) Nr. 1308/2013 – 148 straipsnio 4 dalis – Žalio pieno pristatymo sutartis – Laisvos derybos dėl kainos – Kova su nesąžininga komercine praktika – Draudimas mokėti skirtingą kainą žalio pieno gamintojams, priklausantiems grupei, sudarytai pagal per dieną parduodamą pieno kiekį, ir nepagrįstai sumažinti kainą“
Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Pienas ir pieno produktai – Sutartiniai santykiai šiame sektoriuje – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias draudžiama mokėti skirtingą kainą žalio pieno gamintojams, priklausantiems grupei, sudarytai pagal per dieną parduodamo pieno kiekį – Leistinumas – Sąlygos – Teisės nuostatos, kurias taikant galima pasiekti kovos su nesąžininga komercine praktika tikslą – Proporcingumo principo paisymas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1308/2013 148 straipsnis)
(žr. 30, 35, 45, 49–53, 56, 57, 62, 70 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą )
Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Pienas ir pieno produktai – Sutartiniai santykiai šiame sektoriuje – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias žalio pieno pirkėjams draudžiama nepagrįstai mažinti su gamintojais sutartą pirkimo kainą, o bet koks kainos sumažinimas daugiau negu 3 % galimas tik leidus kompetentingai nacionalinės valdžios institucijai – Leistinumas – Sąlygos – Teisės nuostatos, kurias taikant galima pasiekti kovos su nesąžininga komercine praktika tikslą – Proporcingumo principo paisymas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1308/2013 148 straipsnis)
(žr. 72–74, 78, 82 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą).
Santrauka
Sąjungos teisė nedraudžia nacionalinių priemonių kovos su nesąžiningais veiksmais srityje, kuriomis reguliuojamas laisvomis derybomis paremtas kainų nustatymo procesas žalio pieno sektoriuje
2019 m. lapkričio 13 d. Sprendime Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (C‑2/18) Teisingumo Teismas konstatavo, kad Reglamentas Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio rinkų organizavimas (
1
), nedraudžia nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias, siekiant kovoti su nesąžininga komercine praktika, žalio pieno pirkėjams draudžiama mokėti skirtingą pirkimo kainą gamintojams, kurie turi būti laikomi priklausančiais tai pačiai grupei pagal parduodamo per dieną žalio pieno kiekį, už tokios pačios sudėties ir kokybės pieną, pristatomą tokiu pačiu būdu, jeigu tokios nuostatos yra tinkamos nustatytam tikslui įgyvendinti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti. Dėl tų pačių kovos su nesąžininga komercine praktika tikslų Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad valstybės narės gali priimti nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias žalio pieno pirkėjui draudžiama nepagrįstai mažinti su gamintoju sutartą pirkimo kainą, o bet koks kainos sumažinimas daugiau negu 3 % galimas tik leidus kompetentingai nacionalinės valdžios institucijai.
Pagrindinė byla yra Lietuvos Respublikos Seimo narių grupės pradėta konstitucinės justicijos byla, kurioje prašoma nustatyti, ar Lietuvos ūkio subjektų, perkančių–parduodančių žalią pieną, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas neprieštarauja Konstitucijai. Šiame įstatyme, be nuostatų dėl dviejų minėtų draudimų, buvo numatyta, kad žalio pieno pardavėjai suskirstomi į dešimt grupių pagal parduodamo per dieną žalio pieno kiekį. Įstatyme taip pat buvo įtvirtintas reikalavimas, kad pirkdami žalią pieną atitinkami ūkio subjektai sudarytų rašytinę sutartį, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 1308/2013 148 straipsnio 1 dalyje. Visomis šiomis priemonėmis iš esmės buvo siekiama kovoti su nesąžininga žalio pieno pirkėjų komercine praktika silpnesne laikomos šalies, t. y. pieno sektoriaus ūkininkų, atžvilgiu, atsižvelgiant į specifinius sektoriaus ypatumus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas, ar du minėti draudimai yra suderinami su Reglamento Nr. 1308/2013 148 straipsnio 4 dalyje įtvirtintu laisvų derybų principu.
Visų pirma Teisingumo Teismas priminė, kad pagal SESV 4 straipsnio 2 dalies d punktą bendra žemės ūkio politika priskiriama pasidalijamajai Sąjungos ir valstybių narių kompetencijai, o valstybės narės turi teisėkūros įgaliojimus, kuriomis remdamosi gali naudotis savo kompetencija tiek, kiek Sąjunga nepasinaudojo savo kompetencija. Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad bendro rinkos organizavimo nustatymas nekliudo valstybėms narėms taikyti nacionalinių normų, kuriomis siekiama kito bendrojo intereso tikslo nei tas, kurio siekiama bendru rinkos organizavimu, net jei šios normos gali turėti poveikį vidaus rinkos veikimui atitinkamame sektoriuje. Šiuo klausimu jis nurodė, kad, priimdama Reglamentą Nr. 1308/2013 ir ypač šio reglamento 148 straipsnį, Sąjunga nepasinaudojo savo kompetencija taip, kad išsamiai sureglamentuotų žalio pieno pristatymo sutarčių šalių sutartinius santykius, ir kad iš šiame reglamente pateiktų nuorodų į tam tikrus nesąžiningus komercinius veiksmus negalima nustatyti, kad šis reglamentas apima tikslą kovoti su nesąžiningais veiksmais. Be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad jeigu minėtas straipsnis būtų aiškinamas taip, kad valstybės narės negali imtis priemonių, skirtų kovoti su nesąžiningais veiksmais pieno sektoriuje, tai prieštarautų Reglamentu Nr. 1308/2013 siekiamam tikslui užtikrinti perspektyvią gamybos plėtrą, taip užtikrinant deramą pieno sektoriaus ūkininkų gyvenimo lygį, laikantis bendros žemės ūkio politikos tikslų, kaip antai tikslo išsaugoti veiksmingą konkurenciją žemės ūkio produktų rinkose. Teisingumo Teismas pripažino, kad valstybės narės turi joms likusią kompetenciją imtis priemonių kovos su nesąžininga komercine praktika srityje, kuriomis siekiama reguliuoti laisvomis derybomis paremtą kainų nustatymo procesą, net jei šios priemonės turi įtakos laisvų derybų dėl kainos, mokėtinos už žalio pieno pristatymą, principui, įtvirtintam Reglamento Nr. 1308/2013 148 straipsnyje. Vis dėlto jis nurodė, kad tokios priemonės turi būti proporcingos jomis siekiamam tikslui. Nagrinėtu atveju Teisingumo Teismas nusprendė, kad nurodytos Lietuvos teisės nuostatos gali užkirsti kelią rizikai, kad šalis, kuri laikom silpnesne sutarties šalimi, t. y. pieno sektoriaus ūkininkai, būtų priversta sutikti su nepagrįstu kainų sumažinimu, ir taip kovoti su galinčia pasitaikyti nesąžininga komercine praktika ir kad, atsižvelgiant į bendros žemės ūkio politikos tikslus ir tinkamą bendro rinkos organizavimo veikimą, tokios teisės nuostatos neviršija to, kas būtina jomis siekiamiems tikslams įgyvendinti; vis dėlto tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
1
)	2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 922/72, (EEB) Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir (EB) Nr. 1234/2007 (OL L 347, 2013, p. 671), iš dalies pakeistas 2017 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/2393 (OL L 350, 2017, p. 15).