62023CJ0073
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
12 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – 135 artiklan 1 kohdan i alakohta – Vapautukset – Vedonlyönti, arvonta ja muut uhka‑ tai rahapelit – Edellytykset ja rajoitukset – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Kansallisen säännöstön vaikutusten voimassa pysyttäminen – Oikeus palautukseen – Perusteeton etu
Asiassa C‑73/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka tribunal de première instance de Liège (Liègen alioikeus, Belgia) on esittänyt 30.1.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 10.2.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Chaudfontaine Loisirs
vastaan
Belgian valtio (SPF Finances),
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Belgian valtio (SPF Justice),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev, tuomari L. Bay Larsen (esittelevä tuomari), varapresidentti T. von Danwitz sekä tuomarit A. Kumin ja I. Ziemele,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Chaudfontaine Loisirs SA, edustajinaan Y. Spiegl ja E. van Nuffel d’Heynsbroeck, avocats,
–
Belgian hallitus, asiamiehinään S. Baeyens, P. Cottin ja C. Pochet,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään L. Halajová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Portugalin hallitus, asiamiehinään P. Barros da Costa ja A. Silva Coelho,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Armenia ja M. Herold,
kuultuaan julkisasiamiehen 25.4.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 267 artiklan kolmannen kohdan, verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1) 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Chaudfontaine Loisirs SA ja toisaalta Belgian valtio (SPF Finances) (liittovaltion verohallinto, Belgia; jäljempänä Belgian verohallinto) ja joka koskee päätöstä ajalta 1.7.2016–21.5.2018 maksettavasta arvonlisäverosta ja tähän maksettavaan arvonlisäveroon liittyvistä seuraamusmaksuista ja viivästyskoroista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet:
– –
i)
vedonlyönti, arvonta ja muut uhka- tai rahapelit, jollei kunkin jäsenvaltion säätämistä edellytyksistä ja rajoituksista muuta johdu.”
Belgian oikeus
4
Arvonlisäverokoodeksin (code de la taxe sur la valeur ajoutée; Moniteur belge 17.7.1969, s. 7046), sellaisena kuin se oli muutettuna 1.7.2016 annetulla ohjelmalailla, 1 §:n 14 momentin sanamuoto oli seuraava:
”Tässä koodeksissa tarkoitetaan:
1° ’uhka- tai rahapeleillä’
a)
pelejä, jotka niistä käytettävästä nimityksestä riippumatta tarjoavat mahdollisuuden voittaa rahana tai tavarana annettavia palkintoja tai voittoja ja joihin pelaajat eivät voi vaikuttaa pelin alussa, sen aikana tai sen lopussa, vaan pelin voittajat määräytyvät yksinomaan arpomalla tai muulla sattumaan perustuvalla tavalla
b)
pelejä, jotka niistä käytettävästä nimityksestä riippumatta tarjoavat minkä tahansa luonteiseen kilpailuun osallistuville pelaajille mahdollisuuden voittaa rahana tai tavarana annettavia palkintoja tai voittoja, ellei kilpailu johda sopimuksen tekemiseen voittajien ja kilpailun järjestäjän välillä
2° ’arpajaisilla’ tilaisuuksia, joissa on mahdollisuus arpoja ostamalla kilpailla rahana tai tavarana annettavista palkinnoista tai voitoista ja joissa voittajat määräytyvät arpomalla tai muulla sattumaan perustuvalla tavalla, johon he eivät voi millään tavoin vaikuttaa.”
5
Arvonlisäverokoodeksin, sellaisena kuin se oli muutettuna 1.7.2016 annetulla ohjelmalailla, 44 §:n 3 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Arvonlisäverosta vapautetaan lisäksi:
– –
13°
a)
arpajaiset
b)
muut uhka- tai rahapelit, paitsi 18 §:n 1 momentin 2 kohdan 16° alakohdassa tarkoitetut sähköisesti tarjottavat uhka- tai rahapelit.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
6
Chaudfontaine Loisirs tarjoaa verkossa pelattavia uhka-ja rahapelejä.
7
Kyseinen toiminta oli Belgiassa vapautettu arvonlisäverosta 1.7.2016 saakka, jolloin annettiin säännöksiä, joilla kumottiin arvonlisäverovapautus muiden verkossa pelattavien uhka- tai rahapelien kuin arvontojen osalta.
