62021CC0127
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2022 m. liepos 14 d. (
1
)
Byla C‑127/21 P
American Airlines, Inc.
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Reglamentas (EB) Nr. 139/2004 – Įmonių koncentracijos operacijos – Oro transporto rinka – Koncentracija, paskelbta suderinama su bendrąja rinka – Koncentracijos šalių prisiimti įsipareigojimai – Sprendimas, kuriuo suteikiama ankstesnė teisė“
I. Įvadas
1.
Šioje byloje, susijusioje su įmonių koncentracijos operacija oro transporto rinkoje, Teisingumo Teismas nagrinėja bendrovės American Airlines, Inc. (toliau – American) apeliacinį skundą dėl 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo American Airlines / Komisija (T‑430/18, EU:T:2020:603) (toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Teisingumo Teismas atmetė American Airlines pareikštą ieškinį dėl 2018 m. balandžio 30 d. Europos Komisijos sprendimo C(2018) 2788 final (byla M.6607 – US Airways / American Airlines) (toliau – ginčijamas sprendimas).
2.
Ši byla ypatinga tuo, kad Teismas pirmą kartą susiduria su konkrečių įsipareigojimų nuostatų, kurios yra neatskiriama Komisijos sprendimo dėl koncentracijos dalis, aiškinimo klausimu.
II. Ginčo aplinkybės, ginčijamas sprendimas ir skundžiamas sprendimas
3.
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–69 punktuose ir šios išvados tikslais jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
A.
Sprendimas suteikti leidimą US Airways ir American Airlines susijungti
1. Administracinė procedūra, po kurios buvo priimtas sprendimas suteikti leidimą „US Airways“ ir „American“ susijungti
4.
2013 m. birželio 18 d. bendrovės US Airways Group, Inc (toliau – US Airways) ir American pranešė Komisijai apie savo ketinimą susijungti (toliau – susijungimo šalys).
5.
Komisija nustatė, kad kilo didelių abejonių dėl sandorio suderinamumo su vidaus rinka, kiek jis susijęs su maršrutu tarp Londono Heathrow oro uosto (Jungtinė Karalystė) (toliau – LHR) ir Philadelphia International Airport (JAV, toliau – PHL) oro uosto (toliau – maršrutas LHR–PHL).
6.
Siekdamos atsakyti į Komisijos išreikštas dideles abejones dėl minėtos operacijos, susijungimo šalys iš pradžių 2013 m. liepos 10 d. ir 14 d. pasiūlė įsipareigojimus. Komisija atmetė abu šiuos pasiūlymus ir pareikalavo, kad į minėtus įsipareigojimus būtų įtrauktos „tokios pat“ ankstesnės teisės (ang. grandfathering rights), kokios buvo pasiūlytos byloje COMP/M.6447 – IAG / bmi (toliau – byla IAG / bmi).
7.
2013 m. liepos 16 d. susijungimo šalys pateikė trečiąjį pasiūlymą dėl įsipareigojimų, įskaitant, inter alia, ankstesnes teises. Komisijai pateiktame dokumente taip pat buvo išdėstyta lyginamoji versija, kurioje buvo matyti atlikti pakeitimai.
8.
Dėl ankstesnių teisių įtraukimo į siūlomus įsipareigojimus reikia pasakyti, kad elektroniniame laiške, kuriuo buvo atsiųstas įsipareigojimų pasiūlymas, tebuvo nurodyta, jog ankstesnės teisės buvo įtrauktos „laikantis prašymo“, kurį pateikė Komisija. Be to, 2013 m. liepos 16 d. įsipareigojimų pasiūlymo 1.9–1.11 nuostatos, kurios į minėtą pasiūlymą įtrauktos pirmą kartą, buvo suformuluotos taip pat, kaip ir galutiniuose Komisijos įsipareigojimuose (
2
).
9.
Be to, 2013 m. liepos 30 d. RM formos (
3
), susijusios su jų galutinių įsipareigojimų Komisijai pasiūlymu (toliau – galutiniai įsipareigojimai), 3 skirsnyje „Nukrypimas nuo pavyzdinių tekstų“ susijungimo šalys turėjo nurodyti visus siūlomų įsipareigojimų nukrypimus nuo Komisijos tarnybų paskelbtų pavyzdinių įsipareigojimų ir paaiškinti jų priežastis.
10.
Šiuo klausimu RM formos 3 skirsnyje susijungimo šalys nurodė:
„[susijungimo šalių] siūlomi įsipareigojimai nukrypsta nuo Komisijos tarnybų paskelbtų pavyzdinių įsipareigojimų, kiek tai reikalinga tenkinant specifinius struktūrinės korekcinės priemonės reikalavimus konkrečiame oro transporto kontekste.
Kaip nurodyta per ankstesnes diskusijas, siūlomi įsipareigojimai grindžiami kitose oro bendrovių koncentracijos bylose Komisijos patvirtintais įsipareigojimais. Konkrečiai kalbant, dauguma tų įsipareigojimų grindžiami [byloje] IAG / bmi pasiūlytais įsipareigojimais.
Kad būtų lengviau įvertinti siūlomus įsipareigojimus, [susijungimo šalys] toliau nurodo punktus, kuriuose siūlomi įsipareigