62006CC0005
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
přednesené dne 14. června 2007 (
1
)
Spojené věci C-5/06 a C-23/06 až C-36/06
Zuckerfabrik Jülich AG, dříve Jülich AG
Saint Louis Sucre SNC a další
v.
v.
Hauptzollamt Aachen
Directeur général des douanes et droits indirects
a
Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers
„Cukr — Dávky z výroby — Prováděcí pravidla pro režim kvót — Určení exportovatelného přebytku — Určení průměrné ztráty“
1.
Podstatou otázky v projednávaných věcech je, zda je platný způsob výpočtu používaný Komisí ke stanovení výše dávek z výroby určených k financování společné organizace trhů v odvětví cukru. Účelem dávek z výroby je zejména zohlednit náklady Společenství na poskytování vývozních náhrad neboli plateb, které jsou za určitých okolností poskytovány výrobcům cukru, aby se vyrovnaly světové ceny cukru, které jsou obecně nižší než dotovaná cena ve Společenství. Někteří výrobci cukru zpochybnili legalitu dvou aspektů výpočtu dávek z výroby.
2.
Prvním krokem v uvedeném výpočtu je zjištění předpokládané celkové ztráty za daný hospodářský rok před skončením uvedeného hospodářského roku, která se určí jako součin „exportovatelného přebytku“ a výše předpokládané „průměrné ztráty“ na tunu.
3.
„Exportovatelný přebytek“ je vymezen v zásadě jako produkce cukru po odečtení množství „prodaného ke spotřebě v rámci Společenství“. Posledně jmenovaný pojem je vymezen v zásadě jako rozdíl celkového množství cukru uskladněného na začátku daného hospodářského roku, cukru vyrobeného a cukru dovezeného a celkového množství cukru uskladněného na konci daného hospodářského roku a cukru vyvezeného. Vyvezená množství cukru zahrnují cukr vyvezený v nezměněném stavu a cukr „obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech“. Žalobkyně uplatňují, zaprvé, že cukr obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech, pro který nebyly vyplaceny vývozní náhrady, nelze pro účely tohoto výpočtu považovat za cukr „obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech“.
4.
„Průměrná ztráta“ na tunu je vymezena v zásadě jako podíl celkové výše náhrad a celkové hmotnosti produktů vyvážených na základě „závazků týkajících se vývozu“ v daném hospodářském roce. Podpůrně žalobkyně uplatňují, že pokud (v rozporu s jejich hlavním argumentem) cukr „obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech“ zahrnuje veškerý takový cukr bez ohledu na to, zda pro něj byly vyplaceny vývozní náhrady, či nikoli, „závazky týkající se vývozu“ by obdobně měly zahrnovat veškerý vyvezený cukr, včetně takového, pro který nebyly vyplaceny vývozní náhrady.
5.
Je nesporné, že (přinejmenším) hlavním cílem dávek z výroby je zajistit, aby výrobci cukru financovali náklady na odbyt přebytků výroby ve Společenství. Výrobci cukru tvrdí, že způsob výpočtu dávek používaný Komisí vede k tomu, že platí více než činí tyto náklady.
Právní úprava Společenství
Základní nařízení
6.
Společná organizace trhů v odvětví cukru byla v rozhodné době upravena nařízením Rady (ES) č. 1260/2001 (
2
) (dále jen „základní nařízení“), které bylo použitelné pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 (
3
).
7.
V projednávané věci jsou relevantní následující body odůvodnění základního nařízení (
4
):
„(9)
Důvody, které vedly Společenství k přijetí systému produkčních kvót pro cukr, isoglukózu a inulinový sirup, trvají i nadále. Uvedený systém však byl upraven tak, aby odpovídal nejnovějším výsledkům rozvoje výroby, aby poskytl Společenství nástroje, které by spravedlivým, avšak účinným způsobem zajistily, aby sami producenti plně hradili náklady na odbyt přebytků, které vznikají v důsledku vyšší produkce v porovnání se spotřebou ve Společenství, a aby odpovídal závazkům Společenství vyplývajícím z dohod přijatých v rámci mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola […].
[…]
(11)
Společná organizace trhů v odvětví cukru je v prvé řadě založena na zásadě, že producenti musí nést plnou finanční odpovědnost za ztráty vzniklé v každém hospodářském roce při prodeji té části kvótované produkce Společenství, která převyšuje vnitřní spotřebu, a v druhé řadě je založena na režimu cenových záruk pro zajištění odbytu, které jsou rozlišeny podle produkčních kvót přidělených každému podniku. V odvětví cukru se kvóty jednotlivým podnikům přidělují na základě jejich skutečné produkce během určeného referenčního období.
(12)
Vzhledem k tomu, že závazky týkající se snížení podpory vývozu byly přijaty během přechodného období, je nezbytné zachovat základní množství cukru a isoglukózy, jakož i kvóty pro inulinový sirup na stávající úrovni; musí však být možné upravit příslušné záruky podle potřeby, aby Společenství mohlo plnit své závazky vyplývající z dohody[ (
5
)], a současně brát v úvahu základní faktory, které ovlivňují situaci v odvětví cukru ve Společenství. Měl by být zachován systém samofinancování tohoto odvětví prostřednictvím dávek z [výroby], jakož i režim produkčních kvót.
(13)
Producenti by tak nadále měli nést finanční odpovědnost za úhradu základní dávky z veškeré produkce cukru A a B, která však nesmí přesáhnout 2 % intervenční ceny za bílý cukr, jakož i za úhradu dávky B na produkci cukru B, která může představovat maximálně 37,5 % uvedené ceny. Za určitých okolností se na úhradě těchto příspěvků podílejí také výrobci isoglukózy a inulinového sirupu. Uvedené limity dávek neumožňují za zmíněných okolností dosáhnout v každém hospodářském roce plného samofinancování odvětví, a proto je vhodné stanovit pro tyto případy doplňkové dávky.
(14)
V zájmu rovného zacházení se musí tato doplňková dávka vypočítat pro každý podnik zvlášť podle jeho podílu na příjmech z dávek z výroby, které zaplatil v daném hospodářském roce. Proto je nutné stanovit pro Společenství jako celek určitý koeficient, který v daném hospodářském roce představuje poměr mezi celkovou zjištěnou ztrátou a celkovými příjmy z dávek z výroby. Dále je nezbytné vymezit podmínky, za kterých se prodejci cukrové řepy a cukrové třtiny musí podílet na úhradě ztráty v daném hospodářském roce.
(15)
V jakémkoliv hospodářském roce může spotřeba, výroba, dovoz, zásoby, převody do dalšího období a průměrná ztráta, která pravděpodobně v režimu samofinancování vznikne, dosáhnout takové úrovně, že produkční kvóty přidělené jednotlivým podnikům v odvětví cukru způsobí, že objem vývozu překročí úroveň stanovenou v dohodě. Proto je třeba záruky spojené s kvótami upravovat v každém hospodářském roce tak, aby Společenství mohlo plnit své závazky.“
8.
Uvedená právní úprava tedy ukládá výrobcům povinnost hradit náklady Společenství (
6
) na odbyt přebytku výroby prostřednictvím dávky z výroby, která je vypočtena podle článku 15 základního nařízení. Článek 15 nelze vykládat bez následujících informací.
9.
Článek 11 odst. 2 základního nařízení stanoví základní množství A a základní množství B pro každý region vyrábějící cukr ve Společenství (
7
). Článek 11 odst. 1 vyžaduje, aby členské státy přidělily kvóty A a B všem podnikům vyrábějícím cukr, isoglukózu nebo inulinový sirup (
8
) na jejich území v hospodářském roce 2000/01. Pro kvóty A a B jsou stanoveny dávky z výroby s různými sazbami (
9
). Vzhledem k tomu, že věci projednávané před Soudním dvorem se týkají pouze cukru, budu se dále zabývat dotčenými právními předpisy pouze v rozsahu, ve kterém se týkající tohoto produktu.
10.
Cukr vyrobený v daném hospodářském roce nad rámec součtu kvót A a B stanovených pro dotčený podnik nebo případně podnikem, kterému nebyly přiděleny žádné kvóty, se označuje jako „cukr C“. Obecně (
10
) nesmí být cukr C prodáván na vnitřním trhu Společenství a musí být vyvezen v nezměněném stavu a bez vývozní podpory do 1. ledna následujícího po skončení daného hospodářského roku (
11
).
11.
Projednávané věci se týkají cukru A a B, který nebyl prodán ke spotřebě na vnitřním trhu Společenství, a který je tedy předmětem vývozu.
12.
Základní nařízení stanoví intervenční cenu (
12
) a v zásadě vyžaduje, aby intervenční agentury zřizované jednotlivými členskými státy s produkcí cukru vykoupily za intervenční cenu veškerý nabízený cukr vyrobený v rámci určité kvóty z cukrové řepy a cukrové třtiny sklizené ve Společenství (
13
).
13.
Pro cukr pocházející z členských států, jakož i pro cukr pocházející ze třetích zemí, který je v členských státech ve volném oběhu, jenž se používá k výrobě některých výrobků chemického průmyslu, se navíc poskytují produkční náhrady. Výše náhrady se stanoví „zejména na základě nákladů souvisejících s použitím dovezeného cukru, které by v případě zásobování světového trhu musel hradit chemický průmysl“ (
14
).
14.
Základní nařízení rovněž stanoví, že v míře nezbytné pro vývoz cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zboží uvedeného v příloze V, na základě cen na světových trzích, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami ve Společenství pokryt vývozní náhradou (
15
). Vývozní náhrady tedy nejsou obligatorní ani automatické. Poskytují se na základě žádosti a po předložení příslušné vývozní licence (
16
).
15.
Pokud jde o způsob výpočtu dávky z výroby, jež je dotčena v projednávaných věcech, článek 15 (
17
) v zásadě stanoví:
—
Zaprvé, před koncem daného hospodářského roku se zjistí předpokládaná celková ztráta nebo předpokládaný celkový výnos za tento hospodářský rok tak, že se „exportovatelný přebytek“ (rozdíl mezi předpokládaným vyrobeným množstvím cukru A a B a předpokládaným množstvím cukru prodaným ke spotřebě v rámci Společenství) vynásobí předpokládanou „průměrnou ztrátou nebo výnosem“ z tuny (rozdíl mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek (
18
) odpovídajících celkové hmotnosti produktů vyvážených na základě daných závazků) (čl. 15 odst. 1) (
19
).
—
Předpokládaná celková ztráta se poté před koncem hospodářského roku 2005/06 upraví o rozdíl mezi skutečnou kumulovanou celkovou ztrátou (součin skutečného kumulovaného exportovatelného přebytku a průměrné ztráty vypočtené podle předchozí odrážky) za hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 a celkovou částku stanovených základních dávek z výroby a dávek B (čl. 15 odst. 2).
—
Pokud by výše uvedené výsledky znamenaly předpokládanou celkovou ztrátu, vydělí se tato ztráta předpokládaným množstvím cukru A a B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku, a výsledná částka se předloží k úhradě producentům jako dávka ze základní výroby cukru A a B, která však nesmí překročit maximální částku určenou s ohledem na intervenční cenu za bílý cukr (čl. 15 odst. 3).
—
Pokud taková dávka ze základní výroby nepokryje předpokládanou celkovou ztrátu (v důsledku uvedeného limitu), příslušný rozdíl se vydělí předpokládaným množstvím cukru B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku, a výsledná částka se překládá k úhradě producentům jako dávka B z jejich produkce cukru B, opět s určitým limitem (čl. 15 odst. 4).
—
Pokud v důsledku obou limitů nebude předvídatelná celková ztráta za daný hospodářský rok pravděpodobně vyrovnána očekávaným výnosem z dávek, druhý limit se zvýší (čl. 15 odst. 5).
—
Při výpočtu celkové ztráty uvedené v odstavci 1 je nutné brát v úvahu všechny ztráty vyplývající z poskytnutí produkčních náhrad podle čl. 7 odst. 3 (
20
) (čl. 15 odst. 6).
16.
Je tedy zřejmé, že jelikož (i) sazba dávky z výroby je určena celkovou ztrátou, (ii) celková ztráta je součin exportovatelného přebytku a průměrné ztráty, (iii) exportovatelný přebytek se vypočte mj. na základě množství cukru prodaného ke spotřebě v rámci Společenství, a (iv) průměrná ztráta je dotčena celkovými dávkami ze závazků týkajících se vývozu, způsob výpočtu jednak množství cukru prodaného ke spotřebě v rámci Společenství, a jednak celkových dávek ze závazků týkajících se vývozu má přímý dopad na výši dávky.
17.
Dvě otázky vznesené v projednávané věci se týkají výkladu dvou z těchto pojmů: zaprvé, zda je namístě vzít při výpočtu „exportovatelného přebytku“ v úvahu množství cukru vyvezeného v nezměněném stavu, pro které nebyly vyplaceny vývozní náhrady, a zadruhé, zda „závazky týkající se vývozu“ zahrnují veškerá vyvezená množství, včetně takových, pro která nebyly vyplaceny žádné vývozní náhrady.
18.
Oba tyto pojmy jsou podrobněji rozebrány v nařízení provádějícím základní nařízení, kterým se nyní budu zabývat.
Prováděcí nařízení
19.
Článek 15 odst. 8 základního nařízení stanovil, že podrobná prováděcí pravidla k článku 15 se stanoví prováděcími předpisy, které se musí týkat zejména výše dávek, které mají být vybírány. Na základě (mimo jiné) uvedeného ustanovení Komise přijala nařízení (ES) č. 314/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru (
21
) (dále jen „prováděcí nařízení“).
20.
Prováděcí nařízení stanoví (mimo jiné) způsob určení předpokládaného množství cukru prodaného ke spotřebě v rámci Společenství ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. b) a čl. 15 odst. 2 písm. a) základního nařízení a definici závazků týkajících se vývozu v rámci běžného hospodářského roku ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. d) základního nařízení.
21.
Článek 6 odst. 4 prováděcího nařízení v aktuálním znění stanoví, že předpokládaná množství prodaná ke spotřebě v rámci Společenství se určí jako rozdíl (i) celkových množství cukru uskladněných na začátku hospodářského roku, vyrobených v rámci kvót A a B, dovezených v nezměněném stavu a obsažených v dovezených zpracovaných produktech, a (ii) celkových množství cukru vyvezených v nezměněném stavu, obsažených ve vyvezených zpracovaných produktech, uskladněných na konci hospodářského roku a (v zásadě) použitých v chemickém průmyslu (
22
). Z uvedeného ustanovení patrně vyplývá, že množství vyjmenovaná v bodu (ii) zahrnují veškerý cukr obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech bez ohledu na to, zda pro tento cukr byly vyplaceny vývozní náhrady, či nikoli.
22.
Článek 6 odst. 5 prováděcího nařízení vymezuje „závazky týkající se vývozu v rámci běžného hospodářského roku“ v zásadě jako všechna množství cukru, který má být vyvezen v nezměněném stavu s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými prostřednictvím nabídkových řízení vyhlášených pro uvedený hospodářský rok nebo na základě vývozních licencí vydaných během uvedeného hospodářského roku, a veškerý předpokládaný vývoz cukru ve formě zpracovaných produktů s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými pro tento účel během uvedeného hospodářského roku, přičemž se dotyčná množství rozloží rovnoměrně na celý hospodářský rok (
23
). Komise patrně, přinejmenším od roku 2003, vykládá pojem „závazky týkající se vývozu“ ve smyslu čl. 6 odst. 5 tak, že tyto závazky zahrnují cukr, který má být vyvezen s vývozními náhradami, jež byly stanoveny a skutečně vyplaceny, a nikoli cukr, který má být vyvezen s vývozními náhradami, jež byly stanoveny, a nikoli skutečně vyplaceny.
