62001C0485
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
F. G. JACOBS
21 päivänä marraskuuta 2002 (
1
)
1.
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Tribunale Civile e Penale di Trento (Italia) pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisua siihen, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kauppaedustajan merkitseminen kaupparekisteriin edellyttää kauppaedustajan merkitsemistä kauppaedustajien rekisteriin, ristiriidassa jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY (jäljempänä direktiivi) (
2
) kanssa.
Sovellettavat oikeussäännöt
2.
Direktiivillä yhteensovitetaan jäsenvaltioiden lakeja, jotka koskevat kauppaedustajan (
3
) ja hänen päämiehensä (
4
) välistä oikeussuhdetta. Kuten direktiivin perustelukappaleista käy ilmi, sen tarkoituksena on suojella kauppaedustajan etua suhteessa tämän päämieheen sekä kaupallisten sopimusten varmuutta ja helpottaa jäsenvaltioiden välistä tavarakauppaa lähentämällä jäsenvaltioiden kaupallista edustusta koskevaa lainsääntöä. (
5
) Näiden päämäärien saavuttamiseksi direktiivissä säädetään kauppaedustajien ja päämiesten oikeuksista ja velvollisuuksista (3—5 artikla), kauppaedustajan palkkiosta (6—12 artikla) sekä edustussopimuksen tekemisestä ja lakkaamisesta (13—20 artikla).
3.
Italian 3.5.1985 annetussa laissa nro 204 säädetään kauppaedustajien rekisterin perustamisesta jokaiseen Italian kauppakamariin. Tuon lain 2 §:ssä edellytetään, että ”henkilöiden, jotka harjoittavat tai aikovat harjoittaa kauppaedustajan toimintaa,” on rekisteröidyttävä tähän rekisteriin. Saman lain 9 §:ssä kielletään hallinnollisen seuraamuksen uhalla ”henkilöä, jota ei ole merkitty rekisteriin, toimimasta kauppaedustajana”.
4.
Italian siviililain (codice civile) 2188 §:ssä säädetään kaupparekisteriviraston ylläpitämän kaupparekisterin perustamisesta. Tietyntyyppisten yritysten tulee rekisteröityä tähän rekisteriin siviililain 2195 §:n nojalla. Muille yrityksille, joihin kauppaedustajat kuuluvat, rekisteröityminen on vapaavalintaista tuon lain 2083 §:n perusteella. Saman lain 2084 §:ssä säädetään, että erilaisten yritysten toiminnan harjoittamisen edellytyksistä säädetään lailla. Siviililain 2189 §:n mukaan rekisteriviraston tulee varmistua siitä, että ”rekisteriin merkitsemisen edellyttämät lakisääteiset edellytykset täyttyvät”.
5.
Asiassa C-215/97, Bellone, (
6
) yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin ratkaisemaan, onko sellainen kansallinen laki, jonka mukaan edustussopimuksen pätevyyden edellytyksenä on se, että kauppaedustaja on merkitty kauppaedustajien rekisteriin, yhteensopiva direktiivin kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vaikka direktiivissä ei kielletä jäsenvaltioita ylläpitämästä kauppaedustajien rekisteriä, (
7
) on katsottava, että tuon direktiivin kanssa on ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan edustussopimuksen pätevyyden edellytyksenä on se, että kauppaedustaja on merkitty erityiseen rekisteriin.
6.
Asiassa Bellone annettu tuomio kyseenalaisti Italian Corte di Cassazionen sellaisen aiemman oikeuskäytännön pätevyyden, jossa oli katsottu vuodesta 1989 lähtien, että Italian siviililain 1418 §:ää on tulkittava siten, että sen mukaan sellaisten kauppaedustajien tekemät sopimukset ovat mitättömiä, joita ei ole merkitty rekisteriin lain nro 204 mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Bellone antaman tuomion mukaisesti Corte di cassazione on muuttanut oikeuskäytäntöään siten, että lain nro 204 mukaisen rekisteriin merkitsemistä koskevan velvoitteen noudattamatta jättäminen ei enää aiheuta Italian oikeudessa edustussopimuksen mitättömyyttä. (
8
)
Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
7.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevät tapauksen tosiseikat ovat seuraavanlaiset. Kantajana oleva Francesca Caprini on Italian kansalainen. Asian vastaajana on Trenton kaupparekisteri. Caprini teki 10.4.2001 hakemuksen vastaajalle tullakseen merkityksi kaupparekisteriin mainostilan myyntiä harjoittavana kauppaedustajana. Vastaaja hylkäsi Caprinin hakemuksen, koska häntä ei ollut merkitty Italian lailla nro 204 perustettuun kauppaedustajien rekisteriin. Koska lain nro 204 2 ja 9 §:ssä edellytetty hakijan merkitseminen kauppaedustajien rekisteriin on vastaajan mukaan edellytys siviililain 2084 §:n mukaisen yritystoiminnan harjoittamiselle, tämän tulee myös katsoa olevan 2189 §:ssä tarkoitettu lakisääteinen edellytys, jonka täyttyminen rekisteriviranomaisen tulee tarkistaa ennen kuin merkintä kaupparekisteriin voidaan tehdä.
