62022CJ0581
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
4 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 139/2004
Asetus (EY) N:o 802/2004
Horisontaalisia sulautumia koskevat suuntaviivat
Asian tausta ja riidanalainen päätös
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Asianosaisten vaatimukset
Valitus
Ensimmäinen valitusperuste
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Toinen valitusperuste
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Toisen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Toisen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Toisen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmas valitusperuste
Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen viides osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen valitusperusteen kuudes osa
– Asianosaisten lausumat
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Neljäs valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Viides valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
Muutoksenhaku – Kilpailu – Asetus (EY) N:o 139/2004 – Yrityskeskittymät – Päätös, jolla yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltumattomaksi – Merkityksellisten markkinoiden määrittäminen – Tehokkaan kilpailun olennainen rajoitus – Määräävän aseman luominen tai vahvistaminen – Koordinoimattomat vaikutukset – Näyttökynnys – Tärkeän kilpailuvoiman ja läheisen kilpailijan käsitteet – Keskittymän osapuolten välisen kilpailun läheisyys – Herfindahl-Hirschmann-indeksi – Tietopyynnöt – Huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla
Asiassa C‑581/22 P,
jossa on kyse 1.9.2022 vireille pannusta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta,
thyssenkrupp AG, kotipaikka Duisburg ja Essen (Saksa), edustajinaan M. Klusmann, O. Schley ja J. Ziebarth, Rechtsanwälte,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään aluksi G. Conte, T. Franchoo, C. Sjödin ja I. Zaloguin, sittemmin G. Conte, T. Franchoo ja I. Zaloguin,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev (esittelevä tuomari) sekä tuomarit T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin ja I. Ziemele,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Thyssenkrupp AG vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 22.6.2022 antaman tuomion thyssenkrupp v. komissio (T‑584/19, EU:T:2022:386; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan yrityskeskittymän julistamisesta soveltumattomaksi sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan 11.6.2019 annettu komission päätös C(2019) 4228 final (asia M.8713 – Tata Steel / thyssenkrupp /JV) (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 139/2004
2
Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (EY:n sulautuma-asetus) (EUVL 2004, L 24, s. 1) johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(25)
Ottaen huomioon seuraukset, joita keskittymillä voi olla oligopolistisilla markkinoilla, on erityisen tärkeää säilyttää tehokas kilpailu tällaisilla markkinoilla. Monilla oligopolistisilla markkinoilla on riittävästi kilpailua. Tietyissä olosuhteissa keskittymät, jotka aiheuttavat sen merkittävän kilpailupaineen poistumisen, joka sulautuvilla osapuolilla oli toisiinsa nähden, sekä jäljelle jääviin kilpailijoihin kohdistuvan kilpailupaineen pienentyminen voivat jopa oligopolin jäsenten välisen koordinoinnin todennäköisesti puuttuessa olennaisesti estää tehokasta kilpailua. Yhteisön tuomioistuimet eivät ole kuitenkaan tähän mennessä nimenomaisesti tulkinneet [yrityskeskittymien valvonnasta 21.12.1989 annettua] asetusta (ETY) N:o 4064/89 [(EYVL 1989, L 395, s. 1)] siten, että tällaisia koordinoimattomia vaikutuksia aiheuttavat keskittymät olisi todettava yhteismarkkinoille soveltumattomiksi. Tästä syytä olisi oikeusvarmuuden takia tehtävä selväksi, että tällä asetuksella mahdollistetaan kaikkien tällaisten keskittymien tehokas valvonta säätämällä, että keskittymät, jotka estävät olennaisesti tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla, olisi julistettava yhteismarkkinoille soveltumattomiksi. Asetuksen 2 artiklan 2 ja 3 kohdan säännösten soveltamisala on tarkoitus tulkita siten, että käsite ’olennaisesti estää tehokasta kilpailua’ koskee ’määräävän aseman’ lisäksi ainoastaan niitä keskittymän kilpailua estäviä vaikutuksia, jotka johtuvat sellaisten yritysten yhteensovittamattomista toimintatavoista, joilla ei olisi määräävää asemaa kyseisillä markkinoilla.”
3
Asetuksen N:o 139/2004 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Keskittymien arvioiminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Arvioitaessa, soveltuvatko keskittymät, joihin tätä asetusta sovelletaan, yhteismarkkinoille, noudatetaan tämän asetuksen tavoitteita ja seuraavia säännöksiä.
Arvioinnissa [Euroopan] komissio ottaa huomioon:
a)
tarpeen ylläpitää ja kehittää tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla muun muassa kaikkien kyseessä olevien markkinoiden rakenteen sekä yhteisön alueelta ja sen ulkopuolelta olevien yritysten todellisen ja mahdollisen kilpailun kannalta;
b)
keskittymään osallistuvien yritysten aseman markkinoilla ja niiden taloudellisen ja rahoituksellisen vahvuuden, tavarantoimittajien ja käyttäjien käytettävissä olevat valintamahdollisuudet, heidän pääsynsä hankinta- ja toimitusmarkkinoille, oikeudelliset ja muut markkinoillepääsyn esteet, asianomaisten tavaroiden tai palvelujen tarjonnan ja kysynnän kehityksen, väli- ja loppukäyttäjien edut sekä kehityksen teknisessä ja taloudellisessa edistyksessä, jos se on kuluttajille eduksi eikä estä kilpailua.
2.   Keskittymä julistetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi, jollei se olennaisesti estä tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä.
3.   Keskittymä julistetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, jos se olennaisesti estää tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä.
4.   Jos 3 artiklassa tarkoitetun keskittymän muodostavan yhteisyrityksen perustamisen tarkoituksena tai seurauksena on itsenäisinä pysyvien yritysten kilpailukäyttäytymisen yhteensovittaminen, yhteensovittamista arvioidaan perustamissopimuksen [SEUT 101] artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisin perustein sen toteamiseksi, soveltuuko toimi yhteismarkkinoille.
5.   Tätä arvioitaessa komissio ottaa erityisesti huomioon,
–
toimiiko yhteisyrityksen kanssa samoilla markkinoilla tai valmistusketjun edellisessä tai seuraavassa vaiheessa tai näiden markkinoiden lähimarkkinoilla samaan aikaan kaksi tai useampia emoyhtiöitä, ja
–
antaako yhteisyrityksen perustamisesta johtuva kyseisten yritysten toiminnan yhteensovittaminen näille yrityksille mahdollisuuden kilpailun poistamiseen merkittävältä osalta kyseisiä tuotteita ja palveluja.”
4
Kyseisen asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Keskittymän määritelmä”, 1 kohdan b alakohdassa ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Keskittymän katsotaan syntyvän, jos määräysvalta siirtyy pysyvästi seurauksena siitä, että
– –
b)
yksi tai useampi henkilö, jolla jo on määräysvalta ainakin yhdessä yrityksessä, tai yksi tai useampi yritys hankkii ostamalla osakkeita tai osuuksia taikka varoja, sopimuksella tai muulla tavoin suoran tai välillisen määräysvallan, joka koskee yhtä tai useampaa yritystä kokonaisuudessaan tai jotakin sen tai niiden osaa.
– –
4.   Sellaisen yhteisyrityksen perustamisella, joka hoitaa pysyvästi kaiken itsenäiselle taloudelliselle yksikölle kuuluvan toiminnan, muodostuu 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu keskittymä.”
5
Kyseisen asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Ennakkoilmoitus keskittymistä ja käsittelypaikan siirtäminen ennen ilmoitusta ilmoituksen tekijöiden pyynnöstä”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetuista yhteisönlaajuisista keskittymistä on ilmoitettava komissiolle ennen niiden toteuttamista ja sopimuksen tekemisen, julkisen osto- tai vaihtotarjouksen julkistamisen tai määräysvallan tuottavan osuuden hankkimisen jälkeen.
Ilmoitus voidaan tehdä myös, jos keskittymään osallistuvat yritykset osoittavat komissiolle vilpittömän aikomuksen tehdä sopimus tai ne ovat ilmoittaneet julkisesti aikovansa tehdä julkisen osto- tai vaihtotarjouksen, jos suunniteltu sopimus tai osto- tai vaihtotarjous johtaisi yhteisönlaajuiseen keskittymään.
Tässä asetuksessa käsite ’ilmoitettu keskittymä’ kattaa myös suunnitellut keskittymät, joista on ilmoitettu toisen alakohdan mukaisesti. Tämän artiklan 4 ja 5 kohdassa käsite ’keskittymä’ sisältää toisessa alakohdassa tarkoitetut suunnitellut keskittymät.”
6
Kyseisen asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Ilmoituksen tutkiminen ja menettelyn aloittaminen”, 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio tutkii ilmoituksen heti sen saatuaan.
– –
c)
Jos komissio toteaa, että ilmoitettuun keskittymään sovelletaan tätä asetusta ja että sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoilla on vakavia epäilyjä, komissio päättää menettelyn aloittamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdan soveltamista. Tällaiset menettelyt lopetetaan 8 artiklan 1–4 kohdassa tarkoitetulla päätöksellä, jolleivät keskittymään osallistuvat yritykset ole osoittaneet komissiota tyydyttävällä tavalla, että ne ovat luopuneet keskittymästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 9 artiklan soveltamista.”
7
Asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan, jonka otsikko on ”Komission päätöksentekovaltuudet”, 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Kun komissio toteaa, että ilmoitettu keskittymä on keskittymään osallistuvien yritysten tekemien muutosten jälkeen 2 artiklan 2 kohdassa määritellyn arviointikriteerin mukainen ja 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa [SEUT 101] artiklan 3 kohdassa olevien arviointikriteerien mukainen, se julistaa päätöksellään keskittymän yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
Komissio voi liittää päätökseensä ehtoja ja velvoitteita, joilla on tarkoitus varmistaa, että keskittymään osallistuvat yritykset noudattavat komissiolle antamiaan sitoumuksia keskittymän saattamiseksi yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
Keskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtävän päätöksen katsotaan kattavan ne rajoitukset, jotka suoraan koskevat keskittymän toteuttamista ja ovat toteuttamisen kannalta välttämättömiä.
3.   Kun komissio toteaa, että keskittymä on 2 artiklan 3 kohdassa määritellyn arviointikriteerin mukainen tai ei ole 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa [SEUT 101] artiklan 3 kohdassa olevien arviointikriteerien mukainen, se julistaa päätöksellään keskittymän yhteismarkkinoille soveltumattomaksi.”
8
Kyseisen asetuksen 11 artiklan, jonka otsikko on ”Tietopyynnöt”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio voi tähän asetukseen perustuvien tehtäviensä suorittamiseksi vaatia pelkän pyynnön tai päätöksen nojalla 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja henkilöitä sekä yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä toimittamaan kaikki tarvittavat tiedot.”
9
Kyseisen asetuksen 14 artiklan, jonka otsikko on ”Sakot”, 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, joka on enintään 1 prosentti kyseisen yrityksen tai yritysten yhteenliittymän 5 artiklassa tarkoitetusta kokonaisliikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta:
– –
c)
antavat virheellisiä, puutteellisia tai harhaanjohtavia tietoja vastatessaan 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehdyn päätöksen nojalla esitettyyn pyyntöön taikka eivät toimita tietoja asetetussa määräajassa”.
10
Kyseisen asetuksen 15 artiklan, jonka otsikko on ”Uhkasakot”, 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio voi päätöksellään määrätä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuille henkilöille taikka yrityksille tai yritysten yhteenliittymille uhkasakon, joka on enintään 5 prosenttia kyseisen yrityksen tai yritysten yhteenliittymän 5 artiklassa tarkoitetusta keskimääräisestä päivittäisestä kokonaisliikevaihdosta kultakin työpäivinä lasketulta viivästyspäivältä päätöksessä määrätystä päivästä lukien pakottaakseen ne
a)
antamaan täydellisinä ja virheettöminä tiedot, joita se on pyytänyt 11 artiklan 3 kohdan nojalla tehdyllä päätöksellä;
– –”
Asetus (EY) N:o 802/2004
11
Asetuksen N:o 139/2004 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 802/2004 (EUVL 2004, L 133, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 5.12.2013 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1269/2013 (EUVL 2013, L 336, s. 1), 13 artiklan 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Komissio ilmoittaa kirjallisesti väitteensä ilmoituksen tekijöille.
Ilmoittaessaan väitteensä komissio asettaa määräajan, jonka kuluessa ilmoituksen tekijät voivat esittää sille huomautuksensa kirjallisesti.
Komissio antaa muille osapuolille kirjallisesti tiedoksi esitetyt väitteet.
Komissio asettaa myös määräajan, jonka kuluessa muut osapuolet voivat esittää sille huomautuksensa kirjallisesti.
Komissiolla ei ole velvollisuutta ottaa huomioon asettamansa määräajan päättymisen jälkeen saatuja huomautuksia.”
Horisontaalisia sulautumia koskevat suuntaviivat
12
Komission tiedonannon, jonka otsikko on ”Suuntaviivat horisontaalisten sulautumien arvioinnista yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen nojalla” (EUVL 2004, C 31, s. 5; jäljempänä horisontaalisia sulautumia koskevat suuntaviivat), 14, 16, 19–21, 28, 32–35, 37 ja 38 kohdassa todetaan seuraavaa:
”III. Markkinaosuus- ja keskittymistasot
14.
Markkinaosuudet ja keskittymistasot antavat hyödyllisen ensimmäisen osviitan markkinoiden rakenteesta sekä sulautuman osapuolten ja niiden kilpailijoiden merkityksestä kilpailun kannalta.
– –
16.
Markkinoiden yleinen keskittymistaso voi myös antaa viitteitä kilpailutilanteesta. Keskittymistasojen mittaamiseksi komissio käyttää usein Herfindahl-Hirschman-indeksiä (HHI). HHI saadaan laskemalla yhteen kaikkien markkinoilla toimivien yritysten yksittäisten markkinaosuuksien neliöt. HHI:ssä painottuvat suhteellisesti enemmän suurten yritysten markkinaosuudet. Vaikka on parasta ottaa laskennassa huomioon kaikki yritykset, erittäin pieniä yrityksiä koskevien tietojen puute ei ole olennaista, koska nämä yritykset eivät vaikuta HHI:hin merkittävästi. Vaikka HHI:n absoluuttinen taso voi osoittaa alustavasti kilpailupaineen sulautuman jälkeisillä markkinoilla, HHI:n muutos (niin sanottu ’delta’) on hyödyllinen osoitus sulautuman suoraan aiheuttaman keskittymistason muutoksesta.
– –
HHI-tasot
19.
Komissio ei todennäköisesti havaitse horisontaalisia kilpailuongelmia markkinoilla, joilla HHI on sulautuman jälkeen alle 1000. Tällaiset markkinat eivät yleensä edellytä tarkkaa analyysia.
20.
Komissio ei todennäköisesti myöskään havaitse horisontaalisia kilpailuongelmia sulautumassa, jossa HHI on sulautuman jälkeen 1 000–2 000 ja delta alle 250, tai sulautumassa, jossa HHI on yli 2000 ja delta alle 150, paitsi jos tapaukseen liittyy erityisiä olosuhteita, esimerkiksi yksi tai useampi seuraavista tekijöistä:
a)
sulautumaan osallistuu mahdollinen markkinoille tulija tai juuri markkinoille tullut yritys, jonka markkinaosuus on pieni;
b)
yksi tai useampi sulautuman osapuoli on merkittävä innovoija, mikä ei tule esille markkinaosuuksissa;
c)
markkinatoimijoiden välillä on merkittävää osakkeiden ristikkäisomistusta;
d)
yksi sulautuvista yrityksistä on ’villi’ yritys, joka erittäin todennäköisesti häiritsisi yhteensovitettua toimintaa;
e)
markkinoilla on merkkejä aikaisemmasta tai nykyisestä yhteensovittamisesta tai sitä helpottavia menettelytapoja;
f)
sulautuman osapuolista yhden markkinaosuus ennen sulautumaa on vähintään 50 prosenttia.
21.
Kutakin näistä HHI-tasoista voidaan yhdessä merkityksellisten delta-arvojen kanssa käyttää alustavana merkkinä kilpailuongelmien puuttumisesta. Niiden perusteella ei kuitenkaan voida olettaa, että kilpailuongelmia joko on olemassa tai ei ole.
IV. Horisontaalisten sulautumien mahdolliset kilpailunvastaiset vaikutukset
– –
Sulautuvat yritykset ovat läheisiä kilpailijoita
28.
Tuotteet voivat olla merkityksellisillä markkinoilla erilaistettuja siten, että tietyt tuotteet korvaavat toisensa paremmin kuin toiset. Mitä parempi sulautuvien yritysten tuotteiden korvattavuus on, sitä todennäköisemmin sulautuvat yritykset korottavat merkittävästi hintoja. Esimerkiksi sulautuma, jonka osapuolina on kaksi tuottajaa, joiden tuotteita useat asiakkaat pitävät ensimmäisenä ja toisena vaihtoehtonaan, voi johtaa merkittävään hinnankorotukseen. Se, että osapuolten välinen kilpailusuhde on ollut merkittävä kilpailun lähde markkinoilla, saattaa olla keskeinen tekijä analyysissa. Myös korkeat sulautumaa edeltävät marginaalit voivat lisätä merkittävien hinnankorotusten todennäköisyyttä. On todennäköisempää, että sulautuvien yritysten kannustin hinnankorotuksiin on rajoitettu silloin, kun kilpailevat yritykset valmistavat tuotteita, jotka korvaavat hyvin sulautuvien yritysten tuotteet, kuin verrattuna tilanteeseen, jolloin kilpailevien yritysten tuotteet eivät korvaa sulautuvien yritysten tuotteita yhtä hyvin. Sen vuoksi todennäköisyys on pienempi, että sulautuma estää olennaisesti tehokasta kilpailua, erityisesti määräävän aseman luomisen tai vahvistamisen kautta, kun sulautuvien yritysten ja kilpailevien tuottajien tuotteet korvaavat toisensa hyvin.
– –
Kilpailijoiden toimitusmäärät eivät todennäköisesti lisäänny, jos hinnat nousevat
32.
Kun markkinaolosuhteet ovat sellaiset, että sulautuman osapuolten kilpailijat eivät todennäköisesti lisää toimituksiaan merkittävästi hintojen noustessa, sulautuvilla yrityksillä voi olla kannustin supistaa tuotantoa tasolle, joka alittaa sulautumaa edeltävät yhteenlasketut tuotantomäärät, ja siten nostaa markkinahintoja. Sulautuma lisää kannustimia supistaa tuotantoa, koska se antaa sulautuman tuloksena syntyvälle yritykselle laajemman myyntipohjan, jolta se voi saada suuremmat marginaalit tuotannon pienentämisestä johtuvan hintojen nousun vuoksi.
33.
Sitä vastoin silloin, kun markkinaolosuhteet ovat sellaiset, että kilpailevilla yrityksillä on tarpeeksi kapasiteettia tuotannon riittävään lisäämiseen ja riittävä myynnin lisääminen olisi kannattavaa, komissio ei todennäköisesti katso sulautuman johtavan määräävän aseman syntymiseen tai vahvistumiseen tai muulla tavoin estävän olennaisesti tehokasta kilpailua.
34.
Tällainen tuotannon lisääminen on epätodennäköistä erityisesti silloin, kun kilpailijoilla on sitovia kapasiteettirajoituksia ja kapasiteetin lisääminen on kallista tai kun ylimääräisen kapasiteetin käyttö on huomattavasti kalliimpaa kuin käytössä olevan kapasiteetin käyttö.
35.
Vaikka kapasiteettirajoitukset ovat todennäköisemmin suuria silloin, kun tuotteet ovat suhteellisen homogeenisia, ne voivat olla suuria myös silloin, kun yritysten tarjoamat tuotteet ovat erilaistettuja.
– –
Sulautuma poistaa tärkeän kilpailuvoiman
37.
Jotkin yritykset vaikuttavat enemmän kilpailuprosessiin kuin niiden markkinaosuudet tai vastaavanlaiset mittakeinot osoittavat. Sulautuma, johon osallistuu tällainen yritys, voi muuttaa kilpailudynamiikkaa merkittävällä kilpailunvastaisella tavalla, erityisesti kun markkinat ovat jo keskittyneet. Yritys voi esimerkiksi olla uusi markkinoille tulija, jonka odotetaan tulevaisuudessa aiheuttavan merkittävää kilpailupainetta kyseisillä markkinoilla toimivia muita yrityksiä kohtaan.
38.
Markkinoilla, joilla innovointi on merkittävä kilpailutekijä, sulautuma voi parantaa yrityksen kykyä ja lisätä sen kannustinta tuoda uusia innovaatioita markkinoille ja siten lisätä kilpailijoihin kohdistuvaa painetta innovoida kyseisillä markkinoilla. Vaihtoehtoisesti tehokas kilpailu voi estyä olennaisesti, kun kaksi innovaatioiden suhteen merkittävää yritystä sulautuu, esimerkiksi kaksi sellaista yritystä, jotka kehittävät tuotteita tietyille tuotemarkkinoille. Samoin yritys, jonka markkinaosuus on suhteellisen pieni, voi kuitenkin olla merkittävä kilpailuvoima, jos sillä on kehitteillä lupaavia tuotteita.”
Asian tausta ja riidanalainen päätös
13
Asian taustalla olevat seikat on esitetty valituksenalaisen tuomion 1–23 kohdassa, ja ne voidaan tiivistää seuraavasti.
14
Thyssenkrupp on saksalainen yhtiö, joka toimii hiiliteräslevytuotteiden tuotannon, materiaalipalvelujen, hissiteknologian, teollisuusratkaisujen ja komponenttiteknologian aloilla. Se on Euroopan suurimpia hiiliteräslevyn tuottajia, ja se toimii koko hiiliteräslevyn arvoketjussa aina teräksen alkutuotannosta päällystettyihin lopputuotteisiin. Se valmistaa ja toimittaa monenlaisia hiiliteräslevytuotteita, muun muassa kuumavalssattua terästä, kylmävalssattua terästä, metallipinnoiteterästä, laminoitua pakkausterästä, galvanoitua terästä, orgaanisella aineella pinnoitettua terästä, suuntaisrakeista sähköteknistä terästä ja ei-suuntaisrakeista sähköteknistä terästä. Thyssenkruppin toiminta keskittyy Saksaan, ja kaikki sen integroidut tehtaat sijaitsevat Duisburgissa (Saksa), mutta sillä on myös viimeistelylaitoksia Euroopan talousalueella (ETA), muun muassa Ranskassa, Saksassa ja Espanjassa.
15
Tata Steel Limited (jäljempänä TSE) on intialainen yhtiö, joka louhii hiiltä ja rautamalmia, valmistaa terästuotteita ja myy niitä maailmanlaajuisesti. TSE tuottaa lisäksi ferroseoksia ja niihin liittyviä mineraaleja sekä valmistaa tiettyjä muita tuotteita, kuten maatalousvälineitä ja laakereita. TSE valmistaa ja myy erityisesti monenlaisia hiiliterästuotteita, muun muassa kuumavalssattua terästä, kylmävalssattua terästä, metallipinnoiteterästä, laminoitua pakkausterästä, galvanoitua terästä, orgaanisella aineella pinnoitettua terästä, suuntaisrakeista sähköteknistä terästä ja ei-suuntaisrakeista sähköteknistä terästä. TSE valmistaa myös muita tuotantoketjun loppupään tuotteita, kuten hiiliteräsputkia ja rakennuskäyttöön tarkoitettuja teräselementtejä. TSE:n tehtaat sijaitsevat pääasiallisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa, mutta sillä on joitakin viimeistelylaitoksia myös muualla Euroopassa, kuten Belgiassa, Ranskassa, Saksassa ja Ruotsissa.
