62006CC0329
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 14. februarja 2008 (
1
)
Združeni zadevi C-329/06 in C-343/06
Arthur Wiedemann
Peter Funk
proti
proti
Land Baden-Württemberg
Stadt Chemnitz
„Direktiva 91/439/EGS — Vzajemno priznavanje vozniških dovoljenj — Odvzem vozniškega dovoljenja v državi članici zaradi uživanja drog ali alkohola — Novo vozniško dovoljenje, izdano v drugi državi članici — Zavrnitev priznanja pravice do vožnje v prvi državi članici — Prebivališče, ki ni v skladu z Direktivo 91/439/EGS“
1.
Zadeve, ki so tu predložene Sodišču, so del sporov Skupnosti, ki jih je bilo na področju vzajemnega priznavanja vozniških dovoljenj že veliko.
2.
V petih zadevah je Sodišču postavljeno vprašanje, ali država članica lahko zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, če je bilo imetniku tega dovoljenja na ozemlju prve države članice to dovoljenje odvzeto z možnostjo pridobitve novega dovoljenja pod pogojem, da uspešno opravi zdravstveni in psihološki pregled.
3.
Opredeliti bo treba pomen obveznosti, ki jih imajo države članice na podlagi Direktive Sveta 91/439/EGS (
2
) in zlasti na podlagi členov 7(1)(a) in (b) ter 8(2) in (4) te direktive.
4.
V teh sklepnih predlogih Sodišču predlagam, naj odloči, da kadar je bilo osebi odvzeto vozniško dovoljenje v državi članici, ker je vozila pod vplivom alkohola ali droge, in je izdaja novega vozniškega dovoljenja tej osebi, ob upoštevanju nevarnosti njenega stanja, pogojena s tem, da mora uspešno opraviti zdravstveni in psihološki pregled, država članica v skladu s členoma 1(2) ter 8(2) in (4) Direktive 91/439 lahko zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, če v državi izdaje ni bil opravljen pregled na ravni, primerljivi s tisto, ki se zahteva v prvi državi članici.
5.
Prav tako Sodišču predlagam, naj odloči, da kadar bi bilo vedenje imetnika vozniškega dovoljenja lahko nevarno, zlasti ob upoštevanju razlogov, ki so privedli do odvzema prvega vozniškega dovoljenja, ima država članica, ki je opravila nadzor, možnost sprejeti začasne ukrepe, kot je začasni odvzem vozniškega dovoljenja, za čas, v katerem država članica izdajateljica preverja pogoje za pridobitev navedenega dovoljenja.
6.
Pojasnim naj, da bom teh pet zadev, ki se nanašajo na isto pravno vprašanje, v teh sklepnih predlogih obravnaval skupaj.
I – Pravni okvir
A – Zakonodaja Skupnosti
7.
Za lažje gibanje oseb znotraj Evropske skupnosti ali za njihovo lažjo nastanitev v državi članici, ki ni tista, v kateri so pridobile vozniško dovoljenje, je bilo z Direktivo 91/439 uvedeno načelo vzajemnega priznavanja vozniških dovoljenj (
3
).
8.
Minimalni pogoji v tej direktivi, v skladu s katerimi se lahko izda vozniško dovoljenje, so bili določeni tudi zaradi izboljšanja varnosti v cestnem prometu na ozemlju Evropske unije (
4
).
9.
Člen 7(1)(a) in (b) navedene direktive določa:
„1.   Vozniška dovoljenja se poleg tega izdajajo samo tistim kandidatom:
a)
ki so opravili preizkus spretnosti in vedenja v prometu in teoretični preizkus ter izpolnjujejo zdravniške standarde v skladu z določbami iz Prilog II in III;
b)
ki imajo običajno prebivališče na ozemlju države članice, ki izda dovoljenje, ali ki lahko predložijo dokazilo, da na ozemlju države članice študirajo že najmanj šest mesecev[ (
5
)].“
10.
Direktiva 91/439 predvsem določa, da se vozniškega dovoljenja ne sme izdati ali podaljšati kandidatom ali voznikom, ki so odvisni od alkohola ali psihotropnih snovi.
11.
V točkah 14.1 in 15.1 Priloge III k tej direktivi je določeno:
„Vozniških dovoljenj se ne sme izdati ali podaljšati kandidatom oziroma voznikom, ki so odvisni od alkohola ali nezmožni, da bi se vzdržali pitja in vožnje.
Kandidatom oziroma voznikom, ki so bili v preteklosti odvisni od alkohola, se lahko vozniška dovoljenja izdajo ali podaljšajo po dokazanem obdobju abstinence in na podlagi pooblaščenega zdravniškega mnenja ter rednih zdravniških pregledov.
[…]
[Vozniških] dovoljenj se ne sme izdati ali podaljšati kandidatom oziroma voznikom, ki v katerikoli obliki redno uporabljajo psihotropne snovi, ki lahko ovirajo zmožnost varne vožnje, kadar so zaužite količine takšne, da škodljivo vplivajo na vožnjo. To velja za vse druge medicinske izdelke ali kombinacije medicinskih izdelkov, ki učinkujejo na zmožnost vožnje.“
12.
Člen 8(2) navedene direktive določa, da lahko država članica, v kateri ima imetnik vozniškega dovoljenja druge države članice običajno prebivališče, uporabi svoje nacionalne predpise o omejitvi, začasnem odvzemu, odvzemu ali preklicu pravice do vožnje.
13.
V skladu s členom 8(4), prvi pododstavek, Direktive 91/439 lahko država članica zavrne priznanje vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, osebi, za katero na njenem ozemlju velja eden od ukrepov, navedenih v odstavku 2.
14.
Nazadnje člen 12(3) te direktive določa, da si „[d]ržave članice […] pri izvajanju te direktive pomagajo in, če je potrebno, izmenjujejo informacije o dovoljenjih, ki so jih registrirale“.