8
Cour constitutionnelle (perustuslakituomioistuin, Belgia) kumosi nämä säännökset 22.3.2018 antamallaan tuomiolla sillä perusteella, että Belgian oikeudessa säädettyjä Belgian liittovaltion ja Belgian alueiden toimivallan jakoa koskevia sääntöjä oli rikottu. Kyseisessä tuomiossa kyseinen tuomioistuin ei tutkinut muita sille esitettyjä kanneperusteita eikä etenkään perusteita direktiivin 2006/112 rikkomisesta, verotuksen neutraalisuuden periaatteen loukkaamisesta eikä SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan rikkomisesta, koska se katsoi, etteivät nämä perusteet voisi johtaa mainittujen säännösten laajempaan kumoamiseen. Mainitussa tuomiossa kyseinen tuomioistuin päätti myös pysyttää voimassa näiden samojen säännösten vaikutukset ja viittasi varainhoidollisiin ja hallinnollisiin hankaluuksiin, joita jo maksettujen verojen palauttaminen aiheuttaisi.
9
Cour constitutionnelle täsmensi 8.11.2018 antamassaan tuomiossa, että muiden verkossa pelattavien uhka- tai rahapelien kuin arvontojen arvonlisäverovapautuksen kumoavien säännösten, jotka se kumosi 22.3.2018 antamassaan tuomiossa, vaikutukset pysytettiin voimassa niiden verojen osalta, jotka oli maksettu ajalta 1.7.2016-21.5.2018.
10
Näiden tuomioiden jälkeen Chaudfontaine Loisirs kirjasi vuoden 2019 marraskuun arvonlisäveroilmoitukseensa sen hyväksi tehtäviä arvonlisäveron oikaisuja koskevaan osaan 640478,82 euroa, joka vastaa ajalta 1.7.2016-21.5.2018 maksetun arvonlisäveron määrää, ja vaati 630240,56 euron suuruisen arvonlisäveron erotuksen palauttamista.
11
Se toisti tämän pyynnön 16.12.2019 päivätyssä kirjeessä, jossa se väitti, että unionin tuomioistuin oli katsonut 27.6.2019 antamassaan tuomiossa Belgisch Syndicaat van Chiropraxie ym. (C‑597/17, EU:C:2019:544), että kansallinen tuomioistuin ei voi soveltaa kansallista säännöstä, jolla se valtuutetaan pysyttämään voimassa kumotun toimen tietyt vaikutukset.
12
Belgian verohallinto hylkäsi tämän vaatimuksen 1.12.2020 tekemällään päätöksellä ja täsmensi kyseisen tuomion koskeneen tilannetta, jossa kumotut kansalliset säännökset oli todettu direktiivin 2006/112 vastaisiksi, kun taas 22.3.2018 antamallaan tuomiolla Belgian perustuslakituomioistuin oli kumonnut pääasiassa kyseessä olevat kansalliset säännökset Belgian oikeudessa säädettyjen toimivallan jakoa koskevien sääntöjen rikkomisen vuoksi.
13
Belgian verohallinto laati 7.12.2020 oikaisuilmoituksen, jossa se totesi Chaudfontaine Loisirsin olevan velvollinen maksamaan 640478,82 euroa arvonlisäveroa, 64047,88 euroa seuraamusmaksuja ja viivästyskorkoja 0,8 prosentin kuukausikorolla arvonlisäveromäärälle, joka oli maksettava 21.12.2019 lukien.
14
Chaudfontaine Loisirs nosti 13.4.2021 kanteen tästä päätöksestä ja oikaisuilmoituksesta tribunal de première instance de Liègessä (Liègen alioikeus, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Se vetoaa toissijaisesti Belgian valtion vastuuseen Cour constitutionnellen virheestä siltä osin kuin kyseinen tuomioistuin päätti pysyttää voimassa kumoamiensa säännösten vaikutukset ja vielä toissijaisemmin Belgian valtion vastuuseen lainsäätäjän virheestä.
15
Tribunal de première instance de Liège on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko jäsenvaltio [direktiivin 2006/112] 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaan jättää kyseisessä säännöksessä tarkoitetun vapautuksen ulkopuolelle ainoastaan sellaiset uhka- tai rahapelit, joita tarjotaan sähköisesti, kun taas sellaiset uhka- tai rahapelit, joita ei tarjota sähköisesti, on edelleen vapautettu arvolisäverosta?
2)
Voiko jäsenvaltio [direktiivin 2006/112] 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaan jättää kyseisessä säännöksessä tarkoitetun vapautuksen ulkopuolelle ainoastaan sellaiset uhka- tai rahapelit, joita tarjotaan sähköisesti, lukuun ottamatta arvontoja, jotka on edelleen vapautettu arvonlisäverosta riippumatta siitä, tarjotaanko niitä sähköisesti vai ei?
3)
Sallitaanko [SEUT] 267 artiklan kolmannessa kohdassa, että ylempi tuomioistuin pysyttää voimassa sellaisen kansallisen oikeuden säännöksen vaikutukset, jonka se on kumonnut sen vuoksi, että sillä rikotaan kansallista oikeutta, lausumatta lainkaan sen käsiteltäväksi samassa yhteydessä saatetusta unionin oikeuden rikkomista koskevasta kysymyksestä ja siten pyytämättä unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua kyseisen kansallisen säännöksen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa ja tiedustelematta unionin tuomioistuimelta, millä edellytyksillä se voisi pysyttää voimassa kyseisen säännöksen oikeusvaikutukset siitä huolimatta, että se on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa?
