62022CC0261
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
13 päivänä heinäkuuta 2023 (
1
)
Asia C‑261/22
GN,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna
(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – Jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen – Lapsen oikeudet – Alaikäisten lasten kanssa asuvat äidit – Perusteet luovuttamisesta kieltäytymiseen tai sen lykkäämiseen
I Johdanto
1.
Äiditkin joutuvat vankilaan.
2.
Tuomittu voi toisinaan olla pienten lasten äiti. Unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on ensimmäistä kertaa tilanne, jossa eurooppalainen pidätysmääräys annettiin tällaiselle äidille määrätyn vankeusrangaistuksen täytäntöönpanemiseksi. Onko lapsen etu merkityksellinen tällaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon kannalta?
3.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia) pyytääkin tulkitsemaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehtyä puitepäätöstä: (
2
) onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta mahdollista kieltäytyä tai onko sitä mahdollista lykätä, jos etsitty henkilö on alaikäisten lastensa kanssa asuva äiti?
II Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja menettely unionin tuomioistuimessa
4.
Belgian oikeusviranomainen antoi 26.6.2020 GN:stä eurooppalaisen pidätysmääräyksen ihmiskauppaa ja laittoman maahantulon järjestämistä tarkoittavista teoista annetun viiden vuoden vankeustuomion täytäntöönpanoa varten. GN tuomittiin poissa olevana (in absentia), ja hänelle ilmoitettiin menettelystä asianmukaisesti Belgian lainsäädännön mukaisesti.
5.
GN otettiin kiinni Bolognassa (Italia) 2.9.2021. Tällöin hänen alaikäinen poikansa, joka asui hänen luonaan, annettiin sosiaalityöntekijöiden huostaan. Koska GN ei antanut suostumustaan luovuttamiseen, hänet otettiin säilöön, ja säilöönotto korvattiin sittemmin kotiarestilla, jolloin hänen poikansa palautettiin hänen luokseen.
6.
Corte d’appello di Bologna (ylioikeus, Bologna, Italia) esitti 17.9.2021 pidetyn istunnon yhteydessä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tietopyynnön pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle. Siinä tiedusteltiin, miten alaikäisten lasten kanssa samassa taloudessa asuvien äitien rangaistukset pannaan Belgiassa täytäntöön, millaisia vankeusjärjestelyjä GN:ään sovellettaisiin ja mihin toimenpiteisiin hänen poikansa osalta ryhdyttäisiin, ja siinä kysyttiin mahdollisuudesta uuteen oikeudenkäyntiin, koska tuomio annettiin GN:n ollessa poissa oikeudenkäynnistä. Antwerpenin syyttäjänvirasto vastasi, että näihin kysymyksiin vastaaminen kuului Belgian liittovaltion julkisen oikeuspalvelun toimivallan alaan. Nämä kaksi oikeusviranomaista eivät olleet enää yhteydessä toisiinsa tämän vastauksen jälkeen.
7.
Corte d’appello di Bologna kieltäytyi 15.10.2021 antamallaan ratkaisulla luovuttamasta GN:ää pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle sillä perusteella, että GN oli kiinniottohetkellä vain hänen kanssaan samassa taloudessa asuneen alle kolmevuotiaan lapsen äiti, ja määräsi hänet vapautettavaksi välittömästi. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että koska se ei ollut saanut vastausta pyynnön esittäneeltä oikeusviranomaiselta, sillä ei ollut varmuutta siitä, että Belgian oikeusjärjestyksessä olisi Italian oikeusjärjestykseen sisältyvien vankeusjärjestelyjen kaltaisia järjestelyjä, joilla suojataan äidin oikeutta säilyttää suhteensa lapsiinsa ja turvataan lapsille tarvittava äidin ja perheen hoito, sellaisena kuin se taataan Italian perustuslaissa, lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen (
3
) 3 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 24 artiklassa.
8.
Corte d’appello di Bolognan yhteydessä toimiva syyttäjä (Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna, Italia) ja GN valittivat kumpikin erikseen edellä mainitusta ratkaisusta. Valitusta käsittelevä Corte suprema di cassazione päätti esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen] 1 artiklan 2 ja 3 kohtaa sekä 3 ja 4 artiklaa tulkittava siten, että täytäntöönpanevalla oikeusviranomaisella ei ole oikeutta kieltäytyä alaikäisten lastensa kanssa samassa taloudessa asuvan äidin luovuttamisesta tai lykätä tämän luovuttamista?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko [eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen] 1 artiklan 2 ja 3 kohta sekä 3 ja 4 artikla yhteensopivia [perusoikeuskirjan] 7 artiklan ja 24 artiklan 3 kohdan kanssa, kun huomioon otetaan myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen [ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] 8 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö ja jäsenvaltioiden yhteinen valtiosääntöperinne, siltä osin kuin kyseiset puitepäätöksen kohdat velvoittavat luovuttamaan äidin niin, että siteet hänen kanssaan samassa taloudessa asuviin alaikäisiin lapsiin katkaistaan lapsen etua huomioon ottamatta?”
9.
Kirjallisia huomautuksia esittivät GN, Corte d’appello di Bolognan yhteydessä toimiva syyttäjä, Italian, Unkarin ja Alankomaiden hallitukset, Euroopan unionin neuvosto sekä Euroopan komissio. GN, Italian ja Alankomaiden hallitukset, neuvosto ja komissio esittivät suulliset lausumansa 28.3.2023 pidetyssä istunnossa.
III Asian tarkastelu
10.
Hyödyllisen vastauksen antamiseksi unionin tuomioistuimelle aion muotoilla ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset uudelleen. Kyseinen tuomioistuin pyrkii ensinnäkin selvittämään, onko sillä oikeus kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos luovuttaminen saattaa loukata äidin, jonka luovuttamista pyydetään, perusoikeuksia ja hänen kanssaan asuvien alaikäisten lasten perusoikeuksia. Toissijaisesti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voiko se lykätä tällaista luovuttamista. Kyse on perusoikeuskirjan 7 artiklassa taatusta oikeudesta perhe-elämään ja sen 24 artiklassa taatusta lapsen edusta.
11.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen yhteensopivuutta kyseisten kahden perusoikeuden kanssa, jos mainittua puitepäätöstä on tulkittava siten, että se on esteenä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiselle tai sen lykkäämiselle pääasian olosuhteissa. Tämä kysymys on siten merkityksellinen vain, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta ole mahdollista kieltäytyä. Ensimmäiseen kysymykseen unionin tuomioistuimelle ehdottamani vastaus huomioon ottaen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
12.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin nostama ongelma on sekä tavanomainen että uusi. Se on tavanomainen, koska se on jälleen yksi monista ennakkoratkaisupyynnöistä, joissa tiedustellaan, voiko riski perusoikeuden loukkaamisesta olla peruste kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 3, 4 ja 4 a artiklassa nimenomaisesti säädettyjen ehdottomien ja harkinnanvaraisten kieltäytymisperusteiden lisäksi. (
4
)
13.
Se on kuitenkin myös täysin uusi, koska ensimmäistä kertaa täytäntöönpanosta kieltäytyminen voi perustua paitsi etsityn henkilön myös kolmannen henkilön perusoikeuksien mahdolliseen loukkaamiseen: äidin, jonka luovuttamista pyydetään, alaikäisen lapsen.
14.
