62016CC0383
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
29 päivänä kesäkuuta 2017 (
1
)
Asia C‑383/16
Vion Livestock BV
vastaan
Staatssecretaris van Economische Zaken
(Ennakkoratkaisupyyntö – College van Beroep voor het Bedrijfsleven (kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä toisen asteen hallintotuomioistuin, Alankomaat))
(Maatalous – Asetus (EY) N:o 1/2005 – Eläinten suojelu kuljetuksen aikana – 5 artiklan 4 kohta ja 8 artiklan 2 kohta – Liite II – Jäsenvaltioiden väliset ja jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden väliset pitkät kuljetukset – Reittisuunnitelma – Osittain unionin alueen ulkopuolella tapahtuva kuljetus – Asetus (EU) N:o 817/2010 – Vientituet)
1.
George Orwellia vapaasti lainatakseni kaikki eläimet ovat tasa-arvoisia, mutta ovatko unionin rajojen sisäpuolella kuljetetut eläimet tasa-arvoisempia kuin muut?
2.
Tämä on yksi tapa mieltää College van Beroep voor het Bedrijfslevenin (kauppaoikeudellisia asioita käsittelevä toisen asteen hallintotuomioistuin, Alankomaat) esittämässä ennakkoratkaisupyynnössä kyseessä olevat kysymykset.
3.
Oli asia miten tahansa, vientituen maksaminen elävien eläinten viennistä edellyttää tunnetusti eläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien unionin oikeussääntöjen noudattamista. Pääasia koskee sellaisen päätöksen pätevyyttä, jolla asetuksen (EU) N:o 817/2010 (
2
) nojalla maksettu vientituki määrättiin perittäväksi takaisin, koska asetuksen (EY) N:o 1/2005 (
3
) säännöksiä oli jätetty noudattamatta nautaerän poistuttua unionin alueelta. (
4
)
4.
Oikeudellisesti nyt käsiteltävää asiaa voitaisiin pitää jatkona unionin tuomioistuimen tuomiolle Zuchtvieh-Export, (
5
) joka koski asetuksen N:o 1/2005 alueellista sovellettavuutta siihen kuljetusmatkan vaiheeseen, joka tapahtuu kolmansien maiden alueella. Toisin kuin tuomion Zuchtvieh-Export taustalla ollut asia, pääasia liittyy kuitenkin vientitukiin. Siinä ei siis ole kyse niinkään siitä, missä eläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevia unionin oikeussääntöjä on sovellettava, vaan pikemminkin siitä, mitä unioni voi eläinten viejille antamansa taloudellisen tuen vastineeksi vaatia sekä ”kotona” eli unionissa että ”ulkomailla” eli kolmansissa maissa.
5.
Selitän jäljempänä, miksi ei voi olla epäilystäkään siitä, että asetuksen N:o 1/2005 vaatimuksia on sovellettava lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti, jos elävien nautaeläinten vientiin on haettu asetuksen N:o 817/2010 mukaista tukea, täysin riippumatta siitä, miten laaja maantieteellinen ulottuvuus asetuksella N:o 1/2005 sinänsä onkin.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Asetus N:o 1/2005
6.
Asetuksen N:o 1/2005 1 artiklan (Soveltamisala) 1 kohdan mukaan ”tätä asetusta sovelletaan [unionissa] tapahtuviin elävien selkärankaisten eläinten kuljetuksiin, myös erityistarkastuksiin, joita viranomaiset tekevät [unionin] tullialueelle saapuville tai sieltä lähteville kuljetuserille”.
7.
Asetuksen N:o 1/2005 5 artiklan (Eläinkuljetusten suunnittelua koskevat velvollisuudet) 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden välisten sekä kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavien, kotieläiminä pidettävien muiden kuin rekisteröityjen hevoseläinten sekä nauta-, lammas-, vuohi- ja sikaeläinten [asetuksessa tarkoitettujen eläinlajien, paitsi rekisteröityjen hevoseläinten] pitkien kuljetusten[ (
6
)] osalta eläinkuljettajien[ (
7
)] ja järjestäjien[ (
8
)] on noudatettava liitteessä II annettuja reittisuunnitelmaa koskevia säännöksiä.”
8.
Asetuksen N:o 1/2005 8 artiklan (Eläimistä vastaavat) 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Eläimistä vastaavien[ (
9
)] on tarkastettava kaikki siirto- tai määräpaikkaan saapuvat eläimet ja todettava, ovatko eläimet tai ovatko ne olleet jäsenvaltioiden välisessä tai kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavassa pitkässä kuljetuksessa. [Asetuksessa tarkoitettujen eläinlajien, paitsi rekisteröityjen hevoseläinten] pitkien kuljetusten osalta eläimistä vastaavien on noudatettava liitteessä II annettuja reittisuunnitelmaa koskevia säännöksiä.”
9.
Asetuksen N:o 1/2005 14 artiklan (Reittisuunnitelmiin liittyvät tarkastukset ja muut toimenpiteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava ennen pitkiä kuljetuksia) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden välisten sekä kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavien [asetuksessa tarkoitettujen eläinlajien] pitkien kuljetusten osalta lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen on:
a)
tehtävä asianmukaisia tarkastuksia sen varmistamiseksi, että
i)
reittisuunnitelmassa ilmoitetuilla eläinkuljettajilla on vastaavat voimassa olevat eläinkuljettajaluvat, voimassa olevat pitkässä kuljetuksessa käytettävän kuljetusvälineen hyväksymistodistukset sekä voimassa olevat kuljettajien ja hoitajien pätevyystodistukset;
ii)
järjestäjän toimittama reittisuunnitelma on realistinen ja tehty tämän asetuksen säännösten mukaisesti;
b)
jos a alakohdassa tarkoitettujen tarkastusten tulokset eivät ole tyydyttäviä, vaadittava järjestäjää tekemään muutoksia pitkää kuljetusta koskeviin järjestelyihin niin, että kuljetus täyttää tämän asetuksen vaatimukset;
c)
jos a alakohdassa tarkoitettujen tarkastusten tulokset ovat tyydyttävät, toimivaltaisen viranomaisen on leimattava reittisuunnitelma;
– –”
10.
Asetuksen N:o 1/2005 21 artiklassa (Tarkastukset poistumispaikoilla ja rajatarkastusasemilla) säädetään seuraavaa:
”1.   Kun eläimet saapuvat poistumispaikkaan[ (
10
)] tai rajatarkastusasemalle, jäsenvaltion virkaeläinlääkärin[ (
11
)] on tarkastettava, että eläimiä kuljetetaan tämän asetuksen säännösten mukaisesti – –. Tarkastuksissa tutkitaan erityisesti:
a)
että eläinkuljettajilla on jäljennös voimassa olevasta – – luvasta;
b)
että [asetuksessa tarkoitettuja eläinlajeja] taikka siipikarjaa kuljettavien maantieajoneuvojen kuljettajilla ja hoitajilla on voimassa oleva – – pätevyystodistus;
c)
että eläimet ovat kuljetuskuntoisia matkan jatkamista varten;
– –
e)
että eläinkuljettaja on toimittanut viennin osalta selvityksen siitä, että lähtöpaikasta lopullisen määrämaan ensimmäiseen purkamispaikkaan ulottuvalla kuljetusmatkalla noudatetaan – – asianomaisissa kolmansissa maissa [sovellettavaa Chişinaussa 6.11.2003 allekirjoitettua eurooppalaista yleissopimusta eläinten suojelemiseksi kansainvälisten kuljetusten aikana (
12
)];
f)
ovatko [asetuksessa tarkoitetut eläinlajit] olleet pitkässä kuljetuksessa tai menossa sellaiseen.
2.   Kun [asetuksessa tarkoitetut eläinlajit] ovat pitkässä kuljetuksessa, poistumispaikkojen ja rajatarkastusasemien virkaeläinlääkärien on tehtävä liitteessä II olevan reittisuunnitelman osassa 3: ’Määräpaikka’ luetellut tarkastukset ja pidettävä niistä kirjaa. Toimivaltaisen viranomaisen on säilytettävä näitä tarkastuksia ja 1 kohdassa säädettyä tarkastusta koskeva kirjanpito vähintään kolmen vuoden ajan tarkastusten tekopäivästä lukien. – –
3.   Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, etteivät eläimet ole kuljetuskuntoisia matkan loppuun saattamista varten, ne on purettava kuormasta ja niiden on saatava vettä, ravintoa ja lepoa.”
11.
Asetuksen N:o 1/2005 25 artiklan (Seuraamukset) mukaan ”jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomuksiin sovellettavia seuraamuksia koskevista [säännöistä] ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet niiden soveltamisen varmistamiseksi. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia”.
12.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II (Reittisuunnitelma) säädetään seuraavaa:
”1.
Pitkää kuljetusmatkaa suunnittelevan henkilön on laadittava, leimattava ja allekirjoitettava kaikki reittisuunnitelman sivut tämä liitteen säännösten mukaisesti.
– –
3.
Järjestäjän on
– –
e)
varmistettava, että reittisuunnitelma on eläinten mukana kuljetusmatkan ajan määräpaikkaan asti tai kolmansiin maihin vietäessä ainakin poistumispaikkaan asti.
– –
7.
Jos eläimet viedään kolmanteen maahan, eläinkuljettajan on annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille poistumispaikassa.
Jos kyseessä on elävien nautaeläinten tuettu vienti, reittisuunnitelman osaa 3 ei tarvita, jos maatalouslainsäädännössä säädetään raportin laatimisesta.
8.
Reittisuunnitelman osassa 3 tarkoitetun eläinkuljettajan on säilytettävä:
a)
jäljennös täytetystä reittisuunnitelmasta;
– –
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut asiakirjat on kuukauden kuluessa niiden täyttämisestä annettava sen toimivaltaisen viranomaisen, joka on antanut eläinkuljettajalle hyväksynnän, ja pyynnöstä lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen saataville; eläinkuljettajan on säilytettävä asiakirjat vähintään kolmen vuoden ajan tarkastuksesta lukien.
Edellä a alakohdassa tarkoitetut asiakirjat on palautettava lähtöpaikan toimivaltaiselle viranomaiselle kuukauden kuluessa kuljetusmatkan päättymisestä – –”
13.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteen II lisäyksessä on useita osia, joista kuhunkin sisältyy vakiolomake. Osassa 3 on lomake, jonka otsikko on ”Määräpaikka”. Sen 4 kohtaan merkitään eläimistä määräpaikassa vastaavan/virkaeläinlääkärin ”[tekemät] tarkastukset”. Yksi näistä tarkastuksista, joka mainitaan lomakkeen 4.5 kohdassa, koskee ”reittisuunnitelmaa ja kuljetusmatka-aikarajoituksia”. Osassa 4 on eläinkuljettajan ilmoituksen sisältävä lomake, jonka kuljettaja täyttää kuljetusmatkan aikana. Ilmoitukseen merkitään tosiasiallinen kuljetusreitti: lepo-, siirto- ja poistumispaikat ja niiden osoitteet, saapumis- ja lähtöpäivät ja ‑ajat, pysähdysten pituus ja niiden syyt, syyt, joiden vuoksi tosiasiallinen reitti poikkeaa suunnitellusta, ja muita huomautuksia sekä kuljetusmatkan aikana loukkaantuneiden tai kuolleiden eläinten lukumäärä ja loukkaantumisten ja kuolemien syy. Lomakkeen allekirjoittavat kuljettaja ja eläinkuljettaja.
B Asetus N:o 817/2010
14.
Asetuksen N:o 817/2010 1 artiklassa (Soveltamisala) säädetään seuraavaa:
”– – elävien nautaeläinten – – vientitukien maksaminen – – edellyttää, että kun eläimiä kuljetetaan lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan, noudatetaan [asetuksen N:o 1/2005] 3–9 artiklaa, mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteitä ja tätä asetusta.
– –”
15.
Asetuksen N:o 817/2010 2 artiklan (Tarkastukset [unionin] tullialueella) 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Poistumispaikan virkaeläinlääkärin on – – todennettava niiden eläinten osalta, joita koskeva vienti-ilmoitus on hyväksytty, että:
a)
[asetuksessa N:o 1/2005] säädettyjä vaatimuksia on noudatettu – – lähtöpaikasta poistumispaikkaan asti;
ja
b)
[asetuksen N:o 1/2005] mukaiset ja tarvittavat järjestelyt on toteutettu mainitun asetuksen noudattamisen varmistamiseksi siihen saakka, kun eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa.
Tarkastukset tehneen virkaeläinlääkärin on laadittava tämän asetuksen liitteessä I annetun mallin mukainen kertomus, jossa vahvistetaan, ovatko ensimmäisen alakohdan mukaisesti tehtyjen tarkastusten tulokset hyväksyttävät vai ei-hyväksyttävät.
Poistumispaikan vastaavan eläinlääkintäviranomaisen on säilytettävä kyseinen kertomus vähintään kolmen vuoden ajan. Maksajavirastolle on lähetettävä jäljennös kertomuksesta.”
16.
Asetuksen N:o 817/2010 3 artiklassa (Tarkastukset kolmansissa maissa) säädetään seuraavaa:
”1.   Sen jälkeen kun eläimet ovat poistuneet [unionin] tullialueelta, viejän on varmistettava, että eläimet tarkastetaan:
a)
paikassa, jossa kuljetusvälinettä vaihdetaan, paitsi silloin kun kuljetusvälineen vaihtoa ei ollut suunniteltu vaan se johtuu poikkeuksellisista ja odottamattomista olosuhteista;
b)
paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa.
2.   Jäsenvaltion – – tätä tarkoitusta varten hyväksymä ja valvoma kansainvälinen tarkastus- ja valvontavirasto tai jäsenvaltion virallinen laitos vastaa 1 kohdassa säädettyjen tarkastusten tekemisestä.
– –
Tarkastukset tehneen eläinlääkärin on laadittava kaikista 1 kohdan nojalla tehdyistä tarkastuksista kertomus tämän asetuksen liitteissä III ja IV olevien mallien mukaisesti.”
17.
Asetuksen N:o 817/2010 4 artiklassa (Vientitukien maksumenetelmä) säädetään seuraavaa:
”1.   Viejän on ilmoitettava kaikki tarvittavat kuljetusta koskevat tiedot viimeistään vienti-ilmoitusta jättäessään sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa vienti-ilmoitus hyväksytään.
– –
2.   – – vientituen maksuhakemukseen on liitettävä – –:
a)
tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asianmukaisesti täytetty asiakirja; ja
b)
tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut kertomukset.
3.   Jos viejästä riippumattomista syistä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tarkastuksia ei voitu tehdä, toimivaltainen viranomainen voi viejän perustellusta pyynnöstä hyväksyä muut asiakirjat, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen katsoo, että [asetusta N:o 1/2005] on noudatettu.”
18.
Asetuksen N:o 817/2010 5 artiklan (Vientitukien maksamatta jättäminen) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toisen alakohdan mukaisesti lasketun vientituen eläinkohtaista kokonaismäärää ei makseta:
– –
c)
eläimistä, joiden osalta toimivaltainen viranomainen toteaa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen ja/tai kaikkien muiden hallussaan olevien tämän asetuksen noudattamista koskevien todisteiden perusteella, että [asetuksen No 1/2005] 3–9 artiklaa ja mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteiden säännöksiä ei ole noudatettu.
– –”
19.
Asetuksen N:o 817/2010 7 artiklassa (Liikaa maksettujen määrien periminen) säädetään, että ”jos tuen maksamisen jälkeen todetaan, että [asetusta N:o 1/2005] ei ole noudatettu, tuen asianomaista osuutta – – pidetään perusteettomasti maksettuna, ja se peritään takaisin – –”.
20.
Asetuksen N:o 817/2010 liite IV sisältää mallin tarkastuskertomuksesta paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa. Sen kohdassa ”Tehdyt tarkastukset” on muun muassa ruutu, joka koskee ”Reittisuunnitelmaa koskevia asiakirjoja”.
II Tosiseikat, menettely ja ennakkoratkaisukysymykset
21.
Vion Livestock (jäljempänä Vion), Alankomaihin sijoittautunut elävien nautaeläinten vientiyritys, ilmoitti 9.9.2010 vievänsä 36 nautaeläintä Libanoniin. Staatssecretaris van Economische Zaken (Alankomaiden talousasioista vastaava valtiosihteeri, jäljempänä Staatssecretaris) maksoi Vionille vientitukea tähän tarkoitukseen.
22.
Eläimet lähtivät 9.9.2010 Woerdenista (Alankomaat) Beirutiin (Libanon). Eläimet saapuivat 10.9. klo 10.15 Koperiin (Slovenia), missä ne purettiin kuorma-autosta ja lastattiin MV Heidi H ‑nimiseen karjankuljetusalukseen, minkä jälkeen ne poistuivat unionin alueelta. Eläimet saapuivat 21.9.2010 purkamispaikkaan (Beirut), missä ne purettiin 22.9.2010.
23.
Reittisuunnitelman osaan 1 (Suunnittelu) on merkitty määräpaikaksi Beirut, ja sen osassa 3 (Määräpaikka) mainitaan, että määräpaikka on Koper ja määräjäsenvaltio Slovenia. Myös reittisuunnitelman osassa 4 (Eläinkuljettajan ilmoitus) ilmoitetaan määräpaikaksi Koper. Reittisuunnitelman osa 4 on pidetty ajan tasalla ainoastaan Koperiin eikä Beirutiin asti, eikä reittisuunnitelma sisällä tietoja eläinten lähdöstä Koperista, saapumisesta Beirutiin tai purkamisesta Beirutissa. Lisäksi reittisuunnitelman osassa 1 mainitaan, että eläinten oli määrä saapua Beirutiin 16.9.2010.
24.
Control Union Nederland – riippumattomiin tarkastuspalveluihin erikoistunut yritys – ilmoitti 12.10.2010, että se oli Vionin toimeksiannosta tarkastanut eläimet purkamispaikalla ja että riippumaton eläinlääkäri oli tehnyt niille eläinlääketieteellisen tarkastuksen. Sen lausunnon mukaan purkamispaikka oli Beirut, purkaus- ja tarkastuspäivä oli 22.9.2010 ja asetuksen N:o 1/2005 säännöksiä oli noudatettu. Lausunnon liitteenä oli 22.9.2010 päivätty ja eläinlääkärin Beirutissa allekirjoittama, asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tarkastuskertomus paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa.
25.
Kertomuksessa todetaan, että määräpaikka on Beirut ja että reittisuunnitelmatiedot ovat asetusten N:o 1/2005 ja N:o 817/2010 vaatimusten mukaisia. Eläinlääkäri lausuu tehneensä tarvittavat tarkastukset asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja niiden tulokset ovat olleet tyydyttäviä. Lisäksi kertomus sisältää seuraavat maininnat: ”eläimet saapuivat määräpaikan purkamispaikkaan 21.9.2010 ja ne purettiin minun läsnä ollessani ja valvonnassani 22.9.2010 klo 11.15–13.30. Edellä mainituilla 139 eläimellä oli yleisesti ottaen riittävästi tilaa, ja niiden yleiskunto oli hyvä.” (
13
)
26.
Staatssecretaris määräsi 4.2.2014 Vionin palauttamaan saamansa 5292,92 euron vientituen lisättynä 10 prosentin korotuksella ja koroilla, joiden määrä oli 577,40 euroa. Vion teki päätöksestä oikaisuvaatimuksen, jonka Staatssecretaris totesi perusteettomaksi 18.6.2014 tekemällään päätöksellä. Vion on nostanut jälkimmäisestä päätöksestä kanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
27.
Pääasian asianosaiset ovat erimielisiä siitä, oliko Vionilla velvollisuus pitää reittisuunnitelma ajan tasalla siihen asti, kunnes eläimet purettiin Beirutissa. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tämän velvollisuuden perustuvan – kuten Staatssecretaris väittää – olennaisin osin tuomioon Zuchtvieh-Export, se myös huomauttaa, että Vionin väite, jonka mukaan tällaista velvollisuutta ei olisi, saa tukea asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevasta 7 kohdasta, jossa edellytetään, että eläinkuljettajan on annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille poistumispaikassa, jos eläimet kuljetetaan kolmanteen maahan.
28.
Jos tällaista velvollisuutta ei ole, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin joka tapauksessa ihmettelee, miten libanonilainen eläinlääkäri on voinut tarkistaa, että asetuksen N:o 817/2010 vaatimukset täyttyvät, jos hänellä ei kerran ollut hallussaan reittisuunnitelmaa, jota olisi pidetty ajan tasalla Koperin jälkeen. Tästä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, ettei 22.9.2010 päivätyssä tarkastuskertomuksessa sen paremmin kuin reittisuunnitelmassakaan mainita kuljetusaluksen tarkkaa saapumisaikaa Beirutin satamaan 21.9.2010 ja että lisäksi eläinten oli alun perin määrä saapua sinne 16.9.2010. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olettaa, että eläinkuljettaja on luovuttanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille Koperissa ja että tämä on ainoa syy, miksi tätä reittisuunnitelman osaa ei ole pidetty ajan tasalla Beirutiin asti. Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma asetusten N:o 1/2005 ja N:o 817/2010 oikeasta tulkinnasta, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1/2005] 5 artiklan 4 kohtaa ja 8 artiklan 2 kohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä II annettujen reittisuunnitelmaa koskevien säännösten kanssa, tulkittava siten, että ne sisältävät kuljetuksen järjestäjälle ja/tai eläimistä vastaavalle velvoitteen siitä, että jos eläinten kuljetus suoritetaan kolmanteen maahan, reittisuunnitelma on pidettävä kolmannessa maassa sijaitsevaan määräpaikkaan asti?
2)
Onko [asetuksen N:o 817/2010] 5 ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan kanssa, tulkittava siten, että vientituet on perittävä takaisin, jos reittisuunnitelmaa ei pidetä kolmannessa maassa sijaitsevaan määräpaikkaan asti sen takia, että eläinkuljettaja on täyttänyt asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevassa 7 kohdassa säädetyn velvoitteen reittisuunnitelman antamisesta virkaeläinlääkärille poistumispaikassa?
3)
Onko asetuksen N:o 817/2010 5 ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan kanssa, tulkittava siten, että vientituet on perittävä takaisin, jos viejä ei voi todistaa, että asetuksen N:o 1/2005 vaatimukset on täytetty, siinä tilanteessa, ettei eläinlääkäri voi asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdan perusteella kolmannessa maassa tehtävien tarkastusten puitteissa tutkia, ovatko reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat (reittisuunnitelma) tyydyttäviä eli ovatko ne asetuksen N:o 1/2005 mukaisia (eikä hän näin ollen voi myöskään lausua, että tarkastusten tulokset ovat tyydyttäviä), sen takia, että eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille poistumispaikassa?”
29.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Vion, Alankomaiden hallitus, Unkarin hallitus ja Euroopan komissio. Alankomaiden hallitus ja komissio esittivät suulliset lausumansa 17.5.2017 pidetyssä istunnossa.
III Tapauksen tarkastelu
A Ennakkoratkaisukysymysten ulottuvuus
30.
Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys käsittelevät asetukseen N:o 817/2010 sisältyville eläinten vientitukia koskeville säännöille, luettuina yhdessä asetuksen N:o 1/2005 vaatimusten kanssa, annettavaa tulkintaa, kun taas ensimmäinen kysymys koskee ainoastaan asetusta N:o 1/2005.
31.
Kuten komissio huomautustensa aluksi toteaa, pääasia koskee vientituen takaisinperinnästä tehdyn päätöksen lainmukaisuutta. Näin ollen komissio katsoo, että jos ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys tutkittaisiin erillään toisesta ja kolmannesta kysymyksestä, olisi kyseenalaista, voitaisiinko sitä pitää asian kannalta merkityksellisenä ja siten ottaa tutkittavaksi. Sen vuoksi komissio ehdottaa, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan yhdessä toisen ja kolmannen kysymyksen kanssa.
32.
Myös Vion esittää samanlaisia varaumia. Se väittää, ettei pääasiassa ole kyse siitä, onko asetukseen N:o 1/2005 sisältyviä aineellisia sääntöjä noudatettava unionin alueen ulkopuolella vientituen saamiseksi, vaan siitä, mitä hallinnollisia toimia tämän asetuksen mukaan on toteutettava reittisuunnitelmaa käyttäen.
33.
Olen näistä seikoista samaa mieltä ja katson lisäksi aiheelliseksi esittää joitakin huomautuksia tuomiosta Zuchtvieh-Export, jossa unionin tuomioistuin totesi, että asetuksessa N:o 1/2005 säädetyt eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset on otettava huomioon suunniteltaessa pitkää kuljetusmatkaa, joka alkaa unionista ja päättyy unionin alueen ulkopuolelle. Niistä selviää, miksi en suosittele, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen erillään toisesta ja kolmannesta kysymyksestä.
34.
Toisin kuin asetuksessa N:o 817/2010, jonka tarkoituksena on muun muassa kannustaa eläinkuljettajia noudattamaan eläinten hyvinvointia koskevia sääntöjä tarjoamalla niille vapaaehtoista taloudellista tukea eläinten viennissä kolmansiin maihin, (
14
) asetuksessa N:o 1/2005 vahvistetut eläinten kuljetusta koskevat säännöt eivät ole valinnaisia. Asetuksen N:o 1/2005 noudattamatta jättäminen voi johtaa sen 25 artiklassa tarkoitettujen seuraamusten määräämiseen, sellaisina kuin niistä säädetään kansallisessa lainsäädännössä. Näitä seuraamuksia voivat olla erilaiset rahalliset seuraamukset (sakot), määräaikainen tai pysyvä toimiluvan peruuttaminen, rikosoikeudellisen menettelyn aloittaminen eläinsuojelulain rikkomisen perusteella tai muut ajateltavissa olevat seuraamustyypit. Tämä kannattaa pitää mielessä tarkasteltaessa pääasiassa kyseessä olevia kysymyksiä.
35.
Lisäksi on syytä palauttaa mieliin, että tuomio Zuchtvieh-Export koski Saksan toimivaltaisen viranomaisen päätöstä evätä tulliselvitys nautaerältä, joka oli tarkoitus kuljettaa Saksasta Uzbekistaniin. Vientiä varten ei ollut tehty vientitukihakemusta. (
15
) Sen vuoksi unionin tuomioistuin ei voinut välttyä tulkitsemasta asetusta N:o 1/2005 erillään muusta lainsäädännöstä. (
16
)
36.
Tuomiossa Zuchtvieh-Export unionin tuomioistuinta pyydettiin lisäksi tulkitsemaan asetuksen N:o 1/2005 14 artiklan 1 kohtaa. Kyseisessä säännöksessä lähtöpaikan toimivaltainen viranomainen velvoitetaan nimenomaisesti tarkistamaan ennen lähtöä, että järjestäjän toimittama jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välinen pitkän matkan reittisuunnitelma on realistinen ja tehty tämän asetuksen säännösten mukaisesti. Jollei näin ole, viranomaisen on vaadittava järjestäjää tekemään muutoksia järjestelyihin niin, että suunniteltu kuljetus täyttää vaatimukset.
37.
Tuomio Zuchtvieh-Export koski siis lähinnä sitä, voidaanko asetusta N:o 1/2005 mahdollisesti soveltaa ennakkotarkastustilanteessa sillä kuljetusmatkan osalla, jonka reittisuunnitelman mukaan on määrä tapahtua kolmannessa maassa. Tällaisen tulkinnan perusteella ei vaikuta siltä, että vaatimuksella asetuksen noudattamisesta koko kuljetusmatkan ajan loukattaisiin alueperiaatetta. Jokseenkin provosoivasti voitaisiin sanoa, että huolimatta siitä, mitä asetuksen N:o 1/2005 1 artiklassa säädetään, mikään muu lopputulos ei näyttänyt mahdolliselta, koska asetuksen N:o 1/2005 14 artiklan 1 kohdan sanamuoto on niin yksiselitteinen. (
17
)
38.
Pääasia sitä vastoin koskee jälkitarkastustilannetta, jossa kuljetus on jo tapahtunut. Joidenkin väitteiden mukaan asetuksessa N:o 1/2005 säädetyt vaatimukset on jätetty täyttämättä nimenomaan sillä kuljetusmatkan osalla, joka tapahtui unionin alueen ulkopuolella. Jos nämä väitteet osoittautuvat paikkansa pitäviksi, ne voivat pelkän tulliselvityksen epäämisen sijasta johtaa mainitun asetuksen 25 artiklassa edellytettyjen seuraamusten määräämiseen.
39.
Seuraamusten määrääminen unionin rajojen ulkopuolella tapahtuneen kuljetusmatkan osan suhteen ei todellisuudessa liity pelkästään kysymykseen asetuksen N:o 1/2005 alueellisesta soveltamisalasta. Samassa yhteydessä nousee nimittäin esiin hankala kysymys siitä, kuinka jäsenvaltiot sovittaisivat yhteen velvollisuutensa noudattaa asetuksen N:o 1/2005 25 artiklaa käyttämällä (rikosoikeudellista) lainkäyttövaltaansa seuraamusten määräämiseksi käyttäytymisestä, joka on tapahtunut kolmannessa maassa, ja sen selkeän mahdollisuuden, ettei tätä käyttäytymistä ole pidetty kyseisessä maassa lainvastaisena. (
18
)
40.
Tämä kysymys on erityisen merkityksellinen elävien eläinten viennissä kolmansiin maihin. Tällaisten tilanteiden varalta asetuksen N:o 1/2005 21 artiklan 1 kohdan e alakohdassa viitataan eurooppalaiseen yleissopimukseen eläinten suojelemiseksi kansainvälisten kuljetusten aikana. Vaikuttaa siis siltä, että asetuksessa N:o 1/2005 tehdään ero unionissa sovellettavien eläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien (tiukempien) vaatimusten ja kolmansissa maissa sovellettavien (lievempien) vaatimusten välillä. Tässä yhteydessä on – melko vakuuttavastikin – väitetty tällaisen eron tekemisen osoittavan, että kuljetusmatkaa lähtöpaikasta lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan ei säännellä asetuksella N:o 1/2005 vaan kansainvälisillä sopimuksilla. (
19
) Ainakaan tuomiossa Zuchtvieh-Export ei suljeta pois sitä mahdollisuutta, että tämä voisi päteä jälkitarkastustilanteisiin.
41.
Jos unionin tuomioistuin käsittelisi kolmessa edellisessä kohdassa mainittuja kysymyksiä, sen olisi nähdäkseni tehtävä se tyhjiössä: unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa ei nimittäin viitata laisinkaan näihin näkökohtiin. Huomautuksia esittäneet asianosaiset ja muut osapuolet eivät nimittäin ole edes käsitelleet asetuksen N:o 1/2005 alueellista soveltamisalaa jälkitarkastustilanteessa eivätkä sitä mahdollisuutta, että eläinten hyvinvointia koskevat vaatimukset voivat olla unionissa erilaiset kuin kolmansissa maissa. (
20
)
42.
Tätä taustaa vasten kehottaisin unionin tuomioistuinta noudattamaan varovaisuutta rajaamalla vastauksensa tarkoin. Unionin tuomioistuimen tietoon ei ole tullut, että pääasiaan liittyisi asetuksen N:o 1/2005 25 artiklan mukaisia seuraamuksia, ja olisi varomatonta olettaa, että seuraamuksia on määrätty tai niitä saatetaan määrätä. Mikäli näin kuitenkin olisi, ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella (tai muulla toimivaltaisella kansallisella tuomioistuimella) olisi tietenkin joka tapauksessa vapaus esittää unionin tuomioistuimelle toinen ennakkoratkaisupyyntö.
43.
En myöskään voinut olla huomaamatta, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen sisältö on muuten jokseenkin sama kuin ensimmäisen, mutta se on vain siirretty eläinten vientitukijärjestelmän asiayhteyteen. Sen vuoksi ehdotan, että ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan olettaen, että eläinten vientitukijärjestelmää sovelletaan, jolloin ensimmäiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata erikseen.
B Tapauksen tarkastelu
1.
Alustavat huomautukset
44.
Ennakkoratkaisukysymyksillään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, edellyttääkö asetuksessa N:o 817/2010 tarkoitettujen vientitukien maksaminen sitä, että eläinkuljettaja pitää reittisuunnitelman ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti, vai riittääkö, että reittisuunnitelma annetaan virkaeläinlääkärille unionin poistumispaikassa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa myös tietää, kuuluuko viejän kantaa riski siitä, ettei se voi todistaa, että asetuksen N:o 1/2005 vaatimukset on täytetty, siinä tilanteessa, että eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille unionin poistumispaikassa, jolloin lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri ei pysty tarkastamaan suunnitelmaa.
45.
Totesin jo alussa, etteivät asetuksessa N:o 1/2005 vahvistetut säännöt ole selkeydessään mallikelpoisia. (
21
) Pääasian oikeudenkäynti osoittaa tämän. Joissakin asetuksen N:o 1/2005 säännöissä – ja erityisesti sen liitteen II säännöissä – ei näytä olevan paljonkaan järkeä. (
22
) Tämä on valitettavaa, sillä se vaikuttaa myös asetuksen N:o 817/2010 tulkintaan, koska tämä asetus on yhteydessä ensiksi mainittuun asetukseen.
46.
Onkin kuvaavaa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, vastaako asetuksessa N:o 1/2005 käytetty keskeinen käsite ”reittisuunnitelma” asetuksen N:o 817/2010 liitteissä käytettyä käsitettä ”reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat”. Se on taipuvainen uskomaan näin, muttei ole tästä varma.
47.
Tämän epäilyksen voin kuitenkin ilokseni oitis hälventää. Kyseessä eivät voi olla eri käsitteet: kuten Alankomaiden hallitus toteaa ja kuten komissiokin lopulta suullisessa käsittelyssä myönsi, ”route plan” eli reittisuunnitelma (tai asetuksen N:o 817/2010 liitteiden englanninkielisessä versiossa käytetty ilmaus ”route plan records” eli reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat) on käsitteen ”journey log” eli reittisuunnitelma edeltäjä ja sitä käytettiin asetusta N:o 1/2005 edeltäneessä säädöksessä eli direktiivissä 91/628/ETY. (
23
) Siten on ymmärrettävää, että asetusta N:o 817/2010 edeltäneessä asetuksessa (EY) N:o 639/2003 (
24
) käytettiin yhä ensiksi mainittuja ilmauksia, sillä asetusta N:o 1/2005 ei ollut tuolloin vielä annettu. Valitettavasti vaikuttaa siltä, että komissio on yksinkertaisesti ”kierrättänyt” asetuksen N:o 639/2003 liitteet sellaisinaan asetukseen N:o 817/2010. Tämän seurauksena käsite, josta asetuksessa N:o 1/2005 oli jo luovuttu, säilyi käytössä asetuksessa N:o 817/2010. Tämä ei ole omiaan herättämään luottamusta säädöstekstien laatuun.
48.
Oli miten hyvänsä, totean, että asetuksessa N:o 817/2010 tarkoitettuja vientitukia myönnettäessä (tai peruutettaessa) käytetty ilmaus ”route plan” tarkoittaa samaa kuin asetuksessa N:o 1/2005 käytetty ilmaus ”journey log” eli reittisuunnitelmaa.
2.
Asiakysymys
a)
Asetuksessa N:o 817/2010 säädetty velvollisuus pitää reittisuunnitelma ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti
49.
Vaikka ensimmäisessä ja toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä lainataankin eri säännöksiä, ne molemmat koskevat sitä, onko viejällä velvollisuus pitää reittisuunnitelma ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti (toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainitaan myös vientitukien takaisinperintään liittyvä seikka).
50.
Useiden asetuksiin N:o 1/2005 ja N:o 817/2010 sisältyvien säännösten monitulkintaisuus ei kumoa sitä, että asetuksessa N:o 817/2010 tehdään yksi asia ehdottoman selväksi. Asetuksen N:o 817/2010 1 artiklan mukaan vientitukien maksaminen edellyttää, ”että kun eläimiä kuljetetaan lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan, noudatetaan [asetuksen N:o 1/2005] 3–9 artiklaa, mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteitä ja [asetusta N:o 817/2010]” (kursivointi tässä). Tästä seuraa, että vaikka katsottaisiin, että asetusta N:o 1/2005 sovelletaan sellaisenaan ainoastaan unionissa itsessään, asetuksen N:o 817/2010 1 artiklan vaikutuksesta tiettyjen asetuksen N:o 1/2005 säännösten alueellinen soveltamisala ulottuu – kuten Unkarin hallitus toteaa – kolmansiin maihin. (
25
)
51.
Asetuksen N:o 1/2005 5 artiklan 4 kohta ja 8 artiklan 2 kohta mainitaan kumpikin asetuksen N:o 817/2010 1 artiklassa, ja kummassakin viitataan ensiksi mainitun asetuksen reittisuunnitelmaa koskevaan liitteeseen II. Kyseisessä liitteessä olevia sääntöjä sovelletaan siten kolmansiin maihin vientitukijärjestelmässä – myös tämä on selvää. Kiistakysymys koskeekin siitä, velvoitetaanko asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevissa säännöissä eläinkuljettaja pitämään reittisuunnitelma ajan tasalla vielä unionin poistumispaikan jälkeen.
52.
Vion väittää Unkarin hallituksen tukemana muun muassa, että asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ilmenee, ettei tällaista velvollisuutta ole, koska kyseisessä säännöksessä edellytetään, että eläinkuljettaja antaa reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille poistumispaikassa. Vion siis tulkitsee mainittua säännöstä siten, että reittisuunnitelma luovutetaan lopullisesti virkaeläinlääkärille unionin poistumispaikassa, minkä jälkeen se ei ole enää eläinkuljettajan hallussa eikä tämä ole enää siitä vastuussa.
53.
Vionin tulkinta ei ole suinkaan kaukaa haettu. Se johtuu suoraan asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodosta. Perustavana ongelmana kuitenkin on, että – kuten jäljempänä selitän – tällainen tulkinta ei ole kovinkaan mielekäs siinä erityistilanteessa, jossa vientiin haetaan tukea. Mielestäni 7 kohta on sekin esimerkki epäselvästä lainsäädännöstä. (
26
) Sen vuoksi on seuraavaksi tarkasteltava lähemmin liitteessä II olevien sääntöjen asiayhteyttä ja tarkoitusta.
54.
Joissakin liitteessä II olevissa säännöksissä tehdään ensinnäkin ero unionin sisäisen kuljetuksen ja kolmansiin maihin suuntautuvan viennin välillä. (
27
) Niiden säännösten tapauksessa, joissa tätä eroa ei tehdä, on epävarmaa, onko tämä ratkaisu ollut tietoinen ja mitä johtopäätöksiä siitä on tehtävä.
55.
Toiseksi vaikuttaa siltä, että asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevassa 2 kohdassa reittisuunnitelma käsitetään jakamattomaksi kokonaisuudeksi. Siinä nimittäin todetaan, että reittisuunnitelmassa on osat 1–5 ja että sen ”sivut on kiinnitettävä yhteen”.
56.
Kolmanneksi reittisuunnitelma ei voi olla täysin staattinen asiakirja: sen osassa 3 on tilannekuva eläinten hyvinvoinnista poistumispaikassa, ja osaan 4 on tarkoitus sisällyttää tiedot, jotka eläinkuljettaja (kuljettaja) kirjaa kuljetuksen edetessä. Vaikuttaa siltä, ettei osassa 3 vaadittuja reittisuunnitelmaa koskevien asiakirjojen tarkastuksia voida tehdä ilman osaa 4.
57.
Neljänneksi asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan toisella alakohdalla, jota sovelletaan pääasiaan, on tässä merkitystä. Siinä todetaan, että ”jos kyseessä on elävien nautaeläinten tuettu vienti,[ (
28
)] reittisuunnitelman osaa 3 ei tarvita, jos maatalouslainsäädännössä säädetään raportin laatimisesta”. Asetus N:o 817/2010 on selkeästi sentyyppistä maatalouslainsäädäntöä, (
29
) jossa edellytetään raportin laatimista. (
30
) Päällisin puolin liitteessä II olevan 7 kohdan toinen alakohta näyttäisi siis tukevan Vionin tulkintaa sikäli, että siinä mainitaan, että ainoastaan reittisuunnitelman osaa 3 ei tarvitse antaa virkaeläinlääkärille silloin, kun kyseessä on vienti.
58.
Tällaisella tulkinnalla kuitenkin sivuutettaisiin asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan toisen alakohdan tarkoitus, joka on yksinkertaisesti vapauttaa eläinkuljettaja velvollisuudesta antaa reittisuunnitelman osa 3 virkaeläinlääkärille poistumispaikassa, jos kyseessä on elävien nautaeläinten tuettu vienti. Seuraava tarkastus on todellakin suoritettava lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisessä purkamispaikassa asetuksen N:o 817/2010 liitteen IV mukaisesti. Vapauttaminen velvollisuudesta antaa reittisuunnitelman osa 3 virkaeläinlääkärille 7 kohdan toisen alakohdan nojalla tarkoittaa, että jos kyseessä on elävien nautaeläinten vienti, johon on haettu tukea, lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäinen purkamispaikka tunnustetaan asetuksessa N:o 1/2005 implisiittisesti reittisuunnitelman osassa 3 tarkoitetuksi ”Määräpaikaksi”. Se, mikä pätee reittisuunnitelman osaan 3, pätisi siis myös asetuksen N:o 817/2010 liitteeseen IV: asetuksen N:o 817/2010 liitteen IV mukaisesti tehtäviä ”reittisuunnitelmaa koskevien asiakirjojen” – tai reittisuunnitelman – tarkastuksia ei voida saattaa loppuun ilman reittisuunnitelman osaa 4, jota täytetään lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti. Tätä taustaa vasten 7 kohdan toinen alakohta näyttäisi pikemminkin tukevan sitä näkemystä, että reittisuunnitelma on pidettävä ajan tasalla senkin jälkeen, kun poistumispaikka unionista on ohitettu. Asetuksen N:o 817/2010 liitettä IV ei olisi mielekästä tulkita siten, että siinä ainoastaan vaadittaisiin lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäriä tarkastamaan, että reittisuunnitelma on (mahdollisesti osaa 3 lukuun ottamatta) todellakin annettu unionin poistumispaikan virkaeläinlääkärille asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan mukaisesti. Useimmissa tapauksissa ensiksi mainitulla eläinlääkärillä ei edes ole välitöntä tietoa tästä.
59.
Toiseksi se, että liitteessä II olevan 7 kohdan toisessa alakohdassa reittisuunnitelmasta ”irrotetaan” yksi sen osista, osoittaa, että – toisin kuin liitteessä II olevassa 2 kohdassa annetaan ymmärtää – reittisuunnitelma ei tosiasiassa ole mikään jakamaton kokonaisuus. Myös asetuksen N:o 1/2005 21 artiklan 2 kohdan vastaava säännös kyseenalaistaa reittisuunnitelman jakamattomuuden. Oletusarvoisesti (eli ensisijaisesti viennissä, johon ei haeta tukea) 21 artiklan 2 kohdassa säädetään, että poistumispaikan virkaeläinlääkärin ”on tehtävä liitteessä II olevan reittisuunnitelman osassa 3: ’Määräpaikka’ luetellut tarkastukset ja pidettävä niistä kirjaa”, kun siinä mainitut eläimet ovat pitkässä kuljetuksessa. Siinä ei sanota, että koko reittisuunnitelma olisi annettava lopullisesti virkaeläinlääkärin haltuun, jotta tämä voisi tehdä osassa 3 luetellut tarkastukset. Enintäänkin 21 artiklan 2 kohdassa näytetään vain edellytettävän, että eläinkuljettaja antaa virkaeläinlääkärille reittisuunnitelman osan 3. (
31
) Tämä pikemminkin tukisi ajatusta ”toiminnallisesta” reittisuunnitelmasta edellä tämän ratkaisuehdotuksen 56 kohdassa esittämäni päättelyn mukaisesti.
60.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteen II ristiriitaisuutta vahvistaa liitteessä II olevan 3 kohdan e alakohta, jossa, vaikka se onkin osoitettu kuljetuksen järjestäjälle, velvoitetaan tämä henkilö ”varmistamaan, että reittisuunnitelma on eläinten mukana kuljetusmatkan ajan määräpaikkaan asti tai kolmansiin maihin vietäessä ainakin poistumispaikkaan asti” (kursivointi tässä). Lisäksi liitteessä II olevassa 8 kohdassa edellytetään, että reittisuunnitelman osassa 3 (Määräpaikka) tarkoitettu eläinkuljettaja säilyttää ”jäljennöksen täytetystä reittisuunnitelmasta” (kursivointi tässä; asetuksen N:o 1/2005 hollanninkielisessä versiossa ei ole sanaa ”täytetystä” vastaavaa ilmausta). Vaikuttaa siis siltä, että jollei 8 kohtaa jätetä soveltamatta siihen kuljetusmatkan osaan, joka tapahtuu unionin ulkopuolella (mitä, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohdassa totesin, ei voida täysin sulkea pois muttei myöskään pitää oletuksena), reittisuunnitelman jäljennös on pidettävä ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti.
61.
Viidenneksi, toisin kuin asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevien sääntöjen – jotka ovat hämmentävän epämääräisiä –, asetuksen N:o 817/2010 tarkoitus on päivänselvä. Sen tavoitteena on varmistaa eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten noudattaminen koko vientitapahtuman ajan. (
32
)
62.
Tästä on pääteltävä, että ainoa asetuksen N:o 817/2010 tarkoituksen mukainen tulkinta on se, että eläinkuljettajan on pidettävä reittisuunnitelma ajan tasalla senkin jälkeen, kun poistumispaikka unionista on ohitettu. Ilman ajantasaista reittisuunnitelmaa lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri ei yksinkertaisesti voi varmistua siitä, että sillä osalla kuljetusmatkasta, joka on tapahtunut unionin ulkopuolella, on noudatettu eläinten hyvinvointia koskevia sääntöjä. Tällöin olisi vaarana, että vientitukia maksettaisiin vienneistä, joissa eläinten hyvinvointia koskevia sääntöjä (kuten kuljetusmatka-aikoja ja lepojaksoja) ei ole noudatettu, mikä olisi asetuksella N:o 817/2010 tavoitellun päämäärän vastaista. (
33
)
63.
Lopuksi on huomautettava unionin tuomioistuimen todenneen, että asetukseen N:o 817/2010 perustuvasta vientitukien myöntämistä koskevasta käytännöstä, johon kuuluu asetuksesta N:o 1/2005 ilmenevien vaatimusten täyttymisen jälkikäteinen tarkastaminen, ei ole ilmennyt, että eläinten kuljetusten, joiden lähtöpaikka on unionissa ja määräpaikka on kolmannessa maassa, yhteydessä esiintyy systeemisiä ongelmia, jotka koskevat näiden vaatimusten noudattamista kolmansien valtioiden alueella. (
34
) Unionin tuomioistuin näyttää siis lähtökohtaisesti hylänneen perustelut, joissa vedotaan käytännön vaikeuksiin asetuksen N:o 817/2010 soveltamisessa kolmansissa maissa – ainakin toistaiseksi.
64.
Tämän perusteella on todettava, että asetuksen N:o 817/2010 1 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan toisen alakohdan ja asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jos elävien nautaeläinten kuljetuserästä on tehty vientitukihakemus, eläinkuljettajan on pidettävä reittisuunnitelma ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti. Tämän velvollisuuden laiminlyönnistä luonnollisestikin aiheutuu tukihakemuksen tehneelle viejälle tiettyjä seurauksia, kuten seuraavaksi selitetään.
65.
Tämän vastauksen valossa ei mielestäni ole välttämätöntä ottaa kantaa tiettyihin komission tosiseikoista esittämiin huomautuksiin, (
35
) kun niitä ei ole sisällytetty ennakkoratkaisupyyntöön. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia on tässä yhteydessä selvittää ja punnita tosiseikat, joilla se katsoo olevan merkitystä asian kannalta.
b)
Sen, ettei reittisuunnitelmaa ole pidetty ajan tasalla, vaikutus todisteluun asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti tehtävässä tarkastuksessa
66.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa kolmannella kysymyksellään myös selvittää, kumpi, viejä vai vientituen maksamisesta vastaava viranomainen, kantaa vastuun siitä, ettei lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri oletettavasti pysty tekemään kuljetetuille eläimille reittisuunnitelman perusteella vaadittavia tarkastuksia, koska eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille poistumispaikassa.
67.
Olen Alankomaiden hallituksen kanssa samaa mieltä siitä, ettei tähän kysymykseen ole välttämättä tarpeen vastata. Se näyttää perustuvan olettamaan siitä, ettei eläinkuljettajalla ole velvollisuutta pitää reittisuunnitelmaa ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti. Kuten edellä totesin, tämä olettama ei mielestäni pidä paikkaansa.
68.
Tämä kysymys on joka tapauksessa jo ratkaistu asetuksen N:o 817/2010 3 artiklassa. Kyseisen säännöksen mukaan viejän on nimittäin varmistettava, että eläimet tarkastetaan lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisessä purkamispaikassa, ja tarkastusten tekemisestä vastaa ulkoinen valvontavirasto. Tähän tarkoitukseen on käytettävä asetuksen liitteessä IV olevaa mallilomaketta, joka mainittiin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 58 kohdassa. Mallilomakkeessa edellytetään, että eläinlääkäri tarkastaa ”reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat” – jotka, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 46–48 kohdassa jo mainitsin, vastaavat asetuksessa N:o 1/2005 tarkoitettua reittisuunnitelmaa. Eläinlääkärin on tämän jälkeen merkittävä lomakkeeseen, ovatko tarkastustulokset hyväksyttävät vai eivät. Lomakkeen alaviitteessä täsmennetään, että ”hyväksyttävällä” tarkoitetaan ”[asetusten N:o 1/2005 ja N:o 817/2010] vaatimusten mukaista”.
69.
Asetuksen N:o 817/2010 1 artiklan ja 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan vaikutuksena on, että vientituen maksaminen edellyttää edellisessä kohdassa mainitun menettelyn noudattamista ja erityisesti hyväksyttävää tarkastustulosta. Jos lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri ei voi tarkastaa reittisuunnitelmaa koskevia asiakirjoja tai reittisuunnitelmaa, koska hänelle ei ole toimitettu niitä, näitä vaatimuksia on jätetty noudattamatta.
70.
Todistustaakasta unionin tuomioistuin on todennut, että koska vientitukijärjestelmä perustuu vapaaehtoisiin ilmoituksiin, viejän on – päätettyään omasta tahdostaan hyödyntää sitä – toimitettava asian kannalta merkitykselliset tiedot, jotka ovat tarpeen vientitukioikeuden vahvistamiseksi ja sen määrän määrittelemiseksi. Tuen myöntämisen edellytyksenä on unionin tukijärjestelmässä oltava, että sen saaja antaa kaikki takeet nuhteettomuudestaan ja luotettavuudestaan. Kun viejä ilmoittaa tuotteen vientitukimenettelyn yhteydessä, hän antaa ymmärtää, että kyseinen tuote täyttää kaikki tämän vientituen myöntämiseksi vaadittavat edellytykset. Jos toimivaltainen viranomainen epäilee ilmoituksen paikkansapitävyyttä, viejän on osoitettava kansallisen oikeuden todistelusääntöjen mukaisesti, että kyseiset edellytykset täyttyvät. (
36
)
71.
Viejän vastuulla on erityisesti varmistaa asetuksen N:o 817/2010 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti, että vientituen myöntämiselle asetetut edellytykset täyttyvät. Korostettakoon, että viejän on vientituen saadakseen todistettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa vienti-ilmoitus hyväksytään, että asetuksen N:o 817/2010 1 artiklan ja näin ollen asetuksen N:o 1/2005 säännöksiä on noudatettu, esittämällä asetuksen N:o 817/2010 2 artiklan 3 kohdassa ja 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat. Näihin asiakirjoihin kuuluu muun muassa lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisessä purkamispaikassa laadittu ja tarkastuksen tehneen eläinlääkärin asetuksen liitteen IV mukaisesti täyttämä kertomus. (
37
)
72.
Jonkin asiakirjan puuttumista ei siten voida verrata tilanteeseen, jossa asiakirjan sisällön uskottavuus on kyseenalaista. (
38
) Asetuksen N:o 817/2010 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että toimivaltainen viranomainen voi ainoastaan silloin, kun kyseessä on ylivoimainen este, hyväksyä muut asiakirjat, joiden perusteella se katsoo, että asetusta N:o 1/2005 on noudatettu. Se, että vaadittava asiakirja jätetään esittämättä, tarkoittaa pääsääntöisesti sitä, ettei haettua vientitukea voida maksaa.
73.
Vion ei väitä, että kyseessä olisi ollut ylivoimainen este (eikä tällaista väitettä todennäköisesti muutenkaan hyväksyttäisi). Huomautuksissaan Vion pikemminkin väittää oikeusvarmuuden periaatteen edellyttävän sitä, että oikeus vientitukeen voidaan evätä vain, jos viejä on jättänyt noudattamatta velvoitteita, joista sen on selvästikin täytynyt olla tietoinen.
74.
Tämä väite ei kuitenkaan liity kysymykseen siitä, kenelle todistustaakka kuuluu tilanteessa, jossa lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri ei voi tarkastaa reittisuunnitelmaa, mitä kansallinen tuomioistuin tiedustelee kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessään. Kyseinen väite näyttää koskevan pikemminkin sitä, voidaanko tukien takaisinperintä asetuksen N:o 817/2010 7 artiklan nojalla estää sillä perusteella, että se olisi ristiriidassa unionin yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan luottamuksensuojan periaatteen kanssa (
39
) pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa vientituet on maksettu ennakolta. Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei luottamuksensuojan periaatteeseen voida vedota unionin oikeuden täsmällistä säännöstä vastaan. (
40
) Tässä kyseessä olevat säännökset ovat kaukana täsmällisestä, mutta se, että tilanne on tällainen, ei yksinään voi johtaa kyseisen periaatteen soveltamiseen. Koska siis ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei nimenomaisesti tiedustele, estääkö Vionin perustellun luottamuksen suoja perimästä takaisin kyseessä olevia vientitukia, en aio lausua tästä kysymyksestä sen enempää kuin että tämän kysymyksen ratkaiseminen kuuluu viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
75.
Totean lopuksi, että asetuksen N:o 817/2010 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 3 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei vientitukia ole maksettava, jos eläinlääkäri ei kolmannessa maassa tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti tekemissään tarkastuksissa pysty varmistamaan, ovatko reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat hyväksyttäviä, koska eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman unionin poistumispaikan virkaeläinlääkärille. Näin ollen kaikki kyseisestä lähetyksestä ennakolta maksetut vientituet on perittävä takaisin asetuksen N:o 817/2010 7 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia on tehdä lopullinen päätös tukien takaisinperinnästä ottamalla huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat.
IV Ratkaisuehdotus
76.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa College van Beroep voor het Bedrijfslevenin asiassa C‑383/16 esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
–
yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 16.9.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 817/2010 1 artiklaa, luettuna yhdessä eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan toisen alakohdan ja asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jos kyseessä on elävien nautaeläinten kuljetuserä, johon on haettu vientitukea, eläinkuljettajalla on velvollisuus pitää reittisuunnitelma ajan tasalla lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti
–
asetuksen N:o 817/2010 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 3 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että vientitukia ei ole maksettava, jos eläinlääkäri ei kolmannessa maassa tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti tekemissään tarkastuksissa pysty varmistamaan, ovatko reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat hyväksyttäviä, koska eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman unionin poistumispaikan virkaeläinlääkärille. Näin ollen kaikki kyseisestä lähetyksestä ennakolta maksetut vientituet on perittävä takaisin asetuksen N:o 817/2010 7 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia on tehdä lopullinen päätös takaisinperinnästä ottaen huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 16.9.2010 annettu komission asetus (EUVL 2010, L 245, s. 16).
(
3
)	Eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annettu neuvoston asetus (EUVL 2005, L 3, s. 1).
(
4
)	Mainittakoon komission epäilevän, että noudattamatta jättäminen olisi alkanut jo ennen lähetyksen poistumista unionin alueelta.
(
5
)	Tuomio 23.4.2015, Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259; jäljempänä tuomio Zuchtvieh-Export).
(
6
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan (Määritelmät) mukaan ”pitkällä kuljetuksella” tarkoitetaan yli kahdeksan tuntia kestävää kuljetusmatkaa; matka alkaa siitä, kun ensimmäinen kuljetuserän eläin siirretään.
(
7
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan mukaan ”eläinkuljettajalla” tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka kuljettaa eläimiä omaan lukuunsa tai kolmannen osapuolen lukuun.
(
8
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan mukaan ”järjestäjällä” tarkoitetaan i) eläinkuljettajaa, joka on tehnyt kuljetusmatkan osaa koskevan alihankintasopimuksen ainakin yhden muun eläinkuljettajan kanssa, tai ii) luonnollista tai oikeushenkilöä, joka on tehnyt sopimuksen kuljetusmatkasta useamman kuin yhden eläinkuljettajan kanssa, tai iii) henkilöä, joka on allekirjoittanut liitteen II mukaisen reittisuunnitelman 1 osan.
(
9
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan mukaan ”eläimistä vastaavalla” tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, eläinkuljettajaa lukuun ottamatta, joka on vastuussa eläimistä tai niiden käsittelystä joko pysyvästi tai tilapäisesti.
(
10
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan mukaan ”poistumispaikalla” tarkoitetaan rajatarkastusasemaa tai muuta jäsenvaltion nimeämää paikkaa, jossa eläimet poistuvat unionin tullialueelta.
(
11
)	Asetuksen N:o 1/2005 2 artiklan mukaan ”virkaeläinlääkärillä” tarkoitetaan eläinlääkäriä, jonka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on nimittänyt.
(
12
)	Ks. myös eläinten suojelemisesta kansainvälisten kuljetusten aikana tehdyn tarkistetun eurooppalaisen yleissopimuksen allekirjoittamisesta 21.6.2004 tehty neuvoston päätös 2004/544/EY (EUVL 2004, L 241, s. 21).
(
13
)	Ennakkoratkaisupyynnössä ei nimenomaisesti vahvisteta, että ne 36 eläintä, joiden vientiin Vion haki tukea, olivat näiden eläinlääkärin Beirutissa tarkastamien 139 eläimen joukossa. Oletan kuitenkin, että näin oli.
(
14
)	Vrt. tuomio 13.3.2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, 30 kohta).
(
15
)	Ks. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotuksen Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2014:2216; jäljempänä julkisasiamies Botin ratkaisuehdotuksen Zuchtvieh-Export) 17 kohta, jossa tätä kysymystä tarkastellaan nimenomaisesti.
(
16
)	Unionin tuomioistuin otti kuitenkin asetuksen N:o 817/2010 huomioon antaessaan vastauksensa; ks. tuomio Zuchtvieh-Export, 53 kohta. Julkisasiamies Bot vertaili tämän asetuksen ja asetuksen N:o 1/2005 alueellisten soveltamisalojen eroja ratkaisuehdotuksensa Zuchtvieh-Export 68–79 kohdassa.
(
17
)	Kaikki eivät tietenkään yhtyneet tähän näkemykseen: ks. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Zuchtvieh-Export.
(
18
)	Esimerkiksi tietyt valtiot edellyttävät kansainvälisen oikeuden aktiivisen henkilöllisyysperiaatteen mukaisesti, että jotta ne voisivat käyttää rikosoikeudellista lainkäyttövaltaansa, (usein lievempiä rikosnimikkeitä edustavien) rikosten on oltava rangaistavia paitsi kyseisessä valtiossa myös siinä valtiossa, jossa lainvastainen teko on tapahtunut.
(
19
)	Ks. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Zuchtvieh-Export, 61 ja 62 kohta.
(
20
)	Myöskään tuomio Zuchtvieh-Export ja etenkään sen 54 kohta eivät tuo ratkaisua näihin kysymyksiin. Lisäksi jälkitarkastukset, joihin 25.11.2008 annetun tuomion Heemskerk ja Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650) 28 kohdassa viitataan, koskivat aivan eri asetusta, jolla täydennettiin asetusta N:o 817/2010 edeltäneen asetuksen nojalla toteutettavia tarkastuksia.
(
21
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:47, 20, 27, 28, 38 ja 47 kohta).
(
22
)	Esimerkiksi asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 8 kohdan toisessa alakohdassa mainitaan, että reittisuunnitelma ”on kuukauden kuluessa sen täyttämisestä annettava – – pyynnöstä lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen saataville”, ja sen kolmannessa alakohdassa mainitaan, että reittisuunnitelma ”on palautettava lähtöpaikan toimivaltaiselle viranomaiselle kuukauden kuluessa kuljetusmatkan päättymisestä”.
(
23
)	Eläinten suojelusta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta 19.11.1991 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1991, L 340, s. 17), sellaisena kuin se on muutettuna. Ks. erityisesti 5 artiklan 2 kohdan b alakohta ja sen liitteessä oleva VIII luku (Reittisuunnitelma), jotka lisättiin eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana annetun direktiivin 91/628/ETY muuttamisesta 29.6.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/29/EY (EYVL 1995, L 148, s. 52).
(
24
)	Yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 9.4.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 93, s. 10).
(
25
)	Ks. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Zuchtvieh-Export, 68–79 kohta, erityisesti 71 kohta.
(
26
)	Siksi ei olekaan yllättävää, että komissio on epävarma myös asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 7 kohdan tulkinnasta ja pitää kyseenalaisena, viitataanko sen ensimmäisessä alakohdassa olevalla ilmauksella ”annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille poistumispaikassa” kaikkiin reittisuunnitelman osiin vaiko ainoastaan sen osaan 3.
(
27
)	Näin on 3 kohdan e alakohdassa ja 4–7 kohdassa.
(
28
)	On epäselvää, miksi tämä säännös on rajattu eläviin nautaeläimiin.
(
29
)	Asetus N:o 817/2010 on annettu viime kädessä maataloutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten perusteella: asetuksen N:o 817/2010 oikeudellisena perustana on erityisesti maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (EUVL 2007, L 299, s. 1) 170 artikla, ja jälkimmäisen asetuksen oikeudellisena perustana ovat EY:n perustamissopimus ja erityisesti EY 36 ja EY 37 artikla (nykyinen SEUT 42 ja SEUT 43 artikla).
(
30
)	Asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdan mukaan eläinlääkärin, joka on tarkastanut eläimet asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa, on laadittava tarkastuksista kertomus asetuksen N:o 817/2010 liitteessä IV olevien mallien mukaisesti.
(
31
)	Jossain määrin asetuksen N:o 1/2005 21 artiklan 2 kohtaa voitaisiin tulkita siten, että sen liitteessä II olevan 7 kohdan ilmauksella ”annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille poistumispaikassa” viitataan reittisuunnitelman antamiseen virkaeläinlääkärille vaadittavien tarkastusten tekemistä varten. Tämä 7 kohdan tulkinta ei kuitenkaan ole itsestään selvä.
(
32
)	Asetuksen N:o 817/2010 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että ”eläinten hyvinvointivaatimusten noudattamisen takaamiseksi olisi otettava käyttöön seurantajärjestelmä, jossa edellytetään tehtäviksi pakollisia tarkastuksia toimipaikassa, jonka kautta eläimet poistuvat [unionin] tullialueelta, ja [unionin] tullialueelta poistumisen jälkeen silloin, kun kuljetusväline on vaihtunut, sekä myös lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevassa ensimmäisessä purkauspaikassa” (kursivointi tässä).
(
33
)	Asetuksen N:o 817/2010 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa muun muassa todetaan, että ”[asetuksen N:o 1234/2007] 168 artiklassa ja tässä asetuksessa säädetään, että vientitukien maksaminen edellyttää eläinten hyvinvointia koskevan unionin lainsäädännön noudattamista”.
(
34
)	Tuomio 23.4.2015, Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, 53 kohta).
(
35
)	Komissio muun muassa väittää asiakirja-aineistosta ilmenevän, että pääasiassa kyseessä oleville naudoille ei annettu 24 tunnin lepoa ennen niiden lastausta MV Heidi H ‑kuljetusalukseen Koperissa (Slovenia) ja että aluksella kuoli viisi eläintä, jotka heitettiin mereen. Alankomaiden hallitus kuitenkin totesi suullisessa käsittelyssä T5-lomakkeen ns. tarkistuskappaleesta ilmenevän, että kyseiset naudat lähtivät Koperista 13.9.2010.
(
36
)	Ks. tuomio 13.3.2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, 30 ja 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
37
)	Ks. vastaavasti tuomio 13.3.2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, 30–33 kohta) ja tuomio 25.11.2008, Heemskerk ja Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, 24 kohta).
(
38
)	Ks. tilanteista, joissa on kyseenalaistettu virkaeläinlääkärin poistumispaikassa tekemän tarkastuksen tulosten uskottavuus, tuomio 13.3.2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158); tuomio 25.11.2008, Heemskerk ja Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650) ja tuomio 28.7.2016, Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:609).
(
39
)	Ks. tuomio 20.6.2013, Agroferm (C‑568/11, EU:C:2013:407, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
40
)	Ibid., 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.