62022CC0219
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
PRIITA PIKAMÄEA
přednesené dne 20. dubna 2023 (
1
)
Věc C‑219/22
Trestní řízení
proti
QS,
za účasti
Rajonna prokuratura Burgas, TO Nesebar
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad – Nesebar (okresní soud v Nesebaru, Bulharsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Rámcové rozhodnutí 2008/675/SVV – Zohlednění odsouzení v členských státech – Změna způsobu výkonu předchozího odsouzení – Podmíněné odsouzení – Nový trestný čin spáchaný během doby odkladu výkonu trestu – Zrušení podmíněného odkladu výkonu trestu a skutečný výkon trestu odnětí svobody“
I. Úvod
1.
Předmětem projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Rajonen sad Nesebar (okresní soud v Nesebaru, Bulharsko) podle článku 267 SFEU je výklad článku 3 rámcového rozhodnutí Rady 2008/675/SVV ze dne 24. července 2008 o zohledňování odsouzení v členských státech Evropské unie při novém trestním řízení (
2
). Projednávaná žádost byla podána v rámci návrhu podaného státním zástupcem Rajonna prokuratura Nesebar (okresní státní zastupitelství v Nesebaru, Bulharsko), který předkládajícímu soudu navrhuje, aby rozhodl o nepodmíněném výkonu trestu, který dříve uložil rumunský soud rumunskému státnímu příslušníkovi QS.
2.
Projednávaná věc vyvolává důležité právní otázky týkající se omezení, která unijní normotvůrce stanoví pro zásadu vzájemného uznávání, na níž je založeno rámcové rozhodnutí 2008/675 a která umožňuje soudu členského státu mimo jiné zohledňovat pravomocná trestní odsouzení v jiných členských státech za účelem stanovení povahy trestů a podmínek jejich výkonu, které lze použít. Konkrétně má Soudní dvůr rozhodnout o úloze, kterou je třeba přiznat tradiční zásadě „teritoriality“ trestního práva jako výrazu státní svrchovanosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva Unie. Přestože rámcové rozhodnutí 2008/675 obsahuje ustanovení k řešení rozporů mezi těmito dvěma zásadami, jejich uplatňování naráží na překážky spojené s výkladovými pochybnostmi. Je třeba, aby Soudní dvůr se na tyto obzvláště citlivé otázky odpověděl, neboť na jeho odpovědi závisí dobrá spolupráce mezi trestními orgány.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
1. Rámcové rozhodnutí 2008/675
3.
Článek 1 odst. 1 tohoto rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Předmět“, stanoví:
„Cílem tohoto rámcového rozhodnutí je stanovit podmínky, na jejichž základě jsou v členském státě při trestním řízení vůči určité osobě zohledněny předchozí odsouzení, která byla vydána v jiných členských státech proti této osobě za jiné skutky.“
4.
Článek 2 uvedeného rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se rozumí ‚odsouzením‘ jakékoli pravomocné rozhodnutí trestního soudu, kterým se osoba uznává vinnou ze spáchání trestného činu.“
5.
Článek 3 téhož rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Zohlednění odsouzení, které bylo vydáno v jiném členském státě, v novém trestním řízení“, zní následovně:
„1.   Každý členský stát zajistí, že se v průběhu trestního řízení proti určité osobě zohlední předchozí odsouzení vydaná v jiných členských státech proti stejné osobě za jiné skutky, o nichž byly získány informace na základě příslušných nástrojů vzájemné právní pomoci nebo na základě výměny informací získaných z trestních rejstříků, stejně jako jsou vnitrostátním právem zohledněny předchozí vnitrostátní odsouzení, a se stejnými účinky, které vnitrostátní právo přisuzuje vnitrostátním odsouzením.
2.   Odstavec 1 se použije ve fázi před zahájením řízení, v průběhu řízení a při výkonu odsouzení, zejména pokud jde o použitelná procesní pravidla, včetně pravidel týkajících se zajišťovací vazby, kvalifikace trestného činu, druhu a výměry uloženého trestu nebo pravidel, kterými se řídí výkon rozhodnutí.
3.   Zohlednění předchozích odsouzení vydaných v jiných členských státech podle odstavce 1 nesmí mít za následek zasahování do předchozích odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jejich výkonem ze strany členského státu, v němž se koná nové trestní řízení, nebo jejich rušení či přezkoumávání.
4.   V souladu s odstavcem 3 se odstavec 1 nepoužije, jestliže v případě, kdy by se bývalo jednalo o předchozí vnitrostátní odsouzení členského státu, který vede nové trestní řízení, by zohlednění předchozího odsouzení mělo podle vnitrostátního práva tohoto členského státu za následek zasahování do předchozího odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jeho výkonem, nebo jeho rušení či přezkoumávání.
5.   Pokud byl trestný čin, pro který je vedeno nové řízení, spáchán dříve, než bylo vydáno nebo zcela vykonáno předchozí odsouzení, nezakládají odstavce 1 a 2 povinnost členských států uplatnit své vnitrostátní právní předpisy týkající se ukládání trestů, jejichž použití na cizozemská odsouzení by omezilo soudce při ukládání trestu v rámci nového řízení.
Členské státy však zajistí, aby jejich soudy mohly v těchto případech jinak přihlížet k předchozím odsouzením vydaným v jiných členských státech.“
2. Rámcové rozhodnutí 2008/947/SVV
6.
Článek 1 rámcového rozhodnutí Rady 2008/947/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání na rozsudky a rozhodnutí o probaci za účelem dohledu nad probačními opatřeními a alternativními tresty (
3
), nadepsaný „Cíle a oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Cílem tohoto rámcového rozhodnutí je usnadnit společenskou rehabilitaci odsouzených osob, zlepšit ochranu obětí a veřejnosti a usnadnit uplatňování vhodných probačních opatření a alternativních trestů v případě pachatelů trestných činů, kteří nežijí ve státě odsouzení. […]
[…]
3.   Toto rámcové rozhodnutí se nevztahuje na:
a)
výkon rozsudků v trestních věcech ukládajících trest odnětí svobody nebo opatření spojené se zbavením osobní svobody, které spadají do oblasti působnosti rámcového rozhodnutí 2008/909/SVV[ (
4
)];
[…]“
7.
Článek 5 rámcového rozhodnutí 2008/947, nadepsaný „Kritéria pro postoupení rozsudku a případně rozhodnutí o probaci“, stanoví:
„1.   Příslušný orgán vydávajícího státu může postoupit rozsudek a případně rozhodnutí o probaci příslušnému orgánu členského státu, v němž má odsouzená osoba oprávněný obvyklý pobyt, pokud se odsouzená osoba do tohoto státu vrátila nebo má v úmyslu se tam vrátit.
2.   Příslušný orgán vydávajícího státu může na žádost odsouzené osoby postoupit rozsudek a případně rozhodnutí o probaci příslušnému orgánu jiného členského státu, než je členský stát, v němž má odsouzená osoba oprávněný obvyklý pobyt, pokud tento orgán s takovým postoupením souhlasil.
[…]“
8.
Článek 14 tohoto rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Pravomoc přijímat veškerá další rozhodnutí a rozhodné právo“, v odstavci 1 stanoví:
„Příslušný orgán vykonávajícího státu má pravomoc přijímat veškerá další rozhodnutí týkající se podmíněného trestu, podmíněného propuštění, podmíněného odsouzení a alternativního trestu, zejména pokud odsouzená osoba neplní probační opatření nebo alternativní trest nebo spáchá nový trestný čin.
Tato další rozhodnutí zahrnují zejména:
[…]
b)
zrušení odkladu výkonu rozsudku nebo zrušení rozhodnutí o podmíněném propuštění […]“.
B.
Bulharské právo
9.
Článek 8 Nakazateleneho kodeksu (trestní zákoník) v odstavci 2 stanoví:
„Pravomocné odsouzení vydané v jiném členském státě Evropské unie za skutek, který je trestným činem podle bulharského trestního zákoníku, se zohlední v každém trestním řízení vedeném proti téže osobě v Bulharské republice.“
10.
Článek 68 odst. 1 tohoto zákoníku stanoví:
„Pokud se odsouzený před uplynutím soudem stanovené zkušební doby dopustí dalšího úmyslného trestného činu stíhaného státním zastupitelstvím, za který mu je, a to i po uplynutí zkušební doby, uložen trest odnětí svobody, musí vykonat i podmíněný trest.“
11.
Článek 343b odst. 1 uvedeného zákoníku stanoví:
„Řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholu s řádně prokázanou výší alkoholu v krvi vyšší než 1,2 promile se trestá odnětím svobody na jeden rok až tři roky a pokutou od dvou set do jednoho tisíce [bulharských leva (BGN)].“
III. Skutkový základ sporu, původní řízení a předběžná otázka
12.
QS je rumunský státní příslušník s bydlištěm v Rumunsku.
13.
Rozsudkem ze dne 3. dubna 2019, pravomocně potvrzeným rozsudkem Curtea de Appel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko) ze dne 24. června 2019, byl QS odsouzen za trestný čin řízení vozidla pod vlivem alkoholu (dále jen „první trestný čin“) k podmíněnému trestu odnětí svobody v trvání jednoho roku a šesti měsíců s podmíněným odkladem výkonu trestu na dobu dvou let, a sice do 24. června 2021 (dále jen „první odsouzení“).
14.
Ve zkušební době se QS dne 1. září 2020 dopustil na bulharském území trestného činu řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholu podle § 343b odst. 1 bulharského trestního zákoníku (dále jen „druhý trestný čin“).
15.
Usnesením Rajonen sad Nesebar (okresní soud v Nesebaru), které nabylo právní moci dne 9. března 2022, byl QS odsouzen k trestu odnětí svobody na dobu 3 měsíců, pokutě ve výši 150 BGN (přibližně 77 eur), jakož i k pozastavení platnosti řidičského oprávnění na dobu 12 měsíců (dále jen „druhé odsouzení“).
16.
Dne 23. března 2022 obdržel tento soud, který je předkládajícím soudem, návrh státního zástupce Rajonne prokuratury Burgas (okresní státní zastupitelství v Burgasu, Bulharsko) podle čl. 68 odst. 1 bulharského trestního zákoníku na výkon prvního odsouzení z důvodu, že druhý trestný čin byl spáchán ve zkušební době stanovené tímto prvním odsouzením.
17.
V této souvislosti má předkládající soud pochybnosti o výkladu článku 3 rámcového rozhodnutí 2008/675.
18.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že čl. 8 odst. 2 bulharského trestního zákoníku provedl zásady stanovené tímto rámcovým rozhodnutím, a zejména jeho čl. 3 odst. 1, neboť je v něm stanoveno, že k odsouzení vydanému v jiném členském státě, které nabylo právní moci, pro skutek, který je trestným činem podle tohoto zákoníku, se přihlíží v každém trestním řízení vedeném proti téže osobě v Bulharsku.
19.
To přitom platí pro první odsouzení, neboť QS byl v Rumunsku pravomocně odsouzen k trestu odnětí svobody v délce jednoho roku a šesti měsíců a na základě informací získaných prostřednictvím nástrojů vzájemné právní pomoci bylo zjištěno, že skutek, který představuje první trestný čin, je rovnocenný skutku, který představuje druhý trestný čin.
20.
Předkládající soud mimoto konstatuje, že v projednávané věci jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 68 odst. 1 bulharského trestního zákoníku pro nucený výkon tohoto odsouzení. Před uplynutím zkušební doby uvedené v prvním odsouzení se totiž QS dopustil dalšího úmyslného trestného činu, který je stíhán z podnětu státního zastupitelství a za který mu byl uložen trest odnětí svobody.
21.
Tento soud se tedy domnívá, že je povinen zohlednit první odsouzení a vykonat jej podle čl. 8 odst. 2 bulharského trestního zákoníku, ve spojení s čl. 68 odst. 1 tohoto zákoníku. Vyvstává však otázka, zda takovému zohlednění nebrání čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675.
22.
V tomto ohledu uvedený soud poznamenává, že toto ustanovení, jak je vykládáno Soudním dvorem, vyžaduje, aby rozhodnutí o výkonu předchozího odsouzení nebylo přezkoumáváno. Má však za to, že projednávanou věc je možné odlišit od věci, ve které byl vydán rozsudek Beškov (
5
), v němž Soudní dvůr toto ustanovení vyložil tak, že při uložení souhrnného trestu zakazuje změnu způsobu výkonu tohoto trestu stanoveného v jiném členském státě.
23.
V projednávané věci totiž není způsob výkonu prvního odsouzení přezkoumáván nebo měněn na základě volného uvážení předkládajícího soudu, ale vyplývá z kogentní normy, jako je čl. 68 odst. 1 bulharského trestního zákoníku, která ukládá předkládajícímu soudu povinnost vykonat trest s podmíněným odkladem výkonu, pokud jsou jako v projednávané věci splněny všechny podmínky stanovené pro tento účel.
24.
Za těchto podmínek se Rajonen sad Nesebar (okresní soud v Nesebaru) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí [2008/675] vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je [právní úprava vyplývající z] čl. 68 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 2 [bulharského trestního zákoníku], která stanoví, že vnitrostátní soud, u něhož byl podán návrh na výkon trestu uloženého v rámci předchozího odsouzení vydaného soudem jiného členského státu, může za tímto účelem změnit způsob výkonu uvedeného přechozího odsouzení tak, že nařídí jeho skutečný výkon?“
IV. Řízení před Soudním dvorem
25.
Předkládací rozhodnutí ze dne 25. března 2022 došlo kanceláři Soudního dvora dne 28. března 2022.
26.
QS a Evropská komise předložili písemná vyjádření ve lhůtě stanovené v článku 23 statutu Soudního dvora Evropské unie.
27.
Na všeobecné schůzi konané dne 24. ledna 2023 Soudní dvůr rozhodl, že se nebude konat ústní část řízení.
V. Právní analýza
A.
Úvodní poznámky
1. K nutnosti zohlednit trestní minulost pachatele trestného činu v prostoru svobody, bezpečnosti a práva Evropské unie
28.
V prostoru svobody, bezpečnosti a práva založeném na vzájemné důvěře Unie přijala opatření, aby bylo zajištěno, že jsou občané chráněni proti trestné činnosti, a aby přitom také bylo zajištěno dodržování základních práv občanů, pokud se účastní trestního řízení, ať už jako oběti nebo žalovaní. Vytvoření takového integrovaného prostoru práva vyžaduje, aby odsouzení uložená osobám v jednom členském státě, byla zohledňována v jiném členském státě, aby se předcházelo trestným činům v budoucnosti. Rovněž v případě spáchání dalšího trestného činu stejným pachatelem, by tento prvek chování, s výhradou zachování spravedlivého řízení, měl být zohledněn v rámci nového trestního řízení (
6
).
29.
V zájmu účinného trestního soudnictví v Unii je totiž nezbytné, aby všechny členské státy měly k dispozici pravidla, na jejichž základě mohou ve všech fázích trestního řízení zohlednit, zda daná osoba spáchala trestný čin poprvé nebo již byla odsouzena v jiném členském státě. Schopnost posoudit trestní minulost pachatele má zásadní význam pro účinné vedení nového trestního řízení, především pro zajištění informovaných rozhodnutí o vyšetřovací vazbě nebo o nahrazení vazby peněžitou zárukou a pro zajištění, aby byly při ukládání trestu k dispozici úplné informace. V této souvislosti bylo přijato rámcové rozhodnutí 2008/675. Tento nástroj ukládá soudním orgánům v jednom členském státě povinnost zohlednit pravomocné trestní rozsudky vydané soudy v jiných členských státech, pokud jsou splněny určité podmínky (
7
).
2. K výjimkám ze zásady vzájemného uznávání stanoveným v rámcovém rozhodnutí 2008/675
30.
Rámcové rozhodnutí 2008/675 stanoví několik výjimek z této povinnosti, které mají v podstatě chránit svrchovanost členských států v oblasti trestního soudnictví tím, že zakazují jiným členským státům přijímat určitá rozhodnutí místo nich (
8
). Tyto výjimky slouží ke koordinaci pravomocí různých soudních orgánů, čímž je zajištěna určitá konzistentnost výkonu trestního soudnictví v rámci Unie.
31.
V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se předkládající soud zabývá působností jedné z uvedených výjimek, a sice výjimky uvedené v čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675, podle níž „[z]ohlednění předchozích odsouzení vydaných v jiných členských státech […] nesmí mít za následek zasahování do předchozích odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jejich výkonem ze strany členského státu, v němž se koná nové trestní řízení, nebo jejich rušení či přezkoumávání“. Podle tohoto soudu by mohla být povinnost, kterou mu ukládá bulharská právní úprava v rámci nového trestního řízení proti osobě dříve odsouzené v jiném členském státě, zrušit odklad výkonu trestu uloženého v rámci předchozího odsouzení v jiném členském státě a nařídit skutečný výkon tohoto trestu na svém území, v rozporu s tím, co je stanoveno ve výše uvedeném ustanovení. Odpověď Soudního dvora by měla zohlednit otázky, kterým čelí předkládající soud, a měla by být dostatečně přesná, aby mu umožnila ve sporu rozhodnout.
32.
Před posouzením této otázky je však třeba se zabývat otázkou, zda situace uvedená v bulharských právních předpisech, jak je popsána v předchozím bodě, spadá do oblasti působnosti čl. 3 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675, tj. ustanovení, které členským státům ukládá povinnost uplatňovat zásadu vzájemného uznávání. Podle tohoto ustanovení by byl předkládající soud a priori povinen zohlednit první odsouzení QS v Rumunsku. Takový právní následek by byl vyloučen pouze v případě, že by se uplatnila výjimka uvedená v čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675.
33.
Analýza předběžné otázky se bude v podstatě řídit osnovou popsanou v předchozích bodech. Nejprve tedy přezkoumám, zda je rámcové rozhodnutí 2008/675 použitelné na projednávanou věc (
9
). Zadruhé vysvětlím rozsah povinnosti zohlednit předchozí odsouzení stanovené tímto rámcovým rozhodnutím (
10
). Nakonec zatřetí uplatním zásady, na nichž je tato povinnost založena, na projednávanou věc (
11
). Jak podrobně vysvětlím, analýza ukáže, že dotčená bulharská právní úprava, jak ji vyložil předkládající soud, není v souladu se zásadou nevměšování uvedenou v čl. 3 odst. 3 uvedeného rámcového rozhodnutí.
