62003CC0470_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Tampereen käräjäoikeus on saattanut yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi monimutkaisen tosiseikaston, joka herättää koneiden käyttöturvallisuudesta annetun direktiivin tulkinnan osalta ennen kaikkea kysymyksiä, jotka koskevat valtion vastuuta virkamiehensä toiminnasta, tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittamista mielipiteenilmaisuilla ja valtion vastuuta.
2. Nämä kysymykset on esitetty riita-asiassa, jossa ovat vastakkain italialainen autonnostimia valmistava yritys AGM-COS.MET Srl (jäljempänä AGM) sekä Suomen valtio ja sen virkamies Lehtinen. AGM vaatii Suomen valtiolta ja Lehtiseltä vahingonkorvausta liikevaihdon menetyksestä, jonka AGM katsoo johtuneen Lehtisen julkisuudessa antamista lausunnoista, joissa hän kuvasi AGM:n nostimia standardinvastaisiksi ja vaarallisiksi. Suomen hallitus vastaa tähän, että Lehtinen on tietoisesti menetellyt ministeriönsä virallisen kannan vastaisesti ja että ministeriö on tehnyt tämän selväksi julkisuudessa. Lehtinen katsoo muun muassa, että hänen lausuntonsa kuuluvat sananvapauden piiriin.
3. Tätä taustaa vasten Tampereen käräjäoikeus esittää yhteisöjen tuomioistuimelle yksityiskohtaisen kysymysluettelon, joka voidaan jakaa kolmeen kysymyskokonaisuuteen: kansallinen tuomioistuin pyytää ensinnäkin yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan koneiden käyttöturvallisuutta koskevaa direktiiviä, jotta se kykenisi toteamaan, ovatko asianomaiset nostimet standardinmukaisia. Toiseksi se tiedustelee, onko Lehtisen julkisuudessa antamia lausuntoja pidettävä valtion toteuttamina tavaroiden liikkumisvapauden rajoituksina ja lojaliteettiperiaatteen loukkaamisena ja voidaanko tämä mahdollisesti perustella sananvapaudella ja terveydensuojelun tavoitteella. Siltä varalta, että EY 28 ja EY 30 artiklaa tai EY 10 artiklaa katsottaisiin rikotun, Tampereen käräjäoikeus pyytää kolmanneksi tietoja siitä, täyttyvätkö yhteisön oikeuteen perustuvan valtion vastuun edellytykset, edellytetäänkö yhteisön oikeudessa myös asiassa toimineen virkamiehen saattamista vastuuseen ja vaaditaanko tällaisten vastuiden edellytysten osalta mahdollisesti Suomen lainsäädännön yhteisön oikeuden mukaista tulkintaa.
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
4. Nyt käsiteltävän asiaan liittyvän lainsäädännön muodostavat EY 10, EY 28 ja EY 30 artikla sekä direktiivi 98/37/EY ja yhdenmukaistettu standardi EN 1493: 1998.
1.
Direktiivi 98/37
5. Yhteisö antoi direktiivin 98/37/EY (jäljempänä myös direktiivi) kansallisista turvallisuus- ja terveysmääräyksistä johtuvien kaupan esteiden poistamiseksi ja koneista aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi. Siinä määritellään koneisiin ja niiden turvakomponentteihin liittyvät pakottavat ja olennaiset turvallisuus- ja terveysvaatimukset sekä säädetään menettelystä vaatimustenmukaisuuden toteamista ja vaatimustenmukaisuusvakuutusta varten. Vaatimustenmukaisuus osoitetaan CE-merkinnällä.(2)
6. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava
” – – kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat koneet – – voidaan saattaa markkinoille ja ottaa käyttöön ainoastaan, jos ne eivät vaaranna henkilöiden – – terveyttä ja turvallisuutta – – silloin, kun – – niitä käytetään niille suunniteltuun tarkoitukseen”.
7. Direktiivi ei sen 2 artiklan 2 kohdan mukaan vaikuta
” – – jäsenvaltioiden oikeuteen säätää, perustamissopimusta noudattaen, sellaisista vaatimuksista, joita ne pitävät välttämättöminä henkilöiden ja erityisesti työntekijöiden suojaamiseksi kyseisiä koneita – – käytettäessä, siinä määrin kuin tämä ei merkitse koneiden tai turvakomponenttien muuttamista suhteessa tähän direktiiviin”.
8. Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien koneiden – – on täytettävä liitteessä I esitetyt olennaiset turvallisuus- ja terveysvaatimukset.”
9. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot eivät saa
” – – kieltää, rajoittaa tai estää tämän direktiivin säännösten mukaisten koneiden – – saattamista markkinoille ja ottamista käyttöön alueellaan”.
10. Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on pidettävä
” – – direktiivin säännöskokonaisuuden mukaisina, mukaan lukien II luvussa säädetty vaatimustenmukaisuuden arviointimenettely, koneita, jotka on varustettu CE-merkinnällä ja joita seuraa liitteessä II olevassa A kohdassa tarkoitettu EY-vaatimustenmukaisuusvakuutus”.
11. Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään tosin seuraavaa:
”Jos jäsenvaltio toteaa, että – – koneet, joissa on CE-merkintä – – ja joita käytetään suunnitellun tarkoituksen mukaisesti, ovat omiaan vaarantamaan henkilöiden – – tai omaisuuden turvallisuuden, sen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet koneiden – – poistamiseksi markkinoilta, niiden markkinoille saattamisen, käyttöön ottamisen tai käytön kieltämiseksi taikka niiden vapaan liikkuvuuden rajoittamiseksi.
Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä tällaisesta toimenpiteestä ja perusteltava päätöksensä, erityisesti jos vaatimustenvastaisuus johtuu:
a) edellä 3 artiklassa tarkoitettujen olennaisten vaatimusten noudattamatta jättämisestä;
b) edellä 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen standardien virheellisestä soveltamisesta;
c) edellä 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa standardeissa itsessään olevista puutteellisuuksista.”
12. Direktiivin 8 ja 9 artiklassa säädetään yksityiskohtaisesti koneen direktiivin mukaisten turvallisuusvaatimusten mukaisuuden arviointimenettelystä ja sen 10 artiklassa vaatimustenmukaisuuden merkitsemisestä kirjainyhdistelmästä ”CE” koostuvalla merkillä.
13. Direktiivin liitteessä I olevan 1 johdantohuomautuksen mukaan ”olennaisissa terveys- ja turvallisuusvaatimuksissa vahvistettuja velvoitteita sovelletaan vain silloin, kun vastaava vaara on asianomaisessa koneessa käytettäessä konetta valmistajan ennakoimalla tavalla. Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluviin koneisiin sovelletaan kuitenkin kaikissa tapauksissa 1.1.2 – – ja 1.7.4 kohdan vaatimuksia”.
14. ”Turvallistamisen periaatteista” esitetään 1.1.2 kohdan vaatimuksissa muun muassa seuraavaa:
”a) Kone on rakennettava niin, että se soveltuu käyttötarkoitukseensa ja että sitä voidaan käyttää, säätää ja huoltaa henkilöitä vaarantamatta, silloin kun edellä tarkoitetut toimet suoritetaan valmistajan tarkoittamalla tavalla.
Toteutettavien toimenpiteiden tavoitteena on oltava jokaisen tapaturmavaaran poistaminen – – myös niissä tapauksissa, joissa tapaturmavaara liittyy ennakoitaviin normaalista poikkeaviin tilanteisiin.
b) Valitessaan tarkoituksenmukaisimpia tapoja valmistajan on noudatettava seuraavia periaatteita annetussa järjestyksessä:
– vaarat poistetaan tai niitä vähennetään kaikilla mahdollisilla keinoilla (suunnittelemalla ja rakentamalla kone turvallisuusperiaatteiden mukaisesti),
– ryhdytään tarvittaviin suojatoimenpiteisiin sellaisten vaarojen osalta, joita ei ole voitu poistaa,
– ilmoitetaan koneen vastaanottajalle niistä vaaroista, jotka jäävät jäljelle käytetyistä suojatoimenpiteistä huolimatta, – –
c) Konetta suunnitellessaan ja rakentaessaan sekä sen käyttöohjeita laatiessaan valmistajan on otettava huomioon koneen tavanmukaisen käytön lisäksi myös muu käyttö, jota perustellusti voidaan odottaa.
Kone on suunniteltava siten, että sitä ei voida käyttää normaalista poikkeavalla tavalla, josta voi aiheutua vaaraa. Muissa tapauksissa käyttöohjeissa on kiinnitettävä – – huomiota sellaisiin vaaraa aiheuttaviin käyttötapoihin, joita käytännössä on todettu olevan – – ”
15. Liitteessä I olevan 4.1.2.3 kohdan vaatimuksissa (mekaaninen lujuus) edellytetään nostimien osalta seuraavaa, kun niitä käytetään valmistajan ilmoittamissa olosuhteissa:
”Koneiden – – on kestettävä niihin käytön aikana kohdistuvat kuormitukset – – valmistajan ilmoittamissa – – käyttöolosuhteissa ja asiaankuuluvissa kokoonpanoissa – –
Kone on suunniteltava ja rakennettava siten, että se läpäisee vahingoittumatta dynaamiset testit, jotka tehdään käyttäen maksimikuormaa – –
Dynaamiset testit on tehtävä – – tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Yleensä testit tehdään valmistajan ilmoittamilla nimellisnopeuksilla. Jos koneen hallintajärjestelmä sallii useita samanaikaisia liikkeitä (esimerkiksi pyöriminen ja kuorman siirto), testit on tehtävä epäedullisimmissa olosuhteissa – – ”
16. Lopuksi on vielä viitattava siihen, että direktiivin liitteessä IV mainitaan otsikon ”A. Koneet” alla myös ”15. Autonnostimet”, mistä ilmenee, että kyseessä ovat joka tapauksessa direktiivin soveltamisalaan kuuluvat koneet.
2.
Yhdenmukaistettu standardi EN 1493: 1998
17. Direktiivin johdanto-osan 17 perustelukappaleessa täsmennetään seuraavaa:
” – – tässä direktiivissä määritellään ainoastaan yleisesti sovellettavat olennaiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset täydennettyinä tiettyjä koneryhmiä koskevilla erityisvaatimuksilla; olisi saatava käyttöön yhdenmukaistettuja eurooppalaisia standardeja koneiden suunnittelusta ja rakenteesta johtuvien vaarojen torjumiseksi, jotta valmistaja voi helpommin näyttää ja voidaan tarkastaa, että koneet vastaavat olennaisia vaatimuksia; nämä yhdenmukaistetut eurooppalaiset standardit ovat yksityisoikeudellisten yhteisöjen laatimia ja niiden tulee säilyä ei-velvoittavina; – – ”
18. Direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan vielä seuraavaa:
”jäsenvaltioiden nykyisen käytännön mukaisesti valmistajilla tulisi olla vastuu sen varmentamisesta, että niiden koneet vastaavat olennaisia vaatimuksia; vaatimustenmukaisuus yhdenmukaistettujen standardien kanssa muodostaa vaatimustenmukaisuusolettamuksen olennaisten vaatimusten osalta; – – ”
19. Vastaavasti direktiivin 5 artiklan 2 kohdan mukaan
” – – tämän standardin mukaiseksi rakennettua konetta tai turvakomponenttia on pidettävä asianomaisten olennaisten vaatimusten mukaisena”.
20. Euroopan standardointikomitea (CEN) on vahvistanut autonnostinten osalta yhdenmukaistetun standardin EN 1493: 1998 (jäljempänä EN 1493),(3) johon komissio on viitannut tiedonannossaan.(4)
21. Autonnostimien kantavaa rakennetta koskevista vaatimuksista määrätään yhdenmukaistetun standardin 5.6 kohdan (Kantavan rakenteen mitoitus), 5.6.1 alakohdassa (Yleistä) seuraavaa:
”Autonostimet on suunniteltava materiaalien, rakenteen ja varusteiden osalta niin, että riittävä turvallisuustaso saavutetaan kaikissa käyttöolosuhteissa. – – ”
22. Kun kyseessä on ajoneuvoa rungosta nostava nostin, 5.6.4.2 kohdassa edellytetään kuormanjakautuman osalta seuraavaa:
”Rakenteen suunnittelussa on tarkasteltava ajoneuvon sijoittuminen kuormauselimelle molemmissa ajosuunnissa. – –
Laskelmat on tehtävä epäedullisimmalle kuormitusasennolle. – – ”
III Tosiseikasto ja pääasian oikeudenkäynti
AGM:n autonnostin
23. Pääasian oikeudenkäynnin kantaja on italialainen autonnostimia valmistava ja niitä Euroopassa tavaramerkillä AGM markkinoiva yhtiö. AGM:n mallivalikoima kattaa muiden muassa rakenteeltaan samanlaiset tyypit G 28, G 32 ja G 35, joita suomalainen maahantuoja on myynyt vuodesta 1996 noin 150 kappaletta suomalaisiin hyötyajoneuvoalan yrityksiin.
24. Tämäntyyppiset nostimet koostuvat kahdesta pilarista, joiden väliin nostettava ajoneuvo ajetaan. Molempiin pilareihin on kiinnitetty lyhyempi ja pidempi nostovarsi, jotka työnnetään nostettavan auton rungon alle. Mikäli nostovarret asetetaan näin, ne kyetään kiskoja säätämällä kohottamaan niin ylös, että työskentely auton alla seisten on mahdollista.
25. Nostimien käyttöä varten on annettu kuormitusohje, jossa on määritelty suurin sallittu nostettavan ajoneuvon kokonaispaino. Tarkka nostettava enimmäispaino riippuu kuitenkin kahdesta seikasta. Mitä korkeammalle nostovarret ensinnäkin kohotetaan, sitä pienempi on suurin sallittu paino. Toiseksi sallittu enimmäispaino on pienempi pitkien kuin lyhyiden nostovarsien osalta. Siten ennen ajoneuvon nostoa on varmistuttava sekä nostovarsien välisestä etäisyydestä että ajoneuvon rekisteriotteessa mainituista akselipainoista. Tästä syystä käyttöohjeessa suositellaan, että ajoneuvo ajetaan pilarien väliin siten, että suurempi akselipaino on lyhyiden nostovarsien ja pienempi pitkien nostovarsien varassa.
26. Malli G 35 todettiin vuonna 1997 direktiivin mukaiseksi, ja sille annettiin CE-tunnus. Italian valtion ilmoitettujen laitosten rekisteriin hyväksy mä ja komissiolle ilmoittama Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö I.C.E.P.I. s.r.l oli antanut hyväksymisen.
27. Matkailuvaunu putosi 22.3.2000 eräässä suomalaisessa yrityksessä AGM G 32 -tyyppisestä autonnostimesta, koska nostovarsien turvalukitus antoi periksi sivuliikkeille, vaikka ajoneuvon paino oli pienempi kuin nostimien suurin sallittu kuormitus. Henkilövahinkoja ei siinä yhteydessä aiheutunut.
Markkinavalvontamenettely ministeriössä
28. Sosiaali- ja terveysministeriö (jäljempänä ministeriö) sai toukokuussa 2000 työsuojelupiiriltä markkinavalvontailmoituksen. Siinä todettiin, että G 35 T/E -mallisen nostimen lukitukset olivat tarkastuksessa osoittautuneet riittämättömiksi. Ministeriön työsuojeluosasto aloitti markkinavalvontamenettelyn ja asetti muun muassa yli-insinööri Lehtisen tutkimaan asiaa asiantuntijana.
29. Maahantuojaa kuultiin useaan kertaan markkinavalvontamenettelyn yhteydessä. Lisäksi G 35 T/E -mallisille nostimille tehtiin kaksi kuormitustestiä, joiden tarkoituksena oli todeta lukituksen yhteensopivuus standardin EN 1493 kanssa. Lehtinen laati suomen ja englannin kielillä useita muistioita, joissa kaikissa oli seuraavat maininnat: ”sosiaali- ja terveysministeriö”, ”työsuojeluosasto” ja ”yli-insinööri Tarmo Lehtinen”.
30. Ensimmäisessä muistiossaan Lehtinen viittasi muun muassa siihen, että ensimmäinen kuormitustesti oli osoittanut, että lukitusjärjestelmä ei vastannut standardia EN 1493 ja että rakennetta on parannettava. AGM suunnitteli tämän perusteella uuden lukitusjärjestelmän. Lehtinen myönsi joulukuussa 2000 laatimassaan toisessa muistiossa, että tämä uusi järjestelmä oli osoittautunut toisessa testissä riittäväksi ja että se vastasi standardia. Tästä syystä viimeisessä maahantuojan kanssa järjestetyssä kuulemistilaisuudessa 20.12.2000 sovittiin siitä, että jo käytössä olevien nostimien järjestelmät korjattaisiin 15.3.2001 mennessä. Sitä ennen käyttäjille piti ilmoittaa kirjeitse vaaroista, heikentyneestä kuormituskyvystä ja puutteellisten osien vaihdosta.
31. Keskeisenä arvostelun kohteena Lehtisen kaikissa muistioissa oli kuitenkin se, että nostinten käyttöohjeissa asetettiin rajoituksia sille, miten päin ajoneuvo tuli ajaa nostimelle. Standardi EN 1493 ei salli tällaisia rajoituksia. Italialainen ilmoitettu laitos ja AGM olivat hänen mielestään tulkinneet standardia sillä tavoin virheellisesti, että kuormitustestissä oli pidetty lähtökohtana sitä, että kuorma jakautuu valmistajan antamien ohjeiden mukaisella tavalla. Standardin EN 1493 mukaan kantokykylaskelmat on kuitenkin tehtävä epäedullisimmalle kuormitusasennolle. Tästä syystä nostimien mitat on suunniteltava siten, että ne kestävät suurimman sallitun kuorman myös epäedullisimmassa kuormitustilanteessa. Näin ollen nostimien suurin sallittu kuorma oli 3 500 kg:n asemesta vain 1 500 kg.
32. Näistä syistä toimivaltainen hallitusneuvos esitti työsuojeluosaston päätösvaltaiselle osastopäällikölle jo 20.12.2000, että AGM-nostimien markkinointi ja käyttöön luovuttaminen pitäisi kieltää Suomessa. Osastopäällikkö palautti kuitenkin asian uudelleen valmisteltavaksi, kun hänen mielestään tällaisen ratkaisun tueksi ei ollut riittävää näyttöä.
Lehtisen ja ministeriön julkisuudessa antamat lausunnot
33. Lehtinen osallistui 9.1.2001 virkatehtävänään ja ministeriön edustajana Teknisen Kaupan Liiton tilaisuuteen. Liitossa on noin 200 jäsenyritystä, joihin kuuluu myös autokorjaamolaitteiden toimittajia. Lehtinen totesi tilaisuudessa, että AGM:n G 35 -tyypin nostimet ovat vaarallisia ja direktiivin vastaisia ja että ne on poistettava markkinoilta. Liiton ministeriölle lähettämästä 29.1.2001 päivätystä kirjeestä on kuitenkin pääteltävissä, että liitto oli tietoinen menettelyn vaiheesta ja ministeriön toisenlaisesta näkemyksestä.
34. Valtakunnallinen televisioverkko TV l esitti 17.1.2001 koko maahan lähetetyssä kello 20.30 alkaneessa Suomen pääuutislähetyksessä reportaasin, joka koski AGM:n nostimia. Osan tästä reportaasista muodosti Lehtisen haastattelu, ja häntä oli hänen suoran esimiehensä, hallitusneuvoksen, luvalla kuvattu virkahuoneessaan ministeriössä. Hän totesi haastettelussa, että nostimiin saattaa liittyä välitön vaara, koska ihmiset työskentelevät kuorman alla. Toimittaja totesi tähän, että kyseessä oli vakavin viranomaisten siihen mennessä käsittelemä tapaus ja että laitteen pitäisi heidän mukaansa kestää ilmoitettu kuorma silloinkin, kun auto ajetaan siihen väärässä suunnassa. Hän lisäsi vielä, että Suomen työsuojeluviranomaisten mukaan tämä Italiassa hyväksytty laite ei vastannut EU-standardeja. Lehtinen totesi tähän toisessa otoksessa, että ilmoitettu laitos, jota valmistaja oli käyttänyt, oli tulkinnut säädöksiä väärin. Tietoja ministeriössä esitetyistä toisenlaisista näkemyksistä tai markkinavalvontamenettelyn vaiheesta ei esitetty.
35. Työsuojeluosaston osastopäällikkö lähetti 8.2.2001 Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitolle faksin. Siinä hän totesi, ettei sisämarkkinoiden toimivuutta pidä vaarantaa myyntikiellolla, koska nostimien osalta ei ollut esitetty todisteita vaan ainoastaan väitteitä. Hänen mukaansa teknisen tuonnin tukkukauppaa tulisi vakavasti varoittaa huonoista seurauksista markkinoilla, jos se vielä kuuntelisi Lehtistä.
36. Lehtinen laati 12.2.2001 kolmannen muistionsa. Siinä hän mainitsi ensimmäistä kertaa myös mallit G 28 ja G 32, joita vaatimustenmukaisuuden selvittely ei koskenut, ja esitti jälleen näkemyksensä ajoneuvon ajosuuntaa koskevasta rajoituksesta.(5) Hän viittasi erityisesti siihen, että nostimien nostovarret olivat standardin virheellisen tulkinnan vuoksi liian lyhyet ja että ”nostimien suunnittelussa tehdyt vakavat virheet saattavat johtaa tapaturmaan nostimien tahattoman ylikuormituksen ja siitä aiheutuvan rakenteiden lujuuden ja vakavuuden pettämisen takia”. Hän toimitti tämän muistion Metallityöväen Liitto Ry:lle.
37. Osastopäällikkö siirsi 16.2.2001 Lehtisen pois asian jatkokäsittelystä sillä perusteella, että tämä oli keskeneräisessä asiassa esittänyt ministeriön virallisesta kannasta poikkeavia näkemyksiä julkisesti ja toiminut siten ministeriön ohjeiden ja viestintäpolitiikan vastaisesti. Työsuojeluosastossa sittemmin 20.3.2001 laaditun muistion mukaan Lehtisen siirron syynä oli se, että oli aihetta epäillä Lehtisen olleen hyvän hallintotavan vastaisesti ja AGM:n liiketoiminnan etuja vahingoittavalla tavalla yhteistyössä tämän kilpailijoiden kanssa.
38. Maakunnallisessa laajalevikkisessä Aamulehdessä julkaistiin 17.2.2001 artikkeli otsikolla ”Asiantuntija varoittaa pettävistä autonostimista”. Artikkelissa viitattiin nimenomaisesti AGM:n nostimiin, ja se oli laadittu Lehtisen ja ministeriön osastopäällikön haastattelujen pohjalta. Artikkelissa todetaan, että ministeriön työsuojeluosaston yli-insinöörin Tarmo Lehtisen mukaan ”myynnissä on jopa hengenvaarallisia autonostimia”. Artikkelissa siteerataan Lehtisen lausuntoja, joiden mukaan nostimissa oli paljastunut selkeästi kolme tai neljä vakavaa puutetta. Siinä todetaan kuitenkin myös, että työsuojeluosaston osastopäällikkö piti Lehtisen puheita yksityishenkilön puheina. Hänen mukaansa laite oli ollut esillä ministeriössä, ja oli todettu, että se täytti kaikki direktiivin vaatimukset. Osastopäällikön mukaan laitteessa ei ollut puutteita, eikä näyttöä ollut esitetty.
39. Lehtinen lähetti 19.2.2001 esimieheltään siihen lupaa kysymättä samalle päivälle päivätyn englanninkielisen muistionsa Ruotsin työsuojeluviranomaisille. Muistio käsitettiin siellä ministeriön kannanotoksi asiassa, ja sen nojalla pyydettiin selvitystä Italian viranomaisilta. Tämän lisäksi Lehtinen levitti muistiota Euroopan asiantuntijatahoille.
40. Metallityöväen Liitto Ry lähetti 22.2.2001 tiedotteen auto- ja konekorjaamoalan ammattiosastoille ja työsuojeluvaltuutetuille. Liitto totesi siinä, että AGM:n G 28-, 32- ja 35 ‑malliset autonnostimet oli kiistatta todettu vaarallisiksi ja että vastaanottajien pitäisi kiinnittää asiaan pikaisesti huomiota. Metallityöväen Liitto Ry:n tiedotteeseen oli liitetty Lehtisen 12.2.2001 päivätty muistio, jonka Lehtinen oli lähettänyt liitolle.(6)
41. Maakunnallisessa laajalevikkisessä Etelä-Saimaa-lehdessä julkaistiin 13.6.2001 artikkeli otsikolla ”Metalliliitto vaatii vaarallisia autonnostimia käyttökieltoon” ja alaotsikolla ”Jopa 150 asentajaa on vaarassa päivittäin”. Artikkelissa todettiin, että ministeriön työsuojeluosastolla oli havaittu vakavia puutteita AGM-autonnostinten käyttöturvallisuudessa. Asiaa valmistellut autonnostimiin erikoistunut yli-insinööri oli sen mukaan esittänyt jo aikaisemmin italialaisille AGM-nostimille käyttörajoituksia ja uusien laitteiden myyntikieltoa. Siinä selvennettiin kuitenkin myös, että työsuojeluosaston osastopäällikkö katsoi tästä poiketen, ettei näyttö riittänyt, ja että asian käsittely oli edelleen kesken.
Ministeriön päätökset ja toimenpiteet
42. Ministeriön työsuojeluosasto teki asiassa 14.6.2001 päätöksen. Siinä se katsoi, että asiassa ei ollut tullut esille sellaisia seikkoja, joiden johdosta ministeriön olisi ryhdyttävä autonnostimien valmistajaa tai maahantuojaa kohtaan markkinavalvontatoimenpiteisiin, koska valmistaja oli korjannut todetut puutteet uusissa laitteissa ja maahantuoja oli pyrkinyt samaan jo käytössä olleiden laitteiden osalta.
43. Ministeriö antoi 1.10.2001 Lehtiselle kirjallisen varoituksen sillä perusteella, että hän oli antanut uutislähetyksessä ja työsuojelupiireille osoitetussa muistiossa harhaanjohtavan kuvan ministeriön kannasta ja toiminut ministeriön viestintäpolitiikan vastaisesti. Virkamieslautakunta pysytti päätöksen sillä perusteella, että sen lisäksi, että Lehtinen ei ollut noudattanut esimiehensä käskyä, hän oli vielä 16.2.2001 tapahtuneen siirtonsa jälkeen jatkanut asian valmistelua. Sen sijaan virkamieslautakunta katsoi, että Lehtinen ei ollut esiintynyt TV-haastattelussa 17.1.2001 niin epäasiallisesti, että haastattelu voisi olla kirjallisen varoituksen perusteena. Korkein hallinto-oikeus on pysyttänyt virkamieslautakunnan päätöksen.
Pääasian oikeudenkäynti
44. AGM on nostanut Tampereen käräjäoikeudessa kanteen Suomen valtiota ja Lehtistä vastaan. AGM vaatii tuomioistuinta velvoittamaan vastaajat yhteisvastuullisesti korvaamaan kantajalle liikevaihdon ja liikearvon menetyksestä Suomessa ja muualla Euroopassa aiheutuneen vahingon.
45. AGM perustelee vaatimustaan sillä, että sen markkinaosuus Suomen autonnostinmarkkinoilla oli noin 10–15 prosenttia vuosina 2000–2001. Lehtisen ja ministeriön menettelyn vuoksi kantajan liikevaihto on laskenut vuoden 2000 noin 135 000 eurosta 1 070 euroon vuonna 2002. Lisäksi huomattavaa laskua on tapahtunut muissa Euroopan maissa vuoden 2001 jälkeen. Jo yksinomaan myyntikatteen menetys on ollut noin 300 000 euroa vuonna 2001 ja noin 750 000 euroa vuonna 2002.
46. Nämä ja muut vahingot ovat aiheutuneet AGM:lle sen vuoksi, että Lehtinen on esittänyt julkisuudessa yksipuolista, virheellistä ja harhaanjohtavaa tietoa AGM:n autonnostimista ja että ministeriö ei ole missään vaiheessa oikaissut Lehtisen esittämiä virheellisiä ja harhaanjohtavia tietoja esimerkiksi virallisin tiedottein.
IV Ennakkoratkaisupyyntö ja asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
47. Kansallinen tuomioistuin on lykännyt asian käsittelyä 7.11.2003 tekemällään välipäätöksellä ja pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
”1) Onko kysymys EY:n perustamissopimuksen 28 artiklassa tarkoitetusta vaikutuksiltaan määrällisiä rajoituksia vastaavasta toimenpiteestä tai toimenpiteestä, johon ryhtymisestä tulee perustamissopimuksen 10 artiklan 2 kohdan nojalla pidättyä, kun valtion työsuojeluorganisaatioon kuuluva asiantuntijavirkamies, jolla ei ole päätösvaltaa, esiintyy markkinavalvonta-asian vireillepanon jälkeen mutta ennen asian päättämistä valtakunnallisen tv-kanavan pääuutislähetyksessä ja laajan levikin omaavissa päivälehdissä sekä kaupan ja työmarkkinoiden järjestöissä sillä tavoin, että hänen suoranaiset tai muiden toistamat toteamuksensa markkinavalvonnan kohteena olevan tietyn valmistajan valmistaman ja markkinoiman laitteen vaarallisuudesta terveydelle ja jopa hengelle voivat antaa laitteelle negatiivista julkisuutta ja haitata sen markkinointia?
2) Onko konedirektiiviä 98/37/EY tulkittava niin, että autonostin on siinä asetettujen olennaisten turvallisuusvaatimusten vastainen, kun sitä ei ole rakennettu standardin SFS EN 1493 mukaisesti siten, että rakenteen suunnittelussa ei ole otettu huomioon ajoneuvon sijoittumista nostovarsille molemmissa ajosuunnissa eikä jokaisen nostovarren kuormituslaskelmia ole tehty epäedullisimmalle kuormitusasennolle?
3) a)	Jos l) kohdassa esitettyyn kysymykseen on vastattava myönteisesti, onko tuossa kohdassa tarkoitettu virkamiehen toiminta suhteetonta ihmisten terveyden ja elämän suojeluun perustuvaan hyväksyttävään tarkoitukseensa nähden ja siten EY:n perustamissopimuksen vastaista, vaikka myös 2) kohdassa esitettyyn kysymykseen olisi vastattava myönteisesti, kun otetaan huomioon toiminnan laatu ja erityisesti se, että mahdollisista vaaroista voitaisiin tiedottaa ja vaarojen syntymistä voitaisiin estää muinkin keinoin kuin l) kohdassa tarkoitetuin tavoin ja että toimintaan ryhdytään jo ennen kuin toimivaltainen viranomainen on tehnyt päätöksen markkinavalvonta-asiassa ja että toiminta on erityisesti kohdistuessaan määrättyyn tuotteeseen omiaan vahingoittamaan tuon tuotteen markkinointia?
b)	Jos 3 a) kohdassa tarkoitettu kysymys suhteellisuudesta jää kansallisen tuomioistuimen harkittavaksi, onko pääpaino pantava mahdolliselle eurooppalaisten tai kansallisten turvallisuusvaatimusten vastaisuudelle vaiko vaatimusten vastaisuuden julkistamisen olosuhteille?
4) Voiko virkamiehen l) kohdassa tarkoitettu toiminta olla edellä 3 a) kohdassa tarkoitetuissa oloissa oikeutettua Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa tarkoitetun sananvapauden nojalla, vaikka se olisi perustamissopimuksen 28 ja 30 artiklojen tai 10 artiklan vastaista?
5) a)	Jos l) kohdassa tarkoitettu virkamiehen toiminta on perustamissopimuksen 28 ja 30 artiklojen tai 10 artiklan vastaista, onko rikkomus niin ilmeinen ja vakava, että valtio on, jos korvausvastuun muut edellytykset täyttyvät, EY-oikeuden nojalla velvollinen korvaamaan vahingon, jota siitä on voinut syntyä laitteen markkinoijalle?
b)	Onko a) kohdassa tarkoitettu rikkomus ilmeinen ja vakava siinäkin tapauksessa, että päätöksentekoon toimivaltaisen viranomaisen/virkamiehen viaksi ei voitaisi lukea mitään virhettä tai laiminlyöntiä eikä viranomainen/virkamies ole missään yhteyksissä hyväksynyt toimenpiteitä eikä edistänyt niiden tosiasiallisten vaikutusten syntymistä?
c)	Voiko perustamissopimuksen 10 artikla ja erityisesti sen 2 kohta perustaa oikeuksia yksilöille 1) kohdassa tarkoitetuissa oloissa?
d)	Voiko virkamies itse olla EY-oikeuden nojalla korvausvastuussa valtion ohella samoin edellytyksin l) kohdassa tarkoitetuista toimistaan, jos ne ovat EY-oikeuden vastaisia?
e)	Onko EY-oikeuteen perustuvan korvauksen saaminen käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, kun kansallisten säännösten mukaan korvausta muusta taloudellisesta vahingosta kuin henkilö- tai esinevahingosta voidaan saada vain, jos vahinko on aiheutettu rangaistavaksi säädetyllä teolla tai julkista valtaa käytettäessä taikka jos korvauksen tuomitsemiseen on muissa tapauksissa erittäin painavia syitä?
6) a)	Jos tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien vaatimusten rikkomisesta tai laiminlyönnistä tuomitaan vahingonkorvausta kansallisen lain nojalla, edellyttääkö EY-oikeus, että tuomittava korvaus on sanktiona tehokas ja rikkomuksia ehkäisevä, ja onko korvausvastuuta koskevien EY-oikeuden vaatimusten kanssa yhteensopimatonta se, että kansallisen lain mukaan rikkomukseen tai laiminlyöntiin syyllistynyt virkamies vastaa vain kohtuullisesta mutta ei välttämättä täydestä korvauksesta eikä hän vastaa lainkaan korvauksesta, jos hänen viakseen jää vain lievä tuottamus, tai se, että virkamies ja virkamiehen virheestä tai laiminlyönnistä vastaava valtio voidaan velvoittaa maksamaan korvausta muusta taloudellisesta vahingosta kuin henkilö- tai esinevahingosta vain silloin, kun vahinko on aiheutettu rangaistavaksi säädetyllä teolla tai julkista valtaa käytettäessä taikka jos korvauksen tuomitsemiseen on muissa tapauksissa erittäin painavia syitä?
b)	Jos jokin a) kohdassa mainituista korvausvastuun rajoituksista on yhteensopimaton EY-oikeuden kanssa, onko rajoitus korvausta kansallisen lain nojalla tuomittaessa jätettävä soveltamatta asianomaisen virkamiehen kohdalta, vaikka siten virkamiehen korvausvastuu olisi ankarampi tai laajempi kuin kansallisen lain mukaan?”
48. Kirjallisia ja suullisia huomautuksia ovat yhteisöjen tuomioistuimen oikeudenkäynnissä esittäneet AGM, Suomen hallitus, Lehtinen, komissio ja Ruotsin hallitus. Alankomaiden hallitus on ottanut kantaa kirjallisesti.
V Oikeudellinen arviointi
A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen
49. Lehtinen katsoo, että Tampereen käräjäoikeuden ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta. Hänen mielestään asian käsittely on kansallisessa tuomioistuimessa vasta valmisteluvaiheessa, jossa riidan kohdetta ei ole vielä riittävästi selvitetty. Koska todistelua ei vielä ole otettu vastaan, kansallisen tuomioistuimen esittämää tosiseikastoa ei ole määritelty. Ennakkoratkaisukysymysten merkityksellisyydestä asian kannalta ei siten ole varmuutta. Kansalliset virkamiehet eivät voi missään tapauksessa olla vastuussa yhteisön oikeuden perusteella, joten tätä koskevat ennakkoratkaisukysymykset on joka tapauksessa jätettävä tutkimatta.
50. EY 234 artiklan toisesta kohdasta ilmenee selvästi, että kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää, missä käsittelyn vaiheessa se haluaa esittää ennakkoratkaisukysymyksen yhteisöjen tuomioistuimelle. Vain sillä on välittömästi tiedossaan tosiseikasto, joten sillä on paremmat edellytykset arvioida sitä, missä oikeudenkäynnin vaiheessa se tarvitsee ennakkoratkaisua.(7)
51. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siten yleensä ratkaistava ne. Yhteisöjen tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden selvittämisellä ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.(8)
52. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on kuvannut pääasian kohteena olevaan riitaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja yksityiskohtaisesti. Oikeudenkäynnin asianosaiset vahvistavat lausumissaan tuomioistuimen toteamat tosiseikat olennaisilta osin. Kansallinen tuomioistuin perustelee yksityiskohtaisesti, miksi se pyytää yhteisön oikeussääntöjen tulkintaa, miksi sillä on epäilyksiä oikeussääntöjen tulkinnasta ja miksi se pitää niiden tulkintaa välttämättömänä pääasian kohteena oleva riidan ratkaisemiseksi. Asianosaiset ovat esitettyjen tietojen perusteella kyenneet esittämään näkemyksensä asianmukaisella tavalla. Kansallinen tuomioistuin on tässä tilanteessa voinut perustellusti katsoa, että sen ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä.
53. Se, edellytetäänkö yhteisön oikeudessa kansallisten virkamiesten vastuuta tai mahdollistetaanko se, edellyttää yhteisön aineellisten oikeussääntöjen tulkintaa. Se koskee siten ennakkoratkaisukysymysten sisällön arviointia.
54. Ennakkoratkaisupyyntö on näin ollen otettava tutkittavaksi.
B Ennakkoratkaisukysymykset
55. Koska toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus saattaa vaikuttaa muihin kysymyksiin annettaviin vastauksiin, se on tutkittava ensin. Lisäksi muihin kysymyksiin on annettava yhteinen vastaus, koska ne kuuluvat yhteen.
1.
Direktiivin 98/37 tulkinta (ennakkoratkaisukysymys 2)
56. Kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan koneiden käyttöturvallisuutta koskevaa direktiiviä kyetäkseen arvioimaan nostimien yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa. Ydinkysymys on se, edellytetäänkö direktiivissä, että ajoneuvo on voitava ajaa nostimelle kummassa tahansa ajosuunnassa, ilman että tämä vaikuttaisi valmistajan ilmoittamaan suurimpaan sallittuun kuormaan.
57. Yhdenmukaistetussa standardissa EN 1493
edellytetään nostimien enimmäiskuorman laskemista epäedullisimpien nosto-olosuhteiden mukaan. Siinä ei sallita ajosuuntia koskevia rajoituksia. Standardin 5.4.6.2 kohdan mukaan(9) suurinta sallittua kuormitusta koskevat laskelmat on nyt käsiteltävän kaltaisen mallin osalta pikemminkin tehtävä epäedullisimmalle kuormitusasennolle ja esitettävä siten alempina kuin edullisemman kuormitusasennon osalta olisi mahdollista.
58. Direktiivin johdanto-osan 17 ja 20 perustelukappaleen ja 5 artiklan 2 kohdan mukaan(10) koneen yhteensopivuus yhdenmukaistetun standardin kanssa merkitsee ainoastaan sitä olettamusta, että se vastaa direktiivin turvallisuusvaatimuksia. Standardi näin ollen ainoastaan helpottaa sen osoittamista, että kone on direktiivin mukainen. Tämä osoitus voidaan kuitenkin antaa muullakin tavoin. Kuten Suomen hallitus perustellusti esittää, esimerkiksi direktiivissä itsessäänkin säädetään sen 8 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tyyppitarkastuksesta, jossa tällainen osoitus voidaan antaa. Standardin EN 1493 täyttyminen ei siis ole nostimien direktiivinmukaisuuden edellytyksenä.
59. Arvioidessaan direktiivin turvallisuussäännösten noudattamista Italian ilmoitettu laitos on ottanut perustaksi valmistajan käyttöohjeen. Todellisuudessa direktiivissäkin edellytetään ainoastaan, että koneista ei saa aiheutua vaaraa, ”kun – – niitä käytetään niille suunniteltuun tarkoitukseen”, ”käytettäessä konetta valmistajan ennakoimalla tavalla”, ”käyttötarkoitukseensa” ja ”valmistajan ilmoittamissa käyttöolosuhteissa”.(11) AGM esittää näin ollen lähtökohtaisesti perustellusti, että arvioinnin perusteena on oltava valmistajan antamat käyttöohjeet.
60. Direktiivin kohteena ovat sisämarkkinoiden esteiden poistamisen yhteydessä tosin erityisesti koneiden käytön aiheuttamien tapaturmien ”yhteiskunnalliset kustannukset”, ja siinä korostetaan, että tapaturmia voidaan vähentää suunnittelemalla koneet turvallisiksi. Sillä halutaan yhdenmukaistaa turvallisuussäännökset suojelun tasoa alentamatta. Turvallisuuden tason ylläpitäminen ja parantaminen ovat direktiivin pääasiallisia tavoitteita.(12)
61. Näiden tavoitteiden valossa liitteessä I olevan 1.1.2 kohdan vaatimuksille on annettava erityinen merkitys.(13) Liitteessä I olevan 1 johdantohuomautuksen toisen virkkeen mukaan näitä vaatimuksia sovelletaan valmistajan ohjeista riippumatta kaikkiin koneisiin. Edellä mainitun 1.1.2 kohdan a alakohdan mukaan kone on rakennettava niin, että se soveltuu käyttötarkoitukseensa ja että sitä voidaan käyttää henkilöitä vaarantamatta. Turvallisuustoimenpiteiden tavoitteena on oltava tapaturmavaaran poistaminen myös niissä tapauksissa, joissa tapaturmavaara liittyy ennakoitaviin normaalista poikkeaviin tilanteisiin. Myös c alakohdan mukaan kone on suunniteltava siten, että sitä ei voida käyttää normaalista poikkeavalla tavalla, josta voi aiheutua vaaraa.
62. Tarkoituksenmukaisimpien tapojen valinnasta säädetään b alakohdassa, että valmistajan on poistettava vaarat tai vähennettävä niitä lähinnä suunnittelemalla ja rakentamalla kone turvallisuusperiaatteiden mukaisesti. Valmistajan on ryhdyttävä tarvittaviin suojatoimenpiteisiin vasta sellaisten vaarojen osalta, joita ei ole voitu poistaa. Vain siinä tapauksessa, että tämä ei ole täysin mahdollista, valmistajan on ilmoitettava käyttäjälle jäljelle jäävistä vaaroista.
63. Näin ollen on todettava, että direktiivissä annetaan terveydensuojelulle suuri painoarvo ja että siinä edellytetään teknisten ja taloudellisten mahdollisuuksien mukaan korkeinta saavutettavissa olevaa mutta oikeasuhteista suojan tasoa. Vaarat on sen perusteella poissuljettava jo konetta suunniteltaessa tai toissijaisesti asianmukaisilla suojatoimenpiteillä, ja niitä on vasta viimesijaisesti pienennettävä käyttäjille annettavilla tiedoilla.
64. Kuten komissio on esittänyt, ilman että tätä olisi kiistetty, kokemus osoittaa, että tämänhetkisen teknisen tietämyksen perusteella on mahdollista valmistaa nostimia, jotka kestävät enimmäiskuorman ajoneuvon ajosuunnasta ja siitä johtuvasta kuorman jakautumisesta riippumatta. Erityisesti voidaan olettaa, että pääasian kohteena olevien nostinten kaltaisissa nostimissa voidaan mitoittaa nostinvarret jne. siten, että niillä kyetään kannattelemaan ilmoitettu enimmäispaino kaikissa kuormitustilanteissa. Tälle ei näytä olevan teknisiä eikä ylitsepääsemättömiä taloudellisia esteitä.
65. Vaihtoehtoisesti turvallisuus voitaisiin varmistaa myös suojatoimenpiteellä, esimerkiksi automaattisella varoitusmekanismilla, joka estäisi kuormitusrajojen ylittyessä mahdolliset vaarat varoitusmerkein ja sulkemalla nostomekanismin. Tämän pitäisi turvallisuudeltaan täysin vastata rakenteellista ratkaisua, ja se saattaisi osoittautua taloudellisemmaksi.
66. Kolmas mahdollisuus olisivat käyttöohjeet, joilla minimoidaan virheellinen käyttö ja siitä johtuvat riskit. Tämä ratkaisu on – toisin kuin molemmat edellä esitetyt vaihtoehdot – myös yksinkertaisiksi katsottavien ohjeiden yhteydessä altis käyttövirheille, joten sillä ei anneta samantasoista suojaa. Näin ollen tarkastuslaitosten koordinoinnista vastaavat elimet antoivat perustellusti tulkintasuosituksen, jonka mukaan ajosuuntaa koskevat rajoitukset ja kuormitustaulukkojen käyttö eivät ole yhteensopivia direktiivin turvasäännösten kanssa.
Välipäätelmä
67. Direktiiviä on tulkittava siten, että pääasian kohteena olevan kaltaiset nostimet täyttävät direktiivin turvallisuusvaatimukset ainoastaan siinä tapauksessa, että niillä kyetään kannattelemaan ajoneuvoja molemmissa ajosuunnissa suurimpaan sallittuun kuormaan saakka tai että tehokkain suojatoimenpitein ainakin varmistetaan, että mahdolliset virhe- ja ylikuormitukset estetään tehokkaasti.
2.
Tavaroiden vapaan liikkuvuuden estäminen; lojaliteettiperiaatteen loukkaaminen (ennakkoratkaisukysymykset 1, 3 ja 4)
68. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksillään 1, 3 ja 4 lähinnä, onko pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa Lehtisen julkisuudessa esittämien kaltaisia lausuntoja arvioitava valtion toimintana, joka merkitsee tavaroiden liikkumisvapauden rajoitusta (b) tai lojaliteettiperiaatteen loukkaamista (c), ja olisiko tämä mahdollisesti perusteltavissa sananvapaudella tai terveydensuojelun tavoitteella, kun otetaan huomioon suhteellisuusperiaate (d). Aluksi on kuitenkin selvitettävä arviointiperuste (a).
a)
Arviointiperuste: direktiivi EY 28 artiklan sijasta
69. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee lähinnä Lehtisen ja ministeriön menettelyn yhteensopivuutta EY 28 artiklan kanssa. EY 28 artiklaa ei voida kuitenkaan pitää arviointiperusteena siltä osin kuin ala on yhdenmukaistettu tyhjentävästi johdetulla oikeudella. Silloin kun kysymys on alasta, jolla lainsäädäntö on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla, sitä koskevaa kansallista toimenpidettä on arvioitava suhteessa tähän yhdenmukaistamistoimenpiteeseen eikä suhteessa perusvapauksiin. Sitä, onko kyseessä tyhjentävästi yhdenmukaistettu sääntely, on arvioitava erityisesti toimenpiteen tavoitteiden ja sisällön perusteella.(14)
70. Kuten direktiivin 1 artiklasta ilmenee, kun sitä luetaan yhdessä liitteessä IV olevan A kohdan 15 alakohdan kanssa, autonnostimet kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Direktiivin 3 artiklassa ja liitteessä I asetetaan koneille laajoja ja yksityiskohtaisia turvallisuusvaatimuksia. Direktiivin 8 artiklassa annetaan täsmällisiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä näiden vaatimusten täyttymisen tutkimisesta, ja 10 artiklassa säädetään CE-merkinnästä, joka on annettava, mikäli vaatimustenmukaisuus todetaan. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklassa kielletään sellaisten koneiden saattaminen markkinoille, jotka eivät täytä vaatimuksia. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioita kielletään estämästä direktiivin mukaisten koneiden saattaminen markkinoille. Nämä kiellot heijastavat direktiivin tavoitetta, joka ilmenee myös johdanto-osan kuudennesta ja seitsemännestä perustelukappaleesta: yhdenmukaistaa kansalliset turvastandardit ja menettelyt koneiden vapaan kaupan esteiden poistamiseksi. Tämä vahvistetaan 2 artiklan 2 kohdassa, koska sen mukaan jäsenvaltiot eivät saa antaa mitään koneiden turvallisuuteen liittyviä lisävaatimuksia. Ainoastaan silloin, jos myöhemmässä vaiheessa ilmenee vaaratekijöitä, jäsenvaltiot ryhtyvät 7 artiklan nojalla tarkoituksenmukaisiin toimenpiteisiin.(15)
71. Tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta olennaiset turvallisuussäännökset, jotka koskevat koneiden markkinoille saattamista, on siten yhdenmukaistettu tyhjentävästi. Näin ollen direktiivi on ainoa arviointiperuste, kuten Lehtinen on suullisessa käsittelyssä perustellusti esittänyt. EY 28 artiklaan ei siis voida vedota – ei edes lisäperusteena.
b)
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkominen (ennakkoratkaisukysymys 1)
72. Kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta selventämään, onko pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa tilanteessa kyseessä valtion menettely, jolla rajoitetaan EY 28 artiklassa tarkoitettua tavaroiden liikkumisvapautta. Jotta kansalliselle tuomioistuimelle kyettäisiin antamaan hyödyllinen vastaus,(16) on edellä esitettyjen toteamusten perusteella kuitenkin tutkittava, onko direktiiviä rikottu.(17) Tässä tapauksessa voitaisiin ajatella, että Lehtisen ja ministeriön antamien kaltaiset lausunnot ovat direktiivin 4 artiklan 1 kohdan vastaisia.
73. Direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa rikotaan, mikäli jäsenvaltio toteuttaa toimenpiteen, jolla rajoitetaan tai estetään direktiivin säännösten mukaisen koneen saattamista markkinoille.
i)
Nostimien direktiivinmukaisuus
74. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rajoituskielto pätee siis vain silloin, jos kone vastaa direktiivin säännöksiä. Käytettävissä olevien tietojen perusteella on kuitenkin pidettävä lähtökohtana sitä, että AGM:n nostimien kaltaiset nostimet eivät objektiivisesti arvioiden täytä edellä todettuja turvallisuusvaatimuksia.
75. Tässä kohdin on tosin sovellettava direktiivin 5 artiklan 1 kohdasta johtuvaa vaatimustenmukaisuusolettamusta. Nostimet oli näet todettu direktiivin mukaisiksi, ja ne oli varustettu direktiivin 10 artiklassa tarkoitetulla CE-vaatimustenmukaisuusmerkinnällä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että jäsenvaltiot eivät saisi vaarojen ilmetessä toteuttaa minkäänlaisia toimenpiteitä. Jäsenvaltion on pikemminkin direktiivin 7 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet koneiden poistamiseksi markkinoilta, jos se toteaa, että kone, jota käytetään suunnitellun tarkoituksen mukaisesti, on omiaan vaarantamaan henkilöiden tai omaisuuden turvallisuuden. Säännöksen 2 alakohdan mukaan jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä tällaisesta toimenpiteestä ja perusteltava päätöksensä. Vaaran toteaminen merkitsee sen mukaan sitä, että direktiivin 5 artiklan 1 kohdasta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus ei ole enää voimassa.
76. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen perusteella toimivaltainen ministeriö ei kuitenkaan ole tehnyt tällaista toteamusta eikä myöskään toteuttanut toimenpiteitä poistaakseen nostimet markkinoilta; komissiolle ei ole myöskään toimitettu direktiivin 7 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua perusteltua ilmoitusta. Pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät olosuhteet puoltavat siten sitä, että direktiivin säännösten mukaisuutta koskeva olettamus oli nostimien osalta asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana edelleen voimassa ja että direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukainen rajoituskielto oli siten voimassa AGM:n nostinmallin osalta.
ii)
Se, onko kyseessä jäsenvaltion toiminta
77. Kansallinen tuomioistuin pitää mahdollisena sitä, että se, että Lehtinen on julkisuudessa luonnehtinut AGM:n nostimia standardinvastaisiksi ja vaarallisiksi, merkitsisi jäsenvaltion asettamaa markkinoille saattamisen rajoitusta. Näin ollen on tutkittava, onko virkamiehen tuotteesta julkisuudessa esittämiä varoituksia pidettävä jäsenvaltion toimintana. Toisin sanoen: voidaanko Lehtisen antamien kaltaisia lausuntoja pitää jäsenvaltion lausuntoina?
78. Aluksi on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole aiemmin antanut ratkaisua nyt käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tapauksessa. Yhteisöjen tuomioistuin on tähän mennessä arvioinut sitä, kenen toiminnasta on kyse, ensinnäkin (luonnollisesti) sen normaalitapauksen osalta, jossa virkamies on toiminut esimiestensä antamien ohjeiden tai jäsenvaltion lakien mukaisesti. Toiseksi se on katsonut yksityishenkilöiden toiminnan tarkoittavan jäsenvaltioiden toimintaa, kun he ovat menetelleet jäsenvaltion viranomaisten ohjeiden perusteella ja niiden mukaisesti.(18) Kolmanneksi yhteisöjen tuomioistuin on samastanut yksityishenkilöiden toiminnan jäsenvaltion toimintaan siinä tapauksessa, että he ovat toimineet ilman valtion johtoa mutta jäsenvaltiolla olisi ollut positiivinen velvollisuus kieltää yksityisiltä tällainen menettely.(19)
79. AGM:ää lukuun ottamatta nyt käsiteltävän asian kaikki osapuolet katsovat, että Lehtisen on katsottava toimineen yksityishenkilönä. Ne perustelevat tätä Lehtisen päätösvallan puuttumisella ja ministeriön virallisilla lausunnoilla, joiden mukaan Lehtinen ei edustanut ministeriön virallista kantaa. Ne katsovat siten, että ainoastaan osastopäällikön menettely oli valtion toimintaa. Sen mukaan Suomen valtio voi olla vastuussa ainoastaan siinä tapauksessa, että osastopäällikkö olisi laiminlyönyt asiassa komissio vastaan Ranska annetussa tuomiossa(20) tarkoitetut valtion suojeluvelvoitteet ja rikkonut asetusta N:o 2679/98,(21) kun hän ei ole puuttunut Lehtisen menettelyyn. Tätä arviointiperustetta sovelletaan kuitenkin vain silloin, jos valtion on reagoitava yksityishenkilöiden toimintaan, mutta ei silloin, kun se on toiminut itse – esimerkiksi virkamiestensä välityksellä.(22) Näin ollen on aluksi selvitettävä, onko Lehtinen toiminut valtion nimissä vai yksityishenkilönä.
80. Siinä yhteydessä on otettava huomioon, että – toisin kuin tuotekieltojen yhteydessä – (valtion antamilla) tuotteita koskevilla varoituksilla ei sellaisenaan ole vielä markkinoita rajoittavaa vaikutusta. Pikemminkin vasta asianomaisten markkinaosapuolten reaktiot saattavat aikaansaada varoituksille tällaisia vaikutuksia. Tästä syystä virkamiehen lausuntojen pitäminen työnantajan lausuntoina riippuu ratkaisevasti siitä, miten asianomaiset markkinaosapuolet suhtautuvat lausuntoihin.(23) Mikäli markkinaosapuolet nimittäin katsovat olosuhteiden perusteella, että virkamiehen lausunnot merkitsevät valtion antamaa tuotevaroitusta, lausunnot vaikuttavat samanlaisella valtiollisella arvovallalla heidän käyttäytymiseensä kuin oikea valtion antama varoitus. Tällaisten lausuntojen vaikutukset voivat siis täysin vastata viranomaisten antamaa kieltoa.
81. Kuten kansallinen tuomioistuin esittää, myös nyt käsiteltävässä asiassa on ajateltavissa, että myyntilukujen pieneneminen lähes nollaan johtuu Lehtisen lausunnoista. Tällaisen pienenemisen yhteydessä lausuntojen vaikutus vastaa myyntikieltoa. Lisäksi virkamiehen yhteisön oikeuteen perustuvaa v astuuta koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että virallisen hallintomenettelyn lisäksi yhteisön vastuu voi syntyä myös käytännön toimien(24) kuten julkisuudessa esitettyjen lausuntojen(25) tai virallisten tietojen julkaisemisen(26) perusteella. Tätä varten lisäksi edellytetty lausuntojen yhteys virantoimitukseen täyttyy nyt käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa.
82. On jäsenvaltioiden asiana varmistaa, että niiden virkamiehet eivät esitä omia, valtion virallisesta linjasta poikkeavia näkemyksiä viranomaisen ominaisuudessa. Mikäli vaikutelma viranomaisen ominaisuudessa esittämisestä tästä huolimatta syntyy, tämä vaikutelma on viipymättä kumottava asianmukaisella tiedottamisella. Muussa tapauksessa valtion on katsottava vastaavan lausunnoista, ellei virkamieheltä selvästi puutu toimivalta.
83. Toisin kuin Alankomaiden ja Ruotsin hallitukset katsovat, jäsenvaltio ei voi välttyä vastuulta vetoamalla (ministeriön) sisäiseen toimivallanjakoon.(27) Virallisten lausuntojen vaikutusten kannalta ainoastaan niiden vastaanottajien havainnoilla on merkitystä.
84. Tämä on sopusoinnussa kansainvälisen oikeuden kanssa, jonka yhteisöjen tuomioistuin on ottanut huomioon.(28) Kansainvälisen oikeuden mukaan lausuntoa voidaan pitää valtion lausuntona ainoastaan siinä tapauksessa, että ja siltä osin kuin perustellusti vaikuttaa siltä, että kyse on valtion auktoriteetin käyttämisestä.(29) Myös muut tilanteet, joissa lausuntoja pidetään valtion lausuntoina, ovat kansainvälisessä oikeudessa ja eurooppaoikeudessa samankaltaisia: toimielinten toimiminen,(30) toimiminen ohjeiden perusteella(31) ja valtion suhtautuminen toimintaan sallivasti tai velvoitteiden vastainen puuttumattomuus.(32)
85. Näiden periaatteiden mukaisesti myös Euroopan ihmisoikeustoimikunta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ovat todenneet, että kaikilla tasoilla toimivat, myös alimmat virkamiehet, voivat rikkoa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyä eurooppalaista yleissopimusta. Tämä pätee myös silloin, kun virkamiehet toimivat ilman valtuutusta, ja jopa silloin, kun he toimivat ilman ohjeita tai ohjeiden vastaisesti.(33)
86. Näiden yhteisön oikeuteen perustuvien perusteiden soveltaminen käsiteltävänä olevaan tapaukseen on kuitenkin lähtökohtaisesti kansallisten tuomioistuinten tehtävänä.(34) Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin antaa tapaukseen liittyvien olosuhteiden perusteella selventäviä ohjeita ja suuntaviivoja.(35)
87. Kuten edellä on todettu,(36) se, voidaanko virkamiehen lausuntoja pitää hänen työnantajansa lausuntoina, riippuu ratkaisevasti siitä, voiko lausuntojen vastaanottaja olosuhteiden perusteella olettaa, että kyseessä ovat valtion lausunnot, joita toimivaltainen virkamies antaa viranomaisen ominaisuudessa, vai ymmärtääkö hän, että kyseessä ovat yksityiset mielenilmaisut. Kansallisen tuomioistuimen on otettava kaikki seikat huomioon tätä kysymystä arvioidessaan.
88. Pääasian oikeudenkäynnin olosuhteet, jotka antavat lausuntojen vastaanottajille viitteitä siitä, että Lehtinen esitti vain omia näkemyksiään, puhuvat sitä vastaan, että kyseisiä lausuntoja voitaisiin pitää Suomen valtion lausuntoina.
89. Esimerkiksi Teknisen Kaupan Liitto ry:n ministeriölle lähettämästä 29.1.2001 päivätystä kirjeestä, joka koski Lehtisen 9.1.2001 Teknisen Kaupan Liitto ry:n tilaisuuden yhteydessä esittämiä lausuntoja, ilmenee, että tilaisuuden yleisölle oli selvää, että Lehtisen näkemys ei vastannut ministeriön näkemystä.(37)
90. Sama pätee maakuntalehdissä 17.2.2001 ja 13.6.2001 julkaistuihin artikkeleihin. Käytettävissä olevien tietojen perusteella niissä näet esitettiin Lehtisen ja osastopäällikön eriävät näkemykset ja todettiin myös, että osastopäällikkö oli Lehtisen esimies ja että päätösvalta oli hänellä.(38)
91. Pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät olosuhteet, joiden perusteella lausuntojen vastaanottaja saattoi olettaa, että Lehtinen toimivaltaisena virkamiehenä edusti viranomaisen virallista kantaa, puoltavat sen sijaan sitä, että hänen toimintaansa pitäisi pitää Suomen valtion toimintana.
92. Esimerkiksi kansallisen tuomioistuimen 17.1.2001 esitetystä televisiolähetyksestä antamat tiedot viittaavat siihen, että katsojat saattoivat saada sen vaikutelman, että Lehtinen edusti toimivaltaisena virkamiehenä ministeriön näkemystä. Lehtisen näkemystä kuvattiin näet lähetyksessä Suomen viranomaisten näkemykseksi, ja hän oli ministeriön edustajana mukana haastattelussa, joka oli hänen suoran esimiehensä, hallitusneuvoksen, luvalla kuvattu hänen virkahuoneessaan.(39)
93. Kansallisen tuomioistuimen esittämät seikat viittaavat myös siihen, että Metallityöväen Liitto Ry ja yritysten työsuojeluvaltuutetut (eli nostimien ostajien kohderyhmä) saattoivat saada sen vaikutelman, että Lehtisen näkemys oli sama kuin toimivaltaisen ministeriön. Nämä kohderyhmät saivat nimittäin 12.2.2001 päivätyn Lehtisen muistion, jossa oli maininnat ”sosiaali- ja terveysministeriö”, ”työsuojeluosasto” ja ”yli-insinööri Tarmo Lehtinen”.(40)
94. Kansallisen tuomioistuimen esityksen mukaan myös Ruotsin työsuojeluviranomaiset pitivät Lehtisen 19.2.2001 päivättyä englanninkielistä muistiota ministeriön kantana.(41) Myös eurooppalaisten asiantuntijatahojen keskuudessa syntyi näiden tietojen perusteella vaikutelma siitä, että muistiossa kuvattiin ministeriön näkemystä.(42)
95. Kansallinen tuomioistuin toteaa lisäksi perusteluissaan Lehtisen lausunnoista, että Lehtinen esiintyi aina ministeriön virkamiehenä eikä ilmoittanut missään vaiheessa, että hänen näkemyksensä olisi yksityinen mielipide. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan Lehtinen ei myöskään esiintynyt julkisuudessa siten, että olisi selvästi havaittu, ettei hänellä ollut toimivaltaa. Lehtinen hoiti lisäksi markkinavalvontamenettelyä siihen saakka, kunnes osastopäällikkö siirsi hänet 16.2.2001 pois asian jatkokäsittelystä.
96. Mikäli vaikutelma perustuu lausuntoihin, joita ei todellisuudessa anneta viranomaisen ominaisuudessa, jäsenvaltio voi tosin välttää sen, että näitä lausuntoja pidettäisiin sen lausuntoina, mikäli se kumoaa viipymättä tämän vaikutelman asianmukaisella tiedottamisella.(43)
97. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan ministeriö ei kuitenkaan missään vaiheessa ilmoittanut Lehtisen 17.1., 12.2. ja 19.2.2001 antamien lausuntojen vastaanottajille ministeriön poikkeavasta näkemyksestä. Mikään ei näin ollen viittaa siihen, että ministeriö olisi huolehtinut näiden lausuntojen yhteydessä tarvittavalla ripeydellä sen vaikutelman hälventämisestä, että Lehtinen edustaisi virallista kantaa. Maakuntalehdissä julkaistuilla artikkeleilla ei molemmilla yhteenlaskettunakaan liene myöskään ollut yhtä laajaa levikkiä kuin televisiohaastattelulla eikä samaa vastaanottajaryhmää kuin Lehtisen lausunnoilla.
98. Kaiken kaikkiaan pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät Lehtisen 9.1., 17.2. ja 13.6.2001 antamia lausuntoja koskevat seikat lähinnä puoltavat sitä, että kyseessä oli Lehtisen täysin yksityinen toiminta. Sitä vastoin pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät hänen 17.1., 12.2. ja 19.2.2001 antamiaan lausuntoja koskevat seikat lähinnä puoltavat sitä, että hänen toimintaansa on pidettävä Suomen valtion toimintana ja että kyseessä on näin ollen jäsenvaltion menettely.(44)
99. Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin selvennettävä olosuhteita tarkemmin, jotta virkamiehen toiminnan pitämistä valtion toimintana koskevia kysymyksiä kyetään arvioimaan tyhjentävästi. Suomen hallitus ja Lehtinen ovat näet esittäneet vasta yhteisöjen tuomioistuimen kysymyksiin suullisessa käsittelyssä antamissaan vastauksissa, että TV 1:n televisio-ohjelmassa esitettiin myöhemmin myös ministeriön kanta. Lisäksi osastopäällikkö oikaisi samaan aikaan Metallityöväen Liitto Ry:lle ja Ruotsin hallitukselle, että Lehtinen oli esittänyt oman yksityisen näkemyksensä. Tästä syystä kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, tavoitettiinko ministeriön toimenpiteillä Lehtisen lausuntojen vastaanottajat kuitenkin riittävän nopeasti ja kumottiinko niillä vaikutelma siitä, että kyseessä olisivat ministeriön viralliset lausunnot.(45)
iii)
Nostimien markkinoille saattamisen rajoittaminen tai estäminen
100. On vielä selvitettävä, rajoittiko tai estikö Lehtisen toiminta nostimien markkinoille saattamista.
101. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tavaroiden liikkumisvapauden johdetun oikeuden säännöksenä kielletään ns. Dassonville-lausekkeessa tarkoitetulla tavalla kaikki toimenpiteet, jotka voivat rajoittaa koneiden yhteisön sisäistä kauppaa direktiivin soveltamisalalla suoraan tai välillisesti, tosiasiallisesti tai mahdollisesti.(46)
–
Rajoitukset, jotka johtuvat valtion toimintana pidettävästä toiminnasta
102. Kun Lehtisen 17.1., 12.2. ja 19.2.2001 julkisuudessa antamia lausuntoja pidetään Suomen valtion lausuntoina, on tässä yhteydessä kysyttävä, ovatko nämä valtion lausunnot direktiivin 4 artiklan vastaisia.
103. Yhteisöjen tuomioistuin on jo pitänyt niin sanotussa Buy Irish ‑tapauksessa antamassaan tuomiossa rajoittavana kotimaisten tuotteiden mainoskampanjaa, jossa kilpailevia ulkomaisia tuotteita ei millään tavoin halvennettu.(47) Valtion lausunnot, joissa konetta kuvataan standardien vastaiseksi ja vaaralliseksi televisiouutisissa laajalle leviävissä ja ulkoisesti virallisilta vaikuttavissa reportaaseissa sekä lehtihaastatteluissa, ovat varsinkin ainakin välillisesti ja mahdollisesti omiaan estämään koneiden saattamisen markkinoille.
104. Tästä syystä pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät seikat puoltavat sitä, että näihin Lehtisen lausuntoihin sisältyy jäsenvaltion toimenpiteitä, joilla rajoitetaan tai estetään direktiivin mukaiseksi todetun koneen markkinoille saattamista ja rikotaan siten direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa.
105. Ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava seuraavasti:
Virkamiehen ilman lupaa antamilla lausunnoilla, joissa direktiivin mukaiseksi todettua konetta kuvataan standardien vastaiseksi ja vaaralliseksi, rikotaan direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa, mikäli virkamiehen toimintaa on pidettävä jäsenvaltion toimintana. Lausuntoja on pidettävä valtion lausuntoina, mikäli lausuntojen muodon ja olosuhteiden perusteella vastaanottajalle muodostuu lausunnoista se vaikutelma, että kyseessä ovat valtion viralliset julkilausumat eivätkä virkamiehen yksityiset kannanotot. Tässä yhteydessä saattaa olla merkitystä erityisesti sillä,
– että virkamies on yleensä toimivaltainen kyseisellä alalla
– että virkamies käyttää kirjallisissa lausunnoissaan toimivaltaisen viranomaisen virallista kirjelomaketta
– että virkamies antaa televisiohaastatteluja työpaikkansa tiloissa
– että virkamies ei viittaa siihen, että hän esittää lausuntonsa yksityishenkilönä ja että se poikkeaa toimivaltaisen viranomaisen virallisesta kannasta ja
– että toimivaltaiset valtion viranomaiset eivät viipymättä toteuta tarpeellisia toimenpiteitä hälventääkseen virkamiehen lausuntojen vastaanottajissa sitä vaikutelmaa, että kyseessä olisivat valtion viralliset julkilausumat.
–
Rajoitukset, jotka johtuvat toiminnasta, jota ei voida pitää valtion toimintana
106. Siltä osin kuin kansallinen tuomioistuin pitää edellä esitettyjen perusteiden mukaan Lehtisen lausuntoja yksityishenkilön antamina lausuntoina ja katsoo, että niitä ei voida pitää valtion lausuntoina, on mahdollista, että direktiivin 4 artiklaa on rikottu sillä, että Suomen valtio ei velvoitteittensa vastaisesti ole puuttunut asiaan.
107. Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi todennut, että EY 28 artiklassa ja EY 10 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan kaikki tarvittavat ja asianmukaiset toimenpiteet sen turvaamiseksi, että perusvapautta kunnioitetaan sen alueella, ja riittävät toimenpiteet estääkseen sellaiset tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset, jotka johtuvat erityisesti sellaisista toimista, jotka yksityiset kohdistavat tämän jäsenvaltion alueella muista jäsenvaltioista peräisin oleviin tuotteisiin.(48) On kuitenkin jäsenvaltioiden harkintavallassa valita toimenpiteet, jotka ovat kulloisessakin tilanteessa tarpeen ja asianmukaisimpia – yhteisön toimielimet eivät voi asettua jäsenvaltioiden asemaan ja määrätä, mitä toimenpiteitä jäsenvaltioiden on toteutettava ja todellisuudessa sovellettava.(49) Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia edellä mainittu harkintavalta huomioon ottaen, onko kyseinen jäsenvaltio ylipäänsä toteuttanut aiheelliset toimenpiteet.(50)
108. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan ministeriö oli Lehtisen 9.1.2001 antamien lausuntojen osalta Teknisen Kaupan Liitto ry:n myöhemmän kirjeen perusteella tietoinen siitä, että siellä oli ministeriön toisenlainen näkemys tiedossa. Osastopäällikkö lähetti lisäksi 8.2.2001 Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton asiamiehelle faksin, jossa hän torjui Lehtisen lausunnot. Lehtiartikkeleissa, jotka julkaistiin 17.2.2001 ja 13.6.2001,(51) viitataan siihen, että markkinavalvontamenettelyä ei ollut vielä saatettu päätökseen, että ministeriö piti tuolloin lähtökohtana sitä, että kone oli direktiivin mukainen, ja että ministeriö ei pitänyt sitä vaarallisena.(52)
109. Tällaisten seikkojen perusteella ministeriö voisi pitää lähtökohtana sitä, että pidemmälle menevät toimenpiteet eivät olleet tarpeen. Näin ollen Suomen valtio olisi noudattanut velvoitettaan ryhtyä suojatoimenpiteisiin yksityisten puuttuessa tavaroiden liikkumisvapauteen. Tältä osin eivät siis olisi kyseessä direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut jäsenvaltion asettamat rajoitukset.
c)
EY 10 artiklan 2 kohta
110. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä kysymyksessään vielä, merkitseekö Lehtisen ja ministeriön toiminta EY 10 artiklan 2 kohdasta johtuvien velvoitteiden laiminlyöntiä. Koska EY 10 artiklan 2 kohta on yleismääräys, sen on kuitenkin jäätävä taka-alalle konkreettisempien säännösten rikkomisiin nähden.(53) EY 10 artiklan 2 kohtaan voidaan vedota erikseen ainoastaan siltä osin kuin konkreettisen säännöksen rikkomisen lisäksi on todettava myös velvoitteiden laiminlyönti.(54) Tälle ei ole pääasian oikeudenkäynnissä perusteita.
d)
Perusteltavuus (ennakkoratkaisukysymykset 3 ja 4)
111. Kun otetaan huomioon arviointiperuste ja tähänastiset tulokset, kansallinen tuomioistuin tiedustelee kolmannella ja neljännellä kysymyksellään lähinnä vielä sitä, voidaanko direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkomista Lehtisen toiminnalla perustella terveydensuojelun tavoitteella tai sananvapaudella.
i)
Perusteleminen terveydensuojelun tavoitteella (ennakkoratkaisukysymys 3)
112. Direktiivissä säädetään nimenomaan ihmisten terveyden suojelemisesta sen soveltamisalaan kuuluvilta koneilta. Silloin kun koneet ovat direktiivin mukaisia, pidemmälle menevät markkinoille saattamisen rajoitukset ovat näin ollen perusteltavissa terveydensuojeluun liittyvillä syillä ainoastaan 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
113. Kansallisen tuomioistuimen pääasian oikeudenkäynnistä antamien tietojen mukaan ministeriö ei ole toteuttanut direktiivin 7 artiklassa tarkoitettua toimenpidettä. Markkinavalvontamenettely oli vielä vireillä silloin, kun Lehtinen antoi lausuntonsa, ja asiassa päätösvaltaisen osastopäällikön mielestä 7 artiklassa tarkoitettua vaaraa ihmisten terveydelle ei nimenomaan ollut todettu. Komissiolle ei myöskään tehty 7 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua ilmoitusta. Perusteleminen terveydensuojelun tavoitteilla on siis ongelmallista jo siitä syystä, että kyseinen jäsenvaltio ei pyrkinyt juuri näihin tavoitteisiin.
114. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan tässä tapauksessa ei ole myöskään havaittavissa objektiivista vaarantamista. Siinäkin tapauksessa, että vaarantaminen tulisi kyseeseen, Lehtisen aiheuttamat haitat olisivat suhteettomia.
115. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisön oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen mukaan säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa. Silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava; toimenpiteistä aiheutuvat haitat eivät saa myöskään olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden.(55)
116. Julkisuudessa esitetyt varoitukset kuten varoitukset, joita Lehtinen on esittänyt AGM-nostimien vaarallisuudesta, saattavat kyllä soveltua ”vaaran” vähentämiseen. Niiden tarpeellisuudesta on sitä vastoin epäilyksiä. Yhtä asianmukaisena mutta miedompana vaihtoehtoisena toimenpiteenä olisi tullut kyseeseen esimerkiksi nostimien käyttäjille lähetetty kirje, jossa heille olisi kohdistetusti kerrottu Lehtisen havaitsemista jäljelle jääneistä vaaroista. Tämä menettelytapa oli perustellusti valittu jo viallisen turvalukituksen osalta.
117. Lausunnot eivät liene ainakaan asianmukaisia. Kansallisen tuomioistuimen esittämien tietojen mukaan ”vaara”, jonka Lehtinen katsoi aiheutuvan ajosuunnan rajoittamisesta, ei ole ollut erityisen suuri: kone ja kuormitustaulukot ovat kyseisten tietojen mukaan helppokäyttöisiä, eikä kyseisen paljon myydyn mallin osalta ole myöskään tiedossa onnettomuuksia, jotka olisivat johtuneet ajosuuntaa koskevasta rajoituksesta.(56) Sen sijaan julkisuudessa esitetyt lausunnot, sellaisina ja siinä muodossa kuin Lehtinen on niitä esittänyt, saattavat haitata tavaroiden vapaata liikkuvuutta varsin huomattavalla tavalla.
ii)
Perusteleminen sananvapaudella (ennakkoratkaisukysymys 4)
118. Ennen kaikkea Ruotsin hallitus on perustellusti korostanut Suomen perustuslain 12 §:ssä, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa ja yhteisön oikeuden yleisenä oikeusperiaatteena taatun sananvapauden perusoikeuden merkitystä. Sananvapaus demokraattisen yhteiskunnan olennaisena perustana kuuluu siten myös jäsenvaltioiden virkamiehille ja yhteisön virkamiehille.(57)
119. Jäsenvaltiolla itsellään ei sitä vastoin ole sananvapautta. Se on pikemminkin – samoin kuin yhteisön toimielimet – näiden takeiden velvoittama. Jäsenvaltioiden on taattava oikeusalamaisilleen sananvapaus, mutta se ei voi itse vedota siihen heihin nähden.
–
Valtion toimintana pidettävän toiminnan perusteltavuus
120. Siltä osin kuin Lehtisen toimintaa on pidettävä Suomen valtion toimintana, sananvapauteen liittyvää perustelua ei siis voida käyttää. Lehtisen 17.1., 12.2. ja 19.2.2001 antamat lausunnot ovat näet siinä tapauksessa valtion lausuntoja eivätkä yksityishenkilön lausuntoja. Suomen valtio ei voi kuitenkaan vedota omaan sananvapauteen perustuvaan oikeuteensa AGM:ää vastaan. Myöskään virkamiehensä, Lehtisen, oikeutta ei sen tältä osin ole tarvinnut ottaa huomioon. Lehtisellä on kyllä saattanut olla sananvapauteen perustuva oikeus esittää mielipiteensä omissa nimissään mutta ei oikeutta esittää mielipiteitään julkisuudessa Suomen valtion edustajana.
–
Sellaisen toiminnan perusteltavuus, jota ei ole pidettävä valtion toimintana
121. Sananvapauteen perustuva perustelu on sitä vastoin lähtökohtaisesti mahdollinen siltä osin kuin Lehtisen toimintaa ei ole pidettävä Suomen valtion toimintana. Mikäli näet virkamies esittää lausuntoja omissa nimissään, hän käyttää sananvapauttaan jäsenvaltiotaan vastaan. Jäsenvaltion on kunnioitettava tätä perusvapautta. Koska jäsenvaltion on kuitenkin samalla taattava tavaroiden liikkumisvapaus ja siitä seuraa mahdollisesti velvoite puuttua asiaan,(58) näiden velvoitteiden välillä saattaa tässä tilanteessa olla ristiriita.
122. Mikäli tällainen ristiriita vallitsee, jäsenvaltion on voitava vedota virkamiehensä sananvapauteen sellaisena kuin sen on sitä konkreettisten olosuhteiden perusteella kunnioitettava. Intressejä on näin ollen punnittava kaikkien yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen perusteella. Jäsenvaltiolla on tämän osalta laaja harkintavalta. Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin selvittää, ovatko perusvapauksien rajoitukset oikeassa suhteessa perusoikeuksien suojaamiseen nähden.(59)
123. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan Lehtinen esitti näkemyksensä ennen ministeriön päätöstä. Hänen arvostelunsa oli erittäin terävää, ja se oli kohdistettu vain yhden merkin nostimiin, vaikkakin hän perusteli näkemystään asiallisilla nostinmalliin liittyneillä perusteluilla eikä myöskään halventanut mallia tarpeettomasti. Hän pyrki lausunnoillaan ainakin myös terveydensuojelun tavoitteisiin. Lehtinen käytti näin ollen oikeuttaan sananvapauteen sellaisella alalla, jolla hänellä oli erityistä asiantuntemusta, ja pyrki lausunnoillaan tärkeisiin, yleisen intressin mukaisiin tavoitteisiin.
124. Ministeriö teki siinä yhteydessä nimenomaan lehtiartikkelin tiedonhaluisille lukijoille selväksi, että Lehtinen esitti lausuntonsa yksityishenkilönä, että markkinavalvontamenettely oli vielä vireillä ja että näyttöä nostinten vaarallisuudesta sen enempää kuin niiden standardinvastaisuudestakaan ei ollut saatu. Ministeriö toteutti näin ollen toimenpiteitä pitääkseen Lehtisen lausuntojen vaikutukset tavaroiden liikkumisvapauteen mahdollisimman pieninä.
125. Näissä olosuhteissa on oletettava, että ministeriö saattoi harkintavaltansa perusteella pitää lähtökohtana sitä, että loput Lehtisen yksityishenkilönä esittämistä lausunnoista tavaroiden liikkumisvapaudelle aiheutuvat rajoitukset oli siedettävä, koska pidemmälle menevä suojelu ei olisi ollut mahdollista ilman Lehtisen sananvapauden suhteettomia rajoituksia.
126. Erityisesti ministeriön Lehtiselle etukäteen asettama lausuntokielto ei olisi tullut kysymykseen. Etukäteen asetetuilla lausuntokielloilla evätään sananvapaus yksittäistapauksessa, joten ne ovat perusteltavissa vain poikkeuksellisissa olosuhteissa. Siltä osin kuin Suomen (virkamies-)oikeudessa ylipäänsä pitäisi sallia etukäteen asetettava kielto, yhteisön oikeudessa ei ainakaan voida tällaisissa tilanteissa mitenkään edellyttää sitä tavaroiden liikkumisvapauden suojelemiseksi. Lausuntojen muoto ja ajankohta eivät myöskään viittaa siihen, että tiukempi puuttuminen olisi ollut tarpeen ja että todellisuudessa toteutetut toimenpiteet olisivat ylittäneet Suomen valtion harkintavallan.
iii)
Välipäätelmä
127. Pääasiaan liittyvien kaltaisissa olosuhteissa direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkomista sellaisilla virkamiehen lausunnoilla, joita on pidettävä hänen jäsenvaltionsa lausuntoina, ei voida perustella terveydensuojelun tavoitteilla eikä virkamiehen sananvapaudella. Jäsenvaltiolla ei ole pääasian oikeudenkäyntiin liittyvien kaltaisissa olosuhteissa kuitenkaan velvollisuutta kieltää virkamieheltä sellaisia hänen yksityishenkilönä esittämiään lausuntoja, jotka saattavat vaikuttaa tavaroiden liikkumisvapauteen.
3.
Valtion vastuu ja virkamiehen virkavastuu (ennakkoratkaisukysymykset 5 ja 6)
128. Siltä varalta, että pääasian oikeudenkäyntiin liittyvien kaltaisissa olosuhteissa katsottaisiin, että EY 28 ja EY 30 artiklaa tai EY 10 artiklaa on rikottu, kansallinen tuomioistuin pyytää vielä tietoja siitä, täyttyvätkö yhteisön oikeuteen perustuvan valtion vastuun edellytykset, onko myös asiaa käsitelleen virkamiehen vastuu yhteisön oikeuden perusteella mahdollinen tai edellytetäänkö sitä yhteisön oikeudessa ja onko Suomen lainsäädäntöä tällaisen vastuun edellytysten osalta mahdollisesti tulkittava yhteisön oikeuden mukaisesti.
129. Kun otetaan huomioon edellä esitetyn tarkastelun tulokset, kansallisen tuomioistuimen kysymyksiin on kuitenkin vastattava siltä osin kuin kyseessä on direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkominen Lehtisen 17.1., 12.2. ja 19.2.2001 antamilla lausunnoilla, joiden osalta pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät olosuhteet puoltavat sitä, että niitä on pidettävä Suomen valtion lausuntoina ja että niillä näin ollen on jäsenvaltion toimenpiteenä rajoitettu tai estetty nostimien markkinoille saattamista.
a)
Valtion vastuu
130. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta jäsenvaltiolla olisi velvollisuus korvata yksityisille yhteisön oikeutta rikkomalla aiheuttamansa vahingot, seuraavien kolmen edellytyksen on täytyttävä: rikotulla oikeusnormilla on annettava oikeuksia yksityisille, rikkomisen on oltava riittävän ilmeistä ja asianomaisille henkilöille aiheutuneen vahingon on oltava välittömässä syy-yhteydessä valtion velvoitteen laiminlyöntiin.(60)
131. Näiden kolmen edellytyksen on täytyttävä sekä silloin, kun vahinko on seurausta siitä, että jäsenvaltio ei ole toiminut, että silloin, kun se on seurausta sellaisesta yhteisön oikeuden vastaisesta lainsäädäntötoimesta tai hallinnollisesta toimesta, jonka on antanut jäsenvaltio itse tai jäsenvaltiosta oikeudellisesti erillinen julkisoikeudellinen elin.(61)
i)
Erikseen suojeltavat oikeudet (ennakkoratkaisukysymys 5 c)
132. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään 5 c, voivatko yksityisten oikeudet perustua näissä olosuhteissa EY 10 artiklaan, erityisesti sen 2 kohtaan.
133. Direktiivin ensisijaisen soveltamisen vuoksi EY 10 artikla ei voi tässä tapauksessa olla sellaisten erillisten oikeuksien perustana, joihin yksityiset voisivat vedota.(62) Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa annetaan näet yksittäisille markkinaosapuolille oikeuksia, joihin he voivat vedota jäsenvaltioita vastaan.(63)
ii)
Riittävän vakava rikkominen (ennakkoratkaisukysymykset 5 a ja b)
134. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään 5 a ja b lähinnä, ovatko yhteisön oikeuden rikkomiset esitetyissä olosuhteissa riittävän vakavia, jotta valtio voi joutua niiden perusteella vastuuseen.
135. Ratkaiseva seikka arvioitaessa sitä, onko yhteisön oikeuden rikkominen riittävän ilmeistä, on se, onko jäsenvaltio ylittänyt selvästi ja vakavasti harkintavaltansa rajat. Kansallisen tuomioistuimen on siinä yhteydessä otettava huomioon muun muassa rikotun säännöksen selkeys ja täsmällisyys, kansallisille viranomaisille annetun harkintavallan laajuus, rikkomisen tai vahingon aiheuttamisen mahdollinen tahallisuus ja oikeudellisen erehdyksen mahdollinen anteeksiannettavuus.(64)
136. Mikäli jäsenvaltion ei lainsäädännön rikkomishetkellä tarvitse tehdä lainsäädännöllisiä valintoja ja sen harkintavalta on oleellisesti vähentynyt tai jopa olematon, jo yksinomaan se, että yhteisön oikeutta on rikottu, saattaa kuitenkin riittää siihen, että rikkomisen katsotaan olevan riittävän ilmeistä.(65)
137. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa ei anneta jäsenvaltiolle harkinnan tai arvioinnin mahdollisuutta myöskään silloin, kun koneiden ainoastaan oletetaan olevan direktiivin mukaisia. Siltä varalta, että myöhemmin ilmenee epäilyksiä koneen direktiivinmukaisuudesta, direktiivissä säädetään toimenpiteistä näet ainoastaan 7 artiklassa. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan toimivaltainen ministeriö on kuitenkin tietoisesti jättänyt nämä mahdollisuudet käyttämättä ja antanut Lehtisen siitä huolimatta toimia haluamallaan tavalla.(66) Pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät olosuhteet puoltavat siis sitä, että oikeussääntöjen rikkominen on Lehtisen valtion antamina pidettävien lausuntojen vuoksi riittävän ilmeistä.
iii)
Kansalliset lisäedellytykset (ennakkoratkaisukysymykset 5 e ja 6 a:n ensimmäinen ja kolmas osa)
138. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään 5 e ja kysymyksen 6 a ensimmäisellä ja kolmannella osalla lähinnä, voidaanko jäsenvaltion lainsäädännössä asettaa erityisesti muiden taloudellisten vahinkojen kuin henkilö- ja esinevahinkojen osalta lisäedellytyksiä valtion vastuulle vai onko vahingonkorvauksen oltava tehokas ja rikkomuksia ehkäisevä seuraamus.
139. Mikäli yhteisön lainsäädäntöön perustuvan vahingonkorvauksen saamista koskevan oikeuden edellytykset täyttyvät, jäsenvaltion on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön nojalla korvattava aiheutuneen vahingon seuraukset kansallisen vahingonkorvausoikeuden mukaisesti; siinä yhteydessä edellytykset eivät saa olla epäedullisempia kuin edellytykset, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, eikä niillä saa tehdä korvauksen saamista käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.(67) Tästä syystä ei voida sallia myöskään sitä, että esimerkiksi saamatta jäänyt voitto tai muunlaiset korvauskelpoisten vahinkojen vahingonkorvausmuodot poissuljetaan täydellisesti, koska tällä saatettaisiin tietyissä riidoissa tehdä korvauksen saamisesta käytännössä mahdotonta.(68)
140. Yhteisön oikeudessa edellytetään siten tehokasta korvausta, eikä siinä sallita mitään jäsenvaltion lainsäädännöstä johtuvia lisäedellytyksiä, joilla vaikeutettaisiin vahingonkorvauksen saamista tai tiettyjen vahingonkorvauslajien käyttämistä enemmän kuin vain vähäisessä määrin.
141. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan Suomen lainsäädännössä säädetään puhtaasti taloudellisten vahinkojen korvaamisesta kuitenkin vain niissä tapauksissa, joissa vahinko on aiheutettu rangaistavaksi säädetyllä teolla tai julkista valtaa käytettäessä taikka milloin siihen muissa tapauksissa on erittäin painavia syitä. Tällaisia korvauksen suorittamiselle asetettavia lisäedellytyksiä on tulkittava siten, että niillä ei vaikeuteta vahingonkorvauksen saamista puhtaasti taloudellisista vahingoista enempää kuin vain vähäisessä määrin. Yhteisön oikeudessa asetetut edellytykset tosin täytettäisiin, mikäli jäsenvaltion oikeussääntöjä voitaisiin tulkita yhteisön oikeuden mukaisesti siten, että suhteettomat vaikeudet poissuljettaisiin. Tämä olisi ajateltavissa esimerkiksi silloin, jos yhteisön oikeuden rikkomisia pidettäisiin aina erittäin painavina syinä.
142. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisön oikeuteen perustuvan jäsenvaltion vastuun tarkoituksena ei ole toimiminen pelotteena eikä seuraamuksena vaan niiden vahinkojen korvaaminen, joita yksityiselle aiheutuu siitä, että jäsenvaltiot rikkovat yhteisön oikeutta.
iv)
Välipäätelmä
143. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa annetaan yksityisille oikeuksia, joihin he voivat vedota jäsenvaltioita vastaan. EY 10 artiklaa ei voida soveltaa sen rinnalla. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa ei anneta jäsenvaltiolle harkinnan tai arvioinnin mahdollisuutta myöskään silloin, kun koneiden oletetaan olevan direktiivin mukaisia. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkominen on riittävän ilmeinen yhteisön oikeuteen perustuvan valtion vastuun syntymiseksi. Yhteisön oikeudessa ei sallita mitään jäsenvaltion lainsäädännöstä johtuvia lisäedellytyksiä, joilla vaikeutettaisiin vahingonkorvauksen tosiasiallista saamista yleensä tai tiettyjen vahingonkorvauslajien tosiasiallista saamista enemmän kuin vain vähäisessä määrin.
b)
Virkamiesvastuu
i)
Voiko virkamies yhteisön oikeuden perusteella olla valtion ohella korvausvastuussa? (ennakkoratkaisukysymys 5 d)
144. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään 5 d, voidaanko valtion lisäksi myös virkamies saattaa vastuuseen siitä, että hän on rikkonut yhteisön oikeutta.
145. Yhteisön oikeudessa jätetään vastuukysymysten ratkaiseminen jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten tehtäväksi niin kauan kuin yhteisön oikeusjärjestykseen perustuvien oikeuksien käytännön täytäntöönpanoa ei vaikeuteta suhteettomasti ja korvauksen saaminen varmistetaan tehokkaalla tavalla. Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi myös tunnustanut, että yhteisön oikeudessa sallitaan se, että julkisoikeudelliset yhteisöt vastaavat vahingosta jäsenvaltion itsensä rinnalla.(69)
146. Niin kauan kuin käytännössä tehokkaasti varmistetaan, että siitä, että jäsenvaltion viranomainen rikkoo yhteisön oikeutta, aiheutuva vahinko korvataan, yhteisön oikeus sinänsä ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion lisäksi jokin toinenkin oikeussubjekti on vastuussa vahingosta. Mikään ei näin ollen ole yhteisön oikeuden perusteella esteenä sille, että myös asiaa käsitellyt virkamies saatetaan vastuuseen vahingosta.
ii)
Yhteisön oikeuteen perustuvat velvoitteet saattaa virkamies vastuuseen (ennakkoratkaisukysymyksen 6 a ensimmäinen ja toinen osa)
147. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksensä 6 a ensimmäisessä ja toisessa osassa aluksi, asetetaanko yhteisön oikeudessa jäsenvaltioille velvoite saattaa virkamiehensä vastuuseen yhteisön oikeuden rikkomisista.
148. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä(70) ei voida päätellä, että yhteisön oikeudessa velvoitettaisiin jäsenvaltiot saattamaan virkamiehensä henkilökohtaiseen vastuuseen. Vahingonkorvausvastuuta koskevassa yhteisön oikeudessa ei nimenomaan puututa jäsenvaltioiden vapauteen suunnitella valtion organisaatio, vaan annetaan näiden oikeuksien täytäntöönpanon muodon ja keinojen valitseminen niiden tehtäväksi. Tässä yhteydessä yhteisön lainsäädännössä annettujen oikeuksien tosiasiallisesta täytäntöönpanosta ei saa kuitenkaan tulla suhteettoman vaikeaa, ja korvauksen saaminen on varmistettava tehokkaasti. Näin ollen ratkaisevaa on se, että jäsenvaltion lainsäädännössä on käytettävissä ainakin yksi valtioon verrattavissa oleva maksukykyinen vastuuhenkilö, eikä se, kuka tämä henkilö on. Mikäli jäsenvaltion lainsäädännössä siis jo säädetään valtion vastuusta, joka täyttää yhteisön oikeuden vaatimukset, jäsenvaltioilla ei ole yhteisön oikeuteen perustuvaa velvollisuutta säätää lisäksi virkamiehen virkavastuusta.
iii)
Virkamiehen vastuulle asetettavat lisäedellytykset tai rajoitukset (ennakkoratkaisukysymys 6 b)
149. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään 6 b vielä, voivatko jäsenvaltiot säätää virkamiestensä vastuulle asetettavista lisäedellytyksistä tai -rajoituksista.
150. Edellä mainitusta oikeuskäytännöstä(71) ilmenee, että yhteisön oikeuden rikkomisesta johtuvalle valtion vastuulle yhteisön oikeudessa asetettujen perusteiden lisäksi voidaan asettaa virkamiehen vastuuta koskevia lisäedellytyksiä tai -rajoituksia, kunhan kyseessä on täydentävä
virkamiehen vastuu. Tehokas vahingonkorvaus varmistetaan näet siinä tapauksessa jo valtion vastuulla.
151. Mikäli sitä vastoin jäsenvaltion lainsäädännössä on järjestetty valtion vastuu
siten, että siinä säädetään ainoastaan virkamiehen vastuusta, jonka valtio kattaa, mikäli hän ei kykene suorittamaan korvausta, tai joka kanavoidaan valtiolle, yksityisten oikeuksien tehokasta suojelua koskevat yhteisön oikeuden vaatimukset on pantava täytäntöön myös virkamiehen vastuuta koskevien säännösten osalta. Mikäli näet valtion vastuu perustuu virkamiehen vastuuseen, mitkään jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvat lisäedellytykset eivät saa vaikeuttaa vahingonkorvauksen saamista enempää kuin vain vähäisessä määrin.
iv)
Välipäätelmä
152. Virkamiehen vastuu valtion vastuun ohella on yhteisön oikeuden perusteella mahdollinen, mutta sitä ei edellytetä. Sille voidaan valtion vastuulle yhteisön oikeudessa asetettujen edellytysten lisäksi asettaa lisäedellytyksiä tai -rajoituksia. Mikäli valtion vastuu sitä vastoin perustuu virkamiehen vastuuseen, yhteisön oikeudessa ei yksityisten oikeuksien tehokkaaksi suojelemiseksi sallita mitään jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvia lisäedellytyksiä, mikäli niillä vaikeutettaisiin vahingonkorvauksen saamista enemmän kuin vain vähäisessä määrin.
VI Ratkaisuehdotus
153. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Tampereen käräjäoikeudelle seuraavalla tavalla:
1) Koneita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 98/37/EY on tulkittava siten, että pääasian kohteena olevan kaltaiset nostimet täyttävät direktiivin turvallisuusvaatimukset ainoastaan siinä tapauksessa, että niillä kyetään kannattelemaan ajoneuvoja molemmissa ajosuunnissa suurimpaan sallittuun kuormaan saakka tai että tehokkain suojatoimenpitein ainakin varmistetaan, että mahdolliset virhe- ja ylikuormitukset estetään tehokkaasti.
2) Virkamiehen ilman lupaa antamilla lausunnoilla, joissa direktiivin mukaiseksi todettua konetta kuvataan standardien vastaiseksi ja vaaralliseksi, rikotaan direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa, mikäli virkamiehen toimintaa on pidettävä jäsenvaltion toimintana. Lausuntoja on pidettävä valtion lausuntoina, mikäli lausuntojen muodon ja olosuhteiden perusteella vastaanottajalle muodostuu lausunnoista se vaikutelma, että kyseessä ovat valtion viralliset julkilausumat eivätkä virkamiehen yksityiset kannanotot. Tässä yhteydessä saattaa olla merkitystä erityisesti sillä,
– että virkamies on yleensä toimivaltainen kyseisellä alalla
– että virkamies käyttää kirjallisissa lausunnoissaan toimivaltaisen viranomaisen virallista kirjelomaketta
– että virkamies antaa televisiohaastatteluja työpaikkansa tiloissa
– että virkamies ei viittaa siihen, että hän esittää lausuntonsa yksityishenkilönä ja että se poikkeaa toimivaltaisen viranomaisen virallisesta kannasta ja
– että toimivaltaiset valtion viranomaiset eivät viipymättä toteuta tarpeellisia toimenpiteitä hälventääkseen virkamiehen lausuntojen vastaanottajissa sitä vaikutelmaa, että kyseessä olisivat valtion viralliset julkilausumat.
3) Pääasiaan liittyvien kaltaisissa olosuhteissa direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkomista sellaisilla virkamiehen lausunnoilla, joita on pidettävä hänen jäsenvaltionsa lausuntoina, ei voida perustella terveydensuojelun tavoitteilla eikä virkamiehen sananvapaudella. Jäsenvaltiolla ei ole pääasian oikeudenkäyntiin liittyvien kaltaisissa olosuhteissa kuitenkaan velvollisuutta kieltää virkamieheltä sellaisia hänen yksityishenkilönä esittämiään lausuntoja, jotka saattavat vaikuttaa tavaroiden liikkumisvapauteen.
4) Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa annetaan yksityisille oikeuksia, joihin he voivat vedota jäsenvaltioita vastaan. EY 10 artiklaa ei voida soveltaa sen rinnalla. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa ei anneta jäsenvaltiolle harkinnan tai arvioinnin mahdollisuutta myöskään silloin, kun koneiden oletetaan olevan direktiivin mukaisia. Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan rikkominen on riittävän ilmeinen yhteisön oikeuteen perustuvan valtion vastuun syntymiseksi. Yhteisön oikeudessa ei sallita mitään jäsenvaltion lainsäädännöstä johtuvia lisäedellytyksiä, joilla vaikeutettaisiin vahingonkorvauksen tosiasiallista saamista yleensä tai tiettyjen vahingonkorvauslajien tosiasiallista saamista enemmän kuin vain vähäisessä määrin.
5) Virkamiehen vastuu valtion vastuun ohella on yhteisön oikeuden perusteella mahdollinen, mutta sitä ei edellytetä. Sille voidaan valtion vastuulle yhteisön oikeudessa asetettujen edellytysten lisäksi asettaa lisäedellytyksiä tai -rajoituksia. Mikäli valtion vastuu sitä vastoin perustuu virkamiehen vastuuseen, yhteisön oikeudessa ei yksityisten oikeuksien tehokkaaksi suojelemiseksi sallita mitään jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvia lisäedellytyksiä, mikäli niillä vaikeutettaisiin vahingonkorvauksen saamista enemmän kuin vain vähäisessä määrin.
(1) .
(2)  –	Koneita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/37/EY (EYVL L 207, s. 1).
(3)  –	Ks. CEN:n eurooppalainen standardi EN 1493 autonnostimille, 10.7.1998.
(4)  –	Ks. EYVL 1999, C 165, s. 4.
(5)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohta.
(6)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 36 ja 31 kohta.
(7)  –	Ks. asia C-112/00, Schmidberger, tuomio 12.6.2003 (Kok. 2003, s. I-5659, 39 ja 41 kohta); yhdistetyt asiat 36/80 ja 71/80, Irish Creamery Milk Suppliers ym., tuomio 10.3.1981 (Kok. 1981, s. 735, Kok. Ep. VI, s. 29, 5, 7 ja 8 kohta) ja asia C-236/98, JÄMO, tuomio 30.3.2000 (Kok. 2000, s. I-2189, 30 kohta).
(8)
–	Ks. edellä alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 30 kohta ja 35–38 kohta); asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4921, 59 kohta) ja asia C-306/03, Salgado Alonso, tuomio 20.1.2005 (40–42 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(9)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 21 ja 22 kohta.
(10)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 17 ja 18 kohta.
(11)  –	Ks. direktiivin 2 artiklan 1 kohta, liitteessä I oleva 1 johdantohuomautus, liitteessä I olevan 1.1.2 kohdan a alakohta ja liitteessä I oleva 4.1.2.3 kohta; ks. tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohta sekä 13 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(12)  –	Ks. direktiivin johdanto-osan neljäs, seitsemäs ja kymmenes perustelukappale.
(13)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohta.
(14)  –	Ks. asia C-309/02, Radlberger ja Spitz, tuomio 14.12.2004 (Kok. 2004, s. I-11763, 53 kohta); asia C-324/99, DaimlerChrysler, tuomio 13.12.2001 (Kok. 2001, s. I-9897, 32 ja 42 kohta); asia C-322/01, Deutscher Apothekerverband, tuomio 11.12.2003 (Kok. 2003, s. I-14887, 64 kohta) ja asia C-37/92, Vanacker ja Lesage, tuomio 12.10.1993 (Kok. 1993, s. I-4947, 9 kohta).
(15)  –	Ks. vastaava analyysi eläinlääkkeitä koskevien direktiivien 81/851 ja 81/852 osalta asiassa C-127/95, Norbrook Laboratories Ltd, tuomio 2.4.1998 (Kok. 1998, s. I-1531, 33–35 kohta).
(16)  –	Ks. asia C-60/03, Wolff & Müller GmbH & Co. KG, tuomio 12.10.2004 (Kok. 2004, s. I-9553, 24 kohta).
(17)  –	Lisäksi EY 28 artiklan perusteella tehtävä tarkastelu johtaisi tässä tapauksessa samaan lopputulokseen.
(18)  –	Ks. asia 249/81, komissio v. Irlanti, ns. ”Buy Irish” -tapaus, tuomio 24.11.1982 (Kok. 1982, s. 4005, Kok. Ep. VI, s. 589, 27 ja 28 kohta); asia 174/84, Bulk Oil, tuomio 18.2.1986 (Kok. 1986, s. 559, Kok. Ep. VIII, s. 451, 9 kohta); asia 302/88, Hennen Olie, tuomio 12.12.1990 (Kok. 1990, s. I-4625, 15 ja 16 kohta) ja asia C-325/00, komissio v. Saksa, ns. ”Markenqualität aus deutschen Landen” -tapaus, tuomio 5.11.2002 (Kok. 2002, s. I-9977, 17–20 kohta).
(19)  –	Ks. asia C-265/95, komissio v. Ranska, tuomio 9.12.1997 (Kok. 1997, s. I-6959, 28–32 kohta) ja edellä alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 58 ja 59 kohta.
(20)  –	Mainittu alaviitteessä 19.
(21)  –	Sisämarkkinoiden toimivuudesta jäsenvaltioiden välisen tavaroiden vapaan liikkuvuuden osalta 7 päivänä joulukuuta 1998 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2679/98 (EYVL L 337, s. 8).
(22)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 78 kohta.
(23)  –	Ks. tältä osin pelonaiheet, joita komissio esitti asiassa C-340/00 P, komissio v. Cwik, jossa annettiin tuomio 13.12.2001 (Kok. 2001, s. I-10269, 4, 25 ja 26 kohta).
(24)  –	Ks. asia 131/81, Berti v. komissio, tuomio 7.10.1982 (Kok. 1982, s. 3493, 21, 22 ja 24 kohta) ja asia C-308/87, Grifoni v. Euroopan atomienergiayhteisö, tuomio 27.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1203, 12–17 kohta).
(25)  –	Ks. asia 169/73, Compagnie Continentale France v. neuvosto, tuomio 4.2.1975 (Kok. 1975, s. 117, 18 ja 21 kohta) ja asia 353/88, Briantex ja Di Domenico v. Euroopan talousyhteisö ja komissio, tuomio 9.11.1989 (Kok. 1989, s. 3623, 2 ja 8 kohta; lopputuloksena vastuuta ei kuitenkaan ollut olemassa).
(26)  –	Ks. asia 145/83, Adams v. komissio, tuomio 7.11.1985 (Kok. 1985, s. 3539, Kok. Ep. VIII, s. 341, 35, 37, 42, 44 ja 53 kohta) ja asia 180/87, Hamill v. komissio, tuomio 5.10.1988 (Kok. 1988, s. 6141, 10–13 kohta).
(27)  –	Ks. yhteisön vastuuta koskevan oikeuden osalta asia Salomone Haim, tuomio 4.7.2000 (Kok. 2000, s. I-5123, 28 kohta) ja yhdistetyt asiat C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomio 5.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1029, 33 kohta).
(28)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetun tuomion 34 kohta.
(29)
–	Ks. valtioiden vastuuta kansainvälisen oikeuden vastaisista menettelytavoista koskevan kansainvälisen oikeuden toimikunnan ehdotuksen 7 artikla (Excess of authority or contravention of instructions):
”The conduct of an organ of a State or of a person or entity empowered to exercise elements of the governmental authority shall be considered an act of the State under international law if the organ, person or entity acts in that capacity, even if it exceeds its authority or contravenes instructions.”
sekä siihen liittyvät huomautukset (molemmat saatavilla useilla kielillä verkkosivuilta < http://www.un.org/law/ilc/texts/State_responsibility/responsibilityfra.htm >, s. 91–92, 13 kohta ja s. 99 sekä sitä seuraavat sivut, ja niissä mainitut lähteet).
(30)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 78 kohta, ja ks. kansainvälisen oikeuden osalta edellä alaviitteessä 29 mainitun kansainvälisen oikeuden toimikunnan ehdotuksen 4 artikla (Conduct of organs of a State).
”1. The conduct of any State organ shall be considered an act of that State under international law, whether the organ exercises legislative, executive, judicial or any other functions, whatever position it holds in the organization of the State, and whatever its character as an organ of the central government or of a territorial unit of the State.
2. An organ includes any person or entity which has that status in accordance with the internal law of the State.”
sekä siihen liittyvät huomautukset (s. 84 ja sitä seuraavat sivut), joissa esitetään yhteenveto kansainvälisen oikeuden tilasta (molemmat saatavilla useilla kielillä verkkosivuilta < http://www.un.org/law/ilc/texts/State_responsibility/responsibilityfra.htm >, ja kansainvälisen tuomioistuimen 29.5.1999 antama lausunto riita-asiassa, joka koski ihmisoikeuskomission erikoisraportoijan immuniteettia oikeudenkäynnissä (I. C. J. Reports 1999, s. 62/63, 62 kohta, niin ikään saatavilla osoitteessa http://www.icj-cij.org/ otsikolla ”Decisions”/”Décisions”).
(31)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 78 kohta, ja ks. kansainvälisen oikeuden osalta edellä alaviitteessä 29 mainitun kansainvälisen oikeuden toimikunnan ehdotuksen 8 artikla (Conduct directed or controlled by a State):
”The conduct of a person or group of persons shall be considered an act of a State under international law if the person or group of persons is in fact acting on the instructions of, or under the direction or control of that State in carrying out the conduct.”
sekä niin ikään alaviitteessä 29 mainitut siihen liittyvät huomautukset (s. 103 ja sitä seuraavat sivut) ja kansainvälisen tuomioistuimen 24.5.1980 antama tuomio tapauksessa, jossa oli kyse Yhdysvaltojen diplomaatti- ja konsulihenkilöstöstä Teheranissa (I. C. J. Reports 1980, s. 3/4, 58 kohta, niin ikään saatavilla osoitteessa http://www.icj-cij.org/ otsikolla ”Decisions”/”Décisions”).
(32)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 78 kohta, ja ks. kansainvälisen oikeuden osalta edellä alaviitteessä 29 mainittu kansainvälisen oikeuden toimikunnan ehdotus (s. 70 ja 81), edellä mainittu kansainvälisen tuomioistuimen Teheranin panttivankitapausta koskeva tuomio, s. 61–67, ja kansainvälisen tuomioistuimen asiassa Korfu Kanal 9.4.1949 antama tuomio (I. C. J. Reports 1949, s. 4, s. 22–23, niin ikään saatavilla osoitteessa http://www.icj-cij.org/ otsikolla ”Decisions”/”Décisions”).
(33)  –	Ks. Euroopan ihmisoikeustoimikunnan kertomus 25.1.1976 valitukseen nro 5310/71 (Irlanti v. Yhdistynyt kuningaskunta, Yearbook 19, s. 758):
” – – the State[’s] – – existing obligations can be violated also by a person exercising an official function vested in him at any, even the lowest level, without express authorisation and even outside or against instructions.”
” – – [les] obligations existantes [de l’État] peuvent être violées également par une personne exerçant une fonction officielle qui lui est confiée, quel que soit le niveau, même le plus bas, sans autorisation expresse, voire en-dehors ou à l’encontre d’instructions.”
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin noudatti asiassa Euroopan ihmisoikeustoimikunnan kantaa (ks. asia nro 5310/71, Irlanti v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 18.1.1978, A-sarja, nro 25, 159 kohta) ja vahvisti vuonna 1999 nimenomaisesti Euroopan ihmisoikeustoimikunnan tuolloisen näkemyksen (ks. asia nro 28396/95, Wille v. Liechtenstein, tuomio 28.10.1999, Reports of Judgments and Decisions 1999-VII, 46 kohta).
(34)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainittu asia Salomone Haim, tuomion 44 kohta ja samassa alaviitteessä mainitut yhdistetyt asiat Brasserie du Pêcheur ja Factortame, tuomion 58 kohta.
(35)  –	Ks. asia C-150/99, Stockholm Lindöpark, tuomio 18.1.2001 (Kok. 2001, s. I-493, 38 kohta); asia C-392/93, British Telecommunications, tuomio 26.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1631, 41 kohta ja sitä seuraavat kohdat); yhdistetyt asiat C-283/94, C-291/94 ja C-292/94, Denkavit International ym., tuomio 17.10.1996 (Kok. 1996, s. I-5063, 49 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja asia C-224/01, Köbler, tuomio 30.9.2003 (Kok. 2003, s. I-10239, 101 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(36)  –	Ks. erityisesti tämän ratkaisuehdotuksen 80 ja 82 kohta.
(37)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohta.
(38)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 38 ja 41 kohta.
(39)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta.
(40)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohta.
(41)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohta.
(42)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohta.
(43)  –	Ks. erityisesti tämän ratkaisuehdotuksen 82 kohta.
(44)  –	Edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa komissio v. Ranska annetussa tuomiossa ja edellä alaviitteessä 21 mainitussa asetuksessa N:o 2679/98 esitettyjen perusteiden soveltaminen ei siten ole mahdollista.
(45)  –	Vastatessaan ennakkoratkaisukysymyksiin yhteisöjen tuomioistuimen on sitä vastoin pidettävä lähtökohtana sitä tosiseikastoa, jonka kansallinen tuomioistuin on esittänyt. Ensinnäkään Suomen hallitus sen enempää kuin Lehtinenkään eivät näet ole esittäneet tarkempia tietoja ministeriön toimenpiteistä. Toiseksi tiedot ovat ristiriidassa kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen kanssa, joten ne on jo sen vuoksi jätettävä huomiotta.
(46)  –	Ks. asiassa 8/74, Dassonville, 11.7.1974 annetun tuomion (Kok. 1974, s. 837, Kok. Ep. II, s. 349, 5 kohta) sanamuoto ja asia C-383/97, van der Laan, tuomio 9.2.1999 (Kok. 1999, s. I-731, 18 kohta).
(47)  –	Ks. edellä alaviitteessä 18 mainitussa asiassa komissio v. Irlanti annetun tuomion (ns. Buy Irish ‑tapaus) 2, 3 ja 25–29 kohta).
(48)  –	Ks. edellä alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 58 ja 59 kohta ja alaviitteessä 19 mainitussa asiassa komissio v. Ranska annetun tuomion 31 ja 32 kohta.
(49)  –	Ks. edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa komissio v. Ranska annetun tuomion 32–34 kohta ja alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 64 kohta.
(50)  –	Ks. edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa komissio v. Ranska annetun tuomion 35 kohta.
(51)  –	Lehtisen antamien tietojen mukaan 13.6.2001 julkaistut tiedot eivät perustuneet hänen antamaansa haastatteluun.
(52)  –	Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 38 ja 41 kohta.
(53)  –	Ks. asia C-35/88, komissio v. Kreikka, tuomio 12.7.1990 (Kok. 1990, s. I-3125, 42 ja 43 kohta) ja asia 5/79, Buys ym., tuomio 18.10.1979 (Kok. 1979, s. 3203, 30 kohta).
(54)  –	Ks. asia C-374/89, komissio v. Belgia, tuomio 19.2.1991 (Kok. 1991, s. I-367, 13 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja asia C-340/89, Vlassopoulou, tuomio 7.5.1991 (Kok. 1991, s. I-2357, Kok. Ep. XI, s. I-207, 14 kohta).
(55)  –	Ks. yhdistetyt asiat C-96/03 ja C-97/03, Tempelman ja van Schaijk, tuomio 10.3.2005 (47 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); asia C-189/01, Jippes ym., tuomio 12.7.2001 (Kok. 2001, s. I-5689, 81 kohta); yhdistetyt asiat C-27/00 ja C-122/00, Omega Air ym., tuomio 12.3.2002 (Kok. 2002, s. I-2569, 62 kohta); edellä alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 79 kohta ja asia C-220/01, Lennox, tuomio 3.7.2003 (Kok. 2003, s. I-7091, 76 kohta).
(56)  –	Tiedossa oleva onnettomuus johtui turvalukituksesta; ks. tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta.
(57)  –	Ks. esim. asia C-274/99 P, Connolly, tuomio 6.3.2001 (Kok. 2001, s. I-1611, 39 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa nro 17851/91, Vogt v. Saksa, 26.9.1995 antama tuomio (A-sarja, nro 323, 43 ja 53 kohta) ja asiassa 22954/93, Ahmed ym. v. Yhdistynyt kuningaskunta, 2.9.1998 antama tuomio (Reports 1998-VI, 41, 55 ja 56 kohta).
(58)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 78 ja 106 kohta ja sitä seuraavat kohdat. Kuten niissä todetaan, tässä tapauksessa tällainen velvoite ei liene kuitenkaan syntynyt, vaikka sananvapautta ei otettaisikaan huomioon.
(59)  –	Ks. edellä alaviitteessä 7 mainitussa asiassa Schmidberger annetun tuomion 71–82 kohta).
(60)  –	Ks. yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön osalta edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Salomone Haim annetun tuomion 36 kohta.
(61)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Salomone Haim annetun tuomion 37 kohta.
(62)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 110 kohta.
(63)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 72 kohta ja sitä seuraavat kohdat ja 100 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(64)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetun tuomion 55 ja 56 kohta.
(65)  –	Ks. asia C-5/94, Hedley Lomas, tuomio 23.5.1996 (Kok. 1996, s. I-2553, 28 kohta); edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Salomone Haim annetun tuomion 38 kohta ja alaviitteessä 35 mainitussa asiassa Stockholm Lindöpark annetun tuomion 40 ja 41 kohta.
(66)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 113 kohta.
(67)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetun tuomion 67 kohta; yhdistetyt asiat C-6/90 ja C-9/90, Francovich ym., tuomio 19.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5357, Kok. Ep. XI, s. I-467, 41–43 kohta) ja asia 199/82, San Giorgio, tuomio 9.11.1983 (Kok. 1983, s. 3595, Kok. Ep. VII, s. 373, 14 kohta).
(68)  –	Ks. edellä alaviitteessä 27 mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame annetun tuomion 87 kohta.
(69)  –	Ks. asia C-302/97, Konle, tuomio 1.6.1999 (Kok. 1999, s. I-3099, 63 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja edellä alaviitteessä 27 mainitussa asiassa Salomone Haim annetun tuomion 30–32 kohta.
(70)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 144 ja 145 kohta.
(71)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 144 ja 145 kohta.