61996CC0154_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Tribunal du travail de Bruxelles, Belgia, on esittänyt 22.4.1996 tekemällään päätöksellä tässä asiassa kolme ennakkoratkaisukysymystä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY(1) (jäljempänä direktiivi) tulkinnasta. Kysymyksillä itse asiassa pyydetään yhteisöjen tuomioistuinta arvioimaan uudelleen asiassa C-154/92, Van Cant, 1.7.1993 antamaansa tuomiota,(2) jossa yhteisöjen tuomioistuin muun muassa totesi, että miesten ja naisten työeläkkeisiin sovellettavien laskentamenetelmien välisen eron pysyttäminen on direktiivin vastaista, kun eläkeikien välillä aikaisemmin ollut ero on poistettu.
Direktiivi
2 Direktiivin tarkoituksena on sen 1 artiklan mukaan asteittain toteuttaa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä.
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, kun on kysymyksessä:
- järjestelmien soveltamisala ja niiden piiriin pääsemisen edellytykset;
- velvollisuus osallistua rahoitukseen ja maksuosuuksien laskentaperusteet;
- etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset."
Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Tämä direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle:
a) eläkeiän määrittelyä vanhuus- ja työeläkkeen myöntämiseksi sekä sen mahdollisia vaikutuksia muihin etuuksiin;
- - ."
Kansallinen lainsäädäntö
3 Työntekijöiden vanhuuseläkkeestä ja leskeneläkkeestä 24 päivänä lokakuuta 1967 tehdyn kuninkaan päätöksen (arrêté royal) nro 50(3) (jäljempänä päätös) mukaan naisten yleinen eläkeikä on 60 vuotta ja miesten 65 vuotta. Oikeus työntekijöiden vanhuuseläkkeeseen karttuu kultakin kalenterivuodelta, ja eläke lasketaan murtolukuna tiettyjen sääntöjen mukaisesti vahvistetusta palkasta. Miesten etuus on kultakin kalenterivuodelta 1/45 tällä tavalla lasketusta palkasta ja naisten etuus vastaavasti 1/40.
4 Työntekijöiden joustavasta eläkeiästä sekä työntekijöiden eläkkeiden mukauttamisesta yleisen hyvinvoinnin kehitykseen 20 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain(4) (jäljempänä laki) 2 §:n 1 momentin mukaan työntekijöiden vanhuuseläkettä voi saada aikaisintaan sitä kuukautta, jonka aikana eläkkeensaaja täyttää 60 vuotta, seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä.
Lain 3 §:n 1 momentissa säädetään eläkkeen laskemisesta, että oikeus työntekijöiden vanhuuseläkkeeseen karttuu kultakin kalenterivuodelta siten, että eläke on tietty murtoluku, eli miesten osalta 1/45 ja naisten osalta 1/40, päätöksen mukaisesti lasketusta palkasta.
5 Juuri tämä oikeudellinen tilanne oli edellä mainitussa asiassa Van Cant esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen taustalla. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti asiassa Van Cant antamansa tuomion 13 kohdassa, että "jos kansallisella lainsäädännöllä on poistettu mies- ja naispuolisten työntekijöiden eläkeiän ero, - minkä tutkiminen kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan selvittää oikeusriidan tosiseikat -, direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ei enää voida käyttää perusteena sille, että sellainen työntekijöiden vanhuuseläkkeen laskentatavassa oleva ero, joka liittyi tähän eläkeiässä olleeseen eroon, on pysytettävä".
Yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdalla on ollut välitön oikeusvaikutus 23.12.1984 lähtien (tuomion 18 kohta) ja että jos kyseistä kansallista säännöstä ei tämän vuoksi voida soveltaa, huonompaan asemaan asetetulla ryhmällä on oikeus siihen, että tähän ryhmään sovelletaan samaa järjestelmää kuin paremmassa asemassa olevaan ryhmään, jonka tilanne on sama, sillä viimeksi mainittuun ryhmään sovellettava järjestelmä on ainoa pätevä viitejärjestelmä, niin kauan kuin direktiiviä ei ole pantu täytäntöön oikein (tuomion 22 kohta).
