62024CO0001
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (yhdeksäs jaosto)
2 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta – SEUT 267 artikla – Tuomioistuimen käsite – College voor de Rechten van de Mens (ihmisoikeusinstituutti, Alankomaat) – Tuomiovallan pakottavuus – Ratkaisu, joka ei ole sitova – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen
Asiassa C‑1/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka College voor de Rechten van de Mens (ihmisoikeusinstituutti, Alankomaat) on esittänyt 8.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 2.1.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
X
vastaan
Achmea Schadeverzekeringen NV,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Spineanu-Matei sekä tuomarit J.-C. Bonichot (esittelevä tuomari) ja S. Rodin,
julkisasiamies: P. Pikamäe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan sekä miesten ja naisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan alalla 13.12.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/113/EY (EUVL 2004, L 373, s. 37) tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty College voor de Rechten van de Mensissa (ihmisoikeusinstituutti, Alankomaat) vireillä olevassa asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä yksittäisen yrityksen omistaja X ja toisaalta Achmea Schadeverzekeringen NV ‑niminen vakuutusyhtiö (jäljempänä Achmea) ja joka koskee naisten ja miesten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta työnantajien mahdollisuudessa saada vakuutuksia työntekijöidensä poissaolon seurausten varalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2004/113 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan [Euroopan] yhteisön toimivallan rajoissa kaikkiin henkilöihin, mukaan lukien julkishallinnon elimet, jotka tarjoavat yleisesti saatavilla olevia tavaroita tai palveluja yksityisellä tai julkisella sektorilla yksityis- ja perhe-elämän sekä niiden yhteydessä tehtävien liiketoimien ulkopuolella.
– –
4.   Tätä direktiiviä ei sovelleta työtä ja ammattia koskeviin asioihin. Sitä ei myöskään sovelleta itsenäistä ammatinharjoittamista koskeviin asioihin, jos ne kuuluvat muun yhteisön lainsäädännön piiriin.”
4
Direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Vakuutusmatemaattiset tekijät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikissa viimeistään 21 päivänä joulukuuta 2007 jälkeen tehdyissä uusissa sopimuksissa sukupuolen käyttäminen vakuutuspalveluja ja niihin liittyviä rahoituspalveluja koskevien maksujen ja etuuksien laskennassa ei johda eroihin yksilöiden maksuissa ja etuuksissa.”
Alankomaiden oikeus
5
Yhdenvertaisesta kohtelusta 2.3.1994 annetun yleisen lain (Algemene wet gelijke behandeling, Stb. 1994, nro 230; jäljempänä yhdenvertaisesta kohtelusta annettu laki) 7 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Syrjintä on kiellettyä tavaroiden tai palvelujen tarjonnassa tai tavaroiden ja palvelujen saatavuudessa sekä asiaan liittyvien sopimusten tekemisessä, täyttämisessä tai päättämisessä sekä uraohjeiden ja opinto-ohjausta ja ammatillista ohjausta koskevien neuvojen tai opastuksen antamisessa, kun näitä toimia suoritetaan
a.
ammatin tai liiketoiminnan harjoittamisen yhteydessä
b.
viranomaisten toimesta
c.
asumisen, sosiaalisen suojelun, terveydenhuollon, kulttuurin tai opetuksen alalla toimivien laitosten toimesta, tai
d.
sellaisten luonnollisten henkilöiden toimesta, jotka eivät toimi ammatin tai liiketoiminnan harjoittamisen yhteydessä, siltä osin kuin tarjoaminen on julkista toimintaa.”
6
Ihmisoikeusinstituutista 24.11.2011 annetun lain (Wet College voor de rechten van de mens, Stb. 2011, nro 573) 10 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”[Ihmisoikeusinstituutti] voi kirjallisesta pyynnöstä toimittaa tutkinnan sen selvittämiseksi, onko kyseessä ollut tai onko kyseessä yhdenvertaisesta kohtelusta annetussa laissa, miesten ja naisten tasa-arvoisesta kohtelusta annetussa laissa [(Wet gelijke behandeling van mannen en vrouwen)] tai siviililain [(Burgerlijk Wetboek)] 7 osan 646 §:ssä tarkoitettu syrjintä, ja se voi ilmoittaa tätä koskevasta päätöksestään. [Ihmisoikeusinstituutti] voi lisäksi toimittaa tutkinnan omasta aloitteestaan sen selvittämiseksi, onko tällaiseen syrjintään syyllistytty järjestelmällisesti, ja se voi ilmoittaa tätä koskevasta päätöksestään.”
7
Ihmisoikeusinstituutista annetun lain 11 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Ihmisoikeusinstituutti] aloittaa tutkinnan ja ilmoittaa kirjallisesti päätöksestään, joka on perusteltava, hakijalle, syrjintään syyllistyneelle ja mahdolliselle syrjitylle.”
8
Kyseisen lain 13 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Ihmisoikeusinstituutti] voi saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi vaatiakseen, että yhdenvertaisesta kohtelusta annetun yleisen lain, miesten ja naisten tasa-arvoisesta kohtelusta annetun lain tai siviililain 7 osan 646 §:n vastainen käyttäytyminen todetaan lainvastaiseksi, että kyseinen käyttäytyminen kielletään tai että sen seuraukset määrätään poistettaviksi.”
9
Yhdenvertaista kohtelua koskevaan tutkintaan liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (Besluit werkwijze onderzoek gelijke behandeling) 28 §:ssä säädetään seuraavaa:
”[Ihmisoikeusinstituutin] päätös ja siihen mahdollisesti liittyvät suositukset ovat julkisia. Päätöksestä voidaan toimittaa vain anonymisoitu jäljennös, kun [ihmisoikeusinstituutin] mukaan asianosaisten, asianomaisten henkilöiden tai kolmansien osapuolten olennaisten etujen suojaaminen sitä edellyttää.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10
X:llä on yrityksessään palveluksessaan vain naispuolisia työntekijöitä.
11
Achmea tarjoaa yrittäjille vahinkovakuutuksia ja myös vakuutuksia yrittäjien työntekijöiden poissaoloon liittyvien seurausten varalta.
12
Alankomaiden oikeuden mukaan on niin, että jos työntekijä on poissa sairauden vuoksi, työnantaja on velvollinen maksamaan edelleen osan palkasta lähtökohtaisesti enintään 102 viikon ajalta. Työnantaja voi vakuuttaa tämän riskin ottamalla vakuutuksenantajalta vakuutuksen tällaiseen poissaoloon liittyvien seurausten varalta. Kyseisen vakuutuksen mukaan työnantajalle maksetaan korvaus, joka kattaa osan sairaan työntekijän palkasta kahden ensimmäisen sairausvuoden aikana.
13
Achmean internetsivustolla on työkalu, jonka avulla vakuutusmaksun määrä voidaan laskea. X, jonka palveluksessa oli tällöin yksinomaan naispuolisia työntekijöitä, käytti tätä työkalua, jolla suoritetun laskelman mukaan maksun määrä oli noin 920,64 euroa kuukaudessa. X:n suoritettua kyseisen laskelman uudelleen lähtemällä siitä oletuksesta, että hänen palveluksessaan on vain miespuolisia työntekijöitä, maksun määräksi tuli 691,88 euroa kuukaudessa.
14
Vastauksena X:n pyyntöön Achmea selitti, että maksun suuruus lasketaan sellaisten riskiä koskevien tietojen ja aiempien tietojen perusteella, joihin liittyy erilaisia tekijöitä, kuten muun muassa sukupuoli.
15
Achmean vakuutusehdoissa todetaan, että maksun suuruus riippuu yrityksen toiminnasta, työntekijöiden poissaoloa kyseisellä toimialalla koskevista tiedoista (työntekijöiden lukumäärästä riippuen), vakuutuksen kattavuudesta ja työntekijöitä koskevista tiedoista, kuten taatusta vuosipalkasta, syntymävuodesta ja sukupuolesta, poissaolopäivistä ja kolmen viimeisen vuoden aikana maksetusta palkasta.
16
X teki College voor de Rechten van de Mensille, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt elin, hakemuksen saadakseen päätöksen, jolla vastataan siihen, onko edellä kuvatuissa olosuhteissa kyse kielletystä sukupuoleen perustuvasta syrjinnästä. Hän katsoo tältä osin, että Achmea harjoittaa tällaista syrjintää ottaessaan sukupuolen mukaan laskettaessa työntekijöiden poissaolon seurausten varalta otetun vakuutuksen vakuutusmaksun määrää. Tästä seuraa hänen mukaansa, että maksu, joka on maksettava, kun kaikki työntekijät ovat naisia, on suurempi kuin maksu, joka on maksettava, kun kaikki työntekijät ovat miehiä.
17
Achmea väittää sitä vastoin ennakkoratkaisua pyytäneessä elimessä, että se vaatii suurempaa maksua naisten vakuuttamisesta sitä syystä, että tilastojen mukaan naiset ovat keskimääräisesti poissa sairauden vuoksi useammin kuin miehet. Achmean mukaan direktiivistä 2004/113 ilmenee ainoastaan, että sukupuolen käyttäminen vakuutusten yhteydessä ei saa johtaa eroihin yksityisten maksuissa ja etuuksissa. Direktiiviä sovelletaan siis vain yksityisiin, vapaaehtoisiin ja työsuhteesta riippumattomiin vakuutuksiin ja eläkkeisiin. Tästä ei kuitenkaan ole kyse ennakkoratkaisua pyytäneen elimen käsiteltäväksi saatetussa asiassa kyseessä olevan vakuutuksen osalta. Sukupuolta voidaan siis sen mukaan käyttää maksun laskennassa.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt elin pohtii ensinnäkin sitä, voiko X vedota direktiiviin 2004/113. Se katsoo, ettei X voi vedota yhdenvertaisesta kohtelusta annetun lain 7 §:ssä annettuun suojaan, koska syrjintä ei kohdistu häneen vaan hänen työntekijöihinsä. Tällä pykälällä on kuitenkin katsottava saatettavan kyseisen direktiivin 3 artikla osaksi Alankomaiden oikeutta, minkä vuoksi on tarpeen määrittää direktiivin ulottuvuus.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt elin katsoo toiseksi, että direktiivin 2004/113 5 artiklan 1 kohdasta voitaisiin implisiittisesti päätellä, että erot sellaisten henkilöiden maksuissa ja etuuksissa, jotka eivät ole yksityisiä, sen vuoksi, että sukupuolta käytetään vakuutusmatemaattisena tekijänä, ovat sallittuja. Se katsoo, että jos direktiiviä 2004/113 voitaisiin soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa, olisi selvitettävä, merkitseekö se, että sukupuoleen liittyvät vakuutusmatemaattiset erot otetaan huomioon laskettaessa työntekijöiden poissaolon seurausten varalta otetun vakuutuksen vakuutusmaksun määrää, sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää, koska työnantaja on mahdollisesti vähemmän halukas ottamaan palvelukseensa naisia. Kyseinen elin on epävarma siitä, miksi miesten ja naisten väliset vakuutusmatemaattiset erot voidaan ottaa huomioon vakuutusmaksuissa, joita yrittäjät tai työnantajat maksavat työntekijöiden poissaolon seurausten osalta otetuista vakuutuksista, vaikka tällaisia eroja ei voida ottaa huomioon vakuutusmaksuissa, joita vakuutetut yksityisinä maksavat yksityisistä vakuutuksista.
20
Tässä tilanteessa College voor de Rechten van de Mens päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiiviä [2004/113] tulkittava siten, että sitä sovelletaan myös sellaisen hakijan tilanteessa, jota itseään ei syrjitä hänen sukupuolensa perusteella vaan jolle aiheutuu haittaa sen vuoksi, että hänen palveluksessaan on yksinomaan naispuolisia työntekijöitä, ja joka maksaa näin ollen suuremman vakuutusmaksun kuin se, jonka hän maksaisi, jos hänen palveluksessaan olisi (myös) miespuolisia työntekijöitä?
2)
Kun otetaan huomioon myös Euroopan perusoikeuskirjan 21 artikla – ja olettaen, että direktiiviä 2004/113 sovelletaan tilanteessa, jossa hakija on työnantaja –, onko tätä direktiiviä tulkittava siten, että sukupuolen käyttäminen vakuutuspalveluja ja niihin liittyviä rahoituspalveluja koskevien maksujen ja etuuksien laskennassa ei saa johtaa myöskään eroihin työnantajien (jotka eivät ole yksityisiä) maksuissa ja etuuksissa?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
21
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista sen perustellulla määräyksellä.
22
Tätä määräystä on sovellettava nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
23
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla käyttöön otettu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita ne tarvitsevat ratkaistakseen niiden käsiteltäviksi saatetut asiat (tuomio 7.5.2024, NADA ym., C‑115/22, EU:C:2024:384, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Arvioitaessa sitä, onko ennakkoratkaisua pyytänyt elin SEUT 267 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin, mikä on pelkästään unionin oikeuden perusteella ratkaistava kysymys, unionin tuomioistuin ottaa lisäksi huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa elimen lakisääteisyys, pysyvyys, tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus (ks. vastaavasti tuomio 30.6.1966, Vaassen-Göbbels, 61/65, EU:C:1966:39, s. 395; tuomio 3.5.2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, 41 kohta ja tuomio 7.5.2024, NADA ym., C‑115/22, EU:C:2024:384, 35 kohta).
25
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kansalliset tuomioistuimet voivat pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua ainoastaan silloin, kun niissä on vireillä oikeusriita ja kun niissä vireillä olevan menettelyn tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen (tuomio 3.5.2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Nyt käsiteltävässä asiassa seikat, joiden perusteella arvioidaan, onko kyseessä ”tuomioistuin”, ilmenevät ennakkoratkaisua pyytäneen elimen unionin tuomioistuimen esittämään tietopyyntöön antamasta vastauksesta, joka saapui unionin tuomioistuimeen 5.4.2024.
27
Vaikka on totta, että ihmisoikeusinstituutin lakisääteisyys ja sen toimivalta, sen toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja siinä käydyn menettelyn kontradiktorisuus näytetään vahvistettavan ihmisoikeusinstituutista annetun lain säännöksissä ja instituutin esittämissä täsmennyksissä, sana ei päde vaatimukseen, jonka mukaan ennakkoratkaisua pyytävän elimen tuomiovallan on oltava pakottava.
28
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ennakkoratkaisua pyytäneen elimen, jonka toimivalta ei riipu asianosaisten sopimuksesta, tuomiovalta on pakottava, kun sen ratkaisu sitoo asianosaisia (ks. vastaavasti tuomio 17.9.1997, Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, 27 ja 29 kohta ja tuomio 6.10.2015, Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, 22–25 kohta).
29
Tästä ei selvästikään ole kyse nyt käsiteltävässä asiassa.
30
Ensinnäkin on todettava, että vastauksessaan unionin tuomioistuimen tietopyyntöön ihmisoikeusinstituutti täsmentää, ettei sen päätöksillä ole Alankomaiden lainsäädännössä tarkoitettua tuomioistuinratkaisun voimaa.
31
Toiseksi on huomautettava, että ihmisoikeusinstituutista annetun lain 10 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaan ihmisoikeusinstituutti voi toimittaa kirjallisesta pyynnöstä tutkinnan sen selvittämiseksi, onko kyseessä ollut tai onko kyseessä muun muassa yhdenvertaisesta kohtelusta annetussa laissa tai Alankomaiden siviililaissa tarkoitetusta syrjinnästä. Ihmisoikeusinstituutista annetun lain 11 §:n 1 momentin mukaan instituutti antaa perustellun päätöksensä tiedoksi hakijalle, syrjintään syyllistyneelle ja mahdolliselle syrjitylle. Lisäksi yhdenvertaista kohtelua koskevaan tutkintaan liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen 28 §:n mukaan instituutin päätös on julkinen.
32
Näissä säännöksissä ei kuitenkaan täsmennetä ihmisoikeusinstituutin tutkintaa seuraavien ”päätösten” konkreettisia oikeusvaikutuksia.
33
Ihmisoikeusinstituutin vastauksen mukaan sen päätöksillä voi tosin olla oikeusvaikutuksia. Tässä vastauksessa mainitun Hoge Raadin (ylin tuomioistuin, Alankomaat) oikeuskäytännön mukaan tuomioistuin ei voi poiketa Commissie gelijke behandelingin (yhdenvertaisuuslautakunta), joka on ihmisoikeusinstituuttia edeltänyt elin, päätöksestä perustelematta kantaansa tältä osin asianmukaisesti. Ihmisoikeusinstituutin päätösten ”seurantaa” koskevan tutkimuksen mukaan nämä päätökset johtavat lisäksi noin 74 prosentissa tapauksista siihen, että vastapuoli toteuttaa niiden mukaisia toimenpiteitä. Koska mainitut päätökset julkaistaan useimmiten kyseisen instituutin internetsivustolla mainitsemalla kantelun kohteena olevan osapuolen nimi, niillä on lisäksi varoittava vaikutus.
34
Ihmisoikeusinstituutin päätöksen ainoana oikeudellisena seurauksena on siis se, että asiakysymyksen ratkaisevalle tuomioistuimelle syntyy erityinen perusteluvelvollisuus siinä tilanteessa, että se poikkeaisi tällaisesta päätöksestä.
35
Vaikka ei vaikuta kiistanalaiselta, että ihmisoikeusinstituutin päätöksiä noudatetaan ja että ne yleisesti hyväksytään, ne eivät kuitenkaan ole asianosaisia pakottavia eivätkä sido tuomioistuimia, joiden käsiteltäväksi asia mahdollisesti saatetaan tällaisen päätöksen johdosta. Pelkästään se, että tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi asia mahdollisesti on saatettu, on velvollisuus selittää syyt, joiden vuoksi se poikkeaa ihmisoikeusinstituutin kannasta, – tätä velvollisuutta on pidettävä laajennettuna perusteluvelvollisuutena – ei merkitse sitä, että kyseinen päätös olisi pakottava. Ihmisoikeusinstituutin päätökset eivät siis ole unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla sitovia.
36
Kolmanneksi on niin, että ihmisoikeusinstituutista annetun lain 13 §:n mukaan ihmisoikeusinstituutti voi saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi vaatiakseen, että yhdenvertaista kohtelua koskevan Alankomaiden lainsäädännön vastainen käyttäytyminen todetaan lainvastaiseksi, että tällainen käyttäytyminen kielletään tai että sen seuraukset määrätään poistettaviksi. Ihmisoikeusinstituutti on tietopyyntöön antamassaan vastauksessa lisäksi vahvistanut, että se voi saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi sen jälkeen, kun siinä nyt käsiteltävässä asiassa vireille pantu menettely on saatettu päätökseen.
37
Tämä seikka ei kuitenkaan millään tavoin osoita, että ihmisoikeusinstituutti olisi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu tuomiovaltaa käyttävä elin, vaan se viittaa siihen, että sen kannanotot eivät ole pakottavia. Jos kyseisen instituutin päätös olisi sitova, tuomioistuinmenettelyn aloittaminen sen tutkinnan päätökseen saattamisen jälkeen ei näet olisi tarpeen. Vaikuttaa siis siltä, että ennakkoratkaisua pyytänyt elin tukeutuu pikemminkin omaan auktoriteettiinsa sen varmistamiseksi, että sen päätöksiä noudatetaan, ja jos näin ei ole, ihmisoikeusinstituutti tai asianomaiset osapuolet voivat panna menettelyn vireille Alankomaiden siviilituomioistuimissa.
38
Neljänneksi on todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen elimen antaman vastauksen mukaan asianomainen henkilö voi saattaa asian myös toimivaltaisten siviilituomioistuinten käsiteltäväksi eikä asian saattaminen ensin ihmisoikeusinstituutin käsiteltäväksi ole pakollista. Ihmisoikeusinstituutti täsmentää tältä osin, että sen toimivalta on ”vapaaehtoista” eikä ”yksinomaista”.
39
Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyttä elintä voitaisiin pitää SEUT 267 artiklassa tarkoitettuna ”tuomioistuimena” siitä huolimatta, että sen toimivalta on vapaaehtoista siinä mielessä, että hakijalla on mahdollisuus päättää saattaa asia suoraan toisen tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2015, Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, 23–25 kohta ja tuomio 20.9.2018, Montte, C‑546/16, EU:C:2018:752, 23 ja 24 kohta), tämän määräyksen 30–37 kohdasta ilmenee kuitenkin, että ihmisoikeusinstituutin päätökset eivät sido siinä vireillä olevan menettelyn osapuolia.
40
Ennakkoratkaisua pyytänyt elin ei näin ollen selvästikään täytä vaatimusta, jonka mukaan sen tuomiovallan on oltava pakollista. Tästä seuraa, että ihmisoikeusinstituutti ei ole SEUT 267 artiklassa tarkoitettu ”tuomioistuin” ja että ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Oikeudenkäyntikulut
41
Pääasian asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe ennakkoratkaisua pyytäneessä elimessä vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi mainitun elimen asiana on päättää siinä vireillä olevan menettelyn kulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) toteaa seuraavaa:
Ennakkoratkaisupyynnön, jonka College voor de Rechten van de Mens (ihmisoikeusinstituutti, Alankomaat) on esittänyt 8.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 2.1.2024, tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.