Nämä kaksi kysymystä olisi mielestäni erotettava toisistaan. Tarkastelen näin ollen ensin olosuhteita, joissa äidin oikeus perhe-elämään, sellaisena kuin se taataan perusoikeuskirjan 7 artiklassa, voi oikeuttaa hänen luovuttamisestaan kieltäytymisen tai sen lykkäämisen. Tähän kysymykseen voidaan vastata eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan tulkintaa koskevan, jo pitkälle kehittyneen oikeuskäytännön perusteella. Sen jälkeen käsittelen seurauksia, joita täytäntöönpanoviranomaiselle aiheutuu velvoitteesta toimia lapsen edun mukaisesti, kuten perusoikeuskirjan 24 artiklassa edellytetään. Esitän, että lapsen oikeudet voivat oikeuttaa luovuttamisesta kieltäytymisen tai sen lykkäämisen. Lisäksi tarkastelen erikseen mahdollisuutta lykätä luovuttamista.
A
Perhe-elämää koskevan äidin oikeuden loukkaamiseen liittyvä riski ja ”kahteen vaiheeseen jakautuva tarkastelu”
15.
Unionin tuomioistuin hyväksyi vasta vuonna 2016 tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru mahdollisuuden kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta syystä, josta ei ole nimenomaisesti säädetty eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyssä puitepäätöksessä itsessään. (
5
)
16.
Mainitussa asiassa unionin tuomioistuin totesi, että epäinhimillisen tai halventavan rangaistuksen ja kohtelun kiellon, joka on perusoikeuskirjan 4 artiklassa taattu ehdoton perusoikeus, rikkomiseen liittyvä vakava vaara voi olla peruste kieltäytyä luovuttamisesta. Se vetosi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan ja katsoi, että edellytyksenä kieltäytymiselle on ensinnäkin se, että täytäntöönpanoviranomainen vahvistaa, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on perusoikeuskirjan 4 artiklan noudattamisen osalta rakenteellisia tai yleisiä puutteita, ja toiseksi se, että on olemassa vaara kyseessä olevan henkilön oikeuden loukkaamisesta. (
6
)
17.
Tämä on niin kutsuttu kahteen vaiheeseen jakautuva tarkastelu. (
7
) Useissa sitä seuranneissa tuomioissa, joissa unionin tuomioistuinta pyydettiin lähinnä selittämään sen selvityksen laajuutta, joka täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tehtävä kyseistä tarkastelua soveltaessaan, unionin tuomioistuin vahvisti tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru esittämänsä kannan. (
8
)
18.
Toisessa oikeuskäytäntölinjassa, jossa tukeuduttiin samoihin argumentteihin kuin tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru, unionin tuomioistuin katsoi, että luovuttamisesta kieltäytyminen ”kahteen vaiheiseen jakautuvan tarkastelun” edellytysten mukaisesti on oikeutettua myös silloin, kun kyse on siitä, että on mahdollisesti loukattu etsityn henkilön oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, sellaisena kuin se taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa. Näin päätettiin asiassa LM, (
9
) ja se vahvistettiin useissa myöhemmissä asioissa. (
10
)
19.
Kaikissa näissä tapauksissa perusoikeus, joka oli uhattuna, oli poikkeuksetta etsityn henkilön perusoikeus. Käsiteltävässä asiassa tulee esille samankaltainen kysymys kuin edellisissä kohdissa mainituissa asioissa, jos unionin tuomioistuimelta kysytään, voiko GN vedota perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattuun oikeuteensa perhe-elämään vastustaakseen luovuttamista.
20.
Mahdollisuus poiketa velvoitteesta panna eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön on tähän mennessä vahvistettu ainoastaan kahden perusoikeuden eli perusoikeuskirjan 4 ja 47 artiklassa taattujen oikeuksien osalta. (
11
) En kuitenkaan näe mitään periaatteellista syytä, miksi sama ei pätisi myös silloin, jos herää epäily eri perusoikeuden, (
12
) kuten käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan oikeuden perhe-elämään, suojaan liittyvien rakenteellisten tai yleisten puutteiden olemassaolosta.
21.
Tämän tutkinnan lähtökohtana on se, että – kuten komissio perustellusti totesi istunnossa – vankeusrangaistuksen täytäntöönpano vaikuttaa väistämättä GN:n oikeuteen perhe-elämään. Tätä rajoitusta pidetään kuitenkin lähtökohtaisesti tarpeellisena toisen yhteiskunnallisen edun eli sen saavuttamiseksi, että vältetään rikoksentekijöiden rankaisematta jääminen. (
13
) Käyttäessään pakkokeinoja koskevaa toimivaltaansa jäsenvaltioiden on kuitenkin noudatettava suhteellisuusperiaatetta. Ne ovat siten velvollisia rajoittamaan äitien oikeutta perhe-elämään vankilassa mahdollisimman vähän. Niillä on kuitenkin harkintavaltaa sen tavan valinnassa, jolla ne ottavat tämän oikeuden huomioon. (
14
)
22.
Katson näin ollen, että GN voisi vedota oikeuteensa perhe-elämään perusteena eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiselle vain, jos täytäntöönpanoviranomaisella on syytä epäillä, ettei pidätysmääräyksen antanut valtio kunnioita hänen oikeuttaan perhe-elämään.
23.
Kuten unionin tuomioistuin on useasti toistanut, (
15
) eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva mekanismi perustuu siihen olettamaan, että jäsenvaltiot kunnioittavat perusoikeuksia.
24.
Siten lähtökohtana on eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti se, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on oikeusjärjestyksessään ja käytännössään käytössä toimia, joilla ei kohtuuttomasti rajoiteta vangitun henkilön oikeutta ylläpitää perhesiteitään. Tämä olettama voidaan kyseenalaistaa vain, jos täytäntöönpanoviranomainen on tietoinen (
16
) pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa olevista rakenteellisista tai yleisistä puutteista vankien perhe-elämää koskevan oikeuden turvaamisessa.
25.
Ratkaisevaa on, ettei tämä päätelmä voi perustua tietoon, jonka mukaan pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio on tehnyt erilaisen lainsäädännöllisen valinnan kuin täytäntöönpanojäsenvaltio, kun kyse on vankien perhe-elämän suojelusta.
26.
Poikkeuksetta kaikissa tapauksissa, joissa tulkitaan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa siten, että luovuttamisesta voidaan kieltäytyä, kahteen vaiheeseen jakautuvaan tarkasteluun päädyttiin sellaisen täytäntöönpanoviranomaisella olevan tiedon perusteella, joka koskee mahdollisia rakenteellisia tai yleisiä puutteita asianomaisen perusoikeuden suojelussa pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa. Vain tällaisessa skenaariossa täytäntöönpanoviranomainen saattoi poiketa keskinäisen luottamuksen periaatteesta ja kyseenalaistaa perusoikeuksien suojelun pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa soveltamalla kahteen vaiheeseen jakautuvaa tarkastelua.
27.
Käsiteltävässä asiassa ei ole mitään syytä aloittaa kahteen vaiheeseen jakautuvaa tarkastelua. Tarvittavaa laukaisevaa tekijää – epäilyä siitä, että Belgian järjestelmässä loukataan järjestelmällisesti vankeusrangaistuksia suorittavien äitien oikeutta perhe-elämään – ei ole.
28.
Tällaisessa tilanteessa täytäntöönpanoviranomainen ei voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sillä perusteella, että GN:n oikeutta perhe-elämään mahdollisesti loukataan.
29.
Voidaan silti oikeutetusti kysyä, rajoitetaanko GN:n oikeuksia mahdollisesti kohtuuttomasti (esimerkiksi hypoteettisessa skenaariossa, jossa vankilan, jossa hän suorittaa rangaistusta, säännöt sallivat perhevierailut vain kerran viikossa). On tietenkin mahdotonta sulkea pois yksittäistä oikeuden loukkausta jokaisessa tilanteessa.