8.
Caprini valitti vastaajan päätöksestä ensin vastaajaa valvovaan tuomioistuimeen Giudice del registroon, joka hylkäsi Caprinin valituksen 2.11.2001, ja sitten Tribunale di Trentoon vaatien joko hänen merkitsemistään kaupparekisteriin tai vaihtoehtoisesti sen toteamista, ettei hänellä ole velvollisuutta tulla merkityksi kyseiseen rekisteriin.
9.
Ottaen huomioon nyt käsiteltävänä olevan tilanteen ja sen tilanteen välisen eron, jonka johdosta ennakkoratkaisua pyydettiin edellä mainitussa asiassa Bellone, Tribunale di Trento keskeytti pääasian käsittelyn ja pyysi yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisua siitä, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kauppaedustajan merkitseminen kaupparekisteriin edellyttää kauppaedustajan merkitsemistä kauppaedustajien rekisteriin, ristiriidassa direktiivin kanssa.
Asian arviointi
10.
Tribunale di Trenton esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ratkaisemiseksi on hyödyllistä palauttaa mieliin edellä mainitussa asiassa Bellone annetun tuomion perustelut. Mielestäni tuosta tuomiosta ilmenee kaksi nyt käsiteltävänä olevan kysymyksen kannalta olennaista seikkaa.
11.
Ensinnäkään direktiivissä ei mitenkään kielletä jäsenvaltioita tarkoituksenmukaiseksi katsoessaan vaatimasta, että kauppaedustajat on merkittävä erityiseen rekisteriin, jos tietyt hallinnolliset tarpeet edellyttävät tätä. (
9
)
12.
Tuota rajoittaa kuitenkin seikka, joka selittää yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisun edellä mainitussa asiassa Bellone, eli se, että jäsenvaltio ei voi asettaa sen oikeussuojan edellytykseksi, joka direktiivillä taataan kauppaedustajalle suhteessa tämän päämieheen, kauppaedustajan merkitsemistä sellaiseen rekisteriin, jonka jäsenvaltio on päättänyt perustaa, tai muuta seikkaa, josta direktiivissä ei nimenomaisesti säädetä. (
10
)
13.
Edellä mainitussa asiassa Bellone kyseessä olleella kansallisella oikeudellisella edellytyksellä, jonka mukaisesti edustussopimus ei ole pätevä, mikäli kauppaedustajaa ei ole merkitty kauppaedustajien rekisteriin, rajoitettiin selvästi direktiivillä taattua oikeussuojaa. Kauppaedustussopimuksen kansallisen lainsäädännön mukaisesta mitättömyydestä aiheutui se, että kauppaedustaja ei voinut saada päämieheltään direktiivin III luvussa taattua palkkiota eikä direktiivin IV luvussa säädettyä hyvitystä.
14.
Nyt esillä olevassa tapauksessa ennakkoratkaisupyynnössä kuvataan kansallista menettelyä, jonka mukaisesti kauppaedustajaa, jota ei ole merkitty kauppaedustajien rekisteriin, ei voida merkitä kaupparekisteriin.
15.
Komissio väittää yhteisöjen tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa, että tuollaisella menettelyllä ei rikota direktiiviä, mikäli sillä ei rajoiteta sitä oikeussuojaa, joka direktiivillä taataan kauppaedustajalle suhteessa tämän päämieheen. Tällainen säännös ei itsessään estä kauppaedustajia, joita ei ole merkitty kumpaankaan kyseessä olevista rekistereistä, tekemästä edustussopimuksia, jotka ovat päteviä ja täytäntöönpantavissa kansallisissa tuomioistuimissa ja joiden soveltamista direktiivillä säännellään.
16.
Olen samaa mieltä tuosta seikasta.
17.