34.
Je třeba upřesnit, že odkaz na dotčenou „bulharskou právní úpravu“ předpokládá výklad vyplývající ze společného výkladu dvou vnitrostátních ustanovení, a sice čl. 8 odst. 2 a čl. 68 odst. 1 bulharského trestního zákoníku, která podle informací poskytnutých předkládajícím soudem ukládají předkládajícímu soudu povinnost uvedenou v bodě 31 tohoto stanoviska. Ačkoli, jak uvádí Komise ve svém vyjádření, takový výklad není snadno zřejmý ze znění dotčených ustanovení (
12
), nic to nemění na tom, že pokud jde o výklad ustanovení vnitrostátního právního řádu, je Soudní dvůr v zásadě povinen vycházet z kvalifikací vyplývajících z předkládacího rozhodnutí (
13
). Předběžnou otázku je tedy třeba přezkoumat na základě výkladu bulharského práva zastávaného předkládajícím soudem.
B.
K použitelnosti rámcového rozhodnutí 2008/675
35.
Úvodem je třeba poznamenat, že v souladu s čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675 je cílem tohoto rámcového rozhodnutí „stanovit podmínky, na jejichž základě jsou v členském státě při trestním řízení vůči určité osobě zohledněny
předchozí odsouzení, která byla vydána v jiných členských státech proti této osobě za jiné skutky“ (
14
). Jak vyplývá z bodu 2 odůvodnění tohoto rámcového rozhodnutí, toto rámcové rozhodnutí má za cíl umožnit posoudit pachatelovu trestní minulost.
36.
Z toho vyplývá, že rámcové rozhodnutí 2008/675 se vztahuje na situace, kdy je proti osobě dříve odsouzené v jiném členském státě vedeno „nové trestní řízení“ ve smyslu názvu tohoto rámcového rozhodnutí a nadpisu jeho článku 3. Jak vyplývá z čl. 3 odst. 2 a z bodu 7 odůvodnění tohoto rámcového rozhodnutí, pojem „nové trestní řízení“ je třeba chápat v širokém smyslu tak, že zahrnuje fázi přípravného řízení, samotné trestní řízení a fázi výkonu odsouzení.
37.
V projednávané věci se domnívám, že jelikož řízení proti QS v Bulharsku směřuje k trestnímu stíhání za trestný čin řízení pod vlivem alkoholu spáchaný dne 1. září 2020 v této zemi, musí být považováno za „nové trestní řízení“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675. Bulharské soudní orgány jsou proto v zásadě povinny zohlednit předchozí odsouzení vydané v Rumunsku v souladu se zásadou rovnocennosti stanovenou v čl. 3 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675.
38.
Zohlednění předchozího odsouzení, které se rovněž týkalo řízení pod vlivem alkoholu, může mít dopad jak v rámci samotného trestního řízení, zejména při stanovení druhu a výše trestu uloženého za nový trestný čin, tak ve fázi výkonu odsouzení, aby bylo možné určit způsob jeho výkonu. Jak jsem totiž uvedl v tomto stanovisku (
15
), předkládající soud se zabývá právě možností nařídit v Bulharsku nepodmíněný výkon trestu uloženého v Rumunsku. Předloženou otázku je třeba chápat v tomto smyslu.
39.
V této souvislosti je třeba připomenout judikaturu Soudního dvora, podle které se rámcové rozhodnutí 2008/675 vztahuje „nejen na řízení, ve kterém jde o určení a uznání případné viny stíhané osoby“ (
16
), ale i na „vnitrostátní řízení, ve kterém má být pro účely výkonu trestu uložen souhrnný trest odnětí svobody zohledňující trest uložený dané osobě vnitrostátním soudem i trest uložený v rámci předchozího odsouzení téže osoby za jiné skutky soudem jiného členského státu“ (
17
). Za takových okolností se jedná o vnitrostátní řízení o výkonu trestu, v němž musí být zohledněn trest uložený v minulosti rozhodnutím o odsouzení vydaným v jiném členském státě.
40.
V situaci popsané v předkládacím rozhodnutí se vnitrostátní řízení (v Bulharsku) týká výkonu podmíněného trestu uloženého v jiném členském státě (v Rumunsku). Vnitrostátní řízení však bylo zahájeno pouze z důvodu existence pravomocného odsouzení za nový trestný čin spáchaný v Bulharsku ve zkušební době. Podle dotčené bulharské právní úpravy, na kterou se odkazuje v předkládacím rozhodnutí, musí bulharský soud, který má schválit dohodu mezi obviněným a státním zástupcem o spáchaném trestném činu, rozhodnout také o výkonu dříve uloženého podmíněného trestu.
41.
Za těchto okolností se domnívám, že řízení v jednom členském státě o zrušení odkladu výkonu trestu uloženého v předchozím odsouzení vydaném v jiném členském státě z důvodu, že dotčená osoba byla odsouzena za nový trestný čin spáchaný ve zkušební době stanovené tímto předchozím odsouzením, spadá pod pojem „nové trestní řízení“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675. Toto rámcové rozhodnutí je proto v zásadě použitelné na projednávanou věc.
C.
K rozsahu povinnosti zohledňovat předchozí odsouzení stanovené rámcovým rozhodnutím 2008/675
42.
Je tedy třeba přezkoumat rozsah povinnosti zohlednit předchozí odsouzení stanovené rámcovým rozhodnutím 2008/675 a zabývat se otázkou, zda existují nějaké výjimky, které se mohou uplatnit za takových okolností, jako jsou okolnosti v projednávané věci.
43.
V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést bod 2 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675, z něhož vyplývá, že cílem tohoto rámcového rozhodnutí je provést zásadu vzájemného uznávání v trestních věcech, a který uvádí, že „soud v jednom členském státě musí být schopen zohlednit pravomocné trestní rozsudky vydané soudy v jiných členských státech, aby mohl při stanovení druhu trestu a způsobu výkonu trestu posoudit pachatelovu trestní minulost a zjistit, zda se pachatel dopustil trestné činnosti opakovaně“. Podle bodu 3 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675 je „cílem tohoto rámcového rozhodnutí stanovit pro členské státy povinnost přinejmenším zohledňovat odsouzení vydaná v jiných členských státech“ (
18
) na základě zásady vzájemného uznávání. Je třeba poznamenat, že Soudní dvůr chápal tuto povinnost tak, že předchozí odsuzující rozsudky „musí být zohledněny v té podobě, v jaké byly vydány“ (
19
).
44.
Zadruhé je třeba zmínit zásadu rovnocennosti zakotvenou v čl. 3 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675 a uvedenou v bodech 5 a 6 odůvodnění tohoto rámcového rozhodnutí. Podle této zásady „by odsouzení vydaná v jiných členských státech měla mít v určitém členském státě stejné účinky jako odsouzení vydaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy jeho vlastními soudy“ (
20
). Tento bod 5 odůvodnění upřesňuje, že toto rámcové rozhodnutí „neusiluje o sjednocení účinků, které různé vnitrostátní právní předpisy přisuzují existenci předchozích odsouzení“, ale pouze ukládá, aby předchozí odsouzení vydaná v jiných členských státech byla zohledněna tak, jako kdyby byla vydána soudními orgány členského státu, v němž probíhá nové trestní řízení.
45.
Zatřetí je třeba upozornit na zásadu nevměšování zakotvenou v čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675, která se mi zdá být pro účely projednávané věci obzvláště relevantní. Podle této zásady „[z]ohlednění předchozích odsouzení vydaných v jiných členských státech […] nesmí mít za následek zasahování do předchozích odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jejich výkonem ze strany členského státu, v němž se koná nové trestní řízení, nebo jejich rušení či přezkoumávání“ (
21
). Tato zásada je upřesněna v čl. 3 odst. 4 tohoto rámcového rozhodnutí, z něhož vyplývá, že se zásada vzájemného uznávání „nepoužije, jestliže v případě, kdy by se bývalo jednalo o předchozí vnitrostátní odsouzení členského státu, který vede nové trestní řízení, by zohlednění předchozího odsouzení mělo podle vnitrostátního práva tohoto členského státu za následek
zasahování do předchozího odsouzení nebo jakéhokoli jiného rozhodnutí spojeného s jeho výkonem, nebo jeho rušení či přezkoumávání“ (
22
).
46.
Tyto odstavce 3 a 4 se vzájemně doplňují, a proto je třeba je vykládat společně, aby bylo možné posoudit působnost zásady nevměšování. Z toho vyplývá, že čl. 3 odst. 4 rámcového rozhodnutí 2008/675 musí být zahrnut do přezkumu předběžné otázky. Skutečnost, že jej předkládající soud výslovně nezmínil, tomu nebrání, neboť je na Soudním dvoru, aby mu poskytl veškeré prvky výkladu, které mohou být užitečné pro rozhodnutí ve věci, která mu byla předložena, ať již na ně předkládající soud ve svých otázkách odkázal, či nikoli. Soudní dvůr opakovaně připomněl, že předběžná otázka musí být přezkoumána s ohledem na všechna ustanovení Smluv a sekundárního práva, která mohou být relevantní pro předložený problém (
23
).
47.
Stejně tak nelze podceňovat význam preambule pro výklad příslušných ustanovení rámcového rozhodnutí 2008/675. I když body odůvodnění unijních aktů nejsou samy o sobě právně závazné, nýbrž mají popisný, nikoli normativní charakter, judikatura Soudního dvora jim přesto přikládá nezanedbatelný význam pro účely exegeze (
24
). Body odůvodnění jsou skutečně cennými prvky při výkladu těchto aktů, neboť umožňují lépe pochopit záměr unijního normotvůrce (
25
). V tomto světle je třeba zmínit bod 14 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675, neboť rozvíjí pojem „zásah do rozhodnutí nebo jeho výkonu“ (
26
) použitý v čl. 3 odst. 3 a 4 tohoto rámcového rozhodnutí.
48.
Pro posouzení rozsahu působnosti zásady vzájemného uznávání v této specifické oblasti práva Unie je podle mého názoru relevantní rovněž bod 6 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675, z něhož vyplývá, že „cílem tohoto rámcového rozhodnutí není vykonávat v jednom členském státě soudní rozhodnutí vydaná v jiném členském státě“ (
27
). Toto upřesnění je logické z hlediska zásady nevměšování, která je základem uvedeného rámcového rozhodnutí, protože jinak by každý členský stát mohl podle svého uvážení zasahovat do rozhodnutí o výkonu rozhodnutí vydaných soudy jiného členského státu, což by bylo rovněž na újmu konzistentnosti soudních rozhodnutí v integrovaném prostoru práva.
49.
Z výše uvedených ustanovení, vykládaných ve světle bodů odůvodnění, které je upřesňují, vyplývá, že zásada nevměšování klade zásadě vzájemného uznávání určité meze, které jsou dány výše uvedeným pojmem „zásah“. Bod 14 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675 poskytuje v tomto ohledu několik upřesnění, jelikož je v něm stanoveno, že uložení souhrnného trestu za několik trestných činů představuje „zásah“, a tudíž „zasahování“ zakázané tímto rámcovým rozhodnutím, pokud první odsuzující rozsudek ještě nebyl vykonán nebo nebyl „předán“ do druhého členského státu za účelem jeho výkonu (
28
).
50.
Pokud jde konkrétně o možnost „předání“ odsouzení k jeho výkonu v jiném členském státě, uvedenou v tomto bodě 14 odůvodnění, je třeba zdůraznit, že se v každém případě jedná o výjimku z jinak použitelné obecné zásady teritoriality trestního práva. Toto posouzení je v souladu s analýzou generálního advokáta M. Bobka v jeho stanovisku ve věci C‑2/19, A. P. (Probační opatření) (
29
). Zásada nevměšování zakotvená v čl. 3 odst. 3 a 4 rámcového rozhodnutí 2008/675 zaručuje respektování práva členského státu odsouzení na výkon odsouzení vydaných jeho soudy, na jeho území a v souladu se způsoby stanovenými jeho vnitrostátním právem.
51.
Konkrétně se lze od této obecné zásady odchýlit, pokud členský stát, který vydal předchozí odsouzení, předal rozsudek o uložení podmíněného trestu (a případně rozhodnutí o probaci) příslušnému orgánu členského státu, v němž probíhá nové trestní řízení, za účelem dohledu nad probačními opatřeními v tomto posledně uvedeném členském státě v souladu s ustanoveními rámcového rozhodnutí 2008/947. Pokud tento posledně uvedený členský stát uzná odsouzení vydané v prvně uvedeném členském státě, může převzít odpovědnost za jakékoli následné rozhodnutí podle článku 14 tohoto rámcového rozhodnutí, včetně zrušení odkladu výkonu rozsudku v případě, že odsouzená osoba spáchá nový trestný čin. V souladu s čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/947 je cílem tohoto mechanismu „usnadnit společenskou rehabilitaci odsouzených osob, zlepšit ochranu obětí a veřejnosti a usnadnit uplatňování vhodných probačních opatření a alternativních trestů v případě pachatelů trestných činů, kteří nežijí ve státě odsouzení“.
52.
Bez ohledu na tuto možnost stanovenou unijním normotvůrcem je třeba mít na paměti, že možnost využít ji je v konečném důsledku založena na dobrovolném a svrchovaném rozhodnutí členského státu, který vydal dotčené rozhodnutí. Je tedy zřejmé, že možnost stanovit předání výkonu odsouzení jinému členskému státu pouze potvrzuje pravidlo, že každý členský stát je příslušný k výkonu odsouzení, které vydaly jeho soudy na jeho území v souladu se způsoby stanovenými jeho vnitrostátním právem.
53.
V rozsudku Beškov Soudní dvůr uznal rozdělení pravomocí mezi členské státy při výkonu trestního soudnictví, které stanoví rámcové rozhodnutí 2008/675, a konstatoval, že čl. 3 odst. 3 tohoto rámcového rozhodnutí „vylučuje jakékoli přezkoumání těchto [předchozích] odsouzení, která tedy musí být zohledněna v té podobě, v jaké byla vydána“ (
30
). Soudní dvůr následně rozhodl, že toto rámcové rozhodnutí brání tomu, aby členský stát, zohledňuje-li předchozí odsouzení, „změnil […] způsob výkonu“ trestu uloženého v jiném členském státě (
31
).
54.
V předchozích bodech tohoto stanoviska jsem uvedl výjimky z povinnosti zohlednit předchozí odsouzení, které mohou být podle mého názoru v projednávané věci relevantní. Je třeba poznamenat, že dotčené výjimky nemají za následek vyloučení dotčených případů z oblasti působnosti uvedeného rámcového rozhodnutí, ale spíše stanoví odchylky od zásady vzájemného uznávání, pokud jsou splněny určité podmínky.
D.
Použití zásad, na nichž je založeno rámcové rozhodnutí 2008/675, na projednávanou věc
55.
S ohledem na výše uvedené úvahy dospívám k závěru, že zrušení odkladu výkonu trestu uloženého v rámci prvního odsouzení za účelem nařízení nepodmíněného výkonu tohoto trestu na bulharském území představuje změnu způsobu výkonu trestu, a tedy „zasahování“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675. Má totiž za následek zasahování do rozhodnutí o výkonu předchozího odsouzení. Je třeba poznamenat, že takové zrušení spadá rovněž do působnosti čl. 3 odst. 4 tohoto rámcového rozhodnutí, neboť pokud by bylo první odsouzení vydáno v Bulharsku, a nikoli v Rumunsku, jeho zohlednění podle platných bulharských právních předpisů by mělo za následek uložení změny způsobu jeho výkonu, neboť vnitrostátní soud by nařídil skutečný výkon původně podmíněně uloženého trestu.
56.
Jak jsem již připomněl v tomto stanovisku (
32
), Soudní dvůr ve své judikatuře rozhodl, že změna způsobu výkonu odsouzení, zejména zrušením zkušební doby u trestu uloženého předchozím odsuzujícím rozsudkem v jiném členském státě a přeměnou podmíněného trestu na nepodmíněný trest odnětí svobody, představuje „zásah“ do výkonu dřívějšího trestu. Zásady vyplývající z této judikatury jsou podle mého názoru plně použitelné na projednávanou věc.
57.
Okolnost, kterou uvedl soud a quo v předkládacím rozhodnutí, že zrušení zkušební doby u trestu musí být nařízeno na základě kogentního ustanovení, které vnitrostátnímu soudu nepřiznává žádnou posuzovací pravomoc, a nikoli z důvodu přezkumu předchozího odsouzení jako takového, se mi v tomto ohledu jeví jako irelevantní. Je třeba připomenout, že podle čl. 5 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2008/675 jsou povinnosti uložené tímto rámcovým rozhodnutím určeny členským státům. Z toho vyplývá, že jednotlivé složky státní moci mají povinnost zajistit dodržování těchto povinností v souladu se svými pravomocemi, jak jsou stanoveny v jejich vnitřním ústavním pořádku. Tuto odpovědnost nese jak soudní, tak zákonodárná moc. Z tohoto důvodu se domnívám, že není důležité, zda má vnitrostátní soud podle zákona posuzovací pravomoc nebo zda mu vnitrostátní zákonodárce ukládá povinnost jednat určitým způsobem. V konečném důsledku dochází k „zásahu“ do výkonu prvního odsouzení.
58.
V této fázi analýzy je třeba poznamenat, že bod 14 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675 tomuto zjištění nebrání, protože jak vysvětlím dále, nedošlo k žádnému ze dvou případů v něm uvedených, které vylučují „zásah“, a tedy zakázané „zasahování“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 a 4 tohoto rámcového rozhodnutí (
33
).
59.