B – Nacionalna zakonodaja
15.
Uredba o dostopu oseb do cestnega prometa (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straβenverkehr, v nadaljevanju: FeV) v členu 28(1) določa, da imetniki vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala država članica Evropske unije, lahko vozijo na ozemlju Zvezne republike Nemčije.
16.
Vendar pa v skladu s členom 28(4), točka 3, FeV to dovoljenje ne velja za osebe, ki jim je bilo vozniško dovoljenje na nemškem ozemlju začasno odvzeto ali dokončno odvzeto s strani sodišča ali z neposredno izvršljivim ali dokončnim ukrepom odvzema, ki ga je sprejel upravni organ.
17.
Poleg tega je v Nemčiji v skladu s členom 28(5) FeV pravica do uporabe vozniškega dovoljenja, pridobljenega v državi članici Evropske unije, po odvzemu zaradi enega izmed ukrepov, naštetih v členu 28(4), točka 3, FeV, mogoča, ko ni več razlogov, ki so upravičevali odvzem pravice do vožnje ali prepoved pridobitve te pravice.
18.
Člen 11 FeV določa, da morajo osebe, ki želijo pridobiti vozniško dovoljenje, izpolniti za to potrebne telesne in duševne pogoje. Ti pogoji niso izpolnjeni, zlasti kadar so te osebe pod vplivom prepovedanih drog ali uživanja drog iz konoplje.
19.
Če obstaja dvom v telesne in duševne zmožnosti navedenih oseb, lahko pristojni organi od njih zahtevajo, da za odločitev o podelitvi ali podaljšanju vozniškega dovoljenja predložijo poročilo o zdravniškem izvedenskem mnenju (
6
).
20.
V nemški ureditvi sta določena dva načina odvzema. Vozniku lahko vozniško dovoljenje odvzame upravni organ. Kadar je voznik deležen tega ukrepa, mora za pridobitev pravice do vožnje dokazati, da je ponovno sposoben za vožnjo, s tem, da predloži zdravstveno in psihološko potrdilo. Verwaltungsgericht Sigmaringen (Nemčija) je presodilo, da v tem primeru ni mogoče določiti roka za začetek veljavnosti odločbe o odvzemu.
21.
Poleg upravnega odvzema je v nemški ureditvi določen tudi kazenski odvzem vozniškega dovoljenja z možnostjo, da se imetniku odvzetega vozniškega dovoljenja prepove, da bi zaprosil za novo dovoljenje za vožnjo v roku od šest mesecev do pet let (
7
).
II – Dejansko stanje v postopkih v glavni stvari teh zadev
A – Zadevi C-329/06 in C-343/06
1. Zadeva C-329/06
22.
Nemškemu državljanu A. Wiedemannu je bilo aprila 2004 odvzeto vozniško dovoljenje, ker je vozil pod vplivom prepovedanih drog (heroina in droge iz indijske). Upravna pritožba, ki jo je A. Wiedemann vložil zoper ta ukrep, je bila zavrnjena z odločbo z dne 16. avgusta 2004, ki je bila vročena 18. avgusta 2004 in postala izvršljiva 20. septembra 2004.
23.
A. Wiedemannu so v nedeljo, 19. septembra 2004, pristojni češki organi priznali pravico do vožnje. Vozniško dovoljenje, na katerem je nemški naslov, mu je bilo izdano 1. oktobra 2004.
24.
A. Wiedemann je 11. oktobra 2004 na nemškem ozemlju povzročil prometno nesrečo, zato mu je bilo odvzeto vozniško dovoljenje. Landratsamt Ravensburg (Nemčija) je z odločbo z dne 27. oktobra 2004 A. Wiedemannu odvzelo pravico do vožnje na nemškem ozemlju, ker zaradi uživanja drog še vedno ni bil sposoben za vožnjo. Landratsamt Ravensburg je, potem ko je bila na vozniško dovoljenje dodana navedba „vozniško dovoljenje ne daje pravice do vožnje motornih vozil v Nemčiji“, vrnilo navedeno dovoljenje njegovemu imetniku.
25.
A. Wiedemann je po neuspelem pritožbenem postopku vložil tožbo pri Verwaltungsgericht Sigmaringen.
2. Zadeva C-343/06
26.
P. Funku, nemškemu državljanu, ki mu je bila na podlagi obsodbe zaradi vožnje pod vplivom alkohola vožnja že prepovedana za obdobje devetih mesecev, je bilo iz istih razlogov vozniško dovoljenje ponovno odvzeto z upravno odločbo mesta Chemnitz (Nemčija) z dne 15. julija 2003. Po predložitvi poročila o zdravstvenem in psihološkem pregledu je bila zahteva za vrnitev vozniškega dovoljenja, ki jo je P. Funk vložil decembra 2003, zavrnjena.
27.
P. Funk je 9. decembra 2004 pridobil vozniško dovoljenje v Češki republiki, ne da bi v tej državi članici imel prebivališče.
28.
Nemški organi, ki so bili obveščeni o obstoju tega dovoljenja, so ugotovili, da P. Funk še vedno ni dokazal, da je sposoben za vožnjo. Ker je zavrnil strokovni zdravstveni in psihološki pregled, so mu nemški upravni organi zagrozili z odvzemom njegovega češkega vozniškega dovoljenja.
29.
Ker njegov ugovor ni bil uspešen, je P. Funk vložil tožbo pri Verwaltungsgericht Chemnitz (Nemčija).
B – Zadeve od C-334/06 do C-336/06
30.
Nemškim državljanom M. Zercheju, S. Schubertu in M. Seukeju je bilo nemško vozniško dovoljenje odvzeto v kazenskem postopku s prepovedjo pridobitve novega dovoljenja pred iztekom večmesečnega roka, ker so vozili pod vplivom alkohola.