30.
Vastavuoroisen tunnustamisen järjestelmä, johon eurooppalainen pidätysmääräys ja muut vastaavat unionin oikeuden välineet (
17
) perustuvat, ei kuitenkaan pohjaudu siihen (epätodennäköiseen) odotukseen, ettei perusoikeuksia koskaan loukata. Se perustuu pikemminkin olettamaan, jonka mukaan yksittäinen perusoikeuksien loukkaus korjataan. Tämä on kuitenkin pidätysmääräyksen antaneen valtion vastuulla. (
18
) Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion, ei täytäntöönpanojäsenvaltion, on ratkaistava yksittäiset perusoikeuksien loukkaukset myös varmistamalla mahdollisuus saattaa asia sen tuomioistuinten käsiteltäväksi. (
19
)
31.
Lisäksi, vaikka yksittäisiä loukkauksia ei voida sulkea pois, täytäntöönpanoviranomaisen olisi mahdotonta ennustaa tällaisia loukkauksia, ellei ole viitteitä siitä, että niitä esiintyy järjestelmällisesti pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.
32.
Koska käsiteltävässä asiassa ei ole mitään viitteitä rakenteellisista puutteista vankien perhe-elämän takaamisessa Belgiassa, katson, ettei täytäntöönpanoviranomainen voi kieltäytyä luovuttamisesta tällä perusteella. (
20
)
33.
Muunlainen päätelmä tekisi keskinäisen luottamuksen periaatteen, johon vastavuoroinen tunnustaminen perustuu, tyhjäksi.
B
Lapsen etu
34.
Toinen henkilö (tai henkilöt, koska GN:n kerrottiin saaneen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen jälkeen toisen lapsen), jonka perusoikeuksista käsiteltävässä asiassa on kyse, on GN:n lapsi (lapset).
35.
Myös GN:n lapsilla on oikeus perhe-elämään. Lisäksi, kun kyse on lapsista, heidän oikeuttaan perhe-elämään on aina tulkittava toisen perusoikeuskirjan määräyksen, nimittäin 24 artiklan, valossa. (
21
)
36.
Perusoikeuskirjan 24 artiklassa suojellaan lapsen oikeuksia. Käsiteltävän asian kannalta erityisen merkityksellinen on sen 2 kohta. Siinä määrätään seuraavaa: ”Kaikissa lasta koskevissa viranomaisten tai yksityisten laitosten toimissa on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu.” Sen 3 kohdassa määrätään lisäksi seuraavaa: ”Jokaisella lapsella on oikeus ylläpitää henkilökohtaisia suhteita ja suoria yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti, jollei se ole lapsen edun vastaista.” (
22
)
37.
GN:n lasten perusoikeuksien mahdollinen loukkaaminen liittyy eurooppalaiseen pidätysmääräykseen vain välillisesti: he ovat eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jolla heidän äitinsä on tarkoitus luovuttaa, täytäntöönpanon mahdollisia sivullisia uhreja.
38.
Perusoikeuskirjan 24 artiklaa sovelletaan kuitenkin kaikkiin toimiin, jotka ovat seurausta unionin oikeuden soveltamisesta, vaikka ne eivät koskisikaan lasta suoraan, mutta niillä on hänen kannaltaan merkittäviä seurauksia. (
23
)
39.
Näin ollen päätökseen siitä, pannaanko eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön, voi vaikuttaa lapsen etuun liittyvä huoli.
40.
Koska eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano koskee lapsia ainoastaan välillisesti, (
24
) kysymys heidän oikeuksiensa suojelusta on eri kuin se, josta oli kyse aiemmissa asioissa, joissa käsiteltiin eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa.
41.
Mahdollinen kieltäytyminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta lapsen edun suojelemiseksi ei ole keskinäistä luottamusta koskeva kysymys. Lapsen etu on otettava huomioon silloinkin, kun pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio tarjoaa korkeatasoista suojelua lapsille, joiden äidit ovat vankilassa.
42.
Lapsen edun suojelu edellyttää luonnostaan erilaista arviointia: tarkastelu on aloitettava kyseessä olevan lapsen konkreettisesta tilanteesta eikä pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion olosuhteista. Sillä, miten pidätysmääräyksen antanut valtio kohtelee vankeja, joilla on pieniä lapsia, on merkitystä täytäntöönpanoviranomaisen päätöksen kannalta; tämä ei kuitenkaan johdu siitä, ettei se luottaisi pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, vaan se on pikemminkin yksi tekijä päätettäessä siitä, mitä on paras ratkaisu tietyn lapsen tapauksessa.
43.
Tältä osin kahteen vaiheeseen jakautuva tarkastelu, jolla suojellaan keskinäisen luottamuksen periaatetta, on merkityksetön vastattaessa kysymykseen siitä, voidaanko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyä lapsen edun suojelemiseksi. (
25
)
44.
Ennen kuin käsittelen sitä, voisiko lapsen etu oikeuttaa luovuttamisesta kieltäytymisen ja mitä toimia täytäntöönpanoviranomaisen ja pidätysmääräyksen antaneen viranomaisen on tältä osin toteutettava, tarkastelen ensin lyhyesti sitä, miten tätä perusoikeutta on käsitelty unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
1. Lapsen etu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä
45.
Lapsen etua on kuvattu oikeuskirjallisuudessa ”yhdeksi kaikkein epämääräisimmistä ja huonoimmin ymmärretyistä oikeudellisista käsitteistä”. (
26
) Samaan tapaan oikeuskirjallisuudessa on pyritty määrittämään perusoikeuskirjan 24 artiklan mukaisten velvoitteiden täsmällinen luonne (
27
) ja korostettu tarvetta täsmentää unionin oikeudessa, miten sitä on käytettävä. (
28
) Mitä tiedämme lapsen edusta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella?
46.
Unionin tuomioistuimen tuomio Piotrowski on ainoa asia, joka koski nimenomaisesti eurooppalaista pidätysmääräysjärjestelmää. (
29
) Mainitussa asiassa oli kyse mahdollisuudesta panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys, kun etsitty henkilö oli alaikäinen. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin korosti, että direktiivi (EU) 2016/800 (
30
) annettiin lapsen oikeuksien suojelemiseksi tällaisissa tilanteissa. Siinä vahvistetaan lasten, jotka ovat eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan menettelyn kohteena, prosessuaalisten oikeuksien suojaa koskevia yhteisiä vähimmäissääntöjä. (
31
) Itse asiassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta ei voida kieltäytyä automaattisesti silloin, kun etsitty henkilö on alaikäinen, paitsi jos kyseinen alaikäinen ei ole sen ikäinen, että häntä voitaisiin pitää rikosoikeudellisesti vastuullisena. (
32
)
47.
Kyseisestä puitepäätöksestä ei ole mielestäni juurikaan apua nyt tarkasteltavan kaltaisissa tilanteissa, joissa lapsi, jonka oikeuksista on kyse, ei ole itse etsitty henkilö.
48.
Kyseinen tuomio kuvastaa kuitenkin painoarvoa, jota unionin tuomioistuin on antanut tarpeelle arvioida kunkin lapsen tilannetta konkreettisesti. Samaa korostettiin myös muilla unionin oikeuden aloilla. Esimerkiksi turvapaikkaa koskevassa asiassa, jossa oli kyse ilman huoltajaa olevan alaikäisen palauttamisesta, unionin tuomioistuin totesi, että ”’lapsen etu’ voidaan yksilöidä – – ainoastaan kyseessä olevan ilman huoltajaa olevan alaikäisen tilanteen kattavan ja perusteellisen arvioinnin perusteella”. (
33
)
49.