Zaprvé je třeba poznamenat, že předkládací rozhodnutí neobsahuje žádný údaj, ze kterého by bylo možné vyvodit, že první odsouzení již bylo v plném rozsahu vykonáno. Podle informací poskytnutých předkládajícím soudem se QS dopustil trestného činu, který je předmětem druhého odsouzení, „ve zkušební době“ stanovené v prvním odsouzení (
34
). Je třeba uvést, že okolnosti projednávané věci se liší od okolností, na nichž je založen rozsudek Beškov, v němž Soudní dvůr konstatoval, že „zkušební doba [prvního odsouzení] uplynula, a s konečnou platností tedy ukončil tu část trestu [dotčené osoby], která [jí] byla uložena podmíněně“, takže podle Soudního dvora „celý tento trest musí být považován za vykonaný v plném rozsahu“ (
35
). Z těchto důvodů se domnívám, že pro účely projednávané věci je třeba vycházet z toho, že první odsouzení dosud nebylo v plném rozsahu vykonáno.
60.
Zadruhé je třeba poznamenat, že v předkládacím rozhodnutí není uvedeno, že by rumunské soudní orgány povolily výkon prvního odsouzení v Bulharsku. Naopak skutečnost, že se předkládající soud zabývá právě působností a použitelností čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675 v projednávané věci, zejména s ohledem na údajně jasnou povinnost uloženou bulharskou právní úpravou, která mu neponechává žádný prostor pro volné uvážení, a sice zrušit zkušební dobu u podmíněného trestu uloženého v předchozím odsouzení v jiném členském státě a nařídit nepodmíněný výkon tohoto trestu na svém území, umožňuje spíše předpokládat, že bulharské soudní orgány jednaly z vlastního podnětu, aniž mezi těmito členskými státy bylo dohodnuto jakékoli předání výkonu prvního odsouzení.
E.
Úvahy týkající se případného předání výkonu trestního odsouzení
61.
Pochybuji ostatně, že by takové dohody mohlo být dosaženo za okolností věci v původním řízení, neboť předání výkonu trestu do Bulharska by bylo v rozporu s cílem rámcového rozhodnutí 2008/947, kterým je mimo jiné usnadnit „společenskou rehabilitaci odsouzených“, jakož i „uplatňování vhodných probačních opatření a alternativních trestů v případě pachatelů trestných činů, kteří nežijí ve státě odsouzení“ (
36
). Orgány členského státu, ve kterém má odsouzená osoba bydliště, mohou zpravidla lépe dohlížet nad dodržováním zákonné povinnosti zdržet se spáchání nového trestného činu během zkušební doby a vyvodit důsledky z jejího případného porušení (
37
). To je důvod, proč čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto rámcového rozhodnutí stanoví, že k postoupení rozsudku dochází buď z podnětu příslušných orgánů vydávajícího státu, pokud se odsouzená osoba vrátila nebo má v úmyslu se vrátit do členského státu, v němž má svůj oprávněný obvyklý pobyt, nebo pokud o to odsouzená osoba požádá.
62.
Rád bych v této souvislosti připomněl, že společenská rehabilitace odsouzené osoby a její znovuzačlenění do společnosti je cílem, který sledují i další normativní unijní akty (
38
), jako je rámcové rozhodnutí 2008/909. Jak vyplývá z bodu 9 odůvodnění tohoto rámcového rozhodnutí, výkon trestu ve vykonávajícím státě „by měl zvýšit možnost společenské rehabilitace odsouzené osoby“ (
39
). Z tohoto bodu odůvodnění dále vyplývá, že v souvislosti s ujištěním se o tom, že výkon trestu vykonávajícím státem poslouží výše uvedenému účelu, by měl příslušný orgán vydávajícího státu, a sice členského státu, v němž byl vydán rozsudek v trestní věci, „vzít v úvahu takové okolnosti jako například spojení dané osoby s vykonávajícím státem, skutečnost, zda jej považuje za místo, kde má rodinné, jazykové, kulturní, společenské nebo ekonomické a jiné vazby na vykonávající stát“ (
40
). Navíc je třeba připomenout, že ve svém stanovisku ve věci C‑582/15, van Vemde, generální advokát Y. Bot uvedený bod 9 odůvodnění vyložil v tom smyslu, že „všechna opatření týkající se výkonu a úpravy trestů musí soudní orgány individualizovat takovým způsobem, aby při respektování zájmů společnosti a práv obětí a v souladu s prevencí opakování trestného činu podporovala
společenskou rehabilitaci odsouzeného“ (
41
).
63.
V projednávané věci je přitom odsouzenou osobou rumunský státní příslušník s bydlištěm v Rumunsku, takže příslušné rumunské orgány neměly prima facie důvod předat první odsouzení bulharským orgánům za účelem dohledu nad probačními opatřeními ani nebylo pravděpodobné, že by bylo v jeho zájmu o takové předání požádat. Následné předání tohoto odsouzení bulharským orgánům za účelem jeho nepodmíněného výkonu po spáchání nového trestného činu v Bulharsku během zkušební doby, jakož i následné zrušení zkušební doby u podmíněného trestu v souladu s bulharskou právní úpravou, mimoto nemůže přispět ke společenské rehabilitaci uvedené osoby. Tyto úvahy mě utvrzují v přesvědčení, že cíl rámcového rozhodnutí 2008/947 by byl zmařen, pokud by QS musel vykonat trest v zahraničí.
64.
Je však třeba uvést, že ačkoli existují určité překážky pro výkon prvního odsouzení vydaného v Rumunsku, příslušné bulharské orgány mají i nadále možnost předat druhé odsouzení příslušným rumunským orgánům podle rámcového rozhodnutí 2008/909 za účelem výkonu tohoto druhého odsouzení v Rumunsku, pokud by s tím QS souhlasil a byly dodrženy podmínky stanovené v tomto rámcovém rozhodnutí. Posouzení účinků druhého odsouzení na způsob výkonu prvního odsouzení bude případně věcí rumunských soudů. V zájmu řádného výkonu spravedlnosti je podle mého názoru vhodné, aby Soudní dvůr upozornil předkládající soud na takovou možnost, kterou nabízí rámcové rozhodnutí 2008/909.
65.
S přihlédnutím k výše uvedeným úvahám je třeba dospět k závěru, že čl. 3 odst. 3 a 4 rámcového rozhodnutí 2008/675 brání použití vnitrostátních ustanovení práva, která by měla za následek, že by vnitrostátnímu soudu členského státu v rámci nového trestního řízení vedeného proti osobě, která byla dříve odsouzena v jiném členském státě, ukládala povinnost zrušit odklad výkonu trestu uloženého v rámci předchozího odsouzení v jiném členském státě a nařídit skutečný výkon tohoto trestu na území svého členského státu.
VI. Závěry
66.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku položenou Rajonen sad Nesebar (okresní soud v Nesebaru, Bulharsko) odpověděl takto:
„Článek 3 odst. 3 a 4 rámcového rozhodnutí Rady 2008/675/SVV ze dne 24. července 2008 o zohledňování odsouzení v členských státech Evropské unie při novém trestním řízení
musí být vykládán v tom smyslu, že:
brání použití vnitrostátních ustanovení práva, která by měla za následek, že by vnitrostátnímu soudu členského státu v rámci nového trestního řízení vedeného proti osobě, která byla dříve odsouzena v jiném členském státě, ukládala povinnost zrušit odklad výkonu trestu uloženého v rámci předchozího odsouzení v jiném členském státě a nařídit skutečný výkon tohoto trestu na území svého členského státu.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. 2008, L 220, s. 32.
(
3
) – Úř. věst. 2008, L 337, s. 102.
(
4
) – Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii (Úř. věst. 2008, L 327, s. 27).
(
5
) – Rozsudek ze dne 21. září 2017 (C‑171/16, dále jen „rozsudek Beškov, EU:C:2017:710).
(
6
) – V rozsudku ze dne 5. července 2018, Lada (C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 36), Soudní dvůr evokuje vytvoření „soudní praxe“ v evropském prostoru práva, kdy se předchozí odsouzení v jiném členském státu v zásadě zohledňují.
(
7
) – V rozsudku ze dne 12. ledna 2023, MV (Ukládání souhrnného trestu) (C‑583/22 PPU, EU:C:2023:5, bod 65), Soudní dvůr rozhodl, že rámcové rozhodnutí 2008/675 ctí rozmanitost vnitrostátních řešení a postupů potřebných pro dosažení tohoto cíle. „Toto rámcové rozhodnutí přispívá k vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva v Unii při respektování základních práv a různých právních systémů a tradic členských států v souladu s čl. 67 odst. 1 SFEU“.
(
8
) – V tomto ohledu viz Muñoz de Morales Romero, M., „The taking into account of EU previous convictions in joint/accumulated punishment: the Spanish case“, European criminal law review, 2018, sv. 8 (2), s. 244 a násl.
(
9
) – Viz bod 35 a násl. tohoto stanoviska.
(
10
) – Viz bod 42 a násl. tohoto stanoviska.
(
11
) – Viz bod 55 a násl. tohoto stanoviska.
(
12
) – Rámcové rozhodnutí 2008/675 bylo do bulharského práva provedeno čl. 8 odst. 2 trestního zákoníku. Znění tohoto ustanovení přitom neukládá, aby bulharský soud jednostranně nařídil výkon odsouzení vydaného v jiném členském státě. Taková povinnost vyplývá spíše z použití a výkladu uvedeného ustanovení ve spojení s čl. 68 odst. 1 tohoto zákoníku. Je však třeba poznamenat, že toto posledně uvedené ustanovení pouze odráží obecnou zásadu trestního práva členských států týkající se odsouzení, a to zrušení odkladu výkonu odsouzení v případech, kdy se odsouzený dopustí nového trestného činu během zkušební doby.
(
13
) – Rozsudky ze dne 7. srpna 2018, Banco Santander a Escobedo Cortés (C‑96/16 a C‑94/17, EU:C:2018:643, bod 57), a ze dne 17. prosince 2020, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Vydávání na Ukrajinu) (C‑398/19, EU:C:2020:1032, bod 62).
(
14
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
15
) – Viz bod 31 tohoto stanoviska.
(
16
) – Viz rozsudek Beškov, bod 28.
(
17
) – Rozsudek Beškov, bod 29, a rozsudek ze dne 15. dubna 2021, AV (Souhrnný rozsudek) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 52). Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
18
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
19
) – Rozsudky Beškov, bod 37; ze dne 5. července 2018, Lada (C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 39), a ze dne 15. dubna 2021, AV (Souhrnný rozsudek) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 53). Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
20
) – Bod 5 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
21
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
22
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
23
) – Rozsudek ze dne 16. června 2022, Obština Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, bod 51).
(
24
) – Viz rozsudek ze dne 15. září 2022, HN (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (C‑420/20, EU:C:2022:679, body 35, 52 a 53).
(
25
) – Viz stanovisko generálního advokáta J. Richarda de la Tour ve věci Sofijska rajonna prokuratura a další (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (C‑420/20, EU:C:2022:157, bod 68).
(
26
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
27
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
28
) – Viz rozsudek ze dne 15. dubna 2021, AV (Souhrnný rozsudek) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 55).
(
29
) – EU:C:2020:80, bod 67.
(
30
) – Rozsudek Beškov, bod 44. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
31
) – Rozsudek Beškov, bod 47. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
32
) – Viz bod 53 tohoto stanoviska.
(
33
) – Viz bod 49 tohoto stanoviska.
(
34
) – Viz bod 14 tohoto stanoviska.
(
35
) – Rozsudek Beškov, bod 42.
(
36
) – Viz bod 51 tohoto stanoviska. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
37
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 2020, A. P. (Probační opatření) (C‑2/19, EU:C:2020:237, body 52 a 53).
(
38
) – Rosanò, A., „Beshkov or the long road to the principle of social rehabilitation of offenders“, European Papers, sv. 3, 2018, č. 1, s. 434. Podle tohoto autora je společenská rehabilitace pachatelů součástí ústavních tradic některých členských států a je zmíněna v některých normativních aktech Unie, někdy dokonce jako cíl, který je třeba sledovat.
(
39
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
40
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
41
) – Stanoviska generálního advokáta Y. Bota ve věcech van Vemde (C‑582/15, EU:C:2016:766, bod 48) a Ogňanov (C‑554/14, EU:C:2016:319, body 107 a 108). Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.