62004CJ0302_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑302/04,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Szombathelyi Városi Bíróság (Unkari) on esittänyt 10.6.2004 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.7.2004, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Ynos kft
vastaan
János Varga,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, A. Rosas, K. Schiemann ja J. Makarczyk sekä tuomarit C. Gulmann, A. La Pergola, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis, M. Ilešič (esittelevä tuomari) ja A. Ó Caoimh,
julkisasiamies: A. Tizzano,
kirjaaja: hallintovirkamies B. Fülöp,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 21.6.2005 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Unkarin hallitus, asiamiehinään P. Gottfried, J. Fazekas ja R. Sommsich,
– Tšekin hallitus, asiamiehenään T. Boček,
– Espanjan hallitus, asiamiehenään F. Díez Moreno,
– Latvian hallitus, asiamiehinään A. Zikmane ja E. Balode-Buraka,
– Itävallan hallitus, asiamiehenään C. Pesendorfer,
– Puolan hallitus, asiamiehenään T. Nowakowski,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään A. Aresu, K. Riczné Talabér ja M.‑J. Jonczy,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.9.2005 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29; jäljempänä direktiivi) 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Ynos kft ‑niminen kiinteistönvälitystoimintaa harjoittava yhtiö (jäljempänä Ynos) ja János Varga ja jossa on kyse kiinteistön myyntiä koskevan välityssopimuksen täytäntöönpanosta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Unkarin tasavallan liittyminen Euroopan unioniin
3. Yhdeltä puolen Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä toiselta puolen Unkarin tasavallan välisestä assosioinnista tehty Eurooppa-sopimus (EYVL 1993, L 347, s. 2; jäljempänä assosiaatiosopimus) allekirjoitettiin 16.12.1991, ja se tuli voimaan 1.2.1994.
4. Tämän sopimuksen 67 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet tunnustavat, että olemassa olevan ja vastedes säädettävän Unkarin lainsäädännön lähentäminen yhteisön lainsäädäntöön on olennainen edellytys Unkarin taloudelliselle yhdentymiselle yhteisöön. Unkari huolehtii siitä, että sen vastedes säädettävä lainsäädäntö on yhteisön lainsäädännön kanssa mahdollisimman yhteensopiva.”
5. Saman sopimuksen 68 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Lainsäädännön lähentäminen sisältää erityisesti seuraavat alueet: – – kuluttajasuoja – – .”
6. Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EUVL 2003, L 236, s. 33; jäljempänä liittymisasiakirja) ensimmäisessä osassa, jonka otsikko on ”Periaatteet”, olevassa 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Alkuperäisten sopimusten määräykset sekä toimielinten – – ennen liittymistä antamien säädösten säännökset ja määräykset sitovat uusia jäsenvaltioita liittymispäivästä alkaen, ja niitä sovelletaan näissä valtioissa kyseisissä sopimuksissa ja tässä asiakirjassa määrätyin edellytyksin.”
7. Liittymisasiakirjan viidenteen osaan, jonka otsikko on ”Tämän asiakirjan soveltamista koskevat määräykset”, sisältyy II osasto ”Toimielinten antamien säädösten sovellettavuus”, johon kuuluvat 53–59 artikla.
8. Tämän asiakirjan 53 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Liittymisestä alkaen uusia jäsenvaltioita pidetään niinä, joille EY:n perustamissopimuksen 249 artiklassa ja Euratomin perustamissopimuksen 161 artiklassa tarkoitetut direktiivit ja päätökset osoitetaan, sikäli kuin nämä direktiivit ja päätökset on osoitettu kaikille nykyisille jäsenvaltioille. – – Uusien jäsenvaltioiden katsotaan saaneen tiedon näistä direktiiveistä ja päätöksistä liittymisajankohtana.”
9. Mainitun asiakirjan 54 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Uudet jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymispäivästä alkaen EY:n perustamissopimuksen 249 artiklassa – – tarkoitettujen direktiivien – – säännöksiä – –, jollei 24 artiklassa tarkoitetuissa liitteissä tai tämän asiakirjan tai sen liitteiden muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa.”
Direktiivi
10. Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on lähentää jäsenvaltioiden elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyjen sopimusten kohtuuttomia ehtoja koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.”
11. Direktiivin 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
Kansallinen lainsäädäntö
12. 1994. évi I. törvény a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16‑án aláírt Európai Megállapodás kihírdetéséről ‑nimisen lain (assosiaatiosopimuksen ratifioimisesta annettu laki), joka annettiin 4.1.1994 (Magyar Közlöny 1994/1) ja joka on ollut voimassa 1.2.1994 alkaen, 3 §:n 1 momentin mukaan Unkarin tasavallan kansainvälisten sopimusten laatimisen ja tekemisen ja kansallisen lainsäädännön valmistelun ja antamisen on oltava sopusoinnussa mainitun assosiaatiosopimuksen kanssa.
13. Saman pykälän 2 momentissa säädetään, että lainsäädäntöä valmisteltaessa ja annettaessa on noudatettava tämän saman sopimuksen 67 artiklassa määriteltyjä velvollisuuksia.
14. Kohtuuttomien sopimusehtojen osalta merkityksellisiä kansallisen oikeuden säännöksiä on muun muassa Unkarin siviililain 209 ja 239 §:ssä, siinä muodossa kuin kyseiset pykälät ovat a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény módósításáról szóló 1997. évi CXLIX. törvény ‑nimisessä laissa (Unkarin tasavallan siviililain nro IV/1959 muuttamisesta annettu laki nro CXLIX/97), joka annettiin 19.12.1997 (Magyar Közlöny 1997/115, jäljempänä siviililaki) ja joka tuli voimaan 1.3.1998.
15. Siviililain 209 §:n 1 momentissa säädetään, että jos yleinen sopimusehto on kohtuuton, siitä vahinkoa kärsinyt osapuoli voi riitauttaa sen.
16. Mainitun lain 209/B §:n 1 momentissa säädetään, että sopimukseen sisältyvää yleistä sopimusehtoa tai kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvää ehtoa pidetään kohtuuttomana, jos sillä hyvän tavan vastaisesti määrätään yksipuolisesti ja perusteettomasti yhden sopimuspuolen vahingoksi sopimuspuolten sopimukseen perustuvista oikeuksista ja velvollisuuksista.
17. Siviililain 239 §:n mukaan jos sopimus on osittain pätemätön – ja ellei toisin säädetä – sopimuksen katsotaan olevan kokonaan pätemätön ainoastaan, jos todetaan, etteivät sopimuspuolet olisi tehneet kyseistä sopimusta ilman tätä pätemätöntä ehtoa.
18. Lain nro CXLIX/97 11 §:n 5 momentissa ja a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló kormányrendelet ‑nimisen hallituksen asetuksen nro 18/1999 (II.5.) (kuluttajasopimusten kohtuuttomina pidetyistä ehdoista annettu hallituksen asetus), joka annettiin 5.2.1999 (Magyar Közlöny 1999/8, jäljempänä hallituksen asetus), 3 §:n 2 momentissa säädetään, että kyseiset säädökset ovat sopusoinnussa direktiivin kanssa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19. Ynos teki 10.1.2002 Vargan kanssa kiinteistön myyntiä koskevan välityssopimuksen (jäljempänä sopimus). Varga oli ilmoittanut haluavansa saada 70 187 500 Unkarin forintin suuruisen bruttohinnan.
20. Sopimukseen sisältyi lähinnä vakiosopimuksen yleisiä ehtoja.
21. Sopimuksen 5 kohdan mukaan sopimuspuolet katsoivat, että toimeksianto oli täytetty ja liiketoimi toteutunut, jos tämän liiketoimen osalta oli tehty sopimus välittäjän asiakkaan kanssa. Tämän saman kohdan toisessa virkkeessä määrättiin myös, että ”toimeksiantaja suostuu siihen, että välittäjällä on oikeus välityspalkkioon myös silloin, kun asiakas, jonka välittäjä on etsinyt, tekee toimeksiantajan omistamasta kiinteistöstä kyseessä olevaan liiketoimeen sovellettavien muotomääräysten mukaisen osto‑ tai vuokratarjouksen, joka on määrältään vähintään yhtä suuri kuin toimeksiantajan ja välittäjän sopimuksessa vahvistettu hinta, vaikka toimeksiantaja hylkäisi kyseisen tarjouksen ”.
22. Sopimuksen mukaan toimeksiannon täyttyessä Ynosilla oli oikeus välityspalkkioon, jonka suuruus oli kaksi prosenttia sovitusta kauppahinnasta, arvonlisäveron määrällä lisättynä. Välityspalkkion maksua voitiin vaatia sillä hetkellä, kun kauppasopimus tai sitä vastaava esisopimus allekirjoitettiin. Jos välityspalkkiota ei ollut maksettu, välittäjällä oli oikeus periä välityspalkkio lisättynä viivästysseuraamuksella, joka oli 30 prosenttia kyseisestä palkkiosta.
23. Ynosia edustaneet toimihenkilöt, Varga, joka oli kiinteistön myyjänä, sekä Ragasits ja Kovács, jotka olivat ostajina, allekirjoittivat 11.3.2002 sopimuksen tekemistä koskevan periaatesopimuksen (jäljempänä periaatesopimus), jossa vahvistettiin kiinteistön kauppahinta ja sitouduttiin tekemään kauppasopimus tai kauppaa koskeva esisopimus 15.3.2002 mennessä. Tuohon päivään mennessä ei kuitenkaan tehty sen enempää kauppasopimusta kuin esisopimustakaan.
24. Kiinteistö myytiin lopulta vuonna 2003 muulle henkilölle kuin Ragasitsille ja Kovácsille.
25. Ynos nosti Szombathelyi Városi Bíróságissa kanteen, ja se väitti, että toimeksianto oli täytetty sopimuksessa tarkoitetulla tavalla siltä osin kuin sopimuspuolet olivat tehneet periaatesopimuksen. Ynos vaati, että Varga velvoitetaan maksamaan sille sopimuksen mukainen välityspalkkio korkoineen ja kuluineen.
26. Varga vaati, että tämä vaatimus hylätään. Hän väitti, että sopimuksen 5 kohdan toinen virke on kohtuuton ehto. Hän totesi lisäksi, että kiinteistön kauppaa koskeva sopimus oli tehty ilman Ynosin myötävaikutusta.
27. Ynos väittää, että mainittu toinen virke ei ole siviililain 209/B §:ssä tarkoitettu kohtuuton sopimusehto.
28. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että siltä osin kuin on mahdollista todeta, että kyse on, kuten vastaaja väittää, kohtuuttomasta sopimusehdosta, oikeusriita on ratkaistava siten, että direktiivi otetaan huomioon.
29. Tässä tilanteessa Szombathelyi Városi Bíróság päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko – – direktiivin – – 6 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti, tulkittava siten, että sillä voidaan perustella Polgári Törvénykönyvin (Unkarin siviililaki) 209 §:n 1 momentin kaltainen kansallinen säännös, jota sovelletaan silloin, kun sopimukseen sisältyvän yleisen sopimusehdon todetaan olevan kohtuuton, ja jonka mukaan kohtuuttomat sopimusehdot eivät lakkaa sitomasta kuluttajaa suoraan lain nojalla vaan ainoastaan, jos kuluttaja on tätä nimenomaisesti vaatinut eli jos kuluttaja on riitauttanut sopimuksen menestyksekkäästi?
2) Seuraako direktiivin säännöksestä, jonka mukaan sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos se voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja, tilanteessa, jossa elinkeinonharjoittajan sopimukseen ottamat kohtuuttomat sopimusehdot eivät sido kuluttajaa hänen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti mutta jossa ilman näitä sopimusehtoja, jotka ovat osa sopimusta, elinkeinonharjoittaja ei olisi tehnyt kuluttajan kanssa sopimusta, se, että sopimusta ei pidetä kokonaisuudessaan pätemättömänä, jos se voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja?