23.
Důsledkem zahrnutí veškerého cukru obsaženého ve vyvezených zpracovaných produktech pro účely druhého prvku výpočtu stanoveného v čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení je skutečnost, že „předpokládané množství prodané ke spotřebě v rámci Společenství“ bude nižší, než by bylo v případě, že by do tohoto množství nebyl zahrnut veškerý cukr, který má být vyvezen ve zpracovaných produktech. Tím se dále zvyšuje „exportovatelný přebytek“, a v konečném důsledku i výše dávky z výroby.
24.
Účinek tohoto zvýšení je patrně podstatný. V projednávaných věcech je nesporné, že v řadě případů (
24
) výrobci cukru nežádají o vývozní náhrady pro cukr, který je obsažen ve vyvezených zpracovaných produktech. To je patrně způsobeno dvěma hlavními důvody. Zaprvé, množství dotčená v jakémkoli konkrétním případě jsou často taková, že výrobci nestojí za to vyplnit a předložit potřebné dokumenty. Zadruhé, i pokud by dotčená množství mohla v zásadě vést ke vzniku nároku na smysluplnou vývozní náhradu, výrobce může i nadále mít za to, že doložení přesného množství cukru použitého v produktu, na němž závisí výše vývozní náhrady, je nepřiměřené složité.
25.
Dávky z výroby byly stanoveny pro hospodářský rok 2001/02 nařízením č. 1837/2002, pro hospodářský rok 2002/03 nařízením č. 1762/2003 a pro hospodářský rok 2003/04 nařízením č. 1775/2004 (
25
).
Skutkový základ a právní rámec sporů v původních řízeních
26.
Věci projednávané před předkládajícími soudy se týkají žalob podaných výrobci cukru proti způsobu stanovení dávek z výroby pro hospodářské roky 2001/02, 2002/03 a 2003/04.
Věc C-5/06, Jülich
27.
Ve věci C-5/06, Jülich, dotčený výrobce v zásadě uplatňuje, že Komise při určení množství cukru prodaného ke spotřebě v rámci Společenství použitého při výpočtu exportovatelného přebytku neměla vzít v úvahu cukr vyvezený ze Společenství ve formě zpracovaných produktů, pro něž nebyly vyplaceny vývozní náhrady, neboť z těchto vývozů nevznikla rozpočtu Společenství žádná ztráta. Podpůrně, při určení průměrné ztráty na tunu cukru měla Komise rovněž vzít v úvahu množství, pro která nebyly vyplaceny náhrady. Neexistují žádné objektivní důvody pro to, aby při určení exportovatelných přebytků a při určení průměrné ztráty na tunu cukru byla vzata v úvahu rozdílná množství. Důsledkem tohoto postupu bylo, že výše dávek překročila skutečné náklady na pokrytí ztrát spojených s vývozem.
28.
Na základě takto vypočtených dávek z výroby byla Jülich předložena k úhradě částka 7,3 milionu eur za hospodářský rok 2003/04. Jülich má za to, že tato částka měla správně činit 3,7 milionu eur. Podala proto proti uvedenému výměru žalobu k Finanzgericht Düsseldorf (finanční soud, Düsseldorf).
29.
Uvedený soud má pochybnosti o tom, zda zjištění provedené Komisí, pokud jde o sazby dávky stanovené podle nařízení č. 1775/2004, je slučitelné s článkem 15 základního nařízení v rozsahu, v němž množství cukru vyvezená ve formě zpracovaných produktů, pro která nebyly vyplaceny vývozní náhrady, byla zahrnuta do výpočtu exportovatelného přebytku.
30.
Předkládající soud konstatuje, že z preambule základního nařízení vyplývá, že účelem dávek z výroby je přenesení nákladů vzniklých při prodeji té části produkce Společenství, která je přebytkem vnitřní spotřeby Společenství, na producenty. Zásada samofinancování nákladů na odbyt je rovněž uznávána Soudním dvorem v jeho dosavadní judikatuře (
26
). To by mohl být argument ve prospěch výkladu pojmu „exportovatelný přebytek“ ve smyslu článku 15 základního nařízení v tom směru, že v rámci vyvezených množství použitých při určení „množství prodaného ke spotřebě v rámci Společenství“ je namístě vzít v úvahu pouze taková vyvezená množství, pro která byly v dotčeném hospodářském roce skutečně vyplaceny vývozní náhrady.
31.
Způsob vypočtu dávek z výroby uplatňovaný Komisí by navíc mohl být v rozporu se zásadou proporcionality. Uvedená zásada vyžaduje, aby opatření přijatá prostřednictvím právních předpisů Společenství byla vhodná k zajištění splnění cíle, který sledují, a nešla nad rámec toho, co je nezbytné pro jejich dosažení. Pokud je cílem ukládání dávek z výroby pouze dosáhnout toho, aby producenti nesli náklady na odbyt přebytků produkce ve Společenství, stanovení dávek bez přihlédnutí ke skutečnosti, že vývozní náhrady byly vyplaceny pouze pro část vyvezeného cukru, by šlo nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
32.
Pokud článek 15 základního nařízení vyžaduje, aby při výpočtu exportovatelného přebytku byla vzata v úvahu pouze ta množství vyvezeného cukru, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady, čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení a nařízení č. 1775/2004 (
27
) jsou neplatné.
33.
Pokud však článek 15 základního nařízení vyžaduje, aby při výpočtu exportovatelného přebytku byla vzata v úvahu všechna množství vyvezeného cukru – bez ohledu na to, že pro část těchto množství nebyly vyplaceny vývozní náhrady – vzniká otázka, zda tomu tak musí být i v případě výpočtu průměrné ztráty na tunu cukru. Pokud by Soudní dvůr došel k závěru, že výpočet průměrné ztráty na tunu použitý Komisí není slučitelný s článkem 15 základního nařízení, nařízení č. 1775/2004 (
28
) by bylo neplatné z tohoto důvodu.
34.
Finanzgericht Düsseldorf proto položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Má být článek 15 [základního nařízení] vykládán v tom smyslu, že při určení exportovatelného přebytku mají být vzata v úvahu pouze taková množství vyvezeného cukru, isoglukózy a inulinového sirupu, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady?
2)
V případě kladné odpovědi na první otázku: je čl. 6 odst. 4 [prováděcího nařízení v aktuálním znění] neplatný?
3)
V případě záporné odpovědi na první otázku: má být článek 15 [základního nařízení] vykládán v tom smyslu, že při určení jednak exportovatelného přebytku, a jednak průměrné ztráty na tunu cukru mají být vzaty v úvahu všechny vývozy, i když pro část takových vývozů v daném hospodářském roce nebyly vyplaceny vývozní náhrady?
4)
V případě kladné odpovědi na první, druhou nebo třetí otázku: je nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru, neplatné?“
Spojené věci C-23/06 až C-36/06, Saint-Louis Sucre a další
35.
