62023CJ0293
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 28. novembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Notranji trg električne energije – Direktiva (EU) 2019/944 – Člen 2, točki 28 in 29 – Pojem ‚distribucija‘ – Pojem ‚operater distribucijskega sistema‘ – Pojem ‚distribucijski sistem‘ – Členi od 30 do 39 – Obratovanje distribucijskega sistema – Podjetje, ki upravlja energetsko napravo, sestavljeno iz obrata za soproizvodnjo toplote in električne energije ter sistema električnih vodov, ki najemnike stanovanjskega kompleksa oskrbuje s toploto, toplo vodo in električno energijo – Sočasna prodaja proizvedene električne energije – Nacionalna ureditev, ki upravljavca take naprave oprošča obveznosti, ki jih imajo operaterji distribucijskih sistemov na podlagi te direktive“
V zadevi C‑293/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) z odločbo z dne 13. decembra 2022, ki je na Sodišče prispela 9. maja 2023, v postopku
ENGIE Deutschland GmbH
proti
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
ob udeležbi
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi I. Jarukaitis (poročevalec), predsednik četrtega senata v funkciji predsednika petega senata, D. Gratsias in E. Regan, sodnika,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za ENGIE Deutschland GmbH D. Legler, Rechtsanwalt,
–
za Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr A. Hennersdorf, J. Leuschke in K. Meißner, agentke,
–
za Zwickauer Energieversorgung GmbH K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
za Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, J. Kargel in C. Mögelin, agenta,
–
za Evropsko komisijo O. Beynet in T. Scharf, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, točki 28 in 29, ter člena 30 in naslednjih Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU (UL 2019, L 158, str. 125).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo ENGIE Deutschland GmbH (v nadaljevanju: ENGIE) in Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (deželni regulativni organ pri ministrstvu za gospodarstvo, delo in promet Saške, Nemčija) (v nadaljevanju: regulativni organ Saške), ker je družba Zwickauer Energieversorgung GmbH (v nadaljevanju: ZEV), operater distribucijskega sistema, zavrnila, da na svoje omrežje priključi dve energetski napravi družbe ENGIE kot napravi za lastno porabo in zagotovi potrebna merilna mesta.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2012/27/EU
3
V členu 2, točka 21, Direktive 2012/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o energetski učinkovitosti, spremembi direktiv 2009/125/ES in 2010/30/EU ter razveljavitvi direktiv 2004/8/ES in 2006/32/ES (UL 2012, L 315, str. 1) je pojem „operater distribucijskega sistema“ za namene te direktive opredeljen tako, da pomeni „operaterja distribucijskega sistema“ v smislu zlasti Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (UL 2009, L 211, str. 55).
Uredba (EU) 2019/943
4
V členu 2, točka 48, Uredbe (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o notranjem trgu električne energije (UL 2019, L 158, str. 54) je pojem „operater distribucijskega sistema“ opredeljen tako, da pomeni „operaterja distribucijskega sistema“ v smislu člena 2, točka 29, Direktive 2019/944.
Direktiva 2019/944
5
V uvodnih izjavah 7, 8, 18, 65 in 68 Direktive 2019/944 je navedeno:
„(7)
Da bi države članice oblikovale notranji trg električne energije, bi morale spodbujati povezovanje svojih nacionalnih trgov ter sodelovanje med operaterji sistemov na ravni [Evropske u]nije in regionalni ravni, tudi z vključevanjem izoliranih [izdvojenih] sistemov, zaradi katerih nastajajo elektroenergetski otoki, ki v Uniji še vedno obstajajo.
(8)
[…] namen te direktive [je] reševanje še vedno obstoječih ovir za dokončanje notranjega trga električne energije. Izpopolnjen regulativni okvir mora prispevati k premagovanju sedanjih težav z razdrobljenimi nacionalnimi trgi[…]
[…]
(18)
[…] Povezovanje trgov električne energije zahteva visoko stopnjo sodelovanja med operaterji sistemov, udeleženci na trgu in regulativnimi organi[…]
[…]
(65)
Nediskriminatoren dostop do distribucijskega omrežja je odločilnega pomena za dostop do odjemalcev v maloprodaji. Da bi ustvarili enake pogoje v maloprodaji, bi bilo treba spremljati dejavnosti operaterjev distribucijskih sistemov in operaterjem distribucijskih sistemov tako preprečiti, da bi svojo vertikalno integracijo izkoriščali za konkurenčni položaj na trgu, zlasti v zvezi z gospodinjskimi odjemalci in malimi negospodinjskimi odjemalci.
[…]
(68)
Dejansko ločevanje lahko zagotovi samo odprava možnosti, ki vertikalno integrirana podjetja spodbujajo k diskriminaciji konkurentov pri dostopu do omrežja in naložbah. Lastniško ločevanje, pri katerem je lastnik omrežja imenovan za operaterja sistema in je neodvisen od kakršnih koli interesov v zvezi z dobavo in proizvodnjo, je očitno učinkovit in stabilen način razreševanja notranjega navzkrižja interesov in zagotavljanja zanesljivosti oskrbe. […]“
6
Člen 1 te direktive, naslovljen „Predmet urejanja“, v prvih dveh odstavkih določa:
„Ta direktiva določa skupna pravila za proizvodnjo, prenos, distribucijo, shranjevanje energije in dobavo električne energije, skupaj z določbami za varstvo porabnikov, z namenom vzpostavitve zares celovitih konkurenčnih, prožnih, pravičnih in preglednih trgov električne energije, v središču katerih je porabnik, v Uniji.
Ob izkoriščanju prednosti celovitega trga je cilj te direktive zagotoviti porabnikom cenovno dostopne, pregledne cene in stroške za energijo, visoko zanesljivost oskrbe in nemoten prehod na trajnosten nizkoogljičen energetski sistem. Določa ključna pravila glede organiziranja in delovanja elektroenergetskega sektorja Unije, zlasti pravila o krepitvi vloge in varstvu porabnikov, odprtem dostopu do celovitega trga, dostopu tretjih strani do infrastrukture za prenos in distribucijo ter zahteve o ločevanju in pravila o neodvisnih regulativnih organih v državah članicah.“
7
Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
‚odjemalec‘ pomeni trgovca ali končnega odjemalca električne energije;
[…]
(7)
‚malo podjetje‘ pomeni podjetje, ki ima manj kot 50 zaposlenih in ima letni promet in/ali letno bilančno vsoto, ki ne presega 10 milijonov EUR;
[…]
(11)
‚energetska skupnost državljanov‘ pomeni pravno osebo:
(a)
ki temelji na prostovoljnem in odprtem sodelovanju in ki jo dejansko nadzorujejo člani ali družbeniki, ki so fizične osebe, lokalni organi, vključno z občinami, ali mala podjetja,
(b)
katere primarni namen je zagotoviti okoljske, gospodarske ali družbene koristi skupnosti za svoje člane ali družbenike ali za lokalna območja, na katerih obratuje, in ne ustvarjanje finančnih dobičkov ter
(c)
ki lahko sodeluje pri proizvodnji, vključno s proizvodnjo iz obnovljivih virov, distribuciji in dobavi električne energije, porabi, agregiranju, shranjevanju energije, storitvah energetske učinkovitosti ali zagotavljanju storitev polnjenja električnih avtomobilov ali pa svojim članom ali družbenikom zagotavlja druge energetske storitve;
(12)
‚dobava‘ pomeni prodajo skupaj z nadaljnjo prodajo električne energije odjemalcem;
[…]
(28)
‚distribucija‘ pomeni transport električne energije po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu z namenom dostave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave;
(29)
‚operater distribucijskega sistema‘ pomeni pravno ali fizično osebo, ki je odgovorna za obratovanje distribucijskega sistema, zagotavljanje njegovega vzdrževanja in po potrebi za razvoj le-tega na danem območju, za medsebojne povezave z drugimi sistemi, kjer to ustreza, in za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti sistema za zadovoljitev razumnih potreb po distribuciji električne energije;
[…]
(42)
‚majhni izdvojeni sistem‘ pomeni vsak sistem, katerega poraba v letu 1996 je bila manjša od 3000 GWh, kjer se manj kot 5 % porabe na leto pridobi iz medsebojnih povezav z drugimi sistemi;
(43)
‚majhen povezani sistem‘ pomeni vsak sistem, katerega poraba v letu 1996 je bila manjša od 3000 GWh, kjer se več kot 5 % porabe na leto pridobi iz medsebojnih povezav z drugimi sistemi;
[…].“
8
Člen 4 iste direktive, naslovljen „Prosta izbira dobavitelja“, določa:
„Države članice zagotovijo, da lahko vsi odjemalci prosto izbirajo dobavitelja, od katerega bodo kupovali električno energijo, in zagotovijo, da imajo lahko vsi odjemalci hkrati sklenjeno več kot eno pogodbo o dobavi električne energije, pod pogojem, da so vzpostavljena zahtevana priključna in merilna mesta.“
9
Člen 12 Direktive 2019/944, naslovljen „Pravica do zamenjave in pravila o pristojbinah v zvezi z zamenjavo“, v odstavkih 1 in 4 določa:
„1.   Zamenjava dobavitelja […] se izvede v najkrajšem možnem času. Države članice zagotovijo, da je odjemalec, ki želi zamenjati dobavitelja […] ob spoštovanju pogodbenih pogojev, upravičen do zamenjave v največ treh tednih od datuma zahteve. […]
[…]
4.   Države članice zagotovijo, da se odjemalcem pravica do zamenjave dobavitelja […] zagotovi nediskriminatorno glede stroškov, vloženega truda in časa.
[…]“
10
Člen 15 te direktive, naslovljen „Aktivni odjemalci“, določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da imajo končni odjemalci pravico delovati kot aktivni odjemalci, […]
2.   Države članice za aktivne odjemalce zagotovijo, da:
[…]
(e)
zanje veljajo omrežnine, ki odražajo stroške, so pregledne in nediskriminatorne ter […] ločeno obračunane za električno energijo, dovedeno v omrežje, in električno energijo, prejeto iz omrežja, s čimer se zagotovi, da zadostno in uravnoteženo prispevajo k delitvi skupnih stroškov sistema;
[…].“
11
Člen 16 navedene direktive, naslovljen „Energetske skupnosti državljanov“, določa:
„1.   Države članice vzpostavijo regulativni okvir za omogočanje energetskih skupnosti državljanov, s katerim zagotovijo, da:
[…]
(e)
za energetske skupnosti državljanov veljajo […] pregledne in nediskriminatorne omrežnine, ki […] odražajo stroške, da se zagotovi njihov zadosten in uravnotežen prispevek k delitvi skupnih stroškov sistema.
[…]
4.   Države članice se lahko odločijo, da energetskim skupnostim državljanov podelijo pravico do upravljanja distribucijskih omrežij [sistemov] na njihovem območju delovanja in določijo ustrezne postopke brez poseganja v poglavje IV ali druga pravila in ureditve, ki se uporabljajo za operaterje distribucijskih sistemov. Če je takšna pravica podeljena, države članice zagotovijo, da:
[…]
(b)
za energetske skupnosti državljanov veljajo ustrezne omrežnine na priključnih točkah med njihovim omrežjem in distribucijskim omrežjem [sistemom] zunaj energetske skupnosti državljanov. Te omrežnine […] obračunavajo ločeno za električno energijo, dovedeno v distribucijsko omrežje, in električno energijo, prejeto iz distribucijskega omrežja zunaj lokalne energetske skupnosti;
[…].“
12
Člen 18 iste direktive podrobneje določa pravila, ki se uporabljajo za račune in informacije o izdajanju računov.
13
Poglavje IV Direktive 2019/944, naslovljeno „Obratovanje distribucijskega sistema“, vsebuje člene od 30 do 39 te direktive.
14
Člen 30 te direktive, naslovljen „Imenovanje operaterjev distribucijskih sistemov“, določa:
„Države članice imenujejo ali zahtevajo od podjetij, ki imajo v lasti distribucijske sisteme ali so zanje odgovorna, da imenujejo enega ali več operaterjev distribucijskih sistemov za obdobje, ki ga določijo države članice, ob upoštevanju učinkovitosti in gospodarskega ravnotežja.“
15
Člen 31 navedene direktive, naslovljen „Naloge operaterjev distribucijskih sistemov“, določa:
„1.   Operater distribucijskega sistema je odgovoren za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti sistema, da izpolnjuje zahteve po distribuciji električne energije, ter za upravljanje, vzdrževanje in razvoj varne, zanesljive in učinkovite distribucije električne energije na svojem območju v ekonomsko sprejemljivih pogojih in z obveznim upoštevanjem varovanja okolja ter energetske učinkovitosti.
2.   V nobenem primeru operater distribucijskega sistema ne diskriminira med posameznimi uporabniki sistema ali vrstami uporabnikov sistema, zlasti ne v korist svojih povezanih podjetij.
3.   Operater distribucijskega sistema posreduje uporabnikom sistema podatke, ki jih potrebujejo za učinkovit dostop do sistema, vključno z njegovo uporabo.
[…]
6.   Kadar je operater distribucijskega sistema odgovoren za naročanje proizvodov in storitev, potrebnih za učinkovito, zanesljivo in varno obratovanje distribucijskega sistema, so pravila, ki jih operater distribucijskega sistema sprejme v ta namen, objektivna, pregledna in nediskriminatorna ter se oblikujejo ob usklajevanju z operaterji prenosnih sistemov in drugimi zadevnimi udeleženci na trgu. Pogoji, vključno s pravili in tarifami, kadar je to ustrezno, za zagotavljanje takšnih proizvodov in storitev s strani operaterjev distribucijskih sistemov se določijo nediskriminatorno v skladu s členom 59(7) in ob upoštevanju stroškov ter se objavijo.
[…]
9.   Operaterji distribucijskih sistemov sodelujejo z operaterji prenosnih sistemov z namenom učinkovitega sodelovanja udeležencev na trgu, priključenih na njihovo omrežje, na maloprodajnih, veleprodajnih in izravnalnih trgih. […]
10.   Države članice ali njihovi imenovani pristojni organi lahko operaterjem distribucijskih sistemov dovolijo opravljati dejavnosti, ki niso določene v tej direktivi in v Uredbi [2019/943], kadar so take dejavnosti potrebne, da lahko operaterji distribucijskih sistemov izpolnijo svoje obveznosti iz te direktive ali [te uredbe], pod pogojem, da je regulativni organ pa je ocenil potrebo po takšnem odstopanju. Ta odstavek ne posega v pravico operaterjev distribucijskih sistemov, da imajo v lasti, razvijajo, vodijo ali upravljajo omrežja, ki niso električna omrežja, kadar je država članica ali imenovani pristojni organ odobril to pravico.“
16
Členi od 32 do 37 Direktive 2019/944 se nanašajo na spodbude za uporabo prožnosti v distribucijskih sistemih (člen 32), na vključevanje elektromobilnosti v elektroenergetsko omrežje (člen 33), na naloge operaterjev distribucijskih sistemov pri upravljanju podatkov (člen 34), na ločevanje operaterjev distribucijskih sistemov, kadar so del vertikalno integriranega podjetja (člen 35), na pravila o lastništvu objektov za shranjevanje energije s strani operaterjev distribucijskih sistemov (člen 36) in na obveznosti glede zaupnosti za operaterje distribucijskih sistemov (člen 37).
