62023CJ0715
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 10 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Koncesijos sutarčių sudarymo procedūros – Direktyva 2014/23/EB – 4 straipsnio 2 dalis – Bendrojo intereso neekonominės paslaugos – 19 straipsnis – Socialinės ir kitos specialios paslaugos – Šių nuostatų taikymo sritis – Vertimasis visuomenės vaistinės veikla“
Byloje C‑715/23
dėl Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija, Slovėnija) 2023 m. lapkričio 23 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 23 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Farmacija d.o.o.
prieš
Občina Benedikt,
dalyvaujant
MN,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, teisėjai N. Jääskinen (pranešėjas), A. Arabadjiev, M. Condinanzi ir R. Frendo,
generalinis advokatas R. Norkus,
posėdžio sekretorius M. Longar, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. gruodžio 12 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Farmacija d.o.o., atstovaujamos odvetnica K. Zdolšek,
–
Slovėnijos vyriausybės, atstovaujamos N. Pintar Gosenca ir A. Vran,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos L. Halajová, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Georgiadis, V. Karra ir S. Papaioannou,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Kraner, L. Malferrari ir G. Wils,
susipažinęs su 2025 m. kovo 13 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo (OL L 94, 2014, p. 1) 4 straipsnio 2 dalies ir 19 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ribotos atsakomybės bendrovės Farmacija d.o.o. ir Občina Benedikt (Benedikto savivaldybė, Slovėnija) ginčą dėl pastarosios išduoto leidimo verstis vaistinės filialo veikla jos teritorijoje, prieš tai nepaskelbus skelbimo apie koncesiją.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2014/23 6 ir 36 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(6)
reikėtų priminti, kad valstybės narės, laikydamosi SESV numatytų lygiateisiškumo, nediskriminavimo, skaidrumo ir laisvo asmenų judėjimo principų, gali savo nuožiūra spręsti, kaip organizuoti paslaugų teikimą – kaip bendrojo ekonominio intereso paslaugų ar kaip bendrojo intereso neekonominių paslaugų, ar derinant šių dviejų rūšių paslaugas. <…> Be to, šioje direktyvoje nenagrinėjami bendrojo ekonominio intereso paslaugų finansavimo klausimai ir valstybių narių pagal Sąjungos konkurencijos taisykles suteikiamos paramos, visų pirma socialinėje srityje, pagalbos schemos. Tikslinga paaiškinti, kad ši direktyva neturėtų būti taikoma bendrojo intereso neekonominėms paslaugoms;
<…>
(36)
ši direktyva neturėtų būti taikoma tam tikroms ne pelno organizacijų ar asociacijų vykdomoms skubiosios pagalbos paslaugoms, nes būtų sunku išsaugoti ypatingą tų organizacijų pobūdį, jeigu paslaugos teikėjus reikėtų pasirinkti pagal šioje direktyvoje nustatytas procedūras. <…> Todėl reikėtų pabrėžti, kad paslaugų, kurių BVPŽ kodas yra 85143000‑3, kurios apima tik pacientų vežimui skirtas greitosios pagalbos paslaugas, teikimui turėtų būti taikomas socialinėms ir specifinėms paslaugoms nustatytas specialusis režimas (toliau – paprastesnis režimas). <…>“
4
Šios direktyvos 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ 1 ir 4 dalyse nurodyta:
„1.   Šia direktyva nustatomos taisyklės, kuriomis reglamentuojamos perkančiųjų organizacijų ir perkančiųjų subjektų pirkimų sudarant koncesiją, kurios vertė, kaip numatoma, yra ne mažesnė nei 8 straipsnyje nustatyta riba, procedūros.