Ve spojených věcech C-23/06 až C-36/06, Saint-Louis Sucre a další (dále jen „Saint-Louis Sucre“), mají producenti za to, že zaplatili příliš vysokou dávku z výroby za hospodářské roky 2001/02, 2002/03 a 2003/04. Tito producenti podali žádost o částečnou náhradu z důvodu, že od roku 2002 vedla dotčená dávka k vyšším výnosům, než vyplývá ze správného použití relevantních právních předpisů, které stanoví jednoduchý systém samofinancování producenty. Důvodem je zejména skutečnost, že část cukru obsaženého ve vyvezených zpracovaných produktech ve skutečnosti nemá za následek vyplacení vývozních náhrad, a nezpůsobuje tedy žádné náklady. Prováděcí nařízení však zahrnuje do výpočtu exportovatelného přebytku operace, které nevedou k vyplacení žádných náhrad, a tedy ke vzniku žádných výdajů. Producenti mají za to, že v důsledku rozdílného zacházení s cukrem vyváženým ve formě zpracovaných produktů, který nemá za následek vyplacení žádných vývozních náhrad, tak, že byl jednak začleněn do exportovatelného přebytku, který má být financován, a jednak vyloučen z dotčených „závazků týkajících se vývozu“, které umožňují výpočet „průměrné ztráty“, Komise nadhodnotila výši dávky pro tři hospodářské roky 2001/02, 2002/03 a 2003/04, přičemž nepřihlédla k cíli samofinancování stanovenému Radou.
36.
Podpůrně, pokud Soudní dvůr přijme výklad pojmu „exportovatelný přebytek“ použitý Komisí, producenti uplatňují, že s ohledem na cíl samofinancování měla Komise zahrnout do „dotčených závazků týkajících se vývozu“ cukr, který byl vyvezen ve formě zpracovaných produktů, pro které nebyly vyplaceny vývozní náhrady.
37.
Tribunal de Grande Instance de Nanterre (regionální soud, Nanterre) konstatoval, že je namístě předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, neboť je dotčena platnost právních předpisů Společenství. Uvedl rovněž, že oba účastníci řízení souhlasí s předložením této žádosti, neboť sporná otázka byla rovněž vznesena v jiných členských státech, z nichž některé, včetně Francie, oznámily svůj nesouhlas se způsobem výpočtu použitým řídícím výborem k určení celkové ztráty, která má být financována prostřednictvím dávky z výroby.
38.
Položil proto Soudnímu dvoru následující otázky:
„1)
Jsou čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení nebo nařízení (ES) č. 1837/2002, č. 1762/2003 a č. 1775/2004 přijatá k jeho provedení neplatné ve světle článku 15 [základního nařízení] a ve světle zásady proporcionality v tom smyslu, že s ohledem na výpočet výše dávky z výroby nevylučují z ‚exportovatelného přebytku‘ cukr obsažený ve zpracovaných produktech, které jsou vyváženy bez vývozních náhrad?
V případě záporné odpovědi na tuto otázku:
2)
Jsou nařízení (ES) č. 1837/2002, č. 1762/2003 a č. 1775/2004 neplatná ve světle [prováděcího nařízení] a článku 15 [základního nařízení] a zásad rovnosti a proporcionality v tom směru, že stanoví dávku z výroby cukru, která se vypočte na základě ‚průměrné ztráty‘ na vyvezenou tunu, přičemž se nepřihlíží k množstvím vyvezeným bez vývozní náhrady, ačkoli jsou tato množství zahrnuta do celkového množství použitého ke zjištění celkové ztráty, jež má být financována?“
39.
Písemná vyjádření předložily a doplňující vyjádření při jednání učinily žalobkyně, francouzská, německá a řecká vláda a Komise jednak ve věci Jülich, a jednak ve věci Saint-Louis Sucre. Italská vláda předložila písemné vyjádření ve věci Saint-Louis Sucre.
Posouzení
Určení exportovatelného přebytku
40.
Podstatou první otázky ve věci Jülich i ve věci Saint-Louis Sucre je, zda článek 15 základního nařízení vyžaduje, aby byla při určení exportovatelného přebytku vzata v úvahu pouze taková množství vývozu, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady.
41.
Je nesporné, že důsledkem kladné odpovědi na uvedenou otázku (
29
) by byla neplatnost čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení, neboť na základě uvedeného ustanovení jsou při určení exportovatelného přebytku vzata v úvahu veškerá vyvezená množství bez ohledu na to, zda byly ve skutečnosti vyplaceny vývozní náhrady. Neplatnost čl. 6 odst. 4 je předmětem druhé otázky ve věci Jülich a předmětem části první otázky ve věci Saint-Louis Sucre.
42.
Obdobně, pokud bude odpověď na první otázku ve věci Jülich a ve věci Saint-Louis Sucre (ve výše uvedeném přeformulovaném znění) kladná, nařízení č. 1837/2002, č. 1762/2003 a č. 1775/2004, která stanoví výši dávky z výroby vypočtenou mj. v souladu s čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení, budou v tomto rozsahu neplatná. Neplatnost nařízení č. 1837/2002, č. 1762/2003 a č. 1775/2004 je podstatou (pokud jde o nařízení č. 1775/2004) čtvrté otázky ve věci Jülich a (pokud jde o všechna tři nařízení) části první otázky ve věci Saint-Louis Sucre.
43.
Je namístě připomenout, že v souladu s článkem 15 základního nařízení je celková ztráta, která určuje sazbu dávky z výroby, součinem exportovatelného přebytku a průměrné ztráty. Exportovatelný přebytek je vypočten na základě množství cukru prodaných ke spotřebě v rámci Společenství. Článek 6 odst. 4 prováděcího nařízení v aktuálním znění stanoví, že množství prodaná ke spotřebě v rámci Společenství se určí jako rozdíl (i) celkových množství cukru uskladněných na začátku hospodářského roku, vyrobených v rámci kvót A a B, dovezených v nezměněném stavu a obsažených v dovezených zpracovaných produktech, a (ii) množství cukru vyvezených v nezměněném stavu, obsažených ve vyvezených zpracovaných produktech, uskladněných na konci hospodářského roku a (v zásadě) použitých v chemickém průmyslu.
44.
Je nesporné, že pojem „cukr ‚obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech‘ “ ve smyslu čl. 6 odst. 4 v aktuálním znění zahrnuje veškerý cukr obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech, tedy i cukr, pro který nebyly vyplaceny vývozní náhrady. Otázkou je, zda je takový výklad slučitelný s článkem 15 základního nařízení.
45.
Žalobkyně a francouzská, řecká a italská vláda v zásadě tvrdí, že v souladu s článkem 15 základního nařízení je namístě při určení exportovatelného přebytku vzít v úvahu pouze taková množství vyvezeného cukru, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady Uvedení účastníci řízení se na podporu svého tvrzení dovolávají jednak znění, systému, historie a cíle základního nařízení a jeho výkladu Soudním dvorem, a jednak zásady proporcionality.
46.
Německá vláda a Komise mají opačný názor.
47.
Německá vláda se na podporu svého tvrzení dovolává znění článku 15 základního nařízení a čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení a rovněž cílů sledovaných uplatňováním dávky z výroby, včetně ovlivňování výroby cukru a stabilizace trhu (
30
).
48.
Komise argumentuje, že základní nařízení jí neumožňuje nevzít při výpočtu exportovatelného přebytku v úvahu všechny vývozy, včetně takových, pro které nebyly poskytnuty vývozní náhrady. Tento přístup je logický, neboť exportovatelný přebytek musí zahrnovat všechna množství, jejichž odbyt zajišťují opatření Společenství, bez ohledu na to, zda byla ve skutečnosti vyvezena. Spotřeba v rámci Společenství by navíc byla nadhodnocena, pokud by nebyla některá vyvezená množství vzata v úvahu.
49.
Mám v zásadě za to, že s ohledem na tuto otázku je klíčové, zda se použije širší přístup vycházející ze základního cíle výpočtu, nebo užší přístup založený na jednotlivých prvcích výpočtu. V prvním případě z cíle samofinancování patrně vyplývá, že je namístě vzít v úvahu pouze cukr vyvezený ve zpracovaných produktech, u kterého byla podána žádost o vývozní náhrady a vývozní náhrady byly vyplaceny. Vedlejším účinkem by jinak bylo umělé navýšení „celkové ztráty“, a tedy i zvýšení dávek z výroby. V druhém případě by jednoznačné znění dotčených ustanovení vedlo k opačnému závěru: v této fázi výpočtu se zjišťuje pouze, co bylo vyvezeno.
