61975C0098
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT A. TRABUCCHI
FREMSAT DEN 28. JANUAR 1976 (
1
)
Høje Ret.
Anmodningerne fra »Bundesfinanzhof« om præjudiciel afgørelse i de foreliggende sager vedrører fortolkningen af positionerne 69.12 A og C og 69.13 A og C i den fælles toldtarif. Bogstaverne under position 69.12 henviser til begreberne »bordservice af almindeligt ler« og til »bordservice af fint ler«, medens positionen69.13 omhandler begreberne »pyntegenstande til personlig brug; artikler til boligudstyr af almindeligt ler« eller »pyntegenstande til personlig brug; artikler til boligudstyr af andet keramisk materiale«.
Årsagen til de sager, som har givet anledning til anmodningerne om præjudiciel afgørelse, er naturligvis en meningsforskel mellem de pågældende selskaber og deres respektive toldmyndigheder vedrørende klassifikationen af varer, indført fra tredjelande. I begge sager drejer det sig om håndværksmæssigt fremstillede lervarer. De tyske toldmyndigheder mener, at disse hører under begrebet bordservice af fint ler i position 69.12 C (sag 99/75) og under begrebet pyntegenstande til personlig brug eller artikler til boligudstyr »af andet keramisk materiale« i position 69.13 C (sag 98/75).
De klassifikationer, som de tyske toldmyndigheder har foretaget, er baseret på resultatet af undersøgelser, som de tyske toldmyndigheder lod foretage ved et speciallaboratorium, som efter kemiske og mikroskopiske analyser kom til det resultat, at det drejede sig om ler, der var ublandet, men bearbejdet i videre omfang, end det normalt sker ved varer af almindeligt ler.
Sagsøgeren i sagen 99/75 støttede sin indvending mod de tyske toldmyndigheders afgørelse på en erklæring fra leverandøren, hvorefter de pågældende varer udelukkende var fremstillet af naturler fra en bestemt aflejring, og ikke var tilsat andet materiale. Sagsøgeren har også fremlagt en erklæring fra et tysk speciallaboratorium, hvori det bekræftes, at det råstof, som er anvendt til fremstillingen af nævnte produkter, var almindeligt ler. Resultaterne af de eksperterklæringer, som sagsøgere i de to sager har fremlagt, synes desuden at vise, at visse lersorter af en særlig kvalitet uden rensning umiddelbart kan anvendes til fremstilling af fine keramikvarer. Det skulle netop være det, der er tilfældet i den foreliggende sag.
Alligevel har den nationale forvaltningsdomstol, som er kompetent til at træffe afgørelse i disse to tvister, ment, at den pågældende toldklassifikation udelukkende bør baseres på varens objektive beskaffenhed, altså på finkornetheden og ensartetheden af det keramiske materiale, og har udtalt, at beskaffenheden af råstoffet var irrelevant. Begrebet varer af almindeligt ler er altså ikke det samme som begrebet varer af naturler.
Det første spørgsmål, som er forelagt Dem, er følgende: Skal man, når det skal afgøres, om en vare af almindeligt ler skal klassificeres i den ene eller den anden toldkategori, tage hensyn til det anvendte råstofs kendetegn, eller skal man lade den fremstillede vares objektive beskaffenhed være afgørende?
Domstolen har flere gange i sin retspraksis understreget vigtigheden af varernes særlige objektive kendetegn med henblik på deres toldklassifikation i den fælles toldtarif (se f.eks. dommen i sag 36/71, Günter Henck, Recueil 1972, s. 198 og senest, dommen af 10. december 1975 i sag 53/75, Vandertaelen).
I den foreliggende sag ligger bestemte oversættelser af den fælles toldtarif som f.eks. den italienske og den engelske oversættelse vægt på råstoffets beskaffenhed efter forarbejdning (»terracotta«, »pottery« varer af almindeligt ler). Andre oversættelser derimod som f.eks. den tyske og den franske lægger snarere vægt på råstoffet. Dog synes bogstavet A i selve den franske tekst til position 69/12 at omhandle råstoffet (»terre commune« varer af almindeligt ler), mens bogstavet C angiver det færdige produkt (»poterie fine« varer af fint ler). Denne forskel behøver ikke at være udtryk for en modsigelse eller en usikkerhed fra lovgivers side. De sidstnævnte oversættelser tager nemlig hensyn til typetilfældene. Normalt er almindelige lervarer nemlig fremstillet af almindeligt ler, medens finere lervarer er fremstillet af ler, som har gennemgået en rensningsproces. Men dette er ikke ensbetydende med, at man ikke, når man anvender ler, som allerede i naturlig tilstand har en særlig finhedsgrad, kan fremstille varer af fint keramik, uden at der er behov for en yderligere bearbejdning.
Det der skal lægges mærke til er, at den omtalte position ikke i nogen udgave indeholder en henvisning til rensningsprocessen for råstoffet.
Jeg mener derfor, at varens objektive kendetegn må være et afgørende kriterium for sondringen mellem disse to begreber, uafhængigt af, om det anvendte råstof har gennemgået en industriel rensningsproces. Dette synspunkt er også i overensstemmelse med det praktiske kriterium, som Domstolen adskillige gange har lagt til grund for afgørelser i toldklassifikationssager, og opfylder også kravet, om at der træffes afgørelse ud fra så enkle og så klare kriterier som muligt, for at undgå unødig usikkerhed og forvirring for toldmyndighederne i deres arbejde. Endelig opfylder ovenstående også retssikkerhedskravet.
Men nu opstår spørgsmålet om, hvorledes de kendetegn skal defineres, hvorved varer af almindeligt ler kan adskilles fra varer af fint ler i position 69.12 C og fra varer af andet keramisk materiale end porcelæn i position 69.13 C i toldtariffen.
Med henblik på at definere disse begreber henviser de forklarende bemærkninger til den fælles toldtarif til de forklarende bemærkninger i Bruxelles-nomenklaturen. For at adskille varer af porcelæn fra varer af andet keramisk materiale i position 69.12, afgrænser bemærkningerne varer af almindeligt ler og varer af fajance ved at henvise til særlige ydre kendetegn: de sidstnævnte er omfattet af position 69.12 C sammen med varer af fint ler, og det er sandsynligt, at de kriterier, som i Bruxelles-bemærkningerne anføres for dem, også gælder for varer af fint ler.
De forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen fremhæver som særlige kendetegn for varer af almindeligt ler især den jordagtige og opakke keramik, som fremkommer heraf og varernes struktur. Skønt strukturen i fajancevarerne er noget kornet til forskel fra porcelæn, er den dog meget fin og ensartet. Også selve farven kan være en faktor, som kan hjælpe til at afgrænse varer af almindeligt ler. De forklarende bemærkninger synes ganske vist at fremhæve de begreber, som jeg undersøger her, først og fremmest med henblik på at angive forskellen mellem varer af andet keramisk materiale og porcelæn; men samtidig behandles de pågældende to former for lervarer særskilt, idet det angives, hvilke er de to formers særlige kendetegn, som altså også kan benyttes til at afgrænse varerne fra hinanden. Der er altså ingen grund til, at disse kriterier ikke også kan gælde for afgrænsningen af de tilsvarende varer i positionerne 69.12 og 69.13 i den fælles toldtarif.
Nomenklaturudvalget for den fælles toldtarif har i sin tariferingsudtalelse af 19. juni 1972 især anset brudfladens ensartethed og finkornethed som faktorer, der set i forhold til råstoffets finhedsgrad, er egnet til at afgrænse vægfliser af almindeligt ler fra vægfliser af andet keramisk materiale, fordi disse kendetegn kan sammenlignes med råstoffets forfinelsesgrad. Som man har anført under proceduren drejer det sig ikke om at finde frem til en generel definition af de pågældende begreber, men alene om anvendelsen heraf på en bestemt vare. Kommissionen har i sine indlæg hævdet, at disse kriterier kunne bruges på et mere generelt plan, uden dog at ville udelukke andre hjælpekriterier til at bestemme varer af almindeligt ler, heriblandt især disse varers porøsitet, gennemtrængelighed, uigennemsigtelighed, og om der let kan ridses i dem med stål.
Det er efter min opfattelse ikke Domstolens opgave at afgive en udtalelse om værdien af kriterier, som er så tekniske, at Domstolen ikke har mulighed for at bedømme dem.
Den viden, som juristen besidder om lervarer sætter ham ikke i stand til, når kriterierne skal anvendes, at bedømme, om man skal anse de særlige kendetegn, som der lægges vægt på i bemærkningerne til Bruxelles-nomenklaturen eller de øvrige kendetegn, som Kommissionen har anført, som de mest dækkende gengivelser af varens reelle beskaffenhed.
Jeg ved ikke, om nogen af disse to grupper af kriterier kan forsyne toldmyndighederne med et middel, som kan anvendes i alle tilfælde til at tarifere de pågældende varer; jeg kan altså ikke nå længere i afgørelsen af, om den ene gruppe kriterier er bedre end den anden. I sådanne sager er det tilrådeligt så vidt muligt at undlade at komme nærmere ind på realiteten i rent tekniske kriterier og i stedet begrænse sig til hypoteser, som har støtte i kriterier, anvist af særlige organer med en særlig indsigt på området for toldklassifikation.
Selv om det er muligt for Domstolen at indhente en ekspertudtalelse om tekniske spørgsmål, for at den kan afgøre en konkret sag, mener jeg under hensyntagen til den almene betydning af domme, som afsiges med hjemmel i traktatens artikel 177, at man tværtimod skal undgå at indhente ekspertudtalelser ved præjudicielle fortolkninger. I denne forbindelse skal jeg gøre opmærksom på, at efter det af Bundesfinanzhof oplyste er det indtil nu ikke lykkedes de eksperter, som udgør Nomenklaturudvalget for den fælles toldtarif at nå til enighed om, hvorledes begrebet almindeligt ler i kapitel 69 i nævnte tarif skal afgrænses. Betydningen af dette faktum skal man ikke undervurdere.
Som Kommissionen har anført er de ovenfor nævnte forskellige kriterier ikke nødvendigvis indbyrdes uforenelige, og man kan derfor antage, at de som regel vil kunne anvendes sammen, eller i det mindste på en sådan måde, at de supplerer hinanden.
I øvrigt kan det blive nødvendigt at anvende de kriterier, som Kommissionen har anført, når de i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen angivne afgrænsende kendetegn i en bestemt sag og for en særlig type varer viser sig utilstrækkelige som basis for en klassifikation.
Omvendt måtte anvendelsen af de af Kommissionen foreslåede kriterier forkastes, hvis dette, som det kunne være tilfældet i denne sag, førte til en toldklassifikation, der var forskellig fra den, som anvendelse af de kriterier, der er bestemt i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, ville føre til. I så fald mener jeg nemlig, at man af hensyn til retssikkerheden skal foretrække de sidstnævnte, fordi de forklarende bemærkninger til toldtariffen selv udtrykkeligt henviser dertil. Dette synes også at være i overensstemmelse med fast praksis ved Domstolen, hvorefter de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen af mangel på fællesskabsbestemmelser gælder som fortolkningsmiddel til den fælles toldtarif. For blot at omtale de seneste af en lang række domme skal jeg i denne forbindelse henvise til sagerne 12/73, Muras (Sml. 1973, s. 977), 185/73 König (Sml. 1974, s. 620), og 35/75; Matisa af 23. oktober 1975.
Den omstændighed, at Kommissionen har henvist til særlige kriterier, som Nomenklaturudvalget for den fælles toldtarif har anvendt ved klassifikationen af en bestemt vare, er, når der ikke eksisterer en mere officiel stillingtagen fra dette udvalg, ikke tilstrækkeligt til at allerede på nuværende tidspunkt at fravige de kriterier, som er angivet i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen.
Jeg foreslår derfor, at De besvarer Bundesfinanzhofs spørgsmål ved at kende for ret:
Begreberne »bordservice af almindeligt ler« og »pyntegenstande til personligt brug; artikler til boligudstyr« i positionerne 69.12 A og 69.13 A i den fælles toldtarif adskiller sig fra begreberne »bordservice af fint ler« og »pyntegenstande til personlig brug; artikler til boligudstyr af andet keramisk materiale« i positionerne 69.12 C og 69.13 . ved den færdige vares kvalitet og de objektive kendetegn, således som disse er beskrevet i De forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen under henvisning til position 69.12, og som disse kendetegn desuden er angivet i den udtalelse, som Kommissionen den 19. juni 1972 afgav vedrørende en bestemt vare under begrebet »andet keramisk materiale« end almindeligt ler, i position 69.08.
I tilfælde af konflikt mellem de kriterier, som er beskrevet i De forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen for disse positioner, og de kriterier, som er angivet af Kommissionen, bør de kriterier, som er angivet i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, have forrang, sålænge der ikke findes forklarende fællesskabsbemærkninger eller en tilsvarende stillingtagen angående de ovenfor nævnte positioner.
(
1
) – Oversat fra italiensk.