17
Člen 38 te direktive, naslovljen „Zaprti distribucijski sistemi“, določa:
„1.   Države članice lahko predpišejo, da regulativni organi ali drugi pristojni organi klasificirajo sistem za distribucijo električne energije znotraj geografsko omejenega industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev in ki brez poseganja v odstavek 4 ne oskrbuje gospodinjskih odjemalcev, kot zaprt distribucijski sistem, če:
(a)
so iz posebnih tehničnih ali varnostnih razlogov operacije ali proizvodni proces odjemalcev tega sistema integrirani ali
(b)
sistem distribuira električno energijo predvsem lastniku ali operaterju sistema ali njihovim povezanim podjetjem.
2.   Zaprti distribucijski sistemi se v tej direktivi štejejo za distribucijske sisteme. Države članice lahko predpišejo, da regulativni organi oprostijo operaterja zaprtega distribucijskega sistema[ zahtev iz točk od (a) do (c) tega odstavka].
[…]
4.   Če distribucijski sistem postransko uporablja majhno število gospodinjstev, ki so v zaposlitvenem ali drugačnem razmerju z lastnikom distribucijskega sistema, nahajajo pa se na območju, ki ga oskrbuje zaprt distribucijski sistem, to ne sme preprečiti dodelitve izvzetja na podlagi odstavka 2.“
18
V členu 39 navedene direktive so pojasnjena pravila, ki se uporabljajo za operaterje kombiniranega sistema.
19
Poglavje VIII iste direktive, naslovljeno „Končne določbe“, vsebuje člene od 65 do 74 te direktive.
20
Člen 66 Direktive 2019/944, naslovljen „Odstopanja“, določa:
„1.   Države članice, ki lahko dokažejo, da imajo hujše težave pri obratovanju svojih majhnih povezanih sistemov in majhnih izdvojenih sistemov, lahko zaprosijo [Evropsko k]omisijo za odstopanja od ustreznih določb členov 7 in 8 ter v poglavjih IV, V in VI.
Majhni izdvojeni sistemi in Francija […] za namene Korzike [lahko] zaprosijo tudi za odstopanje od členov 4, 5 in 6.
Komisija ob spoštovanju zaupnosti obvesti države članice o takšnih vlogah, preden sprejme odločitev.
2.   Odstopanja od odstavka 1, ki jih odobri Komisija, so časovno omejena, zanje pa veljajo pogoji, katerih cilj je povečati konkurenčnost in vključenost v notranji trg ter zagotoviti, da odstopanja ne ovirajo prehoda na obnovljive vire energije, večjo prožnost, shranjevanje energije, elektromobilnost in prilagajanje odjema.
Pri najbolj oddaljenih regijah v smislu člena 349 PDEU, ki jih ni mogoče povezati s trgi električne energije Unije, odstopanje ni časovno omejeno in zanj veljajo pogoji, katerih cilj je zagotoviti, da odstopanje ne ovira prehoda na obnovljive vire energije.
Odločitve o odobritvi odstopanja se objavijo v Uradnem listu Evropske unije.
3.   Člen 43 se ne uporablja za Ciper, Luksemburg in Malto. Poleg tega se za Malto ne uporabljata člena 6 in 35, členi 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 in 52 pa se ne uporabljajo za Ciper.
[…]
4.   Člen 5 se do 1. januarja 2025 ali do poznejšega datuma, določenega z odločitvijo v skladu z odstavkom 1 tega člena, ne uporablja za Ciper in Korziko.
5.   Člen 4 se ne uporablja za Malto do 5. julija 2027. […]“
21
Člen 72 te direktive, naslovljen „Razveljavitev“, določa:
„Direktiva [2009/72] se razveljavi z učinkom od 1. januarja 2021 brez poseganja v obveznosti držav članic glede roka za prenos v nacionalno pravo in datuma začetka uporabe direktive, ki sta navedena v Prilogi III.
Sklicevanje na razveljavljeno direktivo se šteje za sklicevanje na to direktivo in se bere v skladu s korelacijsko tabelo iz Priloge IV.“
22
Člen 73 Direktive 2019/944, naslovljen „Začetek veljavnosti“, v drugem odstavku določa:
„Člen 6(1), člen 7(2) do (5), člen 8(1), točke (a) do (i) in (k) člena 8(2) in člen 8(3) in (4), člen 9(1), (3), (4) in (5), člen 10(2) do (10), členi 25, 27, 30, 35 in 37, člen 38(1), (3) in (4), členi 39, 41, 43, 44 in 45, člen 46(1), točke (a), (b) in (c) ter (e) do (h) člena 46(2), člen 46(3) do (6), členi 47 do 50, členi 52, 53, 55, 56, 60, 64 in 65 se uporabljajo od 1. januarja 2021.“
Nemško pravo
23
Člen 3 Energiewirtschaftsgesetz (zakon o upravljanju energije) z dne 7. julija 2005 (BGBl. I, str. 1970 in 3621) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: EnWG), določa:
„V tem zakonu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
3.
‚operater distribucijskega sistema‘ je
fizična ali pravna oseba ali pravno odvisna organizacijska enota podjetja za oskrbo z energijo, ki opravlja nalogo distribucije električne energije in je odgovorna za obratovanje distribucijskega sistema, zagotavljanje njegovega vzdrževanja ter po potrebi za razvoj le-tega na danem območju in za razvoj medsebojnih povezav z drugimi sistemi, če obstajajo;
[…]
15.
‚energetska naprava‘ je
naprava za proizvodnjo, hrambo, transport ali oddajo energije, če ni namenjena le prenosu signalov, vključno z distribucijskimi napravami končnih odjemalcev […];
16.
‚sistem za oskrbo z energijo‘ je
sistem za oskrbo z električno energijo in plinom, ki prehaja prek ene ali več stopenj napetosti oziroma ravni pritiska, z izjemo naprav za lastno porabo v smislu [točke 24a] […];
[…]
18.
‚podjetje za oskrbo z energijo‘ je
fizična ali pravna oseba, ki dobavlja energijo drugim, upravlja sistem za oskrbo z energijo ali ima kot lastnik pravico do razpolaganja s sistemom za oskrbo z energijo; operater, ki upravlja napravo za lastno porabo ali napravo za lastno porabo, namenjeno za samooskrbo podjetij, ni podjetje za oskrbo z energijo;
[…]
24a.
‚naprave za lastno porabo‘ so
energetske naprave, namenjene dobavi energije, ki
(a)
so na območju, ki je prostorsko povezano,
(b)
so povezane z omrežjem za oskrbo z energijo ali napravo za proizvodnjo električne energije,
(c)
niso pomembne za zagotovitev učinkovite in neizkrivljene konkurence pri oskrbi z električno energijo in plinom in
(d)
so za dostavo priključenim končnim odjemalcem s prenosom, ne glede na izbranega dobavitelja energije, nediskriminatorno in brezplačno vsakomur dane na razpolago,
[…].“
24
Člen 20(1d) EnWG določa:
„Upravljavec sistema za distribucijo energije, na katerega je priključena naprava za lastno porabo, mora zagotoviti merilno mesto, na katerem se evidentira količina odjema električne energije naprave za lastno porabo iz sistema za splošno oskrbo in količina električne energije, ki jo naprava za lastno porabo odda v sistem za splošno oskrbo (števec skupnega odjema in oddaje), ter vsa merilna mesta, ki so potrebna, da se v okviru naprave za lastno porabo s prenosom zagotovi dostop podštevcev do sistema (podštevci, ki so upoštevni za pripravo obračuna za končne odjemalce). Kadar tretje osebe oskrbujejo končne odjemalce, se v potrebnem obsegu obračunajo odčitki na podštevcih. […]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
25
ENGIE je podjetje, ki dobavlja energijo. Na več lokacijah med drugim upravlja naprave za soproizvodnjo toplote in električne energije, sisteme lokalnega ogrevanja in naprave, namenjene dobavi energije, s katerimi končne odjemalce oskrbuje s toplotno in električno energijo. Družba ZEV upravlja sistem za distribucijo električne energije v Zwickauu (Nemčija).
26
Družba ENGIE je na podlagi pogodbe o dobavi toplotne energije, ki jo je imela sklenjeno s stanovanjsko zadrugo Zwickauer Wohnungsbaugenossenschaft (v nadaljevanju: ZWG), lastnico zadevnega zemljišča, dobavljala toplotno energijo in toplo vodo štirim stanovanjskim blokom s 96 stanovanjskimi enotami, ki stojijo na površini 9000 m2 (v nadaljevanju: območje 1), in šestim stanovanjskim blokom s 160 stanovanjskimi enotami, ki stojijo na površini 25.500 m2 (v nadaljevanju: območje 2), v obeh primerih prek ene energetske centrale in enega nanjo priključenega sistema lokalnega ogrevanja. Območji 1 in 2 mejita eno na drugo, vendar sistema lokalnega ogrevanja nista povezana. Vsi stanovanjski bloki, ki stojijo na obeh območjih, so bili priključeni na distribucijski sistem, katerega operater je družba ZEV.
27
Družba ENGIE je leta 2018 začela projekt gradnje in obratovanja dveh obratov za soproizvodnjo toplote in električne energije z električno močjo 20 kW (območje 1) in 40 kW (območje 2) ter dveh sistemov električnih vodov, ločenih z galvansko izolacijo, na katere bi morali biti priključeni končni odjemalci, in sicer najemniki. Družba ENGIE je želela najemnikom poleg toplote in tople vode prodajati električno energijo, proizvedeno v teh obratih za soproizvodnjo toplote in električne energije, pri čemer je bila letna količina prenesene energije ocenjena na 288 MWh (območje 1) in 480 MWh (območje 2). Zato je pri družbi ZEV prijavila priključke na sistem za dve ločeni napravi za lastno porabo z glavnima električnima priključkoma na območjih 1 in 2 ter vložila zahtevek za priključitev teh naprav na njeno omrežje in za zagotovitev potrebnih merilnih mest v skladu s členom 20(1d) EnWG. Družba ZEV je ta zahtevka zavrnila z obrazložitvijo, da ne gre za naprave za lastno porabo v smislu člena 3, točka 24a, EnWG.
28
Družba ENGIE je nato pri regulativnem organu Saške zahtevala, naj se družbi ZEV naloži obveznost, da navedeni napravi priključi na svoj sistem kot napravi za lastno porabo ter da omogoči obračun pretoka energije v skladu s členom 20(1d) EnWG. Ti zahtevi sta bili z odločbo z dne 19. julija 2019 zavrnjeni. Tožba za razglasitev ničnosti te odločbe, ki jo je družba ENGIE vložila pri Oberlandesgericht Dresden (višje deželno sodišče v Dresdnu, Nemčija), je bila s sklepom z dne 16. septembra 2020 zavrnjena, zato je vložila pritožbo pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče.
29
Predložitveno sodišče v uvodu pojasnjuje, da sta družba ENGIE in ZWG 21. in 27. aprila 2020, to je med postopkom pred Oberlandesgericht Dresden (višje deželno sodišče v Dresdnu), sklenili novo pogodbo o dobavi toplote, v kateri je bilo določeno, da mora biti gradnja obeh obratov za soproizvodnjo načeloma končana do decembra 2020.
30
Predložitveno sodišče glede pritožbe, o kateri odloča, navaja, da ji je treba ugoditi, če se izkaže, da sta napravi, glede katerih poteka postopek pred njim, napravi za lastno porabo v smislu člena 3, točka 24a, EnWG. Meni pa, da je tako, ker so izpolnjeni vsi pogoji iz te določbe. Navedeno sodišče zlasti pojasnjuje, da so vsi dobavitelji električne energije obravnavani enako, vključno z družbo ENGIE, saj uporabljajo napravo brezplačno, in v zvezi s tem poudarja, da družba ENGIE ne pobira nadomestila za uporabo teh naprav, ki je odvisno od porabe, ampak enkratno mesečno osnovno nadomestilo, neodvisno od porabe.
31
Uporaba člena 3, točka 24a, EnWG za napravi iz postopka v glavni stvari pa naj ne bi bila združljiva s členom 2, točki 28 in 29, ter s členom 30 in naslednjimi Direktive 2019/944, če bi se izkazalo, da sta ti napravi sestavni del distribucijskega sistema v smislu teh točk 28 in 29. V zvezi s tem navaja, da v skladu s členom 3, točka 16, EnWG naprave za lastno porabo niso del sistema za distribucijo električne energije in da njihovi upravljavci niso operaterji distribucijskega sistema v smislu člena 3, točka 3, tega zakona, tako da zanje ne velja regulacija, določena v členu 11 in naslednjih navedenega zakona, saj točka priključitve naprave za lastno porabo na sistem za distribucijo električne energije pomeni konec reguliranega sistema in začetek neregulirane naprave za lastno porabo.
32
Sodišče naj se še ne bi izreklo o tem, ali pojem „distribucijski sistem“ v smislu Direktive 2019/944 zajema tudi naprave za lastno porabo, kot sta tisti iz člena 3, točka 24a, EnWG, odgovor v zvezi s tem pa naj ne bi bil očiten. Čeprav naj bi bilo iz sodne prakse Sodišča razvidno, da zakonodajalec Unije nekaterih prenosnih ali distribucijskih sistemov zaradi njihove velikosti ali porabe električne energije ni nameraval izključiti s področja uporabe te direktive, vprašanje, katere strukture je treba šteti za distribucijske sisteme in po katerih merilih, naj ne bi bilo razrešeno.
33
V zvezi s tem predložitveno sodišče meni, da ni dvoma, da hišne distribucijske naprave, ki jih upravlja najemodajalec v stavbi, ne glede na njeno velikost, ali energetske naprave, ki so v lasti skupnosti etažnih lastnikov in ki dobavljajo energijo 20 enodružinskim hišam, ki so na istem zemljišču, niso distribucijski sistemi. Vendar naj v obravnavani zadevi ob upoštevanju velikosti naprav, ki sta predmet spora, o katerem odloča, in dejstva, da je družba ENGIE hkrati upravljavec teh naprav in dobavitelj električne energije, ne bi bilo gotovo, da ti napravi nista del distribucijskega sistema v smislu Direktive 2019/944.
34
Poleg tega naj bi priključitev takih naprav na distribucijski sistem kot naprav za lastno porabo vplivala na cilje člena 1, prvi in drugi odstavek, Direktive 2019/944. Ti pozitivni in negativni učinki naj bi bili za napravo, obravnavano ločeno, resda zanemarljivi. Vendar naj bi povečanje priključevanja primerljivih naprav na distribucijski sistem kot naprav za lastno porabo povečalo te učinke.
35
Najprej, povezovanje naprav za dobavo energije s takimi decentraliziranimi napravami za proizvodnjo energije naj bi lahko olajšalo prehod na trajnostni energetski sistem z nizkimi emisijami CO2. Vendar postane obratovanje distribucijskega sistema, če so nanj priključene številne podobne naprave, na splošno dražje in manj učinkovito. Operater distribucijskega sistema, na katerega so te naprave priključene, naj bi namreč moral ohraniti zadostno zmogljivost sistema za ohranjanje oskrbe v primeru okvare decentraliziranih naprav za proizvodnjo energije. Hkrati naj bi čedalje manj končnih porabnikov nosilo skupne stroške tega sistema, saj za električno energijo, proizvedeno v decentralizirani proizvodni napravi in porabljeno v napravi za lastno porabo, ki je priključena na to napravo, ne bi bilo treba plačati nobene omrežnine na podlagi člena 20 in naslednjih EnWG. Iz člena 15(2)(e) in člena 16(1)(e) Direktive 2019/944 pa naj bi izhajalo, da morajo tudi aktivni odjemalci in energetske skupnosti ustrezno in uravnoteženo prispevati k delitvi skupnih stroškov sistema.
36
Dalje, dejstvo, da stroške gradnje, obratovanja in vzdrževanja teh naprav krije ZWG in nazadnje končni porabniki najemniki na podlagi pogodbe o dobavi toplote, naj bi povzročilo izkrivljanje konkurence med družbo ENGIE in drugimi dobavitelji električne energije, saj naj družbi ENGIE ne bi bilo treba nositi stroškov energetskih naprav, namenjenih dobavi energije, niti plačevati omrežnin. Zato naj bi bilo treba pričakovati, da se bodo učinki na konkurenco povečevali sorazmerno s povečevanjem števila naprav podobne vrste in velikosti, ki jih bo upravljala družba ENGIE.
37
Nazadnje, družba ENGIE naj bi bila v sistemskem konfliktu interesov s končnimi odjemalci, ker nasproti njim nastopa tako kot lastnica in upravljavka naprave za lastno porabo kot tudi kot dobaviteljica električne energije. Kot dobaviteljica električne energije naj bi imela interes za določanje čim višjih cen električne energije, vendar bi bilo v nasprotju s tem interesom, če bi bile dajatve, ki jih pobira za gradnjo, obratovanje in vzdrževanje zadevnih naprav, navedene pregledno. V obravnavani zadevi pa naj v sporazumih, sklenjenih v okviru pogodbe o dobavi toplote, dajatev za uporabo ne bi bila prikazana ločeno. Zato naj najemniki ne bi mogli izračunati skupnega zneska dajatev, ki jih morajo plačevati za porabljeno električno energijo.
38
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člen 2, točki 28 in 29, ter člen 30 in naslednji Direktive 2019/944 nasprotujejo določbi, kot je člen 3, točka 24a v povezavi s točko 16, EnWG, v skladu s katero za upravljavca energetske naprave, namenjene oddaji energije, ne veljajo obveznosti operaterja distribucijskega sistema, če energetsko napravo postavi in upravlja namesto dosedanjega distribucijskega sistema, da bi z električno energijo, proizvedeno v obratu za soproizvodnjo, dobavljal energijo več stanovanjskim blokom, v katerih se oddaja do 200 stanovanjskih enot, pri čemer je letna količina prenesene energije do 1000 Mwh, stroške postavitve in obratovanja energetske naprave pa kot sestavni del enotnega osnovnega mesečnega plačila za dobavljeno toplotno energijo nosijo končni odjemalci (najemniki), ki jim upravljavec prodaja proizvedeno električno energijo?“
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
39
Družba ENGIE izpodbija dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe, tako da v bistvu trdi, da predložitveno sodišče ni zadostno pojasnilo niti dejanskega stanja niti prava, ki se uporablja, tako da naj Sodišče ne bi moglo podati koristnega odgovora za rešitev spora o glavni stvari. Poleg tega naj bi dejanska in pravna pojasnila, ki naj v predložitveni odločbi ne bi bila podana in ki jih družba ENGIE podrobno navaja, dokazovala, da postavljeno vprašanje ni povezano s predmetom spora o glavni stvari in da dvomi predložitvenega sodišča o morebitnih učinkih, ki bi jih lahko imeli naprave iz postopka v glavni stvari ali povečanje števila takih naprav na cilje Direktive 2019/944, na zvišanje omrežnin, ki jih plačujejo končni odjemalci, ki so priključeni izključno na javno omrežje, ali na konkurenco, niso potrebni.
40
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je v okviru sodelovanja med njim in nacionalnimi sodišči, uvedenega s členom 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato Sodišče, kadar se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma mora odločiti (sodbi z dne 10. decembra 2002, der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, točka 31 in navedena sodna praksa, ter z dne 30. aprila 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, točka 26 in navedena sodna praksa).
41
Iz tega sledi, da za vprašanja v zvezi z razlago ali presojo veljavnosti prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevani razlaga ali presoja veljavnosti prava Unije nimata nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodbi z dne 5. decembra 2006, Cipolla in drugi, C‑94/04 in C‑202/04, EU:C:2006:758, točka 25 in navedena sodna praksa, ter z dne 30. aprila 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, točka 27 in navedena sodna praksa).
42
V obravnavani zadevi je predložitveno sodišče, kot je razvidno iz elementov, navedenih v točkah od 25 do 38 te sodbe, Sodišču predložilo vprašanje v zvezi z razlago določb Direktive 2019/944 v okviru spora med podjetjem za oskrbo z energijo, ki upravlja dve energetski napravi, in regulativnim organom zvezne dežele glede, v bistvu, vprašanja, ali te določbe nasprotujejo nacionalni ureditvi, na podlagi katere se za obratovanje naprav, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, ne šteje, da je zajeto s pojmom „upravljanje distribucijskega sistema“ v smislu te direktive. Kot je prav tako razvidno iz teh točk, je predložitveno sodišče v zvezi s tem jasno predstavilo na eni strani dejanske in pravne elemente tega spora, katerih resničnost poleg tega ni vprašljiva, in na drugi strani razloge, iz katerih se sprašuje o razlagi navedenih določb glede na nacionalno ureditev, ki se uporablja.
43
V teh okoliščinah ni očitno, da je postavljeno vprašanje neupoštevno ali da spada pod enega od primerov, naštetih v točki 41 te sodbe, v katerih lahko Sodišče zavrne odločanje o predlogu, ki je bil vložen pri njem.
44
Poleg tega je Sodišče v okviru postopka, določenega v členu 267 PDEU, pristojno odločati o razlagi prava Unije le na podlagi dejstev, ki mu jih predloži nacionalno sodišče (sodbi z dne 5. decembra 2013, Nordecon in Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, točka 28 in navedena sodna praksa, ter z dne 16. marca 2023, Colt Technology Services in drugi, C‑339/21, EU:C:2023:214, točka 30 in navedena sodna praksa). Zato je treba ne glede na pomisleke družbe ENGIE v zvezi s presojami dejanskega stanja, ki jih je opravilo predložitveno sodišče, vprašanje za predhodno odločanje preučiti na podlagi teh presoj (glej po analogiji sodbo z dne 12. oktobra 2023, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, točka 34 in navedena sodna praksa).
45
Poleg tega se očitki družbe ENGIE v zvezi z dvomi, ki jih je predložitveno sodišče izrazilo v zvezi z morebitnimi učinki, ki bi jih lahko imele naprave, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, ali povečanje števila takih naprav, nanašajo na vsebino odgovora, ki ga je treba dati na postavljeno vprašanje, in zato z njimi ni mogoče dokazati nedopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe.
46
Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Vprašanje za predhodno odločanje
47
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 2, točki 28 in 29, ter člene od 30 do 39 Direktive 2019/944 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, na podlagi katere obveznosti operaterja distribucijskega sistema ne veljajo za podjetje, ki kot zamenjavo za dotedanji distribucijski sistem zgradi in upravlja energetsko napravo, s katero se z električno energijo, proizvedeno iz obrata za soproizvodnjo z letnim prenosom energije do 1000 MWh, oskrbuje več stanovanjskih stavb z do 200 stanovanjskimi enotami, pri čemer stroške gradnje in obratovanja energetske naprave nosijo končni odjemalci, to so najemniki teh stanovanjskih enot, to podjetje pa proizvedeno električno energijo prodaja tem odjemalcem.
48
V zvezi s tem je iz obrazložitve, ki jo je podalo predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, razvidno, da je neuporaba teh obveznosti za to podjetje posledica tega, da taka energetska naprava ni „sistem za oskrbo z energijo“ v smislu člena 3, točka 16, EnWG, da, dalje, v skladu s členom 3, točka 18, tega zakona subjekt, ki upravlja tako napravo, ni obravnavan kot „podjetje za oskrbo z energijo“ in da zato to podjetje ne spada pod pojem „operater sistema za distribucijo električne energije“, kot je opredeljen v členu 3, točka 3, navedenega zakona. Poleg tega je treba navesti, da je v zadnjenavedeni določbi v bistvu prevzeta opredelitev pojma „operater distribucijskega sistema“ iz člena 2, točka 29, Direktive 2019/944, pri čemer so naloge in obveznosti „operaterjev distribucijskih sistemov“ zlasti pojasnjene v členih od 30 do 39 te direktive, ki sestavljajo njeno poglavje IV, ki se nanaša na obratovanje sistemov za distribucijo električne energije.
49
Za odgovor na postavljeno vprašanje je treba torej na prvem mestu ugotoviti, ali lahko energetska naprava, kot je opisana v točki 47 te sodbe, spada pod pojem „distribucijski sistem“ v smislu Direktive 2019/944.
50
V Direktivi 2019/944 sicer ni nobene opredelitve tega pojma, vendar je pojem „distribucija“ v členu 2, točka 28, te direktive opredeljen kot „transport električne energije po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu z namenom dostave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave“. Pojem „dobava“ v skladu s členom 2, točka 12, navedene direktive pomeni prodajo električne energije „odjemalcem“, pri čemer izraz „odjemalec“ v skladu s členom 2, točka 1, iste direktive pomeni trgovce na debelo ali končne odjemalce električne energije.
51
Ker te opredelitve ne vsebujejo nobene izrecne napotitve na pravo držav članic, iz zahtev po enotni uporabi prava Unije in zahtev načela enakosti izhaja, da je treba izraze iz teh opredelitev v vsej Uniji razlagati avtonomno in enotno (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točki 43 in 44 ter navedena sodna praksa).
52
Iz opredelitev, na katere je opozorjeno v točki 50 te sodbe, pa je jasno razvidno, da je distribucijski sistem sistem, ki se uporablja za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, ki je namenjena prodaji grosističnim ali končnim odjemalcem (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 45 in navedena sodna praksa).
53
Tako sta upoštevni merili za ugotovitev, ali je sistem distribucijski sistem v smislu Direktive 2019/944, zgolj nivo napetosti električne energije, ki se prenaša, ker mora ta ustrezati vsaj nizki napetosti, in kategorija odjemalcev, ki jim je električna energija, ki se prenaša, namenjena (glej po analogiji sodbi z dne 28. novembra 2018, Solvay Chimica Italia in drugi, C‑262/17, C‑263/17 in C‑273/17, EU:C:2018:961, točki 30 in 37, ter z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točke 46, 48 in 49).
54
Nasprotno pa upoštevna merila v zvezi s tem niso niti datum vzpostavitve takega sistema, niti to, da je bila prenesena električna energija proizvedena iz naprave za lastno porabo v posebnem smislu, ki bi ga temu pojmu dajala nacionalna zakonodaja, niti okoliščina, da tak sistem upravlja zasebni subjekt in da je nanj priključeno omejeno število proizvodnih in porabniških enot, niti njegova velikost ali raven porabe električne energije, ker zakonodajalec Unije ni nameraval izključiti nekaterih distribucijskih sistemov iz področja uporabe te direktive na podlagi takih meril (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 47 in navedena sodna praksa).
55
Dejstvo, da se električna energija, ki je predmet prenosa, proizvaja iz obrata za soproizvodnjo, ali dejstvo, da so naprave za ta prenos brezplačno na voljo vsakomur, prav tako nista upoštevni merili v zvezi s tem, saj zakonodajalec Unije metode proizvodnje električne energije, ki je predmet prenosa, ali tarife za uporabo zadevne infrastrukture ni določil kot merili za opredelitev distribucijskega sistema.
56
Res je, da pri Direktivi 2019/944, ker je njen namen v skladu z njeno uvodno izjavo 8 reševanje še vedno obstoječih ovir za dokončanje notranjega trga električne energije, ne gre za izčrpno harmonizacijo pravil, ki se med drugim nanašajo na distribucijo električne energije. Poleg tega, čeprav člen 2, točka 28, te direktive določa merila za ugotovitev, da gre za distribucijski sistem, ta določba državam članicam pušča določeno polje proste presoje za opredelitev tako ugotovljenega sistema (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točki 50 in 51).
57
Ker torej v Direktivi 2019/944 ni določbe v zvezi s tem, ostanejo države članice, če spoštujejo merila iz člena 2, točka 28, te direktive, pristojne zlasti za to, da ob upoštevanju opredelitev iz te direktive določijo, ali so povezovalne točke z drugimi sistemi del distribucijskega sistema ali ne (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točki 52 in 53).
58
Zaradi nevarnosti, da bi se ogrozila avtonomna in enotna razlaga člena 2, točka 28, Direktive 2019/944, pa države članice za opredelitev pojma „distribucijski sistem“ ne smejo uporabiti dodatnih meril od tistih, ki se nanašajo na napetostni nivo in kategorijo odjemalcev, h katerim se električna energija prenaša (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 55).
59
Čeprav se z Direktivo 2019/944 ne izvaja izčrpna harmonizacija področij, ki jih ureja, je namreč pojem „distribucijski sistem“ v smislu te direktive temeljnega pomena v njeni sistematiki, saj za to, da se odstranijo še vedno obstoječe ovire za dokončanje notranjega trga električne energije, navedena direktiva – kot je razvidno zlasti iz določb iz njenega poglavja IV – za operaterje teh sistemov določa posebna pravila (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 56).
60
V teh okoliščinah morajo države članice za zagotovitev enotne uporabe Direktive 2019/944, ki omogoča vzpostavitev konkurenčnega trga, za katerega si ta direktiva prizadeva, pojem „distribucijski sistem“ v smislu te direktive opredeliti tako, da se sklicujejo na edini merili, določeni v členu 2, točka 28, te direktive, ki se nanašata na napetostni nivo oziroma kategorijo odjemalcev, h katerim se električna energija prenaša (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 57).
61
Iz tega izhaja, da države članice ne smejo šteti, da je treba določeno vrsto sistema izključiti iz pojma „distribucijski sistem“ v smislu Direktive 2019/944, tako da se oprejo na dodatno merilo glede na merili iz člena 2, točka 28, te direktive (glej po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 58).
62
Ker je treba ta pojem v vsej Uniji uporabljati in razlagati enotno, države članice torej ne smejo s področja uporabe Direktive 2019/944, vključno na podlagi načela sorazmernosti, izključiti naprav, za katere ni sporno, da se uporabljajo za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem (glej po analogiji sodbo z dne 28. novembra 2018, Solvay Chimica Italia in drugi, C‑262/17, C‑263/17 in C‑273/17, EU:C:2018:961, točke od 34 do 37).
63
Na drugem mestu, v zvezi z vprašanjem, ali je mogoče podjetje, ki upravlja distribucijski sistem v smislu Direktive 2019/944, izključiti iz pojma „operater distribucijskega sistema“ v smislu te direktive, je treba navesti, da je v členu 2, točka 29, te direktive ta pojem opredeljen tako, da pomeni fizično ali pravno osebo, ki je odgovorna za obratovanje distribucijskega sistema, zagotavljanje njegovega vzdrževanja in po potrebi za razvoj tega sistema na danem območju in, če je tak primer, za medsebojne povezave z drugimi sistemi, ter za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti sistema za zadovoljitev razumnih potreb po distribuciji električne energije.
64
Ker ta opredelitev prav tako ne vsebuje izrecne napotitve na pravo držav članic, jo je treba v skladu s sodno prakso, na katero je opozorjeno v točki 51 te sodbe, razlagati avtonomno in enotno v celotni Uniji.
65
Iz opredelitve iz tega člena 2, točka 29, Direktive 2019/944 v povezavi s preudarki iz točk od 52 do 62 te sodbe pa jasno izhaja, da podjetje, ki upravlja energetsko napravo, ki se uporablja za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti z namenom dobave grosističnim ali končnim odjemalcem, spada pod pojem „operater distribucijskega sistema“ v smislu tega člena 2, točka 29.
66
V zvezi s tem je res, da člen 30 Direktive 2019/944 določa, da države članice imenujejo ali zahtevajo od podjetij, ki imajo v lasti distribucijske sisteme ali so zanje odgovorna, da imenujejo enega ali več operaterjev distribucijskih sistemov za obdobje, ki ga določijo države članice, ob upoštevanju učinkovitosti in gospodarskega ravnotežja.
67
Vendar iz tega člena ni mogoče sklepati, da lahko države članice subjekt, ki ustreza pojmu „operater distribucijskega sistema“ v smislu člena 2, točka 29, Direktive 2019/944, izključijo iz področja uporabe te direktive. Če namreč v skladu s tem, kar je bilo ugotovljeno v točki 62 te sodbe, države članice iz področja uporabe navedene direktive niso upravičene izključiti naprav, za katere ni sporno, da se uporabljajo za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem, potem prav tako ne morejo biti upravičene izključiti iz pojma „operater distribucijskega sistema“ v smislu tega člena 2, točka 29, subjekt, ki je med drugim odgovoren za obratovanje in vzdrževanje take naprave, sicer bi bilo dovoljeno obiti področje uporabe Direktive 2019/944 ter poseči v polni učinek pojmov „distribucija“ in „distribucijski sistem“ v smislu te direktive ter v enotno uporabo prava Unije.
68
Zato države članice iz pojma „operater distribucijskega sistema“ v smislu člena 2, točka 29, Direktive 2019/944 ne smejo izključiti podjetja, ki upravlja energetsko napravo, namenjeno oskrbi stanovanjskih stavb z električno energijo, če se ta naprava uporablja za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti z namenom njene dobave končnim odjemalcem, in sicer stanovalcem teh stavb.
69
Na tretjem mestu, glede vprašanja, ali lahko države članice operaterjem distribucijskih sistemov v smislu člena 2, točka 29, Direktive 2019/944 ne naložijo obveznosti, ki jih imajo ti operaterji na podlagi te direktive, je treba navesti, da lahko države članice na podlagi te direktive, prvič, v skladu z njenim členom 16 vzpostavijo ugoden regulativni okvir za energetske skupnosti državljanov in določijo, da so te skupnosti, tudi če so lastnice distribucijskega sistema ali pa ga vzpostavijo in upravljajo samostojno, upravičene do izvzetij iz člena 38(2) navedene direktive v korist zaprtih distribucijskih sistemov.
70
Vendar pojem „energetska skupnost državljanov“ za namene Direktive 2019/944 v skladu z njenim členom 2, točka 11, pomeni pravni subjekt, ki ga med drugim dejansko nadzorujejo člani ali družbeniki, ki so fizične osebe, lokalni organi ali mala podjetja, pri čemer je pojem „malo podjetje“ v členu 2, točka 7, te direktive opredeljen tako, da pomeni podjetje, ki ima manj kot 50 zaposlenih in ima letni promet in/ali letno bilančno vsoto, ki ne presegata 10 milijonov EUR.
71
Drugič, člen 38 Direktive 2019/944 določa, da lahko države članice, če so spoštovani pogoji, ki jih določa ta člen, določijo, da pristojni nacionalni organi sistem, ki distribuira električno energijo znotraj geografsko omejenega industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev in ki brez poseganja v odstavek 4 tega člena ne oskrbuje gospodinjskih odjemalcev, opredelijo kot „zaprt distribucijski sistem“ ter da ti organi torej operaterja takega zaprtega distribucijskega sistema izvzamejo iz nekaterih obveznosti, ki jih je treba naložiti operaterjem distribucijskih sistemov na podlagi te direktive, pri čemer so obveznosti, katerih izvzetje je mogoče, naštete v odstavku 2, od (a) do (e), navedenega člena. Vendar je iz tega odstavka 4 razvidno, da če distribucijski sistem postransko uporablja majhno število gospodinjstev, ki so v zaposlitvenem ali drugačnem razmerju z lastnikom distribucijskega sistema, nahajajo pa se na območju, ki ga oskrbuje zaprt distribucijski sistem, to ne sme preprečiti dodelitve izvzetja na podlagi odstavka 2 istega člena.
72
Tretjič, člen 66 Direktive 2019/944 v odstavku 1, prvi pododstavek, določa, da države članice, ki lahko dokažejo, da imajo hujše težave pri obratovanju svojih majhnih povezanih sistemov in majhnih izdvojenih sistemov, lahko zaprosijo Komisijo za odstopanja od določb zlasti v poglavju IV te direktive. Vendar je na eni strani v istem členu 66 v odstavku 2 v bistvu pojasnjeno, da Komisija o taki prošnji odloči z odločbo, ki se objavi v Uradnem listu Evropske unije. Na drugi strani se v skladu s členom 2, točka 43, te direktive pojem „majhen povezani sistem“ nanaša na vsak sistem, katerega poraba v letu 1996 je bila manjša od 3000 GWh, kjer se več kot 5 % porabe na leto pridobi iz medsebojnih povezav z drugimi sistemi, medtem ko se v skladu s členom 2, točka 42, navedene direktive pojem „majhni izdvojeni sistem“ nanaša na vsak sistem, katerega poraba v letu 1996 je bila manjša od 3000 GWh, kjer se manj kot 5 % porabe na leto pridobi iz medsebojnih povezav z drugimi sistemi.
73
Četrtič, člen 66 Direktive 2019/944 v odstavkih od 3 do 5 določa nekatera odstopanja v korist Cipra, Luksemburga, Malte in francoske regije Korzika.
74
Petič, nekatere določbe iz poglavja IV Direktive 2019/944, naslovljenega „Obratovanje distribucijskega sistema“, v bistvu za vsak primer posebej določajo, da se lahko države članice odločijo, da ne bodo uporabile nekaterih obveznosti iz teh določb za nekatera podjetja ali v nekaterih okoliščinah. To velja zlasti za člen 32(5), člen 33(3), člen 35(4) in člen 36(2) te direktive.