16
Thyssenkrupp ja TSE (jäljempänä yhdessä suunnitellun keskittymän osapuolet) ilmoittivat 25.9.2018 komissiolle asetuksen N:o 139/2004 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti ehdotetusta keskittymästä (jäljempänä suunniteltu keskittymä), jolla ne hankkivat yhteisen määräysvallan uudessa yhteisyrityksessä kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
17
Suunnitellun keskittymän mukaisesti yhteisyrityksen oli tarkoitus toimia hiiliteräslevyn ja sähköteknisestä teräksestä valmistettujen tuotteiden tuotannon alalla. Suunnitellun keskittymän osapuolet luovuttaisivat yhteisyritykselle Euroopassa olevat hiiliteräslevyn ja sähköteknisen teräksen tuotantotoimintansa ja tuotantoon liittyvät omaisuuseränsä. Myös thyssenkruppin terästehdaspalvelut siirrettäisiin yhteisyritykselle. Kumpikin suunnitellun keskittymän osapuoli omistaisi lisäksi 50 prosenttia yhteisyrityksen osakkeista. Kummallekaan osapuolelle ei myönnettäisi sellaisia merkityksellisiä veto-oikeuksia, joita toisella ei ole, joten niillä olisi yhteinen määräysvalta yhteisyrityksessä. Yhteisyritys hoitaisi pysyvästi kaiken itsenäiselle taloudelliselle yksikölle kuuluvan toiminnan tuotantoketjun alku- ja loppupäässä, ja sillä olisi itsenäinen läsnäolo markkinoilla. Yhteisyritys olisi siis kaiken itsenäiselle taloudelliselle yksikölle kuuluvan toiminnan hoitava yhteisyritys.
18
Komissio katsoi 20.10.2018 antamassaan päätöksessä, että suunnitellun keskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille oli vakavia epäilyjä, ja päätti aloittaa perusteellisen tutkintamenettelyn asetuksen N:o 139/2004 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti.
19
Komissio antoi 13.2.2019 väitetiedoksiannon, jossa se totesi, että suunniteltu keskittymä estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua sisämarkkinoiden merkittävällä osalla asetuksen N:o 139/2004 2 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
20
Suunnitellun keskittymän osapuolet toimittivat 27.2.2019 komissiolle vastauksensa väitetiedoksiantoon. Ne vahvistivat, etteivät ne pyytäneet tulla kuulluiksi.
21
Komissio lähetti niille 20.3.2019 kirjeen, jossa se esitti tosiseikat ja todisteet, jotka tukivat väitetiedoksiannossa esitettyjä väitteitä. Suunnitellun keskittymän osapuolet esittivät 25.3.2019 huomautuksensa tästä kirjeestä.
22
Suunnitellun keskittymän osapuolet antoivat 1.4.2019 sitoumuksia ratkaistakseen väitetiedoksiannossa yksilöidyt kilpailuongelmat.
23
Kyseiset osapuolet esittivät tarkistettuja sitoumuksia 23.4.2019.
24
Suunnitellun keskittymän osapuolille hallinnollisen menettelyn aikana lähetettyjen tietopyyntöjen lisäksi komissio otti yhteyttä joihinkin markkinatoimijoihin, muun muassa suunnitellun keskittymän asiakkaisiin ja kilpailijoihin, ja pyysi niiltä tietoja asetuksen N:o 139/2004 11 artiklan mukaisesti. Myös suunnitellun keskittymän osapuolten ja komission välillä järjestettiin useita keskusteluja ja kokouksia. Lisäksi komissio toimitti näille osapuolille joitakin asiakirjoja, ja niille myönnettiin useaan otteeseen oikeus tutustua asiakirja-aineistoon.
25
Komissio antoi 11.6.2019 asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi suunnitellun keskittymän soveltumattomaksi sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan.
26
Komissio esitti tässä päätöksessä toteamuksia, jotka koskivat muun muassa merkityksellisiä markkinoita, suunnitellun keskittymän vaikutuksia kilpailuun ja keskittymän osapuolten sitoumuksia.
27
Merkityksellisten tuotemarkkinoiden osalta komissio päätteli riidanalaisen päätöksen 256 perustelukappaleessa, että kuumasinkitty teräs ja sähkösinkitty teräs muodostavat todennäköisesti erilliset tuotemarkkinat mutta että tästä nimenomaisesta kysymyksestä ei ollut tarpeen tehdä päätelmää.
28
Komissio totesi kyseisen päätöksen 257 perustelukappaleessa lähinnä, että kuumasinkityn teräksen tuotanto ja toimitus autoteollisuudelle (jäljempänä kuumasinkityt autonosat) muodostavat erilliset tuotemarkkinat kuin kuumasinkityn teräksen tuotanto ja toimitus muihin käyttötarkoituksiin.
29
Komissio päätteli kyseisen päätöksen 301 perustelukappaleessa, että pakkaamiseen tarkoitettujen tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen tuotanto ja toimitus muodostavat erilliset tuotemarkkinat.
30
Saman päätöksen 302 perustelukappaleessa komissio totesi lisäksi, että myös laminoidun pakkausteräksen tuotanto ja toimitus muodostavat erilliset tuotemarkkinat.
31
Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden osalta komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 456 perustelukappaleessa, että kuumasinkittyjen autonosien tuotannon ja toimituksen merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat enintään ETA-alueen laajuiset ja että myös maantieteellisestä erosta ETA-alueella on todisteita.
32
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 457 perustelukappaleessa, että pakkaamiseen tarkoitettujen tinapinnoitettujen ohutlevyjen, elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ja laminoidun teräksen tuotannon ja toimituksen merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat enintään ETA-alueen laajuiset.
33
Komissio totesi suunnitellun keskittymän vaikutuksista kilpailuun riidanalaisen päätöksen 1250 ja 1669 perustelukappaleessa, että keskittymä estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua kuumasinkittyjen autonosien tuotannossa ja toimituksessa ETA-alueella merkittävän kilpailupaineen poistumisesta johtuvien koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten vuoksi.
34
Komissio katsoi lisäksi riidanalaisen päätöksen 1416, 1417, 1419 ja 1670 perustelukappaleessa, että suunniteltu keskittymä estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua pakkaamiseen tarkoitettujen tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja laminoidun pakkausteräksen tuotannossa ja toimituksessa ETA-alueella, koska se loisi määräävän aseman merkityksellisillä markkinoilla. Komissio täsmensi tässä yhteydessä, että suunnitellulla keskittymällä olisi joka tapauksessa myös merkittävän kilpailupaineen poistumisesta johtuvia koordinoimattomia horisontaalisia vaikutuksia pakkaamiseen tarkoitettujen tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja laminoidun pakkausteräksen tuotantoon ja toimitukseen ETA-alueella.
35
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1418, 1419 ja 1671 perustelukappaleessa, että suunniteltu keskittymä estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua pakkaamiseen tarkoitetun elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen tuotannossa ja toimituksessa ETA-alueella merkittävän kilpailupaineen poistumisesta johtuvien koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten vuoksi.
36
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1668 ja 1672 perustelukappaleessa suunnitellun keskittymän osapuolten ehdottamista sitoumuksista, ettei niillä poisteta kokonaan suunnitellun keskittymän aiheuttamia tehokkaan kilpailun olennaisia esteitä yhtäältä metallipinnoitetun teräksen (tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen) ja laminoidun pakkausteräksen osalta ETA-alueella ja toisaalta kuumasinkittyjen autonosien osalta ETA-alueella ja etteivät sitoumukset ole täydellisiä eivätkä kaikilta osin tehokkaita. Komissio katsoi lisäksi, ettei yhteisyrityksen toimintaa voida vaaditulla varmuudella pitää elinkelpoisena suunnitellun korjaavan rakenteen puitteissa.
37
Näin ollen komissio julisti suunnitellun keskittymän sisämarkkinoille soveltumattomaksi.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
38
Thyssenkrupp nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 22.8.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista.
39
Se vetosi kanteensa tueksi kahdeksaan kanneperusteeseen.
40
Ensimmäinen kanneperuste koski kuumasinkittyjen autonosien ja pakkausteräksen markkinoiden määrittelyssä tehtyjä menettelyvirheitä, oikeudellisia virheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä. Toinen kanneperuste koski kuumasinkittyjen autonosien ja pakkausteräksen maantieteellisten markkinoiden määrittelyssä tehtyjä menettelyvirheitä, oikeudellisia virheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä. Kolmas kanneperuste koski menettelyvirheitä, oikeudellisia virheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä, joita oli tehty pääteltäessä tehokkaan kilpailun estyvän olennaisesti väitetyillä kuumasinkittyjen autonosien markkinoilla. Neljäs kanneperuste koski menettelyvirheitä, oikeudellisia virheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä, joita oli tehty pääteltäessä tehokkaan kilpailun estyvän olennaisesti väitetyillä tinapinnoitettujen ohutlevyjen, elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ja laminoidun pakkausteräksen markkinoilla. Viides kanneperuste koski suunnitellun keskittymän osapuolten ehdottamien korjaustoimenpiteiden yhteydessä tehtyjä menettelyvirheitä ja ilmeisiä arviointivirheitä. Kuudes kanneperuste koski riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista suuntaisrakeisen sähköteknisen teräksen osalta. Seitsemäs kanneperuste koski menettelyvirhettä, joka johtui siitä, ettei markkinatoimijoilta vaadittu vastauksia tietopyyntöihin. Kahdeksas kanneperuste koski virheitä, joita oli tehty arvioitaessa yrityskeskittymää, joka johti asiassa COMP/M.8.444 ArcelorMittal/Ilva (jäljempänä asia AM/Ilva) 7.5.2018 tehtyyn päätökseen kyseisen keskittymän väitetyn epäonnistumisen seurauksena.
41
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kaikki kanneperusteet ja siten thyssenkruppin kanteen kokonaisuudessaan.
Asianosaisten vaatimukset
42
Thyssenkrupp vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ratkaistavaksi unionin tuomioistuimen tuomion mukaisesti
–
velvoittaa komission korvaamaan thyssenkruppille unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
43
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen
–
velvoittaa thyssenkruppin vastaamaan oikeudenkäyntikuluista kokonaisuudessaan.
Valitus
44
Thyssenkrupp esittää valituksensa tueksi viisi valitusperustetta.
45
Ensimmäinen valitusperuste koskee useita oikeudellisia virheitä, jotka koskevat muun muassa kuumasinkittyjen autonosien erillisten tuotemarkkinoiden määrittelyä, merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määrittelyä, sen arviointia, oliko ArcelorMittalilla (jäljempänä AM) kannustin luoda kilpailupainetta keskittymän jälkeiselle hinnankorotukselle, tehokkaan kilpailun mahdollista olennaista estymistä ja komissioon sovellettavaa näyttökynnystä. Toinen valitusperuste koskee lähinnä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki ensinnäkin useita oikeudellisia virheitä kuumasinkittyjen autonosien ja laminoidun teräksen markkinoiden määrittelyssä. Seuraavaksi se hylkäsi virheellisesti tietyt thyssenkruppin argumentit tehottomina. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut thyssenkruppin mukaan kantaa tiettyihin kannekirjelmässä esitettyihin väitteisiin, koska se ei ymmärtänyt oikein thyssenkruppin esittämiä moitteita. Kolmas valitusperuste koskee ensinnäkin asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan ja sen johdanto-osan 25 perustelukappaleen virheellistä tulkintaa sekä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komissio saattoi vedota samoihin tekijöihin tukeakseen kahta kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevaa teoriaansa. Toiseksi thyssenkrupp väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi väärin tärkeän kilpailuvoiman käsitettä. Kolmanneksi se tulkitsi väärin läheisten kilpailijoiden käsitettä. Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki useita virheitä, jotka koskevat AM:n mahdollista käyttäytymistä suunnitellun keskittymän toteuttamisen jälkeen ja sitä, voidaanko tätä yritystä pitää toteuttamiskelpoisena vaihtoehtona tinapinnoitetun ohutlevyn tai elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ostajille. Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki thyssenkruppin mukaan useita virheitä, jotka koskevat kuumasinkittyjen autonosien ja pakkausteräksen tuonnin vaikutusta kilpailuun. Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin otti tietyt todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja teki oikeudellisen virheen komission kuumasinkityn teräksen, tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden osalta suorittaman HHI:n laskennan tuomioistuinvalvonnassa. Neljäs valitusperuste koskee yhtäältä sitä, että koska unionin yleinen tuomioistuin otti tietyt todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, se ei lausunut yhdestä thyssenkruppin argumentista, ja toisaalta sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, ettei komissio ollut loukannut thyssenkruppin puolustautumisoikeuksia. Viides valitusperuste koskee lähinnä sitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin lausunut seitsemännestä kanneperusteesta, koska se ei ymmärtänyt sitä oikein.
Ensimmäinen valitusperuste
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
46
Thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa useita oikeudellisia virheitä, jotka kuuluvat viiteen eri oikeudelliseen ryhmään. Unionin yleinen tuomioistuin ei ensinnäkään suorittanut asianmukaisesti riidanalaisen päätöksen täysimääräistä tuomioistuinvalvontaa. Toiseksi kyseinen tuomioistuin ainoastaan toisti ja kuvaili kyseiseen päätökseen sisältyvän komission arvioinnin. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin yhtyi komission arviointiin eikä tehnyt omaa arviointiaan. Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin mainitsi todisteita tutkimatta niitä. Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin jätti lausumatta merkityksellisistä seikoista tai kanneperusteista.
47
Thyssenkrupp esittää taulukon, jossa mainitaan kaavamaisesti yli 70 valituksenalaisen tuomion kohtaa, vastaavat virheluokat ja aihe, jota kukin väitetty virhe koskee.
48
Thyssenkrupp antaa tässä yhteydessä viisi konkreettista esimerkkiä unionin yleisen tuomioistuimen tekemistä oikeudellisista virheistä ja esittää viisi erityistä väitettä.
49
Ensinnäkin thyssenkrupp väittää, että valituksenalaisen tuomion 58–63 kohdassa, jotka koskevat tiettyjen merkityksellisten markkinoiden määrittelyä, unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut tiettyjä riidanalaisen päätöksen perustelukappaleita vaan ainoastaan toisti ne useaan otteeseen. Kyseinen tuomioistuin ei siis tutkinut, oliko komission päättely oikea, eikä myöskään perustellut tätä arvioinnin puuttumista.
50
Toiseksi hylätessään valituksenalaisen tuomion 80–85 kohdassa thyssenkruppin argumentit, joilla se pyrki osoittamaan, että komission olisi pitänyt soveltaa SSNIP-testiä (small but significant and non-transitory increase in price, hinnan vähäinen mutta kuitenkin tuntuva ja muu kuin väliaikainen nousu) arvioidessaan tarjontapuolen korvattavuutta kuumasinkityn teräksen markkinoilla, unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut tätä koskevaa komission arviointia vaan ainoastaan toisti sen.
51
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 186–189 kohdassa ainoastaan yhteenvedon riidanalaiseen päätökseen sisältyvistä komission perusteluista tekemättä omaa arviointiaan, minkä vuoksi se katsoi virheellisesti, että useat todisteet osoittavat, että komission toteamukset olivat päteviä ja että komissio oli implisiittisesti ottanut huomioon thyssenkruppin vastaväitteet.
52
Neljänneksi thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 279 ja 283 kohdassa virheellisesti, ettei komissio ollut velvollinen arvioimaan sille esitettyjä taloudellisia todisteita eikä näyttämään toteen kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevaa teoriaansa. Thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki joka tapauksessa oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 279 kohdassa, että käytettävissä olevat erityiset taloudelliset todisteet suunnitellun keskittymän tulevaisuuteen suuntautuvista vaikutuksista voidaan jättää huomiotta. Kun otetaan huomioon unionin oikeudessa vahvistettu vapaan todistelun periaate, kyseinen tuomioistuin ei voi thyssenkruppin mielestä katsoa, että sellaisten taloudellisten tutkimusten puuttuminen, jotka osoittavat merkityksellisten markkinoiden tilanteen todennäköisen kehityksen ja sen, että markkinatoimijoita ja keskittymän tuloksena syntyvää yksikköä kannustetaan menettelemään tietyllä tavalla, ei sinänsä ole ratkaisevaa.
53
Tämä pitää paikkansa myös tilanteessa, jossa yrityksen kaupallinen intressi on otettava huomioon sen selvittämiseksi, puoltaako tämä intressi ensisijaisesti tiettyä käyttäytymistä. ”Yrityksen kaupallinen intressi” on thyssenkruppin mukaan itsessään perustavanlaatuisesti taloudellinen kysymys, joka edellyttää taloudellisten todisteiden analysointia, eikä unionin yleinen tuomioistuin voi erottaa tätä puhtaasti taloudellista kysymystä saatavilla olevien taloudellisten todisteiden tutkimisesta. Lisäksi taloudellisten todisteiden riittämättömyys komission ja unionin yleisen tuomioistuimen arvioinneissa merkitsee sitä, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ovat ottaneet todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.
54
Viidenneksi valittaja katsoo, ettei unionin yleinen tuomioistuin kohdistanut riidanalaiseen päätökseen kokonaisvaltaista valvontaa, sillä kuten valituksenalaisen tuomion 279–290 kohdasta ilmenee, kyseinen tuomioistuin tutki ainoastaan spesifejä kysymyksiä.
55
Toissijaisesti thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa kaikissa sen esittämässä taulukossa mainituissa valituksenalaisen tuomion kohdissa.
56
Komissio kiistää sekä thyssenkruppin argumenttien tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen että niiden paikkansapitävyyden.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
57
Niiden thyssenkruppin väitteiden tutkittavaksi ottamisesta, jotka on esitetty kaavamaisesti taulukossa, jossa mainitaan kyseiset valituksenalaisen tuomion kohdat, virheluokat ja kunkin väitetyn virheen aihe, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta seuraa, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 28.9.2023, QI ym. v. komissio ja EKP, C‑262/22 P, EU:C:2023:714, 71 kohta).
58
Näitä vaatimuksia ei täytä ja tutkimatta on jätettävä muun muassa valitusperuste, jonka tueksi esitetyt perustelut eivät ole riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa laillisuusvalvontaansa, erityisesti siksi, että ne oleelliset seikat, joihin valitusperuste perustuu, eivät ilmene riittävän johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi valituskirjelmästä, joka on tältä osin muotoiltu epäselvästi ja moniselitteisesti. Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että valitus, joka ei ole rakenteeltaan johdonmukainen, joka rajoittuu yleisiin toteamuksiin ja jossa ei ilmoiteta täsmällisesti valituksenalaisen ratkaisun kohtia, joissa väitetään mahdollisesti olevan oikeudellinen virhe, on jätettävä tutkimatta sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi (tuomio 28.9.2023, QI ym. v. komissio ja EKP, C‑262/22 P, EU:C:2023:714, 72 kohta).
59
Käsiteltävässä asiassa on kuitenkin todettava, että vaikka thyssenkrupp yksilöi taulukossaan täsmällisesti ne valituksenalaisen tuomion kohdat, joita se aikoo arvostella ensimmäisessä valitusperusteessaan, se ei esitä täsmällisesti ja erityisesti niitä oikeudellisia virheitä, joita unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen kyseisissä kohdissa.
60
Se, että yli 70 valituksenalaisen tuomion kohtaa, virheluokat ja kunkin väitetyn virheen aihe pelkästään mainitaan abstraktisti ja kaavamaisesti, ei täytä edellä tämän tuomion 57 ja 58 kohdassa esitettyjä vaatimuksia. Näin ollen kaikki väitteet, joiden tueksi ei ole erityisesti esitetty oikeudellisia perusteluja, on jätettävä tutkimatta.
61
Tutkittavaksi voidaan siis ottaa ainoastaan ne viisi väitettä, joiden osalta thyssenkrupp on täsmällisesti ilmoittanut, miltä osin valituksenalaista tuomiota arvostellaan, ja esittänyt väitteitään erityisesti tukevia oikeudellisia perusteluja.
62
Sen thyssenkruppin ensimmäisen väitteen paikkansapitävyydestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 58–63 kohdassa arvioinut itse thyssenkruppin väitteitä vaan ainoastaan toisti useaan otteeseen tiettyjä riidanalaisen päätöksen perustelukappaleita perustelematta tätä arvioinnin puuttumista, on todettava, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
63
Kyseisen tuomion 58–70 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli thyssenkruppin argumentteja, joilla kyseinen yhtiö kyseenalaisti komission toteamukset, joiden mukaan yhtäältä ”sähkösinkitty teräs ja kuumasinkitty teräs muodostavat todennäköisesti erilliset markkinat” ja toisaalta ”arvioinnin tulos olisi kilpailun näkökulmasta sama riippumatta siitä, katsotaanko olevan olemassa erilliset kuumasinkityn teräksen markkinat vai sinkityn teräksen (kuumasinkityn teräksen + sähkösinkityn teräksen) kokonaismarkkinat”. Kuten kyseisen tuomion 52 kohdasta, jota thyssenkrupp ei ole riitauttanut, ilmenee, kyseinen yhtiö väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa, että nämä toteamukset ovat virheellisiä kolmesta syystä. Ensinnäkin kilpailijoilla on merkittävä sähkösinkityn teräksen varakapasiteetti, jonka huomioon ottaminen vähentää keskittymän osapuolten kapasiteettiosuuksia. Toiseksi sen huomioon ottaminen osoitti, ettei varakapasiteetti ole niukka ja ettei se olisi keskittymän jälkeen suurelta osin AM:n ja ehdotetun keskittymän osapuolten käsissä. Kolmanneksi mikään ei oikeuta jättämään sähkösinkittyä terästä kuumasinkittyjen autonosien merkityksellisten markkinoiden ulkopuolelle.
64
Vaikka unionin yleinen tuomioistuin viittasi näitä argumentteja arvioidessaan tiettyihin riidanalaisen päätöksen perustelukappaleisiin, se teki tämän kuitenkin tutkiessaan itse kyseistä päätöstä ja siihen sisältyviä komission toteamuksia.
65
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 58 ja 59 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappaleeseen sisältyvä komission päätelmä, jonka mukaan ei ollut tarpeen määrittää, muodostivatko kuumasinkitty teräs ja sähkösinkitty teräs toisistaan erilliset tuotemarkkinat vai oliko olemassa sinkityn teräksen kokonaismarkkinat, perustui kahteen seikkaan, jotka on esitetty kyseisen päätöksen 133–136 perustelukappaleessa. Komissio totesi yhtäältä, ettei TSE toimi sähkösinkityn teräksen markkinoilla. Se katsoi toisaalta, että sähkösinkityn teräksen sisällyttäminen kuumasinkityn teräksen kanssa samoille markkinoille lisäsi suunnitellun keskittymän osapuolten yhdistettyä markkinaosuutta. Kun otetaan kuitenkin huomioon sähkösinkityn teräksen vähäinen määrä kuumasinkittyyn teräkseen verrattuna ja sen edustaman sinkityn teräksen pieni osuus, kilpailuvaikutusten arvioinnin tulos olisi komission mukaan ollut todennäköisesti sama. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei thyssenkrupp ollut riitauttanut näitä perusteluja. Näissä olosuhteissa unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa, ettei komissiota näin ollen voida moittia siitä, ettei se perustellut riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappaleessa esittämäänsä päätelmää.
66
Toiseksi valituksenalaisen tuomion 60–62 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin tutki komission arvioinnin, joka koski kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen välistä korvattavuutta. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi kyseisen tuomion 60 kohdassa, että ”kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen välillä ei voi olla tarjontapuolen korvattavuutta, sillä kuten riidanalaisen päätöksen 138 perustelukappaleesta, jossa mainitaan TSE:n sisäinen asiakirja, jota [thyssenkrupp] ei ole riitauttanut, ilmenee, kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen tuotantoprosessit ovat erilaisia, ja että on kiistatonta, ettei niistä ensimmäisen tuotantoon käytettäviä välineitä voida käyttää toisen tuotantoon. Kuten kyseisen päätöksen 144 perustelukappaleessa todetaan, siirtyminen kuumasinkitystä teräksestä sähkösinkittyyn teräkseen ei siis ole tarjonnan kannalta riittävän nopeaa ja taloudellista”.
67
Kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen kysyntäpuolen korvattavuuden osalta unionin yleinen tuomioistuin tukeutui riidanalaisen päätöksen 137 ja 144 perustelukappaleeseen päätellessään valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, että vaikka kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen välinen korvattavuus, joka olisi mahdollista vain yhdessä suunnassa eli sähkösinkitystä teräksestä kuumasinkittyyn teräkseen, voisi olla perusteena merkityksellisten markkinoiden määritelmän laajentamiselle, sähkösinkittyä terästä varten käytettävissä olevalla varakapasiteetilla ei kuitenkaan voitaisi tyydyttää kuumasinkityn teräksen asiakkaiden kysyntää.