6 Yhteisöjen tuomioistuin ei siis ottanut kantaa siihen, oliko mies- ja naispuolisten työntekijöiden eläkeiän ero poistettu lailla, koska tämä kysymys koski kansallisen lainsäädännön tulkintaa. Kansalliset tuomioistuimet eivät kuitenkaan ole ratkaisseet tätä kysymystä samalla tavalla. Cour du travail de Gand on katsonut, että eläkeiän ero on pysytetty, mutta Cour du travail de Liège ja Cour du travail d'Anvers ovat päätyneet päinvastaiseen tulokseen eli siihen, että eläkeiän ero on poistettu lailla.
7 Belgian lainsäätäjä ei jäänyt odottamaan, että Belgian Cour de cassation ratkaisisi tämän tulkintaongelman, vaan se antoi 19.6.1996 edellä mainitun lain tulkintaa koskevan lain(5) (jäljempänä tulkintalaki).
Tulkintalain 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
"[Lain] 2 §:n 1, 2 ja 3 momenttia ja 3 §:n 1, 2, 3, 5, 6 ja 7 momenttia tulkittaessa 'työntekijöiden vanhuuseläkkeellä' tarkoitetaan korvaavaa tuloa, joka myönnetään sellaiselle eläkkeeseen oikeutetulle, jonka katsotaan tulleen soveltumattomaksi työhön vanhuuden vuoksi, minkä oletetaan tapahtuvan miespuolisten etuudensaajien osalta 65 vuoden iässä ja naispuolisten etuudensaajien osalta 60 vuoden iässä."
8 Lakiesityksen perusteluista(6) ilmenee muun muassa seuraavaa:
"Lailla, joka annettiin 20.7.1990, otettiin käyttöön 'joustava' eläkeikä, mikä merkitsee erityisesti sitä, että miehet voivat siirtyä eläkkeelle ennen 65 vuoden ikää, eli se toisin sanoen mahdollistaa varhaistetun eläkkeelle siirtymisen, jonka ainona eläkkeensaajalle epäedullisena seurauksena on eläkkeen määrän pieneneminen. Tämä oli mahdollista myös ennen 20.7.1990 annettua lakia voimassa olleen eläkelainsäädännön mukaan. Uusi lainsäädäntö poikkeaa aikaisemmasta vain siten, ettei eläkkeen määrä pienene varhennetulle eläkkeelle siirtymisen johdosta enää yhtä paljon kuin aiemmin."
Ennen edellä mainitun lain antamista eläke-etuus pieneni varhennetun eläkkeen vuoksi viisi prosenttia vuodessa.
Asian tosiseikat
9 Office national des pensions (jäljempänä ONP) myönsi Louis Wolfsille eläkkeen, jota alettiin maksaa 1.9.1995 alkaen ja jonka suuruus oli 109 026 Belgian frangia (BEF) vuodessa. Etuus laskettiin käyttäen murtolukua 13/45, koska huomioon otettiin vuodet 1955-1967.
10 Wolfs nosti 12.7.1995 kanteen ONP:ta vastaan vaatien muun muassa sitä, että eläkettä laskettaessa nimittäjän on oltava 40 eikä 45.
Ennakkoratkaisukysymykset
11 Tribunal du travail de Bruxelles on 22.4.1996 - eli ennen tulkintalain antamista - tekemällään päätöksellä lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Jääkö joustava eläkejärjestelmä, jonka jäsenvaltio on toteuttanut eläkeikää koskevista Euroopan yhteisön politiikan periaatteista 10 päivänä joulukuuta 1982 annetun Euroopan unionin ministerineuvoston suosituksen 82/857/ETY(7) mukaisesti, miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun direktiivin 79/7/ETY soveltamisalan ulkopuolelle tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, kun otetaan huomioon se, että joustavan eläkeiän vahvistamista naisille ja miehille esimerkiksi 60 ja 65 vuoden välille ei voida pitää samana asiana kuin pelkkää saman eläkeiän vahvistamista kaikille, ja se, että se ei ole välttämättä direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaista, vaikka siihen liittyisi eri laskentamenetelmien voimassa pitäminen miesten ja naisten eläkkeiden osalta, sillä kaikilla eläkkeelle jäävillä henkilöillä on tässä järjestelmässä mahdollisuus määritellä vapaasti eläkkeensä alkamisajankohta työuransa mukaan; vaikuttaako asiaan se, että näin perustetulla järjestelmällä pyritään saavuttamaan kyseisen valtion sosiaalipolitiikan välttämätön tavoite ja että se on perusteltu sellaisten seikkojen vuoksi, jotka eivät millään tavoin liity sukupuoleen perustuvaan syrjintään?
2) Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kieltävä, merkitseekö direktiivin 79/7/ETY ja suosituksen 82/857/ETY tavoitteiden samanaikainen toteuttaminen - eli joustavan eläkeiän vahvistaminen kaikille sekä miesten ja naisten tasa-arvon aikaansaaminen sosiaaliturvan alalla - sekä sen tilanteen huomioon ottaminen, että lakisääteisten vanhuuseläkkeiden osalta miesten ja naisten tasa-arvoisuus on muodollista ja että todellisuudessa miehiä ja naisia kohdellaan eriarvoisesti, sitä, että jäsenvaltion on mekaanisesti tasoitettava vanhuuseläkkeelle pääsyn edellytykset siten, että ne vastaavat alhaisimpia edellytyksiä, ja varmistettava näin miehille ja naisille oikeus päästä eläkkeelle valintansa mukaan alhaisimmasta eläkeiästä lähtien ja saada eläkkeensä määritetyksi sen laskentatavan mukaisesti, jota on tähän asti sovellettu niihin henkilöihin, jotka ovat voineet päästä eläkkeelle tämän ikäisinä; onko vastaus sama niistä seurauksista huolimatta, joita tästä aiheutuu sellaisten eläkejärjestelmien taloudelliselle tasapainolle, joita ei ole perustettu näiden periaatteiden mukaisesti?
3) Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kieltävä, onko edullisinta vaihtoehtoa sovellettava yhteisön oikeuden mukaan koko työuraan vai voidaanko sen soveltamista rajoittaa niin, että sitä sovelletaan joko joustavasta eläkeiästä annetun lain voimaantulon jälkeisiin työskentelyvuosiin tai Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Van Cant antaman tuomion antamispäivän eli 1.7.1993 jälkeisiin työskentelyvuosiin?"
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
12 Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa itse asiassa selvittää, pitääkö yhteisöjen tuomioistuin aiheellisena tarkastella asiassa Van Cant annettua tuomiota uudelleen. Kansallinen tuomioistuin haluaa kiinnittää huomiota siihen, että laissa säädetään joustavasta eläkeiästä, jonka perusteella miespuoliset työntekijät voivat 60 vuotta täytettyään itse päättää, mistä alkaen he haluavat saada eläkettä, ennen kuin he täyttävät 65 vuotta.
13 Wolfs on väittänyt, että yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Van Cant antamasta tuomiosta seuraa, että ONP:n olisi pitänyt soveltaa sekä miesten että naisten osalta murtolukua, jonka nimittäjä olisi ollut 40.
14 ONP ja Belgian hallitus ovat väittäneet, että yhteisöjen tuomioistuin on jo vastannut tähän kysymykseen asiassa Van Cant antamassaan tuomiossa ja että tulkintalailla on nyt ratkaistu se tulkintaongelma, jonka yhteisöjen tuomioistuin nimenomaan jätti kansallisten tuomioistuinten ratkaistavaksi. Lailla, jota tulkittiin tulkintalailla, ei siis ole poistettu eläkeikien eroa. Tämä ilmenee myös siitä, että naisten 60 vuoden ikäraja ja miesten 65 vuoden ikäraja on säilytetty muualla sosiaalilainsäädännössä. Nämä ikärajat koskevat siten edelleen esimerkiksi työttömyyskorvausta ja työkyvyttömyysetuuksia. Lain todellinen sisältö on se, että sillä annetaan miespuolisille työntekijöille mahdollisuus siirtyä varhennetulle eläkkeelle, joten laki on vain eräs toimenpide tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisessa toteuttamisessa.
