62006CC0331
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 16. jaanuaril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-331/06
K. D. Chuck
versus
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
„Vanaduskindlustus — Liikmesriigi kodanikust töötaja — Sotsiaalkindlustusmaksed — Erinevad perioodid — Erinevad liikmesriigid — Kindlustusperioodide arvutamine — Pensionitaotlus — Elukoht kolmandas riigis”
1.
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1386/2001, (edaspidi „määrus nr 1408/71” või „määrus”), (
2
) artiklit 48.
2.
Nimetatud säte puudutab ühe liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioode, mille kogukestus on alla ühe aasta. Määruse nr 1408/71 artikli 48 lõige 2 sätestab sisuliselt seda, et sellised lühikesed kindlustusperioodid liidetakse ühe või mitme muu liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemide alusel täitunud kindlustusperioodidele.
3.
Kõnesoleva eelotsusetaotluse aluseks olnud juhul töötas Briti kodanik aastaid ühenduses (peamiselt Madalmaades, kuid üheksa kuud ka Taanis) ning kolis seejärel Ühendriikidesse, kus ta elab tänini. Kui ta esitas Madalmaade pensioniasutusele pensionitaotluse, tekkis küsimus, kas määruse nr 1408/71 artikli 48 lõikes 2 sätestatud normi tuleks kohaldada taotluse suhtes, mille on esitanud väljaspool ühendust elav isik, mis käesoleval juhul tähendaks seda, et Madalmaade pensioniasutusel tuleks taotletud pensioni arvutamisel arvesse võtta nii Madalmaade kui ka Taani õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioode.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
4.
Määrus nr 1408/71 sätestab siseriiklike sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kooskõlastamise ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes.
5.
Määruse artikkel 2 sätestab:
„Isikud, kelle suhtes määrus on kohaldatav
1.   Käesolevat määrust kohaldatakse töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja õpilaste suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid ning kes on mõne liikmesriigi kodanikud või mõne liikmesriigi territooriumil elavad kodakondsuseta isikud või pagulased, samuti nende pereliikmete ja nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes.
[…]”
6.
Määruse artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Võrdne kohtlemine
1.   [Liikmesriigi territooriumil elavatel (
3
)] isikutel, kelle suhtes on kohaldatav käesolev määrus, on liikmesriigi õigusaktide alusel samasugused kohustused ja õigus saada samasuguseid hüvitisi kui kõnealuse liikmesriigi kodanikel, arvestades käesoleva määruse erisätteid.”
7.
Määruse artikkel 10 sätestab:
„Elamisega seotud tingimusest loobumine. Kohustusliku kindlustuse mõju sissemaksete tagasimaksmisele
1.   Välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on sätestatud teisiti, ei tohi ühe või mitme liikmesriigi õigusaktide alusel saadavaid rahalisi invaliidsus-, vanadus- või toitjakaotushüvitisi, tööõnnetus- ja kutsehaiguspensione ning matusetoetusi mingil viisil vähendada, muuta, peatada, tühistada või konfiskeerida seetõttu, et nende saaja elab liikmesriigi territooriumil, mis ei ole see liikmesriik, kus asub hüvitiste maksmise eest vastutav asutus.
Esimest lõiku kohaldatakse ka ühekordsete hüvitiste suhtes, mida antakse uuesti abiellumise korral lesele, kellel oli õigus saada toitjakaotuspensioni.
[…]”
8.
Määruse artikli 46 lõige 2 sätestab:
„2.   Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud üksnes pärast artikli 45 või artikli 40 lõike 3 kohaldamist, kohaldatakse järgmisi reegleid:
a)
pädev asutus arvutab hüvitise teoreetilise suuruse, mida asjaomane isik saaks taotleda tingimusel, kui kõik kindlustus- ja/või elamisperioodid, mis on täitunud töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes kehtinud liikmesriigi õigusaktide alusel, oleksid täitunud kõnealuses riigis pädeva asutuse poolt hüvitise määramise päeval kohaldatavate õigusaktide alusel. Kui kõnealuste õigusaktide järgi ei sõltu hüvitise suurus täitunud perioodide kestusest, loetakse selline hüvitise suurus käesolevas punktis osutatud teoreetiliseks suuruseks; […]”
9.
Määruse artikkel 48 sätestab:
„Alla aasta kestvad kindlustus- või elamisperioodid
1.   Olenemata artikli 46 lõikest 2 ei ole liikmesriigi pädev asutus kohustatud määrama hüvitist tema poolt kohaldatavate õigusaktide alusel täitunud perioodide eest, mida võetakse riski realiseerumisel arvesse, kui:
—
kõnealused perioodid kestavad vähem kui aasta ja
—
üksnes kõnealuseid perioode arvesse võttes ei näe nimetatud õigusaktid ette hüvitise saamise õiguse tekkimist.