68
Näiden seikkojen perusteella, joita thyssenkrupp ei ole nimenomaisesti riitauttanut, unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 62 kohdassa, ettei sähkösinkittyä terästä varten käytettävissä olevan varakapasiteetin mahdollinen huomioon ottaminen vaikuttaisi riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappaleeseen sisältyvään komission toteamukseen.
69
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 63 kohdassa, ettei thyssenkrupp ollut perustellut väitettään, jonka mukaan suunnitellun keskittymän osapuolten muilla kilpailijoilla kuin AM:llä oli merkittävä sähkösinkityn teräksen varakapasiteetti.
70
Näin ollen ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin arvioinut itse komission päättelyä vaan ainoastaan toisti tietyt riidanalaisen päätöksen perustelukappaleet.
71
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetyistä viidestä erityisestä väitteestä ensimmäinen on siten hylättävä perusteettomana.
72
Toisessa väitteessään thyssenkrupp toteaa lähinnä, että kun unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 80–85 kohdassa argumentit, joilla pyrittiin osoittamaan, että komission olisi pitänyt soveltaa SSNIP-testiä arvioidessaan tarjontapuolen korvattavuutta kuumasinkityn teräksen markkinoilla, se ei arvioinut itse thyssenkruppin väitteitä vaan ainoastaan toisti komission arvioinnin.
73
On kuitenkin todettava, että tämä väite perustuu myös valituksenalaisen tuomion, erityisesti sen 74–85 kohdan, virheelliseen tulkintaan.
74
Kyseisen tuomion 74–76 kohdasta ilmenee, että palautettuaan mieleen merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta annetun komission tiedonannon (EYVL 1997, C 372, s. 5; jäljempänä markkinoiden määritelmää koskeva tiedonanto) 15 kohdan sisällön unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei komissio ole sidottu mihinkään testiin kyseisten tuotteiden mahdollista korvattavuutta määrittäessään ja että komissiolla on edelleen oikeus valita niistä todisteista, joiden perusteella voidaan arvioida, missä määrin korvaaminen on mahdollista, ne todisteet, joita se pitää kussakin tapauksessa sopivimpina. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, ettei komissio ollut velvollinen soveltamaan SSNIP-testiä.
75
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa, ettei komission tarvitse merkityksellisiä markkinoita määritellessään asettaa eri tietolähteitä tai erilaisia todisteita tiukkaan hierarkkiseen järjestykseen vaan että sen on sitä vastoin suoritettava kokonaisarviointi ja se voi ottaa huomioon erilaisia todisteita.
76
Tässä yhteydessä on todettava, että – toisin kuin thyssenkrupp väittää – unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 79–84 kohdassa itse kyseisen yhtiön argumentit selvittääkseen, tutkiko komissio – ja miten – tarjontapuolen korvattavuuden asteen kuumasinkittyjen autonosien osalta, ja tämä käsittää myös kuumasinkityn teräksen tuotantokapasiteetin, jota tällä hetkellä käytetään autoteollisuuden ulkopuolisiin asiakkaisiin.
77
Tämän tarkastelun päätteeksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 85 kohdassa, ettei komissio tehnyt virhettä, kun se teki kuumasinkittyjen autonosien erillisten markkinoiden määrittelyä koskevat päätelmänsä kerättyjä todisteita koskevan arviointinsa perusteella ilman SSNIP-testiä, joten thyssenkruppin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämän ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan toinen väite oli hylättävä.
78
Näin ollen ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin arvioinut itse thyssenkruppin argumentteja vaan pelkästään toisti komission arvioinnin. Toinen ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esitetyistä viidestä erityisestä väitteestä on siten hylättävä perusteettomana.
79
Kolmannessa väitteessään thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan toisti valituksenalaisen tuomion 186–189 kohdassa riidanalaiseen päätökseen sisältyvät komission toteamukset arvioimatta itse sille esitettyjä argumentteja, minkä vuoksi se katsoi virheellisesti, että joukko kyseisessä päätöksessä mainittuja todisteita osoitti, että komission toteamukset olivat päteviä ja että komissio oli implisiittisesti ottanut huomioon thyssenkruppin esittämät vastaväitteet.
80
Tältä osin on muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli kyseisen tuomion 186–189 kohdassa thyssenkruppin argumentteja, joiden mukaan komissio ei ottanut tiettyjä thyssenkruppin ja TSE:n sisäisiä asiakirjoja tulkitessaan huomioon näiden yhtiöiden hallinnollisen menettelyn aikana antamia selityksiä, jotka thyssenkruppin mukaan osoittivat, että näillä asiakirjoilla ei voitu näyttää toteen, että kuumasinkittyjen autonosien ja pakkausteräksen markkinoiden maantieteellinen laajuus rajoittui ETA-alueeseen.
81
Toisin kuin thyssenkrupp väittää, unionin yleinen tuomioistuin esitti syyt, joiden vuoksi se katsoi, etteivät kyseisen yhtiön tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut argumentit voi menestyä.
82
Tutkiessaan tätä päätöstä yksityiskohtaisesti unionin yleinen tuomioistuin nimittäin katsoi aluksi valituksenalaisen tuomion 186 kohdassa, että komission huomioon ottamat seikat koostuivat paitsi suunnitellun keskittymän osapuolten sisäisistä asiakirjoista myös komission tutkimuksen aikana kerätyistä kilpailijoiden lausumista.
83
Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 187 kohdassa, ettei thyssenkrupp ollut osoittanut komission tulkinneen suunnitellun keskittymän osapuolten sisäisiä asiakirjoja selvästi niiden sanamuodon vastaisesti.
84
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tutki kyseisen tuomion 188 kohdassa itse thyssenkruppin argumentoinnin kyseisiä asiakirjoja koskevasta komission arvioinnista ja totesi, etteivät kyseisen yhtiön selitykset ole riittävän vakuuttavia, jotta komission riidanalaisen päätöksen 351–361 perustelukappaleessa esittämät arvioinnit menettäisivät uskottavuutensa.
85
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 189 kohdassa, ettei komissiota voida moittia siitä, ettei se ottanut huomioon suunnitellun keskittymän osapuolten argumentaatiota, koska komissio oli vastannut implisiittisesti mutta väistämättä tähän argumentaatioon katsoessaan, etteivät thyssenkruppin ja TSE:n antamat selitykset voineet muuttaa sen väitetiedoksiannossa tekemää arviointia.
86
Näin ollen ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin arvioinut itse thyssenkruppin argumentteja vaan ainoastaan toisti komission toteamukset.
87
Kolmas ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetyistä viidestä erityisestä väitteestä on näin ollen hylättävä perusteettomana.
88
Neljännessä väitteessään thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 279 ja 283 kohdassa virheellisesti, ettei komissio ole velvollinen arvioimaan sille esitettyjä taloudellisia todisteita eikä näyttämään toteen kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevaa teoriaa, johon komissio tukeutui kieltäessään suunnitellun keskittymän. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi joka tapauksessa valituksenalaisen tuomion 279 kohdassa virheellisesti, että saatavilla olevat suunnitellun keskittymän tulevaisuuteen suuntautuvia vaikutuksia koskevat erityiset taloudelliset todisteet voidaan jättää huomiotta. Lisäksi thyssenkrupp katsoo, että taloudellisten todisteiden riittämättömyys komission ja unionin yleisen tuomioistuimen arvioinneissa merkitsee sitä, että komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ottivat todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.
89
Tältä osin on todettava, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan ja on joka tapauksessa perusteeton.
90
Kuten kyseisen tuomion 277 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin katsoi, että komission on nojauduttava luotettaviin ja johdonmukaisiin todisteisiin ja että kaikkien näiden todisteiden on muodostettava merkityksellisten seikkojen kokonaisuus, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa.
91
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 278 kohdassa lisäksi, että komission harjoittama yrityskeskittymien valvonta edellyttää tulevaisuuteen suuntautuvaa analyysia, jossa tutkitaan, miten keskittymä voisi muuttaa niitä tekijöitä, joiden perusteella kilpailun tila tietyillä markkinoilla määräytyy, ja siten estää olennaisesti tehokasta kilpailua. Se täsmensi, että tämä tulevaisuuteen suuntautuva analyysi edellyttää erilaisten syy‑seuraus‑ketjujen hahmottamista, jotta voidaan määrittää ne ketjut, joiden todennäköisyys on suurin.
92
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 279 kohdassa seuraavaa: ”Komission on esitettävä pitävä näyttö näiden ketjujen todennäköisyydestä. Tietyissä tapauksissa tällaisia todisteita voivat olla taloudelliset tutkimukset, joissa vahvistetaan merkityksellisillä markkinoilla vallitsevan tilanteen todennäköinen kehitys ja osoitetaan, että markkinatoimijoilla ja keskittymän tuloksena syntyvällä yksiköllä on kannustin käyttäytyä tietyllä tavalla. Kun otetaan huomioon unionin oikeudessa vahvistettu vapaan todistelun periaate, tällaisten todisteiden puuttuminen ei sinänsä ole ratkaisevaa. Erityisesti sellaisessa tilanteessa, jossa on ilmeistä, että yrityksen kaupallinen intressi on niin painava, että se puoltaa erityisesti tiettyä käyttäytymistä, komissio ei tee ilmeistä arviointivirhettä pitäessään todennäköisenä, että markkinatoimijat tai keskittymän tuloksena syntyvä yksikkö todellisuudessa ryhtyvät käyttäytymään ennakoidulla tavalla. Tällöin jo tiettyyn yksittäistapaukseen liittyvät taloudelliset ja kaupalliset realiteetit voivat olla tällaisia pitäviä todisteita.”
93
Näiden seikkojen valossa unionin yleinen tuomioistuin tutki thyssenkruppin väitteen, joka koski ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin oli kyse AM:n kannustimesta luoda kilpailupainetta suunnitellun keskittymän jälkeiselle hinnankorotukselle.
94
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi siten valituksenalaisen tuomion 283 kohdassa, että ”komissio ei ole velvollinen tukeutumaan laadittuihin taloudellisiin tutkimuksiin määrittäessään tilanteen todennäköisen kehityksen merkityksellisillä markkinoilla ja arvioidessaan sitä, kannustetaanko markkinatoimijoita tai yrityskeskittymän tuloksena syntyvää yksikköä toimimaan tietyllä tavalla”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan komissio ”voi nojautua näkökohtiin, jotka liittyvät siihen, että nämä toimijat tai tämä yksikkö todellisuudessa ryhtyvät käyttäytymään ennakoidulla tavalla, kun on ilmeistä, että yrityksen kaupallinen intressi on niin painava, että se puoltaa erityisesti tiettyä käyttäytymistä, mistä se on osoittanut olevan kyse käsiteltävässä asiassa”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että ”komissio saattoi nojautua tässä yhteydessä etenkin pelkkiin tiettyyn yksittäistapaukseen liittyviin taloudellisiin ja kaupallisiin realiteetteihin”.
95
On kuitenkin todettava, ettei valituksenalaisen tuomion edellä mainituista kohdista ilmene millään tavoin, ettei komissio ollut unionin yleisen tuomioistuimen mielestä velvollinen arvioimaan asianomaisten osapuolten sille esittämiä taloudellisia todisteita eikä näyttämään toteen kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevaa teoriaansa.
96
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin korosti kyseisen tuomion 279 ja 280 kohdassa, että komission on esitettävä pitävä näyttö osoittaakseen, että keskittymä saattaa olennaisesti estää tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla.
97
Pitää paikkansa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi lähinnä, että määrittääkseen tilanteen todennäköisen kehityksen merkityksellisillä markkinoilla ja arvioidakseen sitä, kannustetaanko markkinatoimijoita tai keskittymän tuloksena syntyvää yksikköä toimimaan tietyllä tavalla, komission ei tarvitse välttämättä tukeutua laadittuihin taloudellisiin tutkimuksiin etenkään silloin, kun muiden todisteiden perusteella on ilmeistä, että yrityksen kaupallinen intressi on niin painava, että se puoltaa erityisesti tiettyä käyttäytymistä.
98
Tässä yhteydessä on kuitenkin todettava, ettei asetuksesta N:o 139/2004 eikä oikeuskäytännöstä ilmene, että taloudelliset tutkimukset olisivat ainoat hyväksytyt todisteet tilanteen todennäköisen kehityksen määrittämiseksi merkityksellisillä markkinoilla ja sen arvioimiseksi, kannustetaanko markkinatoimijoita tai keskittymän tuloksena syntyvää yksikköä toimimaan tietyllä tavalla.
99
On nimittäin muistutettava, että unionin oikeudessa vallitsee vapaan todistusharkinnan periaate (tuomio 10.9.2020, Hamas v. neuvosto, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), joten komissio voi lähtökohtaisesti käyttää minkä tahansa luonteisia todistuskeinoja, mikä ei kumoa oikeuskäytännöstä johtuvaa vaatimusta, jonka mukaan todisteiden on oltava riittävän merkityksellisiä, yhtäpitäviä, luotettavia, johdonmukaisia ja aineellisesti paikkansapitäviä (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 75 ja 125 kohta).
100
Käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 277 kohdassa kyseisen tuomion 35 kohdassa esitettyihin perusteluihin, joissa se muistutti, että unionin tuomioistuinten on paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty. Unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 282 ja 283 kohtaan sisältyvät arvioinnit erityisesti kyseisen 35 kohdan valossa sekä tutki thyssenkruppin ja TSE:n toimittamien taloustietojen lisäksi todisteet, jotka komissio otti huomioon riidanalaisessa päätöksessä thyssenkruppin ja TSE:n hallinnollisessa menettelyssä esittämän taloudellisen analyysin kumoamiseksi.
101
Unionin yleisen tuomioistuimen ei voida siten katsoa tehneen oikeudellista virhettä, jonka sen väitetään tehneen valituksenalaisen tuomion 279 ja 283 kohdassa.
102
Argumenteista, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti arvioinnissaan todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, on lopuksi muistutettava, että SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 169 artiklan 2 kohdan mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Kun valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, sen on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (tuomio 26.7.2017, Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen v. EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, 34 kohta).
103
Thyssenkrupp ei kuitenkaan yksilöi perusteluissaan täsmällisesti niitä todisteita, jotka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut huomioon vääristyneellä tavalla.
104
Nämä argumentit on siten jätettävä tutkimatta.
105
Näin ollen neljäs ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetyistä viidestä erityisestä väitteestä on osittain hylättävä perusteettomana ja osittain jätettävä tutkimatta.
106
Lopuksi thyssenkruppin viidennestä ja viimeisestä väitteestä, jossa kyseinen yhtiö väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole kohdistanut riidanalaiseen päätökseen kokonaisvaltaista valvontaa, koska kyseinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 279–290 kohdassa ainoastaan spesifejä kysymyksiä, on muistutettava, että unionin tuomioistuimissa käytäviä menettelyjä koskevista säännöistä ja erityisesti Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklasta ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklasta ja 84 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että lähtökohtaisesti asianosaiset määrittävät ja rajaavat oikeusriidan eivätkä unionin tuomioistuimet voi ratkaista asiaa ultra petita (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 324 kohta).
107
Vaikka eräät perusteet voidaan ottaa huomioon – tai ne jopa on otettava huomioon – viran puolesta, kuten kyseessä olevan päätöksen puuttuvat tai puutteelliset perustelut, sillä tällainen seikka on osa olennaisia menettelymääräyksiä, unionin tuomioistuimet voivat sitä vastoin tutkia päätöksen aineellista laillisuutta koskevan perusteen, jossa on kyse perussopimusten tai perussopimuksen soveltamista koskevan oikeussäännön rikkomisesta SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla, ainoastaan, jos kantaja on siihen vedonnut (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 325 kohta).
108
Tuomioistuinvalvonta, jota unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa, on siten lähtökohtaisesti tiukasti sidoksissa ensimmäisessä oikeusasteessa nostetussa kanteessa esitettyihin erityisiin perusteisiin.
109
Viides ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitetyistä viidestä erityisestä väitteestä on näin ollen hylättävä perusteettomana.
110
Edellä esitetyn perusteella on hylättävä myös thyssenkruppin toissijaisesti esittämä väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa näiden viiden erityisen väitteen osalta.
111
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siten osittain hylättävä perusteettomana ja osittain jätettävä tutkimatta.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
112
Ensimmäisessä väitteessään thyssenkrupp toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei todennut, että osoittaakseen tehokkaan kilpailun olennaisen estämisen komission olisi pitänyt suorittaa 10.7.2008 annetun tuomion Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392) 51 kohdassa ja 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 113 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettu kaksivaiheinen tutkinta.
113
Tässä tutkinnassa on thyssenkruppin mukaan ensinnäkin arvioitava keskittymän tuloksena syntyvän yksikön ja muiden toimijoiden keskittymän jälkeistä tulevaa käyttäytymistä tarkastelemalla kyseisestä keskittymästä johtuvaa kaikkein todennäköisintä taloudellista kehitystä.
114
Toiseksi kyseinen kaksivaiheinen tutkinta edellyttää, että merkityksellisiä markkinoita koskevalla tulevaisuuteen suuntautuvalla analyysilla arvioidaan sitä, johtaako tämä tulevaisuudessa tapahtuva käyttäytyminen todennäköisesti tilanteeseen, jossa tehokas kilpailu olennaisesti estyy merkityksellisillä markkinoilla.
115
Toisessa väitteessään thyssenkrupp toteaa, että erityisesti valituksenalaisen tuomion 270–290, 304, 432, 433, 448–453, 540–544, 551, 570, 613, 633, 737 ja 754 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, ettei komissiolla ollut velvollisuutta osoittaa ”erittäin todennäköisesti”, että tehokas kilpailu voi estyä olennaisesti käsiteltävässä asiassa.
116
Thyssenkruppin mukaan 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 118 kohdasta ilmenee, että komission on osoitettava ”erittäin todennäköisesti”, että tehokas kilpailu estyy olennaisesti keskittymän jälkeen, ja että kyseiseen toimielimeen sovellettava näyttövaatimus on näin ollen tiukempi kuin se, jonka nojalla tehokkaan kilpailun olennainen estäminen on ”todennäköisempää kuin estämättä jättäminen”.
117
Thyssenkruppin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltävässä asiassa soveltaman kaltaisen alemman näyttökynnyksen soveltaminen johtaa virheellisesti todistustaakan kääntämiseen, koska ilmoituksen tekijän on osoitettava ”erittäin todennäköisesti”, ettei tehokasta kilpailua olennaisesti estetä.
118
Lisäksi thyssenkrupp katsoo, että koska unionin yleinen tuomioistuin ei edellyttänyt, että komissio osoittaa ”erittäin todennäköisesti”, että suunniteltu keskittymä johtaa tehokkaan kilpailun olennaiseen estämiseen sisämarkkinoilla, se hyväksyi sen, että komissio voi tukeutua yleiseen olettamaan tällaisen esteen olemassaolosta.
119
Komissio kiistää sekä thyssenkruppin argumenttien tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen että niiden paikkansapitävyyden.
120
Thyssenkruppp täsmentää vastauskirjelmässään, että – toisin kuin komissio väittää – ensimmäisen valitusperusteen toinen osa voidaan ottaa tutkittavaksi, koska ensimmäisessä oikeusasteessa oli jo vedottu komission tekemän keskittymää koskevan analyysin puutteisiin kaksivaiheisen tutkinnan tarpeellisuuden kannalta, mikä ilmenee kannekirjelmän 14 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista, 26 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista, 58 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista, 63 ja 69 kohdasta, 72 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista sekä 128, 135, 139 ja 153 kohdasta.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
121
Ensinnäkin thyssenkruppin ensimmäisen valitusperusteen toisen osan ensimmäisen väitteen tutkittavaksi ottamisesta on todettava, että vaikka kyseinen yhtiö väittää korostaneensa useaan otteeseen unionin yleisessä tuomioistuimessa, että kuumasinkittyjä autonosia ja pakkausterästä koskeviin komission toteamuksiin sisältyi ilmeisiä arviointivirheitä ja oikeudellisia virheitä, kyseinen yhtiö ei ole osoittanut esittäneensä ensimmäisessä oikeusasteessa erityisiä kanneperusteita, jotka koskevat yhtäältä komission ja unionin yleisen tuomioistuimen väitettyä velvollisuutta suorittaa 10.7.2008 annetun tuomion Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392) 51 kohdassa ja 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 113 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettu kaksivaiheinen tutkinta.
122
Mikään kannekirjelmän kohdista, joihin thyssenkrupp viittaa osoittaakseen esittäneensä edellisessä kohdassa esitetyt väitteet unionin yleisessä tuomioistuimessa, ei sisällä tällaisia erityisiä perusteita tai argumentteja.
123
Tältä osin on riittävää muistuttaa, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on valitusasioissa näin ollen toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista on tehty. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa perustetta, johon hän ei ole vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska asianosaisella olisi muutoin oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta valitusasioissa on rajattu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyä oikeusriitaa laajempi oikeusriita (tuomio 25.3.2021, Slovak Telekom v. komissio, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, 98 ja 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
124
Koska valittaja ei ole esittänyt ensimmäisen valitusperusteen toisen osan ensimmäistä väitettä unionin yleisessä tuomioistuimessa, se on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
125
Tarkasteltaessa sitä, voidaanko kyseisen valitusperusteen toisen osan toinen väite, joka koskee komission näyttövaatimuksia siinä tilanteessa, kun sen on näytettävä toteen tehokkaan kilpailun olennainen estyminen kyseisen asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ottaa tutkittavaksi, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan näyttöön sovellettavien sääntöjen väitetty rikkominen on oikeuskysymys, joka voidaan tutkia valitusvaiheessa (ks. mm. tuomio 28.11.2019, ABB v. komissio, C‑593/18 P, EU:C:2019:1027, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten edellä tämän tuomion 115 kohdassa muistutettiin, thyssenkrupp moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei tämä katsonut komission olevan velvollinen osoittamaan ”erittäin todennäköisesti” tehokkaan kilpailun mahdollista olennaista estämistä. Näin ollen on katsottava, että ensimmäisen valitusperusteen toisen osan toinen väite voidaan ottaa tutkittavaksi.
126
Asiakysymyksen osalta Thyssenkruppin mukaan 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 118 kohdasta ilmenee, että komission on osoitettava ”erittäin todennäköisesti”, että tehokas kilpailu estyy olennaisesti keskittymän jälkeen, ja että kyseiseen toimielimeen sovellettava näyttövaatimus on näin ollen tiukempi kuin se, jonka nojalla tehokkaan kilpailun olennainen estäminen on ”todennäköisempää kuin estämättä jättäminen”.
127
Kuten unionin tuomioistuin totesi 13.7.2023 antamansa tuomion komissio v. CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561) 87 ja 88 kohdassa, tämä olettama on virheellinen. Kun otetaan huomioon erityisesti asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 2 ja 3 kohdan symmetrinen rakenne ja komission yrityskeskittymien valvonnan alalla tekemien taloudellisten analyysien tulevaisuuteen suuntautuva luonne, on katsottava, että keskittymän toteamiseksi sisämarkkinoille soveltumattomaksi tai soveltuvaksi on riittävää, että komissio osoittaa riittävän merkityksellisten ja yhtäpitävien seikkojen avulla, että on enemmänkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että kyseessä olevasta keskittymästä seuraa tehokkaan kilpailun olennainen estyminen sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla tai että sillä ei ole tällaista seurausta.
128
Ensimmäisen valitusperusteen toisen osan toinen väite on siten perusteeton.
129
Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
130
Thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 55–71, 74–85, 88–93, 98–107 ja 112–114 kohdassa useita virheitä, jotka koskevat merkityksellisten markkinoiden määrittelyä käsiteltävässä asiassa. Unionin yleinen tuomioistuin otti myös näytön huomioon vääristyneellä tavalla ja/tai laiminlöi perusteluvelvollisuutensa.