Lisäksi asiassa, jossa oli kyse alaikäisen tyttären isää koskevasta palauttamispäätöksestä, unionin tuomioistuin luetteli ne erityisolosuhteet, jotka on otettava huomioon palauttamispäätöstä tehtäessä. Niihin kuuluvat muun muassa lapsen ikä, hänen fyysinen ja tunnetason kehityksensä, hänen tunnesiteensä lujuus kumpaankin vanhempaan ja vaara, jonka lapsen erottaminen vanhemmasta aiheuttaisi kyseisen lapsen tasapainolle. (
34
)
50.
Asiassa, joka koski kolmansien maiden kansalaisten perheenyhdistämistä, unionin tuomioistuin myös totesi, että yksittäisen päätöksen, joka saattaa vaikuttaa lapseen, arvioinnissa on otettava huomioon hänen tarpeensa ylläpitää henkilökohtaisia suhteita kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti. (
35
) Lapseen vaikuttavan päätöksen tekevän viranomaisen on myös otettava huomioon lapsen ja hänen huoltajiensa välille syntyneiden tunnesiteiden aste ja se, kuinka riippuvainen lapsi on huoltajistaan siksi, että he vastaavat vanhempainvastuusta ja lapsi on oikeudellisesti ja taloudellisesti heidän huollettavanaan. (
36
)
51.
Toinen tärkeä näkökohta on se, voiko vanhempi ottaa lapsen kokonaan huollettavakseen, (
37
) ja lapsen riippuvuus vanhemmasta. (
38
)
52.
Näille tuomioille on yhteistä se, että lapsen etua arvioitaessa hänen tilanteensa määrittäminen on aina ensimmäinen vaihe missä tahansa päätöksenteossa ja että tällöin on määritettävä lapsen konkreettinen tilanne. (
39
)
53.
Tämä kertoo jotain perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohtaan sisältyvästä vaatimuksesta, jonka mukaan on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu: aina kun kyse on lapsista, heidän etuaan on arvioitava ensin ja aina lapsen konkreettisen tilanteen perusteella. (
40
)
54.
Vasta kun tällainen arviointi on tehty, toimivaltaisella viranomaisella on riittävästi tietoa asiaa koskevan päätöksen tekemiseen – tässä tapauksessa siitä, pannaanko eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vai ei.
55.
Tarkoittaako se, että lapsen etu on otettava ensisijaisesti huomioon, myös sitä, että mikä tahansa viranomaisen päätös, joka vaikuttaa siihen, on alun alkaenkin kielletty? Vai edellyttääkö lapsen etu sitä, että sitä punnitaan tietyssä yksittäistapauksessa kyseessä olevien muiden yleisten etujen kanssa? (
41
)
56.
Kuten seuraavassa jaksossa osoitan, lapsen etu ei nähdäkseni ole a priori ehdoton este eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle. Se on kuitenkin melko korkea este: kuten jäljempänä esitän, se on liian korkea este ylitettäväksi täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle, joka päättää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta käsiteltävässä asiassa.
2. Mitä täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi otettava huomioon päättäessään lapsen edusta?
57.
Ensinnäkin eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa sovelletaan paitsi etsittyihin henkilöihin myös kaikkiin muihin henkilöihin, joihin eurooppalainen pidätysmääräys mahdollisesti vaikuttaa. (
42
) Ei ole viitteitä siitä, että kyseisellä säännöksellä suojattaisiin ainoastaan etsittyjä henkilöitä heidän perusoikeuksiensa loukkaamiselta. Vaikka eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyssä puitepäätöksessä ei olisikaan nykyistä 1 artiklan 3 kohtaa, on myös niin, että kun sovelletaan unionin oikeutta, sovelletaan myös perusoikeuskirjaan sisältyviä perusoikeuksia. (
43
)
58.
Täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on siten kiistatta velvollisuus tehdä päätös. jolla turvataan GN:n lasten etu.
59.
Ensimmäisenä vaiheena missä tahansa lapsen etua koskevassa tapauksessa on oltava kyseisen lapsen yksilöllisen tilanteen konkreettinen ja yksityiskohtainen arviointi. (
44
) Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on otettava huomioon kaikki tämän arvioinnin kannalta merkitykselliset tiedot.
60.
Tällaisten tietojen keräämiseen (
45
) sisältyy eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdan mukainen yhteydenpito pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen kanssa, mikä on erittäin tärkeää eurooppalaisen pidätysmääräyksen toiminnan kannalta. (
46
)
61.
Käsiteltävässä asiassa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen nimittäin pyysi pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta lisätietoja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Se tiedusteli äitien, joilla on pieniä lapsia, vankilaolosuhteista Belgiassa. Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei vastannut tähän kysymykseen vaan kehotti täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista kääntymään näistä asioista vastaavan Belgian liittovaltion julkisen oikeuspalvelun puoleen. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei esittänyt lisäkysymyksiä.
62.
Merkitseekö tämä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdassa säädetyn yhteydenpitomekanismin tyydyttävää käyttöä?
63.
Ei merkitse.
64.
Unionin tuomioistuin on useaan otteeseen korostanut kahden oikeusviranomaisen välisen yhteydenpitomekanismin tärkeyttä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanossa. Se totesi kyseisen mekanismin ilmentävän vilpittömän yhteistyön periaatetta, jonka mukaan ”jäsenvaltiot kunnioittavat ja avustavat toisiaan perussopimuksista johtuvia tehtäviä täyttäessään”. (
47
)
65.
Tästä unionin tuomioistuin päätteli, että näiden kahden oikeusviranomaisen on käytettävä täysimääräisesti eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyssä puitepäätöksessä tarkoitettuja välineitä, (
48
) kuten sen 15 artiklan 2 kohdan mukaista yhteydenpitomekanismia.
66.
Käsiteltävässä asiassa tämä tarkoittaa sitä, että kyseisten oikeusviranomaisten täytyy käyttää eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohtaa, jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on riittävän tietoinen tilanteesta, joka GN:ää ja hänen lapsiaan odottaisi Belgiassa.
67.
Tällaisen yhteydenpitomenettelyn aikana voidaan kuvitella, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen antaisi tietoja pienten lasten äitien vankilaolosuhteista tai käytettävissä olevista vaihtoehdoista. On kuitenkin myös mahdollista, että se kieltäytyy ottamasta GN:n lapsia vastaan. Vaihtoehtoja on loputtomasti. Mikä tahansa näistä tiedoista ja ne kaikki yhdessä ovat merkityksellisiä määritettäessä, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano GN:n osalta hänen lastensa edun mukaista.
68.
Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen näkökulmasta tärkeä kysymys on etenkin nyt tarkasteltavan kaltaisessa tapauksessa se, mitä seurauksia on sillä, jos pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen jättää tietopyynnön huomiotta. Pitäisikö tämän johtaa automaattiseen kieltäytymiseen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta?
69.
Komissio väitti istunnossa, että tämän pitäisi todellakin olla seuraus, jos pyyntöön ei vastata kohtuullisessa ajassa. (
49
)
70.
Olen eri mieltä siitä, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyssä puitepäätöksessä siitä, ettei pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta saada vastausta, seuraa automaattisesti täytäntöönpanosta kieltäytyminen.
71.
Lapsen etu ensisijaisena huomioon otettavana seikkana kuitenkin konkretisoituu tässä. Jos täytäntöönpanoviranomainen ei saa riittävästi tietoja, joiden perusteella se voisi olla ehdottoman varma siitä, ettei eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano ole lapsen edun vastaista, sen olisi kieltäydyttävä luovuttamisesta.
72.
