62004CC0316_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. I förevarande mål har College van Beroep voor het bedrijfsleven (förvaltningsdomstol för handel och industri), Nederländerna, begärt att domstolen skall tolka artikel 8 i växtskyddsmedelsdirektivet(2) och artikel 16 i biociddirektivet(3) .
2. I dessa artiklar föreskrivs övergångsregler för genomförandet av de två direktiven.
3. Frågan är i huvudsak följande. Enligt dessa direktiv skall medlemsstaterna inrätta förfaranden för godkännande av växtskyddsmedel och biocidprodukter. Båda direktiven innehåller bestämmelser om tillämpningen av nationella system för godkännande av sådana produkter under en övergångsperiod, i väntan på utvärdering på gemenskapsnivå av de aktuella verksamma ämnena. Under denna övergångsperiod ändrade Nederländerna sitt nationella system så att det i praktiken beviljade ansökningar om automatiskt godkännande av växtskyddsmedel och biocidprodukter som i) hade godkänts tidigare och ii) innehöll verksamma ämnen som hade föreskrivits av den behöriga myndigheten. Genom beslut som fattades enligt den ändrade lagen anvisade den behöriga myndigheten på detta sätt ett antal verksamma ämnen. Detta besluts giltighet har ifrågasatts, bland annat på grund av att den ändrade lagen inte är förenlig med ovan nämnda direktiv.
Tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelser
Växtskyddsmedelsdirektivet
4. Växtskyddsmedelsdirektivet reglerar både växtskyddsmedel och verksamma ämnen i sådana medel.
5. Växtskyddsmedel definieras som ”verksamma ämnen och preparat som innehåller ett eller flera verksamma ämnen, i den form de levereras till användaren”, och är främst avsedda att skydda växter eller växtprodukter mot skadliga organismer(4) . Direktivet rör därmed pesticider, fungicider och herbicider som används på växter.
6. Enligt artikel 3.1 skall medlemsstaterna föreskriva att endast växtskyddsmedel som de har godkänt i enlighet med direktivet får släppas ut på marknaden och användas inom deras territorier.
7. Enligt artikel 4.1 skall medlemsstaterna säkerställa att ett växtskyddsmedel endast godkänns om, för det första, dess verksamma ämnen finns upptagna i bilaga 1 och villkoren i bilagan är uppfyllda (artikel 4.1 a) och, för det andra, ett antal krav som föreskrivs i artikel 4.1 b–f är uppfyllda. Artikel 4.1 b–e rör huvudsakligen produktens säkerhet och effektivitet när den används. I artikel 4.1 f föreskrivs att maximala resthalter skall ha fastställts av medlemsstaten och anmälts till och godkänts av kommissionen.
8. Bilaga 1 var tom när direktivet antogs, i väntan på att de olika stegen i det förfarande för utvärdering av gemenskapen som föreskrivs i lagstiftningen skulle slutföras. Det första som fördes in i denna bilaga skedde med verkan från den 1 januari 1999. Senare har andra punkter införts genom en rad direktiv fram till år 2003.
9. I artikel 4.5 föreskrivs följande:
”Godkännanden får när som helst omprövas om det finns uppgifter som tyder på att något av kraven i 1 inte längre är uppfyllda. …”
10. Artikel 8 har rubriken ”Övergångsbestämmelser och undantag”.
11. I artikel 8.2 första stycket föreskrivs att en medlemsstat trots vad som sägs i artikel 4 och utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 ”under tolv år efter anmälan av [direktivet] [får] godkänna att växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som inte är upptagna i bilaga 1 och som fanns på marknaden två år efter anmälan av [direktivet] släpps ut på marknaden”.
12. I artikel 8.3 föreskrivs följande:
”När medlemsstaterna i enlighet med punkt 2 omprövar växtskyddsmedel som innehåller ett verksamt ämne och innan en sådan omprövning har genomförts, skall de tillse att kraven i artikel 4.1 b i–v samt 4.1 c–4.1 f är uppfyllda enligt nationella bestämmelser om dokumentationskrav.”
13. Den tolvårsperiod som avsågs i artikel 8.2 förlängdes fram till den 31 december 2005 för vissa verksamma ämnen och till den 31 december 2008 för andra.(5)
14. I artikel 13.1 föreskrivs den dokumentation som medlemsstaterna skall kräva att den som ansöker om godkännande för ett växtskyddsmedel skall bifoga till ansökan. I artikel 13.6 föreskrivs följande:
”Som ett undantag från punkt 1 får medlemsstaterna i fråga om verksamma ämnen som redan fanns på marknaden två år efter anmälan av detta direktiv med beaktande av bestämmelserna i fördraget fortsätta att tillämpa tidigare nationella bestämmelser om krav på uppgifter, så länge ämnena inte finns upptagna i bilaga 1.”
15. Enligt artikel 23.1 skall medlemsstaterna senast två år efter dagen för anmälan av detta direktiv sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Det är utrett att direktivet anmäldes den 26 juli 1991.
Biociddirektivet
16. I skäl 20 i biociddirektivet föreskrivs att en nära samordning skall säkerställas med annan gemenskapsrätt och särskilt med växtskyddsmedelsdirektivet.
17. Direktivet gäller godkännande och utsläppande på marknaden av biocidprodukter för användning i medlemsstaterna(6) .
18. Biocidprodukter definieras som ”verksamma ämnen och preparat som innehåller ett eller flera verksamma ämnen i den form de levereras till användaren, avsedda att på kemisk eller biologisk väg förstöra, hindra oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller på något annat sätt utöva kontroll över skadliga organismer”(7) . Skadliga organismer definieras som ”organismer vilkas närvaro är oönskad eller skadlig för människor, mänsklig verksamhet eller produkter som människor använder eller producerar eller för djur eller för miljön”(8) . I en uttömmande förteckning över 23 typer av biocidprodukter som bifogas till direktivet finns som huvudgrupprubriker desinfektionsmedel och allmänna biocidprodukter, konserverings- och skyddsmedel samt produkter för bekämpning av skadedjur.(9)
19. Enligt artikel 3.1 skall medlemsstaterna ”föreskriva att en biocidprodukt får släppas ut på marknaden och användas inom deras territorium endast om den har godkänts i enlighet med detta direktiv”.
20. Enligt artikel 5.1 skall medlemsstaterna godkänna en biocidprodukt endast om ”det (de) verksamma ämne(n) som den innehåller finns med i förteckningen i bilaga I eller IA och alla krav som framgår av dessa bilagor är uppfyllda”.
21. När biociddirektivet antogs saknade dessa bilagor innehåll. Det är fortfarande fallet. I direktivet föreskrevs ett förfarande för upptagande av verksamma ämnen i dess bilagor sedan de utvärderats.
22. Enligt artikel 8.2 skall medlemsstaterna kräva att den som ansöker om godkännande av en biocidprodukt skall tillhandahålla dokumentation, vars innehåll föreskrivs i artikel 8.4.
23. Artikel 16 har rubriken ”Övergångsbestämmelser”. I artikel 16.1 föreskrivs följande:
”Trots vad som sägs i artiklarna 3.1, 5.1, 8.2 och 8.4 … får en medlemsstat under en tioårsperiod från [den 14 maj 2000] fortsätta att använda sin nuvarande ordning eller praxis för utsläppande av biocidprodukter på marknaden. Medlemsstaten får särskilt, i enlighet med sina nationella bestämmelser, tillåta att en sådan biocidprodukt som innehåller verksamma ämnen som inte finns med i förteckningen i bilaga I eller IA för denna produkttyp släpps ut på marknaden inom dess territorium. Sådana verksamma ämnen skall [den 14 maj 2000] finnas på marknaden i form av verksamma ämnen i en biocidprodukt …”
24. I artikel 34 föreskrivs att medlemsstaterna skall sätta i kraft de åtgärder som är nödvändiga för att följa direktivet senast 24 månader efter det att direktivet träder i kraft. Enligt artikel 35 skall direktivet träda i kraft den tjugonde dagen efter att det har offentliggjorts, det vill säga den 14 maj 1998.
Tillämplig nationell lagstiftning
Den nationella lagen före 2002 års ändring
25. Genom Bestrijdingsmiddelenwet 1962 (lag om bekämpningsmedel(10), nedan kallad BMW) inrättades College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (nämnd för godkännande av bekämpningsmedel) (nedan kallad CTB) och föreskrevs att beslut om godkännande eller registrering av bekämpningsmedel efter ansökan skall fattas av CTB. BMW ändrades 1994 för att genomföra växtskyddsmedelsdirektivet(11) .
26. Paragraf 2 i BMW, med rubriken ”Godkännande och registrering av bekämpningsmedel”, omfattar artiklarna 2–5.
27. I artikel 2.1 föreskrivs följande:
”Det är förbjudet att leverera sådana bekämpningsmedel som inte är tillåtna enligt denna lag, att disponera över dem, att lagerhålla dem och att föra in dem eller använda dem i Nederländerna, såvida det inte är fråga om en biocidprodukt som enligt registrering utgör en låg risk.”
28. Genom artikel 3.1 genomförs i huvudsak artikel 4.1 i växtskyddsmedelsdirektivet. Särskilt anges i artikel 3.1 a 1–10 villkor som i princip avspeglar villkoren i artikel 4.1 b i–v i direktivet och artikel 3.1 b–3.1 d avspeglar artikel 4.1 c–4.1 e i direktivet.
29. Genom artikel 3.2 a genomförs artikel 4.1 a i växtskyddsmedelsdirektivet.
30. I artikel 3a.1 föreskrivs följande:
”Närmare bestämmelser och principer för granskningen får antas genom eller med stöd av ett regeringsbeslut avseende de kriterier för godkännande eller registrering som avses i artikel 3.1 a och 3.2 c.”
31. I artikel 4.1 föreskrivs att beslut om godkännande eller registrering av bekämpningsmedel på ansökan skall fattas av CTB.
32. I artikel 5.1 föreskrivs att ett godkännande eller en registrering av ett bekämpningsmedel skall gälla för en period om högst tio år som skall anges i beslutet om godkännande eller registrering, och som får förlängas.
Bakgrunden till 2002 års ändring
33. Eftersom det enligt artikel 4.1 i växtskyddsmedelsdirektivet är ett villkor för en medlemsstats godkännande av en sådan produkt att dess verksamma ämne finns upptaget i bilaga 1 till direktivet, och att villkoren i bilagan är uppfyllda, kunde de nationella systemen för godkännande inte genomföra direktivet till fullo förrän denna bilaga åtminstone hade något innehåll. Såsom anges ovan(12) började det inte ske förrän år 1999 och det har ännu inte slutförts. Den nationella domstolen har förklarat att Nederländernas regering på 1990-talet beslutade att föregå gemenskapens prövning av verksamma ämnen och föreskriva prövning och omprövning av växtskyddsmedel. Detta beslut fattades på grund av den intensiva användningen av sådana produkter i Nederländerna och de specifika omständigheter som föreligger där, såsom intensivt jordbruk, en hög befolkningstäthet och förekomsten av mycket ytvatten.
34. Eftersom otillräckliga framsteg hade gjorts fram till år 2000 beslutade CTB att prioritera prövningen av verksamma ämnen och upprättade förteckningar över ämnen som klassificerades utifrån hur hög risk de utgjorde för människor, djur och miljön. Verksamma ämnen som utgjorde en hög risk i förhållande till dessa faktorer fördes upp i A-förteckningen. Verksamma ämnen som enligt CTB:s bedömning utgjorde en obetydlig eller låg risk fördes upp i B- respektive C‑förteckningen.
35. För de produkter vars verksamma ämne(n) hade förts upp på B- eller C‑förteckningen antog CTB så kallade beslut om förlängning av godkännanden, genom vilka det förefaller som att befintliga godkännanden, efter ansökan, automatiskt förnyades vid sin utgång. Genom sin dom av den 2 juli 2002 slog den nationella domstolen fast att CTB saknade behörighet att förnya godkännanden på detta sätt. Därför infördes artikel 25d till BMW med verkan från den 4 december 2002 för att ge en rättslig grund för CTB:s praxis.
2002 års ändring – artikel 25d
36. I artikel 25d föreskrivs i huvudsak ett nytt administrativt godkännande – och därmed utan den fullständiga prövning som annars skulle krävas enligt artikel 3.1 i BMW – av tidigare godkända produkter vars verksamma ämnen har anvisats av CTB. I stället skall CTB vid anvisningen av ett verksamt ämne ”beakta” dess effekter enligt artikel 3.1 a 3–10 i BMW, genom vilken artikel 4.1 b iii–v i direktivet genomförs. Det förefaller oomtvistat att de verksamma ämnen som angavs av CTB i enlighet med artikel 25d (eller i alla händelser de verksamma ämnen som avses i förevarande mål) är ämnen som finns upptagna i B- och C‑förteckningarna.
37. Artikel 25d har följande ordalydelse:
”1.	Ett bekämpningsmedel i vilket det verksamma ämnet eller de verksamma ämnena har anvisats av [CTB] skall, med undantag från vad som föreskrivs genom eller med stöd av artiklarna 3 och 3a och av artiklarna 4.1 och 5.1, anses godkänt eller registrerat enligt lag från och med den tidpunkt som anges i punkt 3.
2.	När ett verksamt ämne som avses i punkt 1 anvisats skall de effekter av det berörda verksamma ämnet som avses i artikel 3.1 a 3–3.1 a 10 beaktas.
3.	 Ett godkännande eller en registrering som avses i punkt 1 träder i kraft från och med den tidpunkt ett godkännande eller en registrering som skett med stöd av artikel 4 löper ut. Godkännandet respektive registreringen gäller, utan hinder av artikel 5.1, till den tidpunkt vid vilken en gemenskapsbestämmelse som avses i artikel 3.2 a avseende det berörda verksamma ämnet senast skall ha genomförts, innebärande att godkännandet åtminstone gäller till och med den 26 juli 2003 eller till och med den 15 maj 2010 om inte någon gemenskapsbestämmelse senast detta datum har antagits i vilken det anges om det berörda verksamma ämnet får användas i ett växtskyddsmedel respektive en biocidprodukt.
…
6.	Punkt 1 är
a) inte tillämplig på ett bekämpningsmedel som inte får godkännas eller registreras enligt en gemenskapsbestämmelse,
b) inte tillämplig på ett godkännande eller en registrering av ett bekämpningsmedel som enligt en gemenskapsbestämmelse skall återkallas från och med den tidpunkt vid vilken bestämmelsen senast skall vara genomförd,
c) endast tillämplig på ett bekämpningsmedel som innehåller ett verksamt ämne som levererats före den 26 juli 1993, om det gäller ett växtskyddsmedel, alternativt före den 15 maj 2000, om det gäller en biocidprodukt, och som inte anvisats i en sådan gemenskapsbestämmelse som avses i artikel 3.2 a,
d) endast tillämplig på ett bekämpningsmedel som är godkänt eller som godkändes eller registrerades senast den 1 januari 2001,
…”
38. Den nederländska regeringen har i sitt yttrande gjort gällande att syftet med artikel 25d är att genomföra artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet och artikel 16.1 i biociddirektivet. Denna regering anförde också vid förhandlingen att det är ett villkor för ett administrativt godkännande enligt artikel 25d att en ny ansökan lämnas in med fullständig dokumentation.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
39. Genom beslut av den 12 juni 2002 fastställde CTB att ett stort antal verksamma ämnen skulle anses utgöra verksamma ämnen i den mening som avses i artikel 25d i BMW. Beslutet grundade sig på artikel 25d och trädde i kraft samma dag som denna bestämmelse, det vill säga den 4 december 2002. Det är oomtvistat att växtskyddsmedel som innehöll dessa verksamma ämnen redan fanns på marknaden två år efter dagen för anmälan av växtskyddsmedelsdirektivet, att biocidprodukter som innehöll dessa verksamma ämnen redan fanns på marknaden den 14 maj 2000 och att dessa produkter tidigare var godkända i enlighet med BMW. Dessa produkter godkändes följaktligen enligt lag.
40. Genom beslut av den 12 maj 2004 avslog CTB den omprövning av beslutet av den 12 juni 2002 som begärdes av Stichting Zuidhollandse Milieufederatie (Södra Hollands miljöstiftelse).
41. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie har överklagat beslutet till College van Beroep voor het bedrijfsleven. Den har i huvudsak anfört att artikel 25d i BMW var oförenlig med växtskyddsmedelsdirektivet. I detta direktiv föreskrivs att växtskyddsmedel endast kan godkännas om det bevisas att kriterierna i artikel 4 i direktivet har uppfyllts. I artikel 8.2 i direktivet används ordet godkänna med hänvisning till hela det förfarande som föreskrivs i artikel 4.
42. Den nationella domstolen anser att artikel 25d i BMW skiljer sig i både förfarande och prövning från det prövningssystem som föreskrivs i § 2 i BMW. När det gäller förfarandet införs genom artikel 25d godkännanden av ett bekämpningsmedel genom lag, medan § 2 i BMW har ett enskilt beslut för varje godkännande som grund. När det gäller prövningen föreskrivs i artikel 25d en undersökning av det verksamma ämnet och i § 2 föreskrivs en prövning av bekämpningsmedlet. Det finns en väsentlig skillnad i intensitet mellan en sådan prövning och undersökning. Vid en normal undersökning av ett växtskyddsmedel i enlighet med artikel 3 och 3a i BMW genomförs en omfattande prövning av ämnet och dess nedbrytningsprodukter, i enlighet med de regler om godkännande som föreskrivs i växtskyddsmedelsdirektivet och biociddirektivet. Däremot grundas ett godkännande av ett bekämpningsmedel genom lag på anvisningen av ett verksamt ämne där hänsyn tagits till detta ämnes effekter på människors och djurs hälsa och på miljön, vilket anges i artikel 25d.2 i BMW.
43. College van Beroep voor het bedrijfsleven har vilandeförklarat målet och begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande beträffande sex frågor(13) .
44. Skriftliga yttranden har lämnats av Stichting Zuidhollandse Milieufederatie, 3M Nederland BV och 81 andra berörda parter.(14) Även den danska, den franska och den nederländska regeringen samt kommissionen har yttrat sig i förfarandet (3M Nederland). Den nederländska regeringen har uppgett att dess yttrande lämnats även på CTB:s vägnar.
Den första frågan
45. Genom sin första fråga önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida artikel 8 i växtskyddsmedelsdirektivet eller artikel 16 i biociddirektivet kan tillämpas av en nationell domstol efter att den frist som avses i artikel 23 i växtskyddsmedelsdirektivet respektive artikel 34 i biociddirektivet har löpt ut. Det framgår av beslutet om hänskjutande att frågan gäller huruvida artiklarna 8 och 16 har direkt effekt. Det förefaller som att den nationella domstolen anser att den endast kan bedöma huruvida artikel 25d i BMW är förenlig med dessa bestämmelser om denna fråga besvaras jakande.
46. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie och 3M Nederland har anfört att båda delarna av den första frågan skall besvaras jakande. Den danska regeringen har anfört att artikel 8.2 och 8.3 i växtskyddsmedelsdirektivet bara har direkt effekt efter att tidsfristen för genomförandet har löpt ut och att en nationell domstol endast kan kontrollera huruvida en nationell myndighet har uppfyllt det förfarande som föreskrivs i direktivet. En tillverkare eller handlare kan emellertid aldrig kräva en rätt till ett godkännande på grundval av artikel 8.2 eller 8.3.
47. Det är fast rättspraxis att en nationell domstol som prövar ett mål som faller inom ett givet direktivs tillämpningsområde är skyldig att i den utsträckning det är möjligt tolka den nationella rätten, oavsett om den har antagits före eller efter direktivet, mot bakgrund av direktivets ordalydelse och syfte för att uppnå det resultat som avses i direktivet(15) . Därför förefaller det tydligt, som kommissionen och Nederländernas regering har gjort gällande, att den nationella domstolen kommer att behöva en tolkning av de relevanta bestämmelserna i växtskyddsmedelsdirektivet och biociddirektivet oavsett om de har direkt effekt eller ej. Jag anser därför inte att det är nödvändigt att besvara den första tolkningsfrågan såsom den har uttryckts, eftersom den nationella domstolen kommer att få tillräcklig ledning av svaren på de återstående frågorna. Detta är än mer fallet eftersom den nationella bestämmelse som har ifrågasatts i förevarande mål – det vill säga artikel 25d i BMW – enligt den nederländska regeringen har till syfte att genomföra artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet och artikel 16.1 i biociddirektivet, vilka är föremål för de andra, tredje och fjärde tolkningsfrågorna.
Den andra frågan
48. Genom sin andra fråga önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida artikel 16 i biociddirektivet har samma innebörd som artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet. Det framgår av beslutet om hänskjutande att denna fråga föranleddes av att artikel 25d i BMW avser både växtskyddsmedel och biocidprodukter. Den nationella domstolen har noterat att det i artikel 16.1 i biociddirektivet föreskrivs att en medlemsstat får fortsätta att tillämpa sin befintliga ordning eller praxis att släppa ut biocidprodukter på marknaden under övergångsperioden. I huvudsak har den frågat huruvida artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet skall tolkas på samma sätt som artikel 16.1, som den anser tillåter en medlemsstat att under övergångsperioden behålla sin ”befintliga ordning eller praxis” att släppa ut biocidprodukter på marknaden, hur denna ordning eller praxis än fungerar.
49. Eftersom den nationella domstolens tredje fråga avser tolkning av artikel 16 i biociddirektivet och dess fjärde fråga avser tolkning av artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet, är det att föredra att analysera dessa frågor först. Svaret på den andra frågan kommer sedan att bli uppenbart.
Den tredje frågan
50. Genom sin tredje fråga har den nationella domstolen frågat i) om artikel 16.1 i biociddirektivet skall tolkas som en skyldighet att inte ingripa ( standstill ), ii) om den, om så inte är fallet, innebär att möjligheterna att införa ändringar i de nationella bestämmelserna om utsläppande av biocidprodukter på marknaden begränsas och iii) vilka dessa begränsningar i sådant fall är.
51. Det framgår av beslutet om hänskjutande att den nationella domstolen i huvudsak undrar huruvida en medlemsstat får ändra sin ordning eller praxis som gällde vid tiden för biociddirektivets ikraftträdande i) endast i den mån prövningen i samband med godkännandet av biocidprodukter genomförs i enlighet med direktivet, ii) endast i den mån ändringarna inte påverkar planen för den befintliga ordningen eller praxisen eller iii) utan några begränsningar utöver dem som enligt artikel 10 EG är tillämpliga under den införlivandefrist som anges i domen i målet Inter-Environnement Wallonie(16) .
52. I detta mål slog domstolen fast att medlemsstaterna före utgången av införlivandefristen för ett direktiv måste avhålla sig från att vidta åtgärder som allvarligt äventyrar det i direktivet föreskrivna resultatet samt att det ankommer på den nationella domstolen att bedöma om detta är fallet beträffande de nationella bestämmelser vars lagenlighet de har att pröva.
53. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie har, med avseende på det första ledet i den nationella domstolens fråga, anfört att om medlemsstaterna tillåts att fortsätta att tillämpa sin befintliga ordning innebär artikel 16 att denna ordning i princip måste behållas och att ändringar av den endast kan godkännas om de leder till en ordning som stämmer bättre överens med direktivet.
54. Denna tolkning övertygar inte mig. I artikel 16.1 föreskrivs att denna artikel är tillämplig trots vad som sägs i artiklarna 3.1, 5.1, 8.2 och 8.4. Dessa bestämmelser utgör kärnan i det förfarande för godkännande som föreskrivs i direktivet. Enligt artikel 3.1 skall medlemsstaterna ”föreskriva att en biocidprodukt får släppas ut på marknaden och användas inom deras territorium endast om den har godkänts i enlighet med detta direktiv”, enligt artikel 5.1 skall medlemsstaterna godkänna en biocidprodukt endast om ”det (de) verksamma ämne(n) som den innehåller finns med i förteckningen i bilaga I eller IA och alla krav som framgår av dessa bilagor är uppfyllda” och ett antal andra villkor är uppfyllda, och enligt artikel 8.2 skall medlemsstaterna kräva att den som ansöker om godkännande av en biocidprodukt skall tillhandahålla dokumentation, vars innehåll föreskrivs i artikel 8.4.
55. Det är tydligt att inga regler som antas av en medlemsstat under övergångsperioden skulle kunna uppfylla dessa bestämmelser helt avseende verksamma ämnen som ännu inte har förts upp i bilagorna I och IA. Artikel 16.1 var sannolikt utformad för att tillgodose just denna situation.
56. Man måste också tänka på att artikel 16.1 är en övergångsbestämmelse som är utformad för att gälla i tio år på ett område där miljö, hälsa och säkerhet är av mycket stor betydelse. En ordning eller praxis som gällde i början av denna tidsperiod kan naturligtvis behöva ändras mot bakgrund av den vetenskapliga utvecklingen.
57. Det följer emellertid inte härav att en medlemsstat har fri befogenhet att ändra sin lagstiftning under den övergångsperiod som föreskrivs i biociddirektivet. Det framgår av domstolens dom i målet Inter-Environnement Wallonie att en medlemsstat inte får ändra sin lagstiftning på ett sätt som riskerar att allvarligt äventyra det i direktivet föreskrivna resultatet. I biociddirektivet föreskrivs i) ”ett ramverk av bestämmelser för utsläppande av biocidprodukter på marknaden”(17), i vars kärna finns förfarandet för godkännande, ii) ömsesidigt erkännande av godkännanden och iii) upprättande på gemenskapsnivå av en förteckning över verksamma ämnen som det är tillåtet att använda i biocidprodukter (positivlista)(18) . Jag anser därför att en medlemsstat inte skulle ha rätt att ändra sin lagstiftning för att exempelvis föreskriva att biocidprodukter som tidigare var föremål för ett förfarande för godkännande kunde släppas ut på marknaden för användning som sådana utan godkännande.
58. I förevarande mål mildrar den ifrågasatta lagstiftningsändringen förfarandet för godkännande av biocidprodukter som innehåller verksamma ämnen som för det första finns upptagna i förteckningar som har upprättats på nationell nivå av verksamma ämnen som av den relevanta nationella myndigheten bedöms utgöra en obetydlig risk eller en låg risk för människor, djur och miljön, och för det andra har varit föremål för ett tidigare godkännande. Sådana produkter kommer efter ansökan att kunna godkännas genom lag. Detta godkännande kommer att löpa ut om en gemenskapsbestämmelse som antas i förhållande till det aktuella verksamma ämnet kräver genomförande.
59. Det förefaller mig inte som att en sådan bestämmelse löper risk att allvarligt äventyra det i biociddirektivet föreskrivna resultatet. Som domstolen klargjorde i sin dom i målet Inter-Environnement Wallonie, och som kommissionen har gjort gällande i förevarande mål, ankommer det emellertid på den nationella domstolen att göra denna bedömning i den mån den innefattar en tolkning av den nationella bestämmelsen.
Den fjärde frågan
60. Den nationella domstolen har ställt sin fjärde fråga på villkoret att svaret på den andra frågan är nekande. Den andra frågan gäller huruvida artikel 16 i biociddirektivet har samma innebörd som artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet. Som jag har sagt tidigare anser jag dock att svaret på den fjärde frågan kommer att bidra till att ge svaret på den andra frågan, snarare än tvärtom. Jag har därför för avsikt att analysera den fjärde frågan före den andra.
61. Den fjärde frågan gäller huruvida artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet skall tolkas så att om en medlemsstat godkänner att ett växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som inte är upptagna i bilaga 1 till direktivet och som fanns på marknaden två år efter anmälan av detta direktiv (befintligt växtskyddsmedel) släpps ut på marknaden inom dess territorium skall medlemsstaten härvidlag beakta vad som föreskrivs i artikel 4 i och/eller artikel 8.3 ii i detta direktiv.
62. De två leden i denna fråga är faktiskt två sidor av samma mynt. Argumentet att en medlemsstat måste tillämpa vissa bestämmelser i artikel 4 när den beviljar ett godkännande enligt artikel 8.2 för befintliga växtskyddsmedel uppstår bara om man intar ståndpunkten att artikel 8.3 är tillämplig i en sådan situation.
63. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie och den danska och den franska regeringen har förordat denna tolkning på grund av att artikel 8.3, enligt vilken medlemsstater skall tillämpa kraven i artikel 4.1 b i–v och artikel 4.1 c–4.1 f, är tillämplig när medlemsstaterna i enlighet med artikel 8.2 ”omprövar växtskyddsmedel som innehåller ett verksamt ämne”. Dessa parter har därför gjort gällande att det följer av denna ordalydelse att båda leden i denna fråga måste besvaras jakande.
64. I målet Monsanto(19), ställdes frågan till domstolen om artikel 8.3 är tillämplig när en medlemsstat i enlighet med artikel 8.2 erhåller en ansökan om ett första godkännande för försäljning av ett generiskt växtskyddsmedel, som innehåller ett verksamt ämne, så att denna medlemsstat är tvungen att pröva denna ansökan i enlighet med de krav som uppställs i artikel 4.1 b i–v och 4.1 c–f(20) .
65. Monsanto anförde att en medlemsstat enligt artikel 8.2 och 8.3 får godkänna ett nytt växtskyddsmedel för försäljning på sitt territorium endast om sökanden tillhandahåller uppgifter av vilka det framgår att den berörda produkten uppfyller kraven enligt artikel 4.1 b–f(21) .
66. Domstolen slog fast att en förutsättning för en sådan omprövning som avses i artikel 8.3 ”är att växtskyddsmedlet redan har godkänts för försäljning, vilket följer bland annat av artikel 4.5 … Enligt denna artikel får godkännanden av växtskyddsmedel vars verksamma ämnen återfinns i bilaga 1 omprövas när som helst om det finns anledning att anta att något av kraven för beviljande av godkännande inte längre är uppfyllt”. Domstolen fortsatte:
”Ett generiskt växtskyddsmedel för vilket ett första godkännande för försäljning begärs i enlighet med artikel 8.2 första stycket … är emellertid inte ett växtskyddsmedel som redan har godkänts för försäljning.
Det är således inte fråga om omprövning av det ifrågavarande växtskyddsmedlet i den mening som avses i artikel 8.3 … när en sådan ansökan om godkännande görs.
…
Av det ovanstående följer att det inte är ett krav enligt [växtskyddsmedelsdirektivet] att en första ansökan om godkännande för försäljning av ett generiskt [befintligt] växtskyddsmedel … skall prövas utifrån de krav som uppställs i artikel 4.1 b i–v och 4.1 c–f i det nämnda direktivet.”(22)
67. Det förefaller följa otvetydigt av detta avgörande att om en medlemsstat godkänner ett befintligt växtskyddsmedel för försäljning på sitt territorium är det inte nödvändigt att ta hänsyn till artikel 4 eller artikel 8.3 i detta direktiv. Den nationella domstolens fjärde fråga skulle följaktligen leda till ett nekande svar, såsom 3M Nederland, den nederländska regeringen och kommissionen har gjort gällande.
68. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie har emellertid anfört att det följer av ordalydelsen i artikel 8.3, som är tillämplig när en medlemsstat omprövar växtskyddsmedel som innehåller ett verksamt ämne ”i enlighet med punkt 2”, att denna bestämmelse är tillämplig varje gång en medlemsstat beviljar ett godkännande i enlighet med punkt 2.
69. Trots att domstolens avgörande i målet Monsanto förefaller otvetydigt medger jag att jag blev bekymrad av den skenbara konflikten mellan den tolkning som föreskrivs av domstolen och den mening av ordalydelsen som Stichting Zuidhollandse Milieufederatie har åberopat. Om artikel 8.3 är tillämplig när medlemsstaterna ”i enlighet med punkt 2 omprövar växtskyddsmedel som innehåller ett verksamt ämne”, hur kan den då inte vara tillämplig när medlemsstaterna beviljar godkännanden i enlighet med punkt 2? Jag blev också förbryllad av domstolens hänvisning till artikel 4.5 till stöd för sin tolkning av artikel 8.3. Hur kan artikel 4.5, som rör växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som finns upptagna i bilaga 1, vara relevant för en övergångsbestämmelse som är utformad för att gälla just när de berörda verksamma ämnena ännu inte finns upptagna i bilaga 1?
70. Jag anser att svaret är följande. Artikel 8.3 har till syfte att göra det möjligt för medlemsstaterna att för växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som ännu inte finns upptagna i bilaga 1, men som tidigare har godkänts i enlighet med artikel 8.2, tillämpa ett liknande förfarande som det som föreskrivs i artikel 4.5 för växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som finns upptagna i bilaga 1. Genom denna tolkning tas hänsyn till orden ”i enlighet med punkt 2” – trots att dessa skulle ha kunnat uttryckas tydligare som en hänvisning till beviljandet av ett tidigare godkännande i stället för den ”omprövning” som avses i artikel 8.3(23) . Genom denna tolkning förklaras också domstolens hänvisning till artikel 4.5 till stöd för sin tolkning av artikel 8.3.
71. Det kan noteras att varken artikel 4.5 eller artikel 8.3 framgick av kommissionens förslag(24), ändrade förslag(25) eller andra ändrade förslag(26) till direktivet. Eftersom det sistnämnda dokumentet presenterades av kommissionen den 21 mars 1991, och direktivet antogs mindre än fyra månader senare, är det tydligt att båda bestämmelserna infördes i ett mycket sent skede i lagstiftningsförfarandet, förmodligen samtidigt. Det stöder inställningen att de två hör samman (och kan förklara, om än inte ursäkta, den allt annat än perfekta utformningen av artikel 8.3).
72. Den tolkning som jag föreslår ger också en förklaring till orden ”utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3” som finns i artikel 8.2 och av vilka den franska regeringen drar slutsatsen att de krav som avses i artikel 8.3 gäller för beviljandet av ett godkännande i enlighet med artikel 8.2. Jag anser att denna mening helt enkelt betyder att beviljandet av ett godkännande i enlighet med artikel 8.2 inte i sig garanterar immunitet från senare omprövning i enlighet med artikel 8.3.
73. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie och den franska regeringen har försökt att särskilja målet från domen i målet Monsanto på grund av att det aktuella växtskyddsmedlet i det målet var en generisk produkt. Stichting Zuidhollandse Milieufederatie har dragit slutsatsen att den verkliga grunden för domen är att varken artikel 8.2 eller artikel 8.3, utan bara artikel 13.6 som innehåller en ytterligare inskränkning av artikel 4, var tillämplig. Den franska regeringen har anfört (trots att den har framfört sina argument i samband med den femte frågan) att domstolens slutsats – att den omprövning som föreskrivs i artikel 8.3 inte är tillämplig på ett befintligt växtskyddsmedel – kan hänföras till att den produkt som avsågs i målet, som var generisk, strikt uttryckt inte kunde betraktas som ny.
74. Jag finner det omöjligt att förena dessa åsikter med ordalydelsen i domen i målet Monsanto. Domstolen anförde visserligen att den aktuella ansökan omfattades av artikel 13.6(27) . I den punkt som följde direkt efter det anförde den emellertid följande:
”Under den övergångsperiod som avses i artikel 8.2 i direktiv 91/414 fortsätter medlemsstaterna således att tillämpa sin ordning eller sin praxis för utsläppande på marknaden på deras territorium av växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som inte avses i bilaga 1 till det nämnda direktivet och som redan fanns på marknaden två år efter anmälan av detta direktiv.”
75. Det förefaller tydligt för mig att, trots att artikel 13.6 – som endast rör krav på uppgifter – ansågs vara tillämplig på en ansökan som gjordes under övergångsperioden för godkännande av ett befintligt generiskt växtskyddsmedel, var denna bestämmelse tillämplig jämsides med, och inte i stället för, artikel 8.2, som rör de villkor som skall vara uppfyllda innan ett godkännande kan beviljas. De två bestämmelserna hör naturligtvis samman. Enligt artikel 8.2 får medlemsstaterna, såsom domstolen anförde i sin dom i målet Monsanto, fortsätta att tillämpa sin ordning eller praxis för utsläppande på marknaden av befintliga växtskyddsmedel på sina territorier, medan medlemsstaterna enligt artikel 13.6 får fortsätta att tillämpa tidigare nationella bestämmelser om krav på uppgifter så länge dessa ämnen inte finns upptagna i bilaga 1.
76. När det gäller den franska regeringens argument finns det ingenting i domen som tyder på att domstolen ansåg att det i direktivet föreskrivs olika behandling av en ansökan om ett första godkännande för utsläppande på marknaden av å ena sidan ett generiskt befintligt växtskyddsmedel och å andra sidan ett icke-generiskt befintligt växtskyddsmedel.
77. Jag är därför fortfarande av den åsikten att båda leden i den nationella domstolens fjärde fråga bör besvaras nekande.
Slutsats beträffande den andra frågan
78. Efter att ha föreslagit svar på de tredje och fjärde hänskjutna frågorna kan jag nu återgå till den andra frågan, genom vilken den nationella domstolen undrar huruvida artikel 16 i biociddirektivet har samma innebörd som artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet.
79. Enligt artikel 16 får en medlemsstat ”fortsätta att använda sin nuvarande ordning eller praxis för utsläppande av biocidprodukter på marknaden”. Vidare föreskrivs att medlemsstaten ”får särskilt, i enlighet med sina nationella bestämmelser, tillåta att en sådan biocidprodukt” som uppfyller vissa kriterier släpps ut på marknaden inom dess territorium. En ordning eller praxis som grundar sig på godkännande är därför en ordning eller praxis, dock inte nödvändigtvis den enda, som en medlemsstat enligt direktivet får behålla under övergångsperioden.
80. Som jag har anfört i samband med den tredje frågan(28) har en medlemsstat emellertid ingen fri befogenhet att ändra sin lagstiftning under den övergångsperiod som föreskrivs i biociddirektivet. Det följer av domstolens dom i målet Inter-Environnement Wallonie(29) att det under denna tidsperiod inte skulle vara lagligt för en medlemsstat att ändra sin lagstiftning på ett sätt som allvarligt äventyrar det i direktivet föreskrivna resultatet.
81. Enligt artikel 8.2 får en medlemsstat ”godkänna att växtskyddsmedel” som uppfyller analoga kriterier ”släpps ut på marknaden”. En ordning eller praxis som grundar sig på godkännande är därför den enda ordning eller praxis som en medlemsstat enligt direktivet får använda under övergångsperioden.
82. Trots att domstolen i målet Monsanto(30) anförde att under den övergångsperiod som avses i artikel 8.2 ”fortsätter medlemsstaterna således att tillämpa sin ordning eller sin praxis för utsläppande på marknaden på deras territorium av växtskyddsmedel” anser jag inte att domstolen hade för avsikt att ändra denna bestämmelse – vilket den naturligtvis inte heller kunde. Jag anser i stället att domstolen arbetade utifrån antagandet att en medlemsstats befintliga ordning eller praxis för utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden grundade sig på godkännande. Det verkar följa av de föregående punkterna i domen, och var också fallet med den nationella ordning som var i fråga i det målet.
83. Enligt artikel 8.2 i växtskyddsmedelsdirektivet begränsas därmed medlemsstaterna till en ordning eller praxis för godkännande för utsläppande av sådana produkter på marknaden, medan artikel 16.1 i biociddirektivet inte innehåller någon sådan begränsning. Det förefaller emellertid osannolikt att denna skillnad kommer att ha särskilt stor effekt i praktiken, eftersom det vid tiden för växtskyddsmedelsdirektivets antagande ”i de flesta länder [fanns] bestämmelser för godkännandet av växtskyddsmedel”(31) .
Den femte frågan
84. Genom sin femte fråga önskar den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida en omprövning i den mening som avses i artikel 8.3 i växtskyddsmedelsdirektivet innefattar en undersökning som den som föreskrivs i artikel 25d i BMW, utifrån vilken ett verksamt ämne anges med följden att växtskyddsmedel som innehåller det verksamma ämnet godkänns eller registreras genom lag.
85. Jag har i samband med min diskussion om den fjärde hänskjutna frågan ovan förklarat varför jag anser att en omprövning i den mening som avses i artikel 8.3 innebär en omprövning av godkännanden som har utfärdats av medlemsstater under övergångsperioden, med syfte att under denna period vara likvärdig med omprövningen enligt artikel 4.5 i direktivet av godkännanden som utfärdas efter att denna tidsperiod har löpt ut. Enligt artikel 4.5 får medlemsstaterna ompröva sådana godkännanden ”om det finns uppgifter som tyder på att kraven i [artikel 4.1] inte längre är uppfyllda”. Enligt artikel 8.3 får medlemsstaterna ompröva godkännanden som har beviljats i enlighet med artikel 8.2. Innan en sådan omprövning har genomförts skall medlemsstaterna enligt 8.3 ”tillse att kraven i artikel 4.1 b i–v och 4.1 c–4.1 f är uppfyllda enligt nationella bestämmelser om dokumentationskrav” för att avgöra huruvida den skall gå vidare med en omprövning av växtskyddsmedel(32) .
86. Det ankommer på den nationella domstolen i förevarande mål att fastställa huruvida den undersökning som föreskrivs i artikel 25d i BMW utgör en sådan omprövning, såsom Stichting Zuidhollandse Milieufederatie och den franska regeringen i huvudsak har gjort gällande. Jag skulle bara säga att den information om denna bestämmelse och dess funktion som har lämnats av den nationella domstolen och den nederländska regeringen tyder på att det i det nationella lagstiftningsramverk som är föremål för prövning snarare föreskrivs ett förfarande varigenom ansökan om godkännande för försäljning av befintliga växtskyddsmedel sker. Nämnda lagstiftningsramverk förefaller följaktligen införliva artikel 8.2 i detta direktiv och inte artikel 8.3.