131
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi thyssenkruppin mielestä valituksenalaisen tuomion 55–57 kohdassa virheellisesti, ettei komissio tehnyt riidanalaista päätöstä sen perusteella, että kuumasinkityille autonosille oli olemassa erilliset markkinat.
132
Toiseksi thyssenkrupp väittää lähinnä, että komissio teki ilmeisen virheen, kun se käytti riidanalaisen päätöksen 9.1–9.4 kohtaan sisältyvässä suunniteltua keskittymää koskevassa kilpailuanalyysissaan perustana yksinomaan kuumasinkittyjen autonosien markkinoita eikä myös sähkösinkityn teräksen ja kuumasinkityn teräksen kattavia laajempia markkinoita. Kyseisen yhtiön mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt havaita ja todeta tämä komission ilmeinen virhe.
133
Kolmanneksi ja viimeiseksi thyssenkrupp väittää, että erityisesti valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin asetti merkityksellisiä markkinoita määritellessään virheellisesti kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä ”täydellistä korvattavuutta koskevan vaatimuksen”. Unionin yleinen tuomioistuin teki myös oikeudellisen virheen, kun se ei vaatinut komissiota määrittelemään teknisiä arviointiperusteita, joiden perusteella tietyt merkityksellisten tuotemarkkinoiden tuotantoketjut voitaisiin ottaa huomioon tarjontapuolen korvattavuuden määrittämiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin käänsi thyssenkruppin mukaan lisäksi todistustaakan vaatiessaan ilmoituksen tekijöitä osoittamaan, ettei ole olemassa mitään tekijää, joka voisi rajoittaa kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä korvattavuutta.
134
Komissio kiistää sekä thyssenkruppin argumenttien tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen että niiden paikkansapitävyyden.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
135
Ensinnäkin tarkasteltaessa sitä, voidaanko toisen valitusperusteen ensimmäinen osa, jossa valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen käsiteltävässä asiassa useita merkityksellisten markkinoiden määrittelyyn liittyviä virheitä, ottaa tutkittavaksi, on muistutettava, että – kuten edellä tämän tuomion 57 ja 58 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta. Näitä vaatimuksia ei täytä ja tutkimatta on jätettävä valitusperuste, jonka tueksi esitetyt perustelut eivät ole riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa, erityisesti siksi, että ne oleelliset seikat, joihin valitusperuste perustuu, eivät ilmene johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi valituskirjelmästä. Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että valitus, joka ei ole rakenteeltaan johdonmukainen ja joka rajoittuu yleisiin toteamuksiin ja jossa ei ilmoiteta täsmällisesti valituksenalaisen ratkaisun kohtia, joissa väitetään mahdollisesti olevan oikeudellinen virhe, on jätettävä tutkimatta sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi.
136
Koska thyssenkruppin valituksenalaisen tuomion muita kohtia kuin 55–57 ja 103 kohtaa koskevien väitteiden tueksi ei ole esitetty käsiteltävässä asiassa erityisiä oikeudellisia perusteluja, ne on jätettävä tutkimatta. Sama koskee argumenttia, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa.
137
Siltä osin kuin thyssenkrupp riitauttaa valituksenalaisen tuomion 55–57 kohdan myös sillä perusteella, että – toisin kuin riidanalaisen päätöksen 132 perustelukappaleessa todetaan – komissio tukeutui kyseisen päätöksen muissa osissa lähinnä kuumasinkittyjen autonosien erillisten markkinoiden olemassaoloon, on katsottava, että thyssenkrupp kiistää tämän toteamuksen paikkansapitävyyden ja vaatii näin ollen unionin tuomioistuinta arvioimaan tosiseikat uudelleen, mikä ei ole sallittua muutoksenhakuvaiheessa.
138
Toiseksi niiden argumenttien tutkittavaksi ottamisesta, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti tietyt todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, on muistutettava, kuten edellä tämän tuomion 102 kohdasta ilmenee, että kun valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, sen on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.
139
Thyssenkrupp ei kuitenkaan yksilöi perusteluissaan täsmällisesti niitä todisteita, jotka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut huomioon vääristyneellä tavalla.
140
Myös nämä argumentit on siten jätettävä tutkimatta.
141
Kolmanneksi niiden thyssenkruppin argumenttien tutkittavaksi ottamisen osalta, joiden mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi lähinnä pitänyt havaita ja todeta, että komissio oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se teki riidanalaisen päätöksen 9.1–9.4 kohdassa ainoastaan suunniteltua keskittymää koskevan kilpailuanalyysin tukeutumalla yksinomaan kuumasinkittyjen autonosien markkinoihin eikä myös sähkösinkityn teräksen ja kuumasinkityn teräksen kattaviin laajempiin markkinoihin, on todettava, että kyseinen yhtiö väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa ainoastaan, että komission päätelmä, jonka mukaan arvioinnin tulos olisi ollut kilpailun kannalta sama molemmilla markkinoilla, oli virheellinen. Toisin kuin mainittu yhtiö väitti vastauskirjelmässään, tämä toteamus vahvistetaan kannekirjelmän 14 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, joihin se oli tässä yhteydessä viitannut.
142
Kuten edellä tämän tuomion 123 kohdassa todettiin, unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on valitusasioissa näin ollen toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista on tehty. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa perustetta, johon hän ei ole vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska asianosaisella olisi muutoin oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta valitusasioissa on rajattu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyä oikeusriitaa laajempi oikeusriita.
143
Nämä thyssenkruppin argumentit on näin ollen jätettävä tutkimatta.
144
Neljänneksi ja viimeiseksi sen thyssenkruppin argumentin tutkittavaksi ottamisesta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei vaatinut komissiota määrittelemään teknisiä arviointiperusteita, joiden perusteella tietyt merkityksellisten tuotemarkkinoiden tuotantoketjut olisi voitu ottaa huomioon tarjontapuolen korvattavuuden määrittämiseksi, on riittävää todeta, että koska thyssenkrupp ei ollut esittänyt tällaista argumenttia ensimmäisessä oikeusasteessa, myös sitä on pidettävä ”uutena perusteena”, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta.
145
Ensinnäkin niiden thyssenkruppin argumenttien paikkansapitävyydestä, joissa kyseinen yhtiö väittää unionin yleisen tuomioistuimen todenneen virheellisesti, ettei komissio ollut tehnyt riidanalaista päätöstä sen perusteella, että kuumasinkityille autonosille oli olemassa erilliset markkinat, on todettava, että tämä argumentointi perustuu joka tapauksessa valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin ei esittänyt tällaista toteamusta valituksenalaisen tuomion 55–57 kohdassa. Se nimittäin totesi kyseisissä kohdissa, että komission mukaan käsiteltävässä asiassa ei ollut tarpeen määrittää, muodostivatko kuumasinkitty teräs ja sähkösinkitty teräs erilliset tuotemarkkinat, koska kilpailuvaikutusten arvioinnin tulos olisi sama riippumatta siitä, onko kyse erillisistä kuumasinkityn teräksen markkinoista vai sinkityn teräksen (kuumasinkityn teräksen + sähkösinkityn teräksen) kokonaismarkkinoista.
146
Myös tämä thyssenkruppin väite on siten hylättävä perusteettomana.
147
Toiseksi thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin asetti merkityksellisiä markkinoita määritellessään virheellisesti kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä ”täydellistä korvattavuutta koskevan vaatimuksen”, on todettava, että myös tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
148
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin vastasi valituksenalaisen tuomion 101–103 kohdassa ainoastaan yhteen thyssenkruppin esittämään argumenttiin. Valituksenalaisen tuomion 95 kohdasta, jossa esitetään tarkka yhteenveto tästä argumentista, ilmenee, että thyssenkrupp väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa, että nämä terästyypit ovat täysin korvattavissa tarjontapuolella ja että lukuun ottamatta pitkälle kehitettyä erikoislujaa terästä, joka edellyttää erityisvälineitä, suurin osa ETA-alueella sijaitsevista kuumasinkityn teräksen tuotantolinjoista pystyy tuottamaan muuta kuumasinkittyä terästä autoalan asiakkaille tai niitä voitaisiin mukauttaa tähän tarkoitukseen vähäisin investoinnein.
149
Erityisesti valituksenalaisen tuomion 101 ja 102 kohdasta ilmenee lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli sitä, voivatko tavarantoimittajat markkinoiden määritelmää koskevan tiedonannon 20 kohdan perusteella suunnata tuotevalikoimansa helposti uudelleen niin, että se oikeuttaa laajentamaan markkinat kaikkeen kuumasinkittyyn teräkseen. Tästä kohdasta ei kuitenkaan ilmene mitään täydellistä korvattavuutta koskevaa vaatimusta.
150
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa, etteivät investoinnit, joita tuotantolinjojen päivittäminen edellyttää, jotta ne voidaan mukauttaa kuumasinkittyjen autonosien tuotantoon, ole lainkaan vähäisiä. Unionin yleisen tuomioistuimen mielestä komissiota ei voida siksi moittia sen toteamisesta, etteivät kuumasinkityt autonosat ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitettu kuumasinkitty teräs ole täysin korvattavissa tarjontapuolella.
151
Näin ollen väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin asetti kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä ”täydellistä korvattavuutta koskevan vaatimuksen”, on hylättävä perusteettomana.
152
Kolmanneksi thyssenkruppin argumentoinnista, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin käänsi todistustaakan vaatiessaan ilmoituksen tekijöitä osoittamaan, ettei ole olemassa mitään tekijää, joka voisi rajoittaa kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä korvattavuutta, on todettava, että tämä argumentointi perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
153
Unionin yleinen tuomioistuin totesi nimittäin kyseisen tuomion 79–83 kohdassa, että komissio oli todellakin arvioinut tarjontapuolen korvattavuuden astetta ja osoittanut, ettei tämä korvattavuus riittänyt oikeuttamaan muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen sisällyttämistä kyseisiin tuotemarkkinoihin. Unionin yleistä tuomioistuinta ei näin ollen voida moittia siitä, että se käänsi todistustaakan, kun se ei vaatinut komissiota vaan ilmoituksen tekijöitä osoittamaan sellaisten tekijöiden puuttumisen, jotka voisivat rajoittaa kuumasinkittyjen autonosien ja muihin käyttötarkoituksiin kuin autoihin tarkoitetun kuumasinkityn teräksen välistä korvattavuutta.
154
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toisen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
155
Thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 3 kohtaa, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 118–122 ja 127–136 kohdassa, että laminoitu pakkausteräs muodostaa erilliset tuotemarkkinat.
156
Ensinnäkin thyssenkrupp katsoo etenkin, että arvioidessaan tarjontapuolen korvattavuutta unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä, esitti riittämättömät perustelut ja otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Kyseinen yhtiö väittää, että unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa, että komissio oli todennut riidanalaisen päätöksen 293 perustelukappaleessa, etteivät pakkausteräksen alan toimijat valmista laminoitua terästä olemassa olevilla välineillä, joita käytetään orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen valmistukseen.
157
Thyssenkruppin mukaan komissio nimittäin totesi kyseisessä 293 perustelukappaleessa ainoastaan, että laminoidun teräksen tuotanto edellyttää erityistä valmistusvälinettä, mikä erottaa sen tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen tuotannosta. Thyssenkruppin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi kuitenkin pitänyt tutkia, voitaisiinko olemassa olevilla välineillä, joita käytetään orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen valmistukseen, valmistaa laminoitua terästä, mikä mahdollistaisi tarjontapuolen korvattavuuden.
158
Toiseksi thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin käänsi valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa todistustaakan, kun se katsoi, että kyseisen yhtiön on osoitettava laajempi tarjontapuolen korvattavuus.
159
Kolmanneksi ja viimeiseksi thyssenkrupp väittää yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin teki muun muassa valituksenalaisen tuomion 132–134 kohdassa oikeudellisen virheen, koska se ei todennut, että komission olisi pitänyt markkinoiden määritelmää koskevasta tiedonannosta johtuvien vaatimusten mukaisesti käyttää SSNIP-testiä korvattavissa olevien tuotteiden valikoiman määrittämiseen.
160
Toisaalta thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, kun se katsoi, että vastauksista, jotka asiakkaat komission aloittaman markkinatutkimuksen yhteydessä antoivat laminoidun ja lakatun teräksen korvattavuutta koskeviin kysymyksiin, ilmenee selvästi, että suurin osa kantansa esittäneistä asiakkaista vetosi vakuuttavasti rajalliseen korvattavuuteen.
161
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
162
Ensinnäkin thyssenkruppin argumentoinnista, joka koskee yhtäältä sitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin toistanut valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa tarkasti riidanalaisen päätöksen 293 perustelukappaletta, ja toisaalta sitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut tarjontapuolen korvattavuuden määrittämiseksi, voitaisiinko olemassa olevilla välineillä, joita käytetään orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen valmistukseen, valmistaa laminoitua terästä, on todettava, että tämä argumentointi perustuu sekä valituksenalaisen tuomion että riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan.
163
Yhtäältä on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin toisti tarkasti riidanalaisen päätöksen 293 perustelukappaleen, koska tästä perustelukappaleesta ilmenee komission katsoneen, että sillä, että suunnitellun keskittymän osapuolilla oli erityisiä laminoidun teräksen tuotantolinjoja ja etteivät keskittymän osapuolten kilpailijoiden orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen tuotantolinjat toimi laminoidun teräksen tuotannossa ja toimituksessa, kyseenalaistetaan viimeksi mainittujen argumentti, jonka mukaan orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen tuotantoketjujen olemassaolo mahdollistaa tarjontapuolen korvattavuuden.
164
Toisaalta valituksenalaisen tuomion 118–121 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin otti tarjonnan korvattavuutta määrittäessään huomioon olemassa olevat välineet, joita käytetään orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen valmistukseen, kun kyse on mahdollisuudesta valmistaa laminoitua terästä.
165
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin katsoi aluksi kyseisen tuomion 119 kohdassa, että tekninen toteutettavuus on välttämätön mutta ei riittävä edellytys tarjontapuolen korvattavuudelle. Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 120 kohdassa, että – kuten markkinoiden määritelmää koskevan tiedonannon 23 kohdasta ilmenee – jotta tarjonnan korvattavuudella olisi merkitystä tuotemarkkinoiden määrittelemisen kannalta, tavarantoimittajien on voitava suunnata tuotantonsa uudelleen muun muassa ilman merkittäviä viiveitä ja huomattavia lisäinvestointeja, mikä on ristiriidassa sen kanssa, että tinapinnoitettujen ohutlevyjen tai elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen muuttaminen laminoiduksi teräkseksi edellyttää ylimääräistä tuotantovaihetta, jossa teräkseen kiinnitetään lisäpinnoite, nimittäin teräsalustaan lisätään muovikalvo. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 121 kohdassa, että komission riidanalaisen päätöksen 293 perustelukappaleessa esittämä toteamus, jonka mukaan thyssenkruppilla ja TSE:llä on erityisiä laminointilinjoja, jotta ne voivat toteuttaa tämän laminoidun teräksen ylimääräisen tuotantovaiheen, osoittaa, että niille on aiheutunut merkittäviä lisäkustannuksia, mikä viittaa siihen, että markkinoiden määritelmää koskevan tiedonannon 23 kohdassa tarkoitettu mahdollinen tarjonnan korvattavuus puuttuu.
166
Näin ollen ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tutkinut, voitaisiinko olemassa olevilla välineillä, joita käytetään orgaanisella aineella pinnoitetun teräksen valmistukseen, valmistaa laminoitua terästä, mikä mahdollistaisi tarjontapuolen korvattavuuden.
167
Toiseksi thyssenkruppin argumentoinnista, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin käänsi valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa todistustaakan siltä osin kuin se katsoi, että kyseisen yhtiön on osoitettava laajempi tarjontapuolen korvattavuus, on todettava, että myös tämä argumentointi perustuu kyseisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
168
Kyseisestä 119 kohdasta ei nimittäin ilmene millään tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin olisi vaatinut thyssenkruppia osoittamaan laajemman tarjontapuolen korvattavuuden ja vapauttanut komission sille keskittymien alalla kuuluvasta todistustaakasta.
169
Valituksenalaisen tuomion 118–121 kohdasta sitä vastoin ilmenee, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä komissio oli käsiteltävässä asiassa perustellut arviotaan tarjontapuolen korvattavuudesta, eikä thyssenkrupp ollut onnistunut osoittamaan, että tähän komission arviointiin liittyi menettelyllisiä virheitä, oikeudellisia virheitä tai ilmeisiä arviointivirheitä.
170
Ei siis voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin vapautti komission velvollisuudestaan osoittaa, estäisikö suunnitellun keskittymän toteuttaminen olennaisesti tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla. Kyseinen tuomioistuin ei myöskään vaatinut thyssenkruppia osoittamaan laajempaa tarjontapuolen korvattavuutta.
171
Kolmanneksi ja viimeiseksi yhtäältä thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei todennut, ettei komissio käyttänyt SSNIP-testiä korvattavissa olevien tuotteiden valikoiman määrittämiseen, on todettava, kuten markkinoiden määritelmää koskevan tiedonannon 15 kohdassa vahvistetaan, että SSNIP-testi on vain ”tapa” arvioida kyseisten tuotteiden välistä korvattavuutta. Kyseisen tiedonannon 25 kohdasta ilmenee lisäksi, että ”on useita erilaisia tietoja, jotka auttavat arvioimaan, missä määrin korvaamista esiintyisi” ja että ”komissio suhtautuu avoimesti empiirisiin todisteisiin tavoitteenaan hyödyntää tehokkaasti kaikki käytettävissä olevat tiedot, jotka voivat olla yksittäisen asian kannalta merkityksellisiä[, eikä] aseta eri tietolähteitä tai erilaisia todisteita tiukkaan hierarkkiseen järjestykseen”.
172
Tästä seuraa, ettei komissio ole itse rajoittanut harkintavaltaansa siten, että se soveltaisi aina SSNIP-testiä määrittääkseen kyseisten tuotteiden mahdollisen korvattavuuden. Komissiolla on näin ollen harkintavaltaa, ja se voi valita markkinoiden määritelmää koskevan tiedonannon 25 kohdassa mainituista todisteista ne, joita se pitää sopivimpina kussakin yksittäistapauksessa.
173
Toisaalta thyssenkruppin moitteesta, jonka mukaan laminoidun ja lakatun teräksen korvattavuutta koskevat todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on todettava, että kyseinen yhtiö väittää lähinnä ainoastaan, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, kun se katsoi, että asiakkaiden laminoidun ja lakatun teräksen korvattavuutta koskeviin kysymyksiin antamista vastauksista ilmeni selvästi, että suurin osa kannan esittäneistä asiakkaista totesi vakuuttavalla tavalla tällaisen korvattavuuden rajat. Thyssenkrupp lisää, että todisteet otetaan huomioon vääristyneellä tavalla, jos tätä kantaa pidetään asiakkaiden enemmistön kantana. Kyseisen yhtiön mukaan tällainen toteamus ei edellytä asiakysymyksen uudelleenarviointia vaan ainoastaan vastausten laskemista.
174
Sen sijaan, että thyssenkrupp olisi yksilöinyt täsmällisesti todisteet, jotka unionin yleinen tuomioistuin otti sen mielestä huomioon vääristyneellä tavalla, se ainoastaan viittaa ensimmäisessä oikeusasteessa toimittamaansa kannekirjelmään ja valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa mainittuun 592-sivuiseen liitteeseen A.4d, joka sisältää kaikki komission markkinatutkimuksensa yhteydessä esittämiin kysymyksiin saamat asiakkaiden vastaukset.
175
Koska thyssenkrupp ei yksilöi täsmällisesti todisteita, jotka sen mielestä otettiin käsiteltävässä asiassa huomioon vääristyneellä tavalla, kyseisen yhtiön argumentit on jätettävä tutkimatta.
176
Toisen valitusperusteen toinen osa on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toisen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
177
Thyssenkruppin mielestä unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa virheellisesti, että thyssenkruppin argumentit, joilla pyrittiin osoittamaan kuumasinkityn teräksen ja sähkösinkityn teräksen kuuluminen samoille markkinoille, on hylättävä kokonaisuudessaan tehottomina.
178
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
179
Tästä on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa lähinnä, että koska komissio ei ollut lopullisesti todennut, että kuumasinkitty teräs ja sähkösinkitty teräs kuuluvat kaksille erillisille markkinoille, thyssenkruppin argumentit, joilla pyrittiin osoittamaan, että kuumasinkitty teräs ja sähkösinkitty teräs kuuluvat samoille markkinoille, on hylättävä kokonaisuudessaan tehottomina.
180
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 57 kohdassa, että myös nämä argumentit on joka tapauksessa hylättävä perusteettomina mainitun tuomion 58–70 kohdassa esitetyistä syistä.
181
Koska – kuten edellä tämän tuomion 62–70 kohdasta ilmenee – thyssenkrupp ei ole osoittanut, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 58–70 kohdassa, toisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä tehottomana.
Toisen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
182
Thyssenkrupp väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin lausunut kannekirjelmän ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisestä väitteestä ja että se laiminlöi perusteluvelvollisuutensa, kun se ymmärsi väärin kyseisen yhtiön esittämän moitteen, joka koskee tarvetta ottaa huomioon komission aikaisempi päätöskäytäntö ja erityisesti asiassa AM/Ilva annettu päätös.
183
Thyssenkrupp nimittäin väitti ensimmäisessä oikeusasteessa, ettei ollut olemassa mitään tosiseikkaperustaa, jonka perusteella voitaisiin olettaa, että kuumasinkityille autonosille on olemassa erilliset markkinat, ja tukeutui tiettyihin asian AM/Ilva seikkoihin, jotka olisi pitänyt ottaa huomioon myös käsiteltävässä asiassa, koska ne koskivat samoja tuotteita ja samoja merkityksellisiä markkinoita. Mainitut seikat sisälsivät erityisesti toteamuksia ylemmän hintaluokan tuotteiden ja primäärituotteiden tarjonnan välisestä korvattavuudesta, primäärituotteiden aiheuttamasta hintapaineesta sekä siitä, että AM oli ostamassa Ilvalta kaksi suurta tehdasta, jotka pystyivät tuottamaan suuria määriä korkealaatuista kuumasinkittyä terästä ja suuria määriä korkealaatuisia kuumasinkittyjä autonosia.
184
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
185
Tältä osin kannekirjelmästä ilmenee selvästi, että thyssenkruppin mukaan asiassa AM/Ilva kuumasinkittyjä autonosia ei pidetty erillisinä markkinoina ja ettei ollut syytä katsoa, että käsiteltävässä asiassa olisi olemassa tällaiset markkinat. Kyseisen yhtiön mukaan asiassa AM/Ilva annetun päätöksen 295 perustelukappaleessa sekä 602 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa esitetyt kaksi komission yleistä toteamusta tukivat sitä, ettei tällaisia erillisiä markkinoita ole.
186
Unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi valituksenalaisen tuomion 65–69 kohdassa oikein thyssenkruppin väitteen ja hylkäsi sen argumentit.
187
Erityisesti kyseisen tuomion 65 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei viittauksella komission aikaisempiin hiiliteräslevytuotteita koskeviin päätöksiin ja erityisesti asiassa AM/Ilva annettuun päätökseen ollut merkitystä.
188
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 66 kohdassa, että unionin yleisen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun komissio antaa ratkaisun yrityskeskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille ilmoituksen ja keskittymään liittyvän asiakirja-aineiston perusteella, kantajalla ei ole oikeutta kyseenalaistaa näitä toteamuksia sillä perusteella, että ne poikkeavat toteamuksista, jotka on tehty aikaisemmin toisessa asiassa eri ilmoituksen ja eri asiakirja-aineiston perusteella, vaikka oletettaisiin, että merkitykselliset markkinat ovat samanlaiset tai jopa samat molemmissa asioissa. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että siltä osin kuin thyssenkrupp vetoaa käsiteltävässä asiassa komission aikaisemmassa päätöksessä tekemiin analyyseihin, sen argumentoinnin tämä osa on merkityksetön.