31.
Ker niso predložili pozitivnega poročila o zdravstvenem in psihološkem pregledu, so bile zahteve za pridobitev novega vozniškega dovoljenja, ki so jih vložile te tri stranke, zavrnjene.
32.
Po izteku roka trajanja prepovedi so M. Zerche, S. Schubert in M. Seuke pridobili vozniško dovoljenje v Češki republiki. Naslov, naveden na vsakem od teh dovoljenj, je v vseh primerih naslov v Nemčiji.
33.
Nemški organi, ki so bili seznanjeni z obstojem teh novih vozniških dovoljenj, so od njihovih treh imetnikov zahtevali predložitev poročila o strokovnem zdravstvenem in psihološkem pregledu. Ker imetniki vozniških dovoljenj niso izpolnili te zahteve, so jim nemški organi odvzeli pravico do uporabe njihovih čeških vozniških dovoljenj na nemškem ozemlju.
34.
Ker ugovori M. Zercheja, S. Schuberta in M. Seukeja niso bili uspešni, so vložili tožbo pri Verwaltungsgericht Chemnitz.
III – Vprašanja za predhodno odločanje
35.
V zadevi C-329/06 je Verwaltungsgericht Sigmaringen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člena 1(2) ter 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da odvzem vozniškega dovoljenja, ki ga opravi upravni organ države prebivališča zaradi nesposobnosti za vožnjo, ni v nasprotju z izdajo vozniškega dovoljenja druge države članice in mora država prebivališča načeloma priznati tudi tako vozniško dovoljenje?
2.
Ali je treba [člene] 1(2), […] 7(1)(a), […] 8(2) in (4) in Prilogo III Direktive 91/439 razlagati tako, da država prebivališča ni dolžna priznati vozniškega dovoljenja, ki ga je imetnik po odvzemu svojega vozniškega dovoljenja v državi prebivališča nezakonito pridobil z načrtno prevaro organa za izdajo vozniških dovoljenj države izdajateljice in brez dokazila o ponovni pridobitvi sposobnosti za vožnjo ali zaradi sodelovanja z uslužbenci organa države izdajateljice?
3.
Ali je treba člena 1(2) ter 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da lahko država prebivališča, potem ko so njeni upravni organi odvzeli vozniško dovoljenje, začasno ustavi priznanje ali prepove uporabo vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, dokler država izdajateljica ne presodi, ali se protipravno pridobljeno vozniško dovoljenje prekliče?“
36.
V zadevi C-343/06 je Verwaltungsgericht Chemnitz prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali sme država članica v skladu s [členoma] 1(2) in […] 8(2) in (4) Direktive Sveta 91/439 od imetnika vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, zahtevati, da pri domačih organih zaprosi za priznanje pravice do uporabe takega dovoljenja v domači državi, če je bilo imetniku tujega vozniškega dovoljenja njegovo vozniško dovoljenje tej državi članici prej odvzeto ali kako drugače preklicano?
Če je odgovor na to vprašanje nikalen:
2.
Ali je treba člen 1(2) v povezavi s členom 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da lahko država članica na svojem ozemlju zavrne priznanje vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, če je [pristojni] upravni organ imetniku tujega vozniškega dovoljenja v domači državi prej odvzel vozniško dovoljenje, ker pravo prve države članice pri upravnih ukrepih odvzema ali preklica vozniškega dovoljenja ne določa trajanja prepovedi ponovne izdaje, in da je eden od bistvenih pogojev, da bi bil prosilec upravičen do ponovne izdaje vozniškega dovoljenja, ta, da mora po odredbi upravnega organa predložiti dokaz o sposobnosti za vožnjo v obliki zdravstvenega in psihološkega izvedenskega mnenja, ki je ožje urejeno na podlagi nacionalnih predpisov?
Če je odgovor na to vprašanje nikalen:
3.
Ali je treba člen 1(2) v povezavi s členom 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da lahko država članica na svojem ozemlju zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, če je upravni organ imetniku tujega vozniškega dovoljenja prej v domači državi odvzel vozniško dovoljenje ali je bilo to drugače preklicano in je treba zaradi objektivnih dejstev (neobstoj stalnega prebivališča v državi članici, ki je izdala vozniško dovoljenje, in neuspešna zahteva za ponovno izdajo vozniškega dovoljenja v domači državi) sklepati, da se s pridobitvijo [evropskega ] vozniškega dovoljenja [ki ga izda druga država članica] le obidejo stroge vsebinske zahteve nacionalnega postopka za ponovno izdajo, še posebej zdravstveno in psihološko izvedensko mnenje?“
37.
V zadevah C-335/06 in C-336/06 je Verwaltungsgericht Chemnitz prekinilo odločanje in Sodišču postavilo ti vprašanji:
„1.
Ali država članica v skladu s [členoma] 1(2) in […] 8 (2) in (4) Direktive Sveta 91/439 sme zahtevati od imetnika vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, da pri upravnih organih druge države članice zaprosi za priznanje pravice do vožnje v tej državi članici, če je bilo pred tem imetniku dovoljenja [izdanega v drugi državi članici] njegovo vozniško dovoljenje v isti državi članici odvzeto ali preklicano?
Če je odgovor na to vprašanje nikalen:
2.
Ali je treba člen 1(2) v povezavi s členom 8(2) in (4) Direktive Sveta 91/439 razlagati tako, da lahko država članica na svojem ozemlju odkloni priznanje vozniškega dovoljenja, izdanega v drugi državi članici, če je bilo pred tem imetniku dovoljenja, izdanega v tej drugi državi članici, vozniško dovoljenje odvzeto ali preklicano, ko se je obdobje prepovedi izdaje novega dovoljenja, ki je bila naložena skupaj s tem ukrepom, izteklo, preden je bilo izdano vozniško dovoljenje v drugi državi članici, in ali je treba na podlagi objektivnih naveznih okoliščin (neobstoj bivališča v državi članici, ki je izdala vozniško dovoljenje, in neuspešna vloga za ponovno izdajo vozniškega dovoljenja) šteti, da bi se s pridobitvijo dovoljenja, izdanega v drugi državi članici EU, zgolj obšlo stroge vsebinske zahteve nacionalnega postopka za ponovno izdajo dovoljenja, še posebej zahtevo po zdravstvenem in psihološkem pregledu?“
38.
Vprašanje, ki ga je Verwaltungsgericht Chemnitz zastavilo v zadevi C-334/06, je enako drugemu vprašanju, ki ga je isto sodišče zastavilo v zadevah C-335/06 in C-336/06.
IV – Analiza
39.
V zadevah v postopkih v glavni stvari se postavlja vprašanje, ali je treba člena 1(2) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, ker je bilo imetniku tega dovoljenja v prvi državi dovoljenje odvzeto zaradi vožnje pod vplivom droge ali alkohola, z rokom ali brez roka prepovedi, in da je treba za pridobitev novega vozniškega dovoljenja v tej prvi državi članici uspešno opraviti zdravstveni in psihološki pregled.
40.
Komisija Evropskih skupnosti je mnenja, da državi članici gostiteljici načeloma ni treba preveriti spoštovanja pogojev za izdajo vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, če je bilo to dovoljenje izdano v skladu s členom 1(1) te direktive. Dodaja pa, da kadar država izdaje meni, da je bilo vozniško dovoljenje izdano s kršitvijo prava Skupnosti, se imetnik tega vozniškega dovoljenja v tem primeru ne more sklicevati na načelo vzajemnega priznavanja.
41.
V vsakem primeru Komisija meni, da ima država članica gostiteljica na voljo druge ukrepe, s katerimi lahko nasprotuje priznanju takega vozniškega dovoljenja. Ta država članica lahko odvzame navedeno dovoljenje na podlagi člena 8(2) navedene direktive zaradi nedopustnega ravnanja imetnika po izdaji drugega vozniškega dovoljenja. Poleg tega lahko država članica gostiteljica obvesti državo članico izdaje o pomanjkljivostih na podlagi člena 12(3) Direktive 91/439 ali zoper to državo začne postopek na podlagi člena 227 ES.
42.
Z mnenjem Komisije se ne strinjam, in to iz naslednjih razlogov.
43.
Direktiva 91/439 ima dva cilja, in sicer zagotavljanje varnosti in lajšanje gibanja oseb, in ker sta enako pomembna, je nemogoče pričakovati, da bi se zaradi lažjega gibanja oseb zmanjšala njihova varnost.
44.
Glede teh zadev so najpomembnejše določbe te direktive tiste, ki se nanašajo na preprečevanje tveganja, ki ga za druge udeležence v prometu pomenijo tisti, ki zlorabljajo alkohol ali droge ali so celo od njih odvisni.
45.
V določbah navedenih direktiv ali prilog te direktive je to posebej jasno vidno, in sicer v tem, kako so določeni in opisani ukrepi, namenjeni boju zoper nevarnost, ki jo pomenijo ti vozniki, s katerimi se jim odvzame pravica do vožnje, dokler ne preneha nevarnost ali dokler niso uporabljeni ali upoštevani ukrepi, namenjeni preprečitvi nastanka ali povrnitve nevarnosti.
46.
V členu 7(1)(a) Direktive 91/439 je napotilo na njeno Prilogo III. Vendar je v skladu s točkama 14 in 15 te priloge prepovedano izdati ali podaljšati vozniško dovoljenje osebi, ki je odvisna od alkohola ali droge ali ki te redno uživa ali zlorablja, ne da bi bila od njih odvisna (
8
).
47.
Zdravstvena sposobnost za vožnjo v Češki republiki je urejena z zakonom št. 361/2000 o varnosti v cestnem prometu. V skladu z določbami tega zakona je zdravstvena sposobnost za vožnjo telesna in duševna sposobnost. To sposobnost na zahtevo kandidata za pridobitev vozniškega dovoljenja oceni zdravnik, ki izda zdravniško mnenje o sposobnosti kandidata za vožnjo.
48.
V mnenju, ki ga izda zdravnik, morajo biti upoštevane navedbe kandidata in preizkus njegovega zdravstvenega stanja.
49.
Navedeni zakon št. 361/2000 od pravice do vožnje izključuje osebe, ki imajo vedenjske motnje zaradi odvisnosti od alkohola ali psihotropnih snovi.
50.
V zadevah v postopkih v glavni stvari se zdi, da je pet imetnikov čeških vozniških dovoljenj pristojnim češkim organom o svoji sposobnosti za vožnjo predložilo navadno zdravniško potrdilo.
51.
Po mojem mnenju se v Direktivi 91/439, ki določa minimalne pogoje za pridobitev vozniškega dovoljenja, od držav članic zahteva, da kandidati predložijo le običajno zdravniško potrdilo o sposobnosti za vožnjo, ki ga izda zdravnik.
52.
Od vsake od držav članic namreč ne moremo zahtevati, da njihovi pristojni organi sistematično pregledajo posameznega kandidata, če z običajnim kliničnim pregledom niso ugotovljeni posebni znaki, in mu pri tem med drugim naložijo, naj opravi preiskave krvi, da bi ugotovili, da ni pod vplivom droge ali alkohola.
53.
Po drugi strani pa menim, da bi bilo treba natančnejši zdravstveni pregled sposobnosti za vožnjo opraviti, kadar je imetnik vozniškega dovoljenja poleg prejšnjega primera povzročil, na primer, prometno nesrečo, potem ko je zaužil drogo ali alkohol, in mu je bilo zato odvzeto vozniško dovoljenje, ali kadar je splošno znano oziroma je iz posebnega vedenja očitno, da je ta oseba verjetno odvisna od teh snovi.
54.
Glede na cilj izboljšanja varnosti v cestnem prometu je po mojem mnenju smisel, ki ga je zakonodajalec Skupnosti želel pripisati točkama 14 in 15 Priloge III Direktive 91/439, preprečevati osebam, ki niso sposobne za vožnjo, ker uživajo nevarne snovi, pridobitev pravice do vožnje.
55.
Z navedeno direktivo je za dosego v njej določenih ciljev za vse države članice določen skupen postopek izdaje vozniškega dovoljenja, tako izdanim vozniškim dovoljenjem pa je priznana pravica uporabe načela vzajemnega priznavanja (
9
).
56.
Vendar pri vzajemnem priznavanju obstaja izjema.
57.
Člen 8(2) in (4) Direktive 91/439 namreč določa, da če je bilo imetniku vozniškega dovoljenja slednje omejeno, začasno odvzeto, odvzeto ali preklicano na ozemlju ene države članice, lahko slednja navedenemu imetniku odreče priznanje veljavnosti vseh vozniških dovoljenj, ki jih izda druga država članica.
58.
Namen te določbe je izboljšanje cestnoprometne varnosti, ki jo določa ta direktiva. S to določbo je država članica zaščitena tako, da se osebe, za katere se ugotovi, da niso sposobne za vožnjo, ker so nevarne, ne morejo sklicevati na vozniško dovoljenje, ki ga je izdala druga država članica.
59.
Poleg tega se v navedeni direktivi v podaljšanju načela vzajemnega priznavanja, ki ga določa, državam članicam nalaga tudi obveznost lojalnega sodelovanja, kar se kaže predvsem v dveh še posebej jasnih določbah, ki ju vsebujeta člen 2(2) in člen 12(3).
60.
Člen 2(2) Direktive 91/439 določa, da države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za preprečitev ponarejanja vozniških dovoljenj.
61.
Člen 12(3) te direktive državam članicam nalaga, naj si pri izvajanju določb navedene direktive pomagajo in, če je treba, izmenjujejo informacije o dovoljenjih, ki so jih registrirale.
62.
Pri odločanju o različnih vprašanjih in zlasti o načelu vzajemnega priznavanja je Sodišče v preteklosti že oblikovalo sodno prakso, s katero je pojasnilo zlasti obveznost vzajemnega priznavanja, ki državam članicam gostiteljicam prepoveduje preverjanje postopka države izdajateljice.
63.
V sodbi Skanavi in Chryssanthakopoulos (
10
) je namreč Sodišče pravilno ugotovilo, da vzajemno priznavanje vozniških dovoljenj velja brez dodatnih formalnosti, kar je potrdilo v sodbah Awoyemi (
11
) in Komisija proti Nizozemski (
12
).
64.
Poleg tega je sodišče v teh dveh sodbah pojasnilo, da je obveznost vzajemnega priznavanja vozniških dovoljenj, določena v Direktivi 91/439, jasna in brezpogojna obveznost in ne omogoča manevrskega prostora državam članicam glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti, da bi se uskladile z njo (
13
).
65.
Drugačna rešitev bi povzročila izgubo potrebnega vzajemnega zaupanja med državami članicami, ki je določeno z načelom vzajemnega priznavanja (
14
).
66.
Vendar so pogoji, v katerih danes odloča Sodišče, popolnoma drugačni od tistih, v katerih je odločalo do sedaj.
67.
V zgoraj navedeni sodbi Kapper je Sodišče brez dvoma priznalo, da država članica gostiteljica ni dolžna preveriti, ali so izpolnjeni vsi pogoji, ki se zahtevajo za pridobitev vozniškega dovoljenja, in zlasti pogoj glede prebivališča imetnika vozniškega dovoljenja. To preverjanje je naloženo samo državi članici izdajateljici, ki ima izključno pristojnost preverjati, ali so dovoljenja izdana ob upoštevanju zahtevanih pogojev (
15
).
68.
Sodišče je glede člena 8(2) in (4) Direktive 91/439 v zgoraj navedeni sodbi Kapper ugotovilo, da država članica osebi, ki ji je bilo na njenem ozemlju odvzeto ali preklicano prejšnje vozniško dovoljenje, ki ga je izdala ta država, ne more za nedoločen čas zavrniti veljavnosti vseh vozniških dovoljenj, ki jih izdajo druge države članice po izteku obdobja začasne prepovedi za pridobitev novega vozniškega dovoljenja (
16
).
69.
Vendar je treba poudariti, da je v zgoraj navedeni sodbi Kapper država članica gostiteljica zavrnila priznanje vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, samo zato, ker pogoj prebivališča, določen v členu 7(1)(b) Direktive 91/439, ni bil upoštevan.
70.
Po mojem mnenju tega pogoja ni mogoče enačiti s pogojem, ki se nanaša na zdravstveno sposobnost, kot je to primer v obravnavanih zadevah. Prebivališče, ne glede na to, ali je na ozemlju države gostiteljice ali na ozemlju države izdajateljice, nikakor ne vpliva na varnost udeležencev v prometu, drugače je z nevarnim vedenjem, kakršno je bilo vedenje petih prosilcev v obravnavanih zadevah.
71.
Zdaj se namreč odloča o primerih, v katerih je imetnik vozniškega dovoljenja, ne glede na omejevalne ukrepe v zvezi s pravico do vožnje, ki so bili zoper njega sprejeti zaradi njegove odvisnosti od alkohola ali droge, od države članice izdajateljice pridobil vozniško dovoljenje brez upoštevanja pravil, določenih v Direktivi.
