61984C0162
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
CARL OTTO LENZ
fremsat den 28. november 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
A.
Den sag, som jeg i dag skal tage stilling til, vedrører afgørelsen, truffet af Revisionsretten for De europæiske Fællesskaber (sagsøgte) af 30. september 1983 (
1
) om ikke at give fru Androniki Vlachou (sagsøgeren) adgang til udvælgelsesprøve CC/LA/4/83, der var en intern udvælgelsesprøve for institutionerne.
1.
Efter afslutningen af sine universitetsstudier i 1971 og erhvervsaktivitet umiddelbart herefter, bl.a. fra januar 1975 til december 1980 ved et juridisk fagforlag i Athen, trådte sagsøgeren i 1981 efter at have bestået en udvælgelsesprøve i Europa-Parlamentets tjeneste. Med virkning fra 1. marts 1981 blev hun udnævnt til oversætter på prøve, lønklasse LA 7, løntrin 3 (
2
).
Derefter blev sagsøgeren ved kontrakt af 8. december 1981 af'sagsøgte med virkning fra 1. december 1981 ansat som midlertidigt ansat i lønklasse LA 5, løntrin 2 (revisor), foreløbig for to år.
Efter udløbet af denne kontrakt blev sagsøgeren ved kontrakt af 25. november 1983 videre ansat i et tidsrum af yderligere et år som oversætter i lønklasse LA 6, løntrin 3.
Efter at have bestået den interne udvælgelsesprøve CC/LA/14/8 3 blev sagsøgeren med virkning fra 1. marts 1984 ansat som tjenestemand på prøve. På grundlag af sin uddannelse og faglige erfaring blev hun i henhold til artikel 3, stk. 1, i Revisionsrettens afgørelse nr. 81/5 af 3. december 1981 (
3
) om indplacering af de ansatte indplaceret i lønklasse LA 6, løntrin 3. Den 1. december 1984 blev hun udnævnt til tjenestemand.
2.
Med henblik på at besætte en af de to stillinger i stillingsgruppe LA 5/4, der var tildelt den græske oversættelsesafdeling, offentliggjorde sagsøgte den 26. april 1983 en meddelelse om den interne udvælgelsesprøve CC/LA/20/82 (revisor/ledende oversætter) (
4
).
En af adgangsbetingelserne for denne udvælgelsesprøve var i henhold til punkt V.2 i meddelelsen »mindst 6 års erhvervserfaring på ledelsesplan med tilknytning til arbejdets art«.
Sagsøgeren deltog i denne udvælgelsesprøve, men fik imidlertid ikke stillingen, idet hun kun blev opført på andenpladsen på den liste over egnede ansøgere, som udvælgelseskomiteen opstillede. Lovligheden af denne udvælgelsesprocedure er genstand for sag 143/84.
Den 2. juni 1983 offentliggjorde sagsøgte meddelelsen om en intern udvælgelsesprøve for institutionerne CC/LA/4/83 med henblik på besættelse af stillingen som sektionsleder/revisor i stillingsgruppe LA 5/4 (
5
). Under punkt V.2 i denne meddelelse var som adgangsbetingelse anført »mindst 10 års faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«. Meddelelsen indeholdt — ligesom meddelelsen om udvælgelsesprøven CC/LA/20/82 — oplysning om, at besættelsen af stillingen principielt ville ske i den første lønklasse, altså i LA 5.
De til stillingen knyttede arbejdsopgaver var beskrevet på følgende måde:
»—
ledelse af den græske oversættelsessektion,
—
revision af oversættelser eller i givet fald oversættelse af tekster uden revision,
—
tilsyn med terminologi- og dokumentationsarbejde eller andet arbejde med særlig tilknytning til sprogområdet, samt
—
medvirken ved oversætternes faglige videreuddannelse.«
I sin rapport til ansættelsesmyndigheden af 16. september 1983 (
6
) fastslog udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøven CC/LA/4/83, at ingen af ansøgerne opfyldte adgangsbetingelserne, særlig den under V.2 i meddelelsen opstillede betingelse om »mindst ti års faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«. Udvælgelseskomiteen så sig ikke i stand til at opstille en liste over egnede ansøgere.