189
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa, etteivät komission aikaisemmissa hiiliteräslevytuotteita koskevissa päätöksissä ja erityisesti asiassa AM/Ilva tehdyssä päätöksessä, joihin thyssenkrupp viittaa, tehdyt tosiseikkoja koskevat toteamukset ja taloudelliset arvioinnit missään tapauksessa sido komissiota eivätkä varsinkaan unionin yleistä tuomioistuinta käsiteltävässä asiassa. Jos oletetaan, että viimeksi mainitussa päätöksessä esitetty analyysi eroaa käsiteltävässä asiassa riidanalaisessa päätöksessä tehdystä analyysista eikä tämä ero ole objektiivisesti perusteltu, unionin yleisen tuomioistuimen pitäisi kumota riidanalainen päätös tässä oikeudenkäyntimenettelyssä vain, jos kyseinen päätös, eikä asiassa AM/Ilva annettu päätös, on virheellinen.
190
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa, ettei thyssenkrupp voi moittia komissiota siitä, ettei tämä noudattanut riidanalaisessa päätöksessä aiempaa päätöskäytäntöään, väittäen, ettei kyseinen toimielin arvioinut samalla tavalla käsiteltävän asian tosiseikkoja ja thyssenkruppin mainitsemien aikaisempien asioiden, erityisesti asian AM/Ilva, tosiseikkoja.
191
Toisen valitusperusteen neljäs osa on siten hylättävä perusteettomana.
192
Näin ollen toinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmas valitusperuste
Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
193
Thyssenkruppin ensimmäisen väitteen mukaan erityisesti valituksenalaisen tuomion 561 ja 562 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 139/2004 2 artiklaa ja kyseisen asetuksen johdanto-osan 25 perustelukappaletta, kun se katsoi, että komissio saattoi todeta riidanalaisen päätöksen 1419 perustelukappaleessa, että määräävän aseman syntyminen tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja laminoidun pakkausteräksen osalta sekä koordinoimattomat horisontaaliset vaikutukset tinapinnoitettujen ohutlevyjen, elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ja laminoidun pakkausteräksen markkinoilla voivat estää olennaisesti tehokasta kilpailua. Thyssenkruppin mukaan asetuksen N:o 139/2004 johdanto-osan 25 perustelukappale ei mahdollista näiden kahden eri käsitteen rinnakkaista soveltamista. Thyssenkruppin mielestä tästä perustelukappaleesta ei ilmene millään tavoin, että kyseiseen asetukseen perustuvalla lainsäädännöllisellä muutoksella pyrittiin helpottamaan tehokkaan kilpailun olennaista estämistä koskevan kriteerin laajaa tulkintaa. Thyssenkruppin mukaan oligopolistisilla markkinoilla aiheutuvien koordinoimattomien vaikutusten käsitettä voidaan siten soveltaa vain, jos määräävää asemaa ei ole todettu.
194
Käsiteltävässä asiassa komissio ja unionin yleinen tuomioistuin jättivät avoimeksi kysymyksen siitä, saisiko suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvä yksikkö määräävän aseman vai ei, ja alensivat näin ollen virheellisesti puuttumiskynnystä. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi 28.5.2020 antamassaan tuomiossa CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217), mikään ei viittaa siihen, että asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 3 kohdan tarkoituksena olisi ollut ottaa käyttöön alhaisempi puuttumiskynnys.
195
Toisessa väitteessään thyssenkrupp toteaa lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 564 ja 565 kohdassa ainoastaan riidanalaisen päätöksen 1413–1419 perustelukappaleeseen eikä tehnyt omaa analyysiaan, kun se katsoi, että komissio ”selvästi erotti toisistaan määräävän aseman luomisen perustana olevat seikat niistä seikoista, joiden perusteella se totesi koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten olemassaolon”. Thyssenkruppin mukaan taloudellisten vaikutusten arvioinnin on oltava erilainen sen mukaan, liittyykö keskittymä määräävään asemaan vai koordinoimattomiin vaikutuksiin oligopolistisilla markkinoilla. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin voisi valituksenalaisen tuomion 565 kohdassa katsoa, että samat tekijät voidaan ottaa huomioon komission esittämien kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevien kahden teorian tueksi, thyssenkruppin mielestä kyseinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi katsoa, että komissio teki riittävän selvän eron näiden kahden teorian ja merkityksellisten markkinoiden välillä.
196
Thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 563 kohdassa virheellisesti, ettei thyssenkrupp ollut viitannut mihinkään komission analyysin erityiseen seikkaan väittääkseen, ettei komissio tehnyt eroa kahden kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevan teorian välillä. Kyseisen yhtiön mukaan sen esittämän väitteen perusolemuksesta, jonka mukaan komissio ei tehnyt tällaista erottelua, ei nimittäin voida päätellä, missä komission analyysin kohdassa moitittu laiminlyönti tarkalleen tapahtui.
197
Kolmannessa ja viimeisessä väitteessään thyssenkrupp toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 567 ja 568 kohdassa ainoastaan yhteenvedon riidanalaisesta päätöksestä arvioimatta sen sisältöä.
198
Komissio kiistää thyssenkruppin argumenttien paikkansapitävyyden ja toisen väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
199
Thyssenkruppin ensimmäisestä väitteestä on muistutettava, että asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 3 kohdan mukaan keskittymä julistetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi, jos se olennaisesti estää tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä.
200
Kuten lähinnä kyseisen asetuksen johdanto-osan 25 perustelukappaleesta ilmenee, asetuksen 2 artiklan 3 kohta koskee oligopolistisilla markkinoilla toimivien yritysten välisen keskittymän soveltumattomuutta sisämarkkinoille silloin, kun tämä keskittymä estää olennaisesti tehokasta kilpailua, vaikka keskittymän tuloksena syntyvällä yksiköllä ei olisi määräävää asemaa kyseisillä markkinoilla.
201
Asetuksen N:o 139/2004 johdanto-osan 25 perustelukappaleen viimeisestä virkkeestä ilmenee erityisesti, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 ja 3 kohdan säännösten soveltamisala on tarkoitus tulkita siten, että käsite ”olennaisesti estää tehokasta kilpailua” koskee ”määräävän aseman” lisäksi ainoastaan niitä keskittymän kilpailua estäviä vaikutuksia, jotka johtuvat sellaisten yritysten yhteensovittamattomista toimintatavoista, joilla ei olisi määräävää asemaa kyseisillä markkinoilla. Kuten kyseisen perustelukappaleen kolmannessa virkkeessä todetaan, tietyissä olosuhteissa keskittymät, jotka aiheuttavat sen merkittävän kilpailupaineen poistumisen, joka sulautuvilla osapuolilla oli toisiinsa nähden, sekä jäljelle jääviin kilpailijoihin kohdistuvan kilpailupaineen pienentyminen voivat nimittäin – jopa oligopolin jäsenten välisen koordinoinnin todennäköisesti puuttuessa – olennaisesti estää tehokasta kilpailua.
202
Tässä yhteydessä on todettava, että suurimmat koordinoimattomat horisontaaliset vaikutukset toteutuvat silloin, kun keskittymän tuloksena syntyvä yksikkö saa jakamattoman määräävän aseman tai vahvistaa sitä.
203
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 562 kohdassa 13.2.1979 annetun tuomion Hoffmann-La Roche v. komissio (85/76, EU:C:1979:36) 51 kohtaan tukeutuen, markkinoita voi hallita yksittäinen yritys, ja ne voivat olla samanaikaisesti oligopolistiset. Myös tällaisilla oligopolistisilla markkinoilla edellä tämän tuomion 201 kohdassa tarkoitetun kaltaiset keskittymän koordinoimattomat horisontaaliset vaikutukset voivat vahvistaa tällaisen yrityksen jakamatonta määräävää asemaa.
204
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten tehnyt oikeudellista virhettä, kun se tulkitsi valituksenalaisen tuomion 561 ja 562 kohdassa asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 3 kohtaa ja johdanto-osan 25 perustelukappaletta siten, että yhtäältä määräävän aseman luomisen tai vahvistamisen käsite ja toisaalta merkittävän kilpailupaineen poistumisesta oligopolistisilla markkinoilla johtuvien koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten käsite soveltuvat yhteen eivätkä sulje toisiaan pois.
205
Ensimmäinen väite on siten hylättävä perusteettomana.
206
Toista väitettä koskevasta komission oikeudenkäyntiväitteestä, jonka mukaan thyssenkrupp ei ole esittänyt tämän väitteen tueksi erityisiä oikeudellisia perusteita, on riittävää todeta, että kyseinen yhtiö on esittänyt valituksessaan riittävän spesifejä oikeudellisia perusteluja. Näillä argumenteillaan thyssenkrupp ei myöskään vaadi, toisin kuin komissio väittää, unionin tuomioistuinta arvioimaan uudelleen asian tosiseikkoja. Tämä oikeudenkäyntiväite on siten hylättävä.
207
Toisen väitteen paikkansapitävyydestä on todettava ensinnäkin, että – toisin kuin thyssenkrupp väittää – unionin yleinen tuomioistuin analysoi itse kyseisen yhtiön argumentointia siitä, tukeutuiko komissio käsiteltävässä asiassa samoihin tekijöihin tehdessään kaksi erilaista päätelmää.
208
Valituksenalaisen tuomion 564 ja 565 kohdasta nimittäin ilmenee, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä komissio analysoi riidanalaisen päätöksen 1413–1419 perustelukappaleessa erikseen yhtäältä määräävän markkina-aseman syntymistä ja toisaalta koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten olemassaoloa, vaikka nämä kaksi analyysia perustuivat osittain samoihin tosiseikkoihin. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi erityisesti kyseisen tuomion 564 kohdassa, että ”komissio katsoi ensisijaisesti, että määräävä markkina-asema syntyy markkinaosuuksien ja useiden muiden kyseisen päätöksen 9.5.3–9.5.9 kohdassa mainittujen seikkojen perusteella, ja lisäksi toissijaisesti, että merkittävän kilpailupaineen poistamisesta aiheutuu koordinoimattomia horisontaalisia vaikutuksia, tukeutuen kyseisen päätöksen 9.5.3–9.5.12 kohdassa esitettyihin seikkoihin”.
209
Siitä, että nämä analyysit perustuivat osittain samoihin tosiseikkoihin, unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 565 kohdassa, että ”määräävää asemaa ja koordinoimattomia horisontaalisia vaikutuksia koskevaa komission analyysia ei voida tehdä muutoin kuin keskittymällä välttämättä samoihin tosiseikkoihin, kuten markkinaosuuksiin ja kapasiteettiin, tuontiin, kilpailijoiden reaktioon ja ostajien neuvotteluvoimaan, joita riidanalaisen päätöksen 9.5 kohdan alakohdissa on tutkittu, koska molemmissa analyyseissa on otettava huomioon samat seikat”.
210
Näistä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksista käy siis ilmi, että se itse tutki kyseessä olevan keskittymän vaikutuksia koskevan komission analyysin.
211
Toiseksi on todettava, että koska – kuten edellä tämän tuomion 202–204 kohdasta ilmenee – yhtäältä määräävän aseman luomisen tai vahvistamisen käsite ja toisaalta merkittävän kilpailupaineen poistumisesta oligopolistisilla markkinoilla johtuvien koordinoimattomien horisontaalisten vaikutusten käsite eivät sulje toisiaan pois ja koska suurimmat koordinoimattomat horisontaaliset vaikutukset toteutuvat silloin, kun keskittymän tuloksena syntyvä yksikkö saa jakamattoman määräävän aseman tai vahvistaa sitä, unionin yleisen tuomioistuimen ei voida väittää tehneen oikeudellista virhettä, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 565 kohdassa, että komissio saattoi tietyssä määrin tukeutua samoihin tekijöihin ja seikkoihin osoittaakseen, että suunniteltu keskittymä olisi voinut johtaa määräävän aseman syntymiseen tai aiheuttaa koordinoimattomia horisontaalisia vaikutuksia.
212
Kolmanneksi ja viimeiseksi thyssenkruppin argumentista, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 563 kohdassa virheellisesti, ettei thyssenkrupp viittaa mihinkään komission analyysin erityiseen seikkaan tukeakseen väitettään, jonka mukaan komissio ei tehnyt eroa kahden kilpailulle aiheutuvaa haittaa koskevan teoriansa välillä, on riittävää todeta, että koska thyssenkrupp ei ole osoittanut unionin yleisen tuomioistuimen päätelleen valituksenalaisen tuomion 564 ja 565 kohdassa virheellisesti, että komissio oli erottanut toisistaan seikat, joihin nämä kaksi teoriaa perustuvat, tämä argumentti on hylättävä tehottomana.
213
Näin ollen thyssenkruppin toinen väite on hylättävä perusteettomana.
214
Kolmannesta ja viimeisestä väitteestä on todettava, että koska kyseisen tuomion 567 kohdassa toistettu ja 567 ja 568 kohdassa tutkittu thyssenkruppin argumentti koski ainoastaan sitä, oliko komission arviointi seikoista, joilla voidaan osoittaa määräävän aseman muodostuminen tai vahvistuminen, tehtävä eri tavalla kuin muiden koordinoimattomien vaikutusten arviointi, ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin analysoinut itse komission taloudellista arviointia, kun sen tarkoituksena oli vastata nimenomaan tähän argumenttiin.
215
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin korosti kyseisen tuomion 568 kohdassa yhtäältä, että ”tinapinnoitettujen ohutlevyjen markkinoiden osalta komissio arvioi AM:n kannustimia torjua suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön hinnankorotusta ottamalla huomioon muun muassa taloudellisia tekijöitä, kuten markkinoiden oligopolistisen rakenteen, asiakkaiden haluttomuuden lisätä riippuvuuttaan AM:stä, sen, että hinnankorotuksen vastustaminen johtaisi hintojen laskuun kaikilla tuotantomäärillä, ja AM:n varakapasiteetin puuttumisen (1288 ja 1289 perustelukappale). Toisaalta ”elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden osalta komissio arvioi AM:n kannustimia tasoittaa tällaista kasvua tukeutuen erityisesti markkinoiden oligopolistiseen rakenteeseen ja kantajan sisäisten asiakirjojen analyysiin, joka kantajan mukaan osoittaa AM:n todennäköisen käyttäytymisen näillä markkinoilla (1294–1297 perustelukappale)”. Koska thyssenkrupp ei ole myöskään osoittanut, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 567 ja 568 kohdassa, thyssenkruppin kyseisen tuomion 566 kohtaa koskevat moitteet ovat tehottomia.
216
Näin ollen thyssenkruppin kolmas ja viimeinen väite on hylättävä perusteettomana. Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on siten hylättävä.
Kolmannen valitusperusteen toinen osa
– Asianosaisten lausumat
217
Ensimmäisessä väitteessään thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi kannekirjelmän kolmannen kanneperusteen viidennen osan ensimmäisen väitteen sisällön väärin eikä määritellyt merkityksellisiä arviointiperusteita oikein sen arvioimiseksi, voidaanko TSE:tä pitää ”tärkeänä kilpailuvoimana”.
218
Tässä väitteessä thyssenkrupp nimittäin toteaa väittäneensä unionin yleisessä tuomioistuimessa, ettei komissio ilmoittanut riidanalaisessa päätöksessä oikeudellista arviointiperustetta, jota sovelletaan TSE:n luokittelemiseen ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”, eikä analysoinut, kuuluuko kyseessä oleva tilanne jompaankumpaan horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 ja 38 kohdassa kuvailluista tapauksista. Thyssenkruppin mukaan komissio totesi kyseisen päätöksen 965 perustelukappaleessa ainoastaan, että ennen suunniteltua keskittymää TSE oli tärkeämpi kilpailuvoima kuin sen silloisen markkinaosuuden perusteella voitiin olettaa, erityisesti siksi, että se aikoi aktiivisesti laajentaa toimintaansa merkityksellisillä markkinoilla.
219
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi valituksenalaisen tuomion 463 kohdassa tärkeän kilpailuvoiman käsitettä virheellisesti erittäin laajasti ja teki näin oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että tämän käsitteen avulla voidaan ottaa huomioon tilanteet, joissa yrityksen markkinaosuudet ovat pelkkä ”ensimmäinen osoitus” keskittymän osapuolten merkityksestä kilpailun kannalta.
220
Unionin yleisen tuomioistuimen olisi lisäksi pitänyt ottaa huomioon 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 174 kohdasta ilmenevät ohjeet, joiden mukaan ”tärkeän kilpailuvoiman” on erotuttava kilpailijoistaan kilpailuvaikutuksen mukaan, sillä muuten kaikki oligopolistisilla markkinoilla toimivat kilpailupainetta aiheuttavat yritykset voitaisiin luokitella ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”.
221
Toisessa väitteessään thyssenkrupp esittää kuusi pääasiallista argumenttia.
222
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki thyssenkruppin mukaan oikeudellisen virheen kannekirjelmän kolmannen kanneperusteen viidennen osan toisen väitteen tutkinnan yhteydessä tekemässään arvioinnissa, koska unionin yleinen tuomioistuin ei harjoittanut tehokasta tuomioistuinvalvontaa. Thyssenkrupp katsoo erityisesti, että etenkin valituksenalaisen tuomion 476, 478, 484 ja 486 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan toisti ja kuvaili komission riidanalaisessa päätöksessä tekemän arvioinnin eikä esittänyt syitä, joiden perusteella voitaisiin ymmärtää, katsoiko kyseinen tuomioistuin, että komission esittämät argumentit ja todisteet riittivät tukemaan komission toteamuksia, joiden mukaan TSE tekee keskimääräistä suurempia investointeja ja keskittyy markkinaosuutensa suurentamiseen kuumasinkittyjen autonosien alalla.
223
Toiseksi thyssenkrupp katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 477 kohdassa, että niiden todisteiden osalta, jotka on esitetty sen osoittamiseksi, että myös muut kuumasinkittyjen autonosien toimittajat tekivät samanaikaisesti samanlaisia investointeja kuin TSE teki kyseisellä alalla, näiden tavarantoimittajien komission markkinatutkimuksen yhteydessä antamat lausumat on asetettava etusijalle thyssenkruppin ja TSE:n esittämiin todisteisiin nähden.
224
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 478 ja 485 kohdassa virheellisesti riidanalaisen päätöksen 1079 perustelukappaleeseen tutkiessaan komission arviointia siitä, voidaanko TSE:tä pitää ”tärkeänä kilpailuvoimana”. Kyseinen perustelukappale ei kuitenkaan liity millään tavoin tähän arviointiin.
225
Neljänneksi thyssenkrupp pitää valituksenalaisen tuomion 482 kohdan perusteluja ristiriitaisina. Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä 482 kohdassa, ettei komissio tehnyt arviointivirhettä, kun se katsoi, etteivät thyssenkruppin ja TSE:n toimittamat taloudelliset tiedot, jotka koskivat TSE:n markkinaosuuden kehitystä vuosina 2012–2017, olleet ratkaisevia kyseisen yhtiön luokittelemisessa ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”, muun muassa siksi, että – kuten riidanalaisen päätöksen 901 perustelukappaleesta ilmenee – investointien jälkeen tietyillä TSE:n omaisuuserillä olisi todennäköisesti aloitettu nykyaikaistettu tuotanto aikaisintaan vuosina 2019–2021.
226
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä 482 perustelukappaleessa, että – kuten riidanalaisen päätöksen 901 perustelukappaleesta ilmenee – komissio ei olettanut TSE:n markkinaosuuden kasvavan vuosina 2019–2021.
227
Tässä yhteydessä thyssenkrupp täsmentää, että jos komissio katsoi, ettei TSE:n markkinaosuus ollut aiemmin kasvanut merkittävästi, koska osalla sen omaisuuseristä ei ollut vielä aloitettu nykyaikaistettua tuotantoa, sen olisi pitänyt olettaa TSE:n markkinaosuuden kasvavan nykyaikaistetun tuotannon alettua. Muuten komissiolla ei olisi mitään perustetta luokitella TSE:tä ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”.
228
Thyssenkrupp katsoo lisäksi, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon kyseisen yhtiön argumentointia, jonka mukaan TSE:n kilpailukyvyn ei voitu olettaa kasvavan nykyaikaisen tuotannon aloittamisen jälkeen ottamatta huomioon TSE:n kilpailijoiden samanaikaisesti toteuttamien tunnettujen vastaavien investointien vaikutuksia.
229
Viidenneksi thyssenkrupp väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut valituksenalaisen tuomion 487 kohdassa itsenäisesti thyssenkruppin väitettä, jonka mukaan TSE:n investoinneilla pyrittiin lähinnä ainoastaan saamaan kiinni sen kilpailijoiden investoinnit. Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin otti lisäksi riidanalaisen päätöksen 897 perustelukappaleen huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi thyssenkruppin ja TSE:n myöntäneen, ettei niillä ollut todisteita väitteensä tueksi. Thyssenkrupp ja TSE olivat nimittäin myöntäneet ainoastaan, ettei seikkaa, johon ne tältä osin tukeutuivat, ollut nimenomaisesti mainittu näiden kahden yrityksen toimittamissa todisteissa. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään tutkinut käytettävissään olleita todisteita.
230
Kuudenneksi thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 490 kohdassa thyssenkruppin argumentin – jonka mukaan komissio ei ottanut huomioon thyssenkruppin ja TSE:n esittämiä todisteita, joilla pyrittiin osoittamaan, etteivät tietyt asiakkaat ja kilpailijat olleet yhtä mieltä TSE:n luokittelemisesta ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi” – suorittamatta omaa arviointiaan ja täsmentämättä niitä riidanalaisen päätöksen perustelukappaleita, joissa komissio tutki nämä todisteet.
231
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
232
Thyssenkruppin ensimmäisestä väitteestä, joka koskee lähinnä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin ymmärsi kolmannen kanneperusteen viidennen osan ensimmäisen väitteen sisällön väärin eikä määritellyt merkityksellisiä arviointiperusteita oikein sen arvioimiseksi, voidaanko TSE:tä pitää ”tärkeänä kilpailuvoimana”, on ensinnäkin todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tutki kannekirjelmän kolmannen kanneperusteen viidennen osan ensimmäisen väitteen valituksenalaisen tuomion 454–464 kohdassa.
233
Unionin yleinen tuomioistuin esitti thyssenkruppin argumentoinnin kyseisen tuomion 454–458 kohdassa. Näistä kohdista ilmenee lähinnä, että kolmannen kanneperusteen viidennen osan ensimmäisessä väitteessä kyseinen yhtiö väitti, ettei komissio ollut riidanalaisen päätöksen 883 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa soveltanut oikein horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 ja 38 kohdassa mainittuja arviointiperusteita, joiden avulla voidaan määritellä, mikä on ”tärkeä kilpailuvoima”.
234
Kuten kannekirjelmän 100–102 kohdasta ilmenee, thyssenkrupp viittasi tosiasiallisesti horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 ja 38 kohdassa kuvailtuihin kahteen tapaukseen merkityksellisinä arviointiperusteina ja katsoi, ettei komissio ollut tutkinut riidanalaisessa päätöksessä tärkeän kilpailuvoiman käsitteen arviointiperusteiden sovellettavuutta.
235
Unionin yleinen tuomioistuin ei täten ymmärtänyt kannekirjelmän kolmannen kanneperusteen viidennen osan ensimmäisen väitteen sisältöä väärin.
236
Toiseksi thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei lähinnä yhtäältä määritellyt oikein merkityksellisiä arviointiperusteita sen määrittämiseksi, voidaanko TSE luokitella ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”, ja toisaalta tulkitsi valituksenalaisen tuomion 463 kohdassa tärkeän kilpailuvoiman käsitettä virheellisesti erittäin laajasti, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin palautti valituksenalaisen tuomion 460 ja 461 kohdassa mieleen horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 ja 38 kohdan, joissa tämä käsite otetaan käyttöön, sisällön.
237
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 462 kohdassa, että horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 ja 38 kohdassa esitetyt kaksi tapausta eli yhtäältä se, että kyseisille markkinoille äskettäin tullut yritys saattaisi aiheuttaa tulevaisuudessa voimakasta kilpailupainetta muihin kyseisillä markkinoilla toimiviin yrityksiin nähden, ja toisaalta se, että yritys, jonka markkinaosuus on suhteellisen pieni, voi kuitenkin olla tärkeä kilpailuvoima, jos sillä on kehitteillä lupaavia tuotteita, ovat vain esimerkkejä tilanteista, joissa voi muodostua tärkeä kilpailuvoima.