15 Komissio on todennut, että tässä asiassa on todellista epäselvyyttä lain varsinaisesta sisällöstä ja että laki ei ole johtanut 60 vuoden eläkeiän yleiseen käyttöön molempien sukupuolten osalta. Useat seikat viittaavat siihen, että lainsäätäjän tarkoitus ei ollut poistaa eläkeikien eroa kyseisellä lailla ja että laki on siten vain eräs toimenpide eron asteittaisessa poistamisessa. Komissio on näin ollen sitä mieltä, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan poikkeamissäännöstä voidaan soveltaa kyseiseen lakiin, sellaisena kuin sitä on tulkittu tulkintalailla.
Kannanotto
16 Asiassa Van Cant annetun tuomion 11 kohdasta ilmenee, että lainsäädäntö, jonka mukaan työntekijöiden vanhuuseläkkeisiin sovelletaan eri laskentamenetelmää työntekijän sukupuolesta riippuen, on direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua syrjintää.
17 Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodon mukaan jäsenvaltiot voivat jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle eläkeiän määrittelyn vanhuus- ja työeläkkeen myöntämiseksi. Jos eläkeikä on sama molemmille sukupuolille, soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen edellytykset eivät enää täyty.
18 Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti asiassa Van Cant antamansa tuomion 13 kohdassa, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan poikkeamissäännöstä, jota vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on tulkittava suppeasti,(8) ei voida käyttää perusteena sille, että laskentamenetelmässä oleva ero on pysytettävä, jos itse eläkeiässä oleva ero on poistettu. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen katsonut, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohta koskee ainoastaan itse eläkeikää mutta ei sellaista muuta vanhuuseläkejärjestelmässä ilmenevää syrjintää, joka ei ole välttämätön seuraus tällaisesta eläkeikien erosta.(9)
19 Tässä asiassa ei ole tullut esiin mitään sellaista, minkä perusteella olisi aihetta arvioida uudelleen asiassa Van Cant annetussa tuomiossa esiin tuotua 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan periaatteellista tulkintaa.
20 Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Van Cant antamansa tuomion 13 kohdassa, kansallisen tuomioistuimen kuuluu arvioida, onko eläkeikien ero todella poistettu kansallisella lainsäädännöllä. Tulkintalain antamisella on selvennetty tätä kysymystä, koska sen mukaan lakia on tulkittava siten, että vanhuuseläke on etuus, joka myönnetään henkilöille, jotka ovat vanhuuden vuoksi tulleet soveltumattomiksi työhön, minkä oletetaan tapahtuvan miespuolisten etuudensaajien osalta 65 vuoden iässä ja naispuolisten etuudensaajien osalta 60 vuoden iässä. Lailla käyttöön otettu "joustava" eläkeikä tarkoittaa siis käytännössä vain sitä, että miespuoliset työntekijät voivat siirtyä varhennetulle eläkkeelle 60 vuotta täytettyään, minkä seurauksena eläke pienentyy. Kansallinen tuomioistuin on ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeneessa päätöksessään käyttänyt lähtökohtana juuri tätä tulkintaa.
21 Tulkintalain antaminen voi olla periaatteellisella tasolla arveluttavaa. Tällaisen lain voidaan katsoa merkitsevän oikeustilan taannehtivaa muuttamista, jos lainsäätäjä tulkitsee voimassa olevaa lakia eri tavalla kuin kansallinen ylimmän oikeusasteen tuomioistuin. Monet seikat viittaavat lisäksi siihen, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että se on peruste ainoastaan eläkeikien eron pysyttämiseen, mutta ei tällaisen eron (uudelleen) käyttöön ottamiseen. Tässä tapauksessa tällaista muutosta ei pitäisi tehdä kiertotietä "tulkintalaillakaan".