2.   Iga asjaomase liikmesriigi pädev asutus võtab lõikes 1 osutatud perioode arvesse artikli 46 lõike 2 kohaldamisel, välja arvatud punkti b kohaldamisel.
3.   Kui lõike 1 kohaldamise tagajärjel vabaneksid kõik asjaomaste liikmesriikide asutused oma kohustustest, määratakse hüvitist üksnes neist riikidest viimase õigusaktide alusel, kelle tingimused on täidetud, nii nagu kõik täitunud ja vastavalt artikli 45 lõigetele 1–4 arvessevõetavad kindlustus- ja elamisperioodid oleksid täitunud selle riigi õigusaktide alusel.”
10.
Määruse (EMÜ) nr 574/72 (
4
) (edaspidi „rakendusmäärus”) artikli 36 lõige 3 sätestab:
„Kui taotleja elab muu kui liikmesriigi territooriumil, esitab ta taotluse selle liikmesriigi pädevale asutusele, kelle õigusaktid kehtisid selle töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes viimasena.
Kui taotleja esitab taotluse selle liikmesriigi asutusele, kelle kodanik ta on, edastab see asutus sellise taotluse pädevale asutusele.”
B. Siseriiklikud õigusnormid
1. Madalmaade õigusnormid
11.
Algemene Ouderdomswet (Madalmaade üldine vanaduspensioni seadus, edaspidi „AOW”) sätestab, et isikutel, keda loetakse selle seaduse alusel kindlustatud isikuteks, on õigus saada pensioni alates 65. eluaastast. Kindlustatud isikud on need, kes ei ole veel 65 aastat vanad ning on Madalmaade elanikud, või need, kes ei ole Madalmaade elanikud, kuid on kohustatud Madalmaades töötades oma töötasult makse tasuma. Vanaduspensioni vähendatakse 2% võrra iga täis kalendriaasta kohta, mille jooksul pensioniõiguslik isik ei olnud kindlustatud pärast 15-aastaseks ja enne 65-aastaseks saamist.
2. Taani õigusnormid
12.
Taani vanaduspensioneid reguleeriva õiguse alusel tagatakse pensionikindlustus Taanis elavatele ja töötavatele isikutele. Nagu Madalmaades, nii on ka Taani pensionisüsteem kumulatiivne. Taani õiguse alusel ei ole K. D. Chuckil õigust saada vanaduspensioni sellest tulenevalt, et tal oli kunagi üheksa kuu jooksul pensionikindlustus.
II. Asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas ning eelotsuse küsimused
13.
Hageja sündis 13. detsembril 1935. aastal ja on Briti kodanik. Alates 1. septembrist 1972 kuni 1. aprillini 1975 ning alates 1. jaanuarist 1976 kuni 31. detsembrini 1977, seega kokku neli aastat ja seitse kuud, elas ja töötas ta Madalmaades. Üheksa kuu jooksul, mis jäi mainitud ajavahemike vahele, töötas hageja Taanis, kus ta tegi sotsiaalkindlustusmakseid. Alates 1. jaanuarist 1978 on ta elanud Ühendriikides.
14.
Pensioniea saabudes esitas hageja taotluse vanaduspensioni saamiseks Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank’ile (Sotsiaalkindlustuskassa juhatusele, edaspidi „SVB”).
15.
11. septembri 2001. aasta otsusega teavitas SVB hagejat sellest, et alates 2000. aasta detsembrist on tal AOW alusel õigus vanaduspensionile 10% ulatuses AOW täispensionist. Pensionisumma arvutamisel ei arvestanud SVB Taanis tehtud sotsiaalkindlustusmakseid, sest K. D. Chuck ei elanud pensionitaotluse esitamise hetkel ühenduses ning SVB väitel ei omanud seetõttu õigust nõuda määruse artiklist 48 tulenevat soodustust.
16.
Hagejat teavitati ka sellest, et kuna tema abikaasa oli alla 65-aastane, oli tal alates 2002. aasta detsembrist õigus saada hüvitist 26% ulatuses täishüvitise summast.
17.
K. D. Chuck vaidlustas nimetatud otsuse, kuid 2. jaanuaril 2002 jättis SVB vaide rahuldamata põhjendamatuse tõttu. K. D. Chuck kaebas otsuse edasi Rechtbank Amsterdami. Ta väitis sisuliselt, et SVB oleks pidanud tema pensioni arvutamisel arvestama ka seda aega, mil ta tegi sissemakseid Taani sotsiaalkindlustussüsteemi, ning et SVB oli ekslikult jätnud kohaldamata määruse artikli 48 lõike 2, sest asjaolu, et ta ei elanud ühenduse territooriumil, ei välista nimetatud sätte kohaldamist.
18.
