62024CJ0215_RES
Дело C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX
(Преюдициално запитване_отправено Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia)
Решение на Съда (четвърти състав) от 11 септември 2025 година
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Европейска заповед за арест, издадена с оглед изпълнението на наказание лишаване от свобода — Член 4, параграф 6 — Случай, при който изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано — Цел за социална реинтеграция — Местопребиваване на осъденото лице — Поемане на изпълнението на наказанието от изпълняващата държава в съответствие с националното ѝ право — Рамково решение 2008/909/ПВР — Взаимно признаване на съдебни решения по наказателни дела за целите на тяхното изпълнение в друга държава членка — Отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода по решение на съд на изпълняващата държава членка — Член 8 — Задължение на изпълняващата държава да признае съдебното решение и да изпълни наказанието — Член 17 — Възможност изпълняващата държава да определи процедурата за изпълнение“
Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2008/909 за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела — Отказ на изпълняващата държава членка да изпълни европейска заповед за арест, издадена за целите на изпълнение на присъда за лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане — Задължение на тази държава членка да поеме изпълнението на наказанието — Последващо отлагане на изпълнението на наказанието от друг съдебен орган на посочената държава членка — Недопустимост
(Рамково решение 2008/909 на Съвета, изменено с Рамково решение 2009/299, член 8, параграф 1 и член 17, параграф 1)
(вж. т. 66, 71—78, 83—85 и диспозитива)
Резюме
В рамките на производство по изпълнение на европейска заповед за арест, издадена за целите на изпълнението на наказание лишаване от свобода, Съдът уточнява, че компетентният съдебен орган на държава членка не може да отложи изпълнението на наказанието, след като е отказал да изпълни тази заповед за арест и е поел изпълнението на присъдата.
YX е осъден на лишаване от свобода за срок от шест месеца от Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто — местен наказателен съд на Вила Нова де Гайя, Португалия), който е запитващата юрисдикция. Тъй като заинтересованото лице e преместило местопребиваването си в Испания, тази юрисдикция издава европейска заповед за арест за целите на изпълнението на това наказание лишаване от свобода.
Въпреки че на основание член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/58 (
1
) компетентният испански съдебен орган отказва да предаде YX на запитващата юрисдикция, той обявява, че признава постановеното от нея съдебно решение за целите на изпълнението му в Испания.
В приложение на испанския наказателен кодекс Juzgado Central de lo Penal no 1 de Madrid (Национален наказателен съд № 1, Мадрид, Испания) отлага изпълнението на разглежданото в главното производство наказание лишаване от свобода за срок от две години.
Тъй като счита, че такова решение за отлагане може да постави под въпрос преследваните с Рамково решение 2008/909 (
2
) цели и принципа на взаимно признаване, запитващата юрисдикция сезира Съда с преюдициално запитване. Тя отбелязва, че компетентният орган на изпълняващата държава по принцип е длъжен да признае осъдителната присъда, постановена от компетентния орган на издаващата държава, и да изпълни наложеното наказание, чиято продължителност и естество трябва да съответстват на предвидените в това съдебно решение. Следователно първият от тези органи не би могъл, без да наруши член 8 от Рамково решение 2008/909, да измени същността на наказанието, наложено от втория орган, и не може да отложи изпълнението на наказанието, наложено на съответното лице в издаващата държава.
Освен това според запитващата юрисдикция член 17 от Рамково решение 2008/909, съгласно който изпълнението на наказанието се урежда от правото на изпълняващата държава, се отнася единствено до мерките за осигуряване на фактическото изпълнение на наказанието лишаване от свобода и следователно, противно на становището на Национален наказателен съд № 1, Мадрид, не включва решение за отлагане на изпълнението на такова наказание.
Така Съдът констатира, че е важно да се определи дали решение за отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода трябва да се счита за изменение на осъдителната присъда, в който случай член 8, параграф 1 от Рамково решение 2008/909 не допуска компетентният орган на изпълняващата държава да постанови такова отлагане, или трябва да се счита за част от изпълнението на тази присъда, в която хипотеза член 17, параграф 1 от разглежданото рамково решение би позволил на посочения орган да постанови такова отлагане.
Съображения на Съда
Най-напред Съдът отбелязва, че нито член 8, параграф 1, нито член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909 се отнасят изрично до хипотезата на отлагане от компетентния орган на изпълняващата държава на изпълнението на наказание лишаване от свобода, наложено от компетентния орган на издаващата държава. По-специално няма текст, който да позволява да се определи дали подобна мярка за отлагане попада в обхвата на понятието „процедура за изпълнение“ на наказанието по смисъла на член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909.
Докато обаче член 17, параграф 1 от това рамково решение предвижда, че компетентните органи на изпълняващата държава упражняват изключителна компетентност по отношение на цялата процедура за изпълнение на наказанието и всички свързани с него мерки, включително предсрочно или условно освобождаване, параграфи 3 и 4 от този член предвиждат най-напред правото на компетентния орган на издаващата държава да бъде информиран по негово искане за правните разпоредби на изпълняващата държава относно предсрочното или условното освобождаване, на следващо място, правото да оттегли удостоверението (
3
), което изразява съгласието на издаващата държава с изпълнението на наказанието, наложено в изпълняващата държава, и накрая, възможността да съобщи условията за предсрочно или условно освобождаване на издаващата държава, за да бъдат взети предвид от компетентния орган на изпълняващата държава.
Така, макар че правомощията, признати на компетентния орган на издаващата държава членка с член 17, параграфи 3 и 4 от това рамково решение, би трябвало a fortiori да се прилагат по отношение на отлагането на изпълнението на наказание лишаване от свобода, като се има предвид, че подобна мярка се предприема преди ефективното изпълнение на посоченото наказание и следователно, за разлика от предсрочното или условното освобождаване, предполага отлагане на изпълнението на цялото наказание, Съдът констатира, че те са били предвидени от законодателя на Съюза само що се отнася до условията за предсрочно или условно освобождаване.
Ето защо Съдът счита, че такава мярка за отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода не попада в обхвата на понятието „процедура за изпълнение“, съдържащо се в член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909.
Тази преценка се потвърждава от обстоятелството, че Рамково решение 2008/947 (
4
), чието приложно поле изключва това на Рамково решение 2008/909 (
5
), е приложимо конкретно за съдебните решения, които сами по себе си са предмет на отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода или са придружени от отделни решения за пробация, които и в двата случая са постановени от компетентен орган на издаващата държава (
6
). Така Рамково решение 2008/947 потвърждава, че въпросът за отлагането на изпълнението на наказание лишаване от свобода трябва да бъде решен от компетентния орган на издаващата държава, съответно в рамките на подлежащото на признаване съдебно решение, а не от компетентния орган на изпълняващата държава в рамките на производството по неговото изпълнение.
Освен това възможността изпълняващата държава да адаптира — извън изрично предвидените в членове 8 и 17 от Рамково решение 2008/909 хипотези — наложеното в издаващата държава наказание или условията за изпълнението му, би могла да накърни особеното взаимно доверие на държавите членки в правните системи на другите държави членки и следователно би била в противоречие с целта за засилване на сътрудничеството между държавите членки по отношение на изпълнението на съдебни решения по наказателни дела. Така посочените членове 8 и 17 играят централна роля при преследването на тази цел, тъй като уточняват обхвата и границите на компетентността, предоставена на компетентните органи на изпълняващата държава, за признаването и изпълнението на съдебни решения по наказателни дела.
Поради тези причини Съдът стига до извода, че отлагането на изпълнението на наказание лишаване от свобода попада в приложното поле на член 8 от Рамково решение 2008/909 и следователно не може да бъде постановено от компетентния орган на изпълняващата държава в приложение на член 17 от това рамково решение.
Накрая, Съдът уточнява, че обстоятелството, че отмяната на отлагането на изпълнението на наказание лишаване от свобода поради нарушение от страна на заинтересованото лице на обективно условие за това отлагане не представлява решение по смисъла на член 4а от Рамково решение 2002/584 (
7
) и поради това може да спада към производството по изпълнение на наложеното наказание, не означава непременно, че решението за отлагане или за отказ за отлагане на наказание лишаване от свобода, е от същото естество.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3, наричано по-нататък „Рамково решение 2002/584“. Съгласно член 4, точка 6 от това рамково решение изпълняващият съдебен орган може да откаже да изпълни европейска заповед за арест, когато европейската заповед за арест е издадена с оглед изпълнение на присъда за лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане и издирваното лице се намира или е гражданин или пребиваващ в изпълняващата страна, а същата поема изпълнението на присъдата или мярката, изискваща задържане съгласно националното си право.
(
2
)	Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (OВ L 327, 2008 г., стр. 27), изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г. (ОВ L 81, 2009 г., стр. 24) (наричано по-нататък „Рамково решение 2008/909“).
(
3
)	Става въпрос за удостоверението по член 4 от Рамково решение 2008/909, чието изпращане е една от формалностите, които трябва да се спазват при поемането от страна на изпълняващата държава на изпълнението на наказание лишаване от свобода, наложено в издаващата държава.
(
4
)	Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (ОВ L 337, 2008 г., стр. 102).
(
5
)	Член 1, параграф 3, буква a) от Рамково решение 2008/947.
(
6
)	Член 2, точки 1, 2 и 5 от Рамково решение 2008/947.
(
7
)	Вж. в този смисъл решения от 22 декември 2017 г., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, т. 77 и 78), и от 23 март 2023 г., Minister for Justice and Equality (Отмяна на отлагането на изпълнението на наказание) (C‑514/21 и C‑515/21, EU:C:2023:235, т. 53 и 54).