62015CJ0585
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 9. februarja 2017 (
1
)
„Predhodno odločanje — Sladkor — Proizvodne dajatve — Izračun povprečne izgube — Izračun proizvodnih dajatev — Uredba (ES) št. 2267/2000 — Veljavnost — Uredba (ES) št. 1993/2001 — Veljavnost“
V zadevi C‑585/15,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko frankofonsko sodišče v Bruslju, Belgija) z odločbo z dne 14. oktobra 2015, ki je prispela na Sodišče 12. novembra 2015, v postopku
Raffinerie Tirlemontoise SA
proti
État belge,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi L. Bay Larsen (poročevalec), predsednik senata, M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan in D. Šváby, sodniki,
generalna pravobranilka: E. Sharpston,
sodna tajnica: V. Giacobbo-Peyronnel, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. julija 2016,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
—
za Raffinerie Tirlemontoise SA D. Gérard in H.‑J. Prieß, odvetnika,
—
za belgijsko vlado M. Jacobs in J.‑C. Halleux, agenta, skupaj z M. Keupom in B. De Moorom, odvetnikoma,
—
za nizozemsko vlado B. Koopman, agentka,
—
za Evropsko komisijo A. Lewis in P. Ondrůšek, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 33(1) in (2) Uredbe Sveta (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o skupni ureditvi trgov za sladkor (UL 1999, L 252, str. 1) ter na veljavnost, prvič, Uredbe Komisije (ES) št. 2267/2000 z dne 12. oktobra 2000 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 1999/2000 (UL 2000, L 259, str. 29) in, drugič, Uredbe Komisije (ES) št. 1993/2001 z dne 11. oktobra 2001 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2000/2001 (UL 2001, L 271, str. 15).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Raffinerie Tirlemontoise SA (v nadaljevanju: Raffinerie) in État Belge zaradi zahteve za vračilo preplačanih dajatev za proizvodnjo sladkorja v zvezi s tržnimi leti od 1999/2000 do 2004/2005.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah od 14 do 17 Uredbe št. 2038/1999 je bilo navedeno:
„(14)
Razlogi, ki so Skupnost privedli do sprejetja sistema proizvodnih kvot za sladkor, izoglukozo in inulinski sirup, še vedno veljajo; vendar je bil ta sistem prilagojen, da bi se na eni strani upošteval zdajšnji razvoj v proizvodnji in da bi na drugi strani Skupnost pridobila potrebne instrumente, zato da se pravično, vendar učinkovito zagotovi, da proizvajalci sami v celoti pokrijejo stroške prodaje presežkov proizvodnje Skupnosti glede na porabo v njej; takšna ureditev pa mora biti časovno omejena in naj velja za prehodno;
(15)
Skupna ureditev trgov za sladkor temelji na naslednjih dveh elementih: prvič, od tržnega leta 1986/1987 dalje po načelu, da nosi proizvajalec polno finančno odgovornost za izgubo v vsakem tržnem letu, ki ob upoštevanju kvot izhaja iz prodaje tistega dela proizvodnje Skupnosti, ki presega notranjo porabo Skupnosti, in drugič, na diferenciaciji cenovnih jamstev za prodajo, ki izražajo proizvodno kvoto, dodeljeno posameznim podjetjem; proizvodna kvota za sladkor se dodeli vsakemu podjetju na podlagi njegove dejanske proizvodnje v določenem referenčnem obdobju […];
(16)
[…] [s]istem samofinanciranja sektorja in ureditev s proizvodnimi kvotami je treba obdržati v obdobju, ki ustreza […] šestim tržnim letom;
(17)
Proizvajalci bodo še naprej prevzeli finančno odgovornost s plačilom osnovne proizvodne dajatve za vso proizvodnjo sladkorja A in B, omejeno na 2 % intervencijske cene za beli sladkor, ter dajatve B, ki se plačuje za proizvodnjo sladkorja B do največ 37,5 % prej navedene cene; pod določenimi pogoji plačajo del teh prispevkov tudi proizvajalci izoglukoze in inulinskega sirupa […]“
4
Člen 33(1) in (2) Uredbe št. 2038/1999 je določal:
„1.   Pred koncem vsakega tržnega leta se ugotovi:
(a)
predvideno proizvodnjo sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B, ki se pripiše zadevnemu tržnemu letu;
(b)
predvideno količino sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se v tekočem tržnem letu proda za porabo v Skupnosti;
(c)
presežek, ki se izvozi in se izračuna tako, da se količina iz (b) odšteje od količine iz (a);
(d)
predvideno povprečno izgubo ali povprečni dohodek na tono sladkorja glede na izvozne obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu.
