61986O0117(01)
DOMSTOLENS KENDELSE
5. november 1986 (
*1
)
I sag 117/86,
Unión de Federaciones Agrarias de España (UFADE), Madrid, ved advokat Blas Camacho Zancada, Ilustre Colegio, Madrid, og med valgt adresse i Luxembourg hos Mareile Aldinger-Tziovas, 15 B, boulevard Grande-Duchesse Charlotte,
sagsøger,
mod
Rådet for De europæiske Fællesskaberved direktør for den juridiske tjeneste Antonio Sacchettini, ekspeditionssekretær ved den juridiske tjeneste Arthur Bräutigam og José Elizalde, Rådets generalsekretariat, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Jörg Käser, Den europæiske Investeringsbank,
og
Kommissionen for De euopæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Jean-Claude Séché og Carlos Palacio de Oriol, Kommissionens juridiske tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georges Kremlis, Kommissionens juridiske tjeneste, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,
sagsøgte,
angående en påstand om annullation af Rådets forordning (EØF) nr. 569/86 af 25. februar 1986 og af Kommissionens forordning (EØF) nr. 574/86 af 28. februar 1986,
har
DOMSTOLEN
sammensat af præsidenten Mackenzie Stuart, afdelingsformændene Y. Galmot, C. Kakouris, T. F. O'Higgins og F. Schockweiler, dommerne G. Bosco, T. Koopmans, O. Due, U. Everling, K. Bahlmann, R. Joliét, J. C. Moitinho de Almeida og G. C. Rodríguez Iglesias,
generaladvokat: M. Darmon
justitssekretær: P. Heim
efter at have hørt generaladvokaten
afsagt følgende
KENDELSE
1
Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 20. maj 1986, har UFADE, der er en sammenslutning af spanske landbrugsorganisationer, i medfør af EØF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med påstand om annullation af:
—
Rådets forordning nr. 569/86 af 25. februar 1986 om de almindelige gennemførelsesbestemmelser for den supplerende mekanisme for samhandelen (EFT L 55, s. 106);
—
Kommissionens forordning nr. 574/86 af 28. februar 1986 om gennemførelsesbestemmelser for den supplerende mekanisme for samhandelen (EFT L 57, s. 1).
2
Den supplerende mekanisme for samhandelen (herefter benævnt SMS) mellem Spanien og Det europæiske Fællesskab i dettes sammensætning før Spaniens og Portugals tiltrædelse (herefter benævnt De Ti) er indført ved artiklerne 81 ff. i akten vedrørende vilkårene for kongeriget Spaniens og republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT 1985, L 302, s. 23). Medmindre Rådet bestemmer andet, finder ordningen blandt andet anvendelse på spanske udførsler af nye kartofler og af vin samt, med virkning fra 1. januar 1990, på spanske udførsler af frugt og grønsager.
3
I henhold til de omtvistede forordninger, hvorved de almindelige bestemmelser samt gennemførelsesbestemmelserne for SMS er fastsat, indføres en ordning med certifikater og sikkerhedsstillelse ved udførsel af de pågældende spanske landbrugsprodukter til De Ti. Sagsøgeren har gjort gældende, at denne ordning hverken er foreskrevet eller hjemlet i tiltrædelsesakten, og at den både er i strid med EØF-traktatens bestemmelser om frie varebevægelser og med proportionalitetsprincippet og princippet om fællesskabspræferencen.
4
Til støtte for, at søgsmålet kan antages til realitetsbehandling, har UFADE anført, at organisationen i henhold til sine vedtægter har til opgave at varetage de generelle erhvervsinteresser for personer, der inden for landbrugssektoren bærer risikoen ved drift af landbrug, skovbrug og husdyrbrug, samt at fremme afsætningen af produkter fra landbrug og husdyrbrug. UFADE har bemærket, at den som organisation berøres umiddelbart og individuelt af de omtvistede forordninger, eftersom deres gennemførelse påvirker vilkårene for de spanske producenter og eksportører, som organisationen repræsenterer, og fordi bestemmelserne binder de spanske eksportører, uden at der kræves nogen efterfølgende foranstaltning af en national myndighed eller af en fællesskabsinstitution. Forordningerne udgør endvidere en flerhed af beslutninger, der berører bestemte personer, der adskiller sig fra andre borgere ved særlige erhvervsinteresser, som varetages af UFADE.
5
Ved begæringer, indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 25. juli og den 1. august 1986, har Rådet og Kommissionen i medfør af artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement nedlagt påstand om, at sagsøgerens søgsmål afvises uden at der indledes behandling af sagens realitet.
6
De to institutioner har navnlig gjort gældende, at de omhandlede forordninger efter deres abstrakte, objektive og generelle indhold finder anvendelse på alle importører og eksportører, der nu eller senere vil lade produkter omfattet af SMS overgå til frit forbrug i Spanien eller i De Ti. Forordningerne finder følgelig anvendelse på objektivt bestemte situationer, og skaber retsvirkninger for grupper af personer, der er beskrevet på generel og abstrakt måde. I øvrigt er de interesser, som den sagsøgende organisation skal varetage i henhold til sine vedtægter, ikke de samme som de interesser, der berøres af de omhandlede forordninger. Ordningen med SMS-certifikatet griber ikke ind i landbrugsproducenternes interesser, men berører de erhvervsdrivende, der handler med disse produkter. UFADE er ikke en erhvervsorganisation for handelsleddet. For så vidt som sagsøgeren har anført, at de spanske landbrugeres kollektive interesser nødvendigvis skades, såfremt eksportmarkederne for de produkter, der udføres til De Ti på SMS-vilkår, udvikler sig negativt, har de sagsøgte anført, at der her er tale om en indirekte og ubestemt interesse. Endvidere har Domstolen i sin praksis konsekvent taget afstand fra den opfattelse, at en organisation i sin egenskab af repræsentant for en gruppe erhvervsdrivende berøres individuelt af en retsakt, som påvirker denne gruppes generelle interesser.
7
Ifølge artikel 91, stk. 3, i procesreglementet forhandles der mundtligt om sådanne begæringer, medmindre Domstolen bestemmer andet. Domstolen finder ikke, at den mundtlige forhandling bør indledes, og beslutter i overensstemmelse med artikel 91, stk. 4, at træffe afgørelse vedrørende begæringerne på grundlag af de skriftlige indlæg.
8
I henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, kan private anfægte en beslutning, som, skønt den er udfærdiget i form af en forordning, dog berører dem umiddelbart og individuelt. Som fastslået af Domstolen i dommen af 17. juni 1980 (Caipak m. fl., de forenede sager 789 og 790/79, Sml. s. 1949), er formålet med denne bestemmelse især at forhindre, at fællesskabsinstitutionerne blot ved at vælge forordningsformen kan afskære en privat fra at indgive et søgsmål mod en beslutning, som berører ham umiddelbart og individuelt, og således at præcisere, at valget af form ikke kan ændre en retsakts karakter.
9
I henhold til traktatens artikel 189, stk. 2, er kriteriet for sondringen mellem en forordning og en beslutning, om den pågældende retsakt er almengyldig. Det afgørende for en beslutning er, at den retter sig til et begrænset antal »modtagere«, hvorimod en forordning, der i princippet er retsanordnende, ikke omfatter et begrænset antal modtagere — angivet ved navn eller hvis identitet kan fastslås på anden måde — men på abstrakt beskrevne grupper i deres helhed. Der skal herefter tages stilling til den retlige karakter af de under nærværende sag anfægtede retsakter.
10
Ved forordning nr. 569/86 om de almindelige gennemførelsesbestemmelser for SMS har Rådet indført en ordning, hvorefter de pågældende produkter kun kan overgå til frit forbrug mod fremlæggelse af et SMS-certifikat samt sikkerhedsstillelse. Ved forordning nr. 574/86 har Kommissionen fastsat gennemførelsesbestemmelserne vedrørende forvaltningen af SMS, herunder bestemmelserne om SMS-certifikatet. Ifølge forordningen skal de produkter, der anføres i certifikatet, overgå til frit forbrug inden for certifikatets gyldighedsperiode, og det er fastsat, hvilke oplysninger certifikaterne skal indeholde, ligesom der hjemles mulighed for at overdrage rettighederne efter certifikatet.
11
De forpligtelser, der følger af de omhandlede forordninger, påhviler — så længe SMS-ordningen står ved magt — enhver, der nu eller senere ønsker at gennemføre en eksport- eller importforretning med hensyn til de produkter, der er omfattet af SMS. Bestemmelserne omfatter ubestemte persongrupper, der er beskrevet på generel og abstrakt måde, og de finder anvendelse på objektivt bestemte situationer. De omhandlede forordninger er følgelig almengyldige i traktatens artikel 189's forstand, og de kan ikke betragtes som en beslutning eller en flerhed af beslutninger, som, skønt udfærdiget i form af en forordning, dog berører sagsøgeren umiddelbart og individuelt.
12
Rådet og Kommissionen har desuden med rette anført, at det følger af Domstolens faste praksis, især dommen af 14. december 1962 (Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes, de forenede sager 16 og 17/62, Sml. 1954-1964, s. 359), at princippet om, at en organisation i sin egenskab af repræsentant for en gruppe erhvervsdrivende berøres individuelt af en retsakt, som påvirker denne gruppes generelle interesser, ikke kan tiltrædes. Den omstændighed, at de omtvistede forordninger påvirker de spanske landbrugeres generelle interesser, medfører følgelig ikke, at sagsøgeren i sin egenskab af repræsentant for en gruppe erhvervsdrivende har en individuel interesse i at anlægge et annullationssøgsmål.
13
Søgsmålet vil herefter være at afvise.
Sagens omkostninger
14
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Af disse grunde
samt på grundlag af den refererende dommers rapport
og efter at have hørt generaladvokaten
bestemmer
DOMSTOLEN
1)
Sagen afvises.
2)
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Luxembourg, den 5. november 1986.
P. Heim
Justitssekretær
A. J. Mackenzie Stuart
Præsident
(
*1
) – Processprog: Spansk.