62017CC0582
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
SHARPSTON
представено на 29 ноември 2018 година (
1
)
Съединени дела C‑582/17 и C‑583/17
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
срещу
H. (C‑582/17)
R. (C‑583/17)
(Преюдициално запитване от Raad van State (Държавен съвет, Нидерландия)
„Преюдициално запитване — Регламент (EС) № 604/2013 — Определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молба за международна закрила, подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава — Последователни молби, подадени в две държави членки — Искане за обратно приемане — Прилагане на критериите за определяне на компетентната държава членка от молещата държава членка — Член 27 — Съдебен контрол за неправилно прилагане на критериите по глава III от молещата държава членка“
1.
С тези две преюдициални запитвания Raad van State (Държавен съвет, Нидерландия) търси насоки относно прилагането на Регламент (ЕС) № 604/2013 за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (
2
). Когато граждани на трети държави отиват от една държава членка в друга и подават молби за международна закрила и в двете, втората държава членка изпраща искане за обратно приемане и взема решение за прехвърляне на въпросното лице в първата държава членка. Запитващата юрисдикция иска да установи: i) дали втората държава членка може (или от нея всъщност се изисква) да приложи критериите, установени в Регламент „Дъблин III“ (в частност отнасящите се до целостта на семейството), за да определи компетентната държава членка; и ii) дали правата на преразглеждане или обжалване, гарантирани с този регламент, могат да се използват, за да се обжалва неправилното прилагане на тези критерии.
Хартата на основните права на Европейския съюз
2.
Член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) (
3
) гарантира правото на зачитане на семейния живот (
4
). Член 47, първа алинея гласи, че всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита пред съд (
5
).
3.
Член 52, параграф 3 предвижда, че доколкото Хартата „съдържа права, съответстващи на права, гарантирани от [ЕКПЧ], техният смисъл и обхват са същите като дадените им в [ЕКПЧ]. Тази разпоредба не пречи правото на Съюза да предоставя по-широка защита“.
Регламент „Дъблин III“
4.
Системата „Дъблин“ определя критериите и механизмите за определяне на държавата членка, компетентна да разглежда молби за международна закрила (
6
).
5.
Съображенията на Регламент „Дъблин III“ включват следните изявления:
–
ОЕСУ включва ясен и работещ метод за определяне на държавата членка, която е компетентна да разгледа молба за убежище (
7
).
–
Този метод трябва да се основава на обективни и справедливи критерии както за държавите членки, така и за заинтересованите лица. По-специално той трябва да даде възможност бързо да се определи компетентната държава членка[…] (
8
).
–
Съгласно ЕКПЧ и Хартата зачитането на семейния живот следва да бъде съображение от първостепенна важност за държавите членки при прилагането на Регламент „Дъблин III“ (
9
).
–
За да се гарантира ефективната защита на правата на засегнатите лица, следва да бъдат установени законови гаранции и право на ефективна правна защита по отношение на решения, засягащи прехвърляния в компетентната държава членка, по-специално в съответствие с член 47 от Хартата. За да се гарантира спазването на международното право, ефективната правна защита следва да включва както разглеждането на прилагането на Регламент „Дъблин III, така и на законовата и фактическа ситуация в държавата членка, в която е прехвърлен кандидатът (
10
).
–
По отношение на третирането на лицата, попадащи в обхвата на Регламент „Дъблин III“, държавите членки са обвързани със задълженията си по силата на международните правни актове, включително имащата отношение съдебна практика на Европейския съд по правата на човека (
11
). Регламент „Дъблин III“ зачита основните права и се стреми да обезпечи пълното зачитане на правото на убежище, гарантирано в член 18 от Хартата, и на правата, признати в членове 4, 7 и 47 от нея (
12
).
6.
Член 1 предвижда, че с Регламент „Дъблин III“„[…] се установяват критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или лице без гражданство (наричана по-нататък „компетентната държава членка“)“ (
13
).
7.
Член 2 съдържа следните определения:
„в)
„кандидат“ означава гражданин на трета държава […], който е подал молба за международна закрила, по която все още не е взето окончателно решение;
г)
„разглеждане на молба за международна закрила“ означава всяко разглеждане на или решение, или определение относно молба за международна закрила от компетентните органи в съответствие с [Директивата относно процедурите] и [Директивата относно стандартите], с изключение на процедурите за определяне на компетентната държава членка в съответствие с [Регламент „Дъблин III“];
д)
„оттегляне на молба за международна закрила“ означава действия, с които кандидатът прекратява производствата, които са започнали с подаването на молбата му за международна закрила, в съответствие с [Директивата относно процедурите], било то изрично или мълчаливо;
[…]
ж)
„членове на семейството“ означава, доколкото семейството е съществувало още в държавата на произход, следните членове на семейството на кандидата, които се намират на територията на държавите членки:
–
съпругата или съпругът на кандидата или неговия/нейният несключил брак партньор, с когото се намира в трайна връзка, когато правото или практиката на съответната държава членка разглежда несключилите брак двойки по начин, сравним със сключилите брак двойки, съгласно своето право относно гражданите на трети държави,
[…]“.
8.
Член 3 е озаглавен „Достъп до процедурата за разглеждане на молба за международна закрила“. Съгласно тази разпоредба:
„1.   Държавите членки разглеждат всяка молба за международна закрила на гражданин на трета държава или на лице без гражданство, който подава молба на територията на която и да било от тях, включително на границата или в транзитните зони. Молбите се разглеждат от една-единствена държава членка, а именно от онази, за която критериите, предвидени в глава III, сочат, че е компетентна за това.
2.   Когато не може да бъде посочена компетентна държава членка на основата на критериите, изброени в [Регламент „Дъблин III“], първата държава членка, пред която е представена молбата за международна закрила, е компетентна за разглеждането ѝ.
Когато е невъзможно кандидатът да бъде прехвърлен в първоначално посочената за компетентна държава членка, тъй като са налице основателни опасения да се смята, че в тази държава членка съществуват системни недостатъци в процедурата по предоставяне на убежище и на условията за приемане на кандидати, което създава риск от нечовешко или унизително отношение по смисъла на член 4 от [Хартата], определящата държава членка продължава да разглежда критериите, предвидени в глава III, за да установи дали друга държава членка може да бъде посочена за компетентна.
Когато прехвърлянето не може да се осъществи съгласно настоящия параграф към никоя държава членка, посочена въз основа на предвидените в глава III критерии, или към първата държава членка, в която е подадена молбата, определящата държава членка става компетентна държава членка.
[…]“.
9.
Глава III от Регламента („Критерии за определяне на компетентната държава членка“) започва с член 7, който установява йерархията на „критериите по глава III“ и предвижда:
„1.   Критериите за определяне на компетентната държава членка се прилагат в последователността, в която са изложени в настоящата глава.
2.   Компетентната държава членка в съответствие с критериите, посочени в тази глава, се определя въз основа на съществуващото положение към момента, в който кандидатът е подал за първи път молбата си за международна закрила пред държава членка.
3.   С оглед на прилагането на критериите, посочени в членове 8, 10 и 16, държавите членки вземат предвид всякакви налични доказателства за присъствието на територията на дадена държава членка на членове на семейството, роднини или други близки на кандидата, при условие че тези доказателства са представени преди приемането на искането от друга държава членка за поемане на отговорността или за обратно приемане на въпросното лице съгласно съответно членове 22 и 25 и при условие че по предходните молби за международна закрила на кандидата не е взето решение по същество до този момент“ (
14
).
10.
Член 9 (глава III) се отнася до членове на семейството, които са лица, на които е предоставена международна закрила. Тази разпоредба предвижда, че в „случай че кандидатът има член на семейството, независимо от това дали семейството е било създадено преди това в държавата по произход, който е получил разрешение да пребивава като лице, на което е предоставена международна закрила в държава членка, същата държава членка е компетентна за разглеждането на молбата за международна закрила, при условие че заинтересованите лица изразят желанието си в писмена форма“.
11.
Член 17, параграф 1 гласи: „Чрез дерогация от член 3, параграф 1 всяка държава членка може да вземе решение да разгледа молба за международна закрила, която е подадена до нея от гражданин на трета държава или лице без гражданство, дори ако подобно разглеждане не попада в нейната компетентност съгласно критериите, предвидени в [Регламент „Дъблин III“]“ (
15
).
12.
Задълженията на компетентната държава членка се съдържат в глава V. Те включват задължение съгласно член 18, параграф 1, буква a) да „поеме, при условията, предвидени в членове 21, 22 и 29, отговорността за кандидат, който е подал молба в друга държава членка; и б) да „приеме обратно, при условията, предвидени в членове 23, 24, 25 и 29, кандидат, чиято молба е в процес на разглеждане и който е подал молба в друга държава членка или който се намира на територията на друга държава членка без документ за пребиваване“ (
16
).
13.
Глава VI определя процедурите за поемане на отговорност и за обратно приемане на кандидати за международна закрила. Съгласно член 20, който е в раздел I:
„1.   Процедурата за определяне на компетентната държава членка започва веднага, след като за първи път бъде подадена молба за международна закрила пред държава членка.
2.   Молбата за международна закрила се счита за подадена, след като формуляр, подаден от кандидата или доклад, изготвен от компетентните органи, е получен от компетентните органи на заинтересованата държава членка. В случай че не е подадена писмена молба, времето между изявяването на намерение и изготвянето на доклада трябва да бъде възможно най-кратко.
[…]
5.   Кандидатът, който се намира в друга държава членка без документ за пребиваване или който подава там молба за международна закрила, след като оттегли първата молба, подадена от него в друга държава членка по време на процедура за определяне на компетентната държава членка, се връща обратно, при условията, предвидени в членове 23, 24, 25 и 29, от държавата членка, пред която първоначално е била подадена молбата за международна закрила, с цел за бъде завършена процедурата за определяне на компетентната държава членка“.
14
Глава VI, раздел II се отнася до процедурите по исканията за поемане на отговорност. Член 21, параграф 1 гласи: „Когато държава членка, пред която е била подадена молба за международна закрила, счита, че друга държава членка е компетентна за разглеждането на молбата, тя може възможно най-бързо и при всички случаи в тримесечен срок от датата, на която молбата е била подадена по смисъла на член 20, параграф 2, да поиска от другата държава членка да поеме отговорността за кандидата“.
15.
Глава VI, раздел III определя процедурите по исканията за обратно приемане. Член 23 се прилага в случаите, в които държава членка подава искане за обратно приемане, когато в молещата държава членка е била подадена нова молба. Съгласно тази разпоредба:
„1.   Когато държава членка, в която лице от посочените в член 18, параграф 1, буква б), в) или г) е подало нова молба за международна закрила, счита друга държава членка за компетентна, в съответствие с член 20, параграф 5 и член 18, параграф 1, буква б), в) или г), тя може да отправи искане към въпросната друга държава членка да приеме обратно това лице.
2.   Искането за обратно приемане се изготвя възможно най-бързо и във всички случаи до два месеца след получаването на резултата от Евродак, съгласно член 9, параграф 5 от Регламента „Евродак“.
Ако искането за обратно приемане се основава на други доказателства, а не на информацията, получена от системата на Евродак, то се изпраща на замолената държава членка в рамките на три месеца от датата, на която молбата за международна закрила е била подадена по смисъла на член 20, параграф 2.
3.   Ако искането за обратно приемане не е направено в определените в параграф 2 срокове, компетентна за разглеждането на молбата за международна закрила е държавата членка, в която е подадена новата молба.
[…]“ (
17
).
16.
Съгласно член 27, параграф 1 кандидати за международна закрила имат право на ефективна правна защита под формата на право на обжалване или на преразглеждане пред съд или правораздавателен орган на решението за прехвърляне по отношение на неговите правни и фактически основания.
Директивата относно процедурите
17.
Член 27 параграф 1 от Директивата относно процедурите предвижда, че доколкото по националното право на държавите членки се предвижда възможност за изрично оттегляне на молбата, когато кандидат изрично оттегли своята молба за международна закрила, държавите членки гарантират, че решаващият орган взима решение за прекратяване на разглеждането на молбата или за нейното отхвърляне. Съгласно член 28, когато съществува сериозно основание да се счита, че кандидатът негласно е оттеглил молбата си или негласно се е отказал от нея, държавите членки също трябва да гарантират, че решаващият орган взима решение за прекратяване на разглеждането на молбата или, при условие че решаващият орган смята молбата за неоснователна, за нейното отхвърляне. Неизчерпателен списък посочва обстоятелствата, при които държава членка може да допусне, че е налице отказ от молба за международна закрила (
18
).
18.
Член 33 определя условията, при които държави членки могат да считат молби за международна закрила за недопустими. Тук се включват случаите, в които друга държава членка е предоставила международна закрила и ако молбата е последваща молба, когато не са се появили или не са били представени от кандидата нови елементи или факти, свързани с разглеждането на това дали кандидатът отговаря на условията за лице, на което е предоставена международна закрила по силата на Директивата относно стандартите (
19
).
Националното право
19.
Съгласно Vreemdelingenwet 2000 (Закона за чужденците от 2000 г.) чужденецът е законно пребиваващ в Нидерландия само ако притежава разрешение за временно пребиваване. Молбата за разрешение за временно пребиваване не се разглежда, ако въз основа на Регламент „Дъблин III“ е установено, че друга държава членка е компетентна да разгледа молбата на въпросния гражданин на трета държава.
Фактическа обстановка, производство и преюдициални въпроси
Г‑жа H.
20.
На 21 януари 2016 г. г‑жа H. подава молба за международна закрила в Нидерландия. След положителен резултат от базата данни на Евродак нидерландските власти установяват, че г‑жа H. е била регистрирана в Гърция на 27 декември 2015 г. и че е подала молба за международна закрила в Германия на 5 януари 2016 г. Г‑жа H. оспорва това. Тя твърди, че е била посъветвана да предостави своите дактилоскопични отпечатъци, за да могат германските власти да установят обстоятелствата по нейния случай, и че информацията в Евродак не би трябвало да има последици относно нейната молба за международна закрила в Нидерландия. На 21 март 2016 г. нидерландските власти изпращат искане за обратно приемане до своите германски колеги съгласно член 18, параграф 1, буква б) от Регламент „Дъблин III“. Германските власти не отговорят на това искане в двуседмичния срок, което според Нидерландия означава, че Германия е държавата членка, компетентна да разгледа молбата на г‑жа H. за международна закрила (
20
). Тогава г‑жа H. изтъква, че нидерландските власти не приложили правилно критерия по член 9, глава III от Регламент „Дъблин III“ и че е трябвало да ѝ бъде разрешено да подаде молба за международна закрила в Нидерландия, защото на нейния съпруг там вече е било предоставено убежище и тя иска да се присъедини към него. С решение от 6 май 2016 г. националните власти приемат този довод за неоснователен и потвърждават, че г‑жа H. трябва да бъде прехвърлена в Германия. Това решение е отменено на други основания на първа инстанция от Rechtbank Den Haag Zittingsplaats Groningen (Районен съд, Хага, заседаващ в Грьонинген), който постановява, че компетентните органи трябва да вземат ново решение (
21
).
21.
Г‑жа H. обжалва пред запитващата юрисдикция решението на първата инстанция с твърдението, че то е погрешно, доколкото постановява, че нейната жалба, основана на неправилното прилагане на критерия по член 9, глава III, е неоснователна.
Г‑жа R.
22.
На 9 март 2016 г. г‑жа R., която е сирийска гражданка, подава молба за международна закрила в Нидерландия.
23.
Г‑жа R. подала по-рано молба за международна закрила в Германия. Властите в Нидерландия приемат, че Германия е държавата членка, компетентна да разгледа нейната молба, и съответно подават „искане за обратно приемане“ съгласно член 18, параграф 1, буква б) от Регламент „Дъблин III“. Германските власти първоначално отхвърлят това искане с мотива, че г‑жа R. е омъжена за лице, на което е предоставена международна закрила в Нидерландия.
24.
След това нидерландските власти молят своите германски колеги да преразгледат „искането за обратно приемане“, тъй като се оказало, че актът за сключване на брак на г‑жа R. е фалшив и че поради това бракът следва да се счита за неистински. На 1 юни 2016 г. Германия приема искането за обратно приемане (
22
).
25.
Така, нидерландските власти отказват да разгледат молбата на г‑жа R. за международна закрила.
26.
Г‑жа R. възразява, че съгласно член 9 от Регламент „Дъблин III“ Нидерландия е държавата членка, компетентна да разгледа молбата ѝ за международна закрила, тъй като в тази държава живее съпругът на г‑жа R. (на когото е предоставена международна закрила).
27.
С решение от 14 юли 2016 г. нидерландските власти постановяват, че тъй като бракът на г‑жа R. трябва да се разглежда като неистински, то лицето, за което тя твърди, че е неин съпруг, не е член на семейството по смисъла на член 2, буква ж) от Регламент „Дъблин III“. Следователно г‑жа R. не може да се позовава на член 9 от този регламент в подкрепа на искането си. Нещо повече, тъй като случаят на г‑жа R. включва искане за обратно приемане, а не за поемане на отговорност, не е необходимо да се прилага критерият по член 9, глава III.
28.
С решение от 11 август 2016 г. Rechtbank Den Haag (Районен съд, Хага) отменя това решение на нидерландските власти на две основания. Първо, той постановява, че нидерландските власти не са проверили дали г‑жа R. се намира в трайна връзка с партньора си по смисъла на член 2, буква ж) от Регламент „Дъблин III“; второ, гражданин на трета държава има право да се позовава на член 9 от този регламент независимо дали компетентните власти са подали искане за обратно приемане, или за поемане на отговорност.
29.
Нидерландските власти обжалват пред запитващата юрисдикция.
30.
Актът за преюдициално запитване по дело C‑582/17 постановява, че по същество фактите и обстоятелствата са идентични с тези по дело C‑583/17. Така съображенията, на които се основава преюдициалното запитване по това дело, са идентични с тези в акта за преюдициално запитване по дело C‑583/17. Един и същ състав на Raad van State (Държавния съвет) разгледал и двете дела и приел съответните актове за преюдициално запитване в един и същи ден.
31.
Запитващата юрисдикция счита, че съгласно Регламент „Дъблин III“ кандидат за международна закрила може да оспори решение за прехвърляне с довода, че критериите за определяне на компетентността, установени в глава III, са приложени неправилно само в държавата членка, където е подадена първата молба. Когато е резултат от искане за обратно приемане, такова решение може да бъде оспорено в молещата държава членка (в настоящия случай — Нидерландия) само в изключителни обстоятелства, тоест: ако искането i) е непълно или съдържа невярна информация; или ii) ако искането не е изпратено своевременно; iii) ако правилото, установено в член 19, параграф 2, втора алинея от Регламент „Дъблин III“, е приложено неправилно (
23
); iv) ако в компетентната държава членка има системни недостатъци в процедурата за предоставяне на убежище и условията за приемане на търсещи убежище лица, които съставляват сериозни фактически основания, поради които може да се приеме, че за кандидата има реален риск от нечовешко или унизително отношение по смисъла на член 4 от Хартата, както предвижда член 3, параграф 2 от Регламент „Дъблин III“; или v) ако прехвърлянето противоречи на член 4 от Хартата.
32.
Запитващата юрисдикция обаче иска да установи дали нейното тълкуване на Регламент „Дъблин III“ съответства на тълкуването на член 27 от този регламент, възприето от Съда (
24
). Запитващата юрисдикция констатира, че Съдът още не се е произнесъл по въпроса дали кандидат за международна закрила може да оспори решение за прехвърляне с довода, че критериите на глава III са приложени неправилно само в първата държава членка, в която е подадена молбата за международна закрила. Така, запитващата юрисдикция търси отговори на следните въпроси:
„1)
Трябва ли [Регламент „Дъблин III“] да се тълкува в смисъл, че само първата държавата членка, в която е била подадена молбата за международна закрила, отговаря за определянето на компетентната държава членка, което има за последица, че чужденецът може само в тази държава членка да предприеме действия по съдебен ред съгласно член 27 от [този регламент] срещу неправилното прилагане на някой от критериите за компетентност, предвидени в глава III от [Регламент „Дъблин III“], в която се намира член 9?[ (
25
)]
2)
Доколко при отговора на първия въпрос е от значение обстоятелството, че в първата държава членка, в която е била подадена молбата за международна закрила, вече е постановено решение по тази молба или чужденецът преждевременно е оттеглил молбата си?“.
33.
Писмени становища представят г‑жа R., правителствата на Финландия, Германия, Нидерландия, Швейцария и Обединеното Кралство, както и Европейската комисия. Представители на г‑жа H., Германия, Финландия, Нидерландия, Обединеното кралство и Комисията се явяват и са изслушани в заседанието, проведено на 4 септември 2018 г.
Анализ
Предварителни бележки
34.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че според компетентните органи съответните бракове на г‑жа H. и на г‑жа R. с граждани на трети държави, на които е предоставена международна закрила в Нидерландия, не са истински. Поне в случая с г‑жа R. било установено на първа инстанция, че според компетентните органи тя не е предоставила достатъчно доказателства за своя брак.
35.
Съгласно член 2, буква ж) от Регламент „Дъблин III“ понятието „членове на семейството“ включва не само съпрузите, но също и несключили брак партньори, с които кандидатът се намира в трайна връзка (
26
). Ето защо компетентните органи следва да проверят дали лицето, за което се твърди, че е съпруг във всеки от случаите, е член на семейството по смисъла на тази разпоредба, за да се определи дали член 9 от този регламент може да се приложи за г‑жа H. или г‑жа R.
Искания за обратно приемане
36.
Основанието на процедурата за обратно приемане не е ясно нито в случая на г‑жа H., нито в този на г‑жа R. Според запитващата юрисдикция нидерландските власти са отправили искания за обратно приемане както на г‑жа H., така и на г‑жа R. на основание член 18, параграф 1, буква б) от Регламент „Дъблин III“. При все това в съдебното заседание Нидерландия поддържа, че тези искания е трябвало да бъдат отправени на основание член 20, параграф 5 от този регламент, защото както г‑жа H., така и г‑жа R. са се намирали в Нидерландия без документ за пребиваване и процедурата за определяне на компетентната държава членка не е била още завършена.
37.
Разпоредбите на член 18, параграф 1, букви б), в) и г) и член 20, параграф 5 от Регламент „Дъблин III“ уреждат различните обстоятелства, при които кандидат за международна закрила подава първа молба, а след това отива в друга държава членка и подава там втора молба (
27
). Тези разпоредби посочват изрично условията за обратно приемане на кандидати за международна закрила, предвидени по-специално в член 23 от този регламент.
38.
В съответствие с определението на понятието „разглеждане на молба за международна закрила“ по член 2, буква г) член 18, параграф 1, буква б) се прилага, когато такова придвижване се извършва, докато молбата за убежище се разглежда по същество (по смисъла на Директивата относно стандартите). Тази разпоредба не се прилага, ако в конкретния случай процедурата за определяне на компетентната държава членка не е завършена. Член 18, параграф 1, буква в) е приложимата разпоредба в случаите, в които кандидати за международна закрила оттеглят молбата за убежище по смисъла на член 27 (изрично оттегляне) или член 28 (негласно оттегляне или отказ) от Директивата относно процедурите, докато се разглежда молбата по същество (
28
). Член 18, параграф 1, буква г) се прилага, ако молбата по същество за международна закрила е била отхвърлена в първата държава членка (
29
). Процедурата за обратно приемане по член 20, параграф 5 се прилага, когато преценката по същество на молбата за международна закрила все още не е започнала и процесът е все още във фазата на определянето на държавата членка, компетентна по Регламент „Дъблин III“.
39.
Коя от тези разпоредби е правилното правно основание за всяка от двете процедури за обратно приемане, в настоящия случай ще зависи от фактите. Към момента, в който всеки кандидат е подал последваща молба в Нидерландия, били ли са германските власти още в процес на определяне на компетентната държава членка? Започнали ли са да разглеждат по същество всяка молба? (
30
) Оттеглени или отхвърлени са първите молби, подадени в Германия? Ето защо, дали правилното правно основание на процедурата за обратно приемане е член 18, параграф 1, букви б), в), г), или член 20, параграф 5, е въпрос, който трябва да бъде решен от запитващата юрисдикция в съответствие с необходимите фактически констатации.
40.
Специфичните въпроси, поставени от запитващата юрисдикция, се отнасят до тълкуването на Регламент „Дъблин III“ във връзка с общия въпрос за това как трябва да се прилагат критериите по глава III в контекста на процедура за обратно приемане. Въпреки че правните основания на двете индивидуални процедури за обратно приемане са все още неясни, аз смятам, че Съдът разполага с достатъчно информация, за да разгледа тези въпроси (
31
).
Въпрос 1
41.
С въпрос 1 запитващата юрисдикция иска да установи дали Регламент „Дъблин III“ трябва да се тълкува в смисъл, че само държавата членка, в която молбата за международна закрила е била подадена за първи път, може да определи компетентната държава членка. Ако това е така, следователно гражданин на трета държава има право да обжалва на основание член 27 от Регламент „Дъблин III“ неправилното прилагане на критериите по глава III само в тази държава членка.
Общи наблюдения върху системата „Дъблин“
42.
Общата структура на Регламент „Дъблин III“ включва процеса на определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молби за международна закрила, съгласно критериите, посочени в глава III (
32
). Молби по същество (по принцип) се разглеждат само от държавата членка, за която тези критерии сочат, че е компетентна за това (
33
). Основната цел на системата „Дъблин“ е да определи бързо тази държава членка (
34
). Когато кандидат за международна защита подаде молби в различни държави членки, Регламент „Евродак“ помага на съответните държави членки да определят коя е компетентната съгласно Регламент „Дъблин III“ държава членка (
35
).
43.
Промените в предходната система, въведени от Регламент „Дъблин III“, показват, че законодателят на Съюза е решил да приобщи кандидатите за международна закрила в този процес (
36
). Така кандидатите трябва да бъдат информирани относно критериите за определяне на компетентността и да им се даде възможност да представят информацията, необходима за правилното им прилагане (
37
). В основата на тези права е правото на ефективна правна защита срещу решение за прехвърляне, взето при приключването на този процес (
38
).
44.
Въпреки че процесът на определяне на компетентната държава членка се основава по същество на критериите по глава III, от значение за изхода на този процес са също глава VI (която се отнася до исканията за поемане на отговорност и за обратно приемане) и стриктното спазване на сроковете, установени във връзка с тези разпоредби. Държава членка, която не отговори на искане в определения срок се счита, че го е приела, и следователно става компетентна да разгледа молбата по същество за международна закрила (
39
).
45.
Регламент „Дъблин III“ предвижда и някои изрични изключения от общия принцип, че компетентната държава членка се определя само въз основа на критериите по глава III. Така член 3, параграф 2, втора алинея има предимство пред тези критерии, когато са налице основателни основания да се смята, че в тази държава членка съществуват системни недостатъци в процедурата по предоставяне на убежище и на условията за приемане на кандидати, което създава риск от нечовешко или унизително отношение по смисъла на член 4 от Хартата (
40
). Целта на член 16, параграф 2 е постигната както когато кандидатът е в зависимост от член на неговото семейство, който се намира в държава членка, различна от компетентната предвид посочените в глава III критерии, така и обратно, когато този член на семейството е в зависимост от кандидата (
41
). Член 17 параграф 1 също предвижда, чрез дерогация от член 3, параграф 1, че всяка държава членка може да реши да разгледа молба за международна закрила, подадена в тази държава, дори тя да не е компетентната държава членка съгласно критериите по глава III.
46.
Да обобщим: следователно системата „Дъблин“ е основана най-вече на прилагането на критериите по глава III; друга държава членка обаче може да стане компетентна държава членка — ако не бъдат спазени сроковете за отговор на искане за поемане на отговорност или за обратно приемане или когато Регламент „Дъблин III“ предвижда изрично изключение от „обичайната“ система (
42
).
Критерии по глава III — последващи молби за международна закрила в различни държави членки — един и същ кандидат
47.
Финландия, Нидерландия, Швейцария и Обединеното кралство по същество твърдят, че в случаите, когато едно и също лице подаде последователни молби за международна закрила в държава членка A и държава членка Б и последната отправи искане за обратно приемане до държава членка А, държава членка Б не е длъжна да прилага критериите по глава III във връзка с това искане.
48.
Финландия и Швейцария смятат, че държава членка А е длъжна да приеме обратно съответното лице в съответствие с глава VI от Регламент „Дъблин III“ и след това да приложи критериите по глава III.
49.
Според Нидерландия от текста на член 7, параграф 2 следва, че компетентната държава членка се определя съгласно положението, съществуващо към момента, когато е била подадена за първи път молба за международна закрила. Това означава, че само държава членка А прилага критериите по глава III. Съществуват обаче някои изключения, посочени в член 7, параграф 3, в които друга държава членка може да приложи критериите по глава III, а именно случаите, в които се прилагат членове 8, 10 или 16.
50.
Обединеното кралство поддържа, че Регламент „Дъблин III“ провежда ясно разграничение между искания за поемане на отговорност и за обратно приемане. При поемането на отговорност държава членка А определя държавата членка, компетентна съгласно критериите по глава III (член 18, параграф 1, буква a). Обратното приемане се основава на принципа, че е имало предходна молба в държава членка А (член 18, параграф 1, букви б), в), г) и член 20, параграф 5). Тогава тази държава членка е длъжна да приеме обратно кандидата. В такива случаи към момента на подаване на последващата молба компетентността по системата „Дъблин“ вече е била определена.
51.
Г‑жа H. и г‑жа R., Германия и Комисията са на различно мнение. Г‑жа H. и г‑жа R. твърдят, че текстът на Регламент „Дъблин III“ не подкрепя ограничително тълкуване в смисъл, че само държавата членка А може да приложи критериите по глава III. Комисията поддържа това мнение. Посочвайки член 7, параграф 3, тя счита, че когато разглеждат прилагането на критериите по глава III, държавите членки трябва да вземат предвид всички доказателства за присъствието на тяхната територия на членове на семейството, за които се отнася молбата за международна закрила. Обстоятелството, че член 7, параграф 3 не препраща изрично към член 9, е недоглеждане на законодателя. Според Германия от разпоредбите относно обратното приемане и поемането на отговорност в глава VI става съвсем ясно, че както държавата членка А, така и държавата членка Б трябва да проверят дали критериите по глава III са били приложени правилно във всеки конкретен случай.
52.
Струва ми се, че текстът на Регламент „Дъблин III“ не е категоричен в едната или в другата посока. Той не предвижда, че само държава членка А може да прилага критериите по глава III. Не предвижда изрично и че и двете държави трябва да направят този анализ.
53.
Съгласно установената съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се взема предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (
43
). Нормите на вторичното право на Съюза, включително разпоредбите на Регламент „Дъблин III“, трябва да се тълкуват и прилагат при спазване на основните права, гарантирани от Хартата (
44
). Нещо повече, когато са възможни различни тълкувания на разпоредба от правото на Съюза, предимство трябва да се отдаде на тълкуването, което може да запази нейния полезен ефект (
45
).
54.
Регламент „Дъблин III“ наистина използва изрична формулировка, когато налага задължение за една-единствена държава членка или за първата държава членка, в която е подадена молба за международна закрила (
46
). Така, член 3, параграф 1 предвижда, че молбата по същество за международна закрила се разглежда от една-единствена държава членка. Член 3, параграф 2, първа алинея също предвижда, че когато не може да бъде посочена компетентна държава членка въз основа на критериите по глава III, първата държава членка, пред която е представена молбата за международна закрила, е компетентна за разглеждането ѝ. Член 7, параграф 2 изрично предвижда, че компетентната държава членка се определя въз основа на съществуващото положение към момента, в който кандидатът е подал за първи път молба за международна закрила. Съгласно член 20, параграф 1 процедурата за определяне на компетентната държава членка започва веднага след като за първи път бъде подадена молба за международна закрила пред държава членка (
47
).
55.
Не е изненадващо, че е използвана изрична формулировка, за да се наложат задължения на една-единствена държава членка или на първата държава членка в тези случаи. Регламентите са пряко приложими. Ето защо е особено важно тези задължения да са формулирани ясно и недвусмислено. Тук подготвителните работи по акта — които показват, че законодателят е отхвърлил възможността за установяване на система, при която компетентна ще е само държавата членка, където за първи път е подадена молба за убежище — също имат значение (
48
).
56.
От своето създаване системата „Дъблин“ се основава на два отделни компонента, всеки от които има специфична цел при постигането на общата цел да се определи компетентната държава членка, и Регламент „Дъблин III“ запазва основните характеристики на тази система (
49
). Първият компонент са критериите по глава III; вторият — правилата за обратно приемане, приложими, когато кандидат, подал молба за международна закрила в една държава членка, след това се намира във втора държава членка (
50
). Първата държава членка, в която е подадена молба за убежище, е компетентна да я разгледа по същество само ако не се прилага нито един от критериите по глава III. Целта на правилата за обратно приемане е да се гарантира, че кандидатът за международна закрила няма да подаде искане в държава членка, различна от определената съгласно регламента като компетентна за разглеждането му.
57.
Новият въпрос в настоящия случай е дали държава членка Б трябва да разгледа критериите по глава III, когато отправя искане за обратно приемане до държава членка А, или има определена степен на автоматичност (както твърдят Финландия и Швейцария) и държава членка Б има право изобщо да не взема предвид тези критерии просто защото кандидатът се е придвижил от държава членка А в държава членка Б.
58.
Смятам, че да се сведе този въпрос до избор между две възможности, е прекалено опростяване на нещата.
59.
Често може да се случи така, че държава членка Б да получи положителен резултат от Евродак, да няма друга информация за положението на кандидата и следователно (с основание) да отправи искане за обратно приемане в държава членка А въз основа на този резултат от Евродак. Когато обаче държава членка Б има информация, която показва, че наистина тя е държавата, компетентна в съответствие с критериите по глава III, според мен би било в противоречие с целите на Регламент „Дъблин III“ тази държава членка автоматично да откаже да приложи критериите по глава III, поради това че възнамерява да отправи искане за обратно приемане. В частност, нищо в текста на регламента не подкрепя становището, че държава членка Б може да пренебрегне критериите за целостта на семейството, когато prima facie тяхното прилагане ще я направи компетентна да разгледа по същество молбата, за да отправи искане за обратно приемане, което, ако бъде уважено, ще изпрати кандидата далеч от членовете на неговото семейство.
60.
Такова тълкуване ще противоречи на целта, посочена в съображение 32 от този регламент, лицата, попадащи в обхвата на Регламента, да се третират в съответствие с международните правни актове и съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (
51
). То ще бъде в противоречие и с основните права, посочени в съображение 39, включително правото на семеен живот, което е прогласено в член 7 от Хартата. Поради това според мен Регламент „Дъблин III“ не може да се тълкува в смисъл, че във всеки случай, когато кандидат за международна закрила подаде последователни молби за убежище в държава членка А и държава членка Б, последната има право да изпрати искане за обратно приемане до държава членка А, без да вземе предвид как се прилагат критериите по глава III.
61.
Насърчава ли този подход злоупотребата със системата „Дъблин“?
62.
Всички държави членки, представили становище пред Съда, подчертават, че Регламент „Дъблин III“ не бива да се тълкува по начин, който окуражава злоупотребата с него. Според тях е особено важно кандидатите за международна закрила да не бъдат насърчавани да се придвижват от една държава членка в друга и да подават последователни молби за международна закрила във всяка държава членка. Ето защо е необходимо тези доводи да се разгледат внимателно.
63.
Основната цел на Регламент „Дъблин III“ e бързо определяне на компетентната държава членка. Този регламент не е (сам по себе си) репресивна мярка в смисъл, че прокламираната му основна цел не е да въведе ограничения, които да се налагат на търсещите убежище лица, придвижващи се между държави членки (
52
). Разпоредбите за обратното приемане, чиято цел е да гарантират, че кандидатите не подават молби за убежище в държава членка, различна от компетентната, са методът, избран, за да се противодейства на злоупотребата с процедурите за предоставяне на убежище (
53
).
64.
Както вече посочих (
54
), при липса на информация, която да показва, че е приложим друг критерий по глава III, държавата членка има право да подаде искане за обратно приемане въз основа на положителен резултат от Евродак. Тълкуването, което изложих, просто изисква от държава членка, когато има допълнителна информация, свързана с прилагането на критериите по глава III, да не я пренебрегва умишлено.
65.
Друг въпрос, по който е изразена загриженост, е по какъв начин да се третира кандидат за убежище, който пътува между няколко държави членки и подава молби за международна закрила във всяка от тях. Настоящото положението не е такова и ми се струва, че правилата за обратно приемане във връзка с Регламент „Евродак“ гарантират, че кандидат за международна закрила не може да подава множество молби едновременно.
66.
Според Нидерландия съществуват изключителни случаи, посочени в член 7, параграф 3 от Регламент „Дъблин III“, в които държавата членка, която отправя искането за обратно приемане, наистина може да приложи критериите по глава III. Нидерландия обаче е на мнение, че член 9 не е сред разпоредбите, посочени в член 7, параграф 3, които изброяват тези изключителни случаи, и следователно г‑жа H. и г‑жа R. не могат да се позовават на член 9.
67.
Струва ми се, че член 7, параграф 3 от Регламент „Дъблин III“ посочва членове 8, 10 и 16, за да намери отражение целта (изразена в съображение 14), според която зачитането на семейния живот следва да бъде съображение от първостепенна важност за държавите членки при прилагането на Регламента (
55
).
68.
Подготвителните работи по акта показват, че в предложението на Комисията разпоредбата, която сега е член 9, първоначално е била включена в разпоредбите, изброени в текста, който е понастоящем член 7, параграф 3 от Регламент „Дъблин III“ (
56
). Включването на член 9 в този списък се оказало много противоречиво. По време на преговорите в Съвета някои държави членки изразили опасение, че с дъблинските процедури ще се злоупотребява: „Има обаче опасност от възможна злоупотреба, що се отнася до член 9 от предложението [член 7 от регламента „Дъблин III“], свързан със събирането с член на семейството, който е бежанец, независимо от това дали семейството е създадено в държавата по произход. В този случай може да се твърди, че кандидат за убежище би могъл да сключи брак с бежанец или бежанка в друга държава членка само за да избегне прилагането на правилата на Дъблинския регламент и да избере в коя държава членка да пребивава“ (
57
). Така член 9 е изключен от списъка.
69.
Аз считам, че a contrario, когато няма доказателства за злоупотреба, кандидатът за международна закрила и членът на семейството остават в материалния обхват на разпоредбите на Регламент „Дъблин III“ относно целостта на семейството, що се отнася до прилагането на критериите по глава III. Този подход съответства на целите на Регламент „Дъблин III“ и гарантира неговата ефективност (
58
). Друго тълкуване на този регламент би било в противоречие както с Хартата, така и с целите и гаранциите, изразени в съображения 14, 32 и 39 от Регламент „Дъблин III“.
70.
Компетентните органи, под контрола на националните съдилища, трябва да проверят дали в даден случай са налице фактори, сочещи, че бракът е сключен, за да бъде избрана държавата членка на пребиваване, и по този начин да се заобиколи прилагането критериите по глава III от Регламент „Дъблин III“, които не се отнасят до целостта на семейството (
59
). Същото се отнася и за молби, основани на дълготрайна връзка.
71.
Нидерландия твърди, че при приемането на Регламент „Дъблин III“ законодателят на Съюза е взел предвид факта, че целостта на семейството е предвидена в Директива 2003/86/ЕО на Съвета относно правото на събиране на семейството (
60
). Според нея не е необходимо държава членка, която отправя искане за обратно приемане, да взема предвид член 9 от глава III, тъй като правилата в тази директива осигуряват адекватни защитни механизми за целостта на семейството в случаи като тези на г‑жа H. и г‑жа R.
72.
Макар да е вярно, че съдържа разпоредби относно целостта на семейството, Директива 2003/86 цели основно да гарантира справедливо третиране на граждани на трети държави (вече) пребиваващи законно на територията на държави членки, и да подкрепи социокултурната стабилност (
61
). Целта на правилата за определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молба за международна закрила, е съвсем друга. Тези правила са въведени, за да подпомогнат в общ план ефективността на системата „Дъблин“ (
62
). Определянето на компетентната държава членка е първоначалната стъпка в процеса, преди самата молба да бъде разгледана по същество. Въпреки че безспорно целят да отчетат семейните връзки, целта на критериите за целостта на семейството в Регламент „Дъблин III“ е различна от целта на Директива 2003/86; те са съсредоточени върху кандидата за международна закрила, а не върху члена на семейството, който вече пребивава законно.
73.
Следователно за разлика от Нидерландия аз не смятам, че посочената директива би трябвало да се взема предвид при определяне на компетентната държава членка съгласно Регламент „Дъблин III“.
74.
Освен това отхвърлям като неправилен довода, че първата държава членка е длъжна да отправи искане за поемане на отговорност до втората държава членка, когато това е необходимо, за да се гарантира, че последната става компетентната да разгледа молби за убежище държава членка. Този довод просто не отговаря на принципния въпрос дали втората държава членка е в състояние да приложи критериите по глава III съгласно Регламент „Дъблин III“.
75.
В много случаи необходимостта от спазване на стриктните срокове, в които трябва да се отправи искане за поемане на отговорност, установени в член 21 от Регламент „Дъблин III“, ще означава, че на практика за първата държава членка (в случая Германия) не е възможно да отправи такова искане (
63
). Фактите по случая на г‑жа H. илюстрират това съображение. Молбата за международна закрила в Германия е подадена на 5 януари 2016 г. (
64
). В съответствие с член 21, параграф 1, първа алинея крайният срок, в който е можело да се отправи искане за поемане на отговорност, е 5 април 2016 г. Пръстовите отпечатъци и данните на г‑жа H. са записани в Евродак, а в случаите на положителен резултат в системата на Евродак този период се намалява на два месеца (5 март 2016 г.). Германските власти получават искане за обратно приемане от нидерландските си колеги на 21 март 2016 г. Така срокът, в който може да се отправи искане за поемане на отговорност, вече е изтекъл преди германските власти да получат искането за обратно приемане. При тези обстоятелства механизмът за поемане на отговорност не би могъл да бъде използван, за да разреши случая на кандидата за убежище или на засегнатите държави членки, като се определи компетентната държава членка в съответствие с критериите за целостта на семейството, посочени в глава III от Регламент „Дъблин III“.
76.
С оглед текста и целта на Регламент „Дъблин III“ по-подходящото тълкуване на разпоредбите за обратно приемане е текстът да се тълкува по начин, който съответства на гаранциите в Хартата, защитаващи правото на семеен живот. Така, когато кандидат за международна закрила може да докаже връзка с член на семейството по смисъла на член 2, буква ж) от Регламент „Дъблин III“ и се позове на член 9 от този регламент, държавата членка, която възнамерява да отправи искане за обратно приемане, би трябвало да вземе предвид критериите за целостта на семейството, за да определи компетентната държава членка в съответствие с член 3, параграф 1, освен ако компетентните органи могат да докажат, че въпросното лице е влязло в семейна връзка, за да избегне прилагането на Регламент „Дъблин III“.
Член 27 от Регламент „Дъблин III“
77.
Член 27 от Регламент „Дъблин III“ не провежда разграничение между обжалване и преразглеждане на решения за прехвърляне въз основа на това дали са свързани с искания за поемане на отговорност, или с искания за обратно приемане. От това следва, че и в двата случая кандидат за международна закрила би трябвало да може да упражни правото на ефективно правно средство за защита в държавата членка, където се твърди, че критериите на глава III са били неправилно приложени (
65
). Това тълкуване гарантира, че правото на обжалване или преразглеждане по член 27 не е лишено от своя полезен ефект (
66
).
78.
В решение Ghezelbash Съдът постановява, че от текста на член 27, параграф 1 от Регламент „Дъблин III“ е видно, че предвиденото в тази разпоредба право на обжалване трябва да бъде ефективно и че жалбата може да се отнася както до фактически, така и до правни въпроси. Освен това с този текст не се ограничават доводите, които кандидатът за международна закрила може да излага в това производство по обжалване (
67
). Съдът отбелязва още, че в съображение 19 от този регламент се посочва, че за да се гарантира спазването на международното право, установената с Регламент „Дъблин III“ ефективна правна защита срещу решения за прехвърляне следва да включва както, от една страна, преценка как е приложен този регламент, така и, от друга страна, преценка каква е законовата и фактическата ситуация в държавата членка, в която е прехвърляно търсещото убежище лице (
68
). В настоящия случай е от значение първата част на тази преценка и ми се струва, че по-ранното решение на Съда може и трябва да се приложи към обстоятелствата в настоящия случай. Изглежда, това е в пълно съответствие с изрично изразената цел на Регламент „Дъблин III“, а именно да се даде възможност за съдебен контрол на начина, по който е приложен регламентът (
69
).
79.
Добавям още, че спорният момент тук не е дали кандидати за международна закрила би трябвало да имат право да обжалват всички решения за прехвърляне след прието от държава членка искане за обратно приемане. Необходимостта от такова право възниква само в случаите, когато кандидатът може да се позове на друг приложим критерий, посочен в глава III, в частност критериите за целостта на семейството, и съответно когато би могъл да се постави въпросът за неправилното им прилагане.
80.
Предвид изложеното стигам до заключението, че Регламент „Дъблин III“ трябва да се тълкува в смисъл, че когато едно лице подава молба за международна закрила в една държава членка, а след това отиде в друга държава членка, където подава друга молба, и обжалва решение за прехвърляне, взето по искане за обратно приемане с мотива, че втората държава членка е приложила неправилно критериите по глава III, и в частност разпоредбите относно целостта на семейството, включително член 9 от този регламент, компетентните органи трябва да приложат релевантните критерии по глава III. Съгласно член 27, параграф 1 от този регламент такива решения подлежат на контрол от националните съдилища, за да се гарантира правилното прилагане на тези критерии.
Въпрос 2
81.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция всъщност пита дали при обстоятелствата, посочени във въпрос 1, е от значение това, че първата държава членка вече е взела решение по първата молба за международна закрила, или че кандидатът е оттеглил тази молба.
82.
Първо, от акта за преюдициалното запитване не става ясно каква връзка има въпрос 2 с фактите и обстоятелствата по разглежданите случаи. Запитващата юрисдикция не уточнява дали решението на първата държава членка, което запитващата юрисдикция споменава, се отнася до решение, определящо компетентната държавата членка, или до решението по същество по въпросната молба за международна закрила.
83.
Второ, в случая с г‑жа H. не е установено, че германските власти са взели някое от тези два вида решения. Що се отнася до г‑жа R., германското правителство потвърждава в съдебното заседание, че когато нидерландските власти отправят искането за обратно приемане (23 април 2016 г.), техните германски колеги още не са взели решение по същество по нейния случай. Субсидиарна закрила ѝ е предоставена едва на 6 октомври 2016 г. Не е установено дали някоя от кандидатките е оттеглила молбата си за международна закрила по смисъла на член 27 или член 28 на Директивата относно процедурите.
84.
Така, макар фактическата обстановка по въпрос 2 да е неясна, аз ще го разгледам накратко с цел изчерпателност.
85.
Съгласно разпоредбите на член 7, параграф 2 от Регламент „Дъблин III“ компетентната държава членка се определя въз основа на съществуващото положение към момента, в който кандидатът е подал за първи път молбата си за международна закрила. Това е отправната точка. Компетентната държава членка се определя въз основа на фактическите обстоятелства към този момент, като се приложат критериите по глава III, включително критериите за целостта на семейството (това е първият етап). Следва преценката по същество на молбата предвид целите на Директивата относно стандартите (това е вторият етап) (
70
).
86.
Когато от фактите стане ясно, че молбата в първата държава членка е била в процес на разглеждане или е оттеглена или отхвърлена в тази държава членка, и ако втората държава членка стигне до извода, че тя не е компетентната държава членка, статутът на молбата за международна закрила в първата държава членка е от значение за първия етап на преценката, доколкото фактическите обстоятелства са в основата за което и да е искане за обратно приемане, което втората държава членка може да направи съгласно член 18, параграф 1, букви б), в) или г) (
71
). Ако обаче тази държава членка счита себе си за компетентната държава членка и премине към втория етап (преценка по същество), решението по молбата за междунaродна закрила или нейното оттегляне в първата държава членка ще е релевантно, за да се прецени допустимостта на молбата в съответствие с националните норми, с които е транспониран член 33 от Директивата относно процедурите (
72
). Добавям за пълнота, че ако на кандидата вече е била предоставена международна закрила в първата държава членка към момента на подаване на последваща молба във втора държава членка, такова лице няма да попадне в приложното поле на Регламент „Дъблин III“, тъй като то няма да е „кандидат“ по смисъла на член 2, буква в).
87.
Така обстоятелството, че е било взето решение по молбата в първата държава членка или че кандидатът е оттеглил тази молба, не е непременно решаващ фактор за преценката от компетентните органи на правилното прилагане на критериите по глава III във втората държава членка, за да се установи дали това е държавата членка, която е компетентна по смисъла на Регламент „Дъблин III“.
Заключение
88.
Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на въпросите, поставени от Raad van State Netherlands (Държавен съвет, Нидерландия), както следва:
„–
Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, трябва да се тълкува в смисъл, че когато едно лице подава молба за международна закрила в една държава членка, а след това отиде в друга държава членка, където подава друга молба, и обжалва решение за прехвърляне, взето по искане за обратно приемане с мотива, че втората държава членка е приложила неправилно критериите по глава III, и в частност разпоредбите относно целостта на семейството, включително член 9 от този регламент, компетентните органи трябва да приложат релевантните критерии по глава III. Съгласно член 27, параграф 1 от този регламент такива решения подлежат на контрол от националните съдилища, за да се гарантира правилното прилагане на тези критерии.
—
Обстоятелството, че е било взето решение по молбата в първата държава членка или че кандидатът е оттеглил тази молба, не е непременно решаващ фактор за преценката от компетентните органи на правилното прилагане на критериите по глава III във втората държава членка, за да се установи дали това е държавата членка, която е компетентна по смисъла на Регламент № 604/2013“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31) (наричан по-нататък „Регламент „Дъблин III“). Този регламент е част от Общата европейска система за убежище (ОЕСУ). Другите мерки включват Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9; наричана по-нататък „Директивата относно стандартите“) и Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60, наричана по-нататък „Директивата относно процедурите“).
(
3
)	ОВ C 83, 2010 г., стр. 391.
(
4
)	Член 7 съответства на правата, установени от член 8 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
(
5
)	Правата, съответстващи на тези, които се съдържат в член 47 от Хартата, се съдържат в член 6 и член 13 от ЕКПЧ.
(
6
)	Освен Регламента „Дъблин III“ тази система включва Регламент (ЕС) № 603/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за създаване на система Евродак за сравняване на дактилоскопични отпечатъци с оглед ефективното прилагане на Регламент (ЕС) № 604/2013 за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство и за искане на сравнения с данните в Евродак от правоприлагащите органи на държавите членки и Европол за целите на правоприлагането и за изменение на Регламент (ЕС) № 1077/2011 за създаване на Европейска агенция за оперативното управление на широкомащабни информационни системи в областта на свободата, сигурността и правосъдието (ОВ L 180, 2013 г., стр. 1; наричан по-нататък „Регламентът „Евродак“) и Регламент (ЕО) № 1560/2003 на Комисията от 2 септември 2003 година за определяне условията за прилагане на Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, която е компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна (ОВ L 222, 2003 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 140), изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) № 118/2014 от 30 януари 2014 г. (ОВ L 39, 2014 г., стр. 1).
(
7
)	Съображение 4.
(
8
)	Съображение 5.
(
9
)	Съображение 14.
(
10
)	Съображение 19.
(
11
)	Съображение 32.
(
12
)	Съображение 39.
(
13
)	Съгласно Споразумението между Европейския съюз и Конфедерация Швейцария относно критериите и механизмите за определяне на държавата, компетентна да разгледа молба за убежище, подадена в държава членка или в Швейцария, влязло в сила на 1 март 2008 г., Регламент „Дъблин III“ се прилага за тази държава. Това споразумение е одобрено с Решение на Съвета 2008/147/EО от 28 януари 2008 г. (ОВ L 53, 2008 г., стр. 3) и Решение на Съвета 2009/487/EО от 24 октомври 2008 г. (ОВ L 161, 2009 г., стр. 6). Системата „Дъблин“ се прилага и за Княжество Лихтенщайн. Исландия и Норвегия прилагат системата „Дъблин“ по силата на двустранни споразумения с Европейския съюз, които са одобрени с Решение на Съвета 2001/258/EО от 15 март 2001 г. (ОВ L 93, 2001 г., стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 108).
(
14
)	Други членове в глава III съдържат допълнителни критерии, чиято цел е подкрепа на целостта на семейството. Така член 8 предвижда, че в случай че кандидатът е непридружен ненавършил пълнолетие, компетентната държава членка е тази, в която законно се намира член на семейството или брат или сестра на непридружения ненавършил пълнолетие. Член 10 се отнася до кандидати, които имат член на семейството в държава членка, по чиято молба не е взето решение по същество. Член 16 се отнася до кандидати, зависими от член на тяхното семейство, който е законно пребиваващ в една от държавите членки. Съгласно член 16, параграф 2, когато кандидат за международна закрила е зависим от помощта на своето дете, брат или сестра, или родител, законно пребиваващ в държава членка, или детето, братът или сестрата, или родителят са зависими от кандидата, и членът на семейството е законно пребиваващ в държава членка, различна от тази, в която кандидатът пребивава, компетентната държава членка е (в общия случай) тази, в която членът на семейството пребивава законно. Ще наричам членове 8, 10 и 16 общо „критериите за целостта на семейството“.
(
15
)	Членове 16 и 17 са част от разпоредбите за зависимите лица и дискреционните клаузи, установени в глава IV.
(
16
)	Член 22 определя условията за отговор на искане за поемане на отговорност. Накратко, замолената държава членка извършва необходимата проверка и се произнася по искането за поемане на отговорността за кандидат в двумесечен срок от получаване на искането. Член 24 урежда подаването на искане за обратно приемане, когато в молещата държава членка не е била подавана нова молба за международна закрила. Член 25 определя правилата за отговор на искане за обратно приемане, а в член 29 са условията и сроковете за прехвърляния.
(
17
)	Вж. бележка под линия 16 по-горе.
(
18
)	Тази обстоятелства включват случаите, в които кандидатът не отговори на искания да предостави информация по същество за своята молба или избяга или напусне без разрешение мястото, където е живеел.
(
19
)	Член 33, параграф 2, букви a) и г) съответно. Терминът „последваща молба“ е дефиниран в член 2, буква р) като молба за международна закрила, подадена след вземането на окончателно решение по предишна молба. Това включва както случаите, когато кандидатът изрично е оттеглил молбата си, така и случаите, когато решаващият орган е отхвърлил молбата след нейното оттегляне в съответствие с член 28, параграф 1 от Директивата относно процедурите.
(
20
)	Вж. член 25, параграф 2 от Регламент „Дъблин“.
(
21
)	Това е моето разбиране за фактическата обстановка по случая на г‑жа H., което се основава на информацията от делото, образувано от националните органи.
(
22
)	Разбирам, че Нидерландия е помолила Германия да преразгледа положението на основание на член 5, параграф 2 от Регламент № 1560/2003: вж. също заключение на генералния адвокат Wathelet по съединени дела X и Х (C‑47/17 и C‑48/17, EU:C:2018:212, т. 81) (решение от 13 ноември 2018 г., EU:C:2018:900.
(
23
)	Съгласно член 19, параграф 2 от Регламента „Дъблин III“ задълженията на замолената държава членка да приеме обратно кандидата, се прекратяват, ако съответната държава e в състояние да установи, че въпросното лице е напуснало територията на държавата членка за най-малко три месеца. Тази разпоредба дава възможност на замолената държава членка да прецени дали тя действително е компетентната държава за целите на Регламент „Дъблин III“, като се вземат предвид всички преки и косвени доказателства, които биха могли да бъдат от значение, както предвижда член 22, параграф 2 и Регламент № 1560/2003.
(
24
)	Решения от 7 юни 2016 г., Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409) и Karim (C‑155/15, EU:C:2016:410).
(
25
)	В дело C‑582/17, H. запитващата юрисдикция задава въпрос, идентичен на първия въпрос по дело C‑583/17, R. В дело C‑582/17, H. няма втори въпрос.
(
26
)	Вж. точка 7 по-горе.
(
27
)	Тези разпоредби се прилагат и в случаите, в които такъв кандидат се придвижва между държави членки без разрешение за пребиваване. Тъй като г‑жа H. и г‑жа R. са подали последователни молби както в Германия, така и в Нидерландия, тук е релевантно това условие в член 18, параграф 1, букви б), в) и г) или член 20, параграф 5.
(
28
)	Вж. точка 17 по-горе.
(
29
)	Вж. точки 85—87 по-долу.
(
30
)	Вж. точка 75 по-долу.
(
31
)	Член 18, параграф 1, буква a) се прилага в случаите, когато е отправено искане за поемане на отговорност. При положение обаче, че в акта за преюдициално запитване няма информация, от която да личи, че нидерландските власти са отправили такова искане до германските си колеги, аз няма да разглеждам повече тази разпоредба.
(
32
)	Решение от 7 юни 2016 г., Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409, т. 41).
(
33
)	Решение от 16 февруари 2017 г., C. K. и др. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, т. 56). Вж. също така определението на понятието „разглеждане на молба за международна закрила“ в точка 7 по-горе.
(
34
)	Решение от 16 февруари 2017 г., C. K. и др. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, т. 57); вж. също съображение 5 от Регламент „Дъблин III“. Вж. също точки 37 и 39 по-горе.
(
35
)	Вж. член 1 от Регламент „Евродак“.
(
36
)	Регламент „Дъблин III“ отмени и замени Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна (OВ L 50, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г. глава 19, том 6, стр. 56, наричан по-нататък „Регламент „Дъблин II“), който беше част от предходната система.
(
37
)	Решение от 7 юни 2016 г., Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409, т. 45—47); вж. също точка 43 по-горе.
(
38
)	Решения от 7 юни 2016 г., Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409, т. 51) и от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 45).
(
39
)	Решение от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 49, 50 и 52); вж. също решение от 25 октомври 2017 г., Shiri (C‑201/16, EU:C:2017:805, т. 39).
(
40
)	Решение от 16 февруари 2017 г., C. K. и др. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, т. 59—63); вж. по-нататък съображение 9.
(
41
)	Решение от 6 ноември 2012 г., K (C‑245/11, EU:C:2012:685, т. 36); вж. също бележка под линия 14 по-горе.
(
42
)	Вж. член 3, параграф 2, първа алинея и член 17, параграф 1.
(
43
)	Решение от 6 юни 2013 г., MA и др. (C‑648/11, EU:C:2013:367, т. 50 и цитираната съдебна практика).
(
44
)	Решение от 16 февруари 2017 г., C. K. и др. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, т. 59 и цитираната съдебна практика).
(
45
)	Решение от 25 януари 2018 г., Hasan (C‑360/16, EU:C:2018:35, т. 73 и 74).
(
46
)	Решение от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 93).
(
47
)	Вж. по аналогия текста на Регламент „Дъблин II“, разгледан в решение от 6 юни 2013 г., MA и др. (C‑648/11, EU:C:2013:367, т. 51—53).
(
48
)	Обяснителният меморандум към предложението на Комисията COM(2001 447, точка 2.1; вж. също Работния документ на службите на Комисията SEC(2000) 522, точка 22.
(
49
)	Вж. Работния документ на службите на Комисията SEC(2000) 522, Обяснителния меморандум към предложението на Комисията COM(2001) 447, точка 3.1 и Обяснителния меморандум към предложението на Комисията COM(2008) 820, точка 3.2.
(
50
)	Вж. точка 44 по-горе.
(
51
)	Понятието „семейство“ по смисъла на член 8 от ЕКПЧ не е ограничено само до връзки, основани на брак; то може да включва други фактически семейни връзки, при които страните живеят заедно извън брак (решение на ЕСПЧ от 18 декември 1986 г., Johnston и др./Ирландия, ECLI:CE:ECHR:1986:1218JUD000969782, § 56. Дори при липса на съвместно съжителство може да съществуват достатъчно връзки, за да се приеме, че е налице семеен живот (решение на ЕСПЧ от 7 ноември 2013 г., Vallianatos и др./Гърция ECLI:CE:ECHR:2013:1107JUD002938109, § 49 и § 73).
(
52
)	Този подход бе отхвърлен като принцип, въз основа на който да се определя компетентната държава членка; вж. Работен документ на службите на Комисията SEC(2000) 522, точка 56, подточка 4.
(
53
)	Работен документ на службите на Комисията SEC(2000) 522, точка 6.
(
54
)	Вж. точка 59 по-горе.
(
55
)	Вж. Обяснителния меморандум към предложението на Комисията COM(2008) 820, точка 4, подточка 4.
(
56
)	Вж. Обяснителния меморандум към предложението на Комисията COM(2008) 820, точка 4.
(
57
)	Междуинституционално досие 2008/0243 (COD), 12364/09 Asile 56 CODEC 1000 от 27 юли 2009 г., приложение II, стр. 37.
(
58
)	Съображение 14 от Регламент „Дъблин III“.
(
59
)	Най-често прилаганият критерий по глава III е член 13; вж. решение от 26 юли 2017 г., Jafari (C‑646/16, EU:C:2017:586, т. 87) и проучването, изготвено от ICF International за Европейската комисия на 18 март 2016 г. Evaluation of the Implementation of the Dublin III Regulation — Final Report [„Оценка на прилагането на Регламент „Дъблин III“ — Окончателен доклад“].
(
60
)	Директива от 22 септември 2003 г. (ОВ L 251, 2003 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164).
(
61
)	Вж. съображения 3 и 4 от Директива 2003/86.
(
62
)	Тъй като миналото на кандидата и обстоятелствата около него могат да бъдат проучени по-ефикасно, когато държава членка разгледа положението на членовете на семейството, които са граждани на същата държава по произход; вж. стр. 7 от Обяснителния меморандум към COM(2001) 447, окончателен.
(
63
)	Решение от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 50).
(
64
)	Германското правителство помогна, като предостави в съдебното заседание подробности по хода на делата както на г‑жа H., така и на г‑жа R.
(
65
)	Решение от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 57 и 58).
(
66
)	Решение от 26 юли 2017 г., A.S. (C‑490/16, EU:C:2017:585, т. 34).
(
67
)	Решение от 7 юни 2016 г. (C‑63/15, EU:C:2016:409, т. 36).
(
68
)	Решение от 7 юни 2016 г., Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:409, т. 39 и 44).
(
69
)	Решение от 26 юли 2017 г., Mengesteab (C‑670/16, EU:C:2017:587, т. 46).
(
70
)	Вж. точка 42 по-горе.
(
71
)	Вж. точка 37 по-горе.
(
72
)	Вж. точка 17 по-горе.