75
V obravnavani zadevi – brez poseganja v preverjanja, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – ni razvidno, da naprava, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, ali upravljavec take naprave, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, izpolnjujeta pogoje za uporabo katerega od odstopanj ali izvzetij, na katera je opozorjeno v točkah od 69 do 74 te sodbe. Predvsem ni razvidno, najprej, da bi taka naprava lahko spadala pod pojem „energetska skupnost državljanov“ v smislu člena 2, točka 11, Direktive 2019/944, zlasti ker se zdi, da upravljavec, ki jo nadzoruje, ni „malo podjetje“ v smislu člena 2, točka 7, te direktive. Dalje, če naprava, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, gospodinjskih odjemalcev ne oskrbuje z električno energijo kot dodatek k oskrbi industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev, ampak pretežno ali celo izključno, upravljavec take naprave prav tako nikakor ne more biti upravičen do izvzetij, za katera člen 38 navedene direktive dovoljuje državam članicam, da jih odobrijo operaterjem zaprtih distribucijskih sistemov. Nazadnje, poleg tega, da napravi iz postopka v glavni stvari nista v kateri od držav članic ali v regiji, ki so navedene v točki 73 te sodbe, se ne zdi, da bi bila naprava, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, če bi jo bilo treba na podlagi meril, na katera je bilo opozorjeno v točki 62 te sodbe, opredeliti kot distribucijski sistem v smislu Direktive 2019/944, lahko zajeta s pojmom „majhen povezani sistem“ ali „majhni izdvojeni sistem“ v smislu te direktive. Prav tako iz spisa, ki je na voljo Sodišču, ni razvidno, da bi bilo Zvezni republiki Nemčiji za naprave, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari, odobreno odstopanje na podlagi člena 66(1) navedene direktive, niti da bi ta država članica Komisijo zaprosila za tako odstopanje v korist takih naprav.
76
Na četrtem in zadnjem mestu, dopustitev državam članicam, da iz kategorije distribucijskih sistemov v smislu Direktive 2019/944 izključijo naprave, ki se uporabljajo za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem, in da zato subjektom, ki take naprave upravljajo, ne naložijo obveznosti, ki jih morajo na podlagi te direktive izpolnjevati „operaterji distribucijskega sistema“ v smislu te direktive, v drugačnih okoliščinah od tistih, za katere sta odstopanje ali izvzetje izrecno določena z navedeno direktivo, bi posegla v cilje, ki jim sledi ta direktiva, ob upoštevanju temeljne vloge teh distribucijskih sistemov in njihovih operaterjev v sistematiki te direktive in poleg tega na splošno pri ureditvi notranjega trga električne energije v Uniji. V tem okviru je treba tudi navesti, da se ta pojem „operater distribucijskega sistema“ uporablja tudi za namene Direktive 2012/27 v skladu s členom 2, točka 21, te direktive in za namene Uredbe 2019/943 v skladu s členom 2, točka 48, te uredbe.
77
V zvezi s tem je treba zlasti poudariti bistveno vlogo, ki je z Direktivo 2019/944 dodeljena operaterjem sistemov pri dokončanju povezovanja nacionalnih trgov, ki med drugim zahteva, kot je v bistvu razvidno iz uvodnih izjav 7 in 18 te direktive, visoko stopnjo sodelovanja med operaterji sistemov na ravni Unije in regionalni ravni. Nacionalna ureditev, kakršna je opisana v točki 47 te sodbe, pa lahko iz področja uporabe obveznosti, ki so naložene operaterjem distribucijskih sistemov, izključi nezanemarljivo število subjektov, ki so sicer operaterji naprav, za katere ni sporno, da se uporabljajo za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem, in tako prispevajo k ohranjanju razdeljenih trgov v nasprotju z resnično integriranimi trgi, katerih vzpostavitvi je namenjena Direktiva 2019/944 v skladu z njenim členom 1.
78
Dopustitev take izključitve bi poleg tega lahko ogrozila cilj oblikovanja ne le resnično integriranih, ampak tudi konkurenčnih trgov električne energije v Uniji, ki bi bili osredotočeni na porabnike ter prožni, pravični in pregledni, s čimer bi se lahko med drugim zagotovile dostopne cene in stroški energije, v skladu z istim členom 1, saj je namen obveznosti, ki jih imajo operaterji distribucijskih sistemov, kot je v bistvu razvidno iz uvodnih izjav 65 in 68 te direktive, zlasti zagotoviti enake konkurenčne pogoje na maloprodajni ravni v korist porabnikov.
79
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2, točki 28 in 29, ter člene od 30 do 39 Direktive 2019/944 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, na podlagi katere obveznosti operaterja distribucijskega sistema ne veljajo za podjetje, ki kot zamenjavo za dotedanji distribucijski sistem zgradi in upravlja energetsko napravo, s katero se z električno energijo, proizvedeno iz obrata za soproizvodnjo z letnim prenosom energije do 1000 MWh, oskrbuje več stanovanjskih stavb z do 200 stanovanjskimi enotami, pri čemer stroške gradnje in obratovanja energetske naprave nosijo končni odjemalci, to so najemniki teh stanovanjskih enot, to podjetje pa proizvedeno električno energijo prodaja tem odjemalcem, če se ta naprava uporablja za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem, in če se ne uporabi nobeno od izvzetij ali odstopanj od teh obveznosti, ki so izrecno določena s to direktivo.
80
Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali se Direktiva 2019/944 ratione temporis uporablja za spor o glavni stvari, pri čemer je treba poudariti, da če bi navedeno sodišče navsezadnje štelo, da se za ta spor uporablja Direktiva 2009/72, bi bilo odgovor na postavljeno vprašanje mogoče uporabiti mutatis mutandis. Na eni strani sta namreč v opredelitvah pojmov „distribucija“ in „operater distribucijskega sistema“ iz člena 2, točki 28 in 29, Direktive 2019/944 dobesedno prevzeti opredelitvi teh istih pojmov, ki sta vsebovani že v Direktivi 2009/72. Na drugi strani so cilji Direktive 2019/944 resda natančnejši in podrobnejši od ciljev Direktive 2009/72, Direktiva 2019/944 pa operaterjem distribucijskih sistemov nalaga nove naloge in obveznosti. Vseeno pa je bil pojem „distribucijski sistem“ temeljnega pomena že v sistematiki Direktive 2009/72 (glej v tem smislu sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točka 56), prav tako pa je bil že namen te direktive določiti skupna pravila, ki se med drugim nanašajo na distribucijo električne energije za izboljšanje in povezovanje konkurenčnih trgov električne energije v Uniji, in se je z njo zlasti želelo vzpostaviti popolnoma odprt trg, ki vsem porabnikom omogoča svobodno izbiro dobaviteljev in vsem dobaviteljem, da svoje proizvode svobodno dobavljajo svojim odjemalcem, zato da bi se dokončno oblikoval notranji trg električne energije (glej v tem smislu sodbo z dne 17. oktobra 2019, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, točki 38 in 39), tako da je bila za to zlasti določena celota nalog in obveznosti operaterjev teh sistemov, ne da bi bilo dovoljeno, da se od njih odstopi zunaj primerov, ki so bili izrecno določeni z navedeno direktivo.
Stroški
81
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Člen 2, točki 28 in 29, ter člene od 30 do 39 Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU
je treba razlagati tako, da
nasprotujejo nacionalni ureditvi, na podlagi katere obveznosti operaterja distribucijskega sistema ne veljajo za podjetje, ki kot zamenjavo za dotedanji distribucijski sistem zgradi in upravlja energetsko napravo, s katero se z električno energijo, proizvedeno iz obrata za soproizvodnjo z letnim prenosom energije do 1000 MWh, oskrbuje več stanovanjskih stavb z do 200 stanovanjskimi enotami, pri čemer stroške gradnje in obratovanja energetske naprave nosijo končni odjemalci, to so najemniki teh stanovanjskih enot, to podjetje pa proizvedeno električno energijo prodaja tem odjemalcem, če se ta naprava uporablja za prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, namenjene prodaji odjemalcem, in če se ne uporabi nobeno od izvzetij ali odstopanj od teh obveznosti, ki so izrecno določena s to direktivo.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.