Den sjätte frågan
87. Genom sin sjätte fråga önskar den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida bestämmelserna i artikel 8.3 endast är tillämpliga på tillhandahållande av dokumentation före en omprövning eller också på hur en omprövning skall organiseras och genomföras.
88. Jag anser inte att det finns någonting i artikel 8.3 som tyder på att denna bestämmelse styr det sätt på vilket en omprövning skall organiseras och genomföras. Jag kan faktiskt inte se hur några regler som styr en omprövnings organisation och förfarande kan härledas från denna bestämmelse, enligt vilken medlemsstaterna endast skall ”tillse att kraven i artikel 4.1 b i–v samt 4.1 c–4.1 f är uppfyllda enligt nationella bestämmelser om dokumentationskrav”. Kraven i artikel 4.1 b–e rör i huvudsak den berörda produktens säkerhet och effektivitet när den används. Enligt artikel 4.1 f skall maximala resthalter ha fastställts av medlemsstaten och anmälts till och godkänts av kommissionen. Som domstolen anförde i sin dom i målet Monsanto är dessa krav de kriterier utifrån vilka medlemsstaterna måste bestämma om de skall gå vidare till en omprövning av växtskyddsmedel(33) . De har därmed ingenting att göra med denna omprövnings organisation och förfarande.
Förslag till avgörande
89. Jag anser därför att domstolen bör lämna följande svar till College van Beroep voor het bedrijfsleven:
1) Under den tidsperiod som föreskrivs i artikel 16.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden får medlemsstaterna inte ändra sina nationella bestämmelser om utsläppande av biocidprodukter på marknaden på ett sådant sätt att de ändrade reglerna allvarligt äventyrar det i direktivet föreskrivna resultatet. Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma huruvida det är fallet med de berörda nationella bestämmelserna.
2) Om en medlemsstat i enlighet med artikel 8.2 i rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden godkänner utsläppande på marknaden på sitt territorium av växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som inte finns upptagna i bilaga 1 till detta direktiv som redan fanns på marknaden två år efter dagen för anmälan av detta direktiv är det inte nödvändigt att den tar hänsyn till bestämmelserna i artikel 4 eller artikel 8.3 i detta direktiv.
3) Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra huruvida den undersökning som föreskrivs i artikel 25d i Bestrijdingsmiddelenwet 1962 i dess ändrade ordalydelse är en ”omprövning” i den mening som avses i direktiv 91/414/EEG.
4) Artikel 8.3 i direktiv 91/414/EEG innehåller inga bestämmelser om det sätt på vilket en ”omprövning” i den mening som avses i denna bestämmelse måste organiseras och genomföras.
(1) .
(2)  –	Rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (EGT L 230, 1991, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 20, s. 236).
(3)  –	Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (EGT L 123, 1998, s. 1).
(4)  –	Artikel 2.1.
(5)  –	Kommissionens förordning (EG) nr 2076/2002 av den 20 november 2002 (EGT L 319, s. 3).
(6)  –	Artikel 1.1 a.
(7)  –	Artikel 2.1 a.
(8)  –	Artikel 2.1 f.
(9)  –	Se artikel 2.1 a och bilaga V.
(10)  –	I lagen används ordet ”bestrijdingsmiddelen”, vilket allmänt kan översättas till ”bekämpningsmedel” och vilket omfattar både växtskyddsmedel (”gewasbeschermingsmiddelen”) och biocidprodukter (”biociden”).
(11)  –	Genom lag av den 15 december 1994 ( Staatsblad
1995, 4).
(12)  –	Se punkt 8.
(13)  –	Den 25 mars 2005 begärde samma domstol ett förhandsavgörande av ytterligare åtta frågor, varav några upprepas i delar av frågorna 1, 2, 4 och 6 i förevarande mål, i en separat talan som har väckts av Stichting Zuidhollandse Milieufederatie mot Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit beträffande ett beslut som har fattats i enlighet med en annan bestämmelse i BMW (mål C-138/05).
(14)  –	Företag i Nederländerna inom sektorn för växtskyddsmedel och biocidprodukter.
(15)  –	Dom av den 13 november 1990 i mål C-106/89, Marleasing (REG 1990, s. I-4135; svensk specialutgåva, volym 10, s. 575), punkterna 7 och 8, vilken har bekräftats i många senare mål, senast i dom av den 10 mars 2005 i mål C-196/02, Nikoloudi (REG 2005, s. I-0000), punkt 73.
(16)  –	Dom av den 18 december 1997 i mål C-129/96 (REG 1997, s. I-7411), punkterna 45 och 46.
(17)  –	Se skäl 4 i ingressen.
(18)  –	Artikel 1.1.
(19)  –	Dom av den 3 maj 2001 i mål C-306/98 (REG 2001, s. I-3279), punkt 43.
(20)  –	Punkt 29.
(21) –	Punkt 21.
(22)  – Punkterna 34–36 och 41.
(23)  –	Denna tolkning förefaller ha stöd i den nederländska språkversionen (”Wanneer Lid-Staten een nieuw onderzoek instellen naar gewasbeschermingsmiddelen die een overeenkomstig lid 2 te onderzoeken werkzame stof bevatten …”) liksom den tyska (”Bei der Überprüfung von Pflanzenschutzmitteln, die einen Wirkstoff gemäß Absatz 2 enhalten …”).
(24)  –	KOM(76) 427 slutlig, EGT C 212, 1976, s. 3.
(25)  –	KOM(89) 34 slutlig, EGT C 89, 1989, s. 22.
(26)  –	KOM(91) 87 slutlig, EGT C 93, 1991, s. 7.
(27)  –	Punkt 42.
(28)  –	Se punkt 57.
(29)  –	Ovan fotnot 16.
(30)  –	Ovan fotnot 19, punkt 43.
(31)  –	Skäl 5 i ingressen.
(32)  –	Se domen i målet Monsanto, punkt 39.
(33)  –	Punkt 39.