72.
Preizkus dejstev v postopkih v glavni stvari nedvomno pokaže, da so imetniki spornih vozniških dovoljenj hoteli goljufati.
73.
Najprej se je namreč zdelo, kot razlaga A. Wiedemann v svojih stališčih, da so se prosilci obrnili na Češko republiko, ker so vedeli, da zdravstveni in psihološki pregled, ki se v Nemčiji zahteva za izdajo novega vozniškega dovoljenja, v prvi državi članici ni potreben in da jim ni treba pojasniti razlogov za odvzem nemškega vozniškega dovoljenja.
74.
Glede tega je treba ugotoviti, da je ta podatek splošno znan, ker obstajajo posebne spletne strani, na katerih se v nemškem jeziku sporoča, da se ta pregled, takrat imenovan „Idiotentest“, ne zahteva za izdajo vozniškega dovoljenja v Češki republiki (
17
).
75.
A. Wiedemann v nadaljevanju pojasnjuje, da se je začel udeleževati srečanj v skupini za rešitev problemov, povezanih z drogo, vendar je srečanja prenehal obiskovati, takoj ko je izvedel, da se zdravstveni in psihološki pregled v Češki republiki ne zahteva.
76.
Vsa ta dejstva kažejo, da so določbe Direktive 91/439 lahko nepomembne, kadar so bile glavne formalnosti, ki jih ta direktiva določa, pri izdaji vozniškega dovoljenja upoštevane, bistvene pa postanejo v okviru goljufije, in da je bilo dejstvo, da se jih je obšlo, nujni pogoj za izvršitev zadevne goljufije.
77.
Isto velja za določbo o pristojnosti države članice izdaje iz člena 7(1)(b) Direktive 91/439.
78.
Pogoj prebivališča najmanj šest mesecev na ozemlju države članice izdaje pred pridobitvijo vozniškega dovoljenja je nujno potreben za to, da se lahko opravijo zdravniški pregledi, določeni z Direktivo, izmenjajo zahteve in potrebni podatki v skladu z določbami člena 12(3) te direktive.
79.
Zato sodne prakse iz zgoraj navedene sodbe Kapper ni mogoče veljavno prenesti, saj so bile okoliščine spora popolnoma različne.
80.
Iz teh razlogov načela vzajemnega priznavanja v teh okoliščinah ni mogoče običajno in tradicionalno uporabiti.
81.
Taka uporaba bi v navedenih primerih imela za posledico olajšanje ali odobritev goljufije in s tem povečanje morebitne nevarnosti, kar bi bilo v popolnem nasprotju s ciljem Direktive 91/439, izraženim v njej, ki je večanje varnosti v cestnem prometu.
82.
Ne le pravo, temveč tudi zdrav človeški razum v takih okoliščinah narekujeta upoštevanje, da goljufija povzroči izgubo vzajemnega zaupanja, in priznavanje, da imajo države članice možnost preverjati pogoje, pod katerimi je bila opravljena izdaja vozniškega dovoljenja.
83.
Z ureditvijo, ki je uvedena z Direktivo 91/439, je za dosego cilja varnosti določeno, da vsaj na bistvenih področjih, ki so izrecno upoštevana v tej direktivi, vzajemnemu priznavanju vozniških dovoljenj ustreza vzajemni začasni odvzem ali preklic teh dovoljenj ali druge omejitve pravice do vožnje, določene iz razlogov, zaradi katerih se s to direktivo zahteva od držav članic enake ukrepe preverjanja sposobnosti za vožnjo.
84.
Ta dopolnilna oblika vzajemnega priznavanja je po mojem mnenju obveznost, ki je državam članicam naložena s členom 2(2) Direktive 91/439, s katerim jim je naloženo sprejetje vseh potrebnih ukrepov, da bi se izognile kakršnemu koli tveganju ponarejanja vozniških dovoljenj. Ne vidim razloga, zakaj bi se pojem ponarejanja uporabljal zgolj za materialne spremembe upravnega dokumenta.
85.
Ta pojem je treba, ne da bi mu odvzeli celoten ustrezen pomen, razumeti tako, da se nanaša tudi na primere, v katerih si nepoštena oseba z goljufijo zagotovi izdajo upravnega dokumenta, s katerim ji je pod pretvezo pristnosti navidezno priznana pravica, ki ji je bila dejansko odvzeta.
86.
Ta obveznost, naložena državam članicam, ima za posledico izmenjavo informacij iz člena 12(3) Direktive 91/439, glede katere morajo države članice izvesti pogoje uresničevanja.
87.
Če do tega ni prišlo, mora zakonodajalec Skupnosti v skladu z načelom subsidiarnosti izvesti pogoje uresničevanja, ki ne bi smeli biti bolj zapleteni, kot je vzpostavljanje mreže kartotek, kar se med nekaterimi državami članicami že uresničuje, ki so del kazenske evidence, ki mora navadno vsebovati potrebne podatke v zvezi s sodnimi odločbami glede omejitve, začasnega odvzema ali preklica pravice do vožnje.
88.
Dokler ti usklajeni pogoji ne bodo učinkoviti, menim, da je država članica, ki lahko objektivno šteje, da pravila za varstvo tretjih, sprejeta z Direktivo 91/439, niso bila uporabljena, že zaradi previdnosti upravičena preverjati pogoje za izvajanje načela vzajemnega priznavanja.
89.
Tako je zlasti, kadar se s preprostim pregledom vozniškega dovoljenja odkrije, da pogoj običajnega prebivališča, ki se zahteva s členom 7(1)(b) te direktive, ni bil izpolnjen in da je bilo interesentu na ozemlju države članice, ki je opravila nadzor, to dovoljenje odvzeto in za izdajo novega dovoljenja postavljen pogoj, da uspešno opravi zdravstveni in psihološki pregled.
90.
Menim, da je v tem okviru država članica nadzora upravičena, da se v primeru dvoma obrne na državo članico izdajateljico, da bi slednja sprejela odločitev, saj to lahko stori le ona, o veljavnosti dovoljenja, ki ga je izdala.
91.
V obravnavanih zadevah bi to za državo članico izdajateljico pomenilo preizkus, ali je imetnik vozniškega dovoljenja, ob upoštevanju okoliščin, ki so privedle do odvzema prvega vozniškega dovoljenja, in glede na nevarnost, ki jo pomeni za druge udeležence v prometu, opravil zdravniški pregled na ravni, ki je primerljiva z zdravstvenim in psihološkim pregledom.
92.
Če je država članica izdajateljica opravila preizkus na ravni, ki je primerljiva s tisto, ki se zahteva v prvi državi članici, s preverjanjem zdravniške sposobnosti imetnika vozniškega dovoljenja in zlasti njegove odvisnost od drog in alkohola, menim, da mora prva država članica priznati tako izdano vozniško dovoljenje na podlagi člena 1(2) Direktive 91/439.
93.
Če pa država članica izdajateljica obvesti prvo državo članico, da ni poznala preteklosti imetnika tega vozniškega dovoljenja ter zato ni bil opravljen temeljit zdravniški pregled, ki bi dokazal, da je bil ponovno sposoben za vožnjo, menim, da ima prva država članica izjemoma pravico, da na podlagi člena 8(2) in (4) te direktive zavrne priznanje veljavnosti navedenega vozniškega dovoljenja ob upoštevanju dokazane nevarnosti zadevnega imetnika.
94.
Po mojem mnenju možnost pristojnih organov, da nadzirajo voznika, ki ima vozniško dovoljenje, ki ga je izdala druga država članica, in da preverijo, kadar je to potrebno, veljavnost tega dovoljenja pri organih države članice izdajateljice, ni v nasprotju z načelom vzajemnega priznavanja.
95.
Drugače bi bilo samo v primeru, če država članica, ki je opravila nadzor, ne bi uradno priznala vozniškega dovoljenja ali če to ne bi bilo priznano kot veljavno tudi potem, ko pregled ne bi odkril nič nenavadnega.
96.
Komisija je v priporočilu poudarila dejstvo, da je nadzor in predvsem čezmejni nadzor pomemben in učinkovit način za preprečevanje in zmanjšanje števila nesreč (
18
).
97.
Nepriznanje te možnosti državi članici bi bilo po mojem mnenju v nasprotju s ciljem izboljšanja varnosti v cestnem prometu, težnja k temu cilju je izražena v Direktivi 91/439 in ga poudarja Komisija (
19
).
98.
Poleg tega je Komisija poudarila, da je pomanjkanje varnosti v cestnem prometu prva skrb udeležencev v prometu in da je od vseh vrst prevozov avtomobil daleč najnevarnejši in zaradi njega ugasne največ človeških življenj (
20
).
99.
Komisija prav tako pojasnjuje, da je naloga držav članic, da sprejmejo potrebne ukrepe za dosego cilja, določenega v Beli knjigi, ki je zmanjšati število mrtvih na cestah za polovico (
21
).
100.
Glede tega nam primer A. Wiedemanna pokaže, da se zdi, da nevarno stanje ni bilo odpravljeno, ker je navedeni manj kot mesec po pridobitvi češkega vozniškega dovoljenja ponovno povzročil prometno nesrečo na nemškem ozemlju.
101.
Ta rešitev po mojem mnenju ni v nasprotju s sodno prakso Sodišča.
102.
Navedeno je že bilo, da je bil v zgoraj navedeni sodbi Kapper sporen le pogoj prebivališča.
103.
Prav tako bi bilo mogoče ugovarjati, da je Sodišče v zgoraj navedenem sklepu Halbritter vnovič priznalo, da države članice ne smejo ponovno preverjati upoštevanja pogojev izdaje in da je šlo v obravnavanem primeru za pogoj glede zdravstvene sposobnosti (
22
).
104.
Vendar pa so drugače kakor v obravnavanih zadevah v zgoraj navedeni zadevi, na podlagi katere je bil izdan sklep Halbritter, organi države članice izdajateljice že preverili zdravstvene sposobnosti imetnika vozniškega dovoljenja, s tem, da so natančno preizkusili, ali je slednji še vedno pod vplivom droge (
23
).
105.
Ker je bilo preverjanje že opravljeno in ker so avstrijski organi ugotovili, da je bila oseba, ki je zaprosila za vozniško dovoljenje, zdravstveno sposobna za vožnjo, Zvezna republika Nemčija od imetnika vozniškega dovoljenja ni smela več zahtevati zdravstvenega in psihološkega pregleda in torej ni smela zavrniti priznanja tega dovoljenja.
106.
Nazadnje se obravnavane zadeve tudi po dejanskem stanju razlikujejo od zadeve Kremer (
24
), ker je v njej Zvezna republika Nemčija uradno zavrnila priznanje vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala Kraljevina Belgija, ne da bi se predhodno prepričala, ali so bili v Kraljevini Belgiji opravljeni potrebni pregledi zdravstvenih sposobnosti.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen poleg tega Sodišče sprašuje, ali med preizkusom za pridobitev vozniškega dovoljenja, ki ga opravi država članica izdajateljica, država članica, na ozemlju katere je bilo imetniku vozniškega dovoljenja odvzeto prvo dovoljenje, lahko sprejme začasne ukrepe za začasen odvzem drugega vozniškega dovoljenja.
108.
Po mojem mnenju lahko država članica, ki je opravila nadzor, med čakanjem na odločitev države članice izdajateljice veljavno odvzame sporno vozniško dovoljenje z ukrepom, ki ima lastnosti ukrepa potrebnega varstva tretjih.
109.
Mislim, da ne bi bilo razumno, če bi bilo treba na pooblastilo za ukrepanje države članice, ki je opravila nadzor, čakati do nove prometne nesreče ali novega prekrška.
110.
Drugačno stališče bi bilo zanikanje celotne politike varstva, za katero pa vemo, da je na področju varnosti v cestnem prometu zelo pomembna. Prav tako bi drugačno stališče upravičeno šokiralo javno mnenje in povzročilo dvom v učinkovitost in ustreznost ukrepov Skupnosti.
111.
Na podlagi vseh teh razlogov menim, da je na zastavljena vprašanja treba odgovoriti, kot sledi.
112.
Kadar je bilo osebi odvzeto vozniško dovoljenje v eni državi članici, ker je vozila pod vplivom alkohola ali droge, in kadar je ob upoštevanju nevarnosti, ki jo pomeni njeno stanje, izdaja novega vozniškega dovoljenja odvisna od uspešno opravljenega zdravstvenega in psihološkega pregleda, država članica v skladu s členoma 1(2) ter 8(2) in (4) Direktive 91/439 lahko zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, če v državi izdaje ni bil opravljen pregled na ravni, primerljivi s tisto, ki se zahteva v prvi državi članici.
113.
Člena 1(2) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica sprejme začasne ukrepe, kot je začasni odvzem vozniškega dovoljenja, za čas, v katerem država članica izdaje preverja pogoje za pridobitev tega dovoljenja, kadar je vedenje imetnika vozniškega dovoljenja potencialno nevarno.
V – Predlog
114.
Glede na te preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki sta jih predložili Verwaltungsgericht Sigmaringen in Verwaltungsgericht Chemnitz, odgovori:
Člena 1(2) in 8(2) in (4) Direktive Sveta 91/439/EGS z dne 29. julija 1991 o vozniških dovoljenjih je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica zavrne priznanje veljavnosti vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, kadar je bilo imetniku tega dovoljenja to odvzeto v prvi državi članici, ker je vozil pod vplivom alkohola ali droge, in kadar je ob upoštevanju njegovega nevarnega stanja izdaja novega vozniškega dovoljenja odvisna od uspešno opravljenega zdravstvenega in psihološkega pregleda in v državi izdaje ni bil opravljen pregled na ravni, primerljivi s tisto, ki se zahteva v prvi državi.
Člena 1(2) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica sprejme začasne ukrepe, kot je začasni odvzem vozniškega dovoljenja, za čas, v katerem država članica izdaje preverja pogoje za pridobitev tega dovoljenja, kadar je vedenje imetnika vozniškega dovoljenja potencialno nevarno.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Direktiva z dne 29. julija 1991 o vozniških dovoljenjih (UL L 237, str. 1).
(
3
)	Glej člen 1 navedene direktive.
(
4
)	Glej četrto uvodno izjavo.
(
5
)	V skladu s členom 9, prvi odstavek, Direktive 91/439 običajno prebivališče pomeni kraj, v katerem oseba običajno živi, in to najmanj 185 dni v koledarskem letu. Če imetnik vozniškega dovoljenja študira v tej državi članici, mora predložiti dokazilo, da v navedeni državi članici prebiva vsaj šest mesecev.
(
6
)	Člen 11(2) in (3) FeV.
(
7
)	Člena 69 in 69a nemškega kazenskega zakonika.
(
8
)	Glej točki 14, 14.1, prvi pododstavek, in 15, 15.1 navedene priloge III.
(
9
)	Glej člen 1(2) Direktive 91/439.
(
10
)	Sodba z dne 29. februarja 1996 (C-193/94, Recueil, str. I-929, točka 26).
(
11
)	Sodba z dne 29. oktobra 1998 (C-230/97, Recueil, str. I-6781, točka 41).
(
12
)	Sodba z dne 10. julija 2003 (C-246/00, Recueil, str. I-7485, točka 60).
(
13
)	Glej zgoraj navedeni sodbi Awoyemi (točka 42) in Komisija proti Nizozemski (točka 61).
(
14
)	Glej točke od 35 do 40 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Kapper (sodba z dne 29. aprila 2004, C-476/01, Recueil, str. I-5205).
(
15
)	Točke od 46 do 48 in navedena sodna praksa.
(
16
)	Glej zgoraj navedeno sodbo Kapper (točka 76) in sklep z dne 6. aprila 2006 v zadevi Halbritter (C-227/05, ZOdl., str. I-49, točka 37).
(
17
)	Glej zlasti spletno stran www.fahrschulvermittlung.com.
(
18
)	Glej priporočilo Komisije z dne 6. aprila 2004 o izvajanju predpisov na področju varnosti v cestnem prometu (UL L 111, str. 75).
(
19
)	Glej Belo knjigo Komisije z dne 12. septembra 2001 z naslovom „Evropska prometna politika do leta 2010: čas za odločitev“ (COM(2001) 370 konč.). Spomnim naj tudi na objavo Komisije „Rešiti 20.000 življenj na naših cestah. Deljena odgovornost“, na voljo na spletni strani hhtp://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/rsap_fr.pdf v okviru Evropskega akcijskega programa za varnost v cestnem prometu – za polovico zmanjšati število žrtev na cestah v Evropski uniji do leta 2010: deljena odgovornost (COM(2003) 311 konč.).
(
20
)	Glej Belo knjigo, op. cit. (str. 70).
(
21
)	Prav tam (str. 73).
(
22
)	Glej točko 34 navedenega sklepa.
(
23
)	Glej točko 31 istega sklepa.
(
24
)	Sklep z dne 28. septembra 2006 (C-340/05, ZOdl., str. I-98).