50.
Domnívám se, že by nebylo poctivé použít posledně uvedený přístup. Dotčený výpočet není do právní úpravy zařazen jen jako pouhý lingvistický obrat. Funguje zde jako krok při určení, zda došlo k celkové ztrátě. Jülich tvrdí, že pojem „celková ztráta“ v čl. 15 odst. 1 písm. e) má vyšší postavení v hierarchii uvedeného ustanovení než podřízené pojmy „exportovatelný přebytek“ a „průměrná ztráta“, a musí proto ovlivňovat výklad posledně uvedených pojmů. Pokud vznikla celková ztráta, je výpočet dávky z výroby přímo a bezprostředně na této ztrátě založen a tato dávka je předložena k úhradě výrobcům cukru v takové sazbě, aby tito výrobci nesli celou ztrátu (po určitý limit).
51.
Zásada odpovědnosti výrobce byla stanovena nařízením č. 1785/1981 (
31
). Soudní dvůr v rozsudku Eridania (
32
) vysvětlil, že před přijetím uvedeného nařízení byl používán systém Společenství, jímž byly financovány náklady na odbyt přebytků. Na základě tohoto dřívějšího systému nesli takové náklady, v rámci určitých limitů, všichni producenti prostřednictvím dávky z výroby, zatímco zbytek byl hrazen z rozpočtu Společenství. Nařízení č. 1785/1981 zavedlo systém, který je základem stávající úpravy. Znění jedenáctého bodu odůvodnění nařízení č. 1785/1981 je totiž v zásadě totožné se zněním devátého bodu odůvodnění základního nařízení.
52.
Mám za to, že z uvedeného bodu odůvodnění, ve spojení s ostatními body odůvodnění zmíněnými v bodě 7 tohoto stanoviska, jednoznačně vyplývá, že převažujícím cílem dávky z výroby v rámci systému uplatňovaného od roku 1981 je zajistit, aby producenti nesli náklady na odbyt přebytku produkce.
53.
Jedenáctý bod odůvodnění základního nařízení navíc zmiňuje zásadu, že producenti musí nést plnou finanční odpovědnost za ztráty vzniklé v každém hospodářském roce. Z toho vyplývá, že dotčeny jsou spíše skutečné ztráty.
54.
Ve věci Eridania byl Soudní dvůr tázán, zda dávka z výroby je v rozporu se zákazem diskriminace z toho důvodu, že celková výše poplatků spojených s financováním systému kvót byla vypočtena na základě spotřeby v rámci Společenství, zatímco poplatky hrazené jednotlivými podniky byly vypočteny na základě jejich skutečné výroby v rozhodném období.
55.
Soudní dvůr uvedený argument odmítl. V rozsudku uvedl, že „systém kvót […] umožňuje odbyt kvalifikovaných množství za zaručené ceny prostřednictvím systému financování nákladů na odbyt, které jsou neseny společně všemi výrobci. Tento systém financování je navržen tak, že kvóta A, která představuje vnitřní spotřebu, je spojena pouze s minimální dávkou, zatímco kvóta B, která se týká zejména vývozu, je zatížena mnohem vyšší dávkou za účelem financování nezbytných náhrad při současném odrazování od výroby“ (
33
).
56.
Uvedeného tvrzení se dovolává předkládající soud ve věci Jülich a německá vláda v obou věcech na podporu tvrzení, že cílem dávky z výroby není pouze zajistit, aby producenti nesli náklady na odbyt, nýbrž i odradit je od výroby.
57.
Mám však za to, že formulace použitá Soudním dvorem je zjevně slučitelná s argumentem, podle něhož je základním cílem uvedené dávky samofinancování systému producenty.
58.
Rovněž ze struktury článku 15 základního nařízení vyplývá, že jeho hlavním cílem je samofinancování. Článek 15 odst. 3 stanoví, že dávka ze základní výroby se určí jako podíl předpokládané celkové ztráty a předpokládaného množství cukru A a B, které má být vyrobeno v daném hospodářském roce, přičemž její maximální výše je omezena limitem (
34
). Pokud však takto vypočtená dávka z výroby „plně nepokryje celkovou ztrátu“, čl. 15 odst. 4 stanoví výpočet další dávky z výroby cukru B, opět po určitý limit (
35
). Znovu, pokud by předvídatelná celková ztráta nebyla v důsledku obou limitů „pravděpodobně vyrovnána očekávaným výnosem z dávek“, čl. 15 odst. 5 stanoví další úpravu, také s určitým limitem (
36
).
59.
Tento výklad navíc podporují ustanovení základního nařízení upravující produkční náhrady pro cukr použitý v chemickém průmyslu (
37
). Článek 15 odst. 6 stanoví, že při výpočtu celkové ztráty uvedené v odst. 1 písm. e) je nutné brát v úvahu všechny ztráty vyplývající z poskytnutí produkčních náhrad. Produkční náhrady proto vstupují do rovnice pouze tehdy, pokud byly skutečně poskytnuty.
60.
Mám navíc za to, že samotná skutečnost, že dávky z výroby ukládají producentům břemeno financování nákladů na podporu vývozu přebytků výroby, odrazuje producenty od výroby. Pouhá skutečnost, že dávky z výroby odrazují od výroby nad rámec spotřeby ve Společenství – pakliže tomu tak opravdu je – není v žádném směru neslučitelná s tím, že hlavním cílem takových dávek je financování vývozních náhrad, a tedy s tvrzením, že takové dávky musí být vypočteny tak, aby producenti neplatili více, než je nezbytné k tomuto účelu.
61.
Mám za to, že jediným přesvědčivým argumentem proti výkladu, který zde navrhuji, je skutečnost, že cukr vyvezený ve zpracovaných produktech, pro který nebyly vyplaceny vývozní náhrady, je takto považován za cukr „prodaný ke spotřebě v rámci Společenství“ ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. b) základního nařízení. To zjevně neodpovídá přirozenému významu uvedeného výrazu.
62.
Je však třeba mít na paměti, že pojem „cukr […] prodaný ke spotřebě v rámci Společenství“ nemá žádný samostatný význam. Jedná se pouze o označení postupného kroku při výpočtu „exportovatelného přebytku“. Význam, který by takovému označení byl v jiném kontextu obvykle přikládán, tedy nemá žádnou zvláštní důležitost.
63.
Pokud by nicméně bylo shledáno nezbytným nalézt výklad pojmu „cukr […] prodaný ke spotřebě v rámci Společenství“, který by byl slučitelný s jeho širším významem, jsem přesvědčena, že i to je možné. Mám za to, že vhodným řešením by bylo považovat cukr vyvezený bez jakýchkoli nákladů pro Společenství – včetně cukru vyvezeného ve zpracovaných produktech, pro který nebyly vyplaceny vývozní náhrady – za cukr prodaný ke spotřebě v rámci Společenství. Tento výklad, ačkoli je do jisté míry umělý, je podle mého názoru nezbytný k obecnějšímu výkladu právní úpravy, který odráží její cíle (
38
).
64.
Komise se ve věci Saint-Louis Sucre dovolávala judikatury, podle níž zákonodárce Společenství má v oblasti společné zemědělské politiky širokou posuzovací pravomoc, která odpovídá politické odpovědnosti, kterou mu přiznávají články 34 ES až 37 ES. V důsledku toho se musí přezkum soudu omezit na ověření, zda dotčené opatření není stiženo zjevným pochybením nebo zneužitím pravomoci, nebo zda dotčený orgán zjevně nepřekročil hranice své posuzovací pravomoci (
39
).