Caprini väittää kuitenkin, että Italian kansallinen lainsäädäntö, jossa vaaditaan kauppaedustajien rekisteröimistä kauppaedustajien rekisteriin ennen kuin heidät voidaan rekisteröidä kaupparekisteriin, käytännössä sitä vastoin vaikuttaa haitallisesti oikeussuojaan, johon kauppaedustajilla on direktiivin mukaan oikeus. Tällaisen rekisteröinnin puuttuessa Italian kauppakamarit eivät myönnä kauppaedustajille todistuksia, jotka ovat välttämättömiä, jotta kauppaedustajat voivat noudattaa heihin sovellettavia verotuksellisia ja sosiaalisia säännöksiä. Caprini toteaa, että kauppaedustajilla oleva mahdollisuus tehdä päteviä edustussopimuksia on merkityksetön, mikäli he eivät voi noudattaa tekemiään sopimuksia.
18.
Tämä väite ei mielestäni ole vakuuttava.
19.
Yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Bellone antamasta tuomiosta käy selvästi ilmi, että jäsenvaltiot voivat direktiivin sisältöä noudattaen liittää hallinnollisia seuraamuksia kauppaedustajien rekisteriin merkitsemiseen, edellyttäen aina kuitenkin, että direktiivillä taattua oikeussuojaa ei rajoiteta.
20.
Mielestäni ei ole selvää, että niillä seuraamuksilla, jotka Caprinin mielestä seuraavat siitä, että häntä ei ole merkitty kauppaedustajien rekisteriin, eli sillä seikalla, että rekisteröimättömiä kauppaedustajia ei voida merkitä kaupparekisteriin, mikä puolestaan vaikuttaa kauppaedustajien verotusta ja sosiaalista asemaa koskeviin säännöksiin, voitaisiin katsoa rajoitettavan sitä oikeussuojaa, joka direktiivillä taataan kauppaedustajalle tämän oikeudellisissa suhteissa päämieheensä.
21.
Näin ollen katson, että kansallinen lainsäädäntö, jossa edellytetään kauppaedustajan merkitsemistä kauppaedustajien rekisteriin ennen kuin tämä voidaan merkitä yritysrekisteriin, on yhdenmukainen direktiivin kanssa edellyttäen aina kuitenkin, että tuon seurauksena kauppaedustajalle direktiivillä taattua oikeussuojaa ei rajoiteta mitenkään. Näin on tilanne esimerkiksi tapauksessa, jossa edustussopimuksen pätevyyden edellytyksenä on kauppaedustajan merkitseminen jompaankumpaan tai molempiin noista rekistereistä.
Ratkaisuehdotus
22.
Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että
sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kauppaedustajan merkitseminen kaupparekisteriin edellyttää kauppaedustajan merkitsemistä kauppaedustajien rekisteriin, ei ole ristiriidassa jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY kanssa edellyttäen, että kauppaedustajan merkitseminen jompaankumpaan rekisteriin ei vaikuta kauppaedustajan tekemien edustussopimusten pätevyyteen tai muutoin heikennä kauppaedustajalle direktiivillä taattua oikeussuojaa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	EYVL L 382, s. 17.
(
3
)	Direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa kauppaedustajalla tarkoitetaan ”itsenäistä välittäjää, jolla on pysyvä valtuutus neuvotella tavaroiden myynnistä ja ostosta toisen henkilön f molesta — — tai neuvotella ja tehdä sopimuksia tällaisista iiketoimista päämiehen nimissä ja lukuun”.
(
4
)	Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tässä direktiivissä säädettyjä yhdenmukaistamistoimenpiteitä sovelletaan niihin jäsenvaltioiden lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin, jotka koskevat kauppaedustajan ja tämän päämiehen välistä suhdetta”.
(
5
)	Direktiivin johdanto-osan toinen ja kolmas perustelukappale.
(
6
)	Tuomio 30.4.1998, Kok. 1998, s. I-2191.
(
7
)	Em. asia Bellone, tuomion 11 kohta. Useat jäsenvaltiot ovat perustaneet tällaisia rekistereitä. Kansallisten käytäntöjen vertailevasta analyysista, ks. julkisasiamies Cosmasin ratkaisuehdotus, alaviite 17.
(
8
)	Ks. asia C-456/98, Centrosteel v. Adipol, tuomio 13.7.2000 (Kok. 2000, s. I-6007, 17 kohta).
(
9
)	Tuomion 11 kohta.
(
10
)	Tuomion 13 ja 14 kohta. Esimerkki rajoituksesta, jonka jäsenvaltiot voivat hyväksytysti tehdä direktiivillä taattuun suojaan, on vaatimus, jonka mukaisesti kauppaedustussopimusten pätevyyden edellytyksenä on niiden laatiminen kirjallisesti. Tämä vaatimus sallitaan nimenomaisesti direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa.