62017TJ0455_RES
Zadeva T‑455/17
Naser Bateni
proti
Svetu Evropske unije
Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 7. julija 2021
„Nepogodbena odgovornost – Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Seznam oseb in subjektov, za katere velja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov – Pristojnost Splošnega sodišča – Zastaranje – Dovolj resna kršitev pravila, ki daje pravice posameznikom“
Skupna zunanja in varnostna politika – Pristojnost sodišča Unije – Odškodninska tožba – Tožba za povrnitev škode zaradi neupravičene uvrstitve na seznam oseb, zoper katere veljajo omejevalni ukrepi, in zaradi izvajanja teh ukrepov – Vključitev
(člen 340 PDEU, sklepa Sveta 2011/783 in 2013/661, uredbe Sveta št. 1245/2011, št. 267/2012 in št. 1154/2013)
(Glej točke od 48 do 51.)
Odškodninska tožba – Zastaralni rok – Začetek – Odgovornost za posamični akt – Nepremoženjska škoda – Datum nastanka škodljivih učinkov akta
(Statut Sodišča, člena 46 in 53, prvi odstavek, uredbe Sveta št. 1245/2011, št. 267/2012 in št. 1154/2013)
(Glej točke od 61 do 63 in od 69 do 71.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava Unije – Diskrecijska pravica institucije pri sprejemanju akta – Presoja nezakonitosti akta ali ravnanja institucije – Potreba po upoštevanju okvirnih in časovnih elementov – Obstoj dovolj resne kršitve prava Unije – Neobstoj
(člen 340, drugi odstavek, PDEU, uredbe Sveta št. 1245/2011, št. 267/2012 in št. 1154/2013)
(Glej točke 83, 86, 87, od 89 do 93, 114, 115, od 119 do 121, 123, 124, 128 in 129.)
Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, za katere je Svet ugotovil, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja – Obveznost razširitve tega ukrepa na subjekte v lasti ali pod nadzorom takega subjekta – Pojem subjekta, ki je v lasti ali pod nadzorom – Sposobnost vplivanja subjektov ali organov, za katere je Svet ugotovil, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja, na odločitve subjektov, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom – Uvrstitev takih oseb ali subjektov na seznam zaradi preprečevanja izogibanja omejevalnim ukrepom – Vključitev
(Uredbe Sveta št. 1245/2011, št. 267/2012 in št. 1154/2013)
(Glej točko 94.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Dovolj resna kršitev prava Unije – Zahteva, da institucije očitno in resno kršijo meje svoje diskrecijske pravice – Ukrepi zamrznitve sredstev – Presoja zakonitosti ravnanja institucij – Dokaz – Javni viri informacij – Dovolj resna kršitev materialnih pogojev za uvrstitev na sezname – Neobstoj
(člen 21 PEU, uredbe Sveta št. 1245/2011, št. 267/2012 in št. 1154/2013)
(Glej točke od 97 do 107, od 110 do 113, od 125 do 127 in 130.)
Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali to širjenje podpirajo – Podpora dejavnostim Irana, ki so nevarne z vidika širjenja jedrskega orožja – Pojem – Osebe in subjekti, ki zagotavljajo zavarovanje ali druge bistvene storitve družbi Islamic Republic of Iran Shipping Lines ali subjektom, ki so v njeni lasti ali pod njenim nadzorom ali delujejo v njenem imenu – Obseg
(Sklep Sveta 2010/413, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2013/497, člen 20(1)(b), uredbi Sveta št. 267/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 971/2013, člen 23(2)(e), in št. 1154/2013)
(Glej točki 116 in 117.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev pravila, ki daje pravice posameznikom – Izvrševanje pravice do pravnega sredstva, na podlagi katerega je bila izdana razveljavitvena sodba – Učinkovito sodno varstvo – Kršitev – Neobstoj
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točki 131 in 132.)
Povzetek
Potem ko je Varnostni svet Združenih narodov sprejel več resolucij v zvezi s programom Islamske republike Iran glede širjenja jedrskega orožja, (
1
) s katerimi je med drugim od držav članic zahteval, naj zaradi njenih pomorskih dejavnosti zamrznejo premoženje družbe Islamic Republic of Iran Shipping Lines (v nadaljevanju: družba IRISL) in fizičnih ali pravnih oseb, ki bi lahko bile z njo povezane, je Svet Evropske unije sprejel omejevalne ukrepe proti družbi IRISL, družbi nemškega prava HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping (v nadaljevanju: družba HTTS), (
2
) ki opravlja dejavnosti pomorske agencije in tehničnega upravljanja ladij, ter Naserju Bateniju. (
3
) Svet je nato te ukrepe večkrat podaljšal.
Družba HTTS je bila na seznam oseb in subjektov, na katere se nanašajo navedeni ukrepi, ponovno uvrščena 25. oktobra 2010, ker je bila pod nadzorom družbe IRISL ali je delovala v njenem imenu, (
4
) in 23. januarja 2012, ker je bila registrirana v Nemčiji na istem naslovu kot IRISL Europe GmbH, njen direktor, Naser Bateni, pa je bil prej zaposlen pri družbi IRISL. (
5
) Naser Bateni pa je bil na navedeni seznam uvrščen 1. decembra 2011, ker je bil bivši direktor pravne službe IRISL in direktor družbe HTTS, ki je bila na seznamu Evropske unije. Potem ko je Svet merila za uvrstitev prilagodil tako, da so se neposredno nanašala na „osebe in subjekt[e], ki zagotavljajo zavarovanje ali druge bistvene storitve […] [družbi] IRISL ali subjekt[e], ki so v [njeni] lasti ali pod [njenim] nadzorom ali delujejo v [njenem] imenu“, (
6
) je ohranil uvrstitev Naserja Batenija na seznamu, ker je posloval v imenu družbe IRISL, ker je bil do leta 2008 njen direktor, nato pa generalni direktor družbe IRISL Europe, in ker je bil direktor družbe HTTS, ki je dvema drugima pomorskima subjektoma, družbama SAPID in HDSL – prav tako uvrščenima na seznam, ker sta delovali v imenu IRISL – kot njun generalni zastopnik zagotavljal glavne storitve. (
7
)
Družba HTTS in Naser Bateni (v nadaljevanju: tožeči stranki) ter družba IRISL so pred Splošnim sodiščem izpodbijali večino zaporednih ukrepov, ki jih je zoper njih sprejel Svet, in dosegli razglasitev njihove ničnosti. (
8
) V tem okviru so tožeče stranke na podlagi členov 268 in 340 PDEU, ki se uporabljata v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo Unije, predlagale povrnitev škode zaradi uvrstitve na sporne sezname. Med drugim so trdile, da njihova uvrstitev na zadevne sezname pomeni dovolj resno kršitev pravnih pravil, katerih namen je podelitev pravic posameznikom. (
9
)
Splošno sodišče je v navedenih dveh zadevah zavrnilo odškodninske tožbe tožečih strank in med drugim opozorilo, da ugotovitev nezakonitosti pravnega akta Unije sama po sebi ne zadostuje za samodejno ugotovitev nepogodbene odgovornost Unije v zvezi z nezakonitim ravnanjem ene od njenih institucij.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je v obeh zadevah preizkusilo, ali elementi, ki so jih predložile tožeče stranke, dokazujejo, da zadevne uvrstitve na sezname pomenijo dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega namen je podelitev pravic posameznikom, kot to zahteva sodna praksa na področju nepogodbene odgovornosti Unije.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v navedenih zadevah opozorilo, da se morajo vsi parametri, ki jih je treba upoštevati pri presoji dovolj resne kršitve pravnega pravila, katerega namen je podelitev pravic posameznikom, nanašati na datum, ko je zadevna institucija sprejela določeno odločitev ali na določen način ravnala. Opozorilo je tudi, da je treba očitno napako pri presoji kot tožbeni razlog v podporo ničnostni tožbi razlikovati od očitne in resne prekoračitve diskrecijske pravice, ki se uveljavlja za ugotovitev take kršitve v okviru odškodninske tožbe.
Vendar Splošno sodišče ugotavlja, da je imel Svet na voljo številne elemente kot indice povezanosti družb IRISL in HTTS ter Naserja Batenija.
Splošno sodišče je zlasti poudarilo, da je pojem družbe „v lasti ali pod nadzorom drugega subjekta“ Svetu dajal določeno polje proste presoje in da je ta predložil elemente, za katere je menil, da lahko izkazujejo naravo povezav med družbama HTTS in IRISL ter Naserjem Batenijem. Splošno sodišče je v zadevi T‑455/17 ugotovilo tudi, da so uvrstitve tožeče stranke temeljile tako na osebni povezavi med njo in družbo IRISL kot na okoliščini, da je imela vodilno vlogo v družbi, domnevno pod nadzorom ali v lasti družbe IRISL, med drugim družbi HTTS, ki je opravljala glavne storitve za druge družbe, ki so bile domnevno pod nadzorom ali v lasti družbe IRISL. Splošno sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da tudi če je Svet pri spornih uvrstitvah v zvezi s tem storil napako pri presoji, ta napaka ne more biti očitna in neopravičljiva, zato ni mogoče šteti, da je običajno skrbna in vestna uprava v podobnih okoliščinah ne bi storila.
Nazadnje je Splošno sodišče zavrnilo očitke tožečih strank, da so bile njihove uvrstitve, ki so prav tako temeljile na sodelovanju družb v okviru družbe IRISL, med drugim družb SAPID in HDSL, pri širjenju jedrskega orožja napačne, ker so bili omejevalni ukrepi proti družbi IRISL 16. septembra 2013 razveljavljeni. (
10
) Splošno sodišče je zlasti opozorilo, da je treba zakonitost izpodbijanih aktov presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan sprejetja akta, in poudarilo, da materialna resničnost kršitev embarga na orožje, ki so ga uvedli Združeni narodi, od družbe IRISL ni bila izpodbijana, in da je vpletenost družbe IRISL v tri incidente v zvezi s prevozom vojaške opreme povečala nevarnost, da bi bila ta družba vpletena tudi v incidente v zvezi s prevozom opreme, povezane s širjenjem jedrskega orožja, zato Svet ni kršil materialnih pogojev za uvrstitev na seznam na način, ki bi lahko povzročil nepogodbeno odgovornost Unije.
Splošno sodišče je zato obe odškodninski tožbi v celoti zavrnilo.
(
1
)	Resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 1737 (2006), 1747 (2007), 1803 (2008) in 1929 (2010).
(
2
)	Sklep Sveta 2010/413/SZVP z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (UL 2010, L 195, str. 39) in Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 668/2010 z dne 26. julija 2010 o izvajanju člena 7(2) Uredbe (ES) št. 423/2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2010, L 195, str. 25).
(
3
)	Sklep Sveta 2011/783/SZVP z dne 1. decembra 2011 o spremembi Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2011, L 319, str. 71) in Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1245/2011 z dne 1. decembra 2011 o izvajanju Uredbe (EU) št. 961/2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2011, L 319, str. 11).
(
4
)	Uredba Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 (UL 2010, L 281, str. 1).
(
5
)	Sklep Sveta 2012/35/SZVP z dne 23. januarja 2012 o spremembah Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2012, L 19, str. 22) in Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 54/2012 z dne 23. januarja 2012 o izvajanju Uredbe (EU) št. 961/2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2012, L 19, str. 1).
(
6
)	Člen 20(1)(b) Sklepa Sveta 2010/413/SZVP z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (UL 2010, L 195, str. 39), kakor je bil spremenjen s Sklepom 2013/497/SZVP, in člen 23(2)(e) Uredbe Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 (UL 2012, L 88, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 971/2013.
(
7
)	Sklep Sveta 2013/661/SZVP z dne 15. novembra 2013 o spremembi Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 306, str. 18) in Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1154/2013 z dne 15. novembra 2013 o izvajanju Uredbe (EU) št. 267/2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2013, L 306, str. 3).
(
8
)	Glej sodbe z dne 7. decembra 2011, HTTS/Svet (T‑562/10, EU:T:2011:716); z dne 12. junija 2013, HTTS/Svet (T‑128/12 in T‑182/12, EU:T:2013:312); z dne 6. septembra 2013, Bateni/Svet (T‑42/12 in T‑181/12, EU:T:2013:409); z dne 16. septembra 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines in drugi/Svet (T‑489/10, EU:T:2013:453), in z dne 18. septembra 2015, HTTS in Bateni/Svet (T‑45/14, EU:T:2015:650).
(
9
)	Splošno sodišče je v zadevi HTTS/Svet (T‑692/15 EU:T:2017:890) s sodbo z dne 13. decembra 2017 najprej zavrnilo odškodninski zahtevek družbe HTTS. Sodišče je nato 10. septembra 2019to sodbo razveljavilo v zadevi HTTS/Svet (C‑123/18 P EU:C:2018:694), ki je bila vrnjena v razsojanje Splošnemu sodišču.
(
10
)	Sodba z dne 16. septembra 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines in drugi/Svet (T‑489/10, EU:T:2013:453).