3) Onko yhteisön oikeuden soveltamisen kannalta merkitystä sillä, että kyseessä oleva oikeusriita alkoi ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin mutta sen jälkeen, kun kansallinen lainsäädäntö oli yhdenmukaistettu direktiivin kanssa?”
Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta
30. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannessa kysymyksessään, johon on vastattava ensimmäisenä, onko yhteisöjen tuomioistuin toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen. Pääasian tosiseikat ovat nimittäin tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin mutta sen jälkeen, kun tämän valtion oikeusjärjestyksen säännöksiä lähennettiin direktiivin säännöksiin.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
31. Unkarin hallitus ja Euroopan yhteisöjen komissio väittävät, että direktiiviä ei voida soveltaa pääasiaan, jonka tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin. Ne väittävät, että tämä oikeusriita on ratkaistava soveltamalla kansallisia oikeusnormeja, jotka olivat voimassa, kun kyseessä oleva sopimus tehtiin ja kun mainittu oikeusriita sai alkunsa.
32. Tšekin hallituksen mukaan se seikka, että oikeudenkäyntimenettely kansallisessa tuomioistuimessa alkoi ennen Unkarin tasavallan liittymistä, ei ole sellaisenaan ratkaiseva. Merkityksellistä on se, että pääasiassa kyseessä oleva oikeussuhde lakkasi ennen tätä liittymistä.
33. Espanjan, Latvian ja Itävallan hallitukset väittävät sitä vastoin, että uuden jäsenvaltion kansallisen tuomioistuimen on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa tulkittava kansallisen oikeuden säännöksiä, joiden tarkoituksena on lähentää kyseisiä säännöksiä direktiivin säännöksiin, tämän direktiivin valossa Euroopan unioniin liittymisestä alkaen. Koska ennakkoratkaisukysymyksen on esittänyt EY 234 artiklassa tarkoitettu kansallinen tuomioistuin, yhteisöjen tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata siihen. Latvian hallitus muistuttaa lisäksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että sillä on toimivalta ratkaista yhteisön oikeuden säännöksiä koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä sellaisissa tapauksissa, joissa pääasian tosiseikat jäävät yhteisön oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle mutta joissa yhteisön oikeuden säännöksiä sovelletaan kansallisen oikeuden perusteella (yhdistetyt asiat C‑297/88 ja C‑197/89, Dzodzi, tuomio 18.10.1990, Kok. 1990, s. I‑3763, Kok. Ep. X, s. 555, 36 kohta ja asia C‑130/95, Giloy, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4291, 23 kohta). Kyseinen hallitus täsmentää tältä osin, että jos kansallisen lainsäädännön säännöksellä on sama sisältö kuin yhteisön oikeuden säännöksellä, näitä kahta säännöstä on tulkittava yhdenmukaisesti riippumatta siitä, onko jäsenvaltio liittynyt Euroopan unioniin ennen kuin tämän valtion kansallista lainsäädäntöä on lähennetty yhteisön oikeuteen vai sen jälkeen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
34. Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että Szombathelyi Városi Bíróság pyytää ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessään, että yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee direktiivin 6 artiklan 1 kohtaa, jotta se voi arvioida kansallisten oikeussääntöjen soveltamisalaa.
35. On kuitenkin muistutettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen mukaan pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin.
36. Yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan kuuluu direktiivin tulkitseminen ainoastaan siltä osin kuin kyse on tämän direktiivin soveltamisesta uudessa jäsenvaltiossa sen Euroopan unioniin liittymisen jälkeen (ks. vastaavasti asia C‑321/97, Andersson ja Wåkerås-Andersson, tuomio 15.6.1999, Kok. 1999, s. I‑3551, 31 kohta).
37. Koska esillä olevassa asiassa pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin, yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen tulkitsemaan direktiiviä.
38. Edellä esitetyn perusteella kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin valtio on liittynyt Euroopan unioniin.
Oikeudenkäyntikulut
39. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin valtio on liittynyt Euroopan unioniin.