238
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 463 kohdassa, että – kuten horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 kohdasta ilmenee – tärkeän kilpailuvoiman käsite mahdollistaa sellaisten tilanteiden huomioon ottamisen, joissa yrityksen merkitys kilpailun kannalta saatetaan aliarvioida markkinaosuuksien perusteella. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämä käsite on sopusoinnussa kyseisten suuntaviivojen 14 kohdan sanamuodon kanssa, sillä kyseisen kohdan mukaan markkinaosuudet antavat niiden merkityksellisyydestä huolimatta vain hyödyllisen ensimmäisen osviitan markkinatoimijoiden merkityksestä kilpailun kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että komission on arvioitava perusteellisesti kilpailuolosuhteita ottaen huomioon myös muita tekijöitä kuin markkinaosuudet, kuten keskittymän vaikutukset osapuolten väliseen kilpailuun sekä asiakkaiden ja kilpailijoiden mahdolliset reaktiot.
239
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 464–466 kohdassa lähinnä, että komissio oli tehnyt tällaisen yksityiskohtaisen analyysin suunnitellun keskittymän osapuolten välisestä kilpailusta ja TSE:n kuumasinkittyjen autonosien markkinoilla aiheuttamasta kilpailupaineesta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että kyseinen toimielin oli analysoinut TSE:n roolia ja erityisiä valmiuksia sekä sen asemaa muihin markkinatoimijoihin nähden ja todennut TSE:n poikkeavan useimmista muista toimijoista.
240
Tässä yhteydessä on muistutettava, että horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 26, 37 ja 38 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että ”tärkeän kilpailuvoiman” poistuminen on lähtökohtaisesti yksi tekijöistä, jotka voivat vaikuttaa siihen, millä todennäköisyydellä keskittymästä aiheutuu merkittäviä koordinoimattomia vaikutuksia, ja joiden avulla voidaan siten arvioida muun muassa sitä, johtaako kyseinen keskittymä keskittymän osapuolten toisiinsa kohdistaman merkittävän kilpailupaineen poistumiseen (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 160 kohta).
241
Oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että käsitettä ”tärkeä kilpailuvoima” ei voida soveltaa yksinomaan yrityksiin, jotka harjoittavat erityisen aggressiivista hintakilpailua ja jotka pakottavat markkinoilla olevat kilpailijansa mukautumaan hintoihinsa, tai yrityksiin, joiden hintapolitiikka on omiaan muuttamaan merkittävästi kilpailudynamiikkaa kyseisillä markkinoilla (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 166 kohta).
242
Unionin tuomioistuin onkin jo katsonut, että jotta yritys voidaan luokitella ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”, riittää, kuten horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 37 kohdassa todetaan, että sen rooli kilpailuprosessissa on suurempi kuin sen markkinaosuudet tai vastaavanlaiset indikaattorit antavat ymmärtää (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 167 kohta).
243
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten tehnyt oikeudellista virhettä, kun se määritteli merkitykselliset arviointiperusteet määritettäessä sitä, voidaanko TSE luokitella ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”, tulkitsi käsitettä ”tärkeä kilpailuvoima” siten, että se käsittää myös tilanteet, joissa yrityksen merkitys saatetaan aliarvioida markkinaosuuksien perusteella, ja katsoi, että komission oli analysoitava tarkasti kilpailun edellytyksiä ottaen huomioon myös muita tekijöitä, kuten keskittymän vaikutukset osapuolten väliseen kilpailuun sekä asiakkaiden ja kilpailijoiden mahdolliset reaktiot.
244
Ensimmäinen väite on siten hylättävä perusteettomana.
245
Toinen väite sisältää kuusi pääasiallista argumenttia.
246
Tarkasteltaessa edellä tämän tuomion 222 kohdassa mainitun toisen väitteen yhteydessä esitettyä ensimmäistä argumenttia on palautettava mieleen, että SEUT 263 artiklassa määrätty laillisuusvalvonta ulottuu kaikkiin niihin seikkoihin, jotka sisältyvät komission päätöksiin, joiden osalta unionin yleinen tuomioistuin suorittaa oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevan perinpohjaisen tutkinnan kantajan esittämien kanneperusteiden valossa ja kaikkien kantajan esiin tuomien merkityksellisten seikkojen perusteella (ks. vastaavasti tuomio 26.9.2018, Infineon Technologies v. komissio, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 48 kohta).
247
Kantajan esittämät kanneperusteet, lukuun ottamatta ordre public ‑perusteita, rajoittavat siis unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuutta.
248
Yhtäältä valituksenalaisen tuomion 468 kohdasta, jota thyssenkrupp ei ole kiistänyt, ilmenee, että kyseinen yhtiö totesi ensimmäisessä oikeusasteessa ainoastaan, että oli epäselvää, mihin todisteisiin komissio tukeutui katsoessaan, että TSE oli tehnyt keskimääräistä suurempia investointeja ja keskittynyt markkinaosuutensa suurentamiseen kuumasinkittyjen autonosien alalla. Lisäksi thyssenkrupp arvosteli komissiota siitä, että tämä hylkäsi riidanalaisen päätöksen 896 perustelukappaleessa todisteet, jotka thyssenkrupp ja TSE olivat esittäneet osoittaakseen, että myös muut kuumasinkittyjen autonosien toimittajat tekivät tällä alalla vastaavia investointeja kuin TSE, sillä perusteella, että nämä todisteet olivat ristiriidassa toimittajien itsensä ja kyseisen alan asiakkaiden vastausten kanssa.
249
Tutkiessaan näitä väitteitä valituksenalaisen tuomion 475–479 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi lähinnä, että – toisin kuin thyssenkrupp väitti – riidanalaiseen päätökseen sisältyi joukko indisioita, jotka osoittivat, että TSE oli tehnyt keskimääräistä suurempia investointeja kuumasinkittyihin autonosiin ja keskittynyt markkinaosuutensa suurentamiseen kuumasinkittyjen autonosien alalla. Unionin yleinen tuomioistuin totesi erityisesti kyseisen tuomion 476 kohdassa, ettei komissiota voida moittia siitä, ettei se ollut maininnut todisteita, joihin se tukeutui, koska – kuten muun muassa riidanalaisen päätöksen 884–892, 948 ja 954 perustelukappaleesta ilmenee – komissio tukeutui thyssenkruppin ja TSE:n sisäisiin asiakirjoihin sekä kilpailijoiden ja asiakkaiden komission suorittaman markkinatutkimuksen yhteydessä antamiin vastauksiin.
250
Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 477 ja 478 kohdassa thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan komissio ei voinut hylätä riidanalaisen päätöksen 896 perustelukappaleessa thyssenkruppin ja TSE:n todisteita, joilla pyrittiin osoittamaan myös muiden kuumasinkittyjen autonosien toimittajien toteuttaneen TSE:n tekemien investointien kaltaisia investointeja, että komissio totesi kyseisessä 896 perustelukappaleessa hylänneensä ne markkinatutkimuksensa perusteella.
251
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 484–486 kohdassa thyssenkruppin väitteet, joiden mukaan komissio ei ollut verrannut TSE:n investointeja sen kilpailijoiden investointeihin eikä ottanut huomioon näiden kilpailijoiden tutkimus- ja kehitysmenoja tai sisäisiä strategiasuunnitelmia.
252
Valituksenalaisen tuomion 484–486 kohdasta ilmenee kuitenkin selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli näitä väitteitä ja totesi, että käsiteltävässä asiassa komissio analysoi riidanalaisen päätöksen 883–966 perustelukappaleessa yksityiskohtaisesti TSE:n roolia, asemaa ja erityisiä valmiuksia suhteessa muihin kyseisten markkinoiden toimijoihin ja totesi, että TSE poikkesi useimmista muista toimijoista. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 485 ja 486 kohdassa, että komissio oli ottanut arvioinnissaan huomioon muun muassa TSE:n neljän kilpailijan investoinnit ja laajentumissuunnitelmat.
253
Näin ollen thyssenkruppin valituksenalaisen tuomion 476, 478, 484 ja 486 kohdasta esittämä kritiikki on perusteetonta.
254
Edellä tämän tuomion 223 kohdassa tarkoitetun toisen väitteen yhteydessä esitetystä toisesta argumentista on riittävää todeta, ettei thyssenkrupp ole osoittanut, miksi unionin yleisen tuomioistuimen ei olisi pitänyt asettaa muiden tavarantoimittajien kuin TSE:n lausumia etusijalle, vaikka – kuten komissio oli todennut – niillä oli paremmat edellytykset kommentoida omia investointisuunnitelmiaan kuin thyssenkruppilla.
255
Tämä thyssenkruppin argumentti on siten hylättävä perusteettomana.
256
Edellä tämän tuomion 224 kohdassa mainitusta toisen väitteen yhteydessä esitetystä kolmannesta argumentista on todettava yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin pyrkii valituksenalaisen tuomion 478 kohdassa vastaamaan argumentteihin, joissa thyssenkrupp moittii komissiota siitä, ettei tämä maininnut todisteita, joiden perusteella se luokitteli TSE:n ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”.
257
Thyssenkrupp ei kuitenkaan riitauta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 479 kohdassa esittämää toteamusta, jonka mukaan kantaja ei ollut osoittanut, ettei komissio voinut tukeutua sellaisiin paikkansapitäviin, luotettaviin ja yhtäpitäviin todisteisiin, joilla voidaan tukea riidanalaisen päätöksen 883–966 perustelukappaleessa tältä osin tehtyjä päätelmiä.
258
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin pyrkii valituksenalaisen tuomion 485 kohdassa vastaamaan thyssenkruppin argumenttiin, jonka mukaan komissio ei ole verrannut TSE:n investointeja sen kilpailijoiden investointeihin luokitellessaan TSE:n ”tärkeäksi kilpailuvoimaksi”.
259
Vaikka oletettaisiin, ettei unionin yleisen tuomioistuimen tarvinnut viitata riidanalaisen päätöksen 1079 perustelukappaleeseen, koska se ei kuulu kyseisen päätöksen jaksoon, jossa käsitellään erityisesti kysymystä siitä, onko TSE tärkeä kilpailuvoima, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tukeutui joka tapauksessa muihin kyseisen päätöksen perustelukappaleisiin, jotka osoittavat, että komissio todellakin teki tällaisen vertailun.
260
Valituksenalaisen tuomion 484 kohdasta nimittäin ilmenee, että komissio analysoi riidanalaisen päätöksen 883–966 perustelukappaleessa TSE:n roolia, erityisiä valmiuksia ja asemaa muihin markkinatoimijoihin nähden ja totesi TSE:n poikkeavan useimmista muista toimijoista.
261
Kyseisen päätöksen 896 perustelukappaleesta, jota unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli kyseisen tuomion 477 kohdassa, ilmenee, että komissio analysoi suunnitellun keskittymän osapuolten väitettä, jonka mukaan TSE:n kilpailijat tekivät itse TSE:n investointeihin verrattavissa olevia investointeja, ja totesi tämän väitteen olevan ristiriidassa niiden tietojen kanssa, jotka komissio oli saanut kyseisiltä kilpailijoilta ja kyseisten tuotteiden kuluttajilta.
262
Näin ollen tämä thyssenkruppin argumentti on hylättävä tehottomana.
263
Edellä tämän tuomion 225–228 kohdassa mainitun toisen väitteen yhteydessä esitetystä neljännestä argumentista on riittävää todeta, että se koskee valituksenalaisen tuomion ylimääräistä perustelua. Koska unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun ylimääräisiä perusteluja koskevat moitteet eivät voi aiheuttaa tämän ratkaisun kumoamista ja ovat näin ollen tehottomia (tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), kyseinen argumentti on hylättävä tehottomana.
264
Edellä tämän tuomion 229 kohdassa mainitusta toisen väitteen yhteydessä esitetystä viidennestä argumentista on todettava, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin ei olisi valituksenalaisen tuomion 487 kohdassa esittänyt asianmukaisesti yhteenvetoa riidanalaisen päätöksen 897 perustelukappaleesta, tällainen virhe olisi merkityksetön sen thyssenkruppin väitteen kannalta, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut itsenäisesti sen väitettä, jonka mukaan TSE:n investoinneilla pyrittiin ainoastaan saamaan kiinni sen kilpailijoiden investoinnit. Kyseisen tuomion 488 kohdassa, jota thyssenkrupp ei ole riitauttanut, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi, että komissio joka tapauksessa hylkäsi tämän väitteen riidanalaisen päätöksen 920–932 perustelukappaleessa ja että thyssenkrupp ei ollut esittänyt mitään riittävän vakuuttavaa vastanäyttöä siitä, etteivät komission kyseisissä perustelukappaleissa esittämät arvioinnit ole uskottavia.
265
Edellä tämän tuomion 229 kohdassa mainittu toisen väitteen yhteydessä esitetty viides argumentti on näin ollen hylättävä.
266
Edellä tämän tuomion 230 kohdassa mainitusta toisen väitteen yhteydessä esitetystä kuudennesta argumentista on todettava, että tämä thyssenkruppin väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
267
Kuten valituksenalaisen tuomion 473 ja 490 kohdasta, jotka sisältävät yhteenvedon thyssenkruppin väitteistä, ilmenee, kyseinen yhtiö väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa ainoastaan, että komissio oli jättänyt kyseiset todisteet huomiotta. Kannekirjelmän 107 kohta vahvistaa tämän seikan.
268
Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin käsitteli valituksenalaisen tuomion 490 kohdassa nimenomaisesti tätä väitettä ja totesi riidanalaisen päätöksen 883–966 perustelukappaleeseen viitaten, että – toisin kuin thyssenkrupp väittää – komissio otti nämä todisteet huomioon tutkiessaan kaikkia käytettävissään olevia todisteita mutta ei pitänyt niitä riittävän vakuuttavia, jotta se olisi muuttanut tätä koskevaa arviointiaan.
269
Unionin yleistä tuomioistuinta ei näin ollen voida moittia siitä, ettei se itse arvioinut suunnitellun keskittymän osapuolten toimittamia todisteita tai täsmentänyt, missä riidanalaisen päätöksen perustelukappaleissa komissio tutki näitä todisteita.
270
Näin ollen kolmannen valitusperusteen toisen osan toinen väite on hylättävä perusteettomana.
271
Kolmannen valitusperusteen toinen osa on siten hylättävä perusteettomana.
Kolmannen valitusperusteen kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
272
Thyssenkrupp väittää, että 28.5.2020 annetun tuomion CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) 227 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenevien ohjeiden vastaisesti unionin yleinen tuomioistuin ei vaatinut komissiota osoittamaan thyssenkruppin ja TSE:n välistä erityistä läheisyyttä sekä kuumasinkittyjen autonosien että pakkausteräksen markkinoilla. Thyssenkruppin mukaan kyseinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi siten virheellisesti horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 28 kohtaan sisältyvää läheisten kilpailijoiden käsitettä.
273
Ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 532 kohdassa, joka päättää kuumasinkittyjä autonosia koskevan osan, unionin yleinen tuomioistuin viittasi komission toteamukseen, jonka mukaan thyssenkrupp ja TSE ovat ”läheisiä” kilpailijoita eivätkä ”erityisen” läheisiä kilpailijoita. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 513, 520 ja 521 kohdassa noudattama lähestymistapa osoittaa, ettei unionin yleinen tuomioistuin vaatinut komissiota osoittamaan, että nämä kaksi yhtiötä ovat erityisen läheisiä kilpailijoita.
274
Toiseksi koko pakkausterästä koskevassa valituksenalaisen tuomion osassa, erityisesti kyseisen tuomion 740–745 ja 750–752 kohdassa, unionin yleinen tuomioistuin luokitteli suunnitellun keskittymän osapuolet ”läheisiksi” kilpailijoiksi. Erityisesti valituksenalaisen tuomion 735, 739, 747 ja 751 kohtaan sisältyvistä unionin yleisen tuomioistuimen arvioinneista ilmenee selvästi, ettei kyseinen tuomioistuin myönnä, että horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 28 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettu kilpailun läheisyys edellyttää tiettyä läheisyyden astetta. Näistä valituksenalaisen tuomion kohdista ilmenee siis, ettei unionin yleinen tuomioistuin soveltanut asianmukaista tiettyä kilpailun läheisyyden astetta koskevaa arviointiperustetta.
275
Komissio kiistää sekä thyssenkruppin argumenttien tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen että niiden paikkansapitävyyden.
276
Thyssenkrupp vastaa vastauskirjelmässään, että tämä osa voidaan ottaa tutkittavaksi yhtäältä siksi, että vaikka se ei käyttänyt ensimmäisessä oikeusasteessa nostamassaan kanteessa ilmaisua ”erityisen läheiset kilpailijat”, muun muassa kannekirjelmän 161 kohdasta ilmenee, että thyssenkrupp viittasi horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 28 kohtaan ja siihen, ettei komissio soveltanut oikeaa arviointiperustetta, jossa määritetään, tarjoavatko suunnitellun keskittymän osapuolet tuotteita, joita erittäin suuri määrä asiakkaista pitää ensimmäisenä tai toisena valintanaan, mikä osoittaa kilpailun erityisen läheisyyden. Toisaalta thyssenkrupp otti tämän ongelman esiin unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
277
Tässä yhteydessä on muistutettava, kuten edellä tämän tuomion 123 kohdassa todettiin, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on valitusasioissa näin ollen toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista on tehty. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa perustetta, johon hän ei ole vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska asianosaisella olisi muutoin oikeus saattaa unionin tuomioistuimen, jonka toimivalta valitusasioissa on rajattu, käsiteltäväksi unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyä oikeusriitaa laajempi oikeusriita.
278
Käsiteltävässä asiassa ensimmäisessä oikeusasteessa nostetusta kanteesta ja erityisesti kannekirjelmän 161 kohdasta ilmenee, että vaikka thyssenkrupp viitasi horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 28 kohtaan, se ei kuitenkaan väittänyt, että komissio teki virheen siltä osin kuin se sovelsi thyssenkruppin ja TSE:n läheisyyttä määrittäessään lievempää arviointiperustetta kuin se, jonka mukaan näitä kahta yritystä on pidettävä ”erityisen läheisinä kilpailijoina”. Thyssenkrupp totesi tosiasiassa ainoastaan, että kilpailun läheisyyttä arvioitaessa tehdään lähinnä taloudellinen arviointi suunnitellun keskittymän osapuolten tuotteiden korvattavuuden asteesta ja että komissio esitti asiakkaille vääriä kysymyksiä suunnitellun keskittymän osapuolten välisen kilpailun läheisyyden määrittämiseksi.
279
Thyssenkruppin argumentista, jonka mukaan kyseinen yhtiö totesi unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa nimenomaisesti 28.5.2020 annettuun tuomioon CK Telecoms UK Investments v. komissio (T‑399/16, EU:T:2020:217) viitaten, että komission olisi pitänyt osoittaa, että thyssenkrupp ja TSE ovat ”erityisen läheisiä kilpailijoita” sekä kuumasinkittyjen autonosien että pakkausteräksen markkinoilla, on riittävää todeta, ettei thyssenkrupp ole esittänyt mitään näyttöä tämän argumentin tueksi.
280
Kolmannen valitusperusteen kolmas osa on siten hylättävä perusteettomana.
281
Näin ollen kolmannen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä.
Kolmannen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
282
Ensinnäkin thyssenkrupp väittää lähinnä, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut valituksenalaisen tuomion 279–287 kohdassa kyseisen yhtiön kannekirjelmän 63–68 kohdassa esittämiä argumentteja. Thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan toisti todisteet, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä.
283
Toiseksi thyssenkrupp moittii unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se vahvisti muun muassa valituksenalaisen tuomion 285 kohdassa komission arvioinnit, joiden mukaan suunnitellun keskittymän jälkeisiä hinnankorotuksia tukee vain suunnitellun keskittymän seurauksena syntyvän yksikön vastatoimien uhka, jos AM ei mukaudu hinnankorotuksiin. Thyssenkrupp toteaa, että ilman yhteensovitettujen vaikutusten toteamista komissio voisi tämän lähestymistavan perusteella todeta tehokkaan kilpailun olennaisia esteitä kaikissa keskittymissä. Thyssenkrupp täsmentää, että kaikilla sulautuneilla yksiköillä olisi kannustin korottaa hintoja, jos ne voisivat uhata uskottavasti vastatoimilla kilpailijoita, jotka eivät mukaudu hinnankorotuksiin.
284
Kolmanneksi thyssenkrupp moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se esitti valituksenalaisen tuomion 611, 612, 615, 617 ja 619 kohdassa ainoastaan yhteenvedon riidanalaisesta päätöksestä arvioimatta itse sitä, olisiko AM tinapinnoitetun ohutlevyn tai elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ostajille toteuttamiskelpoinen vaihtoehto, ja totesi, että komission taloudellinen analyysi on johdonmukainen, erittäin uskottava ja vankka.
285
Lisäksi thyssenkruppin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 615 kohdassa esittämä arviointi, joka koskee AM:n mahdollista käyttäytymistä yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön hinnankorotuksen jälkeen, on virheellinen siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, että kilpailijan kysyntä kasvaisi vain, jos se ei noudattaisi yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön (hypoteettista) hinnankorotusta.
286
Thyssenkrupp väittää lisäksi, ettei unionin yleinen tuomioistuin arvioinut valituksenalaisen tuomion 613 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, minkä suuruista varakapasiteettia voidaan pitää ”riittävänä”.
287
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
288
Ensinnäkin thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut valituksenalaisen tuomion 279–287 kohdassa kyseisen yhtiön toimittaman kannekirjelmän 63–68 kohdassa esittämiä väitteitä, on todettava, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
289
Thyssenkruppin argumentit, jotka sisältyvät kannekirjelmän 63–68 kohtaan ja jotka esitetään tiivistetysti valituksenalaisen tuomion 270 ja 271 kohdassa, hylätään kyseisen tuomion 282–290 kohdassa. Kuten kyseisen tuomion 282, 283, 285 ja 287–289 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin totesi erityisesti, että komissio tukeutui useisiin todisteisiin, AM:n todelliseen ja tosiasialliseen käyttäytymiseen kuumasinkittyjen autonosien markkinoilla sekä thyssenkruppin ja TSE:n toimittamiin taloudellisiin tietoihin osoittaakseen, ettei AM:llä ollut kannustinta reagoida suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön hinnankorotuksiin lisäämällä tuotantoaan. Kuten valituksenalaisen tuomion 288 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission päätelmät oman kyseisiä todisteita koskevan tutkintansa perusteella.
290
Toiseksi thyssenkruppin argumentista, joka koskee lähinnä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti muun muassa valituksenalaisen tuomion 285 kohdassa virheellisesti komission päätelmät, joiden mukaan suunnitellun keskittymän jälkeisiä hinnankorotuksia tukee vain tämän keskittymän seurauksena syntyvän yksikön vastatoimien uhka, jos AM ei mukaudu hinnankorotuksiin, on todettava, että myös tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
291
Kuten kyseisen tuomion 266 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin tutki yhtäältä thyssenkruppin argumentin, jonka mukaan komissio päätteli implisiittisesti yhteensovitettujen horisontaalisten vaikutusten olemassaolon, sillä kyseisen toimielimen mukaan AM koordinoi hintojaan suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön kanssa ja kyseinen yksikkö ottaa huomioon tämän yhteensovittamisen tehdäkseen hintapäätöksensä suunnitellun keskittymän jälkeen. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen tuomion 268 ja 269 kohdassa tämän thyssenkruppin argumentin ja totesi lähinnä, ettei komissio ollut edes implisiittisesti vedonnut minkäänlaisiin koordinoituihin horisontaalisiin vaikutuksiin AM:n ja kyseisen keskittymän tuloksena syntyvän yksikön välillä.
292
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 282–290 kohdassa thyssenkruppin argumentin, jossa se totesi lähinnä, että riidanalaisessa päätöksessä on tehty ilmeinen arviointivirhe niiden todisteiden osalta, joilla pyritään osoittamaan, ettei AM:llä ollut käytettävissään olevasta valtavasta kapasiteetista huolimatta kannustinta aiheuttaa kilpailupainetta suunnitellun keskittymän jälkeiselle hinnankorotukselle.