<…>
4.   Susitarimai, sprendimai ar kitos teisinės priemonės, kuriais organizuojamas įgaliojimų ir pareigų viešųjų užduočių vykdymo srityje perdavimas tarp perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų arba perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų grupių, ir kuriais nenumatomas atlygis už sutartinių prievolių vykdymą, laikomi atitinkamos valstybės narės vidaus organizavimo klausimu, todėl jiems ši direktyva neturi jokio poveikio.“
5
Minėtos direktyvos 4 straipsnyje „Laisvė apibrėžti bendrojo ekonominio intereso paslaugas“ numatyta:
„1.   Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei laisvai spręsti, laikantis Sąjungos teisės, kokias paslaugas jos laiko bendrojo ekonominio intereso paslaugomis, kaip tos paslaugos turėtų būti organizuojamos ir finansuojamos laikantis valstybės pagalbos taisyklių ir kokios konkrečios pareigos joms turėtų būti taikomos. Be to, šia direktyva nedaromas poveikis tam, kaip valstybės narės organizuoja savo socialinės apsaugos sistemas.
2.   Ši direktyva netaikoma bendrojo intereso neekonominėms paslaugoms.“
6
Šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
<…>
b)
paslaugų koncesija – raštu sudaryta piniginės naudos sutartis, kurios pagrindu viena ar daugiau perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų paveda teikti ir valdyti paslaugas (išskyrus a punkte nurodytų darbų vykdymą) vienam arba daugiau ekonominės veiklos vykdytojų, kai atlygį pagal ją sudaro tik teisė eksploatuoti paslaugas, kurios yra sutarties dalykas, arba ta teisė kartu su mokėjimu.
Suteikiant darbų arba paslaugų koncesiją koncesininkui perduodama veiklos rizika, susijusi su tų darbų arba paslaugų naudojimu, apimanti paklausos ar pasiūlos riziką arba abiejų šių rūšių riziką. Laikoma, kad koncesininkas prisiima veiklos riziką, kai įprastomis veiklos sąlygomis nesuteikiama garantijų, kad bus atgautos vykdant darbus ar teikiant paslaugas, kurie yra koncesijos dalykas, įdėtos investicijos ar patirtos išlaidos. Koncesininkui perduota rizikos dalis turi apimti realią atvirumo rinkos pokyčiams riziką, kaip antai, kad bet koks nuostolis, kurį gali patirti koncesininkas, nebūtų tik nominalus ar nedidelis.“
7
Direktyvos 2014/23 19 straipsnyje „Socialinės ir kitos specialios paslaugos“ numatyta:
„IV priede išvardytų socialinių ir kitų specialių paslaugų koncesijoms, kurioms taikoma ši direktyva, taikomos tik pagal 31 straipsnio 3 dalį ir 32, 46 bei 47 straipsnius kylančios pareigos.“
8
Šios direktyvos IV priede „19 straipsnyje nurodytos paslaugos“ išvardytos sveikatos, socialinės ir susijusios paslaugos, tarp kurių minimos paslaugos, atitinkančios Bendrojo viešųjų pirkimų žodyno (BVPŽ) klasifikatoriaus, priimto pagal 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendrojo viešųjų pirkimų žodyno (BVŽP) (OL L 340, 2002, p. 1), 85000000-9–85323000-9 kodus, įskaitant 85149000-5 kodui priskiriamas farmacijos paslaugas.
Slovėnijos teisė
ZNKP
9
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon o nekaterih koncesijskih pogodbah (Įstatymas dėl tam tikrų koncesijos sutarčių) (Uradni list RS, Nr. 9/2019, toliau – ZNKP) 2 straipsnio 18 punkte nustatyta:
„Bendrojo intereso neekonominės paslaugos – neekonominės paslaugos, pagal įstatymą teikiamos kaip bendrojo intereso paslaugos ir neteikiamos rinkoje už užmokestį, todėl joms taikomi specialūs su viešąja paslauga susiję įpareigojimai.“
10
Šio įstatymo 9 straipsnyje numatyta:
„Šis įstatymas taikomas koncesijos sutartims, kurių numatoma vertė be pridėtinės vertės mokesčio <…> lygi Direktyvos 2014/23/ES 8 straipsnio 1 dalyje numatytai vertei arba ją viršija.“
11
Šio įstatymo 10 straipsnyje nurodyta:
„Šiame įstatyme ir specialiuosiuose įstatymuose reglamentuojamoms koncesijoms taikomos šio įstatymo nuostatos ir specialiųjų įstatymų nuostatos, jeigu jos neprieštarauja šiam įstatymui.“
12
Šio įstatymo 11 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šis įstatymas netaikomas:
1.
bendrojo intereso neekonominių paslaugų koncesijoms. <…>“
13
ZNKP 15 straipsnyje numatyta:
„Direktyvos 2014/23/ES IV priede išvardytų socialinių ir kitų specifinių paslaugų koncesijoms taikomos šio įstatymo nuostatos, reglamentuojančios pareigą parengti parengiamuosius dokumentus, pareigą paskelbti šio įstatymo 35 ir 40 straipsniuose nurodytus skelbimus ir teisinę apsaugą, suteikiamą pagal šį įstatymą vykdant koncesininko atrankos procedūras.“
Sveikatos priežiūros veiklos įstatymas
14
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon o zdravstveni dejavnosti (Sveikatos priežiūros veiklos įstatymas) (Uradni list RS, Nr. 9/92) 2 straipsnyje nustatyta:
„Sveikatos priežiūros veikla vykdoma pirminiu, antriniu ir tretiniu lygmenimis.
Pirminė sveikatos priežiūra apima bazinę sveikatos priežiūrą ir farmacinę veiklą.“
15
Šio įstatymo 3 straipsnyje numatyta:
„Sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai yra šalies ir užsienio fiziniai ir juridiniai asmenys, gavę Sveikatos ministerijos leidimą teikti sveikatos priežiūros paslaugas.
Viešoji sveikatos priežiūros paslauga apima sveikatos paslaugas, kurias nuolat ir reguliariai teikia valstybė ir vietos valdžios institucijos viešojo intereso labui ir kurios, remiantis solidarumo principu ir laikantis sveikatos priežiūros ir sveikatos draudimo taisyklių, yra užtikrinamos kaip teisės, kylančios iš privalomojo sveikatos draudimo, ir visiškai arba iš dalies finansuojamos viešosiomis lėšomis, daugiausia gaunamomis iš privalomojo sveikatos draudimo. Pirmesniame sakinyje nurodytas sveikatos paslaugas, kaip bendrojo intereso neekonomines paslaugas, turi teikti nepelno sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai, kad pajamų perviršis, likęs atskaičiavus išlaidas, būtų skiriamas sveikatos priežiūros paslaugų teikimui ir plėtrai.“
16
Šio įstatymo 20 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Farmacinė veikla vykdoma pagal specialųjį įstatymą. Klausimams, kurie nereglamentuojami specialiajame įstatyme, taikomas šis įstatymas.“
Įstatymas dėl farmacinės veiklos
17
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon o lekarniški dejavnosti (Įstatymas dėl farmacinės veiklos) (Uradni list RS, Nr. 85/16) 1 straipsnyje nustatyta:
„Šiame įstatyme reglamentuojami farmacinės veiklos tikslas, turinys ir sąlygos, koncesijų suteikimo ir sutarčių vykdymo organizavimas, sąlygos ir procedūros, farmacijos sektoriaus specialistai ir jų profesinės asociacijos, farmacinė veikla internete ir priežiūra.“
18
Šio įstatymo 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Farmacinės veiklos tikslas – užtikrinti veiksmingą ir kokybišką vaistų ir kitų produktų tiekimą medicininiam gydymui ir sveikatos apsaugai, taip pat patarti pacientams ir sveikatos priežiūros specialistams jų saugaus, tinkamo ir veiksmingo vartojimo klausimais.“
19
Šio įstatymo 4 straipsnio 1 dalies 8 punkte nustatyta:
„Farmacinės veiklos vykdytojas – tai fizinis ar juridinis asmuo, kuriam pagal šį įstatymą suteikta koncesija verstis farmacine veikla, valstybinė vaistinė, ligoninė ar kiti paslaugų teikėjai pagal šį įstatymą.“
20
To paties įstatymo 5 straipsnyje nurodyta:
„1.   Farmacinė veikla yra viešoji sveikatos priežiūros paslauga, kuria užtikrinamas nuolatinis ir reguliarus vaistų tiekimas gyventojams ir sveikatos priežiūros specialistams bei pacientų medikamentinis gydymas.
2.   Farmacinė veikla vykdoma pirminiu, antriniu ir tretiniu sveikatos priežiūros lygmenimis.
3.   Šiame įstatyme numatytą vaistinių išsidėstymo planą pirminiu lygmeniu užtikrina savivaldybė arba kelios gretimos savivaldybės kartu, o antriniu ir tretiniu lygmenimis – valstybė.“
21
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Įstatymo dėl farmacinės veiklos 10 straipsnio 2–4 ir 7 dalyse numatyta:
„2.   Vaistinės filialas savo veiklą gali vykdyti tik profesionaliai prižiūrimas jo veiklą organizuojančios vaistinės. Filialo veiklą organizuojančios vaistinės vadovas yra atsakingas už filialo veiklos vykdymą.
3.   Leidimą verstis vaistinės filialo veikla išduoda savivaldybė, kurios teritorijoje įsteigtas šis filialas, prieš tai gavusi Lekarniška zbornica Slovenije [Slovėnijos vaistininkų asociacija] nuomonę ir ministerijos sutikimą.
4.   Leidimas verstis vaistinės filialo veikla taip pat gali būti išduodamas ribotam laikui arba nustatytam metų laikotarpiui (turizmo sezonui).
<…>
7.   Vaistinės filialas pradeda vykdyti farmacinę veiklą tik gavęs leidimą pagal šio įstatymo 67 straipsnio pirmą pastraipą.“
22
Šio įstatymo 15 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Farmacinė veikla finansuojama iš viešųjų ir privačiųjų lėšų. Pirmesniame sakinyje nurodytas viešąsias lėšas sudaro, be kita ko:
–
mokėjimai už darbą, atliktą vykdant farmacinę veiklą pagal sutartį su sveikatos draudimo įstaigomis,
–
mokėjimai iš biudžeto asignavimų,
–
įstaigos steigėjos ištekliai.“
23
Minėto įstatymo 27 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pirminio lygio viešąją farmacijos įstaigą savo teritorijoje įsteigia savivaldybė arba kartu kelios gretimos savivaldybės, prieš tai gavusios kompetentingos profesinės asociacijos nuomonę ir ministerijos sutikimą.“
24
To paties įstatymo 39 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Šiame įstatyme numatytomis sąlygomis koncesija verstis pirminio lygmens farmacine veikla gali būti suteikta šią veiklą vykdančiam fiziniam asmeniui arba juridiniam asmeniui, kurio daugiau kaip 50 % įstatinio kapitalo priklauso vaistinės veiklos vykdytojui, kuris taip pat yra šio juridinio asmens valdytojas ar valdymo organas (toliau – koncesininkas).
2.   Koncesininkas vaistinių arba vaistinių filialų veiklą organizuoja kaip savo organizacinių padalinių, skirtų farmacinei veiklai vykdyti tose vietovėse, kuriose jis turi koncesiją arba leidimą verstis vaistinės filialo veikla pagal pirminio lygmens vaistinių išsidėstymo planą, prieš tai gavęs kompetentingos asociacijos išankstinę nuomonę ir ministerijos sutikimą.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
25
2022 m. kovo 11 d. Benedikto savivaldybė, iš anksto nepaskelbusi skelbimo apie koncesiją, suteikė MN neribotam laikui leidimą jos teritorijoje verstis visuomenės vaistinės filialo veikla.
26
Farmacija Benedikto savivaldybei pateikė prašymą peržiūrėti šį leidimą. Ši bendrovė iš esmės manė, kad, suteikdama koncesiją visuomenės vaistinės veiklai vykdyti, savivaldybė nesilaikė taikytinos procedūros ir taip pažeidė Direktyvą 2014/23.
27
Benedikto savivaldybė atmetė prašymą dėl peržiūros, neišnagrinėjusi jo iš esmės, nes manė, kad Farmacija neturi teisės pateikti skundo nei per parengiamąją peržiūros procedūrą, nei per pačią peržiūros procedūrą. Taigi Benedikto savivaldybė manė, kad leidimo verstis visuomenės vaistinės filialo veikla išdavimas iš esmės nėra paslaugų koncesijos suteikimas.