27. juulil 2006 otsustas Rechtbank Amsterdam menetluse peatada ja esitada Euroopa Ühenduste Kohtule järgmine eelotsuseküsimuse:
„Kui töötaja elab pensioniea saabumise hetkel väljaspool ühendust, kas siis määruse artiklit 48 tuleb tema suhtes kohaldada samadel alustel nagu töötaja puhul, kes elab pensioniea saabudes ühenduse territooriumil?”
III. Menetlus Euroopa Kohtus
19.
Euroopa Kohtule on kirjalikud märkused esitanud SVB, komisjon ning Kreeka, Itaalia ja Madalmaade valitsus.
20.
Kohtuistung toimus 27. septembril 2007.
IV. Poolte põhiargumendid
21.
Komisjoni arvamus on, et juhul, kui töötaja elab pensioniea saabudes väljaspool ühendust, tuleb määruse artiklit 48 kohaldada samadel alustel nagu töötaja puhul, kes elab ühenduse territooriumil. Nimetatud artikli kohaldamisel ei ole oluline, kas pensioniikka jõudnud isik elab ühenduses või väljaspool seda.
22.
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et määrus nr 1408/71 ei loo ühtset sotsiaalkindlustussüsteemi, vaid ainult kooskõlastab siseriiklikke süsteeme. Kui võõrtöötajatel, kes on liitunud eri liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemidega, on nõudeid eri siseriiklike sotsiaalkindlustusasutuste suhtes, tagavad võõrtöötajate sotsiaalkindlustust käsitlevad ühenduse eeskirjad selle, et isikutele, keda loetakse asjaomaste õigusaktide mõistes võõrtöötajateks, oleksid need õigused nende tekkimisest alates tunnustatud ja kaitstud.
23.
Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et nimetatud eeskirjade kohaldamisel on suhted töötaja ja selle liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi vahel, millega töötaja on teataval ajavahemikul liitunud, olulisemad kui näiteks kutsetegevuse teostamise koht. Komisjoni arvates on seega määruse nr 1408/71 kohaldamise peamiseks kriteeriumiks töötaja ja liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi vahelised suhted.
24.
SVB põhjendusi järgides tekiks olukord, kus määruses nr 1408/71 sätestatud kindlustusperioodide liitmise põhimõte kaotaks suurema osa oma mõjust.
25.
Sellegipoolest on selge, et ükski määruse säte ei reguleeri pensionihüvitiste ülekandmist kolmandatesse riikidesse. Seda küsimust reguleerib siseriiklik õigus.
26.
Kreeka ja Itaalia valitsus on põhimõtteliselt komisjoniga nõus. Kreeka valitsus juhib tähelepanu sellele, et määruse nr 574/72 artikli 36 lõige 3 sätestab, et kui taotleja elab muu kui liikmesriigi territooriumil, esitab ta taotluse selle liikmesriigi pädevale asutusele, kelle õigusaktid kehtisid selle töötaja suhtes viimasena.
27.
Itaalia valitsus väidab, et määruse nr 1408/71 artikli 10 lõige 1, mille eesmärk on säilitada hüvitised ühest liikmesriigist teise liikumise korral, ei viita iseenesest sellele, et hüvitised säilivad ainult juhul, kui asjaosaline liigub ühest liikmesriigist teise liikmesriiki, ega välista õigust hüvitistele juhul, kui pensioni taotleja ei ela pensionile mineku hetkel enam liikmesriigis. Itaalia valitsus viitab ka määruse nr 1408/71 artikli 3 muutmisele määrusega nr 647/2005, millega jäetakse määrusest nr 1408/71 välja nõue, et mis tahes liikmesriigi sotsiaalkindlustusalastest õigusaktidest tuleneva hüvitise saamiseks tuleb elada mõne liikmesriigi territooriumil. Lisaks rõhutab Itaalia valitsus, et määruse nr 883/2004, (
5
) mis tühistab määruse nr 1408/71 alates [määruse nr 883/2004] kohaldamiskuupäevast, (
6
) artikli 2 lõige 1 sätestab, et „määrust kohaldatakse liikmesriigi kodanike, liikmesriigis elavate kodakondsuseta isikute ja pagulaste suhtes, kes on, või on olnud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktidega hõlmatud ühes või mitmes liikmesriigis”.
28.
Madalmaade valitsus väidab eelotsuseküsimusele jaatava vastuse andmise toetuseks, et töötajate vaba liikumise edendamiseks kehtestab EÜ artikkel 42 süsteemi, mis tagab töötajatele sotsiaalkindlustusõiguste kaitse esiteks kõigi liikmesriikide õigusaktide kohaselt arvessevõetavate perioodide kokkuliitmisega, et omandada ja säilitada õigus saada toetust, ning teiseks kohustusega maksta hüvitisi kogu ühenduse territooriumil. Lisaks sätestab määruse nr 574/72 artikli 36 lõige 3 korra, mille kohaselt on kolmandate riikide elanikel õigus taotleda vanadus- ja invaliidsuspensioni.
29.
