62020TO0771(01)
TRIBUNALENS BESLUT (sjätte avdelningen)
den 25 september 2025 (
*1
)
”Skadeståndstalan – Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Skada som följer av en påstådd kränkning av grundläggande rättigheter – Brott begångna i Kosovo år 1999 – Unionens rättsstatsuppdrag i Kosovo (Eulex Kosovo) – Åsidosättande av formkrav – Artikel 76 d i rättegångsreglerna – Uppenbart att talan i vissa delar inte kan tas upp till prövning – Avsaknad av ansvar för påstådd underlåtenhet – Uppenbart att talan delvis saknar rättslig grund”
I mål T‑771/20 RENV,
KS,
KD,
företrädda av P. Koutrakos, avocat, F. Randolph, KC, och J. Stojsavljevic-Savic, solicitor,
sökande,
mot
Europeiska unionens råd, företrätt av P. Mahnič och S. Lejeune, båda i egenskap av ombud,
Europiska kommissionen, företrädd av M. Carpus-Carcea och Y. Marinova, båda i egenskap av ombud,
och
Europeiska utrikestjänsten (EEAS), företrädd av L. Havas, S. Marquardt och E. Orgován, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Republiken Tjeckien, företrädd av J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová, och O. Šváb, samtliga i egenskap av ombud,
och av
Republiken Frankrike, företrädd av M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin och B. Travard, samtliga i egenskap av ombud,
parter som har intervenerat till stöd för rådet,
med stöd av
Konungariket Belgien, företrätt av M. Jacobs och C. Pochet, båda i egenskap av ombud,
av
Storhertigdömet Luxemburg, företrätt av A. Germeaux och T. Schell, båda i egenskap av ombud,
av
Konungariket Nederländerna, företrätt av M. Bulterman och J. Langer, båda i egenskap av ombud,
av
Republiken Österrike, företrädd av J. Schmoll, M. Meisel och E. Samoilova, samtliga i egenskap av ombud,
av
Rumänien, företrädd av R. Antonie, L.-E. Baţagoi, E. Gane och L. Ghiţă, samtliga i egenskap av ombud,
av
Republiken Finland, företrädd av H. Leppo och M. Pere, båda i egenskap av ombud,
och av
Konungariket Sverige, företrätt av H. Eklinder, F.-L. Göransson och R. Shahsavan Eriksson, samtliga i egenskap av ombud,
parter som har intervenerat till stöd för kommissionen,
meddelar
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen)
vid överläggningen sammansatt av ordföranden M. J. Costeira (referent) och domarna M. Kancheva och E. Tichy-Fisslberger,
justitiesekreterare: V. Di Bucci,
följande
Beslut
1
Sökandena, KS och KD, har väckt talan enligt artikel 268 FEUF, jämförd med artikel 340 andra stycket FEUF, och yrkat ersättning för den skada som de påstår sig ha lidit till följd av handlingar och underlåtenheter som tillskrivits Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen och Europeiska utrikestjänsten (EEAS) (nedan även kallad utrikestjänsten), i samband med genomförandet av rådets gemensamma åtgärd 2008/124/Gusp av den 4 februari 2008 om Europeiska unionens rättsstatsuppdrag i Kosovo, Eulex Kosovo (EUT L 42, 2008, s. 92) (nedan kallad den gemensamma åtgärden respektive Eulex Kosovo), och i synnerhet under de utredningar som genomfördes under uppdraget efter det att vissa av deras familjemedlemmar försvann och mördades år 1999 i Pristina (Kosovo).
Bakgrund
2
Sökandena är släktingar (fruar och mödrar) till personer som torterades, mördades eller försvann i samband med de krigsförbrytelser som begicks i Kosovo mellan juni och juli 1999.
3
I enlighet med artikel 2 första stycket i den gemensamma åtgärden, i den lydelse som antogs den 4 februari 2008, hade Eulex Kosovo i uppdrag att bistå Kosovos institutioner, domstolar och brottsbekämpande organ i deras framsteg på väg mot hållbarhet och ansvarighet samt med att ytterligare utveckla och stärka ett oberoende multietniskt rättssystem och multietniska polis- och tullmyndigheter, samtidigt som det säkerställs att dessa institutioner är fria från politisk inblandning och ansluter sig till internationellt erkända normer och god europeisk praxis.
4
I oktober 2009 inrättade Europeiska unionen, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 12.2 i den gemensamma åtgärden, en kommitté för granskning av iakttagandet av de mänskliga rättigheterna (nedan kallad granskningskommittén), med ansvar för att pröva klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna som Eulex Kosovo påstods ha gjort sig skyldigt till under utförandet av uppdraget. Granskningskommittén är ett oberoende externt ansvarsorgan som, efter att ha granskat klagomålen, avger ett yttrande om huruvida Eulex Kosovo har kränkt de mänskliga rättigheterna, som ska säkerställas i Kosovo. Om granskningskommittén anser att en sådan överträdelse har ägt rum kan dess slutsatser innehålla icke-bindande rekommendationer om att uppdragschefen ska vidta korrigerande åtgärder.
5
Den 11 mars 2014 gav KD in ett klagomål till granskningskommittén avseende utredningen av bortförandet av och mordet på hennes make och hennes son.
6
Den 11 juni 2014 gav även KS in ett klagomål till granskningskommittén avseende utredningen av hennes makes försvinnande.
7
Den 11 november 2015 fann granskningskommittén vad gäller KS klagomål att artikel 2 (rätten till liv), artikel 3 (förbud mot tortyr), artikel 8 (rätten till skydd för privat- och familjeliv) och artikel 13 (rätt till ett effektivt rättsmedel) i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen) hade åsidosatts och utfärdade rekommendationer till uppdragschefen för Eulex Kosovo att vidta korrigerande åtgärder.
8
Den 19 oktober 2016 fann granskningskommittén vad gäller KD:s klagomål att artikel 2 (rätten till liv), artikel 3 (förbud mot tortyr) och artikel 13 (rätt till ett effektivt rättsmedel) jämförd med artikel 2 i Europakonventionen hade åsidosatts och utfärdade rekommendationer till uppdragschefen för Eulex Kosovo att vidta korrigerande åtgärder.
Tidigare förfaranden vid tribunalen och domstolen
9
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 29 december 2020 och registrerades under målnummer T‑771/20 väckte sökandena talan med stöd av artikel 268 FEUF om ersättning för den skada som de påstod sig ha lidit till följd av olika handlingar och underlåtenheter från rådet, kommissionen, utrikestjänsten och Eulex Kosovo i samband med utredningarna om försvinnande och mord på deras familjemedlemmar år 1999 i Pristina.
10
Till stöd för sin talan gjorde sökandena bland annat gällande följande:
–
Åsidosättande av artiklarna 2 och 8 i Europakonventionen och artiklarna 2 och 4 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallat stadgan), genom att försvinnandet av och mordet på deras familjemedlemmar inte hade utretts adekvat, i synnerhet på grund av att Eulex Kosovo saknade lämplig personal för att utföra sitt verkställande uppdrag. Att ett sådant åsidosättande skett konstaterades av granskningskommittén, den 11 november 2015 avseende KS och den 19 oktober 2016 avseende KD.
–
Åsidosättande av artiklarna 6.1 och 13 i Europakonventionen samt artikel 47 i stadgan, eftersom det inte finns några bestämmelser om rättshjälp till förmån för berättigade sökande i förfaranden vid granskningskommittén och inrättandet av denna kommitté, utan befogenhet att verkställa dess beslut och utan möjlighet att erbjuda nämnda parter ett rättsmedel för de konstaterade överträdelserna.
–
Avsaknad av korrigerande åtgärder för att helt eller delvis åtgärda de åsidosättanden som avses i första och andra strecksatsen som anges ovan, trots att uppdragschefen underrättade unionen om granskningskommitténs slutsatser den 29 april 2016.
–
Missbruk av verkställande befogenheter från rådets och utrikestjänstens sida den 12 oktober 2017 genom att de försäkrade att Eulex Kosovo hade gjort allt som stod i dess makt för att utreda bortförandet och det troliga mordet på KS make samt morden på KD:s make och son liksom uttalandet att granskningskommittén inte var avsedd att vara ett rättsligt organ.
–
Missbruk av verkställande eller offentliga befogenheter genom att inte säkerställa att KD:s ärende, där det fanns prima facie-bevis för krigsförbrytelser, blev föremål för en seriös rättslig prövning av Eulex Kosovo eller av den särskilda åklagarmyndigheten för utredning samt lagföring inför Specialistkammaren för Kosovo.
11
Sökandena har dessutom begärt att tribunalen inledningsvis ska avgöra huruvida Eulex Kosovo inte borde läggas till svarandena, samtidigt som de hävdat att de åsidosättanden som de gjort gällande till stöd för sin talan omfattades av rådets, kommissionens och utrikestjänstens exklusiva behörighet.
12
Genom skrivelse av den 18 maj 2021 framställde kommissionen en invändning om rättegångshinder och anförde i huvudsak att den inte var ansvarig för de åsidosättanden som åberopats till stöd för talan.
13
Genom skrivelse av den 19 maj 2022 framställde även rådet och utrikestjänsten en invändning om bristande behörighet och rättegångshinder, varvid de bland annat gjorde gällande att de påstådda handlingarna och underlåtenheterna inte kunde tillskrivas dem och att ansökan inte hade inkommit i rätt tid och inte var tillräckligt preciserad.
14
Den 5 juni 2021 ingav sökandena en begäran om åtgärder för bevisupptagning enligt artikel 88 i tribunalens rättegångsregler i syfte att få tillgång till hela operationsplanen (Oplan) för Eulex Kosovo i alla dess versioner alltsedan uppdraget inrättades år 2008.
15
I sina yttranden över den begäran om åtgärder för bevisupptagning som nämns i punkt 14 ovan, vilken inkom till tribunalens kansli den 23 juni 2021, motsatte sig rådet och utrikestjänsten att tillgång skulle ges till Oplan i dess helhet, med motiveringen att nämnda handling klassificerats som ”RESTREINT UE”, samtidigt som de angav att privilegierad tillgång till bilagan till Oplan avseende granskningskommittén kunde beviljas.
16
Genom skrivelse av den 23 juli 2021 yttrade sig sökandena och yrkade att tribunalen skulle avslå svarandenas invändningar om bristande behörighet och rättegångshinder.
17
Genom beslut av den 10 november 2021, KS och KD/rådet m.fl. (T‑771/20, ej publicerat, EU:T:2021:798) (nedan kallat det ursprungliga beslutet, EU:T:2021:798), biföll tribunalen invändningarna om bristande behörighet och avvisade följaktligen talan.
18
I punkterna 28–33 i det ursprungliga beslutet slog tribunalen i huvudsak fast att talan hade sitt ursprung i akter eller handlingar som föll inom ramen för politiska eller strategiska frågor relaterade till fastställandet av Eulex Kosovos verksamhet, prioriteringar och resurser samt beslutet att inrätta en granskningskommitté som en del av detta uppdrag som omfattas av unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (nedan kallad Gusp). I enlighet med bestämmelserna i artikel 24.1 andra stycket sista meningen FEU och artikel 275 första stycket FEUF erinrade tribunalen om att unionsdomstolen i princip inte var behörig vare sig med avseende på bestämmelserna om Gusp eller med avseende på akter som antagits med stöd av dessa bestämmelser, och fann att undantagen från denna princip inte var tillämpliga i förevarande fall.
19
Sökandenas och kommissionens överklaganden av det ursprungliga beslutet, vilka ingavs den 12 respektive den 19 januari 2022, förenades av domstolen vad gäller den muntliga delen av förfarandet och det slutliga avgörandet.
20
Samtidigt slog domstolen i domen av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), till vilken en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF framställts av Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Franskspråkiga arbetsdomstolen i Bryssel) (Belgien), fast att artikel 16.5 i gemensam åtgärd 2008/124, i dess lydelse enligt rådets beslut 2014/349/Gusp av den 12 juni 2014, (EUT L 174, 2014, s. 42), enligt vilken ”EULEX KOSOVO ska ansvara för alla anspråk och skyldigheter som härrör från genomförandet av uppdraget från och med den 15 juni 2014, med undantag för alla anspråk avseende allvarliga fel begångna av uppdragschefen, vilka uppdragschefen själv ska ansvara för” ska förstås så, att det avser att precisera det datum då Eulex Kosovo påtar sig ansvaret för skador och skyldigheter som uppstått eller kommer att uppstå vid genomförandet av dess uppdrag. I den bemärkelsen övertar Eulex Kosovo från och med detta datum rättigheterna och skyldigheterna från den eller de personer som tidigare var ansvariga för uppdragets genomförande, med undantag för skyldigheter som följer av allvarliga fel begångna av uppdragschefen, vilka uppdragschefen själv ska ansvara för (dom av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, punkt 41).
21
Genom dom av den 10 september 2024, KS m.fl./rådet m.fl. (C‑29/22 P och C‑44/22 P, EU:C:2024:725) (nedan kallad domen i målen om överklagande), upphävde domstolen delvis det ursprungliga beslutet, i den del tribunalen förklarade sig uppenbart obehörig att pröva de invändningar som avses i punkt 10 ovan.