28
Farmacija dėl šio sprendimo pateikė skundą, kuris buvo perduotas Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija, Slovėnija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Farmacija komisijoje pakartojo savo poziciją, kad, išdavusi leidimą, Benedikto savivaldybė suteikė paslaugų koncesiją nesilaikydama ZNKP ir Direktyvoje 2014/23 nustatytos procedūros ir taip pažeidė visus šiuos aktus.
29
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Benedikto savivaldybės leidimas verstis vaistinės filialo veikla atitinka koncesijos verstis farmacine veikla suteikimą. Jis abejoja, ar vertimosi farmacine veikla paslauga patenka į Direktyvos 2014/23 taikymo sritį. Konkrečiai jam kyla klausimas, ar tokia paslauga turi būti laikoma bendrojo intereso neekonomine paslauga ar bendrojo ekonominio intereso paslauga.
30
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, viena vertus, pažymi, kad Slovėnijos teisės aktų leidėjas numatė, jog sveikatos priežiūros veikla, prie kurios priskiriama farmacinė veikla, yra bendrojo intereso neekonominė paslauga. Anot nacionalinio teismo, būtina atsižvelgti į esminį visuomenės vaistinių vaidmenį visuomenės sveikatos srityje ir jų finansavimą, dėl kurio jos palaiko privilegijuotus santykius su valstybe ir tuo išsiskiria iš kitų ekonominės veiklos vykdytojų.
31
Kita vertus, jis nurodo, kad 2022 m. liepos 14 d. Sprendime ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559) Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs, kad už atlygį teikiamos paslaugos yra ekonominė veikla. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal nacionalinės teisės aktus paslaugų teikėjams, kokios yra visuomenės vaistinės, atlyginama iš privalomojo sveikatos draudimo lėšų, taip pat iš vartotojų lėšų.
32
Be to, jeigu paslaugos, kurias teikia visuomenės vaistinės, kaip antai tokios, dėl kurių kilo jo nagrinėjamas ginčas, negalėtų būti laikomos bendrojo intereso neekonominėmis paslaugomis, nes tokių paslaugų teikėjai gauna atlygį ir todėl patenka į Direktyvos 2014/23 taikymo sritį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tas paslaugas galėtų apimti šios direktyvos 19 straipsnyje numatyta sąvoka „socialinės ir kitos specialios paslaugos“.
33
Šiomis aplinkybėmis Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija, Slovėnija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar vykdant farmacinę veiklą teikiama paslauga, kurios pagrindinis tikslas – žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas vartotojams, taip pat vartotojų konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais, gali būti laikoma „bendrojo intereso neekonomine paslauga“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalį?
2.
Ar vykdant farmacinę veiklą teikiama paslauga, kurios pagrindinis tikslas – žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas vartotojams, taip pat vartotojų konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais, gali būti laikoma socialine ir kita specialia paslauga, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2014/23 19 straipsnį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
34
Slovėnijos vyriausybė mano, kad šis Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes pagal nacionalinės teisės nuostatas ši komisija nėra kompetentinga nagrinėti ginčą pagrindinėje byloje, todėl nėra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
35
Vadovaujantis suformuota jurisprudencija šiuo klausimu, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos kvalifikavimas kaip „teismo“ priklauso nuo keleto aplinkybių, pavyzdžiui, to, ar institucija įsteigta teisės aktų pagrindu, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar ji yra nepriklausoma (2017 m. birželio 8 d. Sprendimo Medisanus, C‑296/15, EU:C:2017:431, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Nagrinėjamu atveju primintina, kad 2017 m. birželio 8 d. Sprendime Medisanus (C‑296/15, EU:C:2017:431) Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę konstatuoti, kad Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija) atitinka kriterijus, kad būtų laikoma „nacionaliniu teismu“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
37
Šios išvados Teisingumo Teismas nekvestionavo 2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendime Tax-Fin-Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685) ir 2022 m. lapkričio 10 d. Sprendime SHARENGO (C‑486/21, EU:C:2022:868), atsakydamas į Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valstybinė skundų dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nagrinėjimo komisija) pateiktus prejudicinius klausimus.
38
Vis dėlto Slovėnijos vyriausybė teigia, kad ši byla skiriasi nuo bylų, kuriose Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs šios komisijos, kaip teismo, statusą, nes ji neturi kompetencijos priimti sprendimo pagrindinėje byloje, o tai reiškia, kad ji neturi „teismo“, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, statuso.
39
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, pirma, jis negali nei abejoti pagrindinėje byloje pareikšto ieškinio priimtinumo vertinimu, kurį atliko prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir kuris prejudicinio sprendimo priėmimo procese priskirtinas nacionalinio teismo kompetencijai, nei tikrinti, ar sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą buvo priimtas pagal nacionalinę teismo darbo organizavimo ir proceso tvarką. Teisingumo Teismas privalo laikytis valstybės narės teismo priimto sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, jeigu jis nepanaikintas pasinaudojant teisių gynimo priemonėmis, kurios gali būti numatytos nacionalinėje teisėje (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Governo della Repubblica italiana (Italijos taikos teisėjų statusas), C‑658/18, EU:C:2020:572, 61 punktą ir 2020 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo CPAS de Liège, C‑233/19, EU:C:2020:757, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Antra, iš suformuotos jurisprudencijos išplaukia, kad Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija ir iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu. Taigi Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumas Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti savo jurisdikcijos ribas. Be to, taip pat konstatuotina, kad šio teismo pateikti klausimai yra susiję su pagrindinės bylos dalyku, kad nė vienas iš šių klausimų nėra hipotetinis ir kad Teisingumo Teismas turi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos naudingai atsakyti į minėtus klausimus, kaip tai suprantama pagal minėtą Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
42
Vadinasi, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl pirmojo klausimo
43
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje nurodyta sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ apima vertimąsi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
44
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išaiškinti sąvoką „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“, vartojamą Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalyje, kurioje šios direktyvos taikymo sritis apibrėžta neįtraukiant šių paslaugų. Iš šios nuostatos formuluotės, siejamos su minėtos direktyvos 6 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ nepatenka į jos taikymo sritį.
45
Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ nebuvo apibrėžta nei SESV, nei antrinėje teisėje, įskaitant Direktyvą 2014/23.
46
Antra, konstatuotina, kad Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalyje taip pat nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, siekiant nustatyti sąvokos „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ prasmę ir apimtį.
47
Pagal suformuotą jurisprudenciją iš vienodo Sąjungos teisės taikymo ir lygybės principo reikalavimų matyti, kad, kai Sąjungos teisės nuostatoje nėra jokios aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, padedančios nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, tokia nuostata visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į jos kontekstą ir nagrinėjamu reglamentavimu siekiamą tikslą (šiuo klausimu žr. 1984 m. sausio 18 d. Sprendimo Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, 11 punktą ir 2025 m. kovo 13 d. Sprendimo APS Beta Bulgaria ir Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia, C‑337/23, EU:C:2025:183, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
48
Todėl klausimas, ar vykdant visuomenės vaistinės veiklą teikiamos paslaugos yra bendrojo intereso neekonominės paslaugos, kaip jos suprantamos pagal Sąjungos teisės aktus, patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį. Taigi tai, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas tokią veiklą kvalifikavo kaip bendrojo intereso neekonominę paslaugą, kaip pabrėžė Slovėnijos vyriausybė, negali turėti lemiamos reikšmės (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Impresa Pizzarotti__ C‑213/13, EU:C:2014:2067, 40 punktą ir 2022 m. liepos 14 d. Sprendimo ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 59, 61 ir 62 punktuose, gerą Sąjungos vidaus rinkos, kuri, be kita ko, apima laisvę teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvę, veikimą, kaip matyti iš SESV 26 straipsnio 2 dalies, galima užtikrinti tik vienodai aiškinant sąvoką „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“. Priešingu atveju kiltų pavojus, kad atitinkamos Sąjungos teisės normos bus taikomos nevienodai, o tai galėtų lemti vidaus rinkos susiskaidymą. Taigi, atsižvelgiant į tai, kad visuomenės vaistinių veiklos sąlygos įvairiose valstybėse narėse gali labai skirtis dėl taikytinų nacionalinės teisės aktų ypatumų, teisinis veiklos pobūdžio kvalifikavimas valstybėse narėse negali turėti lemiamos reikšmės. Todėl valstybių narių kompetencija teikti, pavesti teikti ir organizuoti bendrojo intereso neekonomines paslaugas, kaip antai nurodyta Direktyvos 2014/23 6 konstatuojamojoje dalyje ir 4 straipsnio 1 dalyje ir numatyta prie SESV pridėto Protokolo Nr. 26 dėl bendrus interesus tenkinančių paslaugų (OL C 326, 2012, p. 308) 2 straipsnyje, negali užkirsti kelio autonomiškam šios sąvokos aiškinimui.
50
Dėl Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalies sąvokos „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ apibrėžties pažymėtina, kad, kaip nurodė generalinis advokatas išvados 53 punkte, šią sąvoką sudaro du kumuliaciniai elementai. Pirma, tokia paslauga turi būti teikiama bendrojo intereso tikslais ir, antra, ji turi būti neekonominio pobūdžio. Todėl siekiant nustatyti, ar visuomenės vaistinių paslaugos patenka į šios nuostatos taikymo sritį, reikia patikrinti, ar jos yra ekonominio pobūdžio.
51
Turint omenyje tai, kad sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ vartojama Direktyvoje 2014/23, ji turi būti aiškinama atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, tiksliau – į jurisprudenciją, susijusią su SESV įtvirtintų laisvių paisymu ir iš jos kylančiais principais, kaip antai vienodo požiūrio, nediskriminavimo, tarpusavio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principais, kurie turi būti užtikrinti pagal šią direktyvą, kurios teisinis pagrindas yra SESV 53 straipsnio 1 dalis, 62 ir 114 straipsniai.
52
Konkrečiai kalbant, sąvoka „paslaugos“ pagal Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalį turi būti aiškinama atsižvelgiant į SESV 56 straipsnyje įtvirtintą laisvę teikti paslaugas, kurios taikymo sritis apsiriboja ekonomine veikla (šiuo klausimu žr. 2022 m. liepos 14 d. Sprendimo ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 59 punktą). Be to, kadangi ši sąvoka apibrėžia vienos iš SESV garantuojamų pagrindinių laisvių taikymo sritį, ji negali būti aiškinama siaurai (šiuo klausimu žr. 2000 m. balandžio 11 d. Sprendimo Deliège, C‑51/96 ir C‑191/97, EU:C:2000:199, 52 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat išplaukia, kad paprastai už atlygį teikiamos paslaugos yra „ekonominė veikla“, nes labiausiai atlygį apibūdina faktas, kad tai yra ekonominis atlyginimas už atitinkamą paslaugą, tačiau nereikalaujama, kad atlygį mokėtų paslaugos gavėjas (šiuo klausimu žr. 2017 m. vasario 1 d. Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑392/15, EU:C:2017:73, 100 punktą ir 2022 m. liepos 14 d. Sprendimo ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 60 punktą).
54
Šiuos argumentus patvirtina pats Direktyvos 2014/23 tekstas. Jos 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ iš esmės nurodyta, kad už susitarimus, sprendimus ar kitas teisines priemones, kuriais organizuojamas įgaliojimų ir pareigų viešųjų užduočių vykdymo srityje perdavimas iš perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų ekonominės veiklos vykdytojams, turi būti numatytas atlygis, kad jie patektų į šios direktyvos taikymo sritį.
55
Konkrečiai dėl visuomenės vaistinės veiklos Teisingumo Teismas patikslino, kad tai yra ekonominės veiklos vykdymas, patenkantis į SESV 49 straipsnio taikymo sritį (2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Comune di Bernareggio, C‑465/18, EU:C:2019:1125, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), ir kad vaistininkas siekia pelno, net jeigu turi verstis vaistinės veikla, atsižvelgdamas į savo išsilavinimą, profesinę patirtį ir jam pagal teisės aktų ar etikos taisykles tenkančią atsakomybę (šiuo klausimu žr. 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Apothekerkammer des Saarlandes ir kt., C‑171/07 ir C‑172/07, EU:C:2009:316, 37 punktą).
56
Šios išvados negali paneigti Slovėnijos vyriausybės pateikti argumentai, kad į pelną nukreipta visuomenės vaistinės veikla yra tik šalutinė, ji iš dalies finansuojama valstybės lėšomis ir yra sudedamoji sveikatos sistemos, grindžiamos solidarumo principu, dalis. Faktiškai vienintelis lemiamas veiksnys kvalifikuojant tokią visuomenės vaistinės veiklą kaip ekonominę paslaugą yra tai, kad su šia veikla susijusios paslaugos teikiamos už atlygį.
57
Atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš pirma nurodytų argumentų, visuomenės vaistinių teikiamos paslaugos nėra neekonominio pobūdžio paslaugos, siekiant įvertinti, ar tokias paslaugas apima Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalies sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“, nebūtina tikrinti, ar jos teikiamos bendrojo intereso tikslais.
58
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą atsakytina: Direktyvos 2014/23 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje nurodyta sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ neapima vertimosi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
Dėl antrojo klausimo
59
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/23 19 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad šiame 19 straipsnyje nurodyta sąvoka „socialinės ir kitos specialios paslaugos“ apima vertimąsi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
60
Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš Direktyvos 2014/23 IV priedo teksto analizės matyti, jog šiame priede nurodytai „sveikatos, socialinių ir susijusi[ų] paslaug[ų]“ kategorijai priklauso paslaugos, atitinkančios Bendrojo viešųjų pirkimų žodyno (BVPŽ) klasifikatoriaus kodus 85000000-9–85323000-9. Kadangi farmacinės paslaugos atitinka BVPŽ kodą CPV 85149000-5, šias paslaugas reikia laikyti priskiriamomis prie specialių paslaugų, kaip jos suprantamos pagal šios direktyvos 19 straipsnį.
61
Be to, Direktyvos 2014/23 19 straipsnyje numatyta speciali tvarka, taikoma „socialinių ir kitų specialių paslaugų“ koncesijoms. Šioje direktyvoje minėtoms paslaugoms numatytas „paprastesnis režimas“, kaip nurodyta jos 36 konstatuojamojoje dalyje, nes joms minėta direktyva taikoma nevisiškai.
62
Remiantis Direktyvos 2014/23 19 straipsnio formuluote, jos IV priede išvardytų socialinių ir kitų specialių paslaugų koncesijoms taikomos tik pagal 31 straipsnio 3 dalį ir 32, 46 bei 47 straipsnius kylančios pareigos. Konkrečiai kalbant, perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai apie numatomą koncesijos suteikimą privalo paskelbti tik išankstiniame informaciniame skelbime, kuriame pagal minėtos direktyvos 31 straipsnio 3 dalį pateikiama VI priede nustatyta informacija. Be to, šios direktyvos 32 straipsnyje numatyti skelbimai apie koncesijos suteikimą gali būti grupuojami kas ketvirtį ir tokių paslaugų atveju juose turi būti pateikta šios direktyvos VIII priede nustatyta informacija.
63
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia turi nustatyti, ar leidimas verstis visuomenės vaistinės veikla, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, atitinka koncesiją, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2014/23, ir, jei taip, ar šiai koncesijai taikoma šios direktyvos 19 straipsnyje nustatyta supaprastinta sutarties sudarymo tvarka (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Roma Multiservizi ir Rekeep, C‑332/20, EU:C:2022:610, 96 punktą).
64
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą atsakytina: Direktyvos 2014/23 19 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad šiame 19 straipsnyje nurodyta sąvoka „socialinės ir kitos specialios paslaugos“ apima vertimąsi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
65
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo 4 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
šioje nuostatoje nurodyta sąvoka „bendrojo intereso neekonominės paslaugos“ neapima vertimosi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
2.
Direktyvos 2014/23 19 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
šiame 19 straipsnyje nurodyta sąvoka „socialinės ir kitos specialios paslaugos“ apima vertimąsi visuomenės vaistinės veikla, kurios esminę dalį sudaro žmonėms skirtų receptinių ir nereceptinių vaistų tiekimas už atlygį ir konsultavimas tinkamo ir saugaus šių vaistų vartojimo klausimais.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: slovėnų.