62004CC0247_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Z odločbo z dne 28. maja 2004 je nizozemsko College van Beroep voor het bedrijfsleven Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje glede razlage carinskega zakonika Skupnosti. V bistvu se predložitveno sodišče ukvarja z vprašanjem, ali zavezanec „zakonsko dolguje“ dajatev v smislu člena 236 Uredbe (EGS) št. 2913/92(2) tudi takrat, kadar ima obvestilo, ki ga prav tako predvideva Carinski zakonik, formalno napako – v izvirnem sporu gre za nepristojnost organa, ki je izdal obvestilo.
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
2. Člen 4 Carinskega zakonika vsebuje te opredelitve:
„ V tem zakoniku veljajo naslednje opredelitve
[…]
(9) ‚Carinski dolg‘ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) ali izvozne dajatve (carinski dolg pri izvozu) v višini, ki veljajo za določeno blago po veljavnih predpisih Skupnosti.
[…]
(23) ‚Veljavni predpisi‘ pomeni predpise Skupnosti ali nacionalne predpise.“
3. Člen 20(1) Carinskega zakonika, ki je pod naslovom II z naslovom Elementi, na podlagi katerih se uporabljajo uvozne oziroma izvozne dajatve ter drugi ukrepi, predpisani za blagovno menjavo, določa:
„Carinska tarifa Evropskih skupnosti je podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane.“
4. V naslovu VII, poglavje 2, Carinskega zakonika je urejen nastanek carinskega dolga. Tamkaj vsebovane določbe se posebej nanašajo na dejanska stanja nastanka carinskega dolga ter čas in kraj nastanka.
5. V naslovu VII, poglavje 3, Carinskega zakonika z naslovom Izterjava zneska carinskega dolga,
člen 221, naveden v izvlečku, določa:
„(1) Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti.
(2) Če je bil plačljivi znesek dajatev okvirno naveden že v carinski deklaraciji, lahko carinski organi predvidijo, da se sporočilo iz odstavka 1 pošlje le, če navedeni znesek dajatev ne ustreza tistemu, ki so ga sami določili.
[…]“
6. Člen 236(1) Carinskega zakonika, ki je pod naslovom VII, poglavje 5, ki mu sledi naslov Povračilo in odpust dajatev, določa:
„Uvozne ali izvozne dajatve se povrnejo, kolikor se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).“
7. Členi od 243 do 246 spadajo pod naslov VIII Carinskega zakonika, ki ima naslov Pritožbe. Člen 243(1), prvi pododstavek, Carinskega zakonika določa:
„Vsaka oseba se lahko pritoži na odločbe carinskih organov, ki se nanašajo na uporabo carinske zakonodaje in to osebo neposredno in osebno zadevajo.“
B – Nacionalno pravo
8. Člen 22a(1) in (2) Algemene wet inzake rijksbelastingen (zakon o državnih davkih, v nadaljevanju: AWR) določa:
„(1) Sporočitev zneska uvoznih dajatev, predvidena v členu 221(1) Carinskega zakonika Skupnosti, se opravi z odločbo za plačilo, ki jo izda (carinski) inšpektor.
(2) Z odstopanjem od odstavka 1 odločbe za plačilo glede protidampinških dajatev in izravnalnih dajatev izda minister za gospodarstvo.“
III – Dejansko stanje in postopek o glavni stvari
9. Z zahtevo za plačilo z dne 18. decembra 1997 je Inspecteur Belastingdienst/Douane district Roosendaal (carinski organ okraja Roosendaal, v nadaljevanju: Inspecteur) obvestil tožnico v postopku o glavni stvari, Transport Maatschappij Traffic BV (v nadaljevanju: TMT), da dolguje protidampinško dajatev v višini 62.045,20 HFL (28.154,88 eura). Družba TMT je 19. februarja 1998 proti temu vložila ugovor. Ugovor je umaknila z dopisom z dne 18. maja 1998, ker je bil nedopusten zaradi poteka roka.
10. Hkrati je vložila zahtevek za povračilo v skladu s členom 236 Carinskega zakonika. Ker naj Inspecteur glede na člen 22a(2) AWR ne bi bil pristojni organ, naj naložena protidampinška dajatev ne bi bila zakonsko dolgovana. Ta zahtevek za povračilo je bil zavrnjen z odločbo z dne 12. aprila 2000, ugovor, vložen proti temu, pa je tožena stranka postopka v glavni stvari zavrnila 9. oktobra 2000.
11. Tožbi proti zavrnilni odločbi je College van Beroep voor het bedrijfsleven (v nadaljevanju: College) ugodilo s sodbo z dne 13. februarja 2002 in odločbo odpravilo. Tožena stranka v postopku o glavni stvari je 19. novembra 2002 izdala novo odločbo, s katero je ponovno zavrnila ugovor družbe TMT proti zavrnitvi njenega zahtevka za povračilo protidampinške dajatve. Proti temu je družba
TMT 24. decembra 2002 vnovič vložila tožbo pri College.
IV – Vprašanje za predhodno odločanje
12. College je 28. maja 2004 sklenilo, da bo Sodišču predložilo to vprašanje za predhodno odločanje:
„Ali je treba pojem ‚zakonsko dolgovan‘ v členu 236 Carinskega zakonika razlagati tako, da je z njim izključno mišljeno vprašanje, ali so izpolnjene predpostavke za nastanek carinskega dolga, kot so določene v naslovu VII, poglavje 2, Carinskega zakonika, ali pa gre za zakonski dolg, samo če ni mogoče navesti razloga, in to niti na podlagi veljavnih nacionalnih določb v smislu člena 4, točka 23, Carinskega zakonika, zaradi katerega bi bilo sporočilo, da je dolgovana carina, izpodbojno?“
13. S tem vprašanjem želi predložitveno sodišče v bistvu vedeti, ali znesek uvoznih dajatev, ki ga je treba plačati, ob plačilu ni „zakonsko dolgovan“ v smislu člena 236 CZ, če sporočilo o tem ni bilo opravljeno „v skladu z ustreznimi postopki“ in je bil zato kršen člen 221(1) CZ.
V – Pravna presoja
A – Besedilo člena 236(1), prvi stavek, Carinskega zakonika
14. Člen 236(1), prvi stavek, CZ določa, da se uvozne in izvozne dajatve povrnejo, če se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan. Pojem „zakonsko dolgovan“ niti v členu 236 niti v nadaljnjih določbah Carinskega zakonika ni podrobneje opredeljen. Nedvoumne razlage ne moremo izpeljati niti iz običajne rabe jezika. „Zakonsko“ se lahko nanaša enako le na pravo Skupnosti kot tudi na celoto pravnih pravil, ki jih je treba uporabiti.
15. Sicer člen 4, točka 23, CZ napotuje na „predpise Skupnosti ali nacionalne predpise“. Vendar je to napotovanje namenjeno opredelitvi pojma „veljavni predpisi“, če se ta uporabi v Carinskem zakoniku. O vsebini pojma „zakonsko“ oziroma „zakonsko dolgovan“ iz tega ne moremo sklepati.
16. Tudi besedilo, da mora biti znesek „dolgovan“, napotuje zgolj na to, da mora biti izpolnjeno dejansko stanje za nastanek dajatve. Iz česa natančno mora biti sestavljen, ali zlasti k temu spada sporočilo o znesku dajatve v skladu z ustreznimi postopki – v skladu z nacionalnimi predpisi, tega besedilo ne pove.
17. Ker so predpisi prava Skupnosti v jezikovnih različicah enako zavezujoči, razlaga pravnega predpisa Skupnosti zahteva primerjavo vseh jezikovnih različic.(3) Potreba po enotni razlagi zaradi enotne uporabe prepoveduje, da bi predpis obravnavali kot izoliran, ter narekuje, da ga razlagamo ob upoštevanju vseh drugih različic.(4) Vendar v primeru člena 236(1) CZ tudi iz drugih jezikovnih različic ne izhaja nadaljnje napotilo o obsegu pojma „zakonsko dolgovan“.(5)
18. Družba TMT utemeljuje, da bi bilo, ker glede na besedilo člena 236(1) CZ carina „v trenutku plačila“ ne bi smela biti zakonsko dolgovana, treba upoštevati vse okoliščine, ki so nastopile do tega trenutka. Sicer je res, da se obstoj dolga presoja ob plačilu, vendar iz navedenega besedila ne izhaja, od katerih elementov je odvisen obstoj dolga.
19. Tako iz besedila predpisa ne izhaja nikakršno napotilo, kako se naj razlaga.
B – Sistematična razlaga
1. Pomen sporočila v skladu s členom 221(1) CZ v sistemu tega zakonika
20. Tako družba TMT kot tožnica v postopku v glavni stvari kot tudi nizozemska vlada sta se v svojih stališčih sklicevali na sistematično uvrstitev sporočila v Carinskem zakoniku ter na funkcijo sporočila.
21. Glede na razumevanje nizozemske vlade, da se ob predpostavkah člena 221(2) CZ popolnoma opusti sporočitev, iz te možnosti izhaja, da taka opustitev ne spremeni dejstva, da je dajatev zakonsko dolgovana. Ta trditev pa nujno ne drži. Člen 221(2) CZ namreč tako rekoč kot nadomestilo za neopravljeno sporočilo predvideva napotilo o znesku dajatve na carinski deklaraciji, ki ga je treba plačati. Ta predpise torej lahko razume tudi tako, da tako napotilo prevzame funkcijo sporočila tudi glede pojma „zakonsko dolgovan“.
22. Družba TMT uveljavlja, da člen 4, točka 9, CZ davčni dolg opredeljuje kot obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) ali izvozne dajatve (carinski dolg pri izvozu) v višini, ki veljajo za blago po veljavnih predpisih Skupnosti. Obveznost plačila pa nastane šele s sporočilom v skladu s členom 221(1) CZ. To velja le, če (člen 222(1)(a) CZ) rok plačila začne teči šele od sporočila. Na vprašanje, od katerega trenutka se davčni dolg kot takšen načeloma že dolguje, s tem še ni odgovorjeno, ker moramo obstoj in zapadlost terjatve pojmovno ločiti in ločeno presojati glede trenutka nastopa. Zato iz člena 4, točka 9, CZ, ki govori o obveznosti
plačila, ne izhaja, da ta nastane šele po zapadlosti terjatve, torej po sporočilu.
23. Besedilo člena 221(3) CZ na primer v nasprotju s tem govori v prid predstavljenemu razumevanju, da je treba strogo ločiti nastanek in zapadlost carinskega dolga. Člen 221(3), prvi stavek, CZ določa rok za sporočilo od nastanka
carinskega dolga in s tem izraža, da je v trenutku, ko pride do sporočitve, že izpolnjeno dejansko stanje nastanka. Tudi besedilo člena 221(3), drugi stavek, CZ, ki carinskim organom – ob tam navedenih predpostavkah – omogoča, da sporočitev opravijo tudi še po poteku tega roka, če ne morejo natančno določiti zakonsko dolgovanega zneska (torej že v trenutku, ki je pred sporočitvijo), govori v prid tej razlagi.
24. Nizozemska vlada je dodatno opozorila na to, da člen 236(1), drugi stavek,
CZ predvideva odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, če ob vknjižbi znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan, kar naj bi govorilo proti konstitutivnemu učinku sporočila. Če ima sporočilo konstitutiven učinek pri določitvi, ali je znesek „zakonsko dolgovan“, znesek v tem smislu ob vknjižbi nikoli ne bi bil „zakonsko dolgovan“, tako da bi vedno prišel v poštev odpust, ker v skladu s členom 221(1) CZ sporočitev časovno sledi vknjižbi. Zato mora biti vsakokratni znesek zakonsko dolgovan, preden pride do vknjižbe in sporočitve.
25. Sistematični položaj in funkcija sporočila v strukturi Carinskega zakonika tako govorita v prid temu, da se ju ne obravnava kot bistvena za določitev, ali je znesek „zakonsko dolgovan“.
2. Uporaba pojma „zakonsko dolgovan“ v drugih določbah Carinskega zakonika
26. Napotilo na pomen pojma „zakonsko dolgovan“ bi lahko dala tudi uporaba tega pojma v drugih določbah Carinskega zakonika.
27. Komisija je v svojem stališču zastopala mnenje, da se sklicevanje na „zakonsko dolgovane“ dajatve v členu 220 in členu 228 CZ nanaša na njihov izračun na podlagi carinske tarife Evropskih skupnosti, kar kaže, da uporaba tega pojma v Carinskem zakoniku napotuje izključno na izračun carinskega zneska. Ta ugotovitev pa ni nujno ustrezna, ker se tako člen 220 kot tudi člen 228(2), drugi stavek, CZ nanašata (le) na izračun carinskega dolga, kar je na podlagi besedila jasno razvidno. Prav za to pa ne gre v členu 236(1) CZ.
28. Člen 217 CZ, ki se ukvarja s knjiženjem in na katerega se je sklicevala Komisija z enakim utemeljevanjem, se v
odstavku 1, drugi pododstavek, črka b nanaša na „zakonsko dolgovan znesek dajatve“. To pa spet kaže na to, da morajo biti predpostavke za to, da je znesek „zakonsko dolgovan“, izpolnjene že pred njegovim knjiženjem.
29. Podobno besedilo vsebuje člen 201(3), tretji stavek, CZ, ki ga navaja Komisija, „[…] da se zakonsko dolgovane dajatve v celoti ali deloma ne poberejo“, kar pomeni, da gre za (že) zakonsko dolgovane dajatve, ki se potem
poberejo ali ne.
30. Komisija poleg tega uveljavlja, da naj bi tudi iz člena 20(1) CZ izhajalo, da je edina podlaga za carino, ki jo je treba plačati, carinska tarifa Evropskih skupnosti, pojem „zakonsko dolgovan“ pa naj bi se nanašal le na obračun carin. V skladu s členom 20(1) naj bi dajatve, ki so zakonsko dolgovane ob nastanku carinskega dolga, temeljile na carinski tarifi Evropskih skupnosti. Torej ta formulacija, če se upošteva samo njo, dejansko namiguje, da je za vprašanje, ali je dajatev „zakonsko dolgovana“, odločilen izključno pravilen izračun carine.
31. Iz člena 20(1) CZ tudi izhaja, da so dajatve zakonsko dolgovane že „pri nastanku carinskega dolga“. Dejansko stanje nastanka carinskega dolga je urejeno v naslovu VII, poglavje 2, Carinskega zakonika; potemtakem nastane pri uvozu oziroma sprostitvi blaga v prosti promet ob sprejetju carinske deklaracije. Potreba po sporočitvi carinskega dolga, ki so ga določili carinski organi (člen 221), ter njena funkcija, da povzroči zapadlost carinskega dolga in s tem sproži tek roka za plačilo iz člena 222 CZ, sta vsebovani pod naslovom VII v posebnem poglavju 3 Carinskega zakonika z naslovom Izterjava zneska carinskega dolga. To ločevanje med obstojem terjatve in njeno izterjavo pa spet omogoča sklepanje o tem, da je nastanek carinskega dolga neodvisen od (časovno poznejšega) sporočila in da slednje ne bo več vplivalo na obstoj carinskega dolga.
32. Komisija svojo utemeljevanje opira tudi na člen 79 CZ. Tudi ta uporablja v drugem stavku pojem „zakonsko dolgovan“, s tem ko govori o „uporab[i] [naložitvi] zakonsko dolgovanih dajatev“.
33. Ker je obvestilo del izterjave dajatve, urejene v naslovu VII, poglavje 3, iz tega besedila tako tudi sledi, da je dajatev v smislu Carinskega zakonika zakonsko dolgovana že z izterjavo, ki se začne z vknjižbo v skladu s členom 217 CZ.
34. Tudi uporaba pojma „zakonsko dolgovan“ v drugih predpisih Carinskega zakonika torej podpira razlago, da sporočitev ne vpliva na vprašanje, ali je znesek „zakonsko dolgovan“.
3. Uredba (EGS, Euratom) št. 1552/89
35. Nizozemska vlada je v svojem stališču opozorila na to, da ena od funkcij sporočila iz člena 221(1) CZ izhaja iz Uredbe št. 1552/89,(6) katere člen 2(1), prvi stavek, določa, da zahtevek Skupnosti za lastna sredstva […] velja za ugotovljenega, „čim so izpolnjeni pogoji carinskih predpisov za vknjižbo zneska dajatve in sporočitev o njem dolžniku dajatve“. V nasprotju s prejšnjo različico, ki je določala: „[…] čim je dolžnik dajatve znan in pristojni upravni organi lahko določijo višino zahtevka, in sicer z upoštevanjem vseh upoštevnih predpisov Skupnosti “ (naš poudarek), besedilo nazadnje spremenjene različice vendarle ne dovoljuje sklepanja o tem, ali so z navedenimi „carinskimi predpisi“ mišljeni le tisti prava Skupnosti ali pa tudi taki nacionalnega prava.
36. Glede na vprašanje, kako je treba razlagati to določbo, se primerjava tega pravila s tistimi iz Carinskega zakonika izkaže za nepotrebno.
4. Predhodne določbe člena 236 oziroma 221 CZ
37. Družba TMT je v svojem stališču zastopala mnenje, da bi iz prejšnjih določb, ki sta jih nadomestila člena 236 in 221 CZ, lahko izhajala ustrezna razlaga danes veljavnih predpisov.
38. Opira se na besedilo predhodne določbe člena 236(1) CZ, namreč na člen 2(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1430/79,(7) s tem ko navaja, da je ta predvideval vračilo, takoj ko je vknjiženi znesek – iz katerega koli razloga – presegal zakonsko dolgovanega; nova ureditev naj glede tega ne bi želela ničesar spremeniti.
39. Ni pomembno, ali s Carinskim zakonikom res niso bile predvidene spremembe.(8) Čeprav je prejšnja ureditev predvidevala, da ni pomembno, iz katerega razloga
znesek ni bil dolgovan, je treba v obravnavanem primeru pojasniti, ali
je znesek sploh „zakonsko dolgovan“ v smislu člena 236(1) CZ kljub kršitvi nacionalnih predpisov o pristojnosti glede sporočitve. Do rezultata, da ni tako, družba TMT pride le tako, da predpostavlja, da je vsakokratni znesek dolgovan šele po pravilno opravljeni sporočitvi. To pa je ravno vprašanje tega primera.
40. Glede na navedeno določbo člena 2(1) Uredbe (EGS) št. 1430/79 se v vsakem primeru „uvozne dajatve povrnejo ali odpustijo v obsegu, v katerem se pristojnim organom dokaže, da vknjižen znesek iz kateregakoli razloga presega dajatve, ki jih je treba po zakonu plačati“. Tudi to govori v prid temu, da se možnost povrnitve nedolgovanih presežnih zneskov dajatev nanaša le na primere, pri katerih je bila izhodiščna podlaga za izračun carinskega zneska napačna in na podlagi katere je bila višina carinskega dolga napačno ugotovljena.(9) To je izraženo tudi v uvodnih izjavah Uredbe št. 1430/79, v katerih so obravnavane zlasti računske in pisne napake oziroma nepopolna merila za ocarinjenje. Opozorimo naj tudi na člen 1(1) Uredbe (EGS) št. 3040/83,(10) ki s pravno opredelitvijo natančno določa, da je treba kot „dajatve, ki jih je treba po zakonu plačati“ v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1430/79, razumeti tiste uvozne dajatve, __ki bi jih morali naložiti ob uporabi ureditve, veljavne ob prejemu prijave za sprostitev blaga v prosti promet – vključno z določbami o odobritvi znižane carinske stopnje ali oprostitve carine – glede predmetnega blaga, če bi bili pravilno predloženi vsi podatki, potrebni za uporabo te ureditve, in predložena vsa potreba dokazila in bi jih pristojni organi dejansko uporabili pri izračunu teh dajatev“.(11)
41. Iz vsega tega izhaja, da utemeljevanje, ki temelji na členu 2(1) Uredbe (EGS) št. 1430/79, ne drži.
42. Družba TMT se sklicuje tudi na predhodno ureditev člena 221(1) CZ, člen 6(1) Uredbe (EGS) št. 1854/89.(12) Ta je, enako kot sedanji člen 221(1) CZ – v delu, v katerem je vseboval enako besedilo – predvideval sporočilo „v skladu z ustreznimi postopki“. Družba TMT je mnenja, da je pri kršitvi nacionalnih predpisov o tem(13) šlo tudi za kršitev te določbe, ko je veljal člen 6(1) Uredbe (EGS) št. 1854/89;(14) poznejša ureditev člena 221(1) CZ pri tem ni želela ničesar spremeniti.
43. Glede razlage člena 6(1) Uredbe št. 1854/89 – v delu, ki je tu upošteven, – ni sodne prakse. Edina odločba,(15) ki se ukvarja s tem pravilom, se ukvarja le z rokom, predvidenim v tej določbi, ne pa s pomenom zahteve po sporočilu „v skladu z ustreznimi postopki“. Četudi je razumevanje družbe TMT pravilno, s tem še vedno ni rečeno, da kršitev zahteve po sporočilu „v skladu z ustreznimi postopki“ vpliva na opredelitev pojma „zakonsko dolgovan“.
44. Zato ugotavljamo, da pregled navedenih predhodnih predpisov ne podpira razumevanja člena 236(1) CZ, kot ga zastopa družba TMT.
C – Teleološka razlaga
45. Nazadnje lahko izhajajo navezne okoliščine za predlagano razlago pojma „zakonsko dolgovan“ iz smisla in namena predpisa.
46. Pri uvoznih dajatvah gre za lastna sredstva Skupnosti, za katerih ureditev je izključno pristojna Skupnost.(16) Iz tega sledi – na kar je nizozemska vlada pravilno opozorila – poseben interes za uporabo na ravni celotne Skupnosti, zaradi česar CZ ozko omejuje morebitne posebnosti nacionalnega prava.(17)
47. Če bi sledili mnenju družbe TMT in sporočilo v skladu z ustreznimi postopki zahtevali kot predpostavko za opredelitev zneska kot zakonsko dolgovanega, bi bilo nazadnje povračilo dajatev po členu 236(1) CZ v največji meri odvisno od upoštevanja nacionalnih predpisov. Ti se lahko – tudi in ravno glede potrebnega sporočila v skladu z ustreznimi postopki – znatno razlikujejo. Tako ne bi bila zagotovljena enotna uporaba carinskega zakonika, če bi izhajali iz tega razumevanja. To ne bi imelo samo posledic za proračun ES, temveč bi vodilo do izkrivljanja konkurence zaradi potencialne različne procesne prakse od države do države članice. Zato moramo pojem „zakonsko dolgovan“ razumeti zgolj v odnosu do dejanskega stanja nastanka (po pravu Skupnosti).
48. Zaradi enakega razloga ne drži utemeljevanje, ki temelji na členu 221(3) CZ. Glede tega družba TMT uveljavlja, da naj bi bil tam določen triletni rok brez vsebine, če bi njegov potek ostal brez posledic za opredelitev, ali je znesek „zakonsko dolgovan“. Družba TMT sicer pravilno opozarja na to, da po nasprotnem – tukaj zastopanem – mnenju potek roka ne vodi do tega, da carinski dolg ne bi bil (več) zakonsko dolgovan v smislu člena 236(1) CZ. Vendar potek roka preprečuje poznejše sporočilo in s tem uveljavitev carinskega dolga, torej ima učinek v primerih, v katerih carinski dolg še ni bil poravnan. V teh primerih vodi do tega, da (nastala) obveznost za plačilo dajatve nikoli ne dospe.(18) Vsaka druga razlaga bi poleg tega vodila do tega, da bi bilo povračilo prihodkov po pravu Skupnosti, kar uvozne carine so, odvisno od upoštevanja nacionalnih procesnih predpisov, na katere napotuje člen 221(1) CZ z besedilom „v skladu z ustreznimi postopki“. To ne more biti vsebina ureditve v smislu enotne uporabe CZ na ravni Skupnosti in s tem povezane enake obravnave vseh carinskih dolžnikov.(19)
49. Do enakega rezultata vodi navedba družbe TMT glede člena 243 CZ. Družba TMT s tem v zvezi namreč uveljavlja, da sporočilo po členu 221(1) CZ ne pomeni odločbe v smislu člena 243 CZ. Družba TMT najprej utemeljuje to mnenje s tem, da naj bi sicer s členom 243 CZ na eni strani in zahtevkom za povračilo po členu 236 CZ na drugi strani obstajali dve pravni sredstvi, ki sta v veliki meri enako usmerjeni in se prekrivata. TMT tudi navaja, da se sporočilo ravna po nacionalnem pravu, tako da bi – če temu mnenju ne bi sledili – v okviru pritožbe po členu 243 CZ morali presojati nacionalno pravo in bi bila odločitev odvisna od tega. Zato sledi, da bi prizadeti – ki bi prejel sporočilo – lahko zahteval samo povračilo ali odpustitev v skladu s členom 236 CZ; šele odločba o tem bo potem pomenila tako odločbo v smislu člena 243 CZ. S tem pa po mnenju družbe TMT ne bi bilo pravnega varstva glede sporočila, če njegovih pomanjkljivosti ne bi bilo mogoče uveljaviti v okviru pravnega sredstva po členu 236(1) CZ.
50. Vendar do manjkajočega pravnega varstva pride šele z domnevo, da sporočila ni mogoče izpodbijati s pritožbo po členu 243 CZ. Toda do pravilnosti te domneve se tukaj ni treba opredeliti. Kajti to utemeljevanje, ki naj bi domnevno preprečevalo odvisnost od nacionalnih predpisov, v vsakem primeru vodi do tega, da bi bila odločitev o zahtevku za povračilo odvisna tudi od pomanjkljivosti sporočila, ki je odvisna od nacionalnih procesnih predpisov, tako da bi nacionalne razlike nazadnje vendarle vplivale na carinsko ureditev prava Skupnosti.
51. Torej tudi iz teleološke razlage izhaja, da je carinski znesek „zakonsko dolgovan“ neodvisno od morebitnih napak sporočila, ki izhajajo iz nacionalnih procesnih predpisov.
VI – Predlog
52. Zato predlagam, da se na predloženo vprašanje College van Beroep voor het bedrijfsleven odgovori:
Pojem „zakonsko dolgovan“ v členu 236 CZ (Uredba Sveta [EGS] št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti) je treba razlagati tako, da se nanaša na predpostavke dejanskega nastanka carinskega dolga, navedene v naslovu VII, poglavje 2, CZ, ne pa na nacionalne določbe, glede na katere je
napačno ali je lahko napačno sporočilo, predvideno v členu 221(1) CZ, tako da je znesek dajatev, ki jih je treba plačati, ob njihovem plačilu „zakonsko dolgovan“ v smislu člena 236 CZ, tudi če sporočitev zneska ni bila opravljena „v skladu z ustreznimi postopki“ in je bil zato kršen člen 221(1) CZ.
(1) .
(2)
–	Uredba Sveta z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), v nadaljevanju: Carinski zakonik ali CZ.
(3)
–	Sodbe z dne 6. oktobra 1982 v zadevi Cilfit proti Ministero della Sanità (283/81, Recueil, str. 3415, točka 18); z dne 14. decembra 1988 v zadevi Huber proti Hauptzollamt Frankfurt am Main-Flughafen
(291/87, Recueil, str. 6449, točka 11) in z dne 17. decembra 1998 v zadevi Skatteministeriet / Aktieselskabet Forsikringsselskabet Codan (C-236/97, Recueil, str. I-8679, točka 25).
(4)
–	Sodbe z dne 12. novembra 1969 v zadevi Stauder proti Stadt Ulm (29/69, Recueil, str. 419, točka 3); z dne 12. julija 1979 v zadevi Koschniske proti Raad van Arbeid
(9/79, Recueil, str. 2717, točka 6 in naslednje) in z dne 7. julija 1988 v zadevi Moksel proti ??? (55/87, Recueil, str. 3845, točka 15).
(5)
–	„Skyldigt efter lovgivningen“ v danski, „legally owed“ v angleški, „légalement dû“ v francoski, „legalmente dovuto“ v italijanski, „wettelijk verschuldigd“ v nizozemski, „legalmente devido“ v portugalski in „legalmente debido“ v španski različici.
(6)
–	Uredba Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 za izvedbo Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (U L 155, str. 1), kot je bila spremenjena s členom 1 Uredbe Sveta (Euratom, ES) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996 (UL L 175, str. 3); ta ustreza členu 2(1) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 za izvedbo Sklepa 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 130, str. 1).
(7)
–	Uredba z dne 2. julija 1979 o povračilu ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev (UL L 175, str. 1).
(8)
–	V prid temu govori prva uvodna izjava Carinskega zakonika, ki določa: „ker Skupnost temelji na carinski uniji; ker je priporočljivo tako v korist gospodarskih subjektov v Skupnosti kot carinskih organov določbe carinske zakonodaje, ki so zdaj vsebovane v številnih uredbah in direktivah Skupnosti, zbrati v enoten zakonik; ker je to osnovnega pomena z vidika notranjega trga“. Tako tudi Witte, Das Neue am neuen Zollkodex der Gemeinschaft, ZfZ 1993, str. 162 in 167, ter Fabian, Erstattung, Erlass und Nacherhebung von Einfuhr- und Ausfuhrabgaben der Europäischen Gemeinschaft
(1994), str. 48.
(9)
–	O zajetih skupinah primerov glej Fabian (navedeno v opombi 8), str. 48 in naslednje.
(10)
–	Uredba Komisije (EGS) št. 3040/83 z dne 28. oktobra 1983 za izvedbo členov 2 in 14 Uredbe Sveta (EGS) št. 1430/79 o povračilu ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev (UL L 297, str. 13).
(11)
–	Podobno razumevanje je izraženo v sodbi z dne 18. aprila 1991 v zadevi Brown Boveri proti Hauptzollamt Mannheim (C-79/89, Recueil, str. I‑1853, točka 33 in naslednje), ki temelji na materialnopravno
zmotni naložitvi dajatev (za člen 2(1) Uredbe št. 1430/79); tudi Friedrich, Erstattung, Erlass und Nacherhebung von Zöllen, Steuern und Abgaben, v: Kruse (izdajatelj), Zölle, Verbrauchssteuern, europäisches Marktordnungsrecht
(1988), str. 118.
(12)
–	Uredba Sveta (EGS) št. 1854/89 z dne 14. junija 1989 o vknjižbi in predpostavkah za plačilo uvoznih ali izvoznih dajatev ob obstoju carinskega dolga (UL L 186, str. 1).
(13)
–	Glej zgoraj, točko. 8.
(14)
–	In sicer prav zato, ker člen 6(1) Uredbe št. 1854/89 glede določitve oblike sporočila napotuje na pravo držav članic.
(15)
–	Sodba z dne 7. septembra 1999 v zadevi De Haan Beheer (C-61/98, Recueil, str. I‑5003).
(16)
–	Glej člen 26 ES, člen 95 ES, člen 133 ES, člen 269 ES ter člen 2(1) Sklepa 94/728/ES, Euratom Sveta z dne 31. oktobra 1994 (UL L 293, str. 9), ki ga je nadomestil Sklep 2000/597/ES, Euratom Sveta z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (UL L 253, str. 42).
(17)
–	Tako povračilo in odpust dajatev v členih 235 CZ in 236 CZ, podaljšanje roka za plačilo v členu 222(1) CZ, odlog obveznosti plačila v členu 222(2) CZ, odlog plačila v členih od 224 do 228 CZ in zmanjšanje ali celotna opustitev uveljavljanja zamudnih obresti v členu 232(1) oziroma (2) CZ.
(18)
–	Tako tudi Witte (navedeno v opombi 8), str. 162 in 167. ???
(19)
–	Glej sodbo z dne 14. novembra 1985 v zadevi Karl-Heinz Neuman proti BALM (299/84, Recueil, str. 3663, točka 25).