62020TJ0469_RES
Věc T‑469/20
Nizozemské království
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) ze dne 16. listopadu 2022
„Státní podpory – Nizozemský zákon zakazující využívání uhlí pro výrobu elektřiny – Předčasné uzavření uhelné elektrárny – Poskytnutí náhrady újmy – Rozhodnutí nevznášet námitky – Rozhodnutí, kterým se náhrada prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem – Neexistence výslovné kvalifikace jako ‚státní podpory‘ – Žaloba na neplatnost – Napadnutelný akt – Přípustnost – Článek 4 odst. 3 nařízení (EU) 2015/1589 – Právní jistota“
Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty vyvolávající závazné právní účinky – Rozhodnutí konstatující slučitelnost státního opatření s vnitřním trhem bez předchozí kvalifikace tohoto opatření jako státní podpory – Zahrnutí
(Článek 263 SFEU)
(viz body 27–34)
Podpory poskytované státy – Přezkum provedený Komisí – Příslušnost – Přijetí rozhodnutí konstatující slučitelnost státního opatření s vnitřním trhem bez předchozí kvalifikace tohoto opatření jako státní podpory – Rozhodnutí jdoucí nad rámec pravomocí Komise
(Článek 107 odst. 3 SFEU; nařízení Rady 2015/1589, čl. 4 odst. 3)
(viz body 51–53, 55, 58–62, 64, 70, 71)
Shrnutí
Tribunál zrušil rozhodnutí Evropské komise, kterým byla potvrzena náhrada za uzavření uhelných elektráren provozovaných v Nizozemsku. Komise se nemohla vyjádřit ke slučitelnosti vnitrostátního opatření s vnitřním trhem, aniž předtím prokázala, že toto opatření představuje státní podporu.
Dne 11. prosince 2019 přijalo Nizozemské království zákon zakazující nejpozději od 1. ledna 2030 využívání uhlí k výrobě elektřiny.
Poté, co tento zákon vstoupil v platnost, čtyřem z pěti uhelných elektráren provozovaných v Nizozemsku bylo poskytnuto přechodné období od pěti do deseti let za účelem dát jim možnost získat zpět vynaložené investice, přizpůsobit se jiné surovině nebo se připravit na uzavření. Naproti tomu elektrárna Hemweg 8, která nespalovala biomasu, nevyráběla žádnou energii z obnovitelných zdrojů a její účinnost byla nižší než účinnost zbylých čtyř uhelných elektráren, byla nucena zavřít na konci roku 2019.
V této souvislosti se nizozemská vláda rozhodla přiznat náhradu ve výši 52,5 milionu eur provozní společnosti elektrárny Hemweg 8 jako náhradu újmy vzniklé z důvodu předčasného uzavření (dále jen „dotčené opatření“) v souladu s možností stanovenou za tímto účelem zákonem ze dne 11. prosince 2019.
Rozhodnutím ze dne 12. května 2020 (
1
), prohlásila Evropská komise dotčené opatření za slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, avšak neposoudila, zda toto opatření zvýhodňuje společnost provozující elektrárnu Hemweg 8, a představuje tudíž státní podporu.
Nizozemské království podalo žalobu znějící na zrušení tohoto rozhodnutí, jíž sedmý rozšířený senát Tribunálu vyhověl. V tomto rámci Tribunál upřesňuje, že se Komise nemůže vyjádřit ke slučitelnosti vnitrostátního opatření s vnitřním trhem, aniž předtím prokázala, že toto opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Závěry Tribunálu
Úvodem Tribunál nepřijal námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí vycházející ze skutečnosti, že z napadeného rozhodnutí pro Nizozemské království nevyplývá žádný závazný právní účinek.
Podle ustálené judikatury musí být totiž rozhodnutí založené na odstavcích 1 a 3 článku 107 SFEU, které kvalifikuje opatření jako státní podporu a zároveň je prohlašuje za slučitelné s vnitřním trhem, považováno za napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.
I když se přitom napadené rozhodnutí nevyjadřuje k otázce, zda dotčené vnitrostátní opatření představuje státní podporu, v jeho důsledku došlo k jejímu povolení. Přijetím napadeného rozhodnutí se Komise rozhodla ukončit předběžné posouzení, které zahájila, a konkludentně odmítla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Zaujala tedy konečné stanovisko ke slučitelnosti dotčeného opatření s vnitřním trhem, což má závazné právní účinky.
Tribunál proto prohlásil žalobu za přípustnou, aniž bylo třeba zkoumat, zda se závazné právní účinky vyvolané napadeným rozhodnutím mohou dotknout zájmů Nizozemského království.
Tribunál dále zkoumal výtky Nizozemského království vycházející ze skutečnosti, že Komise tím, že prohlásila dotčené opatření za slučitelné s vnitřním trhem, aniž se vyjádřila k otázce jeho kvalifikace jako státní podpory, jednala nad rámec svých pravomocí a porušila zásadu právní jistoty.
V tomto ohledu Tribunál nejprve připomněl, že Komise přijala napadené rozhodnutí na základě čl. 4 odst. 3 nařízení 2015/1589 (
2
)tím, že ve výroku dospěla k závěru, že dotčené opatření je slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
Podle tohoto ustanovení „podpory“, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Použití výrazu „podpora“ přitom znamená, že slučitelnost vnitrostátního opatření s vnitřním trhem může být posouzena až poté, co bylo toto opatření kvalifikováno jako podpora.
Kromě toho podle ustálené judikatury platí, že pokud Komise nemůže po ukončení předběžné fáze posouzení nabýt přesvědčení, že státní opatření buď není „podporou“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, nebo pokud je kvalifikováno jako podpora, že je slučitelné se Smlouvou, nebo pokud jí toto řízení neumožnilo překonat veškeré problémy, které obnáší posouzení slučitelnosti zkoumaného opatření, má tento orgán povinnost zahájit řízení upravené v čl. 108 odst. 2 SFEU, aniž by v tomto ohledu disponoval posuzovací pravomocí.
Z toho podle Tribunálu vyplývá, že Komise může považovat za slučitelné s vnitřním trhem pouze opatření spadající do působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, tedy opatření kvalifikované jako státní podpora.
Tento závěr je mimoto podpořen relevantními ustanoveními nařízení 2015/1589, jehož článek 4 zavádí předběžnou fázi posouzení podpor, jejímž cílem je umožnit Komisi, aby si utvořila prvotní názor na opatření, které posuzuje. Tato fáze končí konstatováním Komise, že dané státní opatření buď nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, anebo že spadá do působnosti tohoto ustanovení. V posledně uvedeném případě pak opatření může vyvolávat, nebo naopak nevyvolávat pochybnosti o slučitelnosti s vnitřním trhem. Shledá-li Komise po předběžném posouzení, že oznámené opatření, pokud spadá pod čl. 107 odst. 1 SFEU, nevyvolává pochybnosti ohledně slučitelnosti s vnitřním trhem, přijme rozhodnutí nevznášet námitky podle článku 4 odst. 3 nařízení 2015/1589.
Z toho vyplývá, že článek 4 nařízení 2015/1589 stanoví taxativní výčet rozhodnutí, která Komise může přijmout po předběžném posouzení dotčeného vnitrostátního opatření, mezi něž nepatří možnost přijmout rozhodnutí prohlašující vnitrostátní opatření za slučitelné s vnitřním trhem, aniž se předem vyjádří ke kvalifikaci tohoto opatření jako státní podpory.
Tribunál tedy konstatoval, že tím, že Komise prohlásila v napadeném rozhodnutí dotčené opatření za slučitelné s vnitřním trhem, aniž se předtím vyjádřila k otázce, zda je takové opatření podporou, překročila své pravomoci. Navíc vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí neumožnilo Nizozemskému království se přesně seznámit s jeho právy a povinnostmi, porušila Komise rovněž zásadu právní jistoty.
Z těchto důvodů Tribunál žalobě vyhověl a napadené rozhodnutí zrušil, aniž rozhodl o ostatních žalobních důvodech uplatněných Nizozemským královstvím.
(
1
) – Rozhodnutí Komise C(2020) 2998 final ze dne 12. května 2020 týkající se režimu podpory SA. 54537 (2020/NN) – Nizozemsko, zákaz využívání uhlí k výrobě elektřiny v Nizozemsku (dále jen „napadené rozhodnutí“).
(
2
) – Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 SFEU (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9). Podle citovaného ustanovení, „[s]hledá-li Komise po předběžném posouzení, že nejsou vzneseny žádné pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření s vnitřním trhem, pokud opatření spadá pod čl. 107 odst. 1 [SFEU], rozhodne, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem [...]. Rozhodnutí blíže určí, která výjimka podle Smlouvy o fungování EU byla použita“.