Tällaisessa skenaariossa lapsen etu muodostaisi nimittäin täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle esteen, joka on liian korkea ylitettäväksi.
3. Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehtyyn puitepäätökseen sisältyvät välineet rankaisemattomuuden estämiseksi
73.
Suuri osa oikeuskäytännöstä, jossa selitetään lapsen edun merkitystä ja vaikutuksia, on kehittynyt turvapaikka- ja maahanmuuttoasioiden alalla. Vaikka se onkin hyödyllinen määritettäessä lapsen etuun liittyviä arviointiperusteita, rankaisemattomuuden vaara ei tule esille tällä oikeudenalalla.
74.
Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen on siten sovitettava yhteen tavoite turvata lapsen etu, jonka pitäisi olla ensisijainen huomioon otettava seikka, ja yksi eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan järjestelmän päätavoitteista eli tavoite välttää rankaisemattomuus. (
50
)
75.
Tämän menettelyn osapuolet tarkastelivat kirjallisissa huomautuksissaan ja istunnossa muita mahdollisuuksia lähestyä lapsen etua. Tämän tarkastelun tarkoituksena oli löytää vaihtoehto eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiselle (ja siten estää GN:n rankaisemattomuus), samalla kun varmistetaan lapsen edun turvaaminen.
76.
Vaikka minkä tahansa uuden ratkaisun käyttöönotto kuuluukin unionin lainsäätäjälle eikä unionin tuomioistuimelle, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehty puitepäätös sisältää nähdäkseni joitain välineitä, jotka ovat hyödyllisiä nyt tarkasteltavan kaltaisissa tilanteissa. Ne saattavat nähdäkseni vähentää rankaisemattomuuden vaaraa, kun suojellaan lapsen etua. Näihin säännöksiin kuuluvat etenkin eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohta, 4 artiklan 6 alakohta ja 5 artiklan 3 alakohta.
a) Luovuttamisen lykkääminen: eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohta
77.
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedusteli paitsi sitä, voitaisiinko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyä, myös sitä, voitaisiinko sitä vaihtoehtoisesti lykätä.
78.
Unionin tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä osapuolet keskustelivat mahdollisuudesta soveltaa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohtaa käsiteltävään asiaan. Kyseisen säännöksen sanamuoto on seuraava: ”Poikkeuksellisesti luovuttamista voidaan tilapäisesti lykätä vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden. Eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön heti, kun tällaisten syiden olemassaolo on lakannut. Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ilmoittaa tästä välittömästi pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle ja sopii uudesta luovuttamisajankohdasta. Luovuttaminen tapahtuu tällöin kymmenen päivän kuluessa näin sovitusta uudesta määräpäivästä.”
79.
Corte d’appello di Bolognan yhteydessä toimiva syyttäjä katsoo, kuten myös Italian hallitus istunnossa, että täytäntöönpanosta ei pitäisi missään tapauksessa kieltäytyä vaan sitä olisi yksinkertaisesti lykättävä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn päätöksen 23 artiklan 4 kohdan nojalla, kunnes lapsi on kypsempi. Neuvosto esitti, että lapseen kohdistuva vakava riski voitaisiin joissain tapauksissa tulkita vakavaksi humanitaariseksi syyksi, joka oikeuttaisi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdan soveltamisen.
80.
Komissio esitti istunnossa eriävän näkemyksen ja lisäsi, että tätä säännöstä voitaisiin soveltaa vasta, kun päätös täytäntöönpanosta on tosiasiassa tehty.
81.
Vaikka ei otettaisi huomioon sitä, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdassa viitataan nimenomaisesti etsittyyn henkilöön, sitä ei mielestäni ole mahdollista käyttää nyt tarkasteltavan kaltaisessa tapauksessa. Sen sanamuodossa mainitaan vakavat humanitaariset syyt ja mainitaan esimerkkinä se, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön (eikä kolmannen henkilön) terveyden.
82.
Tuomiossa E.D.L. unionin tuomioistuin totesi, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohtaa voidaan soveltaa, kun täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on painavia ja todellisia perusteita uskoa, että ”vakavasti sairaana olevan etsityn henkilön luovuttaminen saattaisi hänet todelliseen vaaraan siitä, että hänen elinajanodotteensa alenee merkittävästi tai että hänen terveydentilansa heikkenee nopeasti, merkittävästi ja peruuttamattomasti”. (
51
)
83.
Tämä lähestymistapa soveltuu nähdäkseni mainitun säännöksen soveltamiseen etsittyyn henkilöön: vaikka eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiselle ei olisi mitään perustetta, sen lykkääminen on tarpeen etsityn henkilön tilan vuoksi.
84.
Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa tilanteessa lapsen etu on seikka, joka on otettava huomioon muun henkilön kuin etsityn henkilön itsensä – toisin sanoen hänen lastensa – osalta. Jos on olemassa vaara, että lasten äidin siirtäminen aiheuttaisi vakavan vaaran lapsille (esimerkiksi heidän terveydelleen tai emotionaaliselle kehitykselleen), tämän olisi mielestäni pitänyt olla tärkeä näkökohta jo ennen luovuttamisesta päättämistä.
85.
Vaikka asiaa tarkasteltaisiin eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdan sanamuotoa laajemmin ja kuviteltaisiin, että sitä voisi olla mahdollista soveltaa etsityn henkilön lapsiin, odottaminen siihen asti, että lapsi on kypsemmässä iässä, kuten Italian hallitus ehdotti, ei täyttäisi humanitaaristen syiden vaatimusta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut tuomiossa E.D.L.
86.
Tämä vääristäisi mielestäni eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdan tarkoitusta.
87.
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdan soveltamisesta ei siten ole apua käsiteltävässä asiassa.
b) Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohta
88.
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohta on toinen vaihtoehto, jota täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voisivat käyttää määrittäessään, että on lapsen edun mukaista, että sekä äiti että lapsi ovat täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
89.
Siinä säädetään täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuudesta kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön.
90.
Tämän säännöksen tarkoituksena on erityisesti, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi antaa erityistä painoa mahdollisuudelle parantaa etsityn henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan hänelle tuomitun rangaistuksen päättyessä. (
52
)
91.
Ei ole kuitenkaan mitään syytä, miksi kyseistä säännöstä ei pitäisi käyttää myös lapsen edun turvaamiseksi, kun samalla vältetään rankaisemattomuus. Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan käyttäminen saattaa olla paras vaihtoehto, jos mistä tahansa kyseessä olevaan lapseen liittyvästä syystä olisi hänen etunsa mukaista jäädä täytäntöönpanojäsenvaltioon, mutta samanaikaisesti olisi tärkeää, että hän on säännöllisesti yhteydessä äitiinsä ja että hänellä on tähän läheinen suhde (esimerkiksi tilanteessa, jossa toinen vanhempi tai laajempi perhepiiri elää täytäntöönpanojäsenvaltiossa).
92.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Italia saattoi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan osaksi kansallista lainsäädäntöään asettamalla tämän säännöksen soveltamisen edellytykseksi sen, että etsitty henkilö on asunut vakinaisesti Italiassa vähintään viisi vuotta.
93.
Unionin tuomioistuin katsoi, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohtaan sisältyvät ilmaukset ”oleskelee” ja ”asuu vakinaisesti” ovat unionin oikeuden itsenäisiä käsitteitä, joiden tulkintaa ei voida jättää kunkin jäsenvaltion harkintaan. (
53
) Unionin tuomioistuimen mukaan ”ilmaus ’asuu vakinaisesti’ koskee siis tilanteita, joissa henkilö, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, on asettunut tosiasiallisesti asumaan täytäntöönpanosta vastaavaan jäsenvaltioon, ja ilmaus ’oleskelee’ puolestaan koskee tilanteita, joissa tämä henkilö on jonkin aikaa tässä jäsenvaltiossa pysyvästi oleskeltuaan luonut tähän jäsenvaltioon siteitä, jotka vastaavat vakinaisen asumisen perusteella syntyviä siteitä”. (
54
)
94.
Tämä asettaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle velvoitteen tulkita kansallista lainsäädäntöään unionin tuomioistuimen näistä ilmauksista esittämän itsenäisen tulkinnan mukaisesti, eikä kyseisessä tulkinnassa edellytetä, että etsitty henkilö on oleskellut kyseisessä valtiossa viisi vuotta.
95.
Pitää paikkansa, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa annetaan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus panna vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa, mutta siinä ei aseteta tällaista velvoitetta. Kun kyse on lapsen edun suojelemisesta, tästä vaihtoehdosta saattaa kuitenkin hyvinkin tulla velvoite, jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen toteaa, että on lapsen edun mukaista jäädä täytäntöönpanojäsenvaltioon. (
55
)
96.
Kyseinen säännös muodostaa siten mielestäni toisen menettelyllisen välineen, jolla täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi lieventää rankaisemattomuuden uhkaa ja sovittaa sen yhteen lapsen edun kanssa.
c) Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohta
97.
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa säädetään, että kun eurooppalainen pidätysmääräys on annettu sellaista henkilöä koskevan syytteen nostamista varten, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, (
56
) luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa se, että henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide.
98.
Tämä säännös on eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan kääntöpuoli: jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista (kuten 5 artiklan 3 alakohdan tapauksessa) tai tuomion täytäntöönpanoa (4 artiklan 6 alakohta) varten, täytäntöönpanojäsenvaltiossa vakinaisesti asuvat voivat saada suorittaa rangaistuksen asuinjäsenvaltiossaan.
99.
Mainittu 5 artiklan 3 alakohta koskee tilanteita, joissa eurooppalainen pidätysmääräys annetaan syytteen nostamista varten, missä käsiteltävässä asiassa ei oletettavasti ole kyse. GN tuomittiin Belgiassa, ja eurooppalainen pidätysmääräys annettiin nimenomaisesti vankeusrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
100.
Istunnossa GN ja komissio kuitenkin selittivät, että koska GN tuomittiin in absentia, hänellä on mahdollisuus uuteen oikeudenkäyntiin Belgiassa, minkä vuoksi kyseinen eurooppalainen pidätysmääräys on niiden mukaan annettu myös syytteen nostamista varten.
101.
Tällaisessa skenaariossa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voisi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan nojalla asettaa henkilöiden, jotka ovat täytäntöönpanojäsenvaltion kansalaisia tai asuvat siellä vakinaisesti, luovuttamisen ehdoksi sen, että kyseinen henkilö palautetaan myöhemmin asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan vapaudenmenetyksen käsittävää rangaistusta tai turvaamistoimenpidettä.
102.
Käsiteltävän asian tosiseikat herättävät ensinnäkin epäilyjä siitä, asuuko GN vakinaisesti Italiassa. Tämän arviointi kuuluu kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
103.
Toiseksi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 5 artiklan alussa säädetään, että täytäntöönpanoviranomainen voi käyttää tätä mahdollisuutta. Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohta on siten toinen vaihtoehto, jota täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voisivat käyttää määrittäessään, että on lapsen edun mukaista, että sekä äiti että lapsi ovat täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
104.
Kun otetaan huomioon, että eurooppalainen pidätysmääräys GN:stä on annettu nimenomaisesti vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, kyseistä säännöstä ei nähdäkseni voida käyttää käsiteltävässä asiassa.
IV Ratkaisuehdotus
105.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte suprema di cassazionen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS 1 artiklan 3 kohta ei lähtökohtaisesti ole esteenä pienten lasten äidistä annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymiselle, kun se on lapsen edun mukaista.
2)
Tällainen kieltäytyminen on mahdollista vain, jos lapsen konkreettisen tilanteen määrittämisen ja eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdan mukaisen yhteydenpitomekanismin käyttämisen jälkeen täytäntöönpanoviranomaisella ei ole riittäviä tietoja voidakseen olla ehdottoman varma siitä, ettei eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano ole lapsen edun vastaista.
3)
Luovuttamisen tilapäinen lykkääminen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 23 artiklan 4 kohdan nojalla ei ole mahdollista muun henkilön kuin etsityn henkilön osalta eikä muista kuin vakavista humanitaarisista syistä eli kun luovuttaminen esimerkiksi selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätösten 2002/584, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24) (jäljempänä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehty puitepäätös).
(
3
)	Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous hyväksyi sen 20.11.1989 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, osa 1577, s. 3).
(
4
)	Unionin tuomioistuin otti käyttöön mahdollisuuden kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 3, 4 ja 4 a artiklassa säädettyjen tilanteiden lisäksi 5.4.2016 antamassaan tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
5
)	Jo ennen tuomiota Aranyosi ja Căldăraru kansalliset tuomioistuimet olivat huolissaan siitä, että panemalla eurooppalaisia pidätysmääräyksiä täytäntöön ne saattaisivat loukata etsityn henkilön Euroopan ihmisoikeussopimuksessa suojattuja perusoikeuksia, ja ne ovatkin siksi toistuvasti esittäneet asiaa koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä unionin tuomioistuimelle. Näissä aiemmissa asioissa unionin tuomioistuin ei kuitenkaan pitänyt tarpeellisena vahvistaa lisämahdollisuuksia luovuttamisesta kieltäytymiseen. Ks. esim. tuomio 3.5.2007, Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261); tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107) ja tuomio 30.5.2013, F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358).
(
6
)	Tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 93 ja 94 kohta).
(
7
)	On paikallaan esittää terminologinen huomautus: käsitettä ”kahteen vaiheeseen jakautuva tarkastelu” on käytetty julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotuksessa Gavanozov (C‑852/19, EU:C:2021:346, alaviite 42). Unionin tuomioistuin on nimittänyt sitä myös ”arvioinniksi, joka jakautuu kahteen vaiheeseen” tuomiossa 17.12.2020, Openbaar Ministerie (Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen riippumattomuus) (C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, 53 kohta), ”kahdessa vaiheessa suoritettavaksi tutkimiseksi” ja ”kaksivaiheiseksi tutkimiseksi” tuomiossa 22.2.2022, Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 52, 54, 55, 62 ja 66 kohta) ja ”kaksivaiheiseksi tutkinnaksi” tuomiossa 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 98 ja 101 kohta). Samoja käsitteitä käytettiin myös julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotuksessa Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2021:1019, 37, 38 ja 42 kohta sekä alaviite 41); julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotuksessa Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2022:573, 7, 88, 90, 92, 93, 97, 106 ja 108 kohta sekä alaviite 57) ja julkisasiamies Emilioun ratkaisuehdotuksessa M.D. (C‑819/21, EU:C:2023:386, 3, 23, 26, 32, 33, 51, 67, 70 ja 88 kohta ja ehdotusosa). Julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotuksessa E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2022:955, 35 ja 39 kohta) siitä käytettiin myös nimitystä ”kaksivaiheinen arviointi”.
(
8
)	Tältä osin ks. tuomio 25.7.2018, Generalstaatsanwaltschaft (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 62 kohta); tuomio 19.9.2018, RO (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, 42 kohta) ja tuomio 15.10.2019, Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, 52 ja 55 kohta).
(
9
)	Tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 61 ja 68 kohta).
(
10
)	Tuomio 17.12.2020, Openbaar Ministerie (Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen riippumattomuus) (C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, 52 kohta); tuomio 22.2.2022, Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 50–53 kohta) ja tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 97 ja 98 kohta).
(
11
)	Äskettäisessä asiassa unionin tuomioistuimelta tiedusteltiin mahdollisuutta kieltäytyä luovuttamisesta henkilön henkilökohtaista koskemattomuutta ja terveyttä koskevien oikeuksien (perusoikeuskirjan 3 ja 35 artikla) mahdollisen loukkaamisen vuoksi. Mainittu asia koski kuitenkin erilaista tilannetta, jossa kyseistä oikeutta eivät vaarantaneet rakenteelliset tai yleiset puutteet pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa vankeudessa olevien henkilöiden terveyttä koskevan oikeuden kunnioittamisessa vaan pikemminkin se mahdollisuus, että luovuttaminen itsessään saattaa heikentää merkittävästi etsityn henkilön terveyttä. Tällaisessa asiayhteydessä unionin tuomioistuin ei pitänyt tarpeellisena tulkita eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa perusoikeuskirjan 3 ja 35 artiklan valossa. Ks. tuomio 18.4.2023, E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 54 kohta).
(
12
)	Sama päätelmä voidaan tehdä myös julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan omaksumasta lähestymistavasta; hän totesi, että vaikka perusoikeuskirjan 3 artikla (oikeus henkilökohtaiseen koskemattomuuteen) saattaa tulla kyseeseen etsityn henkilön osalta, luovuttamisesta kieltäytyminen olisi oikeutettua ainoastaan ”kahteen vaiheeseen jakautuvan tarkastelun” perusteella. Ks. julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2022:955, 58 ja 59 kohta).
(
13
)	Tämän periaatteen vahvistamisesta ks. julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus Presidente del Consiglio dei Ministri ym. (Kolmannen maan kansalaisesta annettu eurooppalainen pidätysmääräys) (C‑700/21, EU:C:2022:995, 55 ja 56 kohta) (jossa hän toteaa, ettei oikeutta perhe-elämään aseteta etusijalle vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoon nähden). Epäjärjestyksen tai rikollisuuden estäminen mainitaan lisäksi yhtenä mahdollisena yleisenä etuna, joka voi oikeuttaa oikeuden nauttia perhe-elämän kunnioitusta, sellaisena kuin siitä määrätään Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 2 kappaleessa, rajoittamisen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi esimerkiksi 23.10.2014 antamassaan tuomiossa Vintman v. Ukraina (CE:ECHR:2014:1023JUD002840305, 78 kohta), että vangin joutuminen eroon perheestään on vangitsemisen väistämätön seuraus. Sen sijaan se katsoi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaa rikotun, kun vangit lähetettiin rangaistussiirtolaan tuhansien kilometrien päähän perheistään. Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.7.2013, Khodorkovskiy ja Lebedev v. Venäjä (CE:ECHR:2013:0725JUD001108206, 850 kohta).
(
14
)	Ks. perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohta. Ks. myös esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.9.2022, Otite v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:2022:0927JUD001833919, 39 kohta) (jossa se totesi, että sopimusvaltioilla on tiettyä harkintavaltaa arvioidessaan sitä, onko Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa suojatun oikeuden rajoittaminen tarpeen demokraattisessa yhteiskunnassa ja oikeasuhteista tavoiteltuun oikeutettuun päämäärään nähden).
(
15
)	Vakiomuotoilu, jota unionin tuomioistuin käyttää kaikissa tuomioissaan, joissa se tulkitsee eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaa mekanismia, on seuraava: ”keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia”. Ks. esim. tuomio 25.7.2018, Generalstaatsanwaltschaft (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 49 kohta); tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 36 kohta); tuomio 15.10.2019, Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, 46 kohta); tuomio 22.2.2022, Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 40 kohta); tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 93 kohta) ja tuomio 18.4.2023, E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 30 kohta).
(
16
)	Tällainen tieto voi tulla tuomioistuimen tietoon luovuttamista vastustavalta henkilöltä, tai kyse voi olla tuomioistuimella jo olevista tiedoista, sellaisina kuin esimerkiksi muut elimet ovat ne todenneet. Esimerkiksi tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru täytäntöönpanoviranomaisella oli epäilyjä Unkarin ja Romanian vankilaolosuhteista Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen aiempien toteamusten ja eurooppalaisen komitean kidutuksen ja epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi laatiman raportin perusteella. Ks. tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 43, 44 ja 59–61 kohta).
(
17
)	Ks. esim. vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 27.11.2008 tehty neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS (EUVL 2008, L 337, s. 102); rikosasioita koskevasta eurooppalaisesta tutkintamääräyksestä 3.4.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/41/EU (EUVL 2014, L 130, s. 1).
(
18
)	Tuomio 13.1.2021, MM (C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, 61 kohta).
(
19
)	Ks. esim. tuomio 17.12.2020, Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, 55 kohta) (jossa unionin tuomioistuin katsoi, että asianomainen henkilö voi luovuttamisen jälkeen vedota pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimissa mihin tahansa unionin oikeuden mahdolliseen rikkomiseen; mainitussa asiassa kyse oli henkilön menettelyllisistä oikeuksista rikosprosessissa). Olen esittänyt saman huomion aiemmin ratkaisuehdotuksessani Minister for Justice and Equality (Ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi) (C‑514/21 ja C‑515/21, EU:C:2022:848, 117 ja 135 kohta).
(
20
)	On kiinnostavaa huomata, kuten neuvosto muistutti unionin tuomioistuinta istunnossa, että myös Aranyosi oli alaikäisen lapsen isä. Hänen luovuttamistaan ei kuitenkaan koskaan kyseenalaistettu hänen perhe-elämää koskevan oikeutensa vaan ainoastaan epäinhimillisen ja halventavan kohtelun kiellon mahdollisen rikkomisen perusteella.
(
21
)	Tuomio 26.3.2019, SM (Algerialaiseen kafala-järjestelyyn asetettu lapsi) (C‑129/18, EU:C:2019:248, 67 kohta).
(
22
)	Euroopan unionin perusoikeuskirjan selitysten (EUVL 2007, C 303, s. 17) mukaan perusoikeuskirjan 24 artikla perustuu lapsen oikeuksista New Yorkissa 20.11.1989 allekirjoitettuun yleissopimukseen, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet, ja erityisesti sen 3, 9, 12 ja 13 artiklaan. Kyseinen yleissopimus on siten merkityksellinen perusoikeuskirjan 24 artiklan tulkinnan kannalta. Tältä osin ks. tuomio 14.12.2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 63 kohta). Lapsen oikeudet mainitaan myös SEU 3 artiklan 3 kohdassa yhtenä tavoitteista, joita unioni edistää.
(
23
)	Tuomio 11.3.2021, Belgian valtio (Alaikäisen vanhemman palauttaminen) (C‑112/20, EU:C:2021:197, 36 ja 38 kohta).
(
24
)	Paitsi silloin, kun he ovat itse luovutuksen kohteena, mikä on mahdollista sitten, kun he saavuttavat rikosoikeudellisen vastuun alkamisiän. Tällainen tilanne oli kyseessä 23.1.2018 annetussa tuomiossa Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
25
)	Kaikki tämän menettelyn osapuolet Unkarin hallitusta ja neuvostoa lukuun ottamatta myös katsoivat, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen olisi vastattava tavalla, joka poikkeaa jossain määrin kahteen vaiheeseen jakautuvasta tarkastelusta.
(
26
)	Smyth, C., ”The best interests of the child in the expulsion and first-entry jurisprudence of the European Court of Human Rights: How principled is the Court’s use of the principle?”, European Journal of Migration and Law, osa 17(1), 2015, s. 70, sivulla 71.
(
27
)	Goldner-Lang, I., ”Chapter 31: The child’s best interests as a gap filler and expander of EU law in internal situations” teoksessa Ziegler, K.S., Neuvonen, P. J. ja Moreno-Lax, V. (toim.), Research Handbook on General Principles in EU Law. Constructing Legal Orders in Europe, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022.
(
28
)	Klaassen, M. ja Rodrigues, P., ”The best interests of the child in EU family reunification law: A plea for more guidance on the role of Article 24(2) of the Charter”, European Journal of Migration and Law, osa 19(2), 2017, s. 191.
(
29
)	Tuomio 23.1.2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
30
)	Rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2016, L 132, s. 1).
(
31
)	Kyseisen direktiivin 17 artiklassa säädetään etenkin, että kansallisissa rikosprosesseissa epäiltyinä tai syytettyinä oleville lapsille kuuluvia oikeuksia on sovellettava soveltuvin osin, kun kyse on tällaisessa pidätysmääräyksessä tarkoitetusta lapsesta, joka pidätetään täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Tuomio 23.1.2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, 36 kohta).
(
32
)	Tuomio 23.1.2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, 38 kohta). On lisättävä, että rikosoikeudellisen vastuun ikäraja on joka tapauksessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdoton kieltäytymisperuste eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 3 artiklan 3 alakohdan nojalla.
(
33
)	Tuomio 14.1.2021, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ilman huoltajaa olevan alaikäisen palauttaminen) (C‑441/19, EU:C:2021:9, 46 kohta).
(
34
)	Tuomio 11.3.2021, Belgian valtio (Alaikäisen vanhemman palauttaminen) (C‑112/20, EU:C:2021:197, 27 kohta) ja tuomio 10.5.2017, Chavez-Vilchez ym. (C‑133/15, EU:C:2017:354, 70 ja 71 kohta).
(
35
)	Tuomio 16.7.2020, Belgian valtio (Perheenyhdistäminen – alaikäinen lapsi) (C‑133/19, C‑136/19 ja C‑137/19, EU:C:2020:577, 34 kohta). Ks. myös tuomio 6.12.2012, O ym. (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, 76 kohta).
(
36
)	Tuomio 26.3.2019, SM (Algerialaiseen kafala-järjestelyyn asetettu lapsi) (C‑129/18, EU:C:2019:248, 69 kohta).
(
37
)	Julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Chavez-Vilchez ym. (C‑133/15, EU:C:2016:659, 101 kohta).
(
38
)	Tuomio 10.5.2017, Chavez-Vilchez ym. (C‑133/15, EU:C:2017:354, 70 kohta).
(
39
)	Tämä on jälleen yksi argumentti sen puolesta, ettei kahteen vaiheeseen jakautuvaa tarkastelua voida soveltaa. Se on riittämätön, koska sen ensimmäisessä vaiheessa jätettäisiin väliin lapsen edun konkreettinen arviointi ja keskityttäisiin sen sijaan rakenteellisiin tai yleisiin puutteisiin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. Todettuaan, ettei tällaisia puutteita ole, kuten käsiteltävässä asiassa selvästi on asian laita, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei pystyisi lainkaan arvioimaan lapsen konkreettista tilannetta. Juuri tämä arviointi on keskeinen lapsen edun määrittämisen kannalta.
(
40
)	Kuten Cardona Llorens huomautti, lapsen etu on epämääräinen muttei harkinnanvarainen käsite: ”Saman päätöksen osalta viiden eri lapsen edun arvioimisen ja määrittämisen olisi johdettava viiden erilaisen määrityksen tekemiseen (koska kahden lapsen olosuhteet ja tilanne eivät ole koskaan täysin samanlaiset). Yhden lapsen edun arvioinnissa ja määrittämisessä, jonka viisi aikuista ovat tehneet erikseen päätöstä tehdessään, olisi kuitenkin tultava samaan lopputulokseen.” Ks. Cardona Llorens, J., ”Presentation of General Comment No. 14: strengths and limitations, points of consensus and dissent emerging in its drafting”, The best interests of the child – A dialogue between theory and practice (Euroopan neuvosto 2016), s. 12. Saatavilla osoitteessa https://rm.coe.int/1680657e56.
(
41
)	Tämän kysymyksen tarkastelusta ks. Lonardo, L., ”The best interests of the child in the case-law of the Court of Justice of the European Union”, Maastricht Journal of European and Comparative Law, osa 29(5), 2022, s. 596, sivulla 598. Lapsen edusta ”suojaperiaatteena”, jota vasten muita unionin oikeuden välineitä olisi tulkittava, ks. Frasca, E. ja Carlier, J.Y., ”The best interests of the child in ECJ asylum and migration case-law: Towards a safeguard principle for the genuine enjoyment of the substance of children’s rights?”, Common Market Law Review, osa 60, 2023, s. 345.
(
42
)	Myös komissio esitti tämän näkemyksen istunnossa.
(
43
)	Tuomio 26.2.2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 21 kohta). Perusoikeuskirjan 24 artiklan yhteydessä ks. tuomio 6.6.2013, MA ym. (C‑648/11, EU:C:2013:367, 59 kohta).
(
44
)	Italian hallitus ja komissio korostivat molemmat istunnossa, että tähän voi sisältyä myös täytäntöönpanojäsenvaltion sosiaalipalvelujen mukaan ottaminen tai yhteydenpito pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion sosiaalipalvelujen kanssa.
(
45
)	Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kerättävä kaikki muut asiaankuuluvat tiedot, jotka koskevat esimerkiksi lapsen muiden perhesuhteiden olemassaoloa etenkin toiseen vanhempaan, ja tähän voi sisältyä sosiaalipalvelujen tai muiden sellaisten instituutioiden mukaan ottaminen, joilla on hallussaan kyseistä lasta koskevia tietoja.
(
46
)	Käsiteltävän asian tosiseikkojen perusteella vaikuttaa itse asiassa siltä, ettei pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ollut määräyksen antaessaan edes tietoinen siitä, että GN:llä on lapsi.
(
47
)	Esim. tuomiossa 22.2.2022, Openbaar Ministerie (Laillisesti perustettu tuomioistuin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, 48 kohta); tuomiossa 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 131 kohta) ja tuomiossa 18.4.2023, E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 46 kohta).
(
48
)	Tuomio 18.4.2023, E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 46 kohta).
(
49
)	Kuten myös Corte d’appello di Bolognan yhteydessä toimiva syyttäjä sekä Italian ja Alankomaiden hallitukset.
(
50
)	Ks. erityisesti vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27) 25 artikla. Ks. myös tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 141 kohta).
(
51
)	Tuomio 18.4.2023, E.D.L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 42 kohta).
(
52
)	Tuomio 29.6.2017, Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 21 kohta) ja tuomio 5.9.2012, Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, 32 kohta).
(
53
)	Tuomio 17.7.2008, Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, 41 ja 43 kohta). Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin kielsi jäsenvaltioita antamasta näille ilmauksille laajempaa ulottuvuutta kuin se, josta unionin oikeudessa säädetään.
(
54
)	Tuomio 17.7.2008, Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, 46 kohta).
(
55
)	On lisättävä, että jäsenvaltioilla on tämä vaihtoehto käytettävissään myös puitepäätöksen 2008/909/YOS nojalla.
(
56
)	On huomattava, että – toisin kuin eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohta – tämä säännös ei koske täytäntöönpanojäsenvaltiossa oleskelevia henkilöitä.