Kuid eelotsuseküsimusele eitava vastuse andmise poolt toob Madalmaade valitsus välja asjaolu, et määruse nr 1408/71 eesmärk on lihtsustada töötajate ja nende pereliikmete liikumist ühenduse piires. Seda seisukohta toetab ka EÜ artikkel 42, mis sätestab, et nõukogu kehtestab korra, et tagada toetuse maksmine isikutele, kes elavad liikmesriigi territooriumil.
30.
Viimaseks rõhutab Madalmaade valitsus, et kui vanaduspensioni tuleb arvutada vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 48 lõikele 2, ei tähenda see, et hüvitis on ülekantav kolmandasse riiki ja seal väljamakstav. Nimetatud küsimust määrus nr 1408/71 ei reguleeri ning selle reguleerimine on täielikult liikmesriikide pädevuses.
31.
SVB, kes on põhikohtuasjas kostja, on seisukohal, et Euroopa Kohus peaks eelotsuseküsimusele andma eitava vastuse.
32.
SVB väidab esiteks, et määrus tagab töötajatele õigused ja eelised ainult ühenduse piires liikumiseks. Euroopa Kohtu praktikast ei saa tuletada, et isikud, kes kuuluvad määruse reguleerimisalasse, omandavad selle alusel üldjuhul automaatselt õigusi.
33.
Lisaks oleks SVB olnud kohustatud kohaldama määruse artiklit 48 väljaspool ühenduse piire elava pensionitaotleja suhtes ainult juhul, kui liidetavaid hüvitisi on määruse artikli 10 alusel võimalik üle kanda. Selgub, et artikkel 10 tagab ainult õiguse kanda pension üle ühest liikmesriigist teise. See tähendab aga, et artikkel 10 ei kohusta Taani ametiasutusi hüvitisi kandma väljapoole liidu piire, ning seega oleks ebaloogiline, kui määruse artikkel 48 kohustaks Madalmaade ametiasutusi võtma pensioni arvutamisel arvesse K. D. Chucki poolt Taanis üheksa kuu jooksul tehtud sotsiaalkindlustusmakseid ning et need maksed mõjutaksid pensioni arvutamist väljaspool ühendust. Käesoleval juhul tuleneb K. D. Chucki õigus kanda AOW alusel omandatud pensioniõigused Ühendriikidesse üle ainult Madalmaade siseriiklikust õigusest.
34.
Kuna ühenduse õigus ei sätesta Taani pensionihüvitiste ülekandmist, ei ole võimalik ühenduse õigusest a fortiori tuletada õigust kanda üle liidetud hüvitisi määruse artikli 48 lõike 2 alusel. Seda järeldust toetab ka määruse nr 883/2004 (
7
) artikkel 7.
V. Hinnang
35.
Põhikohtuasjas on poolte peamiseks vaidlusküsimuseks see, kas vastavalt määruse artikli 48 lõikele 2 oleks SVB pidanud maksmisele kuuluva pensioni arvutamisel arvesse võtma hageja Taanis täidetud üheksakuulist kindlustusperioodi.
36.
Määruse artikli 48 lõikes 2 sätestatud põhimõtet ennast ei ole käesoleval juhul pooled vaidlustanud. Määruse artikkel 48 käsitleb konkreetselt kindlustusperioode, mis kestavad liikmesriigi õigusaktide alusel vähem kui aasta. Artikli 48 lõige 1 sätestab, et tulenevalt selliste kindlustusperioodide lühikesest kestusest, ei ole neid õigusakte kohaldav asutus kohustatud määrama hüvitist. Määruse artikli 48 lõige 2 tagab siiski selle, et pensioniõiguste arvutamise eest vastutava liikmesriigi asutus võtab nimetatud perioode arvesse. (
8
)
37.
Küsimus on selles, kas kõnealune artikkel kuulub kohaldamisele töötaja puhul, kes pensionitaotluse esitamise hetkel ei ela ühenduses.
38.
Määruse nr 1408/71 artikkel 2 kehtestab kaks kumulatiivset kriteeriumi, mille alusel on võimalik määrust kohaldada üksikisiku suhtes: ühenduse liikmesriigi kodakondsus (või liikmesriigi territooriumil elava kodakondsuseta isiku või pagulase staatus) ning liitumine mõne liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga.
39.
Määrus nr 1408/71 ei sätesta siiski täpseid eeskirju oma territoriaalse kohaldamisala ega kolmandasse riiki elama asunud töötajate poolt omandatud pensioniõiguste õigusliku staatuse kohta.
40.
On tõsi, et määruse nr 1408/71 artikkel 10 keelab otseselt niinimetatud elukohaklausli kasutamise ainult ühenduse liikmesriikide puhul. See iseenesest ei anna siiski alust järeldada, et töötajatel kaob õigus saada määruses sätestatud hüvitisi juhul, kui nad asuvad elama kolmandasse riiki. Tõepoolest, EÜ artiklis 299 sätestatud territoriaalse kohaldamisala määratlus ei välista seda, et ühenduse õigusel võib olla mõju väljaspool Euroopa Liidu piire. (
9
)
41.
Seetõttu on oluline vaadelda määruse artikli 48 lõike 2 üldist ülesehitust ja eesmärki, et määrata kindlaks, kas artikli 48 lõikes 2 sätestatud lühikeste kindlustusperioodide liitmise põhimõtte rakendamisel tuleks arvestada taotleja pensionitaotluse esitamise aegset elukohta.
42.
Esiteks tuleb välja tuua asjaolu, et määruse nr 1408/71 rakendusmäärus sisaldab sätet, mis määrab kindlaks pädeva sotsiaalkindlustusasutuse, kes tegeleb kolmandates riikides elavate taotlejate pensioninõuetega. Nimetatud sätte olemasolu viitab sellele, et määrus nr 1408/71 on mõeldud kohaldamiseks ka taotlejate suhtes, kes ei ela pensionitaotluse esitamise hetkel ühenduses.
43.
Määruse nr 1408/71 artikli 48 lõike 2 suhtes on Euroopa Kohus järjepidevalt olnud seisukohal, et EÜ artikli 42 rakendamiseks vastuvõetud määruste eesmärk on aidata kaasa võõrtöötajate võimalikult suure liikumisvabaduse saavutamisele ühisturu piires ning et nende määruste tõlgendamisel tuleb lähtuda nimetatud eesmärgist. (
10
)
44.
Määrusega nr 1408/71 püütakse seda eemärki ellu viia, hoides ära võimalikke negatiivseid mõjusid, mida liikumisvabaduse kasutamine võib töötajatele ja nende pereliikmetele seoses sotsiaalkindlustushüvitiste saamisega kaasa tuua. Pensioniõiguste osas on määrus kavandatud selliselt, et see tagaks võõrtöötajate teenistuskäigu jooksul eri kindlustussüsteemidesse tehtavate maksete koondamise ning annaks sel viisil töötajatele õiguskindluse selles suhtes, et nende poolt kindlustussüsteemi tehtud maksetest tulenevad pensioniõigused säilivad samuti nagu töötajatel, kes ei ole kasutanud oma vabadust ühenduse piires vabalt liikuda. (
11
)
45.
Määruse nr 1408/71 artikkel 48 reguleerib konkreetsemalt siseriiklike õigusaktide alusel vähem kui aasta kestvate kindlustusperioodide liitmist kindlustusperioodidega, mis on täitunud mõnes muus liikmesriigis. Kui siseriiklike õigusaktide alusel täituvaid lühikesi kindlustusperioode ei võetaks pensionile mineku hetkel pensioni arvutamisel arvesse, võib selline kaotus mõjutada töötaja otsust liikumisvabadust ühenduse piires kasutada, kuna arusaadavalt ei ole töötajal teise liikmesriiki elama asudes võimalik ennustada, kui kauaks ta sinna tööle jääb ja kas tal on võimalik kohaldatavate siseriiklike õigusaktide alusel omandada pensioniõigust. Seetõttu tagabki artikkel 48, et sellised kindlustusperioodid liidetakse mis tahes teise liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioodidele nii, et nende alusel on võimalik maksta töötajale pensionihüvitist isegi juhul, kui selliste kindlustusperioodide tulemusel ei tekiks siseriikliku õiguse alusel iseseisvat õigust vanaduspensionile.
46.
K. D. Chucki juhtumi puhul on selge, et tema elamaasumine Madalmaadest Ühendriikidesse ei ole seotud töötajate vaba liikumisega ühenduse piires. Kuid see seos tuleb siiski esile asjaolust, et ta oli eelnevalt kasutanud töötajate õigust vabale liikumisele ühenduse piires, kui ta Briti kodanikuna töötas Madalmaades, siis üheksa kuud Taanis ning seejärel taas Madalmaades. Just sellistes olukordades tagab määrus nr 1408/71, et töötaja liikumisvabadus ei piira tema sotsiaalkindlustusõigusi.
47.
Otsustades selle üle, kas minna lühemaks ajaks tööle teise liikmesriiki, ei ole ühenduse kodanikul tõepoolest võimalik ennustada, kus ta elab pensionile mineku hetkel. Seega võib asjaolu, et lühemat tööperioodi teises liikmesriigis, nagu K. D. Chucki üheksakuuline viibimine Taanis, töötaja pensionile mineku hetkel pensionihüvitise arvutamisel ei arvestata, olenevalt sellest, kas ta elab pensionitaotluse esitamise ajal ühenduses või mitte, mõjutada töötaja otsust kasutada oma liikumisvabadust ühenduse piires tema tööelu varasemas etapis, kui ta töötab ühenduses. Selline tulemus on vastuolus määruse nr 1408/71 eesmärgiga, kuna see tekitaks olukorra, kus töötajatel kaob huvi kasutada oma vabadust ühenduse piires vabalt liikuda.
48.
Eeltoodust järeldub, et oma eesmärgile vastamiseks peab määruse nr 1408/71 artikkel 48 olema kohaldatav ka sellistel juhtumitel nagu K. D. Chucki oma.
49.
Seda järeldust toetab ka määruse nr 1408/71 aluseks olevate põhimõtete analüüs. Selle asemel, et võtta vastu liikmesriikide õigusakte ühtlustavaid meetmeid, sätestab ühenduse õigus siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise. (
12
) Selle kooskõlastamise aluspõhimõtteks on see, et teised liikmesriigid tunnustavad eri siseriiklikesse pensionisüsteemidesse tehtud sissemakseid ning nende maksete tulemusena omandatud õigused säilivad kuni pensionile minekuni. Kuigi määrus nr 1408/71 otseselt ei sõnasta omandatud õiguste säilimise põhimõtet, on nii kindlustusperioodide liitmise põhimõte kui ka elukoha nõudest loobumise põhimõte tegelikult vahendid, mis tagavad selle põhimõtte täieliku realiseerimise. (
13
)
50.
Euroopa Kohus on seda põhimõtet järjekindlalt kohaldanud. See tuleb ilmsiks näiteks kohtuotsuses Belbouab, (
14
) kus Euroopa Kohus asus õiguskindluse põhimõttele toetudes seisukohale, et asjaolu, et taotleja oli pensionitaotluse esitamise hetkel kolmanda riigi kodanik, ei välistanud määruse nr 1408/71 kohaldamist tema pensioni arvutamisel. Euroopa Kohus luges oluliseks asjaolu, et töösuhte ja kindlustusperioodi ajal oli töötaja vastanud kahele määruse nr 1408/71 artiklis 2 sätestatud kriteeriumile, ning eelkõige seda, et ta oli ühenduse kodanik, mis selles asjas omas erilist tähtsust. Euroopa Kohus ei pidanud seda pensioni arvutamisel asjassepuutuvaks, et taotleja oli hiljem sellest kodakondsusest loobunud ning saanud kolmanda riigi kodanikuks. Kuna taotleja vastas samaaegselt kahele kriteeriumile, mis võimaldasid määruse kohaldamist, omandas ta õiguse sellele, et tema pension arvutatakse vastavalt määrusele, (
15
) ja seda õigust ei mõjuta tema hilisem kodakondsuse vahetus.
51.
Seda arutluskäiku rakendas kohus hiljuti ka kohtuasjas Buhari Haji, (
16
) kuid seekord taotleja kahjuks. Töösuhte jooksul ja ajal, kui ta tegi sotsiaalkindlustusmakseid vastavalt Belgia õigusaktidele, oli taotleja Ühendkuningriigi (
17
) kodanik, mis sel ajal ei olnud veel ühenduse liikmesriik. Seega ei vastanud ta üheaegselt tingimusele olla ühenduse liikmesriigi kodanik ja olla liitunud mõne liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga. Sellel juhtumil seega määrus nr 1408/71 kohaldamisele ei kuulunud.
52.
Eeltoodust järeldub, et selleks, et määrata kindlaks, kas isiku suhtes võib kohaldada määrust nr 1408/71, eriti selle artikli 48 lõikes 2 sätestatud arvutamiskorda, on piisav, kui isik vastab määruse artiklis 2 sätestatud tingimustele. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et nende tingimuste täitmine määratakse kindlaks ajavahemike põhjal, mil kõnealune töötaja oli töösuhtes. (
18
) Nimetatud põhimõtte järjekindel kohaldamine tähendab ka seda, et hilisemad sündmused, nagu isiku elukoht pensionitaotluse esitamise hetkel, ei mõjuta taotleja õigust sellele, et tema pension arvutatakse vastavalt määruses nr 1408/71 sätestatud arvutamiskorrale ning eelkõige vastavalt määruse artikli 48 lõikele 2. (
19
)
53.
K. D. Chuck on alati olnud Briti kodanik ning on töötajana olnud liitunud Madalmaade ja Taani sotsiaalkindlustussüsteemiga. Seega vastab ta määruse nr 1408/71 kohaldamiseks vajalikele tingimustele tema poolt ühenduse liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemidesse tehtud maksete osas.
54.
Sellest järeldub minu arvates see, et määruse artikli 48 lõikele 2 vastava pensioniarvutamise sõltuvusse seadmine tingimusest, et taotleja peab pensionitaotluse esitamise hetkel elama ühenduse territooriumil, ei sobi kokku sotsiaalkindlustussüsteemi põhimõtete ega määruse eesmärgiga.
55.
Seda järeldust tuleb siiski eristada küsimusest, kas on võimalik saada kolmandas riigis pensionihüvitist, mis on arvutatud vastavalt määruse artikli 48 lõikele 2. SVB ja Madalmaade valitsuse poolt esitatud märkusi arvestades ning selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasulikku vastust anda, paistab oluline esitada mõned tähelepanekud viimati nimetatud küsimuses.
56.
Kuigi määruse nr 1408/71 artikkel 10 sätestab täitmisele pööratava õiguse saada pensionihüvitist igas ühenduse liikmesriigis, siis määrus ega ühenduse õigus üldiselt ei sisalda sätet, mis kohustaks liikmesriike maksma pensionihüvitisi kolmandatesse riikidesse. See tähendab seda, et määruse sätete alusel ei ole K. D. Chuckil täitmisele pööratavat õigust nõuda pensionihüvitiste maksmist tema Ühendriikide pangaarvele. (
20
)
57.
Seega jääb kolmandatesse riikidesse pensionihüvitiste maksmine selle liikmesriigi siseriikliku õiguse reguleerida, kus asub pensionihüvitiste maksmise eest vastutav pensioniasutus. Praktikas tähendab see seda, et võimalus saada pensionihüvitisi kolmandas riigis ja sellise makse praktilise teostamise viisid sõltuvad vastava hüvitiste maksmise eest vastutava liikmesriigi siseriiklikust õigusest. Siseriiklikku õigust võivad mõjutada kahepoolsed sotsiaalkindlustuskokkulepped liikmesriigi ja kolmandate riikide vahel. Sellised kokkulepped näevad muu hulgas tavaliselt ette võimaluse maksta pensionihüvitisi otse asjaomasesse kolmandasse riiki.
58.
Kohtutoimikust nähtub, et Madalmaade ja Ühendriikide vahel on selline pensionimakseid käsitlev kahepoole kokkulepe sõlmitud. Vastastikuse kindlustusperioodide tunnustamise põhimõte ja teiste liikmesriikide õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioodide mittediskrimineerivatel tingimustel käsitlemise põhimõte, (
21
) mis sisalduvad ka määruses nr 1408/71, tähendavad, et sellise kokkuleppe sätteid, mis on kohaldatavad kolmanda riigiga kahepoolse kokkuleppe sõlminud liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioodidest tulenevate pensioniõiguste suhtes, tuleb samamoodi kohaldada ka õiguste suhtes, mis tulenevad teiste liikmesriikide õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioodidest. (
22
) Seega ei saa nõustuda SVB seisukohaga, et kahepoolse kokkuleppe kohaldamine on piiratud vaid Madalmaades omandatud pensioniõigustega.
59.
Seega, kui kahepoolses kokkuleppes sisaldub säte, mis võimaldab Madalmaade õigusaktide alusel omandatud pensioniõigustele vastavate pensionihüvitiste maksmise Ühendriikidesse, on K. D. Chuckil õigus saada Ühendriikides vastavalt asjaomase kahepoolse kokkuleppe tingimustele pensionihüvitist, mis on arvutatud kooskõlas määrusega nr 1408/71, kaasa arvatud selle artikli 48 lõikega 2.
60.
Eeltoodust järeldub, et määruse nr 1408/71 artikli 48 kohaldamine K. D. Chucki pensionihüvitise arvutamisel ei sõltu nõudest, mille kohaselt taotleja peab pensionitaotluse esitamise hetkel elama ühenduses.
VI. Ettepanek
61.
Eeltoodut arvestades leian, et vastus Euroopa Kohtule esitatud küsimusele peaks olema järgmine:
Kui töötaja elab pensioniealiseks saamise päeval väljaspool ühendust, tuleks nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1386/2001, artiklit 48 kohaldada samal viisil nagu töötaja suhtes, kes elab ühenduse territooriumil.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	ELT eriväljaanne 05/01, lk 35. Hilisemad muudatused on tehtud mh Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 647/2005, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes ning (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord (ELT 2005, L 117, lk 1).
(
3
)	Välja jäetud määrusega nr 647/2005.
(
4
)	Nõukogu 12. märtsi 1972. aasta määrus nr 574/72, millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes rakendamise kord (ELT eriväljaanne 05/01, lk 83), muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (ELT eriväljaanne 05/03, lk 3).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
(
6
)	Määruse nr 883/2004 artikli 90 kohaselt kohaldatakse seda määrust alates kuupäevast, mil jõustub uus rakendusmäärus, mida ei ole veel vastu võetud (vt komisjoni ettepanekut KOM(2006) 0016 (lõplik)).
(
7
)	See säte kordab põhimõtteliselt määruse nr 1408/71 artikli 10 lõiget 1.
(
8
)	Vt selle kohta Euroopa Kohtu 18. veebruari 1982. aasta otsus kohtuasjas 55/81: Vermaut (EKL 1982, lk 649). Selles asjas leidis Euroopa Kohus, et vanaduspensioni küsimuses pädev siseriiklik asutus peab arvesse võtma töötaja poolt õigusaktide alusel täidetud vähem kui aasta kestvaid kindlustusperioode. Sisuliselt liidetakse sellised kindlustusperioodid ühe või mitme teise liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi alusel täitunud kindlustusperioodidele, mille alusel tekib asjaomaste siseriiklike õigusaktide alusel iseseisev nõue pensionihüvitise saamiseks.
(
9
)	Vt Euroopa Kohtu 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-214/94: Boukhalfa (EKL 1996, lk I-2253, punkt 14).
(
10
)	Juba alates esimestest otsustest kõnealuses valdkonnas on Euroopa Kohus ühenduse varasemaid sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte järjepidevalt vaadelnud selles laiemas kontekstis. Vt nt 19. märtsi 1964. aasta otsus kohtuasjas 75/63: Unger (EKL 1964, lk 347); 9. juuni 1964. aasta otsus kohtuasjas 92/63: Nonnenmacher (EKL 1964, lk 557) ning 5. juuli 1967. aasta otsus kohtuasjas 1/67 : Ciechelski (EKL 1967, lk 235).
(
11
)	Vt Prodomos Mavridis, La sécurité sociale à l'epreuve de l'intégration européenne, Bruylant 2003, lk 500.
(
12
)	Liikmesriikidel säilib õigus määrata sotsiaaltoetuste liigid ja nende määramise tingimused, samas kui ühenduse õigus kehtestab teatud eeskirjad ja põhimõtted, mis tagavad, et eri siseriiklike eeskirjade kohaldamine ei kahjustaks isikuid, kes kasutavad oma õigust ühenduse piires vabalt liikuda.
(
13
)	Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud Prodomos Mavridis, lk 524.
(
14
)	Euroopa Kohtu 12. oktoobri 1978. aasta otsus kohtuasjas 10/78: Belbouab (EKL 1978, lk 1915).
(
15
)	14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Belbouab, punkt 8.
(
16
)	Euroopa Kohtu 14. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-105/89: Buhari Haji (EKL 1990, lk I-4211).
(
17
)	Hageja, kes oli sündinud Nigeerias, oli Briti kodanik selle ajani, mil Nigeeria 1960. aastal iseseisvus, s.o 13 aastat enne Ühendkuningriigi ühinemist Euroopa Ühendusega, ning sai seejärel Nigeeria kodakondsuse. Ta oli alates 1937. aastast elanud ja töötanud Belgia Kongos ning teinud sissemakseid Belgia pensionisüsteemi kuni 1. juulini 1960, mil mainitud territoorium iseseisvus.
(
18
)	Vt selle kohta 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Belbouab, punkt 7.
(
19
)	Selles küsimuses tuleb mainida, et alates 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusest Belbouab on selge, et määruse nr 1408/71 lähenemine erineb rahvusvaheliste sotsiaalkindlustusalaste lepingute lähenemisest, mille kohaselt sotsiaaltoetuste saamiseks kehtestatud nõuded peavad olema täidetud sel hetkel, kui pensionihüvitise saamise õigus tekib, teisisõnu on pensioniõiguste kontekstis olulisteks sündmusteks vanuse täitumine või pensionitaotluse kuupäev. (Vt Ph. Grosseries, „Europe sociale — La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68 : champ d’application matériel et personnel — règle de l’égalité de traitement”, Journal des Tribunaux du travail, 1993, nr 560, lk 273 ja 274).
(
20
)	Vt selle kohta kohtujuristi Mischo ettepanek 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas C-105/89: Buhari Haji, punkt 11. Kohtujurist Mischo arvamus oli, et isegi juhul, kui taotleja oleks olnud ühenduse liikmesriigi kodanik, ei oleks ta saanud toetuda määruse nr 1408/71 artikli 10 lõikele 1, et kohustada siseriiklikku pensioniasutust kandma tema pensionihüvitist arvele, mis asub Zairis või Nigeerias.
(
21
)	Selles küsimuses on oluline meeles pidada, et kuigi pensioniasutused on kohustatud vastastikku kindlustusperioode tunnustama, ei tähenda see, et need perioodid arvestatakse ümber siseriiklikeks kindlustusperioodideks.
(
22
)	Vt selle kohta Euroopa Kohtu 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-55/00: Gottardo (EKL 2002, lk I-413). Selles kohtuasjas andis liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel sõlmitud kahepoolne kokkulepe liikmesriigi kodanikele võimaluse vanaduspensionihüvitiste arvutamisel arvesse võtta kolmandas riigis täitunud kindlustusperioode. Euroopa Kohus otsustas, et sellistest rahvusvahelistest kokkulepetest tulenevaid kohustusi arvestades peavad liikmesriigid täitma ka ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi. Kõnealuses asjas tähendas see seda, et liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutus oli kohustatud andma teiste liikmesriikide kodanikele samad soodustused nagu oma kodanikele nimetatud rahvusvahelise sotsiaalkindlustuskokkuleppe alusel.