4)
Jos johonkin edellisistä kysymyksistä vastataan kieltävästi, saiko perustuslakituomioistuin pitää taannehtivasti voimassa sellaisten säännösten vaikutukset, jotka se oli kumonnut sen vuoksi, että ne olivat yhteensopimattomia toimivallan jakoa koskevien kansallisten sääntöjen kanssa, vaikka nämä säännökset olivat yhteensopimattomia myös [direktiivin 2006/112] kanssa, ja perustella tätä sillä, että jo maksettujen verojen palauttamisesta aiheutuisi varainhoidollisia ja hallinnollisia vaikeuksia?
5)
Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko verovelvollinen saada palautuksen arvonlisäverosta, jonka se on maksanut järjestämiensä pelien ja vedonlyöntien todellisesta bruttotuotosta ja joka on kannettu sellaisten säännösten perusteella, jotka eivät ole yhteensopivia [direktiivin 2006/112] ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa?”
Asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskeva pyyntö
16
Julkisasiamiehen annettua ratkaisuehdotuksena 25.4.2024 pidetyssä istunnossa Chaudfontaine Loisirs vaati unionin tuomioistuimen kirjaamoon 5.6.2024 saapuneella asiakirjalla menettelyn suullisen vaiheen aloittamista uudelleen.
17
Chaudfontaine Loisirs vetoaa vaatimuksensa tueksi siihen, että ratkaisuehdotuksessa käsitellään direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan välittömän oikeusvaikutuksen tunnustamista koskevaa oikeuskysymystä, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt unionin tuomioistuimelle ja josta se ei siis ole voinut esittää huomautuksiaan. Se on myös eri mieltä julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksesta tältä osin.
18
Tältä osin on todettava, että työjärjestyksensä 83 artiklan mukaan unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta, tai jos asia on ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisella ei ole vielä ollut tilaisuutta lausua.
19
On myös muistutettava, ettei Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä eikä unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä määrätä asianosaisten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastaukseksi julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen (tuomio 31.01.2023, Puig Gordi ym., C‑158/21, EU:C:2023:57, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Lisäksi SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden johdosta hän päätyy siihen, eivät sido unionin tuomioistuinta. Tämän vuoksi se, että osapuoli ei yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun – riippumatta ratkaisuehdotuksessa tutkituista kysymyksistä –, ei sellaisenaan voi olla peruste asian käsittelyn suullisen vaiheen aloittamiselle uudelleen (tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym., C‑158/21, EU:C:2023:57, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
Unionin tuomioistuin on nyt käsiteltävässä tapauksessa julkisasiamiestä kuultuaan katsonut, että sillä on asian ratkaisun kannalta kaikki riittävät tiedot.
22
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 20 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, on etenkin todettava, että – toisin kuin Chaudfontaine Loisirs esittää asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskevan vaatimuksensa tueksi – siltä osin kuin viides ennakkoratkaisukysymys koskee vaikutuksia, jotka on tunnustettava direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdalle kansallisessa tuomioistuimessa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on väistämättä tiedustellut unionin tuomioistuimelta, onko kyseisellä säännöksellä katsottava olevan välitön oikeusvaikutus. Tästä seuraa, että Chaudfontaine Loisirsilla on ollut tilaisuus esittää näkemyksensä tältä osin.
23
Asian käsittelyn suullista vaihetta ei näin ollen ole määrättävä aloitettavaksi uudelleen.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
24
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohtaa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kohdellaan eri tavalla yhtäältä arpojen ostamista ja osallistumista muualla kuin verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin ja toisaalta osallistumista verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin kuin arpajaisiin siten, että viimeksi mainittu osallistuminen suljetaan ensin mainittuun ostamiseen ja osallistumiseen sovellettavan arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle.
25
Direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaan vedonlyönti, arvonta ja muut uhka- tai rahapelit on vapautettava arvonlisäverosta, jollei kunkin jäsenvaltion säätämistä ehdoista ja rajoituksista muuta johdu.