Ta povprečna izguba ali povprečni dohodek ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo zadevnih izvoznih obveznosti;
(e)
predvideno skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (c) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (d).
2.   Pred koncem tržnega leta 2000/2001 in brez poseganja v člen 26(5) se za tržna leta od 1995/1996 do 2000/2001 kumulativno ugotovi:
(a)
presežek za izvoz, ki se izračuna na osnovi končne proizvodnje sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter – od tržnega leta 1994/1995 naprej – inulinskega sirupa A in B in končne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in – od tržnega leta 1994/1995 naprej – inulinskega sirupa, ki se proda za porabo v Skupnosti;
(b)
povprečno izgubo ali dohodek na tono sladkorja, ki izhaja iz skupne izvozne obveznosti, in se izračuna z uporabo metode iz drugega pododstavka odstavka 1(d);
(c)
skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (a) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (b);
(d)
skupni znesek zaračunanih osnovnih proizvodnih dajatev in dajatev B.
Predvidena skupna izguba ali skupni dohodek iz odstavka 1(e) se prilagodi v skladu z razliko med zneskoma iz (c) in (d).“
5
Zneski proizvodnih dajatev in koeficient za izračun dodatne dajatve v sektorju sladkorja so bili za tržno leto 1999/2000 določeni z Uredbo št. 2267/2000. Zneski proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja so bili za tržno leto 2000/2001 določeni z Uredbo št. 1993/2001.
6
V uvodnih izjavah od 9 do 13 Uredbe Sveta (ES) št. 1260/2001 z dne 19. junija 2001 o skupni ureditvi trgov za sladkor (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 33, str. 17) je bilo navedeno:
„(9)
Razlogi, ki so Skupnost privedli do sprejetja sistema proizvodnih kvot za sladkor, izoglukozo in inulinski sirup, še vedno veljajo. Vendar je bil ta sistem prilagojen, upoštevajoč zdajšnji razvoj v proizvodnji, da Skupnost pridobi potrebne instrumente, zato da se pravično, vendar učinkovito zagotovi, da proizvajalci sami v celoti pokrijejo stroške prodaje presežkov proizvodnje Skupnosti nad porabo in so tako izpolnjene obveznosti Skupnosti iz sporazumov, sklenjenih glede na urugvajski krog večstranskih trgovinskih pogajanj, v nadaljevanju imenovan ‚GATT‘, odobrenih s Sklepom [Sveta] 94/800/ES [z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80)].
(10)
[…] [N]aj se sistem kvot obdrži za tržna leta od 2001/2002 do 2005/2006.
(11)
Skupna ureditev trgov za sladkor temelji na naslednjih dveh elementih: prvič, po načelu, da nosi proizvajalec polno finančno odgovornost za izgubo v vsakem tržnem letu, ki ob upoštevanju kvot izhaja iz prodaje tistega dela proizvodnje Skupnosti, ki presega notranjo porabo Skupnosti, in drugič, na diferenciaciji cenovnih jamstev za prodajo, ki izražajo proizvodno kvoto, dodeljeno posameznim podjetjem. Proizvodna kvota za sladkor se dodeli vsakemu podjetju na podlagi njegove dejanske proizvodnje v določenem referenčnem obdobju.
(12)
[…] Sistem samofinanciranja sektorja s proizvodnimi dajatvami in ureditev s proizvodnimi kvotami je treba obdržati.