293
Unionin yleinen tuomioistuin ei todennut arvioinnissaan, että suunnitellun keskittymän jälkeisiä hinnankorotuksia tukisi vain tämän keskittymän seurauksena syntyvän yksikön vastatoimien uhka, jos AM ei mukautuisi hinnankorotuksiin.
294
Kolmanneksi ja viimeiseksi edellä tämän tuomion 284–286 kohdassa tarkoitetusta thyssenkruppin argumentoinnista on todettava, että valituksenalaisen tuomion 611, 612, 615, 617 ja 619 kohta koskevat unionin yleisen tuomioistuimen tekemää neljännen kanneperusteen kolmatta osaa koskevaa tutkintaa. Kyseinen osa koskee oikeudellista virhettä ja ilmeisiä arviointivirheitä, jotka liittyvät asiakkaiden mahdollisuuksiin vaihtaa tavarantoimittajaa ETA-alueella.
295
Valituksenalaisen tuomion 611–620 kohdasta ilmenee riittävän selvästi, että – toisin kuin thyssenkrupp väittää – unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen yhtiön väitteen, jonka mukaan komissio ei ollut osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, ettei AM olisi suunnitellun keskittymän jälkeen toteuttamiskelpoinen vaihtoehto tinapinnoitetun ohutlevyn tai elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ostajille, ja arvioi myös itse komission päätelmiä.
296
Todettuaan erityisesti valituksenalaisen tuomion 612 ja 616 kohdassa, että komissio oli sekä tinapinnoitetun ohutlevyn että elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden osalta vahvistanut tulevaisuuteen suuntautuvan analyysinsa AM:n kannustimista torjua suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön mahdollista hinnankorotusta, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin tarkisti aluksi kyseisen tuomion 614 kohdassa, noudatetaanko tässä analyysissa horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 32–35 kohtaa, jotka ovat otsikon ”Kilpailijoiden toimitusmäärät eivät todennäköisesti lisäänny, jos hinnat nousevat” alla. Tutkittuaan asiaa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tuotannon lisääminen on epätodennäköistä erityisesti silloin, kun kilpailijoilla on sitovia kapasiteettirajoituksia, kuten käsiteltävässä asiassa AM:llä tinapinnoitetun ohutlevyn osalta.
297
Kuten valituksenalaisen tuomion 615 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin tutki seuraavaksi komission tekemän tulevaisuuteen suuntautuvan analyysin ja totesi, että on erittäin todennäköistä, että suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön korottaessa mahdollisesti hintoja myös asiakkaat, jotka yrittäisivät siirtyä AM:n kaltaiseen kilpailijaan, joka on kyseisten markkinoiden ainoa merkittävä toimija, joutuisivat kohtaamaan hinnankorotuksia.
298
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun tällaisen kilpailijan tuotteiden kysyntä kasvaa, sillä itsellään on nimittäin yksipuolinen kannustin korottaa hintoja eikä pitää niitä ennallaan tai alentaa niitä uusien asiakkaiden hankkimiseksi, sillä tämä olisi ristiriidassa sen voittojen optimoinnin kanssa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission tekemän tulevaisuuteen suuntautuvan analyysin johdonmukaisena ja erittäin uskottavana, ja toisin kuin thyssenkrupp väittää, unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se määritti valituksenalaisen tuomion 615 kohdassa virheellisesti AM:n mahdollisen käyttäytymisen siinä tapauksessa, että suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvä yksikkö korottaa hintojaan, kun otetaan huomioon erityisesti kyseisen tuomion 613 kohdassa mainitut kyseisen yhtiön sitovat kapasiteettirajoitukset.
299
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 617 kohdassa, että kyseisen tuomion 612 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa esitetty tinapinnoitetun ohutlevyn markkinoita koskeva päättely pätee olennaisilta osin myös elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoihin. Se vahvisti näin ollen, että komission tekemä tulevaisuuteen suuntautuva analyysi, jonka mukaan AM:llä ei olisi kannustinta vastustaa elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen mahdollista hinnankorotusta suunnitellun keskittymän jälkeen vaan se pikemminkin noudattaisi sitä ja hyötyisi siitä, on aivan yhtä johdonmukainen ja erittäin uskottava, kun otetaan huomioon myös se, että elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden oligopolistinen rakenne todennäköisesti vahvistuisi entisestään tämän keskittymän seurauksena.
300
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 619 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen 1288 ja 1289 perustelukappaleessa sekä 1294 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa esitetty tulevaisuuteen suuntautuva komission analyysi perustuu todellakin vankkaan taloudelliseen analyysiin AM:n reaktiosta keskittymän tuloksena syntyvän yksikön mahdolliseen hinnankorotukseen tinapinnoitetun ohutlevyn ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoilla.
301
Näin ollen ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin analysoinut itse komission arviointia siitä, onko AM toteuttamiskelpoinen vaihtoehto tinapinnoitetun ohutlevyn tai elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ostajille. Tämä thyssenkruppin väite perustuu siten valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
302
Unionin yleistä tuomioistuinta ei myöskään voida moittia siitä, ettei se arvioinut valituksenalaisen tuomion 613 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, minkä suuruista varakapasiteettia voidaan pitää ”riittävänä”. Tältä osin on riittävää todeta yhtäältä, ettei kannekirjelmän 136 kohdasta eikä valituksenalaisen tuomion 601 kohdasta, jossa toistetaan thyssenkruppin ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät perustelut, ilmene, että kyseinen yhtiö esitti tällaisen argumentin unionin yleisessä tuomioistuimessa, minkä vuoksi tämän väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin otti huomioon AM:n varakapasiteetin, sillä kuten kyseisen tuomion 612, 613, 618 ja 619 kohdasta ilmenee, kyseinen tuomioistuin viittasi riidanalaisen päätöksen 1289 perustelukappaleeseen, jossa arvioidaan suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvän yksikön kilpailijoiden ja erityisesti AM:n varakapasiteettia.
303
Näin ollen kolmannen valitusperusteen neljäs osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmannen valitusperusteen viides osa
– Asianosaisten lausumat
304
Ensimmäisessä väitteessään thyssenkrupp toteaa ensinnäkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin todennut, ettei TSE:n nykyisen strategian perusteella voida päätellä, etteivät ETA-alueelle sijoittautuneet asiakkaat ole aasialaisten tavarantoimittajien Poscon, Hyundai Steelin ja Baosteelin strateginen kohderyhmä, tiedustelematta suoraan näiltä yrityksiltä niiden strategista kohdetta. Toiseksi thyssenkrupp väittää, että valituksenalaisen tuomion 545 kohta on ristiriitainen, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä kohdassa yhtäältä, että Posco, Hyundai Steel ja Baosteel onnistuivat toimittamaan huomattavan osan tiettyjen asiakkaiden tarpeista, ja toisaalta, että ”asiakkaat ilmaisivat itse suosivansa selvästi hankintojen tekemistä ETA-alueella”. Kolmanneksi thyssenkrupp katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin vaati valituksenalaisen tuomion 545 kohdassa virheellisesti kyseistä yhtiötä osoittamaan, että maahantuojat voivat suurelta osin toimittaa tavaraa kaikille asiakkaille. Neljänneksi thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin jätti huomiotta merkitykselliset todisteet, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 545 kohdassa, etteivät syyt, joilla perustellaan se, että Fiat Chrysler Automobiles NV (jäljempänä FCA) teki hankintansa maahantuojilta, päde muihin asiakkaisiin.
305
Toisessa väitteessään thyssenkrupp väittää ensinnäkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin arvioinut valituksenalaisen tuomion 645 kohdassa itse thyssenkruppin argumentteja, joiden mukaan komissio antoi suhteettoman painoarvon tietyille asiakkaiden lausumille, jotka koskivat väitetysti kysynnän vaihtelusta johtuvia rajoituksia, vaan ainoastaan kuvaili komission lähestymistapaa ja viittasi kyselylomakkeeseen 13 annettuihin vastauksiin antamatta muita selityksiä.
306
Toiseksi thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin käänsi valituksenalaisen tuomion 646 kohdassa todistustaakan katsoessaan, että thyssenkruppin väitteellä, jonka mukaan komissio ei ottanut huomioon sitä, että osapuolet itse myyvät merkittäviä määriä ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneille asiakkaille, voi olla vain hyvin vähäinen merkitys merkityksellisten markkinoiden ja ETA-alueelle sijoittautuneiden asiakkaiden reaktioiden kannalta, koska thyssenkrupp ei ole osoittanut päinvastaista.
307
Kolmanneksi thyssenkrupp väittää yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 647 kohdassa käytettävissään olevat todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja että sen perustelut ovat ristiriitaiset. Thyssenkrupp katsoo nimittäin, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin totesi, että riidanalaisen päätöksen kuvissa 200 ja 201 esitetyt thyssenkruppin sisäiset asiakirjat ”tukevat” toimitusaikojen merkitystä koskevia komission toteamuksia, se, että komissio tulkitsi näitä sisäisiä asiakirjoja väärin, vaikutti väistämättä kyseisen toimielimen suorittamaan arviointiin.
308
Thyssenkrupp moitti toisaalta tuonnin laadun osalta komissiota lähinnä siitä, että tämä valitsi riidanalaisen päätöksen 1312–1316 perustelukappaleeseen markkinatutkimuksestaan otettuja lainauksia ja jätti huomiotta ne kiistäviltä osapuolilta tai kyseisestä tutkimuksesta peräisin olevat tiedot. Tältä osin thyssenkrupp katsoo, että valituksenalaisen tuomion 649 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan viittasi kyselylomakkeen 4 kysymykseen 63 annettuihin vastauksiin tekemättä omaa analyysiaan.
309
Komissio kiistää sekä thyssenkruppin argumenttien paikkansapitävyyden että sen tiettyjen argumenttien tutkittavaksi ottamisen.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
310
Thyssenkruppin ensimmäisestä väitteestä, joka koskee kuumasinkittyjen autonosien tuonnin vaikutusta kilpailuun, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 534–551 kohdassa kolmannen kanneperusteen seitsemännen osan.
311
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin tutki kyseisen tuomion 541–544 kohdassa thyssenkruppin komissiota vastaan esittämän moitteen, jonka mukaan komissio ei ollut tutkinut riittävästi sitä, missä määrin tuonti aiheutti osapuolille kilpailupainetta suunnitellun keskittymän toteuttamisen jälkeen.
312
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tässä yhteydessä lähinnä, että – kuten riidanalaisen päätöksen 974 perustelukappaleesta ilmenee – komission tekemässä markkinatutkimuksessa oli käynyt ilmi, että ETA-alueelle suuntautuvat mahdolliset tulevat kuumasinkittyjen autonosien tuontivirrat ovat vähäisiä ja että tuonti aiheuttaa vähäisen kilpailupaineen, mikä johtuu rakenteellisista ja lainsäädännöllisistä tekijöistä, kuten pitemmistä toimitusajoista, tuojien reagoimattomuudesta, kuljetuksessa vahingoittumisen riskistä, ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneiden tavarantoimittajien teknisten valmiuksien puutteesta, kaupallisen läsnäolon puutteesta ETA-alueella sekä äskettäin käyttöön otetuista kuumasinkittyjen autonosien tuontia koskevista kaupallisista suojatoimenpiteistä.
313
Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 545 ja 546 kohdassa lähinnä, että thyssenkruppin mainitsemalla yksittäisellä esimerkillä FCA:sta tuontia käyttävänä asiakkaana ei yksinään voida kumota sitä tosiseikkaa, että suurin osa autoalan asiakkaista ei tee hankintoja ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneilta tavarantoimittajilta tai tekee niitä vain vähäisessä määrin, mikä ei todennäköisesti muutu tulevaisuudessa, kuten ilmenee riidanalaisen päätöksen 974 ja 981 perustelukappaleesta, joita thyssenkrupp ei ole riitauttanut. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi erityisesti, että se, että tietty autoalan asiakas käyttää hankinnoissaan tuontia, ei tarkoita, että tämä pätee kaikkiin asiakkaisiin.
314
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 547–549 kohdassa thyssenkruppin komissioon kohdistamaa kritiikkiä, jonka mukaan kyseinen toimielin päätteli – kysymättä Poscolta, Hyundai Steeliltä ja Baosteelilta, ovatko ETA-alueelle sijoittautuneet asiakkaat niiden strateginen kohde – riidanalaisen päätöksen 1001 perustelukappaleessa TSE:n nykyisestä strategiasta, etteivät ETA-alueelle sijoittautuneet asiakkaat ole näiden yhtiöiden strateginen kohde.
315
Unionin yleinen tuomioistuin totesi tästä ensinnäkin, etteivät kyseiset yhtiöt kohdista strategioitaan ETA-alueen asiakkaisiin, koska tuotteita on vaikeaa ja kallista kuljettaa maailmanlaajuisesti. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissio tukeutui riidanalaisen päätöksen taulukkoon nro 8, joka on laadittu suunnitellun keskittymän osapuolten toimittamien tietojen perusteella, todetessaan, että vähäiset ETA-alueelle suuntautuvan tuonnin määrät osoittivat, että tämä tuonti aiheuttaa vähäistä kilpailupainetta ETA-alueelle sijoittautuneille tavarantoimittajille. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi komission markkinatutkimuksen osoittaneen, että asiakkaat ilmaisivat itse suosivansa selvästi hankintojen tekemistä ETA-alueella. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että vaikka komissio ei olisi päätellyt TSE:n nykyisestä strategiasta, etteivät kyseisen yhtiön asiakkaat ole Poscon, Hyundai Steelin ja Baosteelin strateginen kohde, kyseinen toimielin olisi väistämättä päätynyt samaan toteamukseen eli siihen, etteivät kyseiset asiakkaat ole näiden yhtiöiden strateginen kohde.
316
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 550 kohdassa, että Poscolla on minimaalinen merkitys thyssenkruppin ja TSE:n kilpailijana ETA-alueen kuumasinkittyjen autonosien markkinoilla. Thyssenkrupp ei riitauttanut tätä toteamusta unionin tuomioistuimessa.
317
Unionin yleinen tuomioistuin totesi näin ollen valituksenalaisen tuomion 551 kohdassa, että kun otetaan huomioon kaikki kyseisen tuomion 540–550 kohdassa esitetyt seikat, thyssenkrupp ei voi pätevästi väittää, että komissio teki riidanalaisen päätöksen 967–1033 perustelukappaleessa ilmeisiä arviointivirheitä päätellessään, että tuonti aiheuttaa ETA-alueen tavarantoimittajille ETA-alueella vähäistä kilpailupainetta kuumasinkittyjen autonosien alalla.
318
Tässä yhteydessä on ensin tutkittava thyssenkruppin ensimmäisen väitteen yhteydessä esitettyä kolmatta argumenttia, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin vaati valituksenalaisen tuomion 545 kohdassa virheellisesti kyseistä yhtiötä osoittamaan, että maahantuojat voivat suurelta osin toimittaa tavaraa kaikille asiakkaille.
319
Tästä on todettava, että tämä väite perustuu kyseisen 545 kohdan virheelliseen tulkintaan.
320
Pitää paikkansa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä 545 kohdassa, että ”se, että tietty autoalan asiakas käyttää hankinnoissaan tuontia, ei tarkoita, että tämä pätee kaikkiin asiakkaisiin”. Tämä toteamus ei kuitenkaan tarkoita sitä, että unionin yleinen tuomioistuin vaati thyssenkruppia osoittamaan, että maahantuojat voivat suurelta osin toimittaa tavaraa kaikille asiakkaille. Kyseinen tuomioistuin nimittäin täsmensi, että ”yksi esimerkki tai muutamat yksittäiset esimerkit eivät joka tapauksessa yksinään voi kumota sitä tosiseikkaa, että suurin osa autoalan asiakkaista ei tee hankintoja ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneilta tavarantoimittajilta tai tekee niitä vain vähäisessä määrin”. On siis katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin täsmensi pelkästään, ettei yksittäisistä esimerkeistä voida tehdä yleistä päätelmää.
321
Toiseksi on tutkittava thyssenkruppin ensimmäisen väitteen yhteydessä esitettyä neljättä argumenttia, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 545 kohdassa huomiotta merkitykselliset todisteet katsoessaan, etteivät syyt, joilla pyrittiin perustelemaan se, että FCA teki hankintansa maahantuojilta, päde muihin asiakkaisiin.
322
Koska thyssenkrupp ei kiistä asiakysymyksen osalta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 545 kohdassa esittämää arviointia, jonka mukaan ”yksi esimerkki tai muutamat yksittäiset esimerkit eivät yksinään voi kumota sitä tosiseikkaa, että suurin osa autoalan asiakkaista ei tee hankintoja ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneilta tavarantoimittajilta tai tekee niitä vain vähäisessä määrin”, kaikki thyssenkruppin FCA:ta koskevat argumentit on hylättävä tehottomina.
323
Kolmanneksi on tutkittava thyssenkruppin ensimmäisen väitteen yhteydessä esitettyä toista argumenttia, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 545 kohta on ristiriitainen, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi yhtäältä, että Posco, Hyundai Steel ja Baosteel onnistuivat toimittamaan huomattavan osan tiettyjen asiakkaiden tarpeista, ja toisaalta, että ”asiakkaat ilmaisivat itse suosivansa selvästi hankintojen tekemistä ETA-alueella”.
324
Tämä väite perustuu myös valituksenalaisen tuomion 545 kohdan virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin katsonut kyseisessä 545 kohdassa, että Posco, Hyundai Steel ja Baosteel onnistuvat toimittamaan huomattavan osan tiettyjen tai kaikkien ETA-alueelle sijoittautuneiden asiakkaiden tarpeista. Kuten edellä tämän tuomion 313 kohdassa muistutettiin, unionin yleinen tuomioistuin totesi päinvastoin lähinnä, että thyssenkruppin mainitsemalla yksittäisellä esimerkillä FCA:sta ei yksinään voida kumota sitä, että suurin osa ETA-alueelle sijoittautuneista autoalan asiakkaista ei tee hankintoja ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneilta tavarantoimittajilta tai tekee niitä vain vähäisessä määrin. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi erityisesti, että se, että tietty autoalan asiakas käyttää hankinnoissaan tuontia, ei tarkoita, että tämä pätee kaikkiin asiakkaisiin. Tämä toteamus on johdonmukainen sen toteamuksen kanssa, etteivät nämä samat asiakkaat ole ETA:n ulkopuolelle sijoittautuneiden tavarantoimittajien strateginen kohde.
325
Neljänneksi ja viimeiseksi on käsiteltävä thyssenkruppin ensimmäisen väitteen yhteydessä esitettyä ensimmäistä argumenttia, jossa kyseinen yhtiö katsoo, että tiedustelematta suoraan Poscolta, Hyundai Steeliltä ja Baosteelilta niiden strategista kohdetta unionin yleinen tuomioistuin ei voinut katsoa käytettävissään olleiden tietojen perusteella, etteivät ETA-alueen asiakkaat ole näiden aasialaisten tavarantoimittajien strateginen kohde.
326
Tämä argumentti on hylättävä tehottomana. Sillä, ovatko ETA-alueelle sijoittautuneet asiakkaat Poscon, Hyundai Steelin ja Baosteelin strateginen kohde, ei näet ole merkitystä, sillä kuten valituksenalaisen tuomion 541–544 kohdasta ilmenee, komission markkinatutkimuksessa kävi yhtäältä ilmi, että ETA-alueelle suuntautuvat mahdolliset tulevat kuumasinkittyjen autonosien tuontivirrat ovat vähäisiä ja että tuonti aiheuttaa vähäisen kilpailupaineen, mikä johtuu rakenteellisista ja lainsäädännöllisistä tekijöistä, kuten pitemmistä toimitusajoista, tuojien reagoimattomuudesta, kuljetuksessa vahingoittumisen riskistä, ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneiden tavarantoimittajien teknisten valmiuksien puutteesta, kaupallisen läsnäolon puutteesta ETA-alueella sekä äskettäin käyttöön otetuista kuumasinkittyjen autonosien tuontia koskevista kaupallisista suojatoimenpiteistä.
327
Kuten valituksenalaisen tuomion 545 ja 546 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin totesi toisaalta, ettei suurin osa autoalan asiakkaista tee hankintoja ETA-alueen ulkopuolelle sijoittautuneilta tavarantoimittajilta tai tekee niitä vain vähäisessä määrin, mikä ei todennäköisesti muutu tulevaisuudessa, kuten ilmenee riidanalaisen päätöksen 974 ja 981 perustelukappaleesta, joita thyssenkrupp ei ole riitauttanut.
328
Vaikka komissio olisi päätellyt virheellisesti TSE:n nykyisestä strategiasta, etteivät nämä asiakkaat ole kyseisten tavarantoimittajien strateginen kohde, tällainen mahdollinen virhe ei voi vaikuttaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 551 kohdassa esittämään arviointiin, jonka mukaan kaikki kyseisen tuomion 540–550 kohdassa esitetyt seikat huomioon ottaen thyssenkrupp ei voi pätevästi väittää, että komissio teki riidanalaisen päätöksen 967–1033 perustelukappaleessa ilmeisiä arviointivirheitä, kun se päätteli, että tuonti aiheuttaa ETA-alueen tavarantoimittajille ETA-alueella vähäistä kilpailupainetta kuumasinkittyjen autonosien alalla.
329
Toinen väite on siten hylättävä perusteettomana.
330
Tarkasteltaessa edellä tämän tuomion 305 kohdassa mainittua ensimmäistä toisen väitteen yhteydessä esitetyistä kolmesta argumentista on todettava, että tämä thyssenkruppin argumentti perustuu valituksenalaisen tuomion 645 kohdan virheelliseen tulkintaan. Tässä 645 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin täsmensi seuraavaa: ”Komission tekemästä markkinatutkimuksesta ja erityisesti kyselylomakkeeseen 13 (liite A.4h) annetuista vastauksista ilmenee, ettei komission antanut suhteetonta painoarvoa tietyille asiakkaiden lausumille, kuten [thyssenkrupp] väittää. Komission riidanalaisen päätöksen 1307–1309 perustelukappaleessa esittämät päätelmät heijastavat nimittäin järkevästi näitä vastauksia.” Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi seuraavaa: ”Vaikka komissio ei maininnut riidanalaisessa päätöksessä niiden asiakkaiden lausumia, jotka vahvistivat käyttävänsä ETA-alueella sijaitsevia konsignaatiovarastoja tai sallivansa pitkiä toimitusaikoja, tämä ei välttämättä tarkoita sitä, että komissio jätti ne huomiotta. Käsiteltävässä asiassa komissio katsoi ainoastaan, kuten erityisesti kyseisen päätöksen 1311 perustelukappaleesta ilmenee, etteivät nämä lausumat olleet riittävän edustavia tai merkityksellisiä kaikkien sen markkinatutkimuksessa asiakkailta saamien vastausten joukossa.” Se korosti lopuksi, että ”kyseiseen kyselylomakkeeseen 13 annettujen vastausten perusteella tämä todellakin piti paikkansa”.
331
Tästä kohdasta ilmenee riittävän selvästi, että kun unionin yleinen tuomioistuin viittasi komission tekemään markkinatutkimukseen ja erityisesti kyselylomakkeeseen 13 annettuihin vastauksiin ja päätteli niistä, ettei komissio ollut antanut suhteetonta painoarvoa asiakkaiden lausumille, kyseinen tuomioistuin tutki todisteet itse. Tätä toteamusta tukevat lisäksi yhtäältä valituksenalaisen tuomion 645 kohdan toinen virke, jossa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komission toteamukset ”heijastavat järkevästi näitä vastauksia”, ja toisaalta kyseisen kohdan viimeinen virke, josta ilmenee yksiselitteisesti, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi näitä vastauksia itse.
332
Näin ollen thyssenkruppin toisen väitteen yhteydessä esittämä ensimmäinen argumentti on hylättävä perusteettomana.