65.
Soudní dvůr skutečně přijal takové rozhodnutí. To však nedává zákonodárci Společenství bianco šek v oblasti zemědělství. Soudní dvůr nevyloučil soudní přezkum výkonu široké posuzovací pravomoci orgánů. Pokud má mít takový přezkum jakoukoli hodnotu, Soudní dvůr musí mít možnost zasáhnout v takovém případě, jaký je dotčen v projednávaných věcech, kdy způsob výpočtu dávky z výroby, jež má být prostředkem přenesení nákladů Společenství na odbyt přebytků výroby na producenty, zjevně vede k výběru příliš vysoké částky, čímž klade na producenty nepřiměřenou zátěž.
66.
Mám tedy za to, že při určení exportovatelného přebytku je namístě vzít v úvahu pouze taková množství vyvezeného cukru, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady.
67.
Je nesporné, že čl. 6 odst. 4 prováděcího nařízení neodráží tento výklad. Z toho vyplývá, že uvedené ustanovení, jakož i nařízení č. 1837/2002, č. 1762/2003 a č. 1775/2004, jsou v tomto rozsahu neplatné.
Určení průměrné ztráty
68.
Podstatou třetí otázky ve věci Jülich a druhé otázky ve věci Saint-Louis Sucre je, zda článek 15 základního nařízení vyžaduje, aby byly při určení průměrné ztráty na tunu cukru vzaty v úvahu všechny vývozy, včetně takových, pro které nebyly vyplaceny vývozní náhrady, nebo naopak, zda mají být vývozy, pro které nebyly vyplaceny vývozní náhrady, z výpočtu vyloučeny.
69.
Je namístě připomenout, že v souladu s článkem 15 základního nařízení je celková ztráta, která určuje sazbu dávky z výroby, součinem exportovatelného přebytku a průměrné ztráty na tunu. Průměrná ztráta na tunu je rozdíl mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek vydělený celkovou hmotností cukru vyvezeného na základě závazků týkajících se vývozu v daném hospodářském roce. Článek 6 odst. 5 prováděcího nařízení vymezuje „závazky týkající se vývozu v rámci běžného hospodářského roku“ v zásadě jako všechna množství cukru, který má být vyvezen v nezměněném stavu s vývozními náhradami (
40
) stanovenými prostřednictvím nabídkových řízení vyhlášených pro uvedený hospodářský rok nebo na základě vývozních licencí vydaných během uvedeného hospodářského roku, a veškerý předpokládaný vývoz cukru ve formě zpracovaných produktů s vývozními náhradami (
41
)stanovenými pro tento účel během uvedeného hospodářského roku, přičemž se dotyčná množství rozloží rovnoměrně na celý hospodářský rok.
70.
Žalobkyně a francouzská vláda opakují, že při výpočtu celkové ztráty by neměl být do exportovatelného přebytku, který je jedním z prvků tohoto výpočtu, zahrnut cukr, v jehož důsledku nevznikla Společenství žádná ztráta. Pokud by Komise postupovala tímto způsobem, bylo by logické, aby takový cukr vyloučila i při výpočtu průměrné ztráty, jiného prvku výpočtu. Komise tak v současné době činí. Tato otázka byla vznesena podpůrně v případě, že by Soudní dvůr rozhodl, že při výpočtu celkové ztráty je namístě vzít v úvahu veškerý cukr vyvezený ve zpracovaných produktech. V takovém případě, pokud Komise současně nevezme v úvahu při výpočtu průměrné ztráty veškerý cukr ve zpracovaných produktech, bez ohledu na to, zda byly vyplaceny vývozní náhrady, bude dotčený výpočet zkreslen, neboť hodnoty vývozů použité k výpočtu exportovatelného přebytku budou vyšší než hodnoty použité k výpočtu průměrné ztráty. To by bylo v rozporu se zásadou proporcionality, neboť průměrná ztráta by byla uměle navýšena, a neodrážela by tak skutečné průměrné náklady všech vývozů zohledněných při výpočtu celkové ztráty.
71.
Řecká a italská vláda nepředložily žádné vyjádření k výkladu průměrné ztráty.
72.
Německá vláda tvrdí, že pokud je exportovatelný přebytek určen na základě všech vývozů, zatímco průměrná ztráta je vypočtena pouze na základě takových vývozů, pro které byly vyplaceny vývozní náhrady, může dojít k tomu, že dávka z výroby bude vyšší než skutečné ztráty, což by bylo v rozporu se zásadou samofinancování.
73.
Komise konstatuje, že Rada výslovně použila v čl. 15 odst. 1 písm. d) základního nařízení pojem „závazky týkající se vývozu“, a nikoli „vyvezená množství“. Pojem „závazky“ předpokládá, že vývozy budou podporovány opatřeními Společenství, v projednávané věci prostřednictvím vývozních náhrad. Vzhledem k tomu, že cílem výpočtu průměrné ztráty je zjistit náklady na jednotku přebytkového cukru disponibilního na trhu, je navíc třeba při určení těchto nákladů vzít v úvahu pouze taková množství, u nichž jsou hrazeny skutečné náklady na odbyt.
74.
Článek 15 odst. 1 písm. d) vymezuje pojem „průměrná ztráta nebo výnos“ jako rozdíl mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek vydělenou celkovou hmotností cukru vyvezeného na základě závazků týkajících se vývozu v daném hospodářském roce. V praxi tento rozdíl obvykle vede ke vzniku průměrné ztráty, neboť ceny na světových trzích jsou obvykle nižší než dotované ceny ve Společenství. Tato průměrná ztráta je poté vynásobena exportovatelným přebytkem, a tím je zjištěna předpokládaná celková ztráta. Tato ztráta je dále vydělena předpokládaným množstvím vyrobeného cukru a výsledná částka je předložena producentům k úhradě jako dávka ze základní výroby.
75.
Již jsem vysvětlila, proč mám za to, že při výpočtu exportovatelného přebytku je namístě vzít v úvahu cukr obsažený ve vyvezených zpracovaných produktech pouze tehdy, pokud pro něj byly vyplaceny vývozní náhrady. Je nesporné, že pokud je toto pravda, je namístě při výpočtu druhého prvku předpokládané celkové ztráty, tedy průměrné ztráty, vzít obdobně v úvahu pouze takový cukr vyvezený ve zpracovaných produktech, pro nějž byly vyplaceny vývozní náhrady.
Závěry
76.
Z výše uvedených důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky předložené Finanzgericht Düsseldorf ve věci C-5/06 takto:
„—
Článek 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru vyžaduje, aby při určení exportovatelného přebytku byla vzata v úvahu pouze taková množství vyvezeného cukru, isoglukózy a inulinového sirupu, pro která byly skutečně vyplaceny vývozní náhrady.
—
Článek 6 odst. 4 nařízení (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 ze dne 27. června 2003, je neplatný v rozsahu, ve kterém neodpovídá uvedenému výkladu článku 15 nařízení č. 1260/2001.
—
Nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru, je neplatné v rozsahu, ve kterém jsou tyto dávky z výroby stanoveny na základě nesprávného výkladu článku 15 nařízení č. 1260/2001.“
77.
Ze stejných důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na první otázku položenou Tribunal de Grande Instance de Nanterre ve spojených věcech C-23/06 až C-36/06 takto:
„—
Článek 6 odst. 4 nařízení (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 ze dne 27. června 2003, jakož i nařízení Komise (ES) č. 1837/2002 ze dne 15. října 2002, kterým se pro hospodářský rok 2001/02 stanoví dávky z výroby a koeficient pro doplňkovou dávku v odvětví cukru, nařízení Komise (ES) č. 1762/2003 ze dne 7. října 2003, kterým se pro hospodářský rok 2002/03 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru, a nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru, jsou neplatné ve světle článku 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru v rozsahu, ve kterém s ohledem na výpočet dávky z výroby nestanoví, že cukr obsažený ve zpracovaných produktech vyvezených bez vývozních náhrad nemá být zahrnut do ‚exportovatelného přebytku‘.“
Příloha
Nařízení č. 1260/2001 (základní nařízení)
Článek 15 základního nařízení stanoví, v rozsahu relevantním v projednávané věci:
„1.   Před koncem každého hospodářského roku je třeba zjistit:
a)
předpokládané množství cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B vyrobeného během daného hospodářského roku;
b)
předpokládané množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu prodaného ke spotřebě v rámci Společenství v daném hospodářském roce;
c)
exportovatelný přebytek vypočtený tak, že od množství uvedeného pod písmenem a) se odečte množství uvedené pod písmenem b);
d)
předpokládanou průměrnou ztrátu nebo předpokládaný průměrný výnos z tuny cukru vyplývající ze závazků v oblasti vývozu, které musí být v daném hospodářském roce splněny.
Tato průměrná ztráta nebo průměrný výnos se rovná rozdílu mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek odpovídajících celkové hmotnosti produktů vyvážených na základě daných závazků;
e)
předpokládanou celkovou ztrátu nebo předpokládaný celkový výnos stanovené tak, že přebytek uvedený v písmenu c) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene d).
2.   Před koncem hospodářského roku 2005/06 a aniž je dotčen čl. 10 odst. 3 až 6 se kumulovaně za hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 zjišťují tyto údaje:
a)
exportovatelný přebytek stanovený v závislosti na konečné produkci cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B na jedné straně a konečném množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu prodaném za účelem spotřeby v rámci Společenství na druhé straně;
b)
průměrná ztráta nebo průměrný výnos z tuny cukru vyplývající z příslušných celkových závazků v oblasti vývozu a stanovené početní metodou popsanou v písmenu d), druhém pododstavci odstavce 1;
c)
celková ztráta nebo celkový výnos vypočtené tak, že přebytek podle písmene a) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene b);
d)
celková částka stanovených základních dávek z výroby a dávek B.
Předpokládaná celková ztráta nebo předpokládaný celkový výnos podle odst. 1 písm. e) se upraví podle zjištěného rozdílu mezi částkami uvedenými v písmenech c) a d).
3.   Pokud by údaje zjištěné podle odstavce 1, upravené podle odstavce 2 […], znamenaly předpokládanou celkovou ztrátu, vydělí se tato ztráta předpokládaným množstvím cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku. Výsledná částka se předloží k úhradě producentům jako dávka ze základní výroby vztahující se na jejich produkci cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B.
Tato dávka však nesmí překročit:
—
u cukru 2 % intervenční ceny za bílý cukr,
—
u inulinového sirupu vyjádřeného jako ekvivalent cukru/isoglukózy při použití koeficientu 1,9 maximální částku, která se rovná částce použitelné na bílý cukr a
—
u isoglukózy tu část dávky ze základní výroby, kterou hradí výrobci cukru.
4.   Pokud maximální povolená dávka ze základní výroby plně nepokryje celkovou [ztrátu podle prvního pododstavce odstavce 1, příslušný rozdíl se vydělí] předpokládaným množstvím cukru B, isoglukózy B a inulinového sirupu B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku. Výsledná částka se předkládá k úhradě producentům jako dávka B z jejich produkce cukru B, isoglukózy B a inulinového sirupu B.
S výhradou odstavce 5 však tato dávka nesmí překročit:
—
u cukru B 30 % intervenční ceny za bílý cukr,
—
u inulinového sirupu B vyjádřeného jako ekvivalent cukru/isoglukózy při použití koeficientu 1,9 maximální částku, která se rovná částce použitelné na bílý cukr B a
—
u isoglukózy B tu část dávky B, kterou hradí výrobci cukru.
5.   Pokud z údajů zjištěných podle odstavce 1 vyplyne, že v důsledku stanovení maximální dávky ze základní výroby a maximální dávky B podle odstavců 3 a 4 nebude předvídatelná celková ztráta za daný hospodářský rok pravděpodobně vyrovnána očekávaným výnosem z dávek, pak maximální procentuální sazba uvedená v první odrážce odstavce 4 se v nezbytné míře upraví tak, aby pokryla celkovou ztrátu, aniž by však překročila 37,5 %.
Upravená maximální procentuální sazba dávky B se stanoví na daný hospodářský rok do 15. září. V důsledku toho se rovněž upraví minimální cena za cukrovou řepu B uvedená v čl. 4 odst. 1 písm. b).
6.   Při výpočtu celkové ztráty uvedené v odst. 1 písm. e) je nutné brát v úvahu všechny ztráty vyplývající z poskytnutí produkčních náhrad podle čl. 7 odst. 3.
7.   Dávky uvedené v tomto článku vybírají jednotlivé členské státy.
8.   Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 a musí se týkat zejména:
—
výše dávek, které mají být vybírány,
—
upravené maximální procentuální sazby dávky B,
—
upravené minimální ceny za cukrovou řepu B odpovídající upravené maximální procentuální sazbě dávky B.“
Nařízení č. 314/2002 (prováděcí nařízení)
Článek 6 odst. 4 a 5 prováděcího nařízení v aktuálním znění stanoví:
„4.   Množství převzaté pro spotřebu ve Společenství, které má být zjištěno podle čl. 15 odst. 1 písm. b) a [čl. 15] odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1260/2001, se stanoví na základě součtu množství cukru a sirupu uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) až d) tohoto nařízení a isoglukózy a inulinového sirupu vyjádřených jako bílý cukr:
a)
uskladněných na začátku hospodářského roku;
b)
vyrobených v rámci kvót A a B;
c)
dovezených v nezměněném stavu;
d)
obsažených v dovezených zpracovaných produktech;
Od součtu uvedeného v prvním pododstavci se odečtou množství (
42
) cukru, isoglukózy a inulinového sirupu vyjádřená jako bílý cukr:
a)
vyvezená v nezměněném stavu;
b)
obsažená ve vyvezených zpracovaných produktech;
c)
uskladněná na konci hospodářského roku;
d)
pro která byla vydána osvědčení o produkční náhradě podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001 (
43
).
Množství uvedená v prvním pododstavci písm. c) a d) a v druhém pododstavci písm. a) a b) se získávají z databází Eurostatu a v případě, že údaje za určitý hospodářský rok jsou neúplné, jde o množství za posledních 12 měsíců, jejichž údaje jsou k dispozici. Množství vyprodukovaná v režimu aktivního zušlechťovacího styku se nezapočítávají.
Množství uvedená v prvním pododstavci písm. c) a v druhém pododstavci písm. a) se týkají množství určených pro Kanárské ostrovy, Madeiru a Azory podle čl. 1 odst. 1a nařízení (EHS) č. 2670/81.
Množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu obsažená v produktech uvedených v prvním pododstavci písm. d) a v druhém pododstavci písm. b) se stanoví na základě průměrných hodnot obsahu cukru stanovených pro dotyčné produkty a na základě údajů Eurostatu.
Množství uvedená v druhém pododstavci písm. a) nezahrnují cukr C, isoglukózu C, inulinový sirup C ani potravinovou pomoc.
5.   Za závazky týkající se vývozu v rámci běžného hospodářského roku se ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1260/2001 považují:
a)
všechna množství cukru, který má být vyvezen v nezměněném stavu s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými prostřednictvím nabídkových řízeních vyhlášených pro uvedený hospodářský rok;
b)
všechna množství cukru, isoglukosy a inulinového sirupu, která mají být vyvezena v nezměněném stavu s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými pravidelně na základě vývozních licencí vydaných během uvedeného hospodářského roku;
c)
veškerý předpokládaný vývoz cukru, isoglukosy a inulinového sirupu ve formě zpracovaných produktů s vývozními náhradami nebo dávkami stanovenými pro tento účel během uvedeného hospodářského roku, přičemž se dotyčná množství rozloží rovnoměrně na celý hospodářský rok.