(13)
Proizvajalci bodo še naprej prevzemali finančno odgovornost s plačilom osnovne proizvodne dajatve za vso proizvodnjo sladkorja A in B, omejeno na 2 % intervencijske cene za beli sladkor, ter dajatve B, ki se plačuje za proizvodnjo sladkorja B do največ 37,5 % prej navedene cene. Pod določenimi pogoji plačajo del teh prispevkov tudi proizvajalci izoglukoze in inulinskega sirupa. […]“
7
Člen 15(1) in (2) Uredbe št. 1260/2001 je določal:
„1.   Pred koncem vsakega tržnega leta se ugotovi:
(a)
predvideno proizvodnjo sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B, ki se pripiše zadevnemu tržnemu letu;
(b)
predvideno količino sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se v tekočem tržnem letu proda za porabo v Skupnosti;
(c)
presežek, ki se izvozi in se izračuna tako, da se količina iz (b) odšteje od količine iz (a);
(d)
predvideno povprečno izgubo ali povprečni dohodek na tono sladkorja glede na izvozne obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu.
Ta povprečna izguba ali povprečni dohodek ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo zadevnih izvoznih obveznosti;
(e)
predvideno skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (c) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (d).
2.   Pred koncem tržnega leta 2005/2006 in brez poseganja v člene 10(3), (4), (5) in (6) se za tržna leta 2001/2002 do 2005/2006 kumulativno ugotovi:
(a)
presežek za izvoz, ki se izračuna na osnovi končne proizvodnje sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B in končne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se proda za porabo v Skupnosti;
(b)
povprečno izgubo ali dohodek na tono sladkorja, ki izhaja iz skupne izvozne obveznosti, in se izračuna z uporabo metode iz drugega pododstavka odstavka 1(d);
(c)
skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (a) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (b);
(d)
skupni znesek zaračunanih osnovnih proizvodnih dajatev in dajatev B.
Predvidena skupna izguba ali skupni dohodek iz odstavka 1(e) se prilagodi v skladu z razliko med zneskoma iz (c) in (d).“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8
Družba Raffinerie je proizvajalka sladkorja.
9
Ker je družba Raffinerie menila, da so bile proizvodne dajatve, ki jih je plačala iz naslova tržnih let od 1999/2000 do 2005/2006, previsoke, je zoper Bureau d’intervention et de restitution belge (belgijski urad za intervencije in nadomestila) vložila tožbo za vračilo preplačanih dajatev.
10
Nekdanje naloge Bureau d’intervention et de restitution belge (belgijski urad za intervencije in nadomestila), in sicer predvsem terjatve in dolgovi, so bile 1. julija 2014 prenesene na État belge.
11
Družba Raffinerie natančneje v zvezi s tržnima letoma 1999/2000 in 2000/2001 pojasnjuje, da sklepanje, ki ga je uporabilo Sodišče v sodbi z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591), povzroča dvom o izračunu dajatev, ki so bile za ti tržni leti določene z uredbama št. 2267/2000 in 1993/2001, vendar Sodišče v okviru vprašanj za predhodno odločanje, ki so mu bila postavljena do zdaj, še ni imelo priložnosti, da se v zvezi s tema uredbama izreče glede razlogov za neveljavnost, ki jih je navedlo v svoji sodbi.
12
V teh okoliščinah je Tribunal de première instance de Bruxelles (prvostopenjsko sodišče v Bruslju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 33(1) Uredbe št. 2038/1999, zlasti ob upoštevanju sodbe z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591), razlagati tako, da je treba pri izračunu povprečne izgube za vse kategorije izvoženega sladkorja znesek dejanskih stroškov deliti z zneskom izvožene količine, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila?
2.
Ali je treba člen 33(2) Uredbe št. 2038/1999, zlasti ob upoštevanju sodbe z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich (C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591), razlagati tako, da je treba prenose, ki jih je treba upoštevati (kot izgubo ali dohodek) pri skupnem izračunu proizvodnih dajatev, za vse kategorije izvoženega sladkorja izračunati tako, da se znesek dejanskih stroškov deli z zneskom izvožene količine, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila?
3.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali sta Uredba št. 2267/2000 in Uredba št. 1993/2001 neveljavni?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
13
V uvodu je treba navesti, prvič, da sta člen 33 Uredbe št. 2038/1999, v katerem so določena merila za določitev proizvodnih dajatev za tržna leta od 1995/1996 do 2000/2001, in člen 15 Uredbe št. 1260/2001, v katerem so določena merila za določitev proizvodnih dajatev za tržna leta od 2001/2002 do 2005/2006, kar zadeva njun odstavek 1, v bistvu enaka (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točka 31). Enako velja za člen 33(2) Uredbe št. 2038/1999 in člen 15(2) Uredbe št. 1260/2001.
14
Drugič, uvodne izjave od 15 do 17 Uredbe št. 2038/1999, ki so podlaga za člen 33 te uredbe, so v bistvu enake uvodnim izjavam od 11 do 13 Uredbe št. 1260/2001, ki so podlaga za člen 15 zadnjenavedene uredbe.
15
V teh okoliščinah je treba, kot trdijo družba Raffinerie, belgijska vlada in Komisija, ugotoviti, da je treba člen 33(1) in (2) Uredbe št. 2038/1999 ter člen 15(1) in (2) Uredbe št. 1260/2001 razlagati enotno.
Prvo vprašanje
16
Na podlagi člena 33(1)(d) Uredbe št. 2038/1999 povprečna izguba ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo izvoznih obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu (glej v tem smislu sodbi z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točka 46, in z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 39).
17
Pojem „izvozne obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu“, glede katerega na podlagi člena 33(1)(d) Uredbe št. 2038/1999 tonaža pomeni imenovalec številčnega razmerja, na osnovi katerega je mogoče izračunati povprečno izgubo, pa zajema vso količino proizvodov iz člena 33 te uredbe, ki je namenjena izvozu iz Evropske skupnosti, pri čemer vprašanje, ali so izvozna nadomestila izplačana za količine proizvodov, namenjene izvozu, v zvezi s tem pojmom ni upoštevno (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točke od 49 do 51).
18
Zato je treba v skladu z odstavkom 1 člena 33 Uredbe št. 2038/1999 pri določanju predvidene povprečne izgube na tono proizvoda upoštevati vse količine izvoženih proizvodov iz tega člena 33, ne glede na to, ali so bila nadomestila dejansko izplačana (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točka 61).
19
V zvezi s „skupnim zneskom nadomestil“, ki na podlagi člena 33(1)(d) Uredbe št. 2038/1999 tvori del števca številčnega razmerja za izračun povprečne izgube, mora obstajati neposredna povezava s stroški za proračun Skupnosti iz naslova prodaje presežkov proizvodov iz sektorja sladkorja, zato mora ta znesek temeljiti na upoštevanju zneska izvoznih nadomestil, ki se plačajo, da se zagotovi prodaja količin proizvodov, ki so predmet izvoznih obveznosti (glej v tem smislu sodbo z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točki 48 in 49).
20
Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se člen 33(1) Uredbe št. 2038/1999 razlaga tako, da je treba pri izračunu povprečne izgube skupni znesek dejanskih stroškov, povezanih z izvoznimi nadomestili za proizvode iz te določbe, deliti s skupno izvoženo količino teh proizvodov, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila.
Drugo vprašanje
21
Navesti je treba, da se na podlagi Uredbe št. 2038/1999, zlasti njenega člena 33, proizvodne dajatve izračunajo na podlagi skupne izgube (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točka 41).
22
Glede tega je treba spomniti, da je namen te uredbe, enako kot Uredbe št. 1260/2001, vzpostaviti sistem samofinanciranja stroškov prodaje presežkov, s katerim se pravično, vendar učinkovito zagotovi, da proizvajalci sami v celoti pokrijejo te stroške. Zato sprejeta metoda za izračun v praksi ne sme povzročiti, da se a priori določi znesek skupne izgube – ki je višji od zneska stroškov, povezanih z nadomestili – v razmerju do stroškov prodaje presežkov proizvodnje Skupnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 8. maja 2008, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑5/06 in od C‑23/06 do C‑36/06, EU:C:2008:260, točke 44, 57 in 60, ter z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 46).
23
V skladu s členom 33(2)(c) navedene uredbe je skupna izguba rezultat pomnožitve presežka, ki se izvozi, in povprečne izgube. Previsoka ocena povprečne izgube zato neizogibno povzroči previsoko oceno skupne izgube in zato previsok izračun proizvodnih dajatev (glej po analogiji sodbo z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 47).
24
Povprečna izguba v smislu člena 33(2)(b) Uredbe št. 2038/1999 pa se določi po metodi za izračun iz člena 33(1)(d), drugi pododstavek, te uredbe.
25
Prav tako se ugotovitve v zvezi z zadnjenavedeno določbo, ki so vsebovane v točkah od 17 do 19 te sodbe, uporabljajo tudi glede člena 33(2)(b) Uredbe št. 2038/1999.
26
Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da se člen 33(2) Uredbe št. 2038/1999 razlaga tako, da je treba pri skupnem izračunu proizvodnih dajatev upoštevati povprečno izgubo, ki se izračuna tako, da se skupni znesek dejanskih stroškov, povezanih z izvoznimi nadomestili za proizvode iz te določbe, deli s skupno izvoženo količino teh proizvodov, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila.
Tretje vprašanje
27
Spomniti je treba, da je Sodišče ugotovilo, da metoda za izračun, ki jo je Komisija uporabila za določitev zneskov proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja, kot so določeni v Uredbi Komisije (ES) št. 1193/2009 z dne 3. novembra 2009 o popravku uredb (ES) št. 1762/2003, (ES) št. 1775/2004, (ES) št. 1686/2005, (ES) št. 164/2007 in o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržna leta 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 (UL 2009, L 321, str. 1), ni temeljila na upoštevanju zneska izvoznih nadomestil, ki se plačajo, da se zagotovi prodaja količin sladkorja, vsebovanih v predelanih proizvodih, ki so bili predmet izvoznih obveznosti. Sodišče je namreč štelo, da se s to metodo za izračun vsem tem količinam pripiše teoretični znesek nadomestila, ki temelji na povprečju zneskov, ki jih redno določa Komisija, neodvisno od tega, ali je bilo nadomestilo dejansko plačano in v kolikšnem dejanskem znesku (sodba z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 48).
28
Ker je ta teoretični znesek nadomestil tvoril del števca številčnega razmerja, ki omogoča izračun povprečne izgube, je to povečanje števca nujno pomenilo previsoko oceno povprečne izgube in s tem torej skupne izgube, kar je pomenilo kršitev člena 15(1) Uredbe št. 1260/2001 (glej v tem smislu sodbo z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi, C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 50).
29
Zato je Sodišče v sodbi z dne 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich in drugi (C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10, EU:C:2012:591, točka 54), razsodilo, da Uredba št. 1193/2009 v drugih določbah od tistih iz njenega člena 3, ki jih je za nične razglasilo že Splošno sodišče Evropske unije v sodbi z dne 29. septembra 2011, Poljska/Komisija (T‑4/06, neobjavljena, EU:T:2011:546), ni veljavna.
30
Ni pa sporno, da metoda za izračun, ki jo je Komisija uporabila za določitev zneskov proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja, kot so določeni v uredbah št. 2267/2000 in 1993/2001, prav tako ni temeljila na upoštevanju dejanskega zneska izvoznih nadomestil, plačanih za zagotovitev prodaje količin sladkorja, vsebovanih v predelanih proizvodih, ki so bili predmet izvoznih obveznosti.
31
Ker je ta metoda za izračun iz razlogov, na katere je opozorjeno v točki 28 te sodbe, pripeljala do previsoke ocene povprečne izgube in s tem torej skupne izgube, je treba zanjo šteti, da je prav tako v nasprotju s členom 33(1) Uredbe št. 2038/1999.
32
Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da uredbi št. 2267/2000 in št. 1993/2001 nista veljavni.
Časovna omejitev učinkov te sodbe
33
Komisija meni, da bi moralo Sodišče glede na čas, ki je pretekel od sprejetja uredb št. 2267/2000 in št. 1993/2001, težave pri ponovnem iskanju podatkov za leta, na katera se nanaša postopek v glavni stvari, in okoliščino, da nekaterih od takrat obstoječih proizvajalcev ni več, omejiti učinke razglasitve neveljavnosti teh uredb, tako da bi se nanjo lahko sklicevala zgolj podjetja, ki so pred datumom razglasitve te sodbe vložila tožbo pri sodišču ali enakovredno pravno sredstvo, da bi prejela vračilo neupravičeno plačanih zneskov iz naslova proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja, določenih z navedenima uredbama.
