62024CJ0168
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 18. decembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Znamke – Direktiva 2008/95/ES – Člen 12(2)(b) – Direktiva (EU) 2015/2436 – Člen 20(b) – Razlogi za razveljavitev znamke – Nevarnost zavajanja javnosti zaradi uporabe znamke – Znamka, ki je enaka imenu modnega oblikovalca – Prenos znamke – Taka uporaba znamke, da javnost dejansko prepriča v to, da oblikovalec še vedno sodeluje pri oblikovanju proizvodov, označenih z znamko – Napačno prepričanje“
V zadevi C‑168/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) z odločbo z dne 28. februarja 2024, ki je na Sodišče prispela istega dne, v postopku
PMJC SAS
proti
[W] [X],
[M] [X],
[X] Créative SAS,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu‑Matei, sodnica, S. Rodin (poročevalec), N. Piçarra, in N. Fenger, sodniki,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za PMJC SAS M. Le Guerer, avocat,
–
za [W] [X] [M] [X], [X] Créative SAS E. Fortunet, avocat,
–
za francosko vlado R. Bénard in E. Timmermans, agenta,
–
za Evropsko komisijo C. Auvret in P. Němečková, agentki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 27. marca 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 12(2)(b) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2008, L 299, str. 25) in člena 20(b) Direktive (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2015, L 336, str. 1, in popravek v UL 2016, L 110, str. 5).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo PMJC SAS, na eni strani, ter [W] [X], [M] [X] in [X] Créative SAS, na drugi strani, glede delne razveljavitve pravic prvonavedene na dveh znamkah v priimku modnega oblikovalca.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2008/95
3
Člen 12 Direktive 2008/95, naslovljen „Razlogi za razveljavitev“, je v odstavku 2 določal:
„[…] [B]lagovna znamka [se] razveljavi, če po datumu registracije:
[…]
(b)
zaradi uporabe s strani imetnika blagovne znamke ali z njegovim soglasjem glede blaga ali storitev, za katere je registrirana, lahko zavaja javnost, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega izvora tega blaga ali storitev.“
Direktiva 2015/2436
4
Člen 20 te direktive, naslovljen „Razveljavitev, ker je blagovna znamka postala generična ali zavajajoča oznaka“, določa:
„Blagovna znamka se razveljavi, če po datumu registracije:
[…]
(b)
zaradi uporabe s strani imetnika blagovne znamke ali s soglasjem imetnika glede blaga ali storitev, za katere je registrirana, lahko zavaja javnost, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega porekla tega blaga ali storitev.“
5
Člen 54 navedene direktive, naslovljen „Prenos“, v odstavku 1 določa:
„Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členi 3 do 6, členi 8 do 14, členi 16, 17 in 18, členi 22 do 39, členom 41, členoma 43 in 44 ter členi 46 do 50, do 14. januarja 2019. […]
[…]“
6
Člen 55 Direktive 2015/2436, naslovljen „Razveljavitev“, določa:
„Direktiva [2008/95] se razveljavi z učinkom od 15. januarja 2019 […]
Sklici na razveljavljeno direktivo se upoštevajo kot sklici na to direktivo […].“
7
Člen 56 Direktive 2015/2436, naslovljen „Začetek veljavnosti“, določa:
„Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Členi 1, 7, 15, 19, 20 in 21 se uporabljajo od 15. januarja 2019.“
Francosko pravo
8
Člen L.714‑6 code de la propriété intellectuelle (zakonik o intelektualni lastnini) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari, določa:
„Razveljavijo se pravice imetnika znamke, ki je postala:
[…]
(b)
zavajajoča, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega izvora proizvoda ali storitve, zaradi njegovega ravnanja.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je bil proti družbi [W] [X], ki jo je [W] [X] leta 1978 ustanovil za trženje modnih oblačil in dodatkov, uveden insolvenčni postopek, v katerem je družba PMJC predložila ponudbo za prevzem vseh sredstev te družbe, ki je bila sprejeta s sodbo z dne 13. septembra 2011, sledil pa ji je akt o prenosu opredmetenih in neopredmetenih sredstev z dne 3. februarja 2012, ki se med drugim nanaša na francoski besedni znamki „[W] [X]“, od katerih je eno prijavil [W] [X] in jo leta 1999 prenesel na družbo [W] [X], drugo pa je leta 2002 prijavila družba [W] [X].
10
Družba [W] [X] je na podlagi protokola o opravljanju storitev, sklenjenega 21. julija 2011, še naprej sodelovala z družbo PMJC do pogodbeno določenega datuma, to je do 31. decembra 2015.
11
Družba PMJC je 21. junija 2018 proti družbi [W] [X] vložila tožbo zaradi kršitve znamk iz točke 9 te sodbe ter nelojalne in škodljive konkurence, pri tem pa je trdila, da je družba [W] [X] z izvajanjem svojih poklicnih in umetniških dejavnosti prek družbe [X] Créative storila dejanja nelojalne konkurence in kršila njene pravice iz znamke.
12
Družba [W] [X] je z nasprotno tožbo zahtevala razveljavitev pravic družbe PMJC iz teh znamk zaradi uporabe teh znamk v obdobju, ker naj bi zadnjenavedena med koncem leta 2017 in začetkom leta 2019 ti znamki uporabljala zavajajoče. Natančneje, družba PMJC naj bi navedeni znamki uporabljala tako, da v javnosti vzbuja prepričanje, da je [W] [X] avtor stvaritev, na katerih sta ti znamki.
13
Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu, Francija) je s sodbo z dne 12. oktobra 2022 razglasilo delno razveljavitev pravic družbe PMJC iz znamk, ki sta predmet akta o prenosu z dne 3. februarja 2012, navedenega v točki 9 te sodbe.
14
Med drugim je menilo, da pravo Unije ne nasprotuje razveljavitvi znamke, ki je enaka priimku oblikovalca, če prevzemnik te znamke s svojim ravnanjem v javnosti dejansko vzbuja prepričanje, da oblikovalec še vedno sodeluje pri oblikovanju proizvodov, ali če ustvarja dovolj veliko nevarnost za tako zavajanje.
15
Tako naj bi bilo v postopku v glavni stvari, saj je bila družba PMJC dvakrat obsojena zaradi kršitve avtorskih pravic družbe [W] [X] v zvezi z njenimi nedavnimi deli, ki niso bila prenesena na družbo PMJC. Ker so te obsodbe postale pravnomočne, je cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) iz tega sklepalo, da sta zadevni znamki – ker sta bili uporabljeni kot dekorativni dodatek na proizvodih, kar pomeni kršitev avtorskih pravic družbe [W] [X], in sta bili predstavljeni kot izvirni stvaritvi, ki ju je ta ustvarila – postali zavajajoči.
16
Družba PMJC je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija), ki je predložitveno sodišče.
17
PMJC pred navedenim sodiščem med drugim trdi, da je cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) s tem, da je menilo, da sodba z dne 30. marca 2006, Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215), na eni strani, nikakor ne izključuje možnosti razveljavitve znamke, ki je enaka imenu oblikovalca, če jo njen imetnik uporablja zavajajoče, in na drugi strani, temu oblikovalcu dopušča možnost, da poskuša dokazati, da je imetnik te znamke to uporabljal zvijačno, kršilo člen L.714‑6(b) code de la propriété intellectuelle (zakonik o intelektualni lastnini) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari, kakor ga je treba razlagati glede na člen 12(2)(b) Direktive 2008/95.
18
Družba PMJC namreč meni, da glede na to sodbo njeno morebitno ravnanje, katerega namen je potrošnika prepričati, da družba [W] [X] še vedno sodeluje pri oblikovanju proizvodov, označenih z njegovim imenom, ne more vplivati na samo znamko, tudi če bi se ta ravnanja štela za zavajajoča.
19
V zvezi s tem predložitveno sodišče najprej navaja, da je Sodišče v točkah od 47 do 49 sodbe z dne 30. marca 2006, Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215), ki se je nanašala na znamko v obliki priimka, potem ko je opozorilo, da se v primerih zavrnitve registracije zaradi zavajajoče narave znamke predvideva, da se lahko ugotovi obstoj resničnega zavajanja ali dovolj velike nevarnosti zavajanja potrošnika, presodilo, da okoliščina, da bi lahko na povprečnega potrošnika pri nakupu vplivala okoliščina, da je oblikovalec, čigar ime je enako zadevni znamki, sodeloval pri oblikovanju proizvoda, označenega s to znamko, sama po sebi ne more zavajati javnosti glede narave, kakovosti ali izvora tega proizvoda.
20
Dalje, Cour de cassation (kasacijsko sodišče) ugotavlja, da je Sodišče v točki 50 te sodbe navedlo, da če pri predstavitvi znamke obstaja volja podjetja, da potrošnika prepriča, da ta oblikovalec še vedno oblikuje proizvode, označene z znamko, ali da sodeluje pri njihovem oblikovanju, bi šlo za ravnanje, ki bi se lahko označilo za zvijačo, ne da bi pomenilo zavajanje, ki bi lahko vplivalo na samo znamko in posledično na možnost njene registracije.
21
Nazadnje, predložitveno sodišče navaja, da je Sodišče v točki 53 navedene sodbe po tem, ko je ugotovilo, da so pogoji za razveljavitev zaradi zavajajoče narave znamke enaki pogojem za zavrnitev registracije, razsodilo, da se imetniku znamke, ki je enaka imenu oblikovalca in prvega izdelovalca proizvodov s to znamko, pravice ne morejo razveljaviti zgolj zato, ker naj bi ta znamka lahko zavajala javnost, zlasti kadar se stranke, povezane s to znamko, prenesejo skupaj s podjetjem, ki proizvaja proizvode, označene s to znamko.
22
Vendar naj bi cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) v sodbi z dne 12. oktobra 2022 štelo, da se ugotovitev iz točke 50 sodbe z dne 30. marca 2006, Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215), v skladu s katero znamke, ki je enaka priimku oblikovalca, ni mogoče šteti za zavajajočo zgolj zato, ker ta oblikovalec ne sodeluje več pri oblikovanju proizvodov, označenih z znamkami, ki so enake njegovemu priimku, ne razširja izrecno na razlago člena 12(2)(b) Direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92). Cour d’appel (višje sodišče v Parizu) naj bi torej ugotovilo, da je treba zadnjenavedeno določbo razlagati tako, da ne nasprotuje razglasitvi razveljavitve znamke zaradi njene uporabe v okoliščinah, v katerih bi bilo mogoče javnost dejansko prepričati v to, da oblikovalec še vedno sodeluje pri oblikovanju proizvodov, označenih s to znamko, ki je enaka njegovemu priimku, čeprav to več ne velja.
23
Cour de cassation (kasacijsko sodišče) še ugotavlja, da je Splošno sodišče Evropske unije v sodbi z dne 14. maja 2009, Fiorucci/UUNT – Edwin (ELIO FIORUCCI) (T‑165/06, EU:T:2009:157, točka 37), zavrnilo zahtevo za razveljavitev na podlagi zavajajoče uporabe znamke, ki je enaka priimku oblikovalca, po njeni registraciji, ne zato, ker naj bi bilo izključeno, da bi taka uporaba znamke povzročila njeno razveljavitev zaradi zavajanja, temveč ker ni bil predložen noben dokaz o uporabi znamke po njeni registraciji.
24
V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 12(2)(b) Direktive [2008/95] in člen 20(b) Direktive [2015/2436] razlagati tako, da nasprotujeta razveljavitvi znamke, ki je enaka priimku oblikovalca, zaradi njene uporabe po prenosu v okoliščinah, v katerih je mogoče javnost dejansko prepričati v to, da ta oblikovalec še vedno sodeluje pri oblikovanju blaga, označenega s to znamko, čeprav to več ne velja?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
25
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem pridobiti razlago člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člena 20(b) Direktive 2015/2436.
26
Vprašanje, katera od teh dveh direktiv se ratione temporis uporablja za spor o glavni stvari, ni pomembno, saj so določbe člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člena 20(b) Direktive 2015/2436 v bistvu enake.
27
V zvezi s tem ni upoštevna okoliščina, da je francoska različica člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 določala, da se pravice imetnika blagovne znamke lahko razveljavijo, če znamka „lahko zavaja javnost“, medtem ko člen 20(b) Direktive 2015/2436 v isti jezikovni različici določa, da se lahko razveljavijo pravice, če glede znamke obstaja „[tveganje, da] lahko zavaja javnost“.
28
Po eni strani namreč – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 62 sklepnih predlogov – iz sodne prakse Sodišča izhaja, da izraz „est propre à“ („je primerna za“) že predpostavlja, da je mogoče ugotoviti „obstoj dejanskega zavajanja ali dovolj resne nevarnosti zavajanja potrošnika“ (sodba z dne 30. marca 2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, točka 47 in navedena sodna praksa).
29
Po drugi strani je – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 64 sklepnih predlogov – besedilo člena 20(b) Direktive 2015/2436, kar zadeva stopnjo verjetnosti, da bo javnost zavedena, glede na besedilo člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 v bistvu ostalo nespremenjeno v vseh drugih jezikovnih različicah, ki so bile – razen madžarske in finske – že formulirane z izrazi, ki zgolj nakazujejo tako nevarnost, ne glede na to, ali se ta uresniči ali ne.
30
Zato v skladu z ustaljeno sodno prakso, glede na katero je treba določbe prava Unije razlagati in uporabljati enotno, ob upoštevanju različic v vseh jezikih Evropske unije (sodba z dne 13. februarja 2025, Verbraucherzentrale Berlin (Pojem začetno zavezujoče obdobje), C‑612/23, EU:C:2025:82, točka 31 in navedena sodna praksa), ni mogoče šteti, da sprememba, uvedena v francoski različici člena 20(b) Direktive 2015/2436, navedena v točki 27 te sodbe, kaže na namen zakonodajalca Unije, da spremeni merilo v zvezi s stopnjo verjetnosti, da bo javnost zavedena.
31
Tako je treba v okviru tega postopka predhodnega odločanja člen 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člen 20(b) Direktive 2015/2436 razlagati skupaj in enako.
Vprašanje
32
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člen 20(b) Direktive 2015/2436 razlagati tako, da nasprotujeta razveljavitvi znamke, ki je enaka priimku modnega oblikovalca, ker je uporaba s strani imetnika ali z njegovim soglasjem taka, da lahko javnost dejansko prepriča v to, da ta oblikovalec še vedno sodeluje pri oblikovanju proizvodov, označenih s to znamko, čeprav to ni več tako.
33
V skladu s temi določbami se imetniku znamke lahko razveljavijo njegove pravice, če po datumu registracije te znamke „zaradi uporabe“ s strani imetnika znamke ali z njegovim soglasjem glede blaga ali storitev, za katera je registrirana, znamka lahko zavaja javnost, „zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega porekla“ tega blaga ali storitev.
34
Najprej je treba navesti, da iz besedila navedenih določb, še posebej iz uporabe prislova „zlasti“, izhaja, da naštevanje značilnosti blaga ali storitev, na katere bi se lahko nanašalo zavajanje, ni izčrpno, tako da ni mogoče izključiti, da se znamka razveljavi zaradi obstoja nevarnosti zavajanja, ki se nanaša na osebo, od katere izvira oblikovanje proizvodov, označenih z znamko, ali ki je prispevala njihovemu oblikovanju.
35
Dalje, tako kot geografsko poreklo, ki je izrecno navedeno v določbah, navedenih v točki 32 te sodbe, je lahko oblikovalsko avtorstvo proizvoda, odvisno od primera, značilnost tega proizvoda, ki pri javnosti vzbudi posebna pričakovanja. Zato to avtorstvo spada v elemente, glede katerih se javnost „lahko zavaja“ v smislu člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člena 20(b) Direktive 2015/2436.
36
Vendar – kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 35 sklepnih predlogov – okoliščina, da znamko, enako priimku modnega oblikovalca, uporablja podjetje, s katerim ta oblikovalec zdaj ni več povezan, kot taka ne zadošča za to, da se upraviči njena razveljavitev (glej v tem smislu sodbo z dne 30. marca 2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, točka 53). Povprečni potrošnik, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, se namreč zaveda, da ni nujno, da je vse proizvode, označene z znamko, ki je enaka imenu oblikovalca, oblikoval ta.
37
Zato je pogoj za razveljavitev na podlagi določb, za katerih razlago je zaprošeno, ta, da se na podlagi okoliščin obravnavane zadeve ugotovi obstoj resničnega zavajanja ali dovolj velike nevarnosti zavajanja javnosti (glej po analogiji sodbo z dne 8. junija 2017, W. F. Gözze Frottierweberei in Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, točka 54 in navedena sodna praksa).
38
Nazadnje, iz besedila člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člena 20(b) Direktive 2015/2436 je razvidno, da presoja o tem, ali je znamka zavajajoča, v okviru postopka za razveljavitev vključuje upoštevanje uporabe te znamke s strani imetnika ali z njegovim soglasjem.
39
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da je v primeru znamke, ki je enaka priimku modnega oblikovalca, dejansko zavajanje ali dovolj resna nevarnost zavajanja v smislu člena 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člena 20(b) Direktive 2015/2436, kot je razloženo v sodni praksi, navedeni v točki 37 te sodbe, glede na primer lahko posledica zmote javnosti, ki je bila zavedena z uporabo te znamke s strani njenega imetnika ali z njegovim soglasjem, glede oblikovalskega avtorstva proizvodov, označenih z navedeno znamko.
40
Vprašanje, ali lahko uporaba znamke zavaja javnost, je treba preučiti glede na vse upoštevne okoliščine obravnavane zadeve. Okoliščina, navedena v točki 15 te sodbe, in sicer, da so na proizvodih, zajetih z znamkami, ki so enake priimku modnega oblikovalca, prisotni okrasni elementi, ki pripadajo posebnemu kreativnemu opusu tega oblikovalca in kršijo njegove avtorske pravice, lahko – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 95 sklepnih predlogov – pomeni tako upoštevno okoliščino, ker povečuje nevarnost, da bi javnost napačno zaznala oblikovalsko avtorstvo proizvodov, ki jih zajemajo te znamke.
41
Ta razlaga je v skladu s ciljem varstva potrošnikov, na katerem temeljita člen 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člen 20(b) Direktive 2015/2436 (glej v tem smislu sodbo z dne 30. marca 2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, točka 46). Ob upoštevanju tega cilja mora biti potrošniku omogočeno, da ozaveščeno izbira med več konkurenčnimi proizvodi ali storitvami.
42
Navedena razlaga je podprta tudi s splošnim ciljem, ki se uresničuje s pravili Unije na področju znamk, ki se nanaša na ohranitev neizkrivljene konkurence v Uniji (glej v tem smislu sodbo z dne 12. septembra 2019, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, točka 45 in navedena sodna praksa). Ob upoštevanju tega cilja ni mogoče sprejeti, da znamka z uporabo postane nepošteno sredstvo za pridobivanje strank.
43
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 12(2)(b) Direktive 2008/95 in člen 20(b) Direktive 2015/2436 razlagati tako, da ne nasprotujeta razveljavitvi znamke, ki je enaka priimku modnega oblikovalca, ker je – ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin – uporaba s strani imetnika ali z njegovim soglasjem taka, da ta znamka pri običajno obveščenem ter razumno pozornem in preudarnem povprečnem potrošniku vzbuja napačno prepričanje, da je ta oblikovalec sodeloval pri oblikovanju proizvodov, označenih z navedeno znamko.
Stroški
44
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 12(2)(b) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami in člen 20(b) Direktive (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta razveljavitvi znamke, ki je enaka priimku modnega oblikovalca, ker je – ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin – uporaba s strani imetnika ali z njegovim soglasjem taka, da ta znamka pri običajno obveščenem ter razumno pozornem in preudarnem povprečnem potrošniku vzbuja napačno prepričanje, da je ta oblikovalec sodeloval pri oblikovanju proizvodov, označenih z navedeno znamko.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.