Ved skrivelse af 30. september 1983 (
7
) meddelte sagsøgte sagsøgeren, at udvælgelseskomiteen ikke havde givet hende adgang til udvælgelsesprøven, fordi hun ikke opfyldte kravet om ti års faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde.
Den 24. november 1983 (
8
) opfordrede sagsøgeren bl.a. sagsøgte til at udsætte udvælgelsesprøven CC/LA/4/83 med henblik på at kunne besætte den nævnte stilling via en intern udvælgelsesprøve. Ved klage af 22. december 1983 (
9
) anmodede sagsøgeren om, at afslaget på at give hende adgang til den interne udvælgelsesprøve for institutionerne CC/LA/4/83 annulleredes, at den nævnte udvælgelsesprøve i det hele blev annulleret, samt at der blev gennemført en intern udvælgelsesprøve med henblik på at besætte den nævnte stilling.
Ved afgørelse af 30. marts 1984 (
10
) afviste sagsøgte klagen og anførte herved særligt, at det efter tjenestemandsvedtægtens bestemmelser òg Domstolens bindende praksis ikke er ansættelsesmyndigheden muligt at efterprøve en udvælgelseskomites arbejde, særlig hvad de grunde angår, der foranlediger den til at anerkende eller afvise en ansøgning.
Sagsøgte har gjort gældende, at påstanden om annullation af den interne for institutionerne organiserede udvælgelsesprøve og gennemførelsen af en intern udvælgelsesprøve må afvises, subsidiært, at der må ske frifindelse. Dels er påstanden for sent fremsat; dels har sagsøgte respekteret rækkefølgen af ansættelsesmulighederne i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 29. Sagsøgte kan dog ikke være forpligtet til at anvende mulighederne for en forfremmelse, forflyttelse eller en intern udvælgelsesprøve, når den skønner, atgennemførelsen af en intern udvælgelsesprøve for institutionerne byder på en bedre mulighed for at imødekomme tjenestens interesser ved stillingsbesættelsen.
Nærværende søgsmål er først og fremmest rettet imod afgørelsen om ikke at give sagsøgeren adgang til udvælgelsesprøven CC/LA/4/83 og mod afgørelsen om ikke at annullere hele udvælgelsesproceduren. Påstanden om annullation af udvælgelsesprøven har sagsøgeren i sin replik betegnet som en blot subsidiær påstand og har under den mundtlige forhandling endeligt frafaldet den.
3.
Parternes påstande ved slutningen af den mundtlige forhandling kan sammenfattes på følgende måde:
a)
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
—
det statueres, at udvælgelseskomiteen var uberettiget til at afvise sagsøgerens ansøgning;
—
det statueres derfor, at udvælgelseskomiteen skal genoptage sit arbejde;
—
sagsøgte tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagens omkostninger.
b)
Sagsøgte har nedlagt følgende påstande:
—
sagsøgte frifindes;
—
sagsøgeren tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.
4.
Ved skrivelse af 11. marts 1985 hai Domstolen opfordret sagsøgte til:
a)
at meddele Domstolen fortolkningskriterierne for adgangsbetingelserne, son udvælgelseskomiteen har lagt til grund
b)
at fremlægge udvælgelseskomiteens mødeprotokol, hvori de nævnte fortolkningskriterier er blevet anvendt.
Som svar på denne skrivelse fra Domstolen har sagsøgte på ny fremlagt udvælgelseskomiteens mødeprotokol af 16. september 1983, hvilken protokol sagsøgte allerede havde fremlagt som bilag 2 i akterne til svarskriftet.
5.
Forespurgt under den mundtlige forhandling om de fortolkningskriterier, som udvælgelseskomiteen har lagt til grund for adgangsbetingelserne, har sagsøgte anført følgende:
For at kunne udnævnes til sektionsleder skulle en ansøger have været revisor. Da ingen af ansøgerne rådede over en tiårig erhvervserfaring som revisor, blev begge ansøgninger afvist. Den ene af ansøgerne fik meddelt kriterierne, som beslutningen var baseret på; han har ikke rettet indvendinger mod dem.
B.
I forbindelse med min gennemgang af sagen skal jeg anføre min egen stillingtagen umiddelbart i tilknytning til sagsøgerens og sagsøgtes anbringender.
1.
a)
Sagsøgeren har anført, at hun er blevet skuffet i sin berettigede forventning vedrørende sagsøgtes tilsagn. Før hendes tiltræden i sagsøgtes tjeneste havde både et medlem og en kompetent tjenestemand givet deres tilsagn vedrørende hendes fremtidige karriere. Især blev det antydet over for hende, at hendes udnævnelse til tjenestemand var en ren formssag for sagsøgte.
Sagsøgte har heroverfor indvendt, at der ved sagsøgerens ansættelse ikke blev givet nogen tilsagn med hensyn til hendes udnævnelse til tjenestemand. I øvrigt er det vanskeligt at se, hvilke virkninger en påstået tilsidesættelse af princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning skulle have i den foreliggende sag.
b)
Om sagsøgeren ved sin indtræden i sagsøgtes tjeneste har modtaget nogle tilsagn er irrelevant. Dette spørgsmål skal ikke afgøres, idet tjenestemandsvedtægten, særligt artikel 29, opstiller formkrav til proceduren ved ansættelse af tjenestemænd, således at eventuelle tilsagn i strid hermed ville være retsstridige og derfor ikke bindende.
2.
a)
Sagsøgeren har endvidere bebrejdet sagsøgte, at udvælgelseskomiteerne for udvælgelsesprøven CC/LA/20/82 og for udvælgelsesprøven CC/LA/4/83 — som bestod af de samme personer — inden for kort tid havde fortolket enslydende formuleringer vedrørende adgangsbetingelserne til udvælgelsesprøven forskelligt. Betingelsen, hvorved der krævedes »faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«, blev fortolket betydeligt mindre strengt i den førstnævnte procedure end i den sidstnævnte.
Da adgangsbetingelserne er objektive, kan overholdelsen af dem efterprøves. Ved fastlæggelsen
af objektive kriterier besidder udvælgelseskomiteen ikke noget skøn.
Sagsøgte har herimod anført, at man som ansættelsesmyndighed ikke er kompetent til at vurdere det arbejde, der udføres af en udvælgelseskomite, og særligt de grunde, der har foranlediget denne til at anerkende eller afvise en ansøgning. Det tilkommer således ikke ansættelsesmyndigheden at fravige den fortolkning, som udvælgelseskomiteen har givet formuleringen »på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«.
Bortset herfra er udvælgelseskomiteen i foreliggende tilfælde imidlertid nået til det korrekte resultat, at ingen af ansøgerne opfyldte kravene. Når henses til, at den ledige stilling var en stilling som sektionsleder, indebar stillingens hele beskaffenhed, at udvælgelseskomiteen måtte forudsætte erfaring af vis betydning i det mindste som revisor. Det var således ikke tilstrækkeligt at kunne påvise en vis mindste varighed af den krævede faglige erfaring, men denne erfaring skulle tillige overhovedet eller delvis — efter udvælgelseskomiteens bedømmelse — ligge på et vist niveau.
En sammenligning med adgangsbetingelserne for udvælgelsesprøve CC/LA/20/82 er ikke mulig, idet de to udvælgelsesprøver angik besættelse af forskellige stillinger. Da formålet med begge udvælgelsesprøverne på forhånd var forskelligt, kunne udvælgelseskomiteerne også bedømme ansøgernes faglige erfaring forskelligt.
b)
Det skal her først afgøres, om de nævnte adgangsbetingelser udgør et objektivt kriterium, der retligt kan efterprøves, eller om det drejer sig om et kriterium, der kræver en bedømmelse fra udvælgelseskomiteens side. I sidstnævnte tilfælde kan udvælgelseskomiteens beslutninger ikke efterprøves materielt, idet udvælgelseskomiteen i så fald råder over et vist skøn; alene spørgsmålet om, hvorvidt proceduren er korrekt gennemført, kan i så fald afgøres.
Meddelelsen om udvælgelsesprøven angiver »mindst 10 års faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«. Som det fremgår af meddelelsen, er der tale om stillingen som sektionsleder eller revisor.
Imidlertid indeholder meddelelsen intet om, hvad der skal forstås ved en faglig erfaring »på ledelsesplan«. Denne adgangsbetingelse er derfor ikke således udformet, at spørgsmålet om, hvorvidt den er opfyldt, kan afgøres på grundlag af en direkte anvendelse af objektive kriterier.
Udvælgelseskomiteen måtte derfor allerede inden ansøgernes adgang til udvælgelsesprøven fastlægge kriterierne for denne adgang for på grundlag heraf at kunne bestemme, hvem der kunne gives adgang. Dette følger af formuleringen af selve meddelelsen om udvælgelsesproceduren, der kræver fortolkning, i forbindelse med artikel 5 i bilag 3 til tjenestemandsvedtægten. Ifølge artikel 5, stk. 1, i bilag III til tjenestemandsvedtægten skal udvælgelseskomiteen efter at have set ansøgernes akter udfærdige en liste over ansøgere, der opfylder de betingelser, der er fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Dersom betingelserne i forbindelse med meddelelsen om den ledige stilling ikke i sig selv umiddelbart kan anvendes, idet de kræver en fortolkning fra udvælgelseskomiteens side, skal denne inden den afgør, hvem der skal have adgang, fastsætte knterierne for fortolkning af adgangsbetingelserne. Dersom udvælgelseskomiteen ikke først opstiller disse kriterier, er den ikke senere i stand til at opstille den ved artikel 5, stk. 6, i bilag III til tjenestemandsvedtægten hjemlede liste over egnede ansøgere på korrekt måde sammen med en rapport, der er ledsaget af grunde.
Efter min opfattelse er det i denne sammenhæng nødvendigt at anvende bestemmelsen i artikel 5, stk. 3, i bilag III analogt, dersom et kriterium i en meddelelse om en ledig stilling er uklart og nødvendiggør en fortolkning af udvælgelseskomiteen.
Den afsluttende rapport fra udvælgelseskomiteen for den nævnte udvælgelsesprøve af 16. september 1983 (
11
) indeholder imidlertid ikke nogen oplysning om, at udvælgelseskomiteen har opstillet de nævnte kriterier for fortolkningen af adgangsbetingelserne. Det fastslås her alene, at ingen af ansøgerne opfylder adgangsbetingelserne, og navnlig ikke den under punkt V.2 i meddelelsen opstillede betingelse om »mindst 10 års faglig erfaring på ledelsesplan med tilknytning til det pågældende arbejde«.
Ifølge denne rapport har udvælgelseskomiteen altså ikke opstillet de nævnte kriterier.
Sagsøgte har ganske vist generelt henvist til, at der i alle de sprogafdelinger, hvor stillinger som sektionsleder skulle besættes, er blevet krævet en lang faglig erfaring (ti ir) i forbindelse med den stilling, der skulle besættes; herved har man forstået en faglig erfaring, der i det mindste delvis er erhvervet ved arbejde som revisor.
På et skriftligt spørgsmål fra Domstolen om formuleringen af de nævnte kriterier har sagsøgte alene på ny fremlagt udvælgelseskomiteens rapport. Under den mundtlige forhandling har sagsøgte derefter anført, at alle ansøgere, der ikke kunne godtgøre en ti års faglig erfaring som revisor, blev udelukket fra deltagelse i udvælgelsesprøven.
Udvælgelseskomiteens fremgangsmåde strider imod bilag III til tjenestemandsvedtægten. Til støtte for min opfattelse, hvorefter man ved adgangsbetingelser, der kræver fortolkning, skal anvende artikel 5, stk. 3, i bilag III på samme måde som ved bedømmelsen af kvalifikationsbeviser og opstille kriterier for disse bedømmelser, skal jeg henvise til Domstolens dom af 14. december 1965 i sag 21/65 (
12
), hvor Domstolen fastslog følgende:
»Da udvælgelseskomiteen ikke konkret har angivet de kriterier, som den har ladet sig lede af ved bedømmelsen af kvalifikationsbeviserne, mangler der i dens rapport et væsentligt grundlag for de heri opstillede forslag. Herved har udvælgelseskomiteen tilsidesat bestemmelserne i artikel 5, stk. 6, i bilag III til vedtægten.«
Disse betragtninger fra Domstolens side kan også i fuldt omfang anvendes på denne sag. Dette gælder også den begrundelse, som Domstolen fremsatte i dom af 14. december 1965, og som lyder således:
»De i disse bestemmelser opstillede formforskrifter må anses for væsentlige, fordi den forudgående fastlæggelse af bedømmelseskriterierne skal sikre en objektiv og ensartet bedømmelse af kvalifikationsbeviserne. Endvidere skal kravet om en ’rapport, der er ledsaget af grunde...’ sætte ansættelsesmyndigheden i stand til at gøre meningsfuld brug af sin valgfrihed; dette forudsætter, at den får kendskab til både de almindelige vurderingskriterier, som udvælgelseskomiteen er gået ud fra, samt får underretning om, hvorledes komiteen har anvendt disse kriterier på de personer, der er optaget på listen over egnede ansøgere. Da de nævnte formforskrifter tillige skal beskytte ansøgerne, udgør tilsidesætelsen af dem et klagepunkt imod afviste ansøgere, jfr. tjenestemandsvedtægtens artikel 91.«
På grundlag af udvælgelseskomiteens afsluttende rapport og sagsøgtes indlæg under den mundtlige forhandling står det fast, at udvælgelseskomiteen ikke opstillede de nævnte kriterier. Sagsøgtes afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til udvælgelsesprøve CC/LA/4/83 skal derfor annulleres, fordi den er behæftet med en mangel.
Det ville ikke ændre noget i dette resultat, dersom udvælgelseskomiteen faktisk havde defineret adgangsbetingelserne således, at der krævedes en ti år lang faglig erfaring som revisor, idet dette kriterium ikke blev nævnt i dens rapport.
I øvrigt ville det i hvert fald være tvivlsomt, hvorvidt dette kriterium, såfremt det var blevet opstillet, kunne anses for sagligt begrundet. Således har sagsøgte selv anført, at der ved de andre udvælgelsesprøver til besættelse af lignende stillinger inden for andre sproggrupper er blevet forlangt mindst ti års faglig erfaring, der dog kun delvis skulle foreligge i form af arbejde som revisor. Derfor var det så meget mere påkrævet at få fastlagt de kriterier, som den faglige erfaring skulle bedømmes efter.
Dersom udvælgelseskomiteen ville fravige den hidtidige praksis, burde den i det mindste have begrundet dette nærmere.
3.
Klagepunktet om, at sagsøgte har begået en åbenbar fejl ved bedømmelsen af længden af sagsøgerens faglige erfaring, skal derfor ikke behandles under nærværende sag, idet principperne for bedømmelsen af den faglige erfaring ikke foreligger, hhv. ikke er blevet behørigt fastlagt.
4.
Sagsøgerens anbringende, hvorefter sagsøgte har begået magtfordrejning, fordi det må antages, at sagsøgte slet ikke ønskede, at der skulle komme et positivt resultat ud af den nævnte udvælgelsesprøve, er der ikke længere grund til at behandle, idet sagsøgtes afgørelse, der er bebyrdende for sagsøgeren, utvivlsomt skal annulleres.
5.
Sagsøgeren har foruden sin annullationspåstand tillige nedlagt påstand om, at sagsøgte dømmes til, at udvælgelseskomiteen skal genoptage sit arbejde.
Denne påstand kan der ikke gives medhold. i, idet Domstolen under en sag i henhold til EØF-traktatens artikel 179 alene kan annullere en foranstaltning, der er bebyrdende for sagsøgeren, men derimod ikke direkte kan fastsætte, hvilke følger sagsøgte skal drage af dommen. (
13
). Efter det almindelige princip i EØF-traktatens artikel 176 har den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidrører, dog pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger.
Jeg mener derfor, at denne påstand er uden genstand.
6.
a)
Afsluttende skal jeg kort behandle Revisionsrettens anbringende om, at den ifølge Domstolens praksis ikke var beføjet til at annullere eller ændre udvælgelseskomiteens afgørelse. En udvælgelseskomite er ifølge sagsøgte suveræn og uafhængig, således at ansættelsesmyndigheden hverken er beføjet til eller har kompetence til at kontrollere lovligheden af den procedure, som udvælgelseskomiteen har gennemført.
b)
Sagsøgtes anbringende er næppe rigtigt, når det udtrykkes så alment.
Det må ganske vist indrømmes, at udvælgelseskomiteen med hensyn til den saglige vurdering af kvalifikationsbeviser og prøveresultater er uafhængig. Den råder her over et frit skøn. Dette følger også af selve formålet med udvælgelsesproceduren og af Domstolens praksis, f.eks. dom af 9. oktober 1974 i de forenede sager 112, 144 og 145/73 (
14
), dom af 9. februar 1984 i de forenede sager 316/82 og 40/83 (
15
), samt dom af 16. marts 1978 i sag 7/77 (
16
).
Udvælgelseskomiteens uafhængighed angår imidlertid kun den saglige bedømmelse af kvalifikationsbeviser og prøveresultater, der er genstand for de nævnte afgørelser: bedømmelse af ansøgerens egnethed (dom af 9. oktober 1974), bedømmelse af den faglige egnethed (dom af 9. februar 1984), bedømmelse af den relevante erfaring (dom af 16. marts 1978).
Denne uafhængighed fritager imidlertid ikke udvælgelseskomiteen fra at overholde retsforskrifter. Generaladvokat Gand har i sit forslag til afgørelse i sag 23/64 (
17
) udtrykt det på følgende måde:
»Givetvis ligger grænsen for udvælgelseskomiteens frihed i den forpligtelse, der består for den til at overholde gældende bestemmelser om udvælgelsesprøver, både de almindelige bestemmelser og også regler vedrørende enkelthederne i udvælgelsesprøven, f.eks. angående arten af prøverne og de koefficienter, der er fastsat for hver enkelt prøve. På den anden side træffer udvælgelseskomiteen sin afgørelse absolut suverænt, når det foretager sine bedømmelser af de forskellige ansøgere inden for de førnævnte grænser, giver ansøgerne karakterer eller opstiller en bestemt rangfølge.«
Denne sondring mellem retlig bundethed på den ene side og bedømmelseskompetencen på den anden har betydning ved bestemmelsen af de beføjelser, som ansættelsesmyndigheden har over for udvælgelseskomiteen. Ganske vist har Domstolen i den nævnte dom af 16. marts 1978 i sag 7/77 anført, at klageproceduren er meningsløs, hvis det er beslutninger fra udvælgelseskomiteen, der anfægtes, eftersom ansættelsesmyndigheden ikke kan ændre disse beslutninger. Dette kan imidlertid kun gælde i det tilfælde, hvor udvælgelseskomiteen foretager tilhdelige bedømmelser i forbindelse med de opgaver, der er overdraget den. Resultatet kan imidlertid ikke anvendes, dersom udvælgelseskomiteen scetter sig ud over retsregler, hvilket den trods sin saglige uafhængighed ikke er beføjet til.
Ansættelsesmyndigheden er således ikke kun beføjet, men tillige forpligtet til at påse, at udvælgelseskomiteens arbejde forløber korrekt, og i givet fald annullere retsstridige afgørelser fra en udvælgelseskomite, når blot ansættelsesmyndigheden herved respekterer komiteens saglige uafhængighed med hensyn til bedømmelsen af kvalifikationsbeviser og prøver.
Dette følger også af kravene om en hensigtsmæssig og effektiv retsbeskyttelse. Det er ikke rimeligt at henvise en tjenestemand, der er blevet skadet ved en åbenbart retsstridig optræden fra en udvælgelseskomites side, til at skulle anlægge en tidsmæssigt betragteligt længere sag ved Domstolen, når ansættelsesmyndigheden på forhånd råder over muligheden for under forvaltningsproceduren i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90 at tage stilling til den pågældendes klage.
Dette har sagsøgte imidlertid ikke gjort i nærværende tilfælde.
7.
Da der således må gives dom efter hovedpåstanden, idet der alene skal frifindes for påstanden om at få fastslået de konkrete retlige foranstaltninger, som sagsøgte skal træffe efter dommen, finder jeg det korrekt, at sagsøgte i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes til at bære samtlige sagens omkostninger.
Det forhold, at sagsøgeren indledningsvis nedlagde påstand om annullation af den samlede udvælgelsesprocedure, er ikke til hinder herfor. Da denne påstand ifølge en sproglig fortolkning af stævningen stod i modsætning til de øvrige påstande, var det klart, at påstanden var subsidiær eller alternativ. Dette har sagsøgeren også klargjort i sin replik og har til sidst frafaldet påstanden under den mundtlige forhandling. Der findes derfor ikke at være grundlag for at pålægge sagsøgeren en del af sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4.
C.
Jeg fremsætter herefter følgende forslag til afgørelse:
1)
Sagsøgtes afgørelse om ikke at give hende adgang til udvælgelsesprøve CC/LA/4/83, meddelt hende den 30. september 1983, annulleres.
2)
Sagsøgte frifindes i øvrigt.
3)
Sagsøgte betaler sagens omkostninger.
(
*1
) – Oversat fra tysk.
(
1
) – Bilag 1 til stævningen.
(
2
) – Generalsekretären for Europa-Parlamentets afgørelse af 29. juli 1981, bilag 3 c til duplikken.
(
3
) – Bilag 2 til duplikken.
(
4
) – Bilag 1 til duplikken.
(
5
) – Bilag 1 til suevningen.
(
6
) – Bilag 2 til svarskriftet.
(
7
) – Bilag 2 til stævningen.
(
8
) – Bilag 3 til suevningen.
(
9
) – Bilag 4 til suevningen.
(
10
) – Bilag 5 til stævningen.
(
11
) – Bilag 2 til svarskriftet.
(
12
) – Dom af 14. december 1965 i sag 21/65 — Domenico Morina mod Europa-Pariamentet — Sml. 1965-1968, s. 157; denne dom i henhold til tjenestemandsvedtægten for EØF og Euratom (EØF-forordning nr. 31, Euratom-forordning nr. 11, JO 1962, s. 1385) kan overferes pi EFtjenestemandsvedtxgten, idet ordlyden af respektive bilag III er identiske.
(
13
) – Dom af 28. oktober 1980 i sag 2/80 — Hüben Dautzenberg mod De europæiske Fællesskabers Domstol — Sml. 1980, s. 3107; samt generaladvokat Warners forslag til afgørelse, pi anferte sted, særligt s. 3123; dom af 15. december 1966 i sag 62/65 — Manlio Serio mod Euratom-Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 843.
(
14
) – Dom af 9. oktober 1974 i de forenede sager 112, 144 og 105/73 — Anna Maria Campogrande o.a. mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber — Sml. 1974, s. 957.
(
15
) – Dom af 9. februar 1984 i de forenede sager 316/82 og 40/83 — Nelly Kohler mod Revisionsretten for De europæiske Fællesskaber — Sml. 1984, s. 641.
(
16
) – Dom af 16. marts 1978 i sag 7/77 — Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber — Sml. 1978, s. 769.
(
17
) – Sag 23/64 — Thérèse Vandevyvere mod Europa-Parlamentet — Sml. 1965-1968, s. 41.