34
S takšno časovno omejitvijo učinkov neveljavnosti naj podjetjem, ki so vložila tožbo ali drugo pravno sredstvo, ne bilo odvzeto pravno varstvo njihovih pravic. Po drugi strani naj bi se s to omejitvijo preprečil nastanek položaja, v katerem bi lahko prišlo do izkrivljanja konkurence med podjetji s sedežem v starih državah članicah in podjetji s sedežem v državah članicah, ki so k Evropski uniji pristopile od leta 2004 naprej, ker naj bi bila do povračila preplačanih dajatev lahko upravičena zgolj prvonavedena podjetja.
35
Kraljevina Belgija je na obravnavi trdila, da ni nobene objektivne razlike, na podlagi katere bi bilo mogoče položaj podjetij, ki so vložila tožbo pred datumom razglasitve te sodbe, razlikovati od položaja podjetij, ki te tožbe niso vložila, in je zato predlagala, naj se učinki razglasitve neveljavnosti uredb št. 2267/2000 in št. 1993/2001 omejijo za naprej.
36
Nazadnje, družba Raffinerie in Kraljevina Nizozemska sta ustno navedli, da v obravnavani zadevi niso podani nujni razlogi pravne varnosti, ki bi upravičevali časovno omejitev učinkov razglasitve neveljavnosti navedenih uredb.
37
Glede tega je treba opozoriti, da lahko Sodišče, če je to utemeljeno zaradi nujnih razlogov pravne varnosti, v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU, ki se po analogiji uporablja tudi v okviru predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU za presojo veljavnosti aktov Unije, v vsakem primeru posebej presodi, katere učinke zadevnega akta je treba šteti za dokončne (sodba z dne 28. aprila 2016, Borealis Polyolefine in drugi, C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 in od C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2016:311, točka 103).
38
Tako je Sodišče možnost časovno omejiti učinke ugotovitve, da predpis Unije ni veljaven, izkoristilo takrat, ko so nujni razlogi pravne varnosti, ki izhajajo iz celovite obravnave nasprotujočih si interesov, javnih in zasebnih, v obravnavnih zadevah, izključevali, da bi glede pobiranja ali plačila denarnih zneskov, opravljenega v skladu s tem predpisom, obstajali pomisleki za obdobje pred izdajo sodbe (sodba z dne 8. novembra 2001, Silos, C‑228/99, EU:C:2001:599, točka 36).
39
V obravnavani zadevi niti težav pri ponovnem iskanju podatkov v zvezi s tržnima letoma 1999/2000 in 2000/2001 niti tega, da nekaterih proizvajalcev, ki so obstajali v obdobju, na katero se nanaša postopek v glavni stvari, ni več, ni mogoče šteti za nujne razloge pravne varnosti, zaradi katerih bi bilo upravičeno časovno omejiti učinke te sodbe.
40
Poleg tega okoliščina, da bi morala vračilo preplačanih dajatev prejeti podjetja s sedežem v „starih“ državah članicah, ki so morala plačati dajatve iz naslova tržnih let 1999/2000 in 2000/2001, ne more izkriviti konkurence med temi podjetji in podjetji s sedežem v državah članicah, ki so pristopile k Uniji od leta 2004 naprej, ker je to vračilo namenjeno zgolj temu, da se konča položaj, v katerem je bila na slabšem prvonavedena kategorija podjetij.
41
V teh okoliščinah učinkov te sodbe ni treba časovno omejiti.
Stroški
42
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.
Člen 33(1) Uredbe Sveta (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o skupni ureditvi trgov za sladkor je treba razlagati tako, da je treba pri izračunu povprečne izgube skupni znesek dejanskih stroškov, povezanih z izvoznimi nadomestili za proizvode iz te določbe, deliti s skupno izvoženo količino teh proizvodov, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila.
2.
Člen 33(2) navedene uredbe je treba razlagati tako, da je treba pri skupnem izračunu proizvodnih dajatev upoštevati povprečno izgubo, ki se izračuna tako, da se skupni znesek dejanskih stroškov, povezanih z izvoznimi nadomestili za proizvode iz te določbe, deli s skupno izvoženo količino teh proizvodov, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila.
3.
Uredba Komisije (ES) št. 2267/2000 z dne 12. oktobra 2000 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 1999/2000 in Uredba Komisije (ES) št. 1993/2001 z dne 11. oktobra 2001 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2000/2001 nista veljavni.
Podpisi
(
1
)	* Jezik postopka: francoščina.