Při výpočtu předpokládané průměrné ztráty uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1260/2001 je třeba také vzít v úvahu produkční náhrady pro množství základních produktů, vyjádřená jako bílý cukr, pro která byla vydána osvědčení pro produkční náhrady uvedená v čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení v průběhu dotyčného hospodářského roku.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, s. 1, Zvl. vyd. 3/33, s. 17).
(
3
) – Článek 51. Hospodářský rok začíná dnem 1. července a končí dnem 30. června následujícího roku [čl. 1 odst. 2 písm. m)]. Následující hospodářské roky jsou upraveny nařízením Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 58, s. 1), kterým se zrušuje a nahrazuje základní nařízení.
(
4
) – Kurzivou jsem zvýraznila části odůvodnění, které mají zvláštní význam v projednávané věci.
(
5
) – Dohoda o zemědělství vyplývající z Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(
6
) – Pojmy „ztráta“ a „ztráty“ (jakož i „výnosy“) uvedené v odůvodnění se týkají financování organizace trhu Společenstvím, a nikoli rozvahy výrobců, vývozců apod.
(
7
) – Tyto regiony nemusí nutně odpovídat hranicím členských států. Zvláštní kvóty jsou tak přiděleny jednak pro metropolitní území Francie, a jednak pro zámořské departementy, a podobně pro pevninské území Portugalska a autonomní region Azory. Belgie a Lucembursko mají společné kvóty (jmenovitě přidělené Hospodářské unii Belgie a Lucemburska).
(
8
) – V původní anglické verzi základního nařízení byl nesprávně uveden pojem „insulin“ [„inzulinový“], namísto „inulin“ [„inulinový“]. Tato chyba byla odstraněna opravou zveřejněnou v Úř. věst. 2001 L 233, s. 58. Isoglukóza a inulinový sirup jsou tekuté náhražky cukru: viz první bod odůvodnění základního nařízení. Podrobnější definice jsou uvedeny v čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) základního nařízení.
(
9
) – Kvóty A a B byly původně zavedeny nařízením Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 177, s. 4). Kvóta A představuje spotřebu ve Společenství, kde je odbyt zaručen prostřednictvím intervenční ceny (viz bod 12 tohoto stanoviska). Kvóta B představuje množství vyrobené nad rámec kvóty A, aniž by byla překročena maximální kvóta (kvóta A vynásobená určitým koeficientem); s tímto množstvím lze volně obchodovat ve Společenství, avšak bez záruky vyplývající z intervenční ceny, nebo je lze vyvézt s vývozní podporou ve formě vývozních náhrad.
(
10
) – S výjimkami stanovenými v čl. 13 odst. 2 a čl. 14 odst. 1, které nemají význam v projednávané věci.
(
11
) – Článek 13 odst. 1.
(
12
) – Článek 2.
(
13
) – Článek 7 odst. 1.
(
14
) – Článek 7 odst. 3.
(
15
) – Článek 27 odst. 1. Naopak, čl. 33 odst. 1 stanoví vývozní dávku, pokud cena cukru na světovém trhu přesáhne intervenční cenu. V praxi jsou ceny na světových trzích obvykle nižší než dotované ceny ve Společenství.
(
16
) – Článek 27 odst. 7.
(
17
) – Relevantní části článku 15 jsou uvedeny v příloze k tomuto stanovisku.
(
18
) – Viz poznámka pod čarou 15.
(
19
) – Právní úprava používá pojem „předpokládaná celková ztráta nebo předpokládaný celkový výnos“. Ovšem, jelikož jsou ceny na světových trzích obvykle nižší než intervenční ceny ve Společenství, jedná se obvykle o ztrátu, a nikoli o výnos. Z tohoto důvodu a za účelem co možná největšího zjednodušení rozboru budu při popisu dotčeného výpočtu uvádět pouze ztráty.
(
20
) – Cukr používaný v chemickém průmyslu: viz bod 13 tohoto stanoviska.
(
21
) – Nařízení Komise (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002 (Úř. věst. L 50, s. 40; Zvl. vyd. 03/35, s. 190), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 ze dne 27. června 2003 (Úř. věst. L 160, s. 33; Zvl. vyd. 03/39, s. 172).
(
22
) – Pokud jde o cukr použitý v chemickém průmyslu, viz bod 13 tohoto stanoviska. Úplné aktuální znění čl. 6 odst. 4 je uvedeno v příloze k tomuto stanovisku.
(
23
) – Úplné znění čl. 6 odst. 5 je uvedeno v příloze k tomuto stanovisku.
(
24
) – Žalobkyně ve věci C-5/06 uvádí na základě zveřejněných údajů, aniž by bylo toto tvrzení zpochybněno, že jejich podíl činí asi 60 %.
(
25
) – Nařízení Komise (ES) č. 1837/2002 ze dne 15. října 2002, kterým se pro hospodářský rok 2001/02 stanoví dávky z výroby a koeficient pro doplňkovou dávku v odvětví cukru (Úř. věst. L 278, s. 13), nařízení Komise (ES) č. 1762/2003 ze dne 7. října 2003, kterým se pro hospodářský rok 2002/03 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru (Úř. věst. L 254, s. 4), a nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru (Úř. věst. L 316, s. 64).
(
26
) – Předkládající soud uvádí rozsudky ze dne 22. ledna 1986, Eridania a další (250/84, Recueil, s. 117, bod 19), a ze dne 21. února 1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen (C-143/88 a C-92/89, Recueil, s. I-415, bod 62).
(
27
) – Uvedené v poznámce pod čarou 25.
(
28
) – Uvedené v poznámce pod čarou 25.
(
29
) – Znění první otázky ve věci Saint-Louis Sucre je ve skutečnosti takové, že záporná odpověď má stejný účinek jako kladná odpověď na první otázku ve věci Jülich. Vzhledem k tomu, že je namístě posoudit obě otázky společně, přeformuluji je na jedinou otázku.
(
30
) – Německá vláda se dovolává rozsudku Eridania, uvedeného výše v poznámce pod čarou 26, bod 19.
(
31
) – Uvedeném v poznámce pod čarou 9.
(
32
) – Uvedeném v poznámce pod čarou 26.
(
33
) – Bod 19, kurziva provedena autorem tohoto stanoviska.
(
34
) – U cukru 2 % intervenční ceny za bílý cukr.
(
35
) – 30 % intervenční ceny za bílý cukr.
(
36
) – 37,5 % intervenční ceny za bílý cukr.
(
37
) – V souladu s čl. 7 odst. 3: viz bod 13 tohoto stanoviska.
(
38
) – Alternativně by bylo možno považovat prvotní zpracování cukru na zpracované produkty za odbyt takového cukru v rámci Společenství, avšak poté by bylo nutno tento výklad upravit v tom smyslu, že pokud byly pro cukr použitý při zpracování vyplaceny vývozní náhrady, takové zpracování by nakonec nebylo odbytem v rámci Společenství. Mám za to, že takový výklad je méně přirozený a tedy i méně vhodný, než výklad, který navrhuji.
(
39
) – Rozsudek ze dne 12. července 2001, Jippes a další (C-189/01, Recueil, s. I-5689, bod 80).
(
40
) – Viz poznámka pod čarou 15.
(
41
) – Tamtéž.
(
42
) – Z ostatních jazykových verzí (a z rozumné úvahy) vyplývá, že anglické znění je nesprávné. Správný význam je vyjádřen slovy uvedenými v anglické verzi tohoto stanoviska v hranatých závorkách.
(
43
) – Článek 7 odst. 3 se týká cukru používaného v chemickém průmyslu.