26
Tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee, että siinä jätetään jäsenvaltioille laaja harkintavalta sen suhteen, vapauttavatko ne kyseiset liiketoimet arvonlisäverosta vai kantavatko ne niistä kyseistä veroa, koska sen mukaan kyseiset jäsenvaltiot voivat vahvistaa edellytyksiä ja rajoituksia, joista tämän vapautuksen saaminen voi riippua (ks. analogisesti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että jäsenvaltiot voivat käyttää niillä tämän säännöksen perusteella olevaa mahdollisuutta vahvistaa arvonlisäverovapautusten edellytykset ja rajoitukset siten, että ne vapauttavat tästä verosta ainoastaan tietyt uhka- tai rahapelit (tuomio 24.10.2013, Metropol Spielstätten, C‑440/12, EU:C:2013:687, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Kun jäsenvaltiot käyttävät kyseisen säännöksen mukaisesti mahdollisuuttaan määrittää vapautuksen edellytykset ja rajoitukset ja täten kantavat liiketoimista arvonlisäveron tai jättävät sen kantamatta, niiden on kuitenkin noudatettava yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään erottamattomasti kuuluvaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta (tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verotuksen neutraalisuuden periaatteen vastaista on erityisesti se, että samankaltaisia ja siis keskenään kilpailevia tavaroita tai palveluja kohdellaan arvonlisäverotuksessa eri tavalla (tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Sen määrittämiseksi, ovatko kaksi palvelua samankaltaisia, on otettava ensisijaisesti huomioon keskivertokuluttajan näkökulma mutta vältettävä kuitenkin keinotekoisia erotteluita, jotka perustuvat merkityksettömiin eroavaisuuksiin (ks. vastaavasti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Kaksi palvelua ovat täten samankaltaisia, jos niillä on toisiaan vastaavia ominaisuuksia ja ne vastaavat kuluttajien samoihin tarpeisiin, kun tätä arvioidaan sen perusteella, missä määrin palvelujen käyttötavat ovat toisiinsa rinnastettavissa, ja jos palveluiden väliset eroavaisuudet eivät vaikuta merkittävästi keskivertokuluttajan päätökseen käyttää jompaakumpaa näistä palveluista (tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Toisin sanoen on tutkittava, voidaanko kyseessä olevat palvelut keskivertokuluttajan näkökulmasta tarkasteltuna korvata toisilla palveluilla. Jos voidaan, erilainen kohtelu arvonlisäverotuksessa voisi nimittäin vaikuttaa kuluttajan valintaan, mikä merkitsisi siten verotuksen neutraalisuuden periaatteen loukkaamista (ks. vastaavasti tuomio 3.2.2022, Finanzamt A, C‑515/20, EU:C:2022:73, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Tältä osin on otettava huomioon paitsi kyseisten palvelujen ominaisuuksia ja niiden käyttötapaa koskevat eroavaisuudet, jotka ovat näin ollen näiden palveluiden luontaisia osia, myös erot toimintaympäristössä, jossa nämä samat palvelut suoritetaan, silloin kun eroavaisuudet voivat luoda kuluttajien näkökannalta arvioituna eroja sen osalta, kuinka heidän tarpeisiinsa vastataan, ja ne ovat näin ollen omiaan vaikuttamaan kyseisen kuluttajan valintaan (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2021, Phantasialand, C‑406/20, EU:C:2021:720, 41 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että kulttuuriset tekijät, kuten tavat tai perinteet, voivat olla merkityksellisiä tällaisessa tarkastelussa (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2021, Phantasialand, C‑406/20, EU:C:2021:720, 44 kohta).
35
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt onnenpelien osalta, että eroavaisuudet, jotka koskevat vähimmäis- ja enimmäispanoksia ja ‑voittoja, voittomahdollisuuksia, pelattavissa olevia formaatteja sekä pelaajan ja pelin välisen vuorovaikutuksen mahdollisuutta, saattavat vaikuttaa merkittävässä määrin keskivertokuluttajan päätökseen, koska uhka- ja rahapelien houkutus perustuu ensisijaisesti voiton mahdollisuuteen (ks. vastaavasti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 57 kohta).
36
Sitä vastoin on muistutettava, että palveluntarjoajien henkilöllisyys, oikeudellinen muoto, jossa ne harjoittavat toimintaansa, lupaluokka, johon kyseiset pelit kuuluvat, ja valvontaa ja sääntelyä koskeva oikeudellinen järjestelmä eivät lähtökohtaisesti ole merkityksellisiä arvioitaessa näiden peliryhmien rinnastettavuutta toisiinsa (ks. analogisesti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 46 ja 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseessä olevasta säännöstöllä otetaan käyttöön erilainen kohtelu kahdella tavalla. Yhtäältä tässä säännöstössä erotellaan arpajaiset muista uhka- tai rahapeleistä ja vapautetaan arvonlisäverosta kaikki – sekä verkossa että muualla tapahtuva – arpojen ostaminen. Toisaalta mainitulla säännöstöllä otetaan käyttöön erilainen kohtelu verkossa tarjottavien muiden uhka‑ ja rahapelien kuin arpajaisten ja muualla kuin verkossa tarjottavien tällaisten pelien välillä, koska verkossa tarjottavat pelit suljetaan muualla kuin verkossa tarjottaviin peleihin sovellettavan arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle.
38
Vaikka yksinomaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tämän tuomion 29–37 kohdassa esitettyjen seikkojen perusteella arvioida, ovatko nämä palvelut samankaltaisia, unionin tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin antaa sille hyödyllisiä tietoja, joiden perusteella se voi ratkaista käsiteltävänään olevan asian (ks. vastaavasti tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑115/23, EU:C:2024:526, 32 kohta).
39
Erityisesti on todettava, että kulttuuriset tekijät ja eroavaisuudet, jotka koskevat vähimmäis- ja enimmäispanoksia ja ‑voittoja sekä voittomahdollisuuksia, voivat luoda keskivertokuluttajan näkökulmasta eron arpajaisten ja muiden uhka- tai rahapelien välille sekä verkossa tarjottavien muiden uhka- tai rahapelien kuin arpajaisten ja muualla kuin verkossa tarjottavien tällaisten pelien välille.
40
Ensinnäkin arpajaisten ja muiden uhka- tai rahapelien samanlaisuuden tutkimisesta on todettava tarkemmin ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevän, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön mukaan yhtäältä on niin, että toisin kuin muissa uhka- tai rahapeleissä, joissa pelaajan kyvyt, kuten taidot tai tietämys, voivat vaikuttaa voiton todennäköisyyteen, kyseisessä säännöstössä tarkoitettujen arpajaisten yhteydessä voittajat määräytyvät pelkästään sattuman perusteella, eivätkä pelaajien kyvyt voi vaikuttaa mitenkään tähän. Toisaalta tässä yhteydessä on niin, että koska voittaja nimetään tiettynä päivänä, arvan ostamisen ja tuloksen välinen aika voi olla huomattava.
41
Arpajaisille, sellaisina kuin ne on määritelty pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä, on siten ominaista sekä odotusaika voittajien määrittämiseksi että se, että pelaajien kyvyt eivät vaikuta mitenkään pelin tulokseen.
42
Tällaiset objektiiviset erot muihin uhka‑ tai rahapeleihin verrattuna näyttävät olevan omiaan vaikuttamaan merkittävästi keskivertokuluttajan päätökseen valita jompikumpi peliryhmä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
43
Toiseksi tarkasteltaessa sitä, onko osallistuminen verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin kuin arpajaisiin samankaltaista kuin osallistuminen muualla kuin verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin kuin arpajaisiin, on erityisesti otettava huomioon näihin peleihin liittyvät taustatekijät.
44
Erot pelien maantieteellisessä ja ajallisessa saatavuudessa, anonymiteettimahdollisuuksissa sekä pelaajien tai pelaajien ja pelienjärjestäjien välisen vuorovaikutuksen fyysisessä tai virtuaalisessa luonteessa näyttävät nimittäin olevan omiaan vaikuttamaan merkittävästi keskivertokuluttajan päätökseen valita jompikumpi pelityyppi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
45
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 29–44 kohdassa esitetyt seikat, vaikuttaa ensi arviolta siltä, että tämän tuomion 37 kohdassa tarkoitetut palvelut eivät ole samankaltaisia, mikä merkitsee sitä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen erilainen kohtelu on verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaista. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin selvitettävä konkreettisesti kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella, loukataanko kyseisellä säännöstöllä tätä periaatetta.
46
Ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohtaa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kohdellaan eri tavalla yhtäältä arpojen ostamista ja osallistumista muualla kuin verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin ja toisaalta osallistumista verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin kuin arpajaisiin siten, että viimeksi mainittu osallistuminen suljetaan ensin mainittuun ostamiseen ja osallistumiseen sovellettavan arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle, kunhan näiden uhka- tai rahapeliryhmien väliset objektiiviset erot ovat omiaan vaikuttamaan merkittävästi keskivertokuluttajan päätökseen valita jompikumpi näistä peliryhmistä.
Kolmas ja neljäs kysymys
47
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on tarkasteltava yhdessä, lähinnä, onko SEUT 267 artiklan kolmatta kohtaa tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka ratkaisuihin ei voi hakea muutosta, voi soveltaa kansallista säännöstä, jolla se valtuutetaan pysyttämään voimassa sellaisten kansallisten säännösten vaikutukset, joiden se on katsonut olevan ristiriidassa kansallisen oikeutensa ylemmäntasoisten oikeussääntöjen kanssa, ilman että se tutkii väitteen, jonka mukaan myös nämä säännökset ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, ja ilman että se esittää unionin tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkintaa koskevia kysymyksiä.
48
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 16.5.2024, Toplofikatsia Sofia (Vastaajan kotipaikan käsite), C‑222/23, EU:C:2024:405, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Tätä varten unionin tuomioistuin voi poimia kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeuden säännöt ja periaatteet, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon pääasian riidan kohde (tuomio 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Virheellisen verokannan oikaisumahdollisuus), C‑606/22, EU:C:2024:255, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka kolmas ja neljäs kysymys koskevat velvoitteita, joita unionin oikeudessa asetetaan kansalliselle tuomioistuimelle, jonka ratkaisuihin ei voi hakea muutosta, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tämän kysymyksen on esittänyt kansallinen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka pohtii, mitä seurauksia on sillä, että kansallinen säännös, jonka sen jäsenvaltion perustuslakituomioistuin on kumonnut kansallisen oikeutensa ylemmäntasoisten oikeussääntöjen rikkomisen vuoksi ja jonka vaikutukset kyseinen perustuslakituomioistuin on pysyttänyt voimassa, on mahdollisesti ristiriidassa direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan kanssa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa.
51
Tässä yhteydessä on siis ilmeistä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä ei pääasiassa ole lausua suoraan jäsenvaltionsa perustuslakituomioistuimen menettelystä vaan tarvittaessa tehdä asiassa, jossa asianosaisina ovat verovelvollinen ja verohallinto ja joka koskee kyseisen verovelvollisen maksettavana olevan arvonlisäveron määrää, päätelmät siitä, että kyseinen kansallinen säännös on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
52
Näin ollen kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys on muotoiltava uudelleen siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee niillä lähinnä, edellyttävätkö SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettu vilpittömän yhteistyön periaate ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka on todettu yhteensoveltumattomiksi direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan kanssa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, eikä kansallisen perustuslakituomioistuimen tuomiolla, jolla näiden kansallisten säännösten vaikutukset on päätetty pysyttää voimassa, ole tältä osin vaikutusta.
53
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioiden on SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla poistettava unionin oikeuden rikkomisesta aiheutuvat lainvastaiset seuraukset ja että tällainen velvollisuus lankeaa jokaiselle jäsenvaltion elimelle niille kuuluvan toimivallan rajoissa (tuomio 5.10.2023, Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Jos asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset toteavat, että jokin kansallinen säännöstö on unionin oikeuden vastainen, niillä säilyy vapaus valita toteutettavat toimenpiteet mutta niiden on huolehdittava siitä, että kansallinen oikeus saatetaan mahdollisimman nopeasti yhdenmukaiseksi unionin oikeuden kanssa ja että unionin oikeudesta yksityisille johtuville oikeuksille annetaan täysi oikeusvaikutus (tuomio 5.10.2023, Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
On myös muistutettava, että unionin oikeuden ensisijaisuutta koskevalla periaatteella velvoitetaan kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa unionin oikeussääntöjä, varmistamaan silloin, kun se ei voi tulkita kansallista säännöstöä unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti, unionin oikeuden vaatimusten täysi vaikutus käsiteltäväkseen saatetussa asiassa jättäen tarvittaessa omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkea sellaisen unionin oikeussäännön, jolla on välitön oikeusvaikutus, kanssa ristiriidassa olevaa, myös myöhempää kansallista säännöstöä tai käytäntöä ilman, että sen olisi pyydettävä tai odotettava, että tällainen kansallinen säännöstö tai käytäntö ensin poistetaan lainsäädäntöteitse tai jollakin muulla perustuslain mukaisella keinolla (tuomio 22.2.2022, RS (Perustuslakituomioistuimen tuomioiden vaikutus), C‑430/21, EU:C:2022:99, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdalla on välitön oikeusvaikutus (ks. analogisesti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Kuten tämän tuomion 26 kohdassa on todettu, kyseisessä säännöksessä jätetään tosin jäsenvaltioille tiettyä harkintavaltaa niiden antaessa säännöstöä, jossa säädetään mainitussa säännöksessä säädetyn arvonlisäverovapautuksen edellytyksistä ja rajoituksista.
58
Se, että jäsenvaltioilla on jonkin direktiivin säännöksen nojalla harkintavaltaa, ei kuitenkaan sulje pois sitä, että tuomioistuin voi suorittaa valvontansa sen selvittämiseksi, ovatko kansalliset viranomaiset ylittäneet tämän harkintavallan rajat (ks. vastaavasti tuomio 9.10.2014, Traum, C‑492/13, EU:C:2014:2267, 47 kohta, tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus), C‑205/20, EU:C:2022:168, 30 kohta ja tuomio 27.4.2023, M.D. (Maahantulokielto Unkariin), C‑528/21, EU:C:2023:341, 98 kohta).
59
Mainitun harkintavallan rajat johtuvat muun muassa verotuksen neutraalisuuden periaatteesta. Unionin tuomioistuin on jo siis todennut, että kun edellytykset ja rajoitukset, jotka jäsenvaltio on asettanut uhka‑ tai rahapelien vapauttamiseksi arvonlisäverosta, loukkaavat verotuksen neutraalisuuden periaatetta, kyseinen jäsenvaltio ei voi tukeutua tällaisiin edellytyksiin tai rajoituksiin evätäkseen tällaisten pelien järjestäjältä vapautuksen, jota tämä voi perustellusti vaatia direktiivin 2006/112 perusteella (ks. vastaavasti tuomio 10.11.2011, The Rank Group, C‑259/10 ja C‑260/10, EU:C:2011:719, 68 kohta).
60
On vielä muistutettava, että ainoastaan unionin tuomioistuin voi poikkeustapauksissa ja oikeusvarmuutta koskevista pakottavista syistä lykätä tilapäisesti unionin oikeuden säännön syrjäyttävää vaikutusta sen kanssa ristiriidassa olevaan kansallisen oikeuden sääntöön nähden. Unionin tuomioistuimen unionin oikeudesta esittämän tulkinnan vaikutuksia voidaan rajoittaa tällä tavalla ajallisesti ainoastaan siinä samassa tuomiossa, jossa annetaan pyydetty tulkintaratkaisu (tuomio 5.10.2023, Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
Unionin oikeuden ensisijaisuutta ja yhtenäistä soveltamista näet heikennettäisiin, jos kansallisilla tuomioistuimilla olisi toimivalta antaa kansallisille säännöksille etusija, vaikka vain väliaikaisesti, siihen unionin oikeuteen nähden, jota niillä rikotaan (tuomio 5.10.2023, Osteopathie Van Hauwermeiren, C‑355/22, EU:C:2023:737, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62
Ensisijaisuuden periaate edellyttää siten sitä, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta välittömän oikeusvaikutuksen omaavan unionin oikeuden vastaisiksi todettuja kansallisia säännöksiä myös silloin, kun kansallinen perustuslakituomioistuin on aiemmin päättänyt lykätä näiden perustuslain vastaisiksi todettujen säännösten sitovan vaikutuksen päättymistä (ks. vastaavasti tuomio 19.11.2009, Filipiak, C‑314/08, EU:C:2009:719, 85 kohta).
63
Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että kansallinen tuomioistuin, joka on käyttänyt sille SEUT 267 artiklan toisessa kohdassa annettua mahdollisuutta, on tältä osin sidottu pääasian ratkaisussa tulkintaan, jonka unionin tuomioistuin on esittänyt kyseisistä säännöksistä, ja sen on tarvittaessa sivuutettava ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnit, jos se katsoo tämän tulkinnan perusteella, etteivät kyseiset arvioinnit ole unionin oikeuden mukaisia (tuomio 5.10.2010, Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, 30 kohta).
64
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettu vilpittömän yhteistyön periaate ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate edellyttävät, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka on todettu yhteensoveltumattomiksi direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan kanssa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, eikä kansallisen perustuslakituomioistuimen tuomiolla, jolla näiden kansallisten säännösten vaikutukset on päätetty pysyttää voimassa, ole tältä osin vaikutusta.
Viides kysymys
65
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee viidennellä kysymyksellään lähinnä, voidaanko verovelvolliselle palauttaa arvonlisävero, jonka se on maksanut tarjoamiensa pelien ja vedonlyöntien todellisesta bruttotuotosta direktiivin 2006/112 ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen vastaisesti.
66
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa viidennessä kysymyksessään unionin oikeuden vastaisesti maksetun arvonlisäveron palauttamisen laskentatapaan, se ei esitä tältä osin mitään selitystä ennakkoratkaisupyynnössään.
67
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee sen sijaan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii viidennellä kysymyksellään selvittämään, onko pääasian kantajalla oikeus saada pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön perusteella maksettu arvonlisäveromäärä takaisin siinä tapauksessa, että mainittu tuomioistuin toteaa direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan olevan esteenä kyseiselle säännöstölle, kun tätä säännöstä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa.
68
Tämän kysymyksen on siis ymmärrettävä koskevan perusteettomien maksujen palautusta koskevien unionin oikeussääntöjen tulkintaa (ks. analogisesti tuomio 6.9.2011, Lady & Kid ym., C‑398/09, EU:C:2011:540).
69
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 48 ja 49 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, viides ennakkoratkaisukysymys on täten muotoiltava uudelleen siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee sillä lähinnä, onko perusteettomien maksujen palautusta koskevia unionin oikeussääntöjä tulkittava siten, että niissä annetaan verovelvolliselle oikeus saada jäsenvaltiossa direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan vastaisesti kannettu arvonlisäveromäärä takaisin.
70
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus saada takaisin sellaiset verot, jotka jäsenvaltio on kantanut unionin oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista, joita yksityisille on annettu tällaiset verot kieltävillä unionin oikeussäännöillä, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut niitä, ja täydentää näitä oikeuksia. Jäsenvaltioilla on siten lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannetut verot (tuomio 28.9.2023, Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov (Palautusoikeuden siirtyminen), C‑508/22, EU:C:2023:715, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71
On näin selvää, että oikeudella perusteettomien maksujen palautukseen pyritään korjaamaan vaikutuksia, joita veron unionin oikeuden vastaisuudesta aiheutuu, poistamalla se taloudellinen rasitus, joka verosta on perusteetta aiheutunut sille toimijalle, joka on lopulta tosiasiallisesti vastannut tästä verosta (tuomio 16.5.2013, Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72
Tällaisesta palauttamisesta voidaan kuitenkin poikkeuksellisesti kieltäytyä, jos oikeudenhaltijat saisivat palauttamisesta perusteetonta etua. Unionin oikeusjärjestyksessä tältä osin taattujen oikeuksien suojelu ei siis edellytä unionin oikeuden vastaisesti kannettujen verojen ja maksujen palauttamista, jos on osoitettu, että henkilö, joka on velvollinen maksamaan veron tai maksun, on todellisuudessa vyöryttänyt sen toiselle henkilölle (ks. vastaavasti tuomio 16.5.2013, Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, 25 kohta ja tuomio 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Virheellisen verokannan oikaisumahdollisuus), C‑606/22, EU:C:2024:255, 34 ja 35 kohta).
73
Tätä poikkeusta on kuitenkin tulkittava suppeasti ottaen huomioon muun muassa se, että veron vyöryttämisellä kuluttajalle ei välttämättä poisteta verosta verovelvolliselle aiheutuvia taloudellisia vaikutuksia (ks. vastaavasti tuomio 2.10.2003, Weber’s Wine World ym., C‑147/01, EU:C:2003:533, 95 kohta).
74
Näin ollen siinäkin tapauksessa, että osoitettaisiin, että perusteettomasta verosta aiheutuva rasitus on vyörytetty kolmansille, veron palauttaminen toimijalle ei välttämättä johda siihen, että toimija saisi perusteetonta etua, koska kyseisen veron määrän sisällyttäminen käytettyihin hintoihin voi aiheuttaa toimijalle vahinkoa myyntivolyymin pienentymisenä (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2011, Lady & Kid ym., C‑398/09, EU:C:2011:540, 21 kohta ja tuomio 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Virheellisen verokannan oikaisumahdollisuus), C‑606/22, EU:C:2024:255, 28 kohta).
75
On myös muistutettava että sen perusteettoman edun olemassaolo ja määrä, jonka verovelvollinen saisi unionin oikeuden kannalta perusteettomasti kannetun veron palauttamisesta, voidaan todeta vain sellaisen taloudellisen analyysin perusteella, jossa otetaan huomioon kaikki merkitykselliset seikat (ks. vastaavasti tuomio 10.4.2008, Marks & Spencer, C‑309/06, EU:C:2008:211, 43 kohta ja tuomio 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Virheellisen verokannan oikaisumahdollisuus), C‑606/22, EU:C:2024:255, 38 kohta).
76
Tästä seuraa, että viidenteen kysymykseen on vastattava, että perusteettomien maksujen palautusta koskevia unionin oikeussääntöjä on tulkittava siten, että niissä annetaan verovelvolliselle oikeus saada jäsenvaltiossa direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan vastaisesti kannettu arvonlisäveromäärä takaisin, kunhan tästä palautuksesta ei seuraa perusteetonta etua kyseiselle verovelvolliselle.
Oikeudenkäyntikulut
77
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 1 kohdan i alakohtaa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kohdellaan eri tavalla yhtäältä arpojen ostamista ja osallistumista muualla kuin verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin ja toisaalta osallistumista verkossa tarjottaviin muihin uhka- tai rahapeleihin kuin arpajaisiin siten, että viimeksi mainittu osallistuminen suljetaan ensin mainittuun ostamiseen ja osallistumiseen sovellettavan arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle, kunhan näiden uhka- tai rahapeliryhmien väliset objektiiviset erot ovat omiaan vaikuttamaan merkittävästi keskivertokuluttajan päätökseen valita jompikumpi näistä peliryhmistä.
2)
SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettu vilpittömän yhteistyön periaate ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate edellyttävät, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallisia säännöksiä, jotka on todettu yhteensoveltumattomiksi direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan kanssa, kun sitä luetaan yhdessä verotuksen neutraalisuuden periaatteen kanssa, eikä kansallisen perustuslakituomioistuimen tuomiolla, jolla näiden kansallisten säännösten vaikutukset on päätetty pysyttää voimassa, ole tältä osin vaikutusta.
3)
Perusteettomien maksujen palautusta koskevia unionin oikeussääntöjä on tulkittava siten, että niissä annetaan verovelvolliselle oikeus saada jäsenvaltiossa direktiivin 2006/112 135 artiklan 1 kohdan i alakohdan vastaisesti kannettu arvonlisäveromäärä takaisin, kunhan tästä palautuksesta ei seuraa perusteetonta etua kyseiselle verovelvolliselle.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.