22
Efter att ha ogillat överklagandena i övrigt, konstaterade domstolen att den inte förfogade över de upplysningar som krävs för att slutligt ta ställning i tvisten och återförvisade målet till tribunalen för prövning av huruvida talan kan tas upp till sakprövning och, i förekommande fall, för prövning i sak av talan samt av den begäran om åtgärder för bevisupptagning som framställts av sökandena.
Förfarandet efter återförvisningen av målet till tribunalen och parternas yrkanden
23
Som en åtgärd för processledning som vidtogs den 18 december 2024 ombads parterna att särskilt uttala sig om de eventuella slutsatser som skulle dras av domen av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), bland annat vad gäller frågan om ansvaret för de påstådda åsidosättandena inom ramen för den talan som återförvisats till tribunalen. Kommissionen ingav sitt svar med avseende på åtgärden för processledning den 24 januari 2025. Sökandena, rådet och utrikestjänsten ingav sina svar med anledning av denna åtgärd den 27 januari 2025.
24
Sökandena har yrkat att tribunalen ska
–
förplikta rådet, kommissionen och utrikestjänsten, gemensamt eller solidariskt, att till dem betala ersättning för den skada som de påstår sig ha lidit till följd av åsidosättandet av de grundläggande rättigheter som gjorts gällande inom ramen för förevarande talan, inbegripet betalning av ränta till den räntesats och för den tid som tribunalen finner lämplig,
–
förplikta rådet, kommissionen och utrikestjänsten att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet de kostnader som är hänförliga till förfarandena inför granskningskommittén.
25
Rådet har yrkat att tribunalen ska
–
avvisa talan på grund av bristande behörighet,
–
avvisa eller, i andra hand, ogilla talan, eftersom den är uppenbart ogrundad, och
–
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
26
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–
avvisa talan i den del den är riktad mot kommissionen, och
–
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
27
Utrikestjänsten har yrkat att tribunalen ska avvisa talan på grund av bristande behörighet och, i andra hand, avvisa den i den del den riktar sig mot utrikestjänsten.
28
I sina yttranden över invändningarna om bristande behörighet och rättegångshinder har sökandena i huvudsak yrkat att tribunalen ska ogilla samtliga invändningar som framförts av rådet, kommissionen och utrikestjänsten.
Rättslig bedömning
29
Enligt artikel 126 i rättegångsreglerna får tribunalen, på förslag av referenten, om det är uppenbart att tribunalen saknar behörighet att pröva talan eller om det är uppenbart att talan inte kan tas upp till prövning eller att den helt saknar rättslig grund, när som helst avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, utan vidare handläggning.
30
I förevarande fall finner tribunalen att handlingarna i målet innehåller tillräckliga upplysningar och beslutar att avgöra målet utan vidare handläggning.
Räckvidden av återförvisningen av målet till tribunalen
31
Enligt artikel 61 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol ska tribunalen, om överklagandet är välgrundat och målet återförvisas till tribunalen för avgörande, vara bunden av domstolens beslut i rättsfrågor.
32
Efter det att domstolen har upphävt avgörandet och återförvisat målet till tribunalen anhängiggörs, i enlighet med artikel 191 i rättegångsreglerna, målet vid tribunalen och den ska på nytt ta ställning till samtliga yrkanden och grunder som parterna framställt respektive åberopat i första instans, med undantag för dels dem som parterna har återkallat efter återförvisningen av målet till tribunalen, dels dem som avses i de delar av beslutet i det ursprungliga avgörandet av tribunalen som inte har upphävts av domstolen och de skäl som utgör den nödvändiga grunden för dessa delar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 september 2011, Marcuccio/kommissionen, T‑236/02, EU:T:2011:465, punkterna 83 och 85, och dom av den 25 januari 2023, GEA Group/kommissionen, T‑640/16 RENV, ej publicerad, EU:T:2023:18, punkterna 50 och 52 och där angiven rättspraxis).
33
I förevarande fall bekräftade domstolen delvis det ursprungliga beslutet, i den del tribunalen förklarade att det var uppenbart att den saknade behörighet att pröva invändningarna avseende dels den påstådda avsaknaden av nödvändiga resurser för Eulex Kosovo, dels återkallandet av uppdragets verkställande mandat, vilket skedde med stöd av rådets beslut (Gusp) 2018/856 av den 8 juni 2018 om ändring av gemensam åtgärd 2008/124 (EUT L 146, 2018, s. 5) (punkterna 126 och 136 i domen i målen om överklagande och punkt 2 i domslutet i nämnda dom).
34
Det finns således inte längre någon anledning att pröva de yrkanden och grunder som avser de invändningar som nämns i punkt 33 ovan.
35
Vad beträffar de övriga invändningarna i ansökan, vilka anges i punkt 10 ovan, upphävde domstolen det ursprungliga beslutet i den del tribunalen hade förklarat sig obehörig på grund av att dessa invändningar innebar ett ifrågasättande av handlingar och underlåtenheter avseende politiska eller strategiska frågor rörande utformningen och genomförandet av Gusp (punkterna 120, 128, 130, 131 och 135 i domen i målen om överklagande).
36
Följaktligen ska de invändningar om bristande behörighet som rådet och utrikestjänsten har framställt vid tribunalen, på den grund som anges i punkt 35 ovan, avslås i den mån de avser de invändningar som anges i punkt 10 ovan.
37
Som svar på åtgärden för processledning av den 18 december 2024 angav sökandena i huvudsak att bestämmelserna i artikel 16.5 i den gemensamma åtgärden, såsom de tolkats i domen av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), inte innebar att Eulex Kosovo ingick bland svarandena i förevarande mål. Enligt sökandena ska räckvidden av denna dom strikt begränsas till den faktiska och bakgrunden till den begäran om förhandsavgörande som domstolen prövade i det målet, så att möjligheten för Eulex Kosovo att väcka talan förblir begränsad till tvister av administrativ karaktär.
38
Det följer av sökandenas svar på åtgärden för processledning av den 18 december 2024 att de ska anses ha återkallat sin begäran om att tribunalen inledningsvis ska avgöra huruvida Eulex Kosovo ska läggas till svarandena. Det finns således inte längre någon anledning att pröva denna begäran, eftersom tribunalen för övrigt inte är behörig att meddela fastställelsedomar (se beslut av den 27 november 2012, H-Holding/parlamentet, T‑672/11, ej publicerat, EU:T:2012:628, punkt 20 och där angiven rättspraxis).
Inledande synpunkter
39
Det ska inledningsvis erinras om att en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen formellt ska riktas mot den institution som är ansvarig för det agerande som enligt sökanden har orsakat den skada som denne begär ersättning för (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 17 december 2021, Theodorakis och Theodoraki/rådet, T‑495/14, ej publicerat, EU:T:2021:941, punkt 47).
40
I detta avseende omfattas frågan om identifiering av vilken institution, vilket organ eller vilken byrå som har ansvar för att representera unionen vid en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, grundad på artikel 268 FEUF och artikel 340 andra stycket, FEUF, av bedömningen av huruvida denna talan kan tas upp till sakprövning (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 2 februari 2015, Gascogne Sack Deutschland och Gascogne/Europeiska unionen, T‑577/14, ej publicerat, EU:T:2015:80, punkt 22 och där angiven rättspraxis).
41
I den mån rådet, kommissionen och utrikestjänsten i förevarande fall har bestritt att de underlåtenheter som sökandena har klandrat dem för kan tillskrivas dem, med motiveringen att de inte var skyldiga att agera, kan det däremot konstateras att en sådan argumentation avser en fråga som rör lagenligheten av dessa institutioners och detta unionsorgans handlingar och således avser bedömningen i sak av skadeståndstalan, och inte huruvida den kan tas upp till sakprövning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 mars 2023, Sánchez-Gavito León/rådet och kommissionen, T‑100/21, ej publicerad, EU:T:2023:109, punkterna 83 och 84 och dom av den 23 maj 2019, Steinhoff m.fl./ECB, T‑107/17, EU:T:2019:353, punkterna 61–63).
Den första invändningen
42
Inom ramen för den första invändningen har sökandena gjort gällande att avsaknaden av adekvata utredningar avseende deras släktingars försvinnande, på grund av att Eulex Kosovo saknade lämplig personal, utgör ett åsidosättande av artiklarna 2, 3 och 8 i Europakonventionen samt av artiklarna 2 och 4 i stadgan, som Eulex Kosovo har gjort sig skyldigt till vid utövandet av sitt verkställande mandat, för vilket rådet, kommissionen och utrikestjänsten ska bära ansvaret gemensamt eller solidariskt.
43
Enligt sökandena följer det påstådda åsidosättandet även av underlåtenhet som kan tillskrivas rådet, kommissionen och utrikestjänsten, eftersom dessa underlät att säkerställa att Eulex Kosovo förfogar över lämplig personal för att kunna utföra sitt mandat i enlighet med artiklarna 2 och 3 i Europakonventionen.
44
Rådet, kommissionen och utrikestjänsten har bland annat gjort gällande att de påstådda åsidosättandena inte kan tillskrivas dem och att talan följaktligen ska avvisas.
45
Det ska i detta hänseende för det första erinras om att artikel 16.5 i gemensam åtgärd 2008/124, i dess lydelse enligt beslut 2014/349, ska tolkas så, att från och med den 15 juni 2014 överförs i princip ansvaret till Eulex Kosovo för alla anspråk och skyldigheter som redan uppstått eller som kommer att uppstå enligt genomförandet av dess uppdrag och från och med det datumet övertar följaktligen Eulex Kosovo rättigheterna och skyldigheterna från den eller de personer som tidigare var ansvariga för genomförandet av uppdraget, inbegripet i pågående rättsprocesser (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, punkt 46).
46
Vad för det andra gäller påståendet, att lämplig personal saknades, fann domstolen att Eulex Kosovos förmåga att rekrytera personal utgjorde en del av den dagliga förvaltningen som ingår i fullgörandet av dess uppdrag. Det ankommer således på Eulex Kosovo att, inom ramen för de resurser som ställs till dess förfogande, se till att den personal som man anställer är lämplig (se, för ett liknande resonemang, domen i målen om överklagande, punkt 127).
47
Av detta följer att den påstådda bristen på lämplig personal är resultatet av försummelser i den dagliga förvaltningen som Eulex Kosovo gjort sig skyldig till, vars skadliga följder, förutsatt att de fastställs, Eulex Kosovo ensam ansvarar för vid utövandet av dess verkställande uppdrag.
48
I den mån sökandena gör gällande brister i personalförvaltningen vid Eulex Kosovo, vilka Eulex Kosovo har gjort sig skyldig till, men som inte är föremål för förevarande talan, är den första invändningen således behäftad med ett fel i fråga om fastställandet av svaranden och ska avvisas eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 17 december 2021, Theodorakis och Theodoraki/rådet, T‑495/14, ej publicerat, EU:T:2021:941, punkt 61).
49
Såsom framgår av punkt 127 i domen i målen om överklagande ankommer det dessutom på Eulex Kosovo att, inom ramen för de resurser som ställs till dess förfogande, se till att den personal som man anställer är lämplig. I den mån rådet, kommissionen och utrikestjänsten har kritiserats för att ha underlåtit att säkerställa detta, ska den första invändningen således ogillas, eftersom det är uppenbart att den helt saknar rättslig grund på grund av att de påstådda underlåtenheterna inte kan tillskrivas dem.
50
Det ska vidare i enlighet med fast rättspraxis erinras om att en kort framställning av grunderna som ska återfinnas i varje ansökan enligt artikel 21 i stadgan för Europeiska unionens domstol, vilken är tillämplig på tribunalen enligt artikel 53 första stycket i denna stadga och artikel 76 d i tribunalens rättegångsregler, klart ska ange vari grunden för talan består. För att en talan vid tribunalen ska kunna tas upp till prövning krävs det således bland annat att de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan. Innehållet i en ansökan kan visserligen understödjas och kompletteras i specifika avseenden genom hänvisning till specifika avsnitt i bifogade handlingar, men en generell hänvisning till andra handlingar kan inte kompensera avsaknaden av väsentliga delar av den rättsliga argumenteringen som enligt dessa bestämmelser ska återfinnas i själva ansökan (se dom av den 13 februari 2025, kommissionen m.fl./Carpatair, C‑244/23 P–C‑246/23 P, EU:C:2025:87, punkt 76 och där angiven rättspraxis).
51
Om ansökan inte uppfyller de krav som uppställs i artikel 76 d i rättegångsreglerna avseende framställning av grunderna, har tribunalen rätt att avvisa ansökan, eftersom det är uppenbart att den inte kan prövas i sak (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 6 juni 2024, Lucaccioni/kommissionen, T‑516/23, ej publicerat, EU:T:2024:386, punkt 19 och där angiven rättspraxis).
52
Mot bakgrund av det ovan anförda ska det påpekas att ansökan inte innehåller några argument som kan styrka den påstådda skyldigheten för rådet, kommissionen och utrikestjänsten enligt artiklarna 2, 3 och 8 i Europakonventionen, artiklarna 2 och 4 i stadgan, eller enligt någon annan princip eller bestämmelse i unionsrätten, som består i att säkerställa den dagliga förvaltningen av Eulex Kosovo på ett sådant sätt att lämplig personal anställs för uppdraget.
53
Den första invändningen ska således under alla omständigheter avvisas, eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning.
Den andra invändningen
54
Inom ramen för den andra invändningen har sökandena gjort gällande att bestämmelserna i artikel 6.1 och artikel 13 i Europakonventionen samt artikel 47 i stadgan dels kräver att berättigade parter i förfaranden vid granskningskommittén kan få tillgång till rättshjälp, dels utgör hinder för att nämnda kommitté kan inrättas och bibehållas utan att ha befogenhet att säkerställa att dess beslut verkställs och utan att de berörda parterna erbjuds ett rättsmedel för de överträdelser som den konstaterar.
55
Rådet och utrikestjänsten har gjort gällande att den andra invändningen inte kan tas upp till sakprövning på grund av att ansökan är oklar och oprecis vad gäller arten av de påstådda rättsstridigheterna. Rådet, kommissionen och utrikestjänsten frånsäger sig dessutom sitt ansvar för de påstådda åsidosättandena.
56
Det ska i detta hänseende påpekas att sökandena, i punkterna 54 och 58 i ansökan, har gjort gällande att rådet, kommissionen och utrikestjänsten, genom att inrätta och bibehålla granskningskommittén utan att göra det möjligt för den att bevilja rättshjälp, utan att ge den befogenhet att verkställa sina beslut och utan att berörda parter erbjuds rättsmedel till följd av de åsidosättanden som denna kommitté har konstaterat, har gjort sig skyldiga till tillräckligt klara överträdelser av unionsrätten, gemensamt eller solidariskt, i strid med artikel 6.1 och artikel 13 i Europakonventionen samt artikel 47 i stadgan.
57
Mot bakgrund av de påståenden som nämns i punkt 56 ovan ska rådets och utrikestjänstens invändningar om rättegångshinder ogillas, eftersom det framgår tillräckligt tydligt av dessa att sökandena kritiserar rådet, kommissionen och utrikestjänsten för att ha inrättat granskningskommittén utan att ha gett den tillräckliga befogenheter med hänsyn till kraven på ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång, genom att de slutsatser som kommittén dragit endast kan likställas med rekommendationer och inte är bindande eller verkställbara, och utan att ha föreskrivit tillräckliga rättssäkerhetsgarantier, såsom möjlighet att beviljas rättshjälp eller ett rättsmedel som gör det möjligt för berörda parter att göra gällande de överträdelser som kommittén konstaterat.
58
När det gäller sakinnehållet i de påståenden som avses i punkt 56 ovan ska det erinras om att efterlevnaden av kraven på ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång enligt artikel 47 i stadgan och artikel 6.1 i Europakonventionen i princip ska bedömas på ett övergripande sätt mot bakgrund av samtliga rättsmedel som står till buds, särskilt de rättsmedel som är tillgängliga för de berörda parterna. När det gäller rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 i Europakonventionen ingår de garantier som följer av denna redan i de strängare garantierna i artikel 6.1 i denna konvention (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 mars 2023, Intermarché Casino Achats/kommissionen, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, punkterna 40–49 och där angiven rättspraxis).
59
Även om det antas att reglerna för att inge klagomål till granskningskommittén inte i sig uppfyller kraven på ett effektivt rättsmedel och en rättvis rättegång, kan denna omständighet inte föranleda tribunalen att bifalla talan såvitt avser den andra invändningen, eftersom talan vid unionsdomstolen utgör ett rättsmedel som står sökandena till buds till följd av de åsidosättanden som nämnda kommitté har konstaterat, vilket ger sökandena samtliga de garantier som föreskrivs i de bestämmelser som åberopats inom ramen för den andra invändningen, bland annat möjligheten att erhålla rättshjälp och möjligheten att erhålla en lagakraftvunnen dom.
60
Av detta följer att den andra invändningen ska avvisas då det är uppenbart att den helt saknar rättslig grund.
Den tredje invändningen
61
Den tredje invändningen avser den fortsatta avsaknaden av korrigerande åtgärder som kan avhjälpa de åsidosättanden som angetts inom ramen för de två första invändningarna, vilket leder till en tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten.
62
Sökandena har i detta hänseende gjort gällande att den bevisning som de har lagt fram stöder uppfattningen att de påstådda åsidosättandena följer av en avsaknad av prioriteringar eller en avsaknad av adekvata resurser och lämplig personal för att fullgöra unionens rättsliga skyldigheter, och inte av att Eulex Kosovo fungerar dåligt i enskilda fall.
63
Enligt sökandena bekräftas det påstående som anges i punkt 62 ovan av skrivelsen från uppdragschefen för Eulex Kosovo till granskningskommittén av den 29 april 2016, enligt vilken genomförandet av granskningskommitténs rekommendationer inte omfattas av uppdragets befogenheter. Av detta framgår att granskningskommitténs oförmåga att uppmana Eulex Kosovo att utöva sitt verkställande mandat i enlighet med de rättsliga kraven berodde på rådets ihärdiga vägran att tilldela kommittén de befogenheter och resurser som skulle göra det möjligt för den att säkerställa att dess rekommendationer genomfördes och att erbjuda de berörda parterna ett rättsmedel till följd av de åsidosättanden som den konstaterat.
64
Enligt sökandena borde unionsinstitutionerna senast från och med den 29 april 2016 ha vidtagit lämpliga korrigerande åtgärder för att säkerställa att Eulex Kosovo hade tillräckliga resurser för att genomföra utredningar i enlighet med artikel 2 i Europakonventionen, få ett slut på den behandling som de utsattes för i strid med artikel 3 i konventionen och ersätta dem för den kränkning av deras grundläggande rättigheter som granskningskommittén konstaterat. De korrigerande åtgärderna i fråga borde särskilt ha bestått i en ändring av den gemensamma åtgärden och av den rättsliga grunden för granskningskommittén.
65
I sina svar på åtgärden för processledning av den 18 december 2024 angav sökandena att de åsidosättanden som påståtts inom ramen för den tredje invändningen kunde tillskrivas rådet, kommissionen och utrikestjänsten med hänsyn till den beslutsordning som fastställs i den gemensamma åtgärden, eftersom de sistnämnda genom den civila operationschefen hade behörighet att ge anvisningar till uppdragschefen.
66
Rådet, kommissionen och utrikestjänsten har bestritt att de påstådda underlåtenheterna kan tillskrivas dem. Rådet och utrikestjänsten har även hävdat att den tredje invändningen är oprecis och att det inte finns något rättsligt argument som kan motivera deras skyldighet att agera i samband med granskningskommitténs rekommendationer.
67
Vad gäller den sistnämnda punkten har rådet även gjort gällande att dess deltagande i krishanteringsinsatser sker på området för politisk kontroll och strategisk ledning, utan att det kan delta i den dagliga förvaltningen av de uppgifter som anförtrotts unionens uppdrag på taktisk nivå på insatsområdet.
68
Mot bakgrund av parternas argument kan den tredje invändningen delas upp i tre delar.
Den första delen avseende Eulex Kosovos brist på adekvata resurser och lämplig personal
69
Inom ramen för den tredje invändningens första del har sökandena gjort gällande att avsaknaden av åtgärder för att avhjälpa de åsidosättanden som granskningskommittén konstaterat beror på rådets, kommissionens och utrikestjänstens ihärdiga vägran att tilldela Eulex Kosovo adekvata resurser och lämplig personal.
70
I detta avseende ska det för det första i enlighet med bedömningen i punkt 126 i domen i målen om överklagande erinras om att tribunalen inte är behörig att pröva en skadeståndstalan som syftar till att erhålla ersättning för skada som uppkommit till följd av de påstått otillräckliga resurser som tilldelats Eulex Kosovo, eftersom de beslut som fattas på området har ett direkt samband med de politiska eller strategiska val som gjorts inom ramen för Gusp.
71
Såsom framgår av punkterna 33 och 34 ovan saknas det följaktligen anledning att pröva invändningen avseende de påstått otillräckliga resurser som tilldelats Eulex Kosovo.
72
Vad för det andra gäller påståendet att Eulex Kosovo saknade lämplig personal, i enlighet med den analys av den första invändningen som anges i punkterna 45–49 ovan, ska det erinras om att de påstådda försumligheterna i den dagliga förvaltningen av detta uppdrag inte kan tillskrivas rådet, kommissionen och utrikestjänsten, eftersom de i enlighet med bestämmelserna i artikel 16.5 i den gemensamma åtgärden, i dess lydelse enligt beslut 2014/349, omfattas av uppdragets verkställande mandat och som sådana av uppdragets exklusiva ansvar.
73
Av detta följer att den första delen av den tredje invändningen ska ogillas, dels eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning på grund av det fel som begåtts i fråga om fastställandet av svaranden, dels eftersom det är uppenbart att den saknar rättslig grund på grund av att de påstådda åsidosättandena inte kan tillskrivas rådet, kommissionen och utrikestjänsten.
Den andra delen av den tredje invändningen avseende rådets, kommissionens och utrikestjänstens befogenhet att ge anvisningar
74
Sökandena har inom ramen för den andra delen av den tredje invändningen gjort gällande att rådet, kommissionen och utrikestjänsten har underlåtit att sätta stopp för de kränkningar som granskningskommittén konstaterat i samband med utredningarna av deras släktingars försvinnande, genom att avstå från att utöva den befogenhet att ge anvisningar som tillkom dem i förhållande till Eulex Kosovo.
75
Vad gäller den sistnämnda punkten ska det, i enlighet med bedömningen i punkterna 132 och 133 i domen i målen om överklagande, påpekas att påståendena om avsaknaden av såväl korrigerande åtgärder för att avhjälpa de överträdelser som granskningskommittén konstaterat som en seriös rättslig prövning av KD:s ärende innebär ett ifrågasättande av den påstådda underlåtenheten att vidta individuella åtgärder avseende den särskilda situationen för sökandena.
76
Mot bakgrund av bestämmelserna i den gemensamma åtgärden, särskilt artiklarna 7, 8, 11 och 12 i denna, konstaterar tribunalen att antagandet av sådana individuella åtgärder inte omfattas av den politiska kontroll och strategiska ledning som åligger rådet, kommissionen och utrikestjänsten genom kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik (Kusp) och uppdragets civila operationschef, bland annat eftersom den befogenhet att ge anvisningar som tillkommer den sistnämnde utövas på det strategiska planet och inte på insatsområdet för uppdragschefens verksamhet.
77
Vad gäller den sistnämnda punkten framgår det tydligt av bestämmelserna i artiklarna 2 och 3 i den gemensamma åtgärden, särskilt artikel 3 d och i) i deras lydelse före beslut 2018/856, att vidtagandet av individuella åtgärder som kan avhjälpa de kränkningar av grundläggande rättigheter som granskningskommittén har konstaterat inte kan skiljas från utövandet av Eulex Kosovos mandat, eftersom detta mandat för det första bestod i se till att fall av krigsförbrytelser och andra grova brott utreds, lagförs, döms och verkställs korrekt, och för det andra att säkerställa att uppdragets verksamhet respekterar internationella normer när det gäller mänskliga rättigheter.
78
Samma slutsats kan dras med hänsyn till innehållet i bestämmelserna i artiklarna 2 och 3 i den gemensamma åtgärden, särskilt i artikel 3 a och e i den gemensamma åtgärden, i dess lydelse enligt beslut 2018/856, enligt vilka Eulex Kosovo dels fortsätter att övervaka utvalda förfaranden och rättegångar i Kosovos straffrättsliga och civilrättsliga institutioner, i nära samordning med andra EU-aktörer, och övervaka relevanta möten inom regionalt samarbete i ärenden som rör krigsförbrytelser, dels säkerställer att all verksamhet respekterar internationella normer när det gäller mänskliga rättigheter.
79
Mot bakgrund av samtliga bestämmelser i den gemensamma åtgärd som avses i punkterna 76–78 ovan, kan sökandenas argument, som grundas på skrivelsen från uppdragschefen för Eulex Kosovo av den 29 april 2016, att genomförandet av granskningskommitténs rekommendationer faller utanför detta uppdrags behörighet, inte godtas.
80
Denna slutsats stöds av granskningskommitténs beslut av den 19 oktober 2016, som antogs som svar på den skrivelse av den 29 april 2016 som avses i punkt 79 ovan, i vilket det uttryckligen anges att genomförandet av dess rekommendationer helt och hållet och uteslutande ålåg uppdragschefen för Eulex Kosovo, och inte något annat unionsorgan eller någon annan unionsinstitution.
81
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att de underlåtenheter som påståtts inom ramen för den tredje invändningens andra del innebär ett ifrågasättande av Eulex Kosovos utövande av det verkställande mandatet och därför omfattas av uppdragets exklusiva ansvar, vilket innebär att de inte kan tillskrivas rådet, kommissionen och utrikestjänsten.
82
Den andra delen av den tredje invändningen ska följaktligen ogillas, eftersom det är uppenbart att den saknar rättslig grund.
Den tredje delen av den tredje invändningen avseende avsaknaden av tillräckliga befogenheter för granskningskommittén
83
Sökandena har inom ramen för den tredje delen av den tredje invändningen kritiserat rådet, kommissionen och utrikestjänsten för deras ihärdiga vägran att ge granskningskommittén tillräckliga befogenheter och resurser, eftersom denna kommitté inte kan säkerställa att dess beslut verkställs och eftersom berörda parter inte erbjuds något rättsmedel till följd av de konstaterade överträdelserna.
84
Det ska i detta avseende påpekas att sökandena inte har anfört några argument som kan utgöra stöd för den tredje invändningens tredje del vad gäller påståendet att de befogenheter eller processuella medel som tilldelats granskningskommittén är otillräckliga.
85
Sökandena har i detta avseende endast, i punkterna 54 ii och 58 i ansökan, gjort gällande att rådet, kommissionen och utrikestjänsten har åsidosatt artikel 6.1 och artikel 13 i Europakonventionen samt artikel 47 i stadgan genom att inrätta och bibehålla granskningskommittén utan att ge den befogenhet att bevilja rättshjälp eller befogenhet att verkställa dess beslut eller att erbjuda ett rättsmedel till följd av de konstaterade överträdelserna. Vidare har sökandena, i punkt 59 i ansökan, gjort gällande att rådet, kommissionen och utrikestjänsten har åsidosatt unionsrätten på ett tillräckligt klart sätt genom att inte vidta korrigerande åtgärder till följd av granskningskommitténs slutsatser.
86
Av de skäl som redan anförts inom ramen för den andra invändningen, i punkterna 58 och 59 ovan, ska följaktligen den tredje delen av den tredje invändningen ogillas, eftersom det är uppenbart att den saknar rättslig grund.
Den fjärde invändningen
87
Den fjärde invändningen avser missbruk av verkställande befogenheter från rådets och utrikestjänstens sida, eftersom de dels har påstått att Eulex Kosovo hade gjort sitt bästa för att utreda ärenden som rörde försvinnanden som drabbat sökandenas släktingar (nedan kallat det första omtvistade påståendet), dels att granskningskommittén inte var avsedd att bli en rättslig instans (nedan kallat det andra omtvistade påståendet).
88
De aktuella påståendena framgår av skrivelser från rådet och utrikestjänsten av den 12 oktober 2017, vilka skickades som svar på sökandenas skrivelser av den 3 oktober, den 3 november och den 5 december 2016, i vilka sökandena begärde att unionsinstitutionerna bland annat skulle se till att ärenden som rörde försvinnandet av deras släktingar blev föremål för lämpliga utredningar och stärka granskningskommitténs befogenheter.
89
Sökandena har i detta sammanhang gjort gällande att de omtvistade påståendena är ett uttryck för ett avslag på deras begäran om ersättning och utgör missbruk av verkställande befogenheter.
90
Rådet har genmält att svaret i dess skrivelse av den 12 oktober 2017 är av faktisk karaktär och inte är kontroversiellt och har hävdat att sökandena inte har visat vilken typ av överträdelse eller ansvar som skulle kunna tillskrivas rådet vad gäller skrivelsens innehåll.
91
Utrikestjänsten har gjort gällande att det i ansökan inte förklaras på vilket sätt dess skrivelse av den 12 oktober 2017 utlöser utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen och, rent allmänt, att den inte innehåller någon förklaring till vilket rättsligt värde som granskningskommitténs akter har eller hur dessa akter är bindande för institutionerna och det organ som är i fråga i förevarande mål.
92
Rådet och utrikestjänsten har härav dragit slutsatsen att invändningen inte kan tas upp till sakprövning.
93
Det ska inledningsvis, i enlighet med bedömningarna i punkterna 132 och 133 i domen i målen om överklagande, påpekas att det första omtvistade påståendet avser en påstådd underlåtenhet att vidta individuella åtgärder avseende den särskilda situationen för sökandena, på samma sätt som de påståenden som gjorts inom ramen för den tredje invändningens andra del, avseende avsaknaden av korrigerande åtgärder som kan avhjälpa de överträdelser av grundläggande rättigheter som granskningskommittén konstaterat.
94
Vad gäller det andra omtvistade påståendet fann domstolen i punkt 134 i domen i målen om överklagande att det utgjorde en akt som inte var bindande.
95
Det är mot bakgrund av dessa bedömningar från domstolen som den fjärde invändningen ska prövas.
96
För det första, och särskilt med hänsyn till föremålet för rådets och utrikestjänstens skrivelser av den 12 oktober 2017, såsom framgår av första stycket i dessa skrivelser, är det viktigt att notera att sökandena inte har anfört något argument som visar att de omtvistade påståendena skulle kunna tolkas som ett uttryck för ett avslag på deras begäran om ersättning, även om en sådan begäran, riktad specifikt till denna institution och detta organ, skulle kunna utläsas av sökandenas tidigare inlagor, och särskilt av deras skrivelse av den 3 oktober 2016, vilket de inte heller har försökt styrka.
97
I den del den fjärde invändningen avser avslaget på sökandenas påstådda begäran om ersättning är den således inte tillräckligt preciserad och ska inte prövas i sak.
98
Vad för det andra gäller det första omtvistade påståendet ska det påpekas att sökandenas inlagor inte innehåller några argument till stöd för anklagelserna om missbruk av befogenheter som riktats mot rådet och utrikestjänsten.
99
Det har i synnerhet inte preciserats på vilken grund rådet och utrikestjänsten, mot bakgrund av de befogenheter som föreskrivs i fördragen och bestämmelserna i den gemensamma åtgärden, skulle vara skyldiga att ingripa för att vidta individuella utredningsåtgärder avseende den särskilda situationen för sökandena, trots att rådet i detta avseende har gjort gällande att dess deltagande i krishanteringsinsatser fortfarande är begränsat till utövandet av den politiska kontrollen och den strategiska ledningen av Eulex Kosovo, i enlighet med artikel 38.2 FEU.
100
Vad gäller den sistnämnda punkten ska det konstateras att de synpunkter som sökandena framförde i sitt svar på processledningsåtgärden av den 18 december 2024, avseende den befogenhet att ge anvisningar som rådet och utrikestjänsten tilldelats inom ramen för beslutsordningen för Eulex Kosovo, inte kan avhjälpa bristen på precision i ansökan.
101
Även om det antas att den civila operationschefens utövande av den strategiska ledningen kan föranleda denne att ge uppdraget anvisningar i syfte att anta individuella åtgärder avseende särskilda situationer, har sökandena inte angett på vilken grund rådet och utrikestjänsten skulle vara skyldiga att handla i enlighet därmed inom ramen för den politiska kontroll och strategiska ledning som åligger dem genom Kusp och uppdragets civila operationschef.
102
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att den fjärde invändningen, i den del den grundar sig på det första omtvistade påståendet, inte är underbyggd och ska avvisas, eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning.
