Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. BIONDI
Представено на 18 декември 2025
година(1)
Дело C‑545/24
Utiledulci — Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. — Zona Franca da Madeira
срещу
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал, Мадейра, Португалия)
„ Преюдициално запитване — Схема за помощ, прилагана от Португалия за Зона за свободна търговия Мадейра — Схема III — Намаление на корпоративния данък, приложимо за юридически лица — Незабавно и ефективно възстановяване — Отказ за спиране на данъчното изпълнително производство “
I.      Въведение
1.        С настоящото преюдициално запитване Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал, Португалия) поставя на Съда въпрос относно тълкуването на член 16, параграф 3 от Регламент
2015/1589(2) и относно обхвата на задължението на държавите членки да възстановят „незабавно и ефективно“ неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, вследствие на решение на Европейската комисия, прието на основание параграф 1 от тази разпоредба. Запитващата юрисдикция иска по-специално да се установи дали предвидените в португалското право процесуални гаранции в полза на данъчнозадълженото лице, които позволяват при определени условия да се спре данъчното изпълнително производство, трябва да бъдат оставени без приложение, когато е необходимо, за да се осигури изпълнението на посоченото задължение(3).
2.        Този въпрос е повдигнат в рамките на спор между Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Данъчен орган на автономна област Мадейра, наричан по-нататък „данъчният орган“) и дружеството Utiledulci —
Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. —
Zona Franca da Madeira (наричано по-нататък „Utiledulci“), възникнал в рамките на данъчно изпълнително производство, образувано срещу това дружество и насочено към възстановяване на неправомерна държавна помощ.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
3.        Съображение 25 от Регламент
(ЕС)
2015/1589 гласи:
„[в] случаите на неправомерна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар, ефективната конкуренция следва да бъде възстановена. За тази цел е необходимо помощта, включително лихвите, да бъдат възстановени незабавно. Подходящо е възстановяването да бъде извършено в съответствие с процедурите от националното законодателство. Прилагането на тези процедури не следва, предотвратявайки незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията, да попречи на възстановяването на ефективната конкуренция. За да се постигне този резултат, държавите членки следва да вземат всички необходими мерки, гарантиращи ефективността на решението на Комисията“.
4.        Член 16 от този регламент е озаглавен „Възстановяване на помощ“ и параграфи
1 и 3 от него предвиждат следното:
„1.      Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера („решение за възстановяване“). Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Съюза.
[…]
3.      Без да се засяга разпореждане на Съда на Европейския съюз съгласно член 278 ДФЕС, възстановяването се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията. За тази цел и в случая на производство пред националните съдилища съответните държави членки предприемат всички необходими стъпки, които са предвидени в съответните им правни системи, включително и временни мерки, без да се засяга правото на Съюза“.
Б.      Португалското право
5.        Член 52 от Lei Geral Tributaria (Общ данъчен закон), приет с Decreto-Lei 398/98(4) от 17 декември 1998 г., гласи следното:
„1      Изпълнително производство за събиране на публични вземания се спира в случай на разсрочено плащане, жалба по административен ред, подадена по съдебен ред първоинстанционна или въззивна жалба и възражение срещу изпълнението на основание на незаконосъобразност или неизискуемост на подлежащото на принудително изпълнение публично вземане, както и в случай на извънсъдебно уреждане на спорове съгласно Арбитражна конвенция 90/436/ЕИО от 23 юли 1990 г. за премахване на двойното данъчно облагане във връзка с корекцията на печалби на свързани предприятия(5).
2      Спирането на изпълнението при условията на предходния параграф зависи от предоставянето на подходящо обезпечение съгласно данъчното законодателство.
3      […]
4      По искане на длъжника данъчната администрация може да го освободи от предоставяне на обезпечение, когато предоставянето му би причинило непоправими вреди или при явна липса на финансови средства, установена поради недостатъчност на подлежащи на запор или възбрана активи за изплащане на изискуемото вземане заедно с лихвите, при условие че няма убедителни доказателства, че недостатъчността или липсата на активи се дължи на умишлено действие на заинтересуваното лице.
[…]“.
6.        Codigo de Procedimento e de Processo Tributario (Данъчно-процесуален кодекс)(6) урежда конкретно случаите на спиране на данъчното изпълнително производство(7). Член 199 от този кодекс предвижда по-специално, че обезпечението, което трябва да се представи с цел спиране на данъчното изпълнително производство, може да бъде по-конкретно под формата на банкова гаранция, ценни книги, застрахователна полица или друго средство, което може да обезпечи вземанията на взискателя.
III. Главното производство и преюдициалният въпрос
7.        Спорът по главното производство може да се обобщи по следния начин.
8.        На 4 декември 2020 г. Комисията приема Решение
2022/1414(8) (наричано по-нататък „решението от 2020 г.“), с което в рамките на постоянното наблюдение на съществуващите системи за предоставяне на помощ в съответствие с член 108, параграф 1 ДФЕС, обявява схемата за помощ в полза на Зоната за свободна търговия Мадейра (наричана по-нататък „схемата ZFM III“) за несъвместима с вътрешния пазар, доколкото е била въведена от Португалия в нарушение на решенията за одобрение на Комисията от 2007 г. и 2013 г.(9) Помощта се състояла в намаляване на корпоративния данък, приложим за дружествата бенефициери. В член 5 от решението от 2020 г. се уточнява, че възстановяването на несъвместимата помощ, предоставена в рамките на тази схема, трябва да бъде „незабавно и ефективно“ и че Португалия е длъжна да приложи това решение „в срок от осем месеца след датата на уведомяването за настоящото решение“. Този срок е изтекъл на 5 август 2021 г. Жалбите за отмяна, подадени от Португалия и автономния регион Мадейра срещу решението от 2020 г., са отхвърлени от Общия съд(10), а при обжалването съответните решения са потвърдени от Съда(11).
9.        Въз основа на решението от 2020 г. данъчният орган започва данъчно изпълнително производство срещу Utiledulci през 2023 г. с цел възстановяване на помощта, предоставена на това дружество съгласно посочената схема(12). От представената от запитващата юрисдикция преписка е видно, че с жалба по административен ред Utiledulci е оспорило акта, с който е образувано това производство, с мотива, че не е била предвидена възможност да се поиска спиране на изпълнението му съгласно разпоредбите на португалското право. Тази жалба е отхвърлена от данъчния орган, който твърди, че по силата на задълженията, произтичащи от принципа на предимство на правото на Съюза, и като се има предвид Известието на Комисията относно събирането на неправомерна и несъвместима държавна помощ(13), той е длъжен да остави без приложение тези разпоредби след изтичането на предвидения в решението от 2020 г. осеммесечен срок. Поради това Utiledulci сезира запитващата юрисдикция.
10.      При тези обстоятелства Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал, Мадейра, Португалия) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли изразът „незабавно и ефективно възстановяване“, съдържащ се в член 5 от Решението [от 2020 г.] и изречението „възстановяването се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията“, което се съдържа в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС)
2015/1589, да се тълкуват в смисъл, че трябва да се оставят без приложение нормите на португалското право, свързани с процесуалните гаранции, предвидени в данъчните изпълнителни производства, по-специално правилата, свързани със спирането на данъчните изпълнителни производства, или напротив, Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Данъчен орган на автономна област Мадейра) е длъжна да спазва всички процесуални гаранции, предвидени в португалското данъчно право, независимо дали става въпрос за възстановяване на държавна помощ, обявена за неправомерна с решението на Комисията?“.
11.      Utiledulci, данъчният орган, белгийското и испанското правителство, както и Комисията представят писмени становища и са изслушани в съдебното заседание от 1 октомври 2025 г.
IV.    Анализ
12.      С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали разпоредбите на националното право, които предоставят на данъчнозадълженото лице някои процесуални гаранции, позволяващи при определени условия спиране на данъчното изпълнително производство, трябва да бъдат оставени без приложение, когато при липсата на предвидена в националното право процедура ad hoc това производство е образувано с цел възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ и срокът, определен в решението на Комисията, с което се разпорежда възстановяването ѝ, е изтекъл.
13.      Разпоредбите на разглежданото национално право предвиждат възможността да се поиска и да се получи такова спиране в случай на оспорване на задължението или актовете за изпълнение, както и в случай на разсрочено плащане, при условие че е предоставено подходящо обезпечение или друго средство, което може да обезпечи данъчното вземане, или дори при липса на такова обезпечение, когато данъчнозадълженото лице докаже, че не е в състояние да го предостави. От писмените становища на страните в главното производство е видно, че Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд, Португалия) многократно се е произнасял в рамките на спорове, произтичащи от отказа на данъчния орган да спре производството съгласно посочените разпоредби, като е отменял решението за отказ и е изключвал правомощието на този орган да адаптира правния режим на данъчното изпълнение, като остави без приложение предвидените в него процесуални гаранции(14).
14.      За да се разгледа този въпрос, е необходимо най-напред да се припомни практиката на Съда относно обхвата на задължението на държавите членки по член 16 от Регламент
2015/1589 за възстановяване на помощите, които са предмет на отрицателни решения. Тази съдебна практика подчертава необходимостта да се гарантират ефективност и бързина на възстановяването в съответствие с преследваните от него цели.
15.      Съдът е уточнил, че премахването на помощ, счетена от Комисията за несъвместима с вътрешния пазар, предвидено в член 108, параграф 2 ДФЕС, има за цел да възстанови положението, съществувало преди плащането ѝ(15). Това възстановяване, необходимо за запазване на полезното действие на разпоредбите на Договорите в областта на държавните помощи(16), се осъществява, когато помощта, заедно с лихвите за забава, бъде върната от бенефициера(17) и последният бъде лишен от предимството, което е ползвал на пазара в сравнение с конкурентите си(18). Следователно възстановяването на неправомерна помощ не представлява санкция(19), нито има за цел да позволи плащане на дълг към предоставящия орган, а е логична последица от установяването на нейната незаконосъобразност(20) и отговаря на изискването да се отстрани нарушението на конкуренцията, предизвикано от неправомерно осигуреното на бенефициера предимство(21). В съответствие с тези цели Съдът е уточнил, че съответната държава членка трябва да постигне ефективно възстановяване на дължимите суми(22).
16.      Що се отнася до сроковете, Съдът е уточнил, че съответната държава членка трябва да пристъпи към възстановяване своевременно, т.е. в срока, определен в решението на Комисията, или в срока, определен впоследствие от нея(23), и че закъснялото възстановяване, след изтичане на определените срокове, не отговаря на изискванията на Договора(24). Той е уточнил също, че не е достатъчно да се предприемат действия за възстановяване на неправомерна помощ, включително започване на съответната процедура, без обаче да се получи действителното ѝ възстановяване в срока, определен в решението на Комисията(25). Накрая, Съдът е уточнил, че когато държавата членка срещне затруднения, възпрепятстващи възстановяването, тя може да поиска от Комисията удължаване на срока, като обоснове причините за искането(26).
17.      В обобщение, от изложената в точки 15 и 16 от настоящото заключение съдебна практика следва, че задължението на държавата членка, която е адресат на решение за възстановяване съгласно член 16, параграф 1 от Регламент
2015/1589, да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера, представлява задължение за постигане на резултат(27) в определените от Комисията срокове.
18.      Що се отнася до помощта, неправомерно предоставена в рамките на схема ZFM III, в решението от 2020 г. е определен срок от осем месеца от уведомяването за него. Следователно с оглед на член 16, параграф 3 от Регламент
2015/1589 и на припомнената съдебна практика именно в този срок е трябвало да се извърши възстановяването на посочената помощ. От друга страна, с оглед на посочената по-горе съдебна практика не е убедително тълкуването, предложено от белгийското правителство в становището му пред Съда, според което този срок трябва да се разбира като отнасящ се само до образуването на производства за изпълнение на решението(28). Подобно тълкуване, тъй като удължава срока на неоснователното конкурентно предимство, от което се ползват бенефициерите на тази помощ, би било в противоречие с целта на наложеното на Португалия задължение за възстановяване и би накърнило явно условията и обхвата на решението от 2020 г.(29)
19.      Що се отнася до условията за възстановяването, съгласно член 16, параграф 3 от Регламент
2015/1589 възстановяването трябва да се извърши в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка. При липсата на правила, установени от правото на Съюза в тази област, последният предоставя на държавите членки свободата да изберат средствата за изпълнение на задължението за възстановяване(30), което трябва да се осъществи в съответствие с особеностите на различните процедури, установени за тази цел(31).
20.      Прилагането на национални процедури обаче зависи от условието те да позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията(32), като това условие, както Съдът е уточнил, „е израз на изискванията на принципа на ефективност“(33). Следователно свободата при избора на средствата, чрез които може да се извърши възстановяване, не може да се счита за абсолютна. Избраните мерки не трябва да накърняват обхвата и ефективността на правото на Съюза(34) и не трябва да правят практически невъзможно изискваното от това право възстановяване(35). В това отношение Съдът вече е имал повод да уточни, че националните разпоредби, които не позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението за възстановяване, трябва по принцип да бъдат оставени без приложение(36). Накрая, Съдът е уточнил, че липсата на специална правна уредба в националното право, уреждаща възстановяването, „не може да възпрепятства пълното прилагане на правото [на Съюза] и следователно не може да засегне задължението за възстановяване на разглежданата помощ“(37).
21.      От това следва, че в областта на държавните помощи процесуалната автономия, предоставена на държавите членки в областта на възстановяването, е строго ограничена от изискването да се гарантира ефективността на действията на административните органи, отговорни за осъществяването му. Това предполага ограничаване на свободата на преценка на тези органи не само по отношение на възстановяването(38), но и по отношение на средствата за неговото осъществяване(39). Тези органи, както впрочем и националните юрисдикции, са длъжни да стигнат до разрешение, което съответства на преследваната с решението за възстановяване цел(40), а именно да се избегне нарушаването на функционирането на пазара от държавна помощ, която е в ущърб на конкуренцията. Прилагането на националното право във всички случаи трябва да зачита основните права, по-специално правото на справедлив съдебен процес, включително правото на защита(41).
22.      Именно въз основа на тези принципи следва да се отговори на поставения от запитващата юрисдикция въпрос.
23.      Отбелязвам най-напред, че португалското право не предвижда никаква процедура ad hoc за възстановяване на неправомерна държавна помощ.
24.      В спора по главното производство данъчният орган е образувал данъчно изпълнително производство срещу Utiledulci. Както беше посочено, разпоредбите, уреждащи това производство, предвиждат възможност за данъчнозадълженото лице да поиска спирането му в случай на жалба по административен ред, съдебно обжалване или разсрочено плащане след учредяване на „подходящо обезпечение“. Тези разпоредби се различават от разпоредбите на френското право, разглеждани по делото, по което е постановено решение от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция(42), посочено в представените пред Съда становища, които разпоредби предвиждат автоматично спиране на изпълнителното производство в случай на обжалване на актовете за събиране на вземания, издадени от националните органи. Както обаче беше установено в съдебното заседание, данъчният орган не разполага с никаква свобода на преценка по отношение на спирането на изпълнението, когато е изпълнено условието за предоставяне на подходящо обезпечение, нито по отношение на освобождаването от задължението за предоставяне на такова обезпечение, когато длъжникът докаже, че учредяването му може да му причини непоправима вреда, или в случай на явна липса на финансови средства. Следователно спирането на производството произтича пряко от разпоредбите на португалското право, уреждащи данъчните изпълнителни производства, и представлява процесуална гаранция, до която всяко данъчнозадължено лице има достъп, ако подаде искане и изпълни условията за това. Следователно португалският режим, подобно на френския по посоченото по-горе дело, също се характеризира с елементи на систематичност и автоматичност.
25.      Както е видно от посочената в точка 15 от настоящото заключение практика на Съда, за да се прецени дали този режим е съвместим с изпълнението на задължението за възстановяване, наложено с решението от 2020 г., е необходимо да се постави въпросът дали той компрометира постигането на целта, преследвана с налагането на това задължение — състояща се в незабавно възстановяване на положението отпреди предоставянето на разглежданата помощ — като позволява да се удължи неоснователното конкурентно предимство за бенефициерите.
26.      Струва ми се, че такова компрометиране е неизбежно, когато спирането се извършва след предоставяне на поръчителство или обезпечение от трето лице или в случай на учредяване на ипотека, както е предвидено в португалското законодателство, тъй като става въпрос за инструменти, които не водят до отклоняване на помощта от имуществото на бенефициера, лишавайки го от съответното предимство. Противно на твърденията на представителя на белгийското правителство(43) в съдебното заседание, струва ми се, че такъв резултат не е налице и в случай на учредяване на банкова гаранция(44), тъй като счетоводните последици и разходите, свързани с такова учредяване, според мен не са сравними, що се отнася до последиците за икономическото положение на бенефициера, с възстановяването на помощта(45). От друга страна, изричната цел на всички тези инструменти е да се гарантира вземането на взискателя за периода, през който изпълнителното производство е спряно, и тази цел е коренно различна от целта, преследвана с възстановяването на неправомерната помощ. Запитващата юрисдикция обаче следва да прецени дали, доколкото поставят спирането на производството по възстановяване в зависимост от учредяването на гаранция, и по-специално на банкова гаранция, разглежданите разпоредби позволяват да се избегне по-нататъшното забавяне на ефективното възстановяване на разглежданата помощ, лишавайки бенефициера от свързаното с нея конкурентно предимство.
27.      Що се отнася до възможността за освобождаване на длъжника от задължението за предоставяне на обезпечение, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика икономическото положение на бенефициера не оказва никакво влияние върху задължението за възстановяване. Съответната държава членка е длъжна, в зависимост от случая, да образува производство по ликвидация на предприятието бенефициер, да регистрира вземането си в списъка на предявените вземания или да предприеме всякакви други мерки, позволяващи възстановяването на помощта, включително окончателното прекратяване на дейността на предприятието, когато такова възстановяване остане невъзможно в хода на производството по несъстоятелност(46). Следователно съображенията относно икономическата вреда, произтичаща от възстановяването на помощта, не могат да бъдат взети предвид, за да се обоснове забавянето на производството по възстановяване.
28.      Накрая, що се отнася до хипотезата на спиране на данъчното изпълнително производство в случай на плащане на вноски на дължимите суми, отбелязвам, че както посочва Комисията в Известието относно възстановяването(47), такъв начин на плащане, когато е позволен след изтичането на срока за възстановяване, е несъвместим с изискването то да бъде извършено своевременно, независимо от факта, че е предоставено обезпечение.
29.      Като се основава на решенията на Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд), посочени в точка 13 от настоящото заключение, Utiledulci твърди, че разглежданите процесуални гаранции трябва да бъдат приложени спрямо него, тъй като при липсата на ad hoc разпоредби в португалското право правният режим на данъчно изпълнение не може да бъде „моделиран“ от данъчния орган, за да го адаптира към изискванията за възстановяване на неправомерна държавна помощ, по-специално когато това се прави въз основа на известие на Комисията, което няма обвързваща сила.
30.      В това отношение припомням, че задължението на държавите членки да премахнат неправомерната помощ, е предвидено в член 108, параграф 2 ДФЕС, а задължението да осигурят незабавното и ефективно възстановяване на тази помощ от бенефициера —
в Регламент
2015/1589, както и в Решението на Комисията, която обявява тяхната несъвместимост. Що се отнася до Известието относно възстановяването, макар то да не е обвързващо за националните юрисдикции, Съдът все пак е уточнил, че те трябва да го вземат предвид като критерий за преценка в рамките на спора, с който са сезирани, по силата на принципа на лоялно сътрудничество(48). Същото се отнася и за националните органи, отговарящи за възстановяването.
31.      Както тези органи, така и националният съд са длъжни да гарантират пълната ефективност на решенията на Комисията, с които се разпорежда възстановяването на неправомерна помощ(49), независимо от процедурата, използвана за тяхното прилагане. Както беше посочено, изборът на държава членка да не установява специфична правна уредба за възстановяването на неправомерната помощ при упражняване на процесуалната автономия, с която се ползва, не трябва да възпрепятства постигането на целите на правото на Съюза и да подкопава ефективността на разпоредбите в областта на държавната помощ.
32.      Utiledulci и белгийското правителство твърдят също, че оставянето без приложение на процесуалните гаранции, предвидени в данъчното изпълнително производство, води до недопустима разлика в третирането на данъчнозадължените лица и нарушава принципа на равенство. В това отношение е достатъчно да се отбележи, че производството по възстановяване на държавната помощ има собствени цели и особености и че предприятията бенефициери на помощ от данъчно естество, спрямо които се води това производство, не се намират в същото положение като всяко друго данъчнозадължено лице, спрямо което данъчният орган действа, за да събере данъчно задължение. Позоваването на белгийското правителство на принципа на равностойност в този контекст според мен не е релевантно. Този принцип — съгласно който процесуалните правила, предназначени да гарантират във всяка държава членка защитата на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, не трябва да бъдат по-неблагоприятни от тези, които уреждат права, произтичащи от вътрешния правен ред(50) — е ирелевантен в положение като разглежданото в главното производство, в което се поставя въпросът дали процесуалните гаранции, които обикновено са предвидени в националното право, когато се прилагат към производство, образувано за изпълнение на произтичащо от правото на Съюза задължение, възпрепятстват пълното прилагане на това право. Също толкова ирелевантно според мен е и позоваването, отново направено от белгийското правителство, на съдебната практика, според която бенефициерите на помощ от данъчно естество могат да се позоват на предвидените в националното право приспадания и намаления, ако се окаже — с оглед на конкретно извършените операции — че действително са имали право да се ползват от тях(51). Всъщност тази съдебна практика се отнася до възстановяването на данъчния режим, приложим към бенефициера при липса на неправомерна помощ, с цел да се определи подлежащата на възстановяване сума и да се възстанови предишното положение(52). Тя няма никакво значение за определяне на методите за възстановяване и не позволява да се приеме, че то задължително трябва да се извърши чрез данъчно изпълнително производство и да изисква прилагането на същите процесуални гаранции, от които се ползва данъчнозадълженото лице, спрямо което се прилага това производство, когато те не позволяват да се постигнат описаните по-горе цели.
33.      В становището си Utiledulci изтъква също, че отказът на данъчния орган да приложи националните разпоредби относно спирането на данъчното изпълнително производство в случай на обжалване на актовете, приети в рамките на това производство, нарушава принципа на ефективна съдебна защита(53).
34.      Във връзка с това припомням, че Съдът е пояснил, че спирането от националните съдилища на изпълнението на национални разпореждания за възстановяване е възможно, при условие че са изпълнени условията, посочени по-специално в решения от 21 февруари 1991 г., Zuckerfabrik Süderdithmarschen и Zuckerfabrik Soest(54), и от 9 ноември 1995 г., Atlanta Fruchthandelsgesellschaft и др. (I)(55). Спирането трябва да бъде обосновано по-специално с доводи, които доказват невалидността на съответното решение(56), и по принцип не може да се основава единствено на риска от икономически вреди за бенефициера(57).
35.      Макар да не изключвам a priori възможността мярка за спиране на изпълнението на национално разпореждане за възстановяване да може — при изключителни обстоятелства и като се вземат предвид интересът на Съюза и правото на конкурентите на премахване на нарушението на конкуренцията — да бъде приета от национална юрисдикция
дори когато дружеството, срещу което е издадено това разпореждане, не оспорва пряко или косвено законосъобразността на решението на Комисията(58), това, във всеки случай, не позволява да се обоснове режим на системно спиране на производството по възстановяване от националния орган извън определените от Комисията срокове, като предвидения в разглежданите в настоящото дело национални разпоредби.
36.      Ако решението за възстановяване подлежи на обжалване, съответната държава членка може да приеме временно възстановяване, което гарантира пълното премахване на нарушаването на конкуренцията, например чрез внасяне на гаранционен депозит в размер на помощта и съответната лихва(59). Благодарение на такъв депозит бенефициерът по принцип престава да разполага със сумата, съответстваща на помощта, която, макар и само временно, излиза от неговото имущество.
37.      Накрая, що се отнася до довода на Utiledulci, според който забавянето, с което данъчният орган е започнал производството по възстановяване, е породило у него убеждението, че няма да бъде сред адресатите на разпореждането за възстановяване, припомням, че според постоянната практика на Съда действия на натоварен с прилагането на правото на Съюза национален орган, които са в противоречие с конкретна разпоредба от това право, не могат да породят оправдано правно очакване(60). Макар Съдът да допуска възможността получател на неправомерна помощ да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да породят у него оправдани правни очаквания относно редовността на тази помощ, за да се противопостави на нейното възстановяване(61), от преписката по делото пред Съда и от становището на Utiledulci обаче не е видно, че последното се е позовало на такива обстоятелства.
38.      От всички изложени по-горе съображения следва, че национални разпоредби като разглежданите в главното производство изглеждат, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция, в явно противоречие с целите за премахване на неправомерната и обявена за несъвместима с общия пазар помощ и с необходимостта да се осигури незабавно и ефективно изпълнение на решенията, с които се разпорежда възстановяването ѝ.
V.      Заключение
39.      С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал, Мадейра, Португалия) въпрос по следния начин:
„Член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС)
2015/1589 от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че
когато държава членка пристъпи към възстановяване на неправомерна и несъвместима с общия пазар държавна помощ чрез данъчно изпълнително производство, тази разпоредба не допуска прилагането на национални разпоредби, които предоставят на данъчнозадълженото лице, спрямо което се провежда такова изпълнение, правото при определени условия да получи спиране на производството, доколкото това прилагане не позволява незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията, с което се разпорежда възстановяването, като лишава бенефициера от свързаното с помощта конкурентно предимство в предвидения в това решение срок или в срока, определен впоследствие от Комисията, или ако тези срокове са изтекли, без по-нататъшно забавяне. В случай че такова изпълнение е възпрепятствано, както националните юрисдикции, така и компетентните национални органи, под контрола на първите, са длъжни да оставят без приложение съответните национални разпоредби“.
1      Език на оригиналния текст: италиански.
2      Регламент
(ЕС)
2015/1589 от 13 юли 2015 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (кодифициран текст) (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).
3      Подобни въпроси са поставени от запитващата юрисдикция по дело
C‑792/24.
4      Diário da República,
серия I-A, бр. 290, 17 декември 1998 г.
5      ОВ L 225, 1990 г., стр. 10.
6      Приет с Decreto-Lei n. 433/99 от 26 октомври 1999 г. и влязъл в сила на 1 януари 2000 г., Diário da República,
серия I-A, бр. 250, 26 октомври 1999 г.
7      От съображения за изчерпателност отбелязвам, че от преписката по делото пред Съда е видно, че Закон № 7 от 26 февруари 2021 г. е отменил параграф 11 от член 169 от Código de Procedimento e de Processo Tributário (Данъчнопроцесуален кодекс), който е предвиждал, че този член не се прилага към задължения, възникнали със собствени ресурси на Съюза.
8      Решение
(ЕС) от 4 декември 2020 г. относно схема за помощ SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), прилагана от Португалия за Зона за свободна търговия Мадейра (Zona Franca da Madeira) (ZFM) — режим III (ОВ L 217, 2022 г., стр. 49).
9      Решения на Комисията от 27 юни 2007 г. относно схема за държавна помощ № 421/2006 (ОВ C 240, 2007 г., стр. 1) и от 2 юли 2013 г. относно схема за държавна помощ SA.34160 (2011/N) (ОВ C 220, 2013 г., стр. 1).
10      Вж. решения от 21 септември 2022 г., Португалия/Комисия (Зона за свободна търговия Мадейра) (T‑95/21, EU:T:2022:567), и от 21 юни 2023 г.,
Região Autónoma da Madeira/Комисия (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Вж. решения от 4 юли 2024 г., Португалия/Комисия (Зона за свободна търговия, Мадейра) (C‑736/22 P, EU:C:2024:579), и от 16 януари 2025 г., Região Autónoma da Madeira/Комисия (Зона за свободна търговия, Мадейра) (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). Срещу решението от 2020 г. са подадени няколко жалби от отделни предприятия, по които се водят съдебни спорове, като част от тях все още са висящи пред Общия съд и Съда; вж. последно постановените решения от 13 ноември 2025 г., AFG/Комисия (C‑13/24 P, EU:C:2025:884), и от 13 ноември 2025 г., Sonasurf Internacional и др./Комисия (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), с които Съдът отхвърля жалби срещу определенията на Общия съд за явна неоснователност на някои от тези жалби.
12      От становището на Utiledulci е видно, че през 2023 г. последното е получило четири различни акта за установяване на корпоративния данък за периода 2012—2015 г. и съответните лихви.
13      ОВ C 247, 2019 г., стр. 1 (наричано по-нататък „Известието относно възстановяването“).
14      Вж. по-специално решение на Supremo Tribunal Administrativo, 033/24.1BEFUN от 7 март 2024 г. Според информацията, съдържаща се в преписката по настоящото дело, след отправянето на преюдициалното запитване Supremo Tribunal Administrativo е спрял висящите пред него производства.
15      Вж., наред с другите, решения от 14 септември 1994 г., Испания/Комисия (C‑278/92—C‑280/92, EU:C:1994:325, т. 75), от 29 юли 2024 г., Koiviston Auto Helsinki/Комисия (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, т. 79 и 80), и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals и Different Media (C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 56).
16      Вж. решение от 19 октомври 2023 г., Министър на земеделието, храните и горите (C‑325/22, EU:C:2023:793, т. 47 и цитираната съдебна практика).
17      Вж. решение от 4 април 1995 г., Комисия/Италия (C‑350/93, EU:C:1995:96, т. 22).
18      Вж., наред с другите, решения от 4 април 1995 г., Комисия/Италия (C‑350/93, EU:C:1995:96, т. 22), от 11 декември 2012 г., Комисия/Испания (C‑610/10, EU:C:2012:781, т. 105 и цитираната съдебна практика), и от 29 юли 2024 г., Koiviston Auto Helsinki/Комисия (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, т. 79).
19      Вж. решение от 17 юни 1999 г., Белгия/Комисия (C‑75/97, EU:C:1999:311, т. 65).
20      Вж., наред с другите, решения от 21 март 1990 г., Белгия/Комисия (C‑142/87, EU:C:1990:125, т. 66 и цитираната съдебна практика), и от 12 февруари 2015 г., Комисия/Франция (C‑37/14, EU:C:2015:90, т. 51 и цитираната съдебна практика).
21      Вж. решения от 30 април 2020 г., Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, т. 42), и от 19 октомври 2023 г., Министър на земеделието, храните и горите (C‑325/22, EU:C:2023:793, т. 47).
22      Вж. решение от 16 януари 2025 г., Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, т. 39 и цитираната съдебна практика).
23      Вж. решения от 12 февруари 2015 г., Комисия/Франция (C‑37/14, EU:C:2015:90, т. 55 и 56), и от 29 април 2021 г., Комисия/Испания (Цифрова наземна телевизия в Кастилия-Ла Манча) (C‑704/19, EU:C:2021:342, т. 50).
24      Вж., наред с другите, решения от 13 октомври 2011 г., Комисия/Италия (C‑454/09, EU:C:2011:650, т. 37 и цитираната съдебна практика), и от 13 ноември 2025 г., Комисия/България (Замяна на горски поземлени имоти
II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, т. 33 и цитираната съдебна практика).
25      Вж. в този смисъл решения от 22 декември 2010 г., Комисия/Словакия (C‑507/08, EU:C:2010:802, т. 47), от 12 февруари 2015 г., Комисия/Франция (C‑37/14, EU:C:2015:90, т. 55—60), от 17 септември 2015 г., Комисия/Италия (C‑367/14, EU:C:2015:611, т. 40 и 42), и от 13 ноември 2025 г., Комисия/България (Замяна на горски поземлени имоти II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, т. 64). Вж. също решение от 14 февруари 2008 г., Комисия/Гърция (C‑419/06, EU:C:2008:89, т. 38 и 61), в което Съдът е установил неизпълнение от страна на Република Гърция, въпреки че при изтичането на срока, определен в решението за възстановяване, тази държава членка е започнала процедури за възстановяване.
26      Вж. в този смисъл по-специално решение от 17 януари 2018 г., Комисия/Гърция (C‑363/16, EU:C:2018:12, т. 46—48).
27      Вж. решение от 13 ноември 2025 г., Комисия/България (Замяна на горски поземлени имоти II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, т. 64 и цитираната съдебна практика).
28      Същото тълкуване, предложено от френското правителство по делото, по което е постановено решение от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция (C‑232/05, EU:C:2006:651, наричано по-нататък: „решение Комисия/Франция“, т. 40), е било отхвърлено от Съда.
29      Вж. по аналогия решение от 22 декември 2010 г., Комисия/Словакия (C‑507/08, EU:C:2010:802, т. 48).
30      Вж. в този смисъл решение от 14 април 2011 г., Комисия/Полша (C‑331/09, EU:C:2011:250, т. 57 и цитираната съдебна практика).
31      Вж. в този смисъл решение от 22 декември 2010 г., Комисия/Словакия (C‑507/08, EU:C:2010:802, т. 52).
32      Вж., наред с другите, решения от 14 април 2011 г., Комисия/Полша (C‑331/09, EU:C:2011:250, т. 58 и 59), от 24 януари 2013 г., Комисия/Испания (C‑529/09, EU:C:2013:31, т. 91 и 92), от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия (C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 40 и 41 и цитираната съдебна практика), и от 17 януари 2018 г., Комисия/Гърция (C‑363/16, EU:C:2018:12, т. 34 и 35).
33      Вж. решение Комисия/Франция, точка 49 и цитираната съдебна практика.
34      Вж. решение от 20 май 2010 г., Scott и Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, т. 21).
35      Вж. в този смисъл решение от 13 февруари 2014 г., Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, т. 34).
36      Вж. решения от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция (C‑232/05, EU:C:2006:651, т. 51—53), от 30 април 2020 г.,
Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, т. 52), и накрая, по отношение на възстановяването на помощта, отпусната в рамките на схемата ZFM III, определение от 31 октомври 2025 г., Mission —
Trading (C‑24/25, EU:C:2025:862, т. 25). Вж. също решения от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия (C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 55), и от 20 март 1997 г., Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, т. 30—38).
37      Вж. решение от 21 март 1991 г., Италия/Комисия (C‑303/88, EU:C:1991:136, т. 60).
38      Вж. в този смисъл решение от 20 март 1997 г., Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, т. 34).
39      Вж. решение от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия (C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 53 и 55).
40      Вж. решение от 20 май 2010 г., Scott и Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, т. 29).
41      Вж. решения от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия (C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 39), и от 16 януари 2025 г., Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, т. 55).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      Според белгийското правителство банковата гаранция е в състояние да неутрализира предимството, получено от помощта, тъй като размерът ѝ бил вписан като пасив в счетоводния баланс на бенефициера, което правело сумата неизползваема. Освен това учредяването и поддържането на банкова гаранция водели до разходи, които се отразявали върху икономическото положение на бенефициера.
44      В този смисъл вж. също Известието относно възстановяването, точка 119.
45      Впрочем в съдебното заседание данъчният орган изяснява, че съгласно португалското право за гаранциите се прилага давностен срок. Това означава, че след изтичането на определен срок гаранцията отпада автоматично.
46      Вж. решения от 6 декември 2007 г., Комисия/Италия (C‑280/05, EU:C:2007:753, т. 28 и цитираната съдебна практика), от 17 януари 2018 г., Комисия/Гърция (C‑363/16, EU:C:2018:12, т. 36 и 37 и цитираната съдебна практика), и от 12 март 2020 г., Комисия/Италия (Неправомерни помощи, предоставени на хотелиерския сектор в Сардиния) (C‑576/18, EU:C:2020:202, т. 99). Както се подчертава в Известието относно възстановяването (т. 127), целта на тези мерки е да се избегне възможността получателят, който не е в състояние да върне помощта и дължимата лихва, да оцелява на пазара само благодарение на получената помощ.
47      Вж. точка 126 от Известието относно възстановяването.
48      Вж. решение от 16 януари 2025 г., Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, т. 48).
49      Вж. решение от 20 май 2010 г., Scott и Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, т. 29), както и в този смисъл решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 90—92 и цитираната съдебна практика).
50      Вж.,  наред с другите, решение от 23 януари 2019 г., Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, т. 72).
51      Вж. решение от 15 септември 2022 г., Fossil (Gibraltar) (C‑705/20, EU:C:2022:680, т. 43).
52      Вж. също решение от 15 декември 2005 г., UniCredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774, т. 118 и 119).
53      Запитващата юрисдикция не уточнява на какво основание Utiledulci възнамерява да се възползва от спирането на данъчното изпълнително производство. От преписката по националното дело е видно, че то е поискало да бъде освободено от задължението да предостави обезпечение, но не е ясно дали е възнамерявало да подаде жалба, за да оспори законосъобразността на подлежащото на изпълнение задължение.
54      Решение от 21 февруари 1991 г., Zuckerfabrik Süderdithmarschen и Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 и C‑92/89, EU:C:1991:65).
55      Решение от 9 ноември 1995 г., Atlanta Fruchthandelsgesellschaft и др. (I) (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Вж., наред с другите, решение от 12 март 2020 г., Комисия/Италия (Неправомерни помощи за хотелиерския сектор в Сардиния) (C‑576/18, EU:C:2020:202, т. 103).
57      Вж. решение от 29 март 2012 г., Комисия/Италия (C‑243/10, EU:C:2012:182, т. 53).
58      По-специално, като оспорва размера на подлежащата на възстановяване помощ или факта, че попада в кръга на бенефициерите по схема за помощ съгласно критериите, посочени в решението на Комисията.
59      Вж. в този смисъл точка 118 от Известието относно възстановяването.
60      Вж. в този смисъл решения от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 104 и 105), и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals и Different Media (C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 60 и 61).
61      Вж. решения от 20 септември 1990 г., Комисия/Германия (C‑5/89, EU:C:1990:320, т. 16), и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals и Different Media (C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 63).