22 Lain lähempi tulkinta, sellaisena kuin se ilmenee Belgian tuomioistuinten erilaisista ratkaisuista, voi käsiteltävänä olevassa asiassa kuitenkin nostaa esiin kysymyksiä. Sitä tulkintaa, jonka sekä Belgian lainsäätäjä että kansallinen tuomioistuin ovat katsoneet oikeaksi, tukee se, että lailla ei ole poistettu esimerkiksi työttömyyskorvausten ja työkyvyttömyysetuuksien saamisen eri ikärajoja, jotka edelleen ovat 60 vuotta naisten ja 65 vuotta miesten osalta. Tämän vuoksi tulkintalain soveltaminen ei käsiteltävänä olevassa asiassa mielestäni ole erityisen arveluttavaa.
23 Lakia, sellaisena kuin sitä on tulkittu tulkintalailla, on näin ollen pidettävä sellaisena miesten ja naisten välisen syrjinnän asteittaista poistamista koskevana toimenpiteenä, jota direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan poikkeamissäännös koskee. Viittaan tältä osin asiassa C-420/92, Bramhill, 7.7.1994 annettuun tuomioon,(10) jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaista poikkeusta, joka koski huollettavana olevasta puolisosta maksettavaa lisää, voitiin edelleen soveltaa, vaikka jäsenvaltio oli poistanut syrjinnän vain sellaisten naisten osalta, jotka täyttävät tietyt edellytykset.
24 Edellä olevan perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa sellaiseen "joustavaan" vanhuuseläkejärjestelmään, joka otettiin käyttöön 20.7.1990 annetulla lailla, sellaisena kuin sitä on tulkittu 19.6.1996 annetulla lailla, jonka mukaan vanhuuseläke määritellään etuudeksi, joka myönnetään henkilöille, jotka ovat tulleet soveltumattomiksi työhön vanhuuden vuoksi, minkä oletetaan tapahtuvan miespuolisten etuudensaajien osalta 65 vuoden iässä ja naispuolisten etuudensaajien osalta 60 vuoden iässä, mutta jonka mukaan miehet voivat 60 vuotta täytettyään kuitenkin päättää jäädä eläkkeelle.
Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
25 Toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen ei näin ollen ole tarpeen vastata, koska näillä kysymyksillä olisi merkitystä vain, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi.
Ratkaisuehdotus
26 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Tribunal du travail de Bruxellesin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa sellaiseen "joustavaan" vanhuuseläkejärjestelmään, joka otettiin käyttöön 20.7.1990 annetulla lailla, sellaisena kuin sitä on tulkittu 19.6.1996 annetulla lailla, jonka mukaan vanhuuseläke määritellään etuudeksi, joka myönnetään henkilöille, jotka ovat tulleet soveltumattomiksi työhön vanhuuden vuoksi, minkä oletetaan tapahtuvan miespuolisten etuudensaajien osalta 65 vuoden iässä ja naispuolisten etuudensaajien osalta 60 vuoden iässä, mutta jonka mukaan miehet voivat 60 vuotta täytettyään kuitenkin päättää jäädä eläkkeelle.
(1) - EYVL 1979, L 6, s. 24.
(2) - Kok. 1993, s. I-3811.
(3) - Moniteur belge, 27.10.1967, s. 11258.
(4) - Moniteur belge, 15.8.1990, s. 15875.
(5) - Loi interprétative de la loi du 20 juillet 1990 instaurant un âge flexible de la retraite pour travailleurs salariés et adaptant les pensions des travailleurs salariés à l'évolution du bien-être général (laki työntekijöiden joustavasta eläkeiästä ja työntekijöiden eläkkeiden mukauttamisesta yleisen hyvinvoinnin kehitykseen 20 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain tulkinnasta), Moniteur belge, s. 22346.
(6) - Chambre des représentants, session ordinaire 1995-1996, 26.2.1996, asiakirja nro 449/1.
(7) - EYVL L 357, s. 27.
(8) - Ks. esim. asia C-328/91, Thomas ym., tuomio 30.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1247, 8 kohta).
(9) - Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-9/91, Equal Opportunities Commission, 7.7.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. I-4297) todennut, että syrjintä, joka väistämättä liittyy eläkeikien eroon, kuuluu samoin direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan. Tuossa asiassa oli kyse siitä, että miesten piti maksaa vakuutusmaksuja viisi vuotta pidempään kuin naisten, mikä nimenomaan heijasti eläkeikien eroa.
(10) - Kok. 1994, s. I-3191.