62024CJ0490_RES
Mål C‑490/24
Stichting Koskea, i egenskap av god man för ED
mot
Nationale Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV som är verksamt under namnet Reaal Schadeverzekering NV
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 12 februari 2026
”Begäran om förhandsavgörande – Obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon – Direktiv 2009/103/EG – Artikel 12.1 – Skyldighet att ha en ansvarsförsäkring som omfattar ansvarighet för personskador som drabbar alla passagerare med undantag av föraren – Räckvidd – Trafikolycka i vilket ett enda fordon är inblandat – Skada som föraren av fordonet åsamkats genom att en passagerare ingripit i körningen”
Tillnärmning av lagstiftning – Ansvarsförsäkring för motorfordon – Direktiv 2009/103 – Obligatorisk försäkring av motorfordon – Skyldighet att ha en ansvarsförsäkring som omfattar ansvarighet för personskador som drabbar alla passagerare med undantag av föraren – Begrepp – Skyldighet att ha en ansvarsförsäkring som omfattar ansvarighet för skador som drabbar föraren av ett fordon som är inblandat i en trafikolycka – Saknas – Skador som åsamkats genom att en passagerare ingripit i körningen – Saknar betydelse
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103, artikel 1 led 1, artikel 3 första, andra och fjärde stycket, artiklarna 12.1–12.3 och 13.1 och 13.3)
(se punkterna 25–44 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) preciserar EU-domstolen begreppet förare i sammanhanget obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon i direktiv 2009/103 (
1
). EU-domstolen slår fast att denna försäkring inte täcker skador som åsamkats föraren av ett enda fordon som varit inblandat i en trafikolycka genom att en passagerare ingripit i körningen.
I slutet av år 2016 var ED med om en trafikolycka i samband med att han körde en minibuss tillhörande en fotbollsklubb. I minibussen färdades även en av klubbens tidigare tränare. I samband med att minibussen färdades i en hastighet på cirka 70 kilometer i timmen drog den tidigare tränaren, som satt till höger i baksätet, plötsligt åt handbromsen. Minibussen fick sladd och krockade med flera pelare. ED skadades svårt och har mycket allvarliga bestående men till följd av olyckan.
Den stiftelse som förvaltar ED:s egendom och tillvaratar hans intressen krävde ersättning för de skador som ED hade åsamkats genom olyckan, på grundval av den skadeförsäkring för passagerare och förare som fotbollsklubben hade tecknat. Försäkringsgivaren avslog stiftelsens begäran med motiveringen att ED hade varit alkoholpåverkad när han körde minibuss. ED informerades också om att han inte heller omfattades av den obligatoriska ansvarsförsäkringen eftersom denna försäkring inte omfattar skador som drabbar föraren.
Detta föranledde stiftelsen, som agerade i ED:s namn och för hans räkning, att väcka talan vid domstolen i första instans. Nämnda domstol fann att ED inte borde ha undantagits från det skydd av den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon som föreskrivs i direktiv 2009/103 eftersom ED, trots att han befann sig bakom ratten vid tidpunkten för olyckan, inte längre kunde anses ha varit föraren eftersom den tidigare tränaren, genom att dra åt handbromsen, hade agerat som förare. Försäkringsgivaren överklagade detta avgörande till appellationsdomstolen, som fann att ED inte hade förlorat sin ställning som förare på grund av att den tidigare tränaren hade dragit åt handbromsen och upphävde domen från domstolen i första instans.
Stiftelsen som företräder ED överklagade till den hänskjutande domstolen som är osäker på hur en bestämmelse i direktiv 2009/103, enligt vilken föraren inte omfattas av den obligatoriska ansvarsförsäkringen, ska tolkas i detta sammanhang. Den hänskjutande domstolen har påpekat att EU-domstolen alltid har betonat vikten av att skydda passagerare som råkat ut för en trafikolycka och syftet att säkerställa att denna försäkring gör det möjligt för alla passagerare som lidit skada att få ersättning för sina skador. Den hänskjutande domstolen har också påpekat att direktiv 2009/103 gör åtskillnad mellan föraren och andra passagerare, utan att begreppet förare för den skull definieras.
Domstolens bedömning
EU-domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 12.1 i direktiv 2009/103 ska den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon omfatta ansvarighet för personskador som drabbar alla passagerare med undantag av föraren. Domstolen preciserar för det första att i avsaknad av en definition av begreppen ”förare” och ”passagerare” i direktivet, ska räckvidden av dessa begrepp fastställas i enlighet med deras normala betydelse i vanligt språkbruk. För det andra avses med ”förare” som regel den person som sitter bakom ratten eller vid spakarna och som styr fordonet, medan med ”passagerare” avses en person som befinner sig någon annanstans i fordonet och som inte styr det. Domstolen påpekar i detta sammanhang att det i ett fordon kan finnas flera passagerare utöver föraren, men att det i princip endast kan finnas en förare åt gången. För det tredje omfattas enligt artikel 12.1 i direktiv 2009/103 inte skador som föraren av ett fordon har lidit av skyddet av den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon.
Vad därefter gäller det sammanhang i vilket artikel 12.1 i direktiv 2009/103 ingår, understryker EU-domstolen, mot bakgrund av definitionen av begreppet fordon i den mening som avses i detta direktiv, att i princip varje fordon i trafik har en förare och en styrstation, varvid föraren är den person som, inifrån bilen, sätter igång eller kan sätta igång fordonets mekaniskt förmedlade kraft från sin position bakom ratten. I likhet med denna bestämmelse gör således flera andra bestämmelser i direktiv 2009/103 (
2
) åtskillnad mellan föraren av fordonet och andra personer som kan ha satt sig i fordonet samt andra trafikanter som inte befinner sig i fordonet men som kan påverkas av en trafikolycka i vilken ett fordon är inblandat. De kategorier av skadelidande som drabbas av en olycka bestäms således i huvudsak i motsats till föraren av det fordon som är inblandat i olyckan.
EU-domstolen betonar dessutom att skyldigheten att tillse att den obligatoriska ansvarsförsäkringen omfattar skador som vållas tredje man genom motorfordon skiljer sig från frågan om i vilken mån dessa skador ska ersättas till följd av den försäkrades civilrättsliga skadeståndsansvar, vilket i huvudsak regleras i nationell rätt. Den roll som en person som befinner sig i fordonet, såsom i förevarande fall den passagerare som drog åt handbromsen, kan ha haft i olyckans förlopp och följaktligen i uppkomsten av skador, kan således, beroende på det system för civilrättsligt ansvar som gäller i den medlemsstat där olyckan inträffat, avgöra vilken person som är civilrättsligt ansvarig för olyckan och påverka ersättningens omfattning.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar EU-domstolen att en passagerares ingripande i körningen av ett fordon, som orsakar en olycka, inte kan medföra att den person som sitter vid styrstationen i detta fordon och styr det förlorar sin ställning som förare av nämnda fordon. En annan slutsats skulle nämligen undergräva både den grundläggande skillnaden mellan förare och tredje man som lidit skada, vilken kännetecknar det system med obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon som införts genom detta direktiv, och åtskillnaden mellan skyldigheten att omfattas av denna försäkring och omfattningen av ersättningen för skador till följd av det civilrättsliga ansvaret för olyckan, vilken regleras i nationell rätt.
Avslutningsvis konstaterar domstolen att denna tolkning stöds av de syften som eftersträvas med direktiv 2009/103, i synnerhet syftet att skydda skadelidande vid olyckor som orsakats av motorfordon, vilket har getts en allt större vikt under utvecklingen av den europeiska lagstiftningen om obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon. Detta syfte skulle äventyras om den person som sitter bakom ratten i ett fordon, beroende på slumpmässiga faktiska omständigheter, kan förlora sin ställning som förare på grund av att en passagerare ingriper i körningen av fordonet. Den rättsosäkerhet som följer av en sådan möjlighet är i sig oförenlig med nämnda syfte.
EU-domstolen preciserar dessutom att denna utveckling av lagstiftningen har kännetecknats av att det, konstant och uttryckligen, har uteslutits att den obligatoriska ansvarsförsäkringen enligt unionsrätten omfattar skador som föraren har lidit. Det finns inte heller något i denna utveckling av lagstiftningen som tyder på att unionslagstiftaren hade för avsikt att harmonisera skyldigheten att säkerställa civilrättsligt ansvar för motorfordon utöver skyddet för skador som vållats tredje man. Frågan om en eventuell skyldighet att, genom försäkring, täcka skador som drabbar föraren av ett enda fordon som är inblandat i en trafikolycka regleras därför fortfarande, på unionsrättens nuvarande stadium, av medlemsstaternas nationella rätt.
Härav följer att skador som drabbar föraren av det enda fordon som är inblandat i en trafikolycka inte omfattas av den obligatoriska ansvarsförsäkring för motorfordon som föreskrivs i direktiv 2009/103, även om en passagerare har ingripit i körningen av detta fordon och detta ingripande har orsakat olyckan.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet (EUT L 263, 2009, s. 11), artikel 3, första, andra och fjärde stycket.
(
2
)	Artikel 12.2 och 12.3, samt artikel 13.3 i direktiv 2009/103.