61986CC0162_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
A - Faktiske omstaendigheder
1 . Ordningen med opkraevning af en praemieudligningsafgift for faarekoedsprodukter, i henseende til hvilke der ikke er ydet variabel praemie ved slagtning, er ikke alene blevet forelagt Domstolen til proevelse ved Det Forenede Kongeriges direkte soegsmaal mod Kommissionen ( 1 ), som jeg netop har taget stilling til, men ogsaa i form af en anmodning om praejudiciel afgoerelse fra High Court of Justice of England and Wales .
De faktiske omstaendigheder i sagen for High Court er foelgende :
2 . I februar 1986 solgte selskabet Johnson til selskabet LST nogle partier faarekoedsprodukter til udfoersel, for hvilke der ikke kunne ydes variabel praemie ved slagtning . Koedet blev som paataenkt udfoert . Herefter opkraevede Intervention Board for Agricultural Produce, som er det organ i Det Forenede Kongerige, der opkraever praemieudligningsafgift, et beloeb svarende til den variable praemie ved slagtning hos LST . LST, stoettet af Johnson, indbragte sagen for High Court of Justice med paastand om, at det anerkendtes, at selskabet ikke var forpligtet til at betale praemieudligningsafgift i forbindelse med den omhandlede udfoersel, idet sagsoegerne anfoerte, at de faellesskabsretlige bestemmelser, som Intervention Board henviste til, var ugyldige .
3 . High Court of Justice forelagde herefter Domstolen foelgende spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse :
"Er Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3451/85 af 6 . december 1985 og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 9/86 af 3 . januar 1986, begge om aendring af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1633/84 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende variabel praemie ved slagtning af faar, ugyldige, for saa vidt der i henhold til disse forordninger skal opkraeves 'clawback-afgift' som omhandlet i artikel 9, stk . 3, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1837/80 for produkter, i henseende til hvilke der ikke kan ydes variabel praemie ved slagtning?"
B - Droeftelse
4 . Indlaeggene fra sagsoegerne i hovedsagen, Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber svarer i vidt omfang til, hvad der er blevet gjort gaeldende i sag 61/86 ( Sml . 1988, s . 0000 ). For saa vidt henviser jeg til mit forslag til afgoerelse i dag i naevnte sag .
5 . I henseende til naervaerende praejudicielle sag behoever jeg saaledes kun at undersoege et enkelt retligt argument, som udelukkende er blevet fremsat i denne sag, af sagsoegerne, nemlig at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling .
6 . Sagsoegerne er af den opfattelse, at det er udtryk for en tilsidesaettelse af princippet i EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3, at faarekoedsproducenter i omraade 5 ( Storbritannien ), der ikke kan opnaa praemie ved slagtning for deres produkter, alligevel skal betale en praemieudligningsafgift, mens faarekoedsproducenterne i de oevrige omraader i Faellesskabet, som heller ikke faar udbetalt nogen praemie ved slagtning, ikke skal betale en saadan afgift .
7 . Kommissionen har derimod bestridt, at der er sket nogen tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet den anfoerer, at der kun ydes variabel praemie ved slagtning i omraade 5, hvorfor faarekoedsproducenterne dér ikke kan sidestilles med faarekoedsproducenterne i andre omraader .
8 . Sammenligner man generelt forholdene for faarekoedsproducenterne i omraade 5 med forholdene for producenterne i de oevrige omraader i Faellesskabet, maa der gives Kommissionen medhold i, at disse ikke i saa henseende kan sidestilles .
9 . Man maa saaledes ikke glemme, at faarekoedsproducenterne i omraade 5 foer de oevrige producenter i Faellesskabet nyder godt af praemien til faarekoedsproducenter, for saa vidt angaar en del af denne . De har hermed en konkurrencemaessig fortrinsstilling i forhold til faarekoedsproducenterne i de oevrige omraader i Faellesskabet og kan dermed ikke sidestilles med disse .
10 . Jeg bemaerker her for det foerste, at det fremgaar af Domstolens faste praksis ( 2 ), at princippet om forbud mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 40 ikke er til hinder for, at ensartede situationer behandles forskelligt, naar forskelsbehandlingen er objektivt begrundet . Hertil kommer, at betragter man de objektive forskelle, der er med hensyn til de gaeldende regler og de oekonomiske vilkaar paa de forskellige markeder ( omraader ), maa det ligeledes laegges til grund, at faarekoedsproducenterne i omraade 5 ikke kan sidestilles med producenterne i de oevrige omraader i Faellesskabet .
11 . Der foreligger dermed ingen tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling .
C - Sammenfatning
12 . Naar henses til det resultat, jeg er naaet frem til i mit forslag til afgoerelse i sag 61/86, skal jeg herefter foreslaa, at Domstolen besvarer det af High Court of Justice forelagte praejudicielle spoergsmaal saaledes :
"Retsforhandlingerne for Domstolen har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordninger nr . 3451/85 af 6 . december 1985 og nr . 9/86 af 3 . januar 1986 ."
13 . Jeg bemaerker endvidere, at et eksemplar af forslaget til afgoerelse og af dommen i sag 61/86, som der henvises til i naervaerende sag, boer oversendes til den forelaeggende retsinstans .
(*) Oversat fra tysk .
( 1 ) Sag 61/86, Sml . 1988, s . 0000
( 2 ) Jfr . senest Domstolens dom af 11 . marts 1987 i de forenede sager 279, 280, 285 og 286/84, Walter Rau Lebensmittelwerke mod EOEF, Sml . s . 1069 .