62024CJ0590
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Postopki oddaje javnih naročil – Direktiva 2014/23 – Podeljevanje koncesijskih pogodb – Direktiva 2014/24 – Razlogi za izključitev – Nacionalna ureditev, ki vzpostavlja register partnerjev javnega sektorja – Zahteva po nepristranskosti osebe, ki je pooblaščena za vpis partnerja javnega sektorja v ta register – Naložitev globe zaradi nespoštovanja te zahteve – Samodejna izključitev iz sodelovanja pri javnih naročilih v primeru neplačila te globe – Člen 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Kazenska narava sankcije – Predvidljivost in sorazmernost te obveznosti – Načelo pravne varnosti“
V zadevi C‑590/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Najvyšší súd Slovenskej republiky (vrhovno sodišče, Slovaška republika) z odločbo z dne 3. septembra 2024, ki je na Sodišče prispela 10. septembra 2024, v kazenskem postopku proti
AK Dlhopolec s.r.o.,
MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o.,
A. B.,
X. Y.,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi O. Spineanu‑Matei, predsednica senata, C. Lycourgos (poročevalec), predsednik tretjega senata v funkciji sodnika osmega senata, in S. Rodin, sodnik,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za X. Y. A. B., AK Dlhopolec s.r.o., MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o., Z. Klúzová, advokátka,
–
za slovaško vlado E. V. Larišová in A. Lukáčik, agenta,
–
za Evropsko komisijo A. Biolan, R. Lindenthal in G. Wils, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 26, 49 in 114 PDEU, člena 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), členov 3, 38 in 41 Direktive 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014, L 94, str. 1), členov 57 in 58 Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL 2014, L 94, str. 65) ter načela pravne varnosti.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka za naložitev globe družbi AK Dlhopolec s.r.o. (v nadaljevanju: Dlhopolec), družbi MABONEX SLOVAKIA, spol. s r.o. (v nadaljevanju: Mabonex Slovakia) ter osebama A. B. in X. Y., to je vodstvu družbe Mabonex Slovakia, (v nadaljevanju skupaj: Dlhopolec in drugi), zaradi kršitve, ki naj bi bila storjena pri vpisu družbe Mabonex Slovakia v register partnerjev javnega sektorja na Slovaškem (v nadaljevanju: RPJS).
Pravni okvir
Pravo Unije
Listina
3
Člen 49(1) in (3) Listine določa:
„1.   Nihče ne sme biti obsojen za dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki v času, ko je bilo storjeno, po nacionalnem ali mednarodnem pravu ni bilo določeno kot kaznivo dejanje. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno. Če je bila v času po storitvi dejanja z zakonom predpisana milejša kazen, se uporabi ta.
[…]
3.   Kazen ne sme biti nesorazmerna s kaznivim dejanjem.“
Direktiva 2014/23
4
Člen 3 Direktive 2014/23, naslovljen „Načela enake obravnave, nediskriminacije in transparentnosti“ določa:
„1.   Javni naročniki in naročniki obravnavajo gospodarske subjekte enako in nediskriminatorno ter delujejo transparentno in sorazmerno.
Postopek podelitve koncesije, vključno z oceno njene vrednosti, ni zasnovan z namenom, da bi bil izključen iz področja uporabe te direktive ali da bi neupravičeno zagotavljal boljšo oziroma slabšo obravnavo nekaterih gospodarskih subjektov ali nekaterih gradenj, blaga ali storitev.
2.   Javni naročniki in naročniki bi si morali prizadevati za zagotavljanje transparentnosti postopka podelitve in izvajanja pogodbe, ob upoštevanju člena 28.“
5
Člen 38 te direktive, naslovljen „Izbor in kvalitativna ocena kandidatov“, med drugim vsebuje razloge za izključitev iz postopkov podeljevanja koncesij.
6
Člen 41 navedene direktive določa merila za podelitev koncesij.
Direktiva 2014/24
7
Člen 18(1) Direktive 2014/24 določa, da javni naročniki obravnavajo gospodarske subjekte enako in nediskriminatorno ter delujejo transparentno in sorazmerno.
8
Člen 57 Direktive 2014/24 med drugim določa razloge za izključitev gospodarskih subjektov iz sodelovanja v postopku javnega naročanja. Člen 58 te direktive določa pogoje za sodelovanje v takem postopku.
Slovaško pravo
Zakon o RPJS
9
Člen 13(1) zákon č. 315/2016 Z. z. o registri partnerov verejného sektora a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zakon št. 315/2016 o registru partnerjev v javnem sektorju ter o spremembi in dopolnitvi nekaterih zakonov) z dne 25. oktobra 2016 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o RPJS), določa:
„Registracijski organ v primeru, v katerem so v vlogi za vpis navedeni neresnični ali nepopolni podatki o končnem prejemniku koristi ali zaposlenih v javnem sektorju v skladu s členom 4(4)(f), če obveznost vložitve vloge za vnos sprememb podatkov o končnem prejemniku koristi, vpisanih v [RPJS], ni izpolnjena v roku iz člena 9(1) ali če je kršena prepoved iz člena 19, naloži:
(a)
partnerju javnega sektorja globo v višini gospodarske koristi, ki jo je pridobil ta partner; če zneska gospodarske koristi ni mogoče določiti, registracijski organ naloži globo v višini od 10.000 EUR do 1.000.000 EUR,
(b)
osebi, ki je v času kršitve obveznosti iz uvodnega stavka statutarni organ, ali članom statutarnega organa partnerja javnega sektorja, globo v višini od 10.000 EUR do 100.000 EUR; člani statutarnega organa so solidarno odgovorni za plačilo globe iz prejšnjega stavka.
[…]“
10
V skladu s členom 13(2) tega zakona registracijski organ vpisanega partnerja javnega sektorja izbriše iz RPJS, če mu je zato, ker v zakonskem roku ni izpolnil obveznosti vložitve vloge za vnos sprememb podatkov o končnem prejemniku koristi, vpisanih v register, ali zaradi kršitve prepovedi iz člena 19 tega zakona naložil globo, ki je postala dokončna, in če ta v roku, ki ga je določilo pristojno sodišče, ni bila plačana.
11
V skladu s členom 13(4) istega zakona registracijski organ pooblaščeni osebi naloži globo v višini od 10.000 EUR do 100.000 EUR, če krši prepoved iz člena 19 zakona o RPJS.
12
V skladu s členom 13(5), prvi stavek, zakona o RPJS pooblaščena oseba jamči za plačilo globe, naložene osebi, ki je statutarni organ partnerja javnega sektorja.
13
V skladu s členom 13(6) tega zakona mora registracijski organ pri naložitvi globe upoštevati zlasti naravo, težo, način in posledice kršitve.
14
Člen 13a navedenega zakona prepoveduje poznejši vpis partnerja javnega sektorja v RPJS za obdobje dveh let od njegovega izbrisa iz tega registra.
15
Člen 14 zakona o RPJS določa, da je odločba o naložitvi globe iz razlogov, navedenih v členu 13(2) tega zakona, obenem odločba o izključitvi v smislu člena 13a Obchodný zakonnik (trgovinski zakonik). Izključi se lahko statutarni organ ali člani statutarnega organa partnerja javnega sektorja, ki je bil izbrisan iz RPJS. Posledica odločbe o izključitvi je, da izključeni člani statutarnega organa v obdobju treh let od pravnomočnosti odločbe ne smejo opravljati funkcije člana statutarnega organa ali člana nadzornega organa katerekoli gospodarske družbe ali zadruge.
16
Subjekt javnega sektorja, ki kot pogodbena stranka partnerju javnega sektorja izroči finančna sredstva ali premoženje, pravice do premoženja ali druge premoženjske pravice, lahko v skladu s členom 15 zakona o RPJS na dan, ko odločba o naložitvi globe postane dokončna, odstopi od pogodbe.
17
V skladu s členom 19(c), prvi stavek, zakona o RPJS „pooblaščena oseba ne sme izvajati opravil na podlagi tega zakona, če je s partnerjem javnega sektorja ali člani njegovih organov v kakršnem koli razmerju, zaradi katerega bi lahko nastali dvomi glede njene nepristranskosti, zlasti če je s partnerjem javnega sektorja povezana osebno ali premoženjsko; razmerje, zaradi katerega bi lahko nastali dvomi glede nepristranskosti pooblaščene osebe, ni razmerje, ki med partnerjem javnega sektorja in pooblaščeno osebo nastane pri tem, ko ta izvaja opravila na podlagi posebnih predpisov.“
Zakon o javnem naročanju
18
V skladu s členom 11(1) zákon č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zakon št. 343/2015 o javnem naročanju ter spremembi in dopolnitvi nekaterih zakonov) z dne 18. novembra 2015 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o javnem naročanju), je registracija v RPJS pogoj, da lahko gospodarski subjekt sodeluje v postopku oddaje javnega naročila kot ponudnik ali podizvajalec ponudnika.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
19
Zakon o RPJS zahteva vpis v ta register fizičnih ali pravnih oseb, ki želijo vzdrževati premoženjska razmerja z javnim sektorjem in ki zato prejemajo javna sredstva, vključno z evropskimi sredstvi, zlasti tako, da z javnim sektorjem sklenejo pogodbo, katere vrednost storitev presega pragove, določene s tem zakonom. Ta zakon kot „partnerja javnega sektorja“ opredeljuje vsako osebo, ki se namerava vključiti v taka premoženjska razmerja z različnimi subjekti javnega sektorja. Med informacijami, ki jih je treba vnesti v RPJS, je tudi informacija o dejanskem lastniku partnerja javnega sektorja. Namen zakona o RPJS je namreč zagotoviti preglednost pravnih razmerij, ki jih vzpostavi javni sektor, tako da se zagotovi razkritje lastniških in upravljavskih struktur subjektov, ki imajo z njim gospodarske odnose.
20
Partner javnega sektorja se mora za vpis v RPJS obrniti na „pooblaščeno osebo“, in sicer na neodvisno osebo (zlasti odvetnika ali notarja), ki ravna z zahtevano skrbnostjo, ki bo morala preveriti identifikacijo dejanskega lastnika tega partnerja javnega sektorja in ki bo po tem preverjanju zaprosila za vpis navedenega partnerja v RPJS.
21
Okresný súd Žilina (okrajno sodišče v Žilini, Slovaška republika) je s sklepoma z dne 3. oktobra 2022 in 21. februarja 2023 v skladu s členom 13 zakona o RPJS družbi Mabonex Slovakia kot „partnerju javnega sektorja“ naložilo globo v višini 20.000 EUR, osebama A. B. in X. Y., ki sta delovali v imenu partnerja javnega sektorja kot statutarni organ, globo v višini 10.000 EUR, za katere plačilo sta solidarno odgovorni, in družbi Dlhopolec kot „pooblaščeni osebi“ globo v višini 20.000 EUR.
22
To sodišče je menilo, da glede na obstoječe razmerje med enim od poslovodij partnerja javnega sektorja in poslovodjo pooblaščene osebe, ki sta bila družbenika in poslovodje tretje družbe, obstajajo objektivni elementi, s katerimi je mogoče izpodbijati nepristranskost pooblaščene osebe v smislu člena 19(c), prvi stavek, zakona o RPJS.
23
Družba Dlhopolec in drugi so zoper ta sklepa vložili pritožbo pri Krajský súd v Žiline (okrožno sodišče v Žilini, Slovaška), ki je s sklepom z dne 18. julija 2023 pritožbo zavrnilo. Ti so nato zoper ta sklep vložili kasacijsko pritožbo pri Najvyšší súd Slovenskej republiky (vrhovno sodišče, Slovaška republika), ki je predložitveno sodišče.
24
To sodišče pojasnjuje, prvič, da sta se prvostopenjsko in pritožbeno sodišče pri preučitvi nepristranskosti pooblaščene osebe zgledovali po sodni praksi, ki se nanaša na presojo nepristranskosti sodnikov v okviru postopkov v zvezi z njihovo izločitvijo.
25
Drugič, pojasnjuje, da čeprav je namen kasacijske pritožbe izpodbijanje zakonitosti globe, naložene na podlagi člena 13 zakona o RPJS, je treba upoštevati tudi druge pravne posledice, ki jih lahko ima taka sankcija za partnerja javnega sektorja, za osebe, ki opravljajo funkcijo statutarnega organa, in za pooblaščeno osebo.
26
Partner javnega sektorja se namreč izbriše iz RPJS, če je globa, ki mu je bila naložena, postala dokončna in ni bila plačana v roku, ki ga je določilo pristojno sodišče. Poleg tega je pooblaščena oseba solidarno odgovorna za plačilo globe, naložene osebi, ki deluje kot statutarni organ partnerja javnega sektorja. Poleg tega lahko morebitni izbris partnerja javnega sektorja iz RPJS povzroči, da se zadevnim osebam za obdobje treh let prepove opravljanje funkcije člana statutarnega organa družbe. Nazadnje, subjekt javnega sektorja, ki partnerju javnega sektorja zagotavlja sredstva ali blago, ima pravico odpovedati pogodbo, podpisano s partnerjem javnega sektorja, na datum, ko odločitev o naložitvi globe postane dokončna.
27
Tretjič, predložitveno sodišče navaja, da je vpis v RPJS pogoj za to, da lahko gospodarski subjekt v skladu s členom 11(1) zakona o javnem naročanju sodeluje v postopku oddaje javnega naročila kot ponudnik ali podizvajalec ponudnika. Ker sta bili s tem zakonom v slovaški pravni red med drugim preneseni direktivi 2014/23 in 2014/24 in ker se ta zakon uporabljata tako za oddajo javnih naročil, katerih ocenjena vrednost presega pragove, določene s tema direktivama, kot za oddajo javnih naročil, katerih vrednost ne dosega teh pragov, naj bi vprašanje vpisa v RPJS ali morebitnega izbrisa partnerja javnega sektorja iz tega registra neposredno spadalo na področje uporabe pravil o javnem naročanju, ki jih ureja pravo Unije.
28
Četrtič, to sodišče navaja, da fizična ali pravna oseba, če ni vpisana v RPJS oziroma dve leti od izbrisa iz tega registra, ki je bil izrečen kot sankcija, ne more niti vzpostaviti premoženjskih razmerij z javnim sektorjem, niti prejemati evropskih sredstev (razen sredstev Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada), niti predložiti ponudbe za sklenitev pogodbe s subjektom javnega sektorja, če vrednost pogodbe presega prag, določen z zakonom o RPJS. Take prepovedi, ki so posledica naložitve glob, in morebitne pravne posledice, ki iz tega izhajajo, naj bi poleg tega predstavljale ovire za uresničevanje svobode gospodarske pobude, prostega pretoka blaga in kapitala ter svobode opravljanja storitev v Uniji. Poleg tega pojasnjuje, da v Slovaški republiki obstajata dva sistema identifikacije dejanskih lastnikov gospodarskega subjekta, in sicer sistem, ki izhaja iz zakona o prenosu Direktive 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES (UL 2015, L 141, str. 73) in sistem, ki izhaja iz zakona o RPJS. Tako v praksi ni izključeno, da je glede na ta dva zakona dejanski lastnik različen, kar naj bi bilo problematično.
29
Petič, predložitveno sodišče meni, da glede na naravo kršitve zakona o RPJS in glede na strogost sankcije, ki jo ta zakon določa, ta zadnjenavedena sankcija pomeni sankcijo kazenske narave in da jo je zato treba naložiti ob spoštovanju načel zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni, kot sta določeni v členu 49 Listine.
30
Zato meni, da so odgovori na prva tri vprašanja za predhodno odločanje odločilni za presojo, ali je morebitni izbris iz RPJS kot sekundarna posledica neplačila globe, naložene partnerju javnega sektorja, v skladu s pravom Unije v zvezi z delovanjem notranjega trga in oddajo javnih naročil.
31
Poleg tega to sodišče meni, da bo odgovor na tretje, četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje omogočil presojo, ali je mogoče šteti, da so naložitev globe in sekundarne posledice, ki lahko iz tega izhajajo, za sankcionirane osebe predvidljive in sorazmerne ter da so zato v skladu z načeli prava Unije, ki se uporabljajo na področju sankcij. V zvezi s tem se zdijo nenatančnosti in neskladnosti, ugotovljene v določbah zakona o RPJS, še toliko bolj problematične, kadar je, kot v postopku v glavni stvari, „gospodarska korist“ partnerja javnega sektorja, ki izhaja iz njegovih poslovnih dejavnosti z javnim sektorjem, negativna.
32
Res je, da naj bi člen 13(6) zakona o RPJS organu, pristojnemu za registracijo, omogočal, da pri naložitvi globe upošteva zlasti naravo, težo, način in posledice kršitve obveznosti vpisa v RPJS. Vendar naj bi se ta določba uporabljala le, če ni mogoče določiti gospodarske koristi, ki jo pridobi partner javnega sektorja. Poleg tega naj bi člen 13(1) tega zakona, kadar je to korist mogoče določiti, zahteval, da se globa naloži v znesku, ki ustreza znesku te koristi, ne da bi se kakor koli upoštevala dejstva, na podlagi katerih je bila naložena globa, in ne da bi bila določena zgornja meja zneska globe, ki se lahko naloži. Nazadnje, le razlaga obrazložitvenega memoranduma navedenega zakona, ki jo podajo nacionalna sodišča, naj bi dajala napotke o tem, kako je treba razumeti pojem „gospodarska korist“.
33
Predložitveno sodišče v zvezi s šestim vprašanjem za predhodno odločanje poudarja, da člen 19(c) zakona o RPJS ne določa natančnih meril v zvezi z vrsto, naravo, trajanjem ali bližino razmerja ali povezav, ki bi lahko vzbudila dvome o nepristranskosti pooblaščene osebe, in da ta določba organu, pristojnemu za registracijo, ki naloži sankcijo, daje široko diskrecijsko pravico. To sodišče se tako sprašuje, ali je mogoče šteti, da je naložitev globe, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, predvidljiva in sorazmerna ter da je zato v skladu z načeli, ki se uporabljajo na področju sankcij in ki jih določa pravo Unije, zlasti člen 49 Listine.
34
V teh okoliščinah je Najvyšší súd Slovenskej republiky (vrhovno sodišče Slovaške republike) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba določbe člena 26 PDEU v povezavi s členoma 49 PDEU in 114 PDEU ter [določbe] člena 57 [Direktive 2014/24] v povezavi s členom 58 [te direktive] in [določbe] člena 3 [Direktive 2014/23] v povezavi s členoma 38 in 41 [zadnjenavedene direktive] razlagati tako, da nasprotujejo pravni ureditvi, ki je predmet obravnavane zadeve in na podlagi katere sta naložitev globe v skladu s členom 13 zakona o RPJS in njeno neplačilo povezana z izključitvijo iz sklepanja pogodb in koncesijskih pogodb z javnim sektorjem (tako na podlagi kot zunaj postopka o oddaji javnega naročila), in sicer izključno kot posledica (in torej zaradi) izbrisa iz registra [RPJS]?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba zgoraj navedene določbe člena 26 PDEU v povezavi s členoma 49 PDEU in 114 PDEU ter določbe člena 57 Direktive 2014/24 v povezavi s členom 58 te direktive in določbe člena 3 [Direktive 2014/23] v povezavi s členoma 38 in 41 [zadnjenavedene direktive] razlagati tako, da nasprotujejo naložitvi globe v skladu s členom 13(1)(a) zakona o RPJS, zaradi neplačila katere lahko pride do izbrisa iz RPJS?
3.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 49 Listine in načelo sorazmernosti kazni, ki iz njega izhaja, razlagati tako, da nasprotuje pravni ureditvi, kakršna je obravnavana v tej zadevi, na podlagi katere je neplačilo globe samodejno, brez možnosti upoštevanja teže protipravnega dejanja, posameznih okoliščin njegove storitve in razlogov za neplačilo globe, naložene partnerju javnega sektorja, povezano z izbrisom partnerja iz RPJS in nemožnostjo ponovnega vpisa v RPJS v obdobju dveh let od dneva izbrisa?
4.
Ali je treba določbe člena 49 Listine in načelo sorazmernosti kazni razlagati tako, da nasprotujejo pravni ureditvi, kakršna je obravnavana v tej zadevi, v skladu s katero organ, ki partnerju javnega sektorja naloži globo, samodejno naloži globo v višini gospodarske koristi, ne da bi lahko pri tem razlikoval, katero protipravno dejanje je bilo razlog za naložitev globe, in ne da bi lahko upošteval druge negativne pravne posledice (sankcije), ki lahko za kaznovanega nastanejo po naložitvi globe?
5.
Ali je treba določbe člena 49 Listine, načelo zakonitosti in sorazmernosti kazni ter načelo pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujejo pravni ureditvi, kakršna je obravnavana v tej zadevi, na podlagi katere se naloži globa v višini gospodarske koristi [ki jo je pridobil partner javnega sektorja], ne da bi bili v sami pravni ureditvi jasno opredeljeni osnovni parametri za njeno določitev, kar zadeva osnovo za izračun gospodarske koristi in obdobje, v katerem je bila gospodarska korist ustvarjena?
6.
Ali je treba določbe člena 49 Listine ter načelo zakonitosti kazni in načelo pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujejo pravni ureditvi, kakršna je obravnavana v tej zadevi, v skladu s katero je pravna podlaga za naložitev globe neizpolnitev zahteve po nepristranskosti pooblaščene osebe, ne da bi bila podrobneje določena merila, na podlagi katerih naj bi se ta nepristranskost presojala?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Pristojnost Sodišča
35
Slovaška vlada primarno trdi, da Sodišče ni pristojno za odgovor na ta predlog za sprejetje predhodne odločbe. Nobeno od področij prava Unije, ki jih je opredelilo predložitveno sodišče, naj se namreč ne bi nanašalo na zakon o RPJS, s katerim naj, kot navaja to sodišče, ne bi bil prenesen noben akt prava Unije v slovaški pravni red.
36
V zvezi s tem ta vlada najprej trdi, da predložitveno sodišče zgolj zelo nenatančno omenja obstoj povezave med predpisi Unije o javnih naročilih in predmetom predloga za sprejetje predhodne odločbe. Vsekakor naj bi se to sodišče oprlo na napačno pravno presojo posledic, ki bi jih lahko imel zakon o RPJS na te predpise.
37
Dalje, z navedbami predložitvenega sodišča v zvezi s slovaško zakonodajo na področju boja proti pranju denarja ni mogoče dokazati obstoja zadostne povezave z Direktivo 2015/849. Poleg tega se postopek v glavni stvari po mnenju slovaške vlade nikakor ne nanaša na vprašanje razlage te direktive.
38
Nazadnje, ta vlada meni, da predložitveno sodišče nikakor ne pojasnjuje preudarkov, na podlagi katerih je ugotovilo, da zakon o RPJS pomeni oviro za uresničevanje temeljnih svoboščin, niti da gre v okviru zakonodaje iz spora o glavni stvari za vprašanje „izvajanja prava Unije“ v smislu člena 51(1) Listine.
39
Glede tega je treba opozoriti, da lahko v skladu z ustaljeno sodno prasko Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU razlaga pravo Unije le v mejah pristojnosti, ki so mu dodeljene (sodba z dne 4. septembra 2025, AW T, C‑225/22, EU:C:2025:649, točka 30 in navedena sodna praksa).
40
Prvič, v zvezi z uporabo Direktive 2015/849 zadostuje ugotovitev, da predložitveno sodišče Sodišču ni predložilo nobenega vprašanja v zvezi z razlago te direktive in da za odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe te direktive ni treba razlagati. Zato trditve Slovaške republike v zvezi s tem ne vplivajo na vprašanje, ali je Sodišče pristojno za odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe.
41
Drugič, v zvezi z vprašanjem, ali obstaja zadostna povezava med ureditvijo Unije v zvezi z javnimi naročili in predmetom predloga za sprejetje predhodne odločbe, predložitveno sodišče pojasnjuje, da se mora vsaka fizična ali pravna oseba, ki želi vzdrževati premoženjska razmerja z javnim sektorjem in zlasti skleniti pogodbo v okviru postopka oddaje javnega naročila, če vrednost premoženjske storitve presega prag, določen z veljavnim zakonom, obvezno vpisati v RPJS vsaj za čas trajanja zadevne pogodbe, sklenjene z javnim sektorjem.
42
To sodišče dodaja, da je bil z zakonom o RPJS spremenjen zakon o javnem naročanju, s katerim sta bili v slovaški pravni red med drugim preneseni direktivi 2014/23 in 2014/24.
43
Poleg tega je predložitveno sodišče po tem, ko je predsednik Sodišča 22. oktobra 2024 predložitvenemu sodišču poslal zahtevo za informacije, potrdilo, da so bile nekatere poslovne transakcije, ki jih je opravila družba Mabonex Slovakia in katerih računi so bili upoštevani pri izračunu gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila, za naložitev globe iz postopka v glavni stvari, izvedene na podlagi pogodb, sklenjenih ob koncu postopkov oddaje javnih naročil, za katera se uporablja nacionalna zakonodaja, s katero sta bili preneseni direktivi 2014/23 in 2014/24.
44
Glede na te elemente je treba ugotoviti, da obstaja zadostna povezava med predmetom predloga za sprejetje predhodne odločbe ter direktivama 2014/23 in 2014/24. Te ugotovitve ni mogoče ovreči z dejstvom, da se je predložitveno sodišče, kot trdi slovaška vlada, oprlo na napačno razlago posledic, ki naj bi jih imel zakon o RPJS na slovaško zakonodajo o javnem naročanju, saj ta presoja spada v okvir razlage nacionalnega prava, ki je Sodišče v okviru postopka predhodnega odločanja ne more izpodbijati (glej v tem smislu sodbo z dne 30. oktobra 2025, Attal in Associés, C‑321/24, EU:C:2025:836, točka 24 in navedena sodna praksa).
45
Tretjič, na podlagi elementov, preučenih v točkah od 40 do 42 te sodbe, je mogoče ugotoviti tudi, da v nasprotju s tem, kar trdi slovaška vlada, zakonodaja iz spora o glavni stvari pomeni „izvajanje prava Unije“ v smislu člena 51(1) Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, točka 42 in navedena sodna praksa).
46
Natančneje, v skladu z navedbami predložitvenega sodišča, navedenimi v točki 41 te sodbe, je vpis v RPJS nujen pogoj za to, da lahko gospodarski subjekt sklene pogodbo v okviru postopka oddaje javnega naročila. Neobstoj takega vpisa je zato enakovreden razlogu za izključitev iz sodelovanja pri takem naročilu. Poudariti pa je treba, da čeprav so v členu 57 Direktive 2014/24 izčrpno našteti razlogi za izključitev, to ne izključuje možnosti držav članic, da ohranijo ali sprejmejo materialna pravila, katerih namen je, med drugim, na področju javnih naročil zagotoviti spoštovanje načela enakega obravnavanja, določenega v členu 18(1) Direktive 2014/24, in načela preglednosti, ki iz njega izhaja, ki veljata za javne naročnike v vseh postopkih oddaje takega naročila in ki sta podlaga za direktive Unije o postopkih javnega naročanja, če se upošteva načelo sorazmernosti (glej v tem smislu sodbi z dne 19. maja 2009, Assitur, C‑538/07, EU:C:2009:317, točka 21, in z dne 15. septembra 2022, J. Sch.Omnibusunternehmen in K. Reisen, C‑416/21, EU:C:2022:689, točka 58).
47
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Slovaška republika s tem, da v skladu z zakonom o RPJS, na podlagi katerega sta bili naloženi globi iz postopka v glavni stvari, zahteva vpis v RPJS, uporabila diskrecijsko pravico ali pravico do proste presoje, ki je sestavni del ureditve, vzpostavljene z aktom prava Unije, kar v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pomeni, da ta država članica izvaja to pravo v smislu člena 51(1) Listine (glej v tem smislu sodbi z dne 19. novembra 2019, TSN in AKT, C‑609/17 in C‑610/17, EU:C:2019:981, točka 50, in z dne 29. julija 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, točka 59 in navedena sodna praksa).
48
Četrtič, trditev Slovaške republike, da predložitveno sodišče nikakor ne pojasnjuje preudarkov, na podlagi katerih je ugotovilo, da zakon o RPJS pomeni oviro za uresničevanje temeljnih svoboščin, spada v okvir ugovora nedopustnosti in ne more vplivati na presojo v zvezi s pristojnostjo Sodišča za odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe.
49
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Sodišče pristojno za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe.
Dopustnost vprašanj za predhodno odločanje
50
Slovaška vlada na prvem mestu trdi, da prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje niso dopustna, ker so abstraktna in niso upoštevna za rešitev spora o glavni stvari.
51
Ta vlada v bistvu navaja, da družba Mabonex Slovakia ni bila izbrisana iz RPJS na podlagi člena 13(2) zakona o RPJS, ampak da je bila, nasprotno, na dan, ko je navedena vlada pri Sodišču vložila pisna stališča, ta družba še vedno vpisana v ta register. Poudarja tudi, da po tem, ko je navedena družba v roku, ki ga je določilo pristojno sodišče, plačala znesek globe, ki ji je bila naložena, takega izbrisa ne bi bilo več mogoče izvesti na podlagi te določbe. Prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje pa naj bi se nanašala izključno na predpostavko, ki je zdaj izključena, in sicer „morebitnega izbrisa [družbe Mabonex Slovakia] iz RPJS kot sekundarne posledice neplačila globe, naložene partnerju javnega sektorja“, in ta vprašanja naj zato ne bi bila dopustna.
52
Slovaška vlada na drugem mestu trdi, da odgovor na četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje ne bi bil upošteven za rešitev spora o glavni stvari. V nasprotju s tem, kar se zdi, da nakazujeta ti vprašanji, naj namreč družbi Mabonex Slovakia ne bi bila naložena nobena globa, ki bi ustrezala znesku pridobljene gospodarske koristi v smislu člena 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS, saj je organ, pristojen za registracijo, tej družbi dejansko naložil globo na podlagi drugega dela stavka iz odstavka 1(a) tega člena 13, ker take gospodarske koristi ni bilo mogoče določiti, saj se je gospodarski izid te družbe izkazal za negativnega.
53
Spomniti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo (sodba z dne 21. marca 2024, Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, točka 27 in navedena sodna praksa).
54
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, od tega sodišča zahteva, da natančno upošteva zahteve v zvezi z vsebino predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki so izrecno navedene v členu 94 Poslovnika Sodišča (sodba z dne 21. marca 2024, Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, točka 28 in navedena sodna praksa). Poleg tega je na navedene zahteve opozorjeno v točkah 13, 15 in 16 Priporočil Sodišča Evropske unije nacionalnim sodiščem v zvezi z začetkom postopka predhodnega odločanja (UL 2019, C 380, str. 1), ki so zdaj navedene v točkah 13, 15 in 16 Priporočil Sodišča Evropske unije nacionalnim sodiščem v zvezi z začetkom postopka predhodnega odločanja (UL C, C/2024/6008).
55
V skladu s členom 94(a) Poslovnika je torej nujno, da predložitveno sodišče opredeli dejanski in pravni okvir, v katerega se umeščajo vprašanja, ki jih postavlja, ali vsaj navede dejanske okoliščine, na katerih ta vprašanja temeljijo. V okviru postopka, uvedenega s členom 267 PDEU, je Sodišče namreč pristojno le, da glede na dejansko stanje, ki ga navede nacionalno sodišče, odloči o razlagi besedila Unije (sodba z dne 21. marca 2024, Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, točka 29 in navedena sodna praksa).
56
Na prvem mestu, predložitveno sodišče v zvezi s prvim, drugim in tretjim vprašanjem, ki jih je postavilo, navaja, da je odgovor na ta vprašanja bistven za presojo, ali je morebitni izbris partnerja javnega sektorja iz RPJS kot sekundarna posledica neplačila globe, ki mu je bila naložena, v skladu s pravom Unije, zlasti z nekaterimi določbami o izvajanju temeljnih svoboščin. Predlog za sprejetje predhodne odločbe pa v zvezi s tem vsebuje pomanjkljiv povzetek dejanskega stanja spora o glavni stvari, ki ne vsebuje nobene navedbe, na podlagi katere bi Sodišče lahko ugotovilo, ali družba Mabonex Slovakia kot partner javnega sektorja globe še vedno ni plačala in ali je bila ta družba zaradi tega neplačila dejansko izbrisana iz RPJS, zaradi česar ni mogla skleniti pogodbe v okviru postopka oddaje javnega naročila in koncesijskih pogodb s katerim koli javnim subjektom.
57
Iz tega sledi, da ta vprašanja temeljijo na hipotetičnem položaju, in sicer izbrisu družbe Mabonex Slovakia iz RPJS, oziroma ne vsebujejo dovolj elementov, ki bi Sodišču omogočali, da predložitvenemu sodišču poda koristen odgovor (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2023, Mercedes‑Benz Group (Odgovornost proizvajalcev vozil, opremljenih z odklopnimi napravami), C‑100/21, EU:C:2023:229, točka 53).
58
V teh okoliščinah je treba prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje šteti za nedopustna.
59
Na drugem mestu je treba poudariti, da se četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje v bistvu nanašata na razlago člena 49(1) in (3) Listine, da bi predložitveno sodišče lahko ugotovilo, ali je člen 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS dovolj natančen in ali spoštuje načelo sorazmernosti kazni.
60
Dejstvo, da organ, pristojen za registracijo, družbi Mabonex Slovakia ni naložil globe na podlagi gospodarske koristi, ki naj bi jo ta družba pridobila, v skladu s tem členom 13(1)(a), prvi del stavka, ampak na podlagi gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila na podlagi zneskov iz drugega dela stavka te določbe, pa samo po sebi ne pomeni, da ta vprašanja niso dopustna.
61
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je namreč razvidno, da družba Dlhopolec in drugi menijo, da bi moral organ, pristojen za registracijo, tej družbi naložiti globo na podlagi člena 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS, ker je bilo po njunem mnenju mogoče določiti „gospodarsko korist“, tudi če je bila negativna. Tako ni mogoče izključiti, da je preučitev navedenih vprašanj glede na to določbo upoštevna za rešitev spora o glavni stvari.
62
Iz tega sledi, da sta četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje dopustni.
Četrto, peto in šesto vprašanje
Uvodne ugotovitve
63
Ker se četrto, peto in šesto vprašanje za predhodno odločanje v bistvu nanašajo na razlago člena 49 Listine, je treba ugotoviti, ali se ta določba uporablja v okviru spora o glavni stvari, tako da se preuči, ali je sistem sankcij iz postopka v glavni stvari kazenske narave.
64
Iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da so za presojo kazenske narave sankcije, med drugim za uporabo člena 49 Listine, upoštevna tri merila. Prvo merilo je pravna opredelitev kršitve v nacionalnem pravu, drugo je narava kršitve, tretje pa je teža sankcije, ki se lahko izreče kršitelju (sodba z dne 1. avgusta 2025, BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, točka 63 in navedena sodna praksa).
65
Naloga predložitvenega sodišča je sicer, da ob upoštevanju teh meril presodi, ali imajo globe, naložene družbi Dlhopolec in drugim, kazensko naravo v smislu člena 49(1) Listine, vendar lahko Sodišče, ki odloča o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, poda pojasnila, ki navedeno sodišče usmerjajo pri njegovi presoji (sodba z dne 1. avgusta 2025, BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, točka 64 in navedena sodna praksa).
66
Prvič, poudariti je treba, da v zakonu o RPJS sankcija, naložena na podlagi njegovega člena 13, ni opredeljena kot „kazenska“. Vendar se uporaba člena 49 Listine ne glede na opredelitev kazenskih sankcij v nacionalnem pravu razteza na sankcije, za katere je treba šteti, da imajo kazensko naravo na podlagi drugih dveh meril, navedenih v točki 64 te sodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 1. avgusta 2025, BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, točka 66 in navedena sodna praksa).
67
Drugič, v zvezi z naravo kršitve se zdi, da se z globami, naloženimi zaradi kršitve zahtev zakona o RPJS, uresničujeta cilja odvračanja in kaznovanja teh kršitev, ker se v skladu s členom 13(1)(a) zakona o RPJS partnerju javnega sektorja naloži bodisi globa v višini zneska gospodarske koristi, ki jo je pridobil, bodisi globa v višini od 10.000 EUR do 1.000.000 EUR, ne da bi bile te globe namenjene povračilu povzročene škode (glej v tem smislu sodbo z dne 1. avgusta 2025, BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, točki 67 in 68 ter navedena sodna praksa).
68
Tretjič, glede merila v zvezi s stopnjo strogosti naložene sankcije je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe na eni strani razvidno, da kršitev obveznosti nepristranskosti osebe, pooblaščene za vpis partnerja javnega sektorja v RPJS, lahko upraviči naložitev globe zadnjenavedenemu bodisi v višini zneska gospodarske koristi, ki jo je ta partner pridobil, bodisi – če te gospodarske koristi ni mogoče količinsko opredeliti – v višini med 10.000 EUR in 1.000.000 EUR. Drugič, pooblaščeni osebi se lahko naloži globa od 10.000 EUR do 100.000 EUR.
69
V zvezi s tem pa je treba opozoriti, da je treba stopnjo strogosti zagrožene sankcije presojati glede na najvišjo kazen, določeno v upoštevnih določbah (sodba z dne 1. avgusta 2025, BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, točka 70 in navedena sodna praksa).
70
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da kadar je globa naložena glede na gospodarsko korist, ki jo je pridobil partner javnega sektorja, v zvezi s tem ni določena nobena zgornja meja. Poleg tega lahko globa, če te prednosti ni mogoče količinsko opredeliti, doseže 1.000.000 EUR za partnerja javnega sektorja in 100.000 EUR za pooblaščeno osebo, pri čemer se ta zneska izkažeta za znatna.
71
V teh okoliščinah je treba s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, poudariti, da ima sistem sankcij z značilnostmi, navedenimi v členu 13 zakona o RPJS, kazensko naravo v smislu člena 49 Listine. Iz tega sledi, da je treba to ureditev presojati ob upoštevanju načel zakonitosti v kazenskem pravu in sorazmernosti, določenih v členu 49(1) in (3) Listine.
Šesto vprašanje
72
Predložitveno sodišče s šestim vprašanjem, ki ga je treba preučiti najprej, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49(1) Listine in načelo pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da oseba, ki je pooblaščena za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, tega vpisa ne more opraviti, če lahko njeno razmerje s partnerjem javnega sektorja ogrozi njeno nepristranskost, zlasti zaradi osebnih ali premoženjskih vezi, ki jo povezujejo s tem partnerjem javnega sektorja, ne da bi bila določena druga merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče presojati to nepristranskost, in če nespoštovanje te zahteve po nepristranskosti pripelje do naložitve sankcije kazenske narave.
73
Načelo pravne varnosti zahteva, na eni strani, da so pravna pravila jasna in natančna ter, na drugi strani, da je njihova uporaba predvidljiva za pravne subjekte, zlasti kadar imajo lahko neugodne posledice. Navedeno načelo zlasti zahteva, da predpis zadevnim subjektom omogoča, da se natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jim jih nalaga, ter da se lahko zadnjenavedeni nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi ter ukrepajo v skladu z njimi (sodba z dne 29. julija 2024, Belgian Association of Tax Lawyers in drugi, C‑623/22, EU:C:2024:639, točka 36 in navedena sodna praksa).
74
Načelo zakonitosti v kazenskem pravu, določeno v členu 49(1) Listine, ki je poseben izraz splošnega načela pravne varnosti, med drugim pomeni, da morajo biti v zakonu jasno opredeljena kazniva dejanja in kazni, ki so zagrožene zanje. Ta pogoj je izpolnjen, če lahko zadevni posameznik iz besedila zadevne določbe in po potrebi iz razlage te določbe, ki jo poda sodišče, razbere, za katera dejanja in opustitve kazensko odgovarja (glej v tem smislu sodbe z dne 3. maja 2007, Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, EU:C:2007:261, točka 50; z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 162, in z dne 29. julija 2024, Belgian Association of Tax Lawyers in drugi, C‑623/22, EU:C:2024:639, točki 39 in 40).
75
V skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi s členom 7 Evropske Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, v katerem so določene pravice, ki ustrezajo pravicam, ki jih zagotavlja člen 49 Listine, besedilo zakonodajnih aktov zaradi njihove nujno splošne narave ne more biti absolutno natančno. Iz tega med drugim izhaja, da uporaba zakonodajne tehnike uporabe splošnih kategorij namesto izčrpnih seznamov pogosto pušča siva območja na mejah opredelitve, vendar zgolj ti dvomi v mejnih primerih ne zadoščajo, da bi določba postala nezdružljiva s členom 7 navedene konvencije, če je sicer v veliki večini primerov dovolj jasna (glej v tem smislu zlasti sodbo ESČP z dne 15. novembra 1996, Cantoni proti Franciji, CE:ECHR:1996:1115JUD001786291, točki 31 in 32). Te ugotovitve na podlagi člena 52(3) Listine veljajo tudi za njen člen 49 (sodba z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 165).
76
Poleg tega v skladu s sodno prakso Sodišča načela določnosti zakona, ki se uporabi, ni mogoče razlagati tako, da prepoveduje postopno pojasnjevanje pravil glede kazenske odgovornosti z razlagami v sodni praksi, če so te razumno predvidljive (sodbi z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 167, in z dne 29. julija 2024, Belgian Association of Tax Lawyers in drugi, C‑623/22, EU:C:2024:639, točka 43).
77
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče v bistvu navaja, da člen 19(c) zakona o RPJS ne določa natančnih meril v zvezi z vrsto, naravo, trajanjem, bližino razmerja ali vezi, ki bi lahko vzbudila dvome o nepristranskosti pooblaščene osebe, kadar ta v RPJS vpiše partnerja javnega sektorja, in v zvezi s tem organu, pristojnemu za registracijo, ki po potrebi naloži sankcijo zaradi nespoštovanja te zahteve po nepristranskosti, podeljuje široko polje proste presoje.
78
Najprej je treba opozoriti, da Sodišče ni pristojno, da bi se v okviru odločanja o predlogu za sprejetje predhodne odločbe izreklo o razlagi nacionalnih določb niti da bi presojalo o tem, ali jih predložitveno sodišče pravilno razlaga, saj je taka razlaga v izključni pristojnosti nacionalnih sodišč (sodba z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 52 in navedena sodna praksa).
79
Vendar je Sodišče v okviru postopka predhodnega odločanja pristojno, da na podlagi spisa zadeve v glavni stvari ter stališč, ki so mu predložena, predložitvenemu sodišču da koristne napotke, ki mu omogočajo rešitev spora, o katerem odloča (sodba z dne 19. junija 2025, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, točka 47 in navedena sodna praksa).
80
V zvezi s tem, da bi predložitveno sodišče lahko ugotovilo, ali stopnja natančnosti člena 19(c) zakona o RPJS izpolnjuje zahteve iz člena 49(1) Listine glede meril, na podlagi katerih je mogoče presoditi, ali oseba, ki je pooblaščena za preverjanje upoštevnih informacij in vpis partnerja javnega sektorja v RPJS, ni izpolnila zahteve po nepristranskosti, je treba, prvič, ugotoviti, da v skladu s to določbo „pooblaščena oseba ne sme izvajati opravil na podlagi tega zakona, če je s partnerjem javnega sektorja ali člani njegovih organov v kakršnem koli razmerju, zaradi katerega bi lahko nastali dvomi glede njene nepristranskosti, zlasti če je s partnerjem javnega sektorja povezana osebno ali premoženjsko; razmerje, zaradi katerega bi lahko nastali dvomi glede nepristranskosti pooblaščene osebe, ni razmerje, ki med partnerjem javnega sektorja in pooblaščeno osebo nastane pri tem, ko ta izvaja opravila na podlagi posebnih predpisov.“
81
Iz tega sledi, da člen 19(c) zakona o RPJS v delu, v katerem obseg zahteve po nepristranskosti opredeljuje s sklicevanjem na obstoj tako osebnih kot premoženjskih vezi med pooblaščeno osebo in partnerjem javnega sektorja, vsebuje formulacijo, ki je v skladu z zahtevo iz člena 49(1) Listine, kot je Sodišče to določbo razlagalo v sodni praksi, navedeni v točki 74 te sodbe. Taka formulacija, ki opredeljuje naravo razmerij med pooblaščeno osebo in partnerjem javnega sektorja, namreč zadnjenavedenima omogoča, da se dovolj jasno in natančno seznanita z obsegom svojih obveznosti glede nepristranskosti pri vpisu tega partnerja v RPJS in da se seznanita s tem, da lahko zaradi neizpolnitve teh obveznosti nastane njuna kazenska odgovornost, tako da sta izpostavljena globam, določenim v členu 13 zakona o RPJS.
82
To velja še toliko bolj, ker člen 19(c) tega zakona poleg tega določa položaje, ki jih ni mogoče šteti za razmerje, ki bi lahko ogrozilo nepristranskost pooblaščene osebe, in sicer razmerje med partnerjem javnega sektorja in pooblaščeno osebo v okviru opravljanja njegove dejavnosti, ki jo urejajo posebni predpisi, kar se po mnenju predložitvenega sodišča nanaša zlasti na razmerje med odvetnikom in stranko ali na storitve notarjev in davčnih svetovalcev.
83
Drugič, dejstvo, da ta člen 19(c) organu, pristojnemu za registracijo, pušča polje proste presoje za presojo, ali lahko obstoječe povezave med pooblaščeno osebo in partnerjem javnega sektorja ogrozijo zahtevo po nepristranskosti iz navedenega člena, samo po sebi ne more pripeljati do ugotovitve, da ta določba ni dovolj jasna in natančna v smislu člena 49(1) Listine. V zvezi s tem, kot navaja slovaška vlada in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, mora oseba, ki je pooblaščena za vpis partnerja javnega sektorja v RPJS, glede na besedilo navedenega člena 19(c) razumno pričakovati, da bo ta organ preveril dejanske in pravne elemente, značilne za osebne in premoženjske vezi, ki jo povezujejo s tem partnerjem, da bi ugotovil, ali lahko vzbudijo dvome o nepristranskosti navedene osebe, in ji zato prepreči, da bi navedenega partnerja vpisala v RPJS.
84
Tretjič, prav tako ni mogoče šteti, da je okoliščina, na katero se sklicuje predložitveno sodišče, in sicer, da so se pristojna nacionalna sodišča sklicevala na sodno prakso v zvezi z nepristranskostjo sodnikov, da bi pojasnila obseg zahteve po nepristranskosti, ki velja za osebo, ki je pooblaščena za vpis partnerja javnega sektorja v RPJS, v smislu člena 19(c) zakona o RPJS, v nasprotju s členom 49(1) Listine.
85
Kot je bilo namreč opozorjeno v točki 76 te sodbe, ta člen 49(1) omogoča postopno pojasnjevanje pravil glede kazenske odgovornosti z razlagami v sodni praksi, če so te razumno predvidljive. Poudariti pa je treba, da uporabe, po analogiji, sodne prakse iz drugega pravnega področja ni mogoče šteti za nepredvidljivo, saj spada v okvir običajnih metod razlage prava.
86
Tako s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, glede na besedilo člena 19(c) zakona o RPJS v povezavi s členom 13 tega zakona in glede na metodo razlage, ki jo uporabljajo pristojna nacionalna sodišča, ni razvidno, da pooblaščena oseba in zadevni partner javnega sektorja ne bi mogla dovolj jasno in natančno, v smislu člena 49(1), opredeliti dejanj in opustitev, ki bi lahko povzročila njuno kazensko odgovornost.
87
Te ugotovitve ni mogoče ovreči z dejstvom, da sta po mnenju predložitvenega sodišča v obravnavanem primeru tako Okresný súd Žilina (okrajno sodišče v Žilini) kot Krajský súd v Žiline (okrožno sodišče v Žilini) v bistvu menili, da je pooblaščena oseba kršila člen 19(c) zakona o RPJS s tem, da se je omejila na ugotovitev obstoja skupnega deleža družbenika in poslovodje pooblaščene osebe ter družbenika in poslovodje partnerja javnega sektorja v tretji družbi, ne da bi navedla druge informacije o naravi in intenzivnosti tega poslovnega odnosa.
88
Ta element je namreč vprašanje pravilne razlage nacionalnega prava, ki so jo opravila ta sodišča, in spoštovanja obveznosti obrazložitve, ki ne more vplivati na presojo, ali je ta določba dovolj jasna in natančna, da izpolnjuje zahteve iz člena 49(1) Listine. Tudi če bi se ta razlaga štela za nepredvidljivo v smislu sodne prakse v zvezi s tem členom 49(1), na podlagi take ugotovitve nikakor ne bi bilo mogoče sklepati, da člen 19(c) zakona o RPJS kot tak ne izpolnjuje zahtev iz navedenega člena 49(1), ampak bi bolj pomenilo, da navedene razlage ne bi bilo mogoče sprejeti, ker bi bila v nasprotju s temeljnimi pravicami.
89
Glede na zgornje preudarke je treba na šesto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49(1) Listine in načelo pravne varnosti razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da oseba, ki je pooblaščena za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, tega vpisa ne more opraviti, če lahko njeno razmerje s partnerjem javnega sektorja ogrozi njeno nepristranskost, zlasti zaradi osebnih ali premoženjskih vezi, ki jo povezujejo s tem partnerjem, ne da bi bila določena druga merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče presojati to nepristranskost, in če nespoštovanje te zahteve po nepristranskosti pripelje do naložitve sankcije kazenske narave, če lahko ta pooblaščena oseba in navedeni partner javnega sektorja glede na besedilo te nacionalne ureditve in njeno razlago na podlagi običajnih metod razlage prava, ki jo opravijo pristojna nacionalna sodišča, dovolj jasno in natančno ugotovita, katera dejanja in opustitve lahko povzročijo njuno kazensko odgovornost.
Peto vprašanje
90
Predložitveno sodišče s petim vprašanjem, ki ga je treba preučiti pred četrtim vprašanjem, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49(1) Listine in načelo pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki v primeru nespoštovanja zahteve po nepristranskosti, ki velja za osebo, pooblaščeno za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, določa le, da se tej družbi naloži globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi bila pojasnjena merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti to korist.
91
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da člen 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS določa, da organ, pristojen za registracijo, v primeru kršitve, med drugim prepovedi iz člena 19(c) tega zakona, ki zahteva, da za vpis partnerja javnega sektorja v RPJS pooblaščena oseba nima nobenega odnosa s tem partnerjem ali člani njegovih organov, ki bi lahko ogrozil njeno nepristranskost, partnerju javnega sektorja naloži „globo v višini zneska gospodarske koristi, ki jo je ta partner pridobil“. Če te gospodarske koristi ni mogoče količinsko opredeliti, ta organ navedenemu partnerju javnega sektorja naloži globo v višini od 10.000 EUR do 1.000.000 EUR.
92
Iz tega člena 13(1)(a) tako izhaja, da možnost količinske opredelitve gospodarske koristi, ki jo pridobi partner javnega sektorja, in znesek koristi, kadar jo je mogoče količinsko opredeliti, določata ali vsaj vplivata na znesek globe, ki se temu partnerju naloži zaradi kršitve obveznosti iz člena 19(c) zakona o RPJS. Zato je za spoštovanje zahtev iz člena 49(1) Listine pomembno, da je pojem „gospodarska korist“ v smislu tega zakona dovolj jasen in natančen, da lahko partnerji javnega sektorja ugotovijo, kakšnim sankcijam so izpostavljeni v primeru kršitve navedenega zakona.
93
V zvezi s tem predložitveno sodišče ugotavlja, da člen 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS ne določa, ali se ta pojem „gospodarska korist“ nanaša na gospodarsko korist, ki jo je sankcionirana družba pridobila na podlagi pogodbe, sklenjene z organom javnega sektorja, za katere sklenitev bi morala biti na primer vpisana v RPJS, ali pa je treba upoštevati gospodarsko korist, ki izhaja iz celotne poslovne in gospodarske dejavnosti te družbe. To sodišče dodaja, da ta določba ne določa obdobja, ki bi bilo upoštevno za presojo take koristi, zlasti ne določa, ali je treba upoštevati obdobje po vpisu v RPJS, obdobje po sklenitvi pogodbe ali koledarsko leto pred letom, v katerem je sankcija naložena.
94
V tem okviru predložitveno sodišče navaja, da sta Okresný súd Žilina (okrajno sodišče v Žilini) in Krajský súd v Žiline (okrožno sodišče v Žilini) pojem „gospodarska korist“ v smislu člena 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS razlagali tako, da sta se oprli na obrazložitveni memorandum tega zakona. Ti sodišči naj bi tako menili, da se ta pojem nanaša na korist, ki jo je partner javnega sektorja pridobil z upoštevnimi transakcijami, izvedenimi z javnim sektorjem v obdobju od vpisa tega partnerja v RPJS do začetka postopka naložitve sankcije.
95
Predložitveno sodišče se zato sprašuje o skladnosti te razlage s členom 49(1) Listine, pri čemer poudarja, da je taka razlaga v skladu z obrazložitvenim memorandumom zakona o RPJS.
96
Opozoriti je treba, da okoliščina, da se ureditev sklicuje na široke pojme, ki jih je treba postopoma pojasniti, načeloma ne nasprotuje temu, da bi se za to ureditev štelo, da določa jasna in natančna pravila, ki posamezniku omogočajo, da v primeru kršitve te ureditve predvidi, katere kazenske sankcije se lahko naložijo. V zvezi s tem je pomembno, ali je mogoče vtis dvoumnosti ali nejasnosti teh pojmov odpraviti z uporabo običajnih metod razlage prava (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2024, Belgian Association of Tax Lawyers in drugi, C‑623/22, EU:C:2024:639, točka 44 in navedena sodna praksa).
97
V obravnavanem primeru pa je treba poudariti, da je razlaga pojma „gospodarska korist“ v smislu člena 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS s sklicevanjem na obrazložitveni memorandum tega zakona v skladu z navedbami predložitvenega sodišča običajna metoda razlage v slovaškem pravu.
98
V teh okoliščinah se zdi, da je ta pojem, kot se razlaga s tako metodo, dovolj jasen in natančen glede na zahteve, ki izhajajo iz načel pravne varnosti in zakonitosti v kazenskem pravu.
99
Predložitveno sodišče dodaja, da sta v obravnavani zadevi Okresný súd Žilina (okrajno sodišče v Žilini) in Krajský súd v Žiline (okrožno sodišče v Žilini) po ugotovitvi, da je „gospodarska korist“ družbe Mabonex Slovakia, ki izhaja iz njenih poslovnih dejavnosti z javnim sektorjem, negativna, odločila, da tej družbi naložita globo v višini 20.000 EUR na podlagi člena 13(1)(a), drugi del stavka, zakona o RPJS. Ta razlaga pa naj bi bila problematična, ker naj ta zakon ne bi določal, da je treba negativno „gospodarsko korist“ razumeti tako, da se nanaša na položaj, v katerem te koristi ni mogoče količinsko opredeliti.
100
V zvezi s tem je treba poudariti, da se, kot je bilo navedeno v točki 88 te sodbe, to vprašanje nanaša na pravilnost razlage nacionalnega prava, ki jo mora presoditi predložitveno sodišče. Navedeno vprašanje pa ne more vplivati na jasnost in natančnost člena 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS v smislu načel pravne varnosti in zakonitosti v kazenskem pravu.
101
Za presojo spoštovanja člena 49(1) Listine je treba ugotoviti, ali lahko partner javnega sektorja predvidi položaje, v katerih se mu lahko naloži globa, in ali je način njenega izračuna razumno predvidljiv.
102
Poudariti pa je treba, kot je to storila slovaška vlada in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, da lahko partner javnega sektorja glede na sistematiko in namen tega zakona, kot izhajata iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, kadar je posledica njegovih odnosov z javnim sektorjem gospodarski rezultat, ki je negativen, razumno predvidi, da mu bo, če je kršil ta zakon, naložena globa, izračunana v skladu s členom 13(1)(a) navedenega zakona. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je v takih okoliščinah tak partner javnega sektorja lahko razumno predvidel, da je negativno „gospodarsko korist“ mogoče enačiti z nezmožnostjo količinske opredelitve te koristi.
103
Glede na zgornje preudarke je treba na peto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49(1) Listine in načelo pravne varnosti razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki v primeru nespoštovanja zahteve po nepristranskosti, ki velja za osebo, pooblaščeno za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, določa le, da se tej družbi naloži globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi bila pojasnjena merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti to korist, če lahko ta merila izhajajo iz običajne metode razlage prava, ki jo uporabljajo pristojna nacionalna sodišča, tako da lahko navedena družba dovolj jasno in natančno ugotovi, kakšnim sankcijam je izpostavljena v primeru kršitve te ureditve.
Četrto vprašanje
104
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49(3) Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je družbi, ki je kršila to ureditev, samodejno naložena globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi pristojni organ lahko razlikoval glede na naravo storjene kršitve ali upošteval druge negativne pravne posledice, ki bi jih naložitev navedene globe lahko imela za sankcionirano družbo.
105
V zvezi s tem je treba opozoriti, da načelo sorazmernosti kazni iz člena 49(3) Listine zahteva, da strogost sankcije ustreza teži zadevne kršitve (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točka 97 in navedena sodna praksa).
106
Načelo sorazmernosti je treba spoštovati ne samo pri določitvi sestavnih elementov kršitve, ampak tudi pri določitvi pravil o določanju višine glob in pri presoji elementov, ki se lahko upoštevajo pri določitvi globe (sodba z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točka 98 in navedena sodna praksa).
107
Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da represivni ukrepi, ki jih dovoljuje nacionalna zakonodaja, ne smejo presegati tistega, kar je nujno za uresničitev ciljev, ki jim legitimno sledi ta zakonodaja. V tem okviru je Sodišče pojasnilo, da mora strogost sankcij ustrezati teži kršitev, ki se z njimi sankcionirajo, zlasti tako, da se zagotovi resničen odvračilni učinek (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točki 99 in 100 ter navedena sodna praksa).
108
V obravnavanem primeru, kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, člen 13(1)(a), prvi del stavka, zakona o RPJS določa, da se partnerju javnega sektorja naloži globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta pridobil v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, in to za vse kršitve, na katere se nanaša, zlasti v primeru kršitve prepovedi iz člena 19(c) tega zakona.
109
Na prvem mestu je treba poudariti, da glede na besedilo teh določb in glede na elemente iz predloga za sprejetje predhodne odločbe te določbe vzpostavljajo ureditev objektivne odgovornosti, v skladu s katero ugotovitev dejstev, ki pomenijo kršitev, ne glede na naklep ali malomarnost zadevnih oseb, in sicer gospodarskega subjekta, partnerja javnega sektorja, in osebe, pooblaščene za vpis tega gospodarskega subjekta v RPJS, zadostuje, da organ, pristojen za registracijo, naloži globo, ki ustreza gospodarski koristi, ki jo je ta gospodarski subjekt pridobil v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem.
110
Dejstvo, da je lahko globa, naložena v primeru kršitve, med drugim, tega člena 19(c), enaka taki koristi, pa samo po sebi ne more pomeniti, da člen 49(3) Listine nasprotuje členu 13(a), prvi del stavka, zakona o RPJS. Ni namreč mogoče izključiti, da je sankcija, katere namen je odvzeti celotno gospodarsko korist, ki jo je družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, čeprav ni izpolnila zahtev tega zakona, dosledna in učinkovita za dosego cilja, ki mu sledi navedeni zakon in ki je zagotoviti preglednost pravnih in poslovnih odnosov, ki jih ima javni sektor s partnerji.
111
Prav tako okoliščina, ki jo navaja predložitveno sodišče, da člen 13(a), prvi del stavka, zakona o RPJS ne določa nobene zgornje meje za tako globo, sama po sebi ni v nasprotju z načelom sorazmernosti kazni v smislu člena 49(3) Listine, ker bi uvedba take zgornje meje lahko ogrozila učinkovitost globe ter njen odvračilni in represivni učinek, ker bi lahko nekatere gospodarske subjekte spodbudila k temu, da ne bi izpolnili obveznosti, ki izhajajo iz tega zakona, kadar bi gospodarska korist, ki jo pričakujejo v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, presegala to zgornjo mejo.
112
Vendar predložitveno sodišče na drugem mestu navaja, da organ, pristojen za registracijo, pri uporabi člena 13(a), prvi del stavka, zakona o RPJS samodejno naloži globo iz te določbe, ne da bi upošteval okoliščine vsake posamezne zadeve. Poudariti pa je treba, da taka samodejnost v okviru naložitve globe, katere znesek je lahko zelo visok, ne spoštuje načela sorazmernosti v smislu člena 49(3) Listine, ker ta organ ne more spreminjati zneska globe glede na težo storjene kršitve.
113
Natančneje, to sodišče pojasnjuje, da organ, pristojen za registracijo, ne upošteva dejstva, da so informacije, vpisane v RPJS, v zvezi z dejanskim lastnikom partnerja javnega sektorja pravilne. Pravilnost teh informacij pa je okoliščina, ki je upoštevna pri naložitvi globe tega organa. V takem primeru namreč take informacije subjektom javnega sektorja omogočajo, da imajo zanesljivo na voljo vse upoštevne podatke v zvezi z gospodarskim subjektom, ki se želi vključiti v pravna in poslovna razmerja s tem sektorjem, s čimer se tako zagotavlja preglednost v okviru teh razmerij in s tem uresničitev cilja, ki mu sledi zakon o RPJS.
114
Na tretjem mestu, iz člena 13(6) tega zakona izhaja, da organ, pristojen za registracijo, pri naložitvi globe upošteva zlasti naravo, težo ter načine in posledice kršitve zadevne obveznosti. Ob tem predložitveno sodišče pojasnjuje, da se ta določba v praksi uporablja le, če gospodarske koristi, ki jo pridobi partner javnega sektorja, ni mogoče količinsko opredeliti, tako da je treba znesek globe presojati glede na člen 13(a), drugi del stavka, zakona o RPJS.
115
Zato se mora predložitveno sodišče, čeprav se lahko v takem primeru z uporabo člena 13(6) tega zakona spoštuje zahteva po sorazmernosti iz člena 49(3) Listine, prepričati, da je v obravnavanem primeru, če bi menilo, da je organ, pristojen za registracijo, pravilno naložil globe iz postopka v glavni stvari na podlagi člena 13(a), drugi del stavka, navedenega zakona, ta organ v skladu z navedenim členom 13(6) upošteval vse upoštevne okoliščine obravnavanega primera.
116
Na četrtem in zadnjem mestu, v zvezi z drugimi neugodnimi posledicami, ki jih zakon o RPJS določa za sankcionirano družbo, predložitveno sodišče navaja, prvič, da lahko subjekt javnega sektorja, potem ko je naložena globa postala dokončna, na podlagi člena 15 tega zakona odpove vsako pogodbo s partnerjem javnega sektorja. V zvezi s tem je res, da ima lahko taka odpoved za zadevni gospodarski subjekt potencialno znatne posledice. Vendar je treba za preveritev spoštovanja člena 49(3) Listine poudariti, da mora subjekt javnega sektorja, in ne organ, pristojen za registracijo, ki naloži globo v smislu člena 13(a) tega zakona, upoštevati težo posledic take odpovedi glede na vse druge upoštevne okoliščine obravnavane zadeve. Ta organ namreč v fazi naložitve globe ne more ugotoviti, ali bo javni subjekt dejansko odstopil od pogodbe.
117
Po drugi strani predložitveno sodišče meni, da je glede na spoštovanje člena 49(3) Listine problematično dejstvo, da v skladu s členom 13(2) zakona o RPJS isti organ izvede izbris partnerja javnega sektorja iz RPJS, če mu je naložil globo, ki je postala dokončna, med drugim zaradi kršitve prepovedi iz člena 19 tega zakona, in če ta globa ni bila plačana v roku, ki ga je določilo pristojno sodišče.
118
V zvezi s tem je treba poudariti, da organ, pristojen za registracijo, ob naložitvi globe ne more vedeti, ali partner javnega sektorja te globe ne bo plačal in da bo tako izbrisan iz RPJS. Zato glede na člen 49(3) Listine ni mogoče zahtevati, da mora zakon o RPJS temu organu nalagati, da pri določitvi zneska globe upošteva tako možnost.
119
Glede na vse zgornje preudarke je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49(3) Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je družbi, ki je kršila to ureditev, samodejno naložena globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi pristojni organ pri določitvi zneska te globe lahko upošteval katero koli okoliščino v zvezi s kršitvijo zadevne obveznosti. Člen 49(3) Listine pa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa naložitev globe v razponu, ki zajema najnižji in najvišji znesek, če pristojni organ upošteva zlasti naravo, težo ter načine in posledice kršitve zadevne obveznosti.
Stroški
120
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški navedenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
1.
Člen 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in načelo pravne varnosti je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da oseba, ki je pooblaščena za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, tega vpisa ne more opraviti, če lahko njeno razmerje s partnerjem javnega sektorja ogrozi njeno nepristranskost, zlasti zaradi osebnih ali premoženjskih vezi, ki jo povezujejo s tem partnerjem, ne da bi bila določena druga merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče presojati to nepristranskost, in če nespoštovanje te zahteve po nepristranskosti pripelje do naložitve sankcije kazenske narave, če lahko ta pooblaščena oseba in navedeni partner javnega sektorja glede na besedilo te nacionalne ureditve in njeno razlago na podlagi običajnih metod razlage prava, ki jo opravijo pristojna nacionalna sodišča, dovolj jasno in natančno ugotovita, katera dejanja in opustitve lahko povzročijo njuno kazensko odgovornost.
2.
Člen 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in načelo pravne varnosti je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki v primeru nespoštovanja zahteve po nepristranskosti, ki velja za osebo, pooblaščeno za vpis družbe v register partnerjev javnega sektorja, določa le, da se tej družbi naloži globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi bila pojasnjena merila, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti to korist, če lahko ta merila izhajajo iz običajne metode razlage prava, ki jo uporabljajo pristojna nacionalna sodišča, tako da lahko navedena družba dovolj jasno in natančno ugotovi, kakšnim sankcijam je izpostavljena v primeru kršitve te ureditve.
3.
Člen 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je družbi, ki je kršila to ureditev, samodejno naložena globa, ki ustreza znesku gospodarske koristi, ki jo je ta družba pridobila v okviru svojih odnosov z javnim sektorjem, ne da bi pristojni organ pri določitvi zneska te globe lahko upošteval katero koli okoliščino v zvezi s kršitvijo zadevne obveznosti. Člen 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah pa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa naložitev globe v razponu, ki zajema najnižji in najvišji znesek, če pristojni organ upošteva zlasti naravo, težo ter načine in posledice kršitve zadevne obveznosti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: slovaščina.