333
Edellä tämän tuomion 306 kohdassa mainitusta toisen väitteen yhteydessä esitetystä toisesta argumentista on riittävää todeta, että tämä argumentti perustuu valituksenalaisen tuomion 646 kohdan virheelliseen tulkintaan, sillä – kuten tästä kohdasta ilmenee – unionin yleinen tuomioistuin katsoi tosiasiallisesti, että tämä väite on käytännössä merkityksetön komission sen analyysin kannalta, jossa tarkastellaan tuonnista keskittymän tuloksena syntyvälle yksikölle aiheutuvaa kilpailupainetta. Kyseinen argumentti on siten hylättävä perusteettomana.
334
Siltä osin kuin on kyse väitetystä todisteiden huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla edellä tämän tuomion 307 kohdassa tarkoitetusta toisen väitteen yhteydessä esitetystä kolmannesta argumentista on riittävää todeta, että käsiteltävässä asiassa thyssenkrupp arvostelee vain yleisesti unionin yleisen tuomioistuimen arviointeja osoittamatta kuitenkaan, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely perustuu sellaisten konkreettisten todisteiden huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla, joista ilmenee selvästi, että kyseinen tuomioistuin on selvästi ylittänyt kohtuullisen arvioinnin rajat. Näin ollen thyssenkruppin argumentti on jätettävä tältä osin tutkimatta, koska se ei täytä edellä tämän tuomion 102 kohdassa mainittuja vaatimuksia.
335
Siltä osin kuin thyssenkrupp väittää lisäksi, että valituksenalaisen tuomion 647 kohdassa esitetty päättely on ristiriitainen, on todettava, että sen argumentointi perustuu kyseisen kohdan virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi nimittäin kyseisessä 647 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen 1307–1309 ja 1311 perustelukappaleessa on perusteltu asianmukaisesti ja riittävästi komission toteamuksia toimitusaikojen tärkeydestä merkityksellisenä tekijänä arvioitaessa sitä, aiheuttaisiko tuonti suunnitellun keskittymän tuloksena syntyvälle yksikölle ETA-alueella kilpailupainetta metallipinnoitetun pakkausteräksen alalla.
336
Kyseinen tuomioistuin katsoi näin ollen, ettei sillä, oliko komissio tulkinnut virheellisesti riidanalaisen päätöksen kuvissa 200 ja 201 esitettyjä sisäisiä asiakirjoja, jotka vain ”vahvistavat” komission toteamukset, voi olla mitään ratkaisevaa vaikutusta komission analyysiin, jota muut todisteet tukevat riittävästi.
337
Näin ollen thyssenkruppin argumentti, joka koskee valituksenalaisen tuomion 647 kohdassa esitettyjä ristiriitaisia perusteluja, on hylättävä perusteettomana.
338
Lopuksi on todettava, että myös argumentti, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 649 kohdassa ainoastaan komission käyttämän kyselylomakkeen kysymykseen annettuihin vastauksiin tekemättä omaa analyysiaan, perustuu kyseisen 649 kohdan virheelliseen tulkintaan.
339
Mainitusta 649 kohdasta nimittäin ilmenee, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä oli hylättävä thyssenkruppin argumentti, jonka mukaan alle puolet kuulluista asiakkaista totesi, että ETA-alueelle sijoittautuneiden tavarantoimittajien ja ETA-alueen ulkopuolisten maahantuojien välillä oli eroja niiden kyvyssä vastata asiakkaiden kysyntään. Unionin yleinen tuomioistuin perusteli tätä toteamusta sillä, että thyssenkrupp tulkitsi asiakkaiden kyseiseen kysymykseen antamia vastauksia puutteellisesti ja vääristyneellä tavalla. Kuten valituksenalaisen tuomion 649 kohdan kolmannesta virkkeestä ilmenee, kyseinen tuomioistuin tutki väistämättä itse kyseiseen kyselylomakkeen kysymykseen annetut vastaukset, kun se totesi, että – toisin kuin thyssenkrupp väittää – näistä vastauksista ilmenee, että suurin osa tähän kysymykseen vastanneista asiakkaista mainitsi tällaisten erojen olemassaolon.
340
Viidennen osan toinen väite on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
341
Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen viides osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmannen valitusperusteen kuudes osa
– Asianosaisten lausumat
342
Thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 377–384 ja 594–597 kohdassa käytettävissään olevat todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja teki oikeudellisen virheen komission kuumasinkityn teräksen, tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden osalta suorittaman HHI:n laskennan tuomioistuinvalvonnassa.
343
Thyssenkrupp katsoo käsiteltävässä asiassa, että komission kullekin merkityksellisille markkinoille laskemaa HHI:tä oli korotettu keinotekoisesti ja että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt katsoa, ettei näillä ilmeisen virheellisillä luvuilla voitu osoittaa tehokkaan kilpailun mahdollista olennaista estymistä näillä markkinoilla. Thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi nimittäin virheellisesti, etteivät nämä HHI:t vaikuttaneet millään tavoin komission arviointiin ja että oikeita HHI:itä soveltamalla komissio olisi päätynyt samaan lopputulokseen eli todennut tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen.
344
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
345
Ensinnäkin kuumasinkityn teräksen markkinoista on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 370–384 kohdassa thyssenkruppin moitteet, jotka koskivat HHI:n laskemista ennen suunnitellun keskittymän toteuttamista ja sen jälkeen.
346
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tutkintansa yhteydessä kyseisen tuomion 379 ja 381 kohdassa lähinnä, että vaikka hyväksyttäisiin thyssenkruppin ehdottama laskelma, jonka mukaan kuumasinkityn teräksen markkinoiden HHI oli 1821 ennen suunniteltua keskittymää ja 2013 sen jälkeen, jolloin delta oli 192, kuumasinkityn teräksen markkinoiden HHH:n tasot ja kasvu ylittäisivät horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 19–21 kohdassa vahvistetut raja-arvot, joiden ylittyessä kyseisillä markkinoilla voi esiintyä horisontaalisia kilpailuongelmia, kuten myös komission laskelmassa.
347
Mainitun tuomion 381 kohdasta ilmenee lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin korosti deltan olevan sama komission ja thyssenkruppin laskelmissa, joten nämä kaksi HHI:n laskelmaa eivät eroa myöskään tältä osin toisistaan.
348
Toiseksi tinapinnoitettujen ohutlevyjen ja elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen markkinoiden osalta valituksenalaisen tuomion 594–596 kohdasta ilmenee, että vaikka thyssenkrupp väitti lähinnä, että komissio oli tehnyt saman laskuvirheen kuin kuumasinkittyjen autonosien markkinoiden kohdalla, unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän väitteen tehottomana samoista syistä.
349
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin saattoi katsoa oikeudellista virhettä tekemättä, että thyssenkruppin argumentti HHI:n laskennassa tehdyistä virheistä oli hylättävä tehottomana.
350
Horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 16 ja 21 kohdasta nimittäin ilmenee, että HHI:n absoluuttinen taso voi osoittaa alustavasti kilpailupaineen suunnitellun keskittymän jälkeisillä markkinoilla. Lisäksi komissio käyttää deltaa hyödyllisenä osoituksena keskittymän suoraan aiheuttaman keskittymistason muutoksesta. Näiden arvojen perusteella ei missään tapauksessa voida olettaa, että kilpailuongelmia joko on olemassa tai ei ole.
351
Siltä osin kuin HHI:n ja deltan arvot ylittävät horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 20 kohdassa mainitut kynnysarvot, tätä seikkaa voidaan kuitenkin käyttää osoituksena kyseessä olevan keskittymän mahdollisista kilpailunvastaisista vaikutuksista.
352
Koska thyssenkrupp ei riitauta sitä, että käytetystä laskentamenetelmästä (thyssenkruppin ehdottama laskentamenetelmä mukaan luettuna) riippumatta HHI:t ja deltat ylittävät horisontaalisia sulautumia koskevien suuntaviivojen 20 kohdassa mainitut kynnysarvot, kolmannen valitusperusteen kuudes osa on hylättävä tehottomana.
353
Thyssenkruppin väite, jonka mukaan tietyt unionin yleisen tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on jätettävä tutkimatta, koska kyseinen yhtiö ei yksilöi täsmällisesti näitä todisteita.
354
Kolmannen valitusperusteen kuudes osa on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
355
Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmas valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Neljäs valitusperuste
Asianosaisten lausumat
356
Ensimmäisessä väitteessään thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 300–303 kohdassa tietyt todisteet vääristyneellä tavalla huomioon ja jätti näin ollen lausumatta thyssenkruppin argumentista, joka kuuluu kolmannen kanneperusteen toisen osan kolmanteen väitteeseen ja jonka mukaan komissio oli vasta lopullisessa päätöksessä toimittanut suunnitellun keskittymän osapuolille uuden taloudellisen analyysinsa, sellaisena kuin se on esitetty riidanalaisen päätöksen 1095 perustelukappaleessa.
357
Thyssenkrupp väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin otti asiakirja-aineistoonsa sisältyvät todisteet huomioon vääristyneellä tavalla eli tavalla, joka on ilmiselvästi ristiriidassa kyseisen perustelukappaleen oikean tulkinnan kanssa. Kyseinen yhtiö huomauttaa, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 301 ja 302 kohdassa ainoastaan tosiseikkojen sanamuotoon ja totesi virheellisesti, ettei komissio muuttanut millään tavoin mainitussa perustelukappaleessa esittämäänsä taloudellista analyysia.
358
Toisessa väitteessään thyssenkrupp väittää, että koska riidanalaisen päätöksen 1095 perustelukappaleeseen sisältyy komission uusi taloudellinen analyysi, joka toimitettiin sille ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen yhteydessä, unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 300–303 kohdassa oikeudellisen virheen todetessaan, ettei komissio ollut loukannut thyssenkruppin puolustautumisoikeuksia. Kyseisellä yhtiöllä ei etenkään ollut hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuutta esittää vastaväitteitään tästä analyysista, mikä merkitsee thyssenkruppin mukaan sen asetuksen N:o 139/2004 18 artiklan 3 kohdasta ja asetuksen N:o 802/2004, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella N:o 1269/2013, 13 artiklan 2 kohdasta johtuvien puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
359
Komissio kiistää thyssenkruppin argumentit.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
360
Thyssenkruppin ensimmäisestä väitteestä, jonka mukaan tietyt unionin yleisen tuomioistuimen käytettävissä olleeseen asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet otettiin huomioon vääristyneellä tavalla, on muistutettava, kuten edellä tämän tuomion 102 kohdassa todettiin, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Kun valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, sen on siis ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.
361
Käsiteltävässä asiassa thyssenkrupp kuitenkin moittii unionin yleistä tuomioistuinta ainoastaan lähinnä siitä, että se otti asiakirja-aineistoonsa sisältyvät todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja katsoi siten valituksenalaisen tuomion 300–302 kohdassa virheellisesti, ettei riidanalaisen päätöksen 1095 perustelukappaleeseen sisältynyt mitään uutta komission tekemää taloudellista analyysia.
362
Kyseinen yhtiö ei kuitenkaan yksilöi niitä arviointivirheitä, joiden perusteella se väittää unionin yleisen tuomioistuimen valituksessa tarkoitettua asiakirjaa arvioidessaan ottaneen todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Se arvostelee vain yleisesti kyseisen tuomioistuimen toteamuksia osoittamatta kuitenkaan, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely perustuu todisteiden konkreettiseen huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla tai että kyseinen tuomioistuin ylitti selvästi kohtuullisen arvioinnin rajat.
363
Neljännen valitusperusteen ensimmäinen väite on siten jätettävä tutkimatta.
364
Thyssenkruppin toisesta väitteestä, jonka mukaan sen puolustautumisoikeuksia loukattiin, koska sillä ei ollut hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuutta esittää vastalauseitaan riidanalaisen päätöksen 1095 perustelukappaleeseen sisältyvästä väitetystä uudesta taloudellisesta analyysista, on todettava, että valituksenalaisen tuomion 302 kohdasta ilmenee, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä kyseiseen perustelukappaleeseen ei sisältynyt mitään uutta komission taloudellista analyysia.
365
Koska – kuten tämän edellä tuomion 361 ja 362 kohdasta ilmenee – thyssenkrupp ei siten ole onnistunut osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla päätyessään tällaiseen toteamukseen, neljännen valitusperusteen toinen väite on hylättävä perusteettomana.
366
Neljäs valitusperuste on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Viides valitusperuste
Asianosaisten lausumat
367
Viidennessä valitusperusteessaan thyssenkrupp väittää ensinnäkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin lausunut kannekirjelmässä esitetystä seitsemännestä kanneperusteesta, koska se ei ymmärtänyt sitä oikein.
368
Seitsemännessä kanneperusteessaan thyssenkrupp ei ainoastaan väittänyt, että komissio oli tehnyt menettelyvirheen, kun se ei käyttänyt täytäntöönpanovaltaansa saadakseen suuremman määrän vastauksia yksinkertaisiin tietopyyntöihin, jotka oli lähetetty asetuksen N:o 139/2004 11 artiklan mukaisesti. Thyssenkrupp väitti tässä kanneperusteessaan lisäksi lähinnä, ettei komission olisi pitänyt antaa todistusarvoa hallinnollisen menettelyn aikana saamilleen satunnaisille ja epätäydellisille vastauksille muun muassa siksi, että alle puolet niistä adressaateista, joille komissio oli katsonut tarpeelliseksi lähettää pelkkiä tietopyyntöjä, tosiasiallisesti vastasi.
369
Siltä osin kuin komissio katsoi, että sen oli saatava asetuksen N:o 139/2004 11 artiklassa tarkoitetut tarvittavat tiedot, se ei voinut lähettää pelkkiä tietopyyntöjä, koska tällainen menettelyllinen lähestymistapa olisi muuten lainvastainen. Koska vastauksia saatiin liian vähän, niiden ei voida katsoa edustavan kaikkien markkinatoimijoiden tai ainakaan kaikkien tietopyynnön saaneiden markkinatoimijoiden näkemyksiä. Thyssenkruppin mukaan komission käsiteltävässä asiassa saamilla vastauksilla ei siten voida perustella päätöstä, jolla suunniteltu keskittymä kielletään.
370
Toiseksi thyssenkrupp väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa virheellisesti, että oli olemassa tietty tietopyyntöihin vastaamisen aste, jolla kyseisten markkinoiden edustavuus voitiin luotettavasti mitata. Erityisesti thyssenkrupp katsoo, ettei sillä, onko kilpailijoilta saatujen vastausten prosenttiosuus suurempi vai pienempi kuin ”50 prosenttia” komission lähettämien tietopyyntöjen kokonaismäärästä, ole merkitystä, koska tällaista kynnysarvoa ei ole ja koska käsiteltävässä asiassa saatiin selvästi liian vähän vastauksia.
371
Thyssenkruppin mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa virheellisesti, ettei komission sen väitteen luotettavuutta, jonka mukaan 50 prosentin vastauskynnys ylitettiin, voitu kiistää.
372
Komissio katsoo, että thyssenkruppin argumentit on jätettävä tutkimatta ja että ne ovat joka tapauksessa perusteettomia.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
373
Thyssenkruppin viidennen valitusperusteen tutkittavaksi ottamisesta on todettava, että – toisin kuin komissio väittää – tähän valitusperusteeseen, jossa väitetään, että unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä jätti tutkimatta seitsemännen kanneperusteen ja toisaalta asetti kynnysarvon, jolla voidaan luotettavasti mitata kyseessä olevien markkinoiden edustavuutta, liittyy oikeudellisia seikkoja, eikä sitä voida jättää tutkimatta.
374
Ensinnäkin sen thyssenkruppin argumentin paikkansapitävyydestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei lausunut seitsemännestä kanneperusteesta, koska se ei ymmärtänyt sitä oikein, on todettava, että tämä argumentti perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
375
Aluksi on todettava, että kannekirjelmästä ilmenee, että seitsemännen kanneperusteen otsikkona oli ”Menettelyvirhe, joka johtui siitä, ettei tietopyyntöihin vaadittu vastauksia”. Se liittyi näin ollen mahdolliseen komission menettelyvirheeseen.
376
Kyseisen kanneperusteen sisällöstä ja erityisesti kannekirjelmän 197–199 kohdasta ilmenee lisäksi, että thyssenkrupp arvosteli ainoastaan sitä, että käsiteltävässä asiassa komissio osoitti merkityksellisten markkinoiden toimijoille pelkkiä tietopyyntöjä eikä siis vaatinut niiden vastaanottajia vastaamaan niihin, vaikka sillä oli toimivalta vaatia vastauksia tietopyyntöihinsä asetuksen N:o 139/2004 11, 14 ja 15 artiklan nojalla. Kuten kyseisen kannekirjelmän 198 kohdasta ilmenee, thyssenkrupp katsoi näin ollen, että komission kyseisiin pyyntöihin saamien vastausten avulla suorittama markkinatutkimus oli mitätön menettelyvirheen vuoksi etenkin siksi, että kyseessä oli tilanne, jossa ”vähintään puolet haastatelluista henkilöistä ei vastaa [komission tietopyyntöihin] ja välttyy kaikilta pakkotoimenpiteiltä”.
377
Tässä yhteydessä on todettava, että valituksenalaisen tuomion 947 kohdassa otetaan tarkasti huomioon thyssenkruppin kannekirjelmän 197–199 kohdassa esittämä argumentointi.
378
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 950–955 kohdassa thyssenkruppin argumentin, jonka mukaan komissio ei ollut suorittanut markkinatestejään menettelyllisesti asianmukaisella tavalla.
379
Palautettuaan valituksenalaisen tuomion 950 kohdassa mieleen asetuksen N:o 139/2004 11 artiklan 1 kohdan unionin yleinen tuomioistuin teki perustellusti eron sen perusteella, onko komission tietopyynnöt esitetty pelkkinä pyyntöinä vai päätöksellä. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi tässä yhteydessä kyseisen tuomion 951 ja 952 kohdassa, että jos adressaatit eivät toimita pyydettyjä tietoja asetetussa määräajassa, komissio voi määrätä sakon asetuksen N:o 139/2004 14 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla tai uhkasakon saman asetuksen 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla vain, jos tietopyynnöt on esitetty päätöksellä.
380
Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 953–955 kohdassa, että komissio väittää käsiteltävässä asiassa lähettäneensä pelkkiä tietopyyntöjä ja järjestelmällisesti muistutuksia vastaanottajille, jotka eivät olleet vastanneet asetetussa määräajassa, mitä thyssenkrupp ei ole kiistänyt. Kyseisen yhtiön väitteestä, jonka mukaan komission olisi pitänyt tehdä päätöksiä asetuksen N:o 139/2004 11 artiklan 3 kohdan nojalla ja sen jälkeen mahdollisesti aloittaa menettelyt sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseksi jokaisessa tapauksessa, jossa markkinatoimija ei ole vastannut, unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tällaiset tietopyynnöt ovat ristiriidassa sen nopean ratkaisutoiminnan tarpeen kanssa, joka on luonteenomaista asetuksen N:o 139/2004 yleiselle järjestelmälle ja jonka mukaan komission on noudatettava lopullisen päätöksen tekemiselle asetettuja tiukkoja määräaikoja. Kun otetaan huomioon komissiolla asetuksen N:o 139/2004 11, 14 ja 15 artiklan soveltamisessa oleva laaja harkintavalta, sitä ei näin ollen voida moittia siitä, ettei se niille adressaateille, jotka eivät vastanneet asetetussa määräajassa, lähetettyjen muistutusten lisäksi vaatinut kaikkia tai ainakaan riittävän monia niistä vastaamaan sen tietopyyntöihin kyseisten artiklojen nojalla.
381
Kannekirjelmän 198 kohdassa esitetystä thyssenkruppin väitteestä, jossa todetaan, että ”jos vähintään puolet haastatelluista ei vastaa ja välttyy kaikilta pakkotoimenpiteiltä, markkinatoimijoiden kuulemisen tulos on prosessin kannalta jo mitätön”, unionin yleinen tuomioistuin totesi lopuksi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa, että komissio oli käsiteltävässä asiassa väittänyt, että merkityksellisten markkinoiden toimijoille lähetettyihin merkityksellisiin kyselylomakkeisiin vastaamisen keskimääräinen aste oli yli 50 prosenttia ja että tätä osuutta oli pidettävä riittävän edustavana. Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, ettei thyssenkrupp ollut onnistunut osoittamaan päinvastaista.
382
Tässä tilanteessa ei voida väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ymmärtänyt oikein seitsemättä kanneperustetta eikä lausunut siitä.
383
Toiseksi thyssenkruppin väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa virheellisesti, että on olemassa tietty tietopyyntöihin vastaamisen aste, jolla voidaan luotettavasti mitata kyseessä olevien markkinoiden edustavuutta, on todettava, että myös tämä argumentti perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
384
Pitää paikkansa, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi 50 prosentin kynnysarvoon todetessaan, että käsiteltävässä asiassa kyselylomakkeisiin vastaamisen keskimääräinen aste ylitti tämän prosenttiosuuden.
385
Kyseinen tuomioistuin viittasi kuitenkin kyseiseen kynnysarvoon vastatakseen thyssenkruppin täsmälliseen argumenttiin, jonka mukaan komission ei olisi pitänyt ottaa huomioon hallinnollisen menettelyn aikana saamiaan tietopyyntöihin annettuja vastauksia, koska vähintään 50 prosenttia adressaatteina olleista yrityksistä ei vastannut näihin pyyntöihin.
386
Muun muassa kannekirjelmän 197 kohdasta ja thyssenkruppin ensimmäisessä oikeusasteessa esittämän vastinekirjelmän 65 kohdasta käy nimittäin ilmi, että nimenomaan valittaja eli kyseinen yhtiö vetosi tähän prosenttimäärään unionin yleisessä tuomioistuimessa.
387
Tämä seikka vahvistetaan valituksenalaisen tuomion 947 kohdassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin esitti yhteenvedon thyssenkruppin pääasiallisista argumenteista. Edellä mainitusta kohdasta ilmenee, että kyseinen yhtiö katsoo, että ”koska komissio ei käyttänyt pakkokeinoja saadakseen kuulluilta toimijoilta puuttuvat vastaukset ja kun otetaan huomioon asiakirja-aineistosta ilmenevä alle 50 prosentin keskimääräinen vastausaste, riidanalaisessa päätöksessä ei voida tehdä mitään päätelmiä siitä, onko suurimmalla osalla asiakkaista tai kilpailijoista tietty näkemys vai ei”.
388
Tässä yhteydessä on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa tähän prosenttilukuun ainoastaan vastatakseen thyssenkruppin argumentteihin.
389
Unionin yleistä tuomioistuinta ei siis voida moittia sellaisen säännön johtamisesta, että vastaus on täytynyt saada vähintään 50 prosentilta tietopyyntöjen vastaanottajista, jotta komissio voi keskittymää arvioidessaan ottaa huomioon merkityksellisten markkinoiden toimijoille osoitettuihin pelkkiin tietopyyntöihin annetut vastaukset.
390
Thyssenkruppin argumentista, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa virheellisesti, ettei komission sen väitteen luotettavuutta, jonka mukaan vastausten 50 prosentin kynnysarvo ylittyi käsiteltävässä asiassa, voida kiistää, on lopuksi riittävää todeta, että vaikka thyssenkrupp kiistää tämän väitetyn toteamuksen, se ei kuitenkaan kiistä sitä, että niiden markkinoiden, joilla komissio oli todennut tehokkaan kilpailun estyneen olennaisesti, nimittäin kuumasinkittyjen autonosien ja pakkausteräksen (tinapinnoitettujen ohutlevyjen, elektrolyyttisesti kromipinnoitetun teräksen ja laminoidun teräksen) markkinoiden, toimijoille lähetettyihin merkityksellisiin kyselylomakkeisiin vastaamisen keskimääräinen aste ylitti todellakin 50 prosentin kynnysarvon, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 956 kohdassa. Näin ollen thyssenkruppin tätä väitettyä toteamusta koskeva argumentaatio on tehoton.
391
Viides valitusperuste on siten hylättävä perusteettomana.
392
Koska mitään thyssenkruppin valituksensa tueksi esittämää valitusperustetta ei ole hyväksytty, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
393
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
394
Koska komissio on käsiteltävässä asiassa vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja valittaja on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava korvaamaan tämän valituksen käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Thyssenkrupp AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.