103
Även om det antas att det första omtvistade påståendet inte ska betraktas som en bedömning av de faktiska omständigheterna som saknar självständig rättslig betydelse, såsom rådet har gjort gällande, utan som ett ställningstagande av beslutskaraktär som ger uttryck för rådets och utrikestjänstens vägran att ingripa i syfte att vidta individuella åtgärder avseende den särskilda situationen för sökandena, såsom avses i punkt 133 i domen i målen om överklagande, ska det under alla omständigheter konstateras att ett sådant ingripande faller utanför de befogenheter som denna institution och detta organ utövar med avseende på Eulex Kosovo.
104
Såsom redan framgår av punkterna 76–81 ovan skulle antagandet av sådana individuella åtgärder nämligen inte omfattas av den politiska kontroll och strategiska ledning som rådet och utrikestjänsten ska utöva genom Kusp och den civila operationschefen.
105
Härav följer att de ställningstaganden som rådet och utrikestjänsten påstås ha gjort inte kan anses vara rättsstridiga, i den mån de ger uttryck för en vägran att ingripa i syfte att vidta individuella åtgärder avseende den särskilda situationen för sökandena.
106
Invändningen avseende det första omtvistade påståendet ska således under alla omständigheter ogillas, eftersom det är uppenbart att den helt saknar rättslig grund.
107
Vad för det tredje gäller det andra omtvistade påståendet, ska det påpekas att dess karaktär av icke bindande rättsakt vid första anblicken inte utgör hinder för att det kan medföra utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 februari 2022, QI m.fl./kommissionen och ECB, T‑868/16, EU:T:2022:58, punkt 71 och där angiven rättspraxis).
108
Även om det antas att det aktuella påståendet ger uttryck för en vägran att ge granskningskommittén karaktären av ett rättsligt organ, kan det emellertid konstateras att sökandena inte på något sätt har styrkt att rådet och utrikestjänsten har en skyldighet i detta avseende, vilken består i att, under det administrativa förfarandet och innan talan väcks vid unionsdomstolen, införa samtliga de garantier som följer av rätten till ett effektivt rättsmedel och till en rättvis rättegång.
109
Den fjärde invändningen, i den del den avser det andra omtvistade påståendet, ska således avvisas eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning och under alla omständigheter, av de skäl som redan angetts i punkterna 58 och 59 ovan, eftersom det är uppenbart att den helt saknar rättslig grund.
Den femte invändningen
110
Inom ramen för den femte invändningen har rådet, kommissionen och utrikestjänsten kritiserats för att ha gjort sig skyldiga till missbruk av befogenheter, genom att inte säkerställa att KD:s ärende, där det fanns prima facie-bevis för krigsförbrytelser, blev föremål för en seriös rättslig prövning av Eulex Kosovo och/eller den särskilda åklagarmyndigheten för utredning samt lagföring inför Specialistkammaren för Kosovo.
111
I detta avseende räcker det att konstatera att den femte invändningen i huvudsak motsvarar de påståenden som framförts inom ramen för den tredje invändningens andra del och således har samband med det första omtvistade påståendet, såsom det avses i den fjärde invändningen.
112
Av de skäl som redan angetts i punkterna 76–81 och 103–106 ovan ska den femte invändningen således ogillas, eftersom det är uppenbart att den helt saknar rättslig grund.
113
Det ska dessutom påpekas att det inte förs något som helst resonemang om den femte invändningen som gör det möjligt för tribunalen att bedöma huruvida det föreligger en skyldighet för rådet, kommissionen och utrikestjänsten att övervaka särskilda utredningar som omfattas av Eulex Kosovos mandat.
114
Den femte invändningen ska således under alla omständigheter avvisas, eftersom det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning, i enlighet med den rättspraxis som anges ovan i punkterna 50 och 51.
115
Mot bakgrund av det ovan anförda ska förevarande talan ogillas, eftersom det är uppenbart att den delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundad, utan att det är nödvändigt att pröva rådets och utrikestjänstens invändningar om att talan har väckts för sent eller sökandenas begäran om åtgärder för bevisupptagning.
Rättegångskostnader
116
Enligt artikel 195 i rättegångsreglerna ska tribunalen, i avgöranden som meddelas efter upphävande och återförvisning, besluta om rättegångskostnader som uppkommit i rättegången dels i målet vid tribunalen, dels i målen om överklagande vid domstolen.
117
Eftersom domstolen i domen i målen om överklagande delvis upphävde det ursprungliga beslutet, återförvisade målet till tribunalen och förordnade att beslut om rättegångskostnader skulle meddelas senare, ankommer det på tribunalen att i detta beslut besluta om samtliga rättegångskostnader i målen vid tribunalen, däribland i det ursprungliga förfarandet, samt om rättegångskostnaderna i målen C‑29/22 P och C‑44/22 P om överklagande.
118
Enligt artikel 134.3 i rättegångsreglerna ska vardera parten bära sina rättegångskostnader, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter.
119
Enligt artikel 135.1 i rättegångsreglerna får dessutom tribunalen, om så anses skäligt, besluta att en tappande rättegångsdeltagare – förutom att bära sina rättegångskostnader – endast delvis, eller inte alls, ska ersätta en annan deltagares rättegångskostnader.
120
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska medlemsstater som har intervenerat i målet bära sina rättegångskostnader.
121
Eftersom sökandena, rådet och utrikestjänsten delvis har tappat målet vid tribunalen, inbegripet i det ursprungliga förfarandet, och målen C‑29/22 P och C‑44/22 P om överklagande, ska vardera parten bära sina rättegångskostnader avseende samtliga förfaranden vid tribunalen och domstolen, utan att det är nödvändigt att uttala sig om sökandenas kostnader i förfarandena vid granskningskommittén.
122
Vidare ska hänsyn tas till de särskilda omständigheterna i det aktuella fallet, bland annat de klargöranden som gjordes genom domen av den 24 februari 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), som meddelades efter det att förevarande talan väcktes, och sökandena ska befrias från skyldigheten att ersätta kommissionens rättegångskostnader i samtliga förfaranden vid tribunalen och domstolen.
123
I enlighet med artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska Konungariket Belgien, Republiken Tjeckien, Republiken Frankrike, Storhertigdömet Luxemburg, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Rumänien, Republiken Finland och Konungariket Sverige bära sina egna rättegångskostnader för förfarandet vid tribunalen och domstolen.
På dessa grunder beslutar:
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
KS, KD, Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen, Europeiska utrikestjänsten (EEAS), Konungariket Belgien, Republiken Tjeckien, Republiken Frankrike, Storhertigdömet Luxemburg, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Rumänien, Republiken Finland och Konungariket Sverige ska bära sina egna rättegångskostnader vid tribunalen och domstolen.
Luxemburg den 25 september 2025.
Justitiesekreteraren
V. Di Bucci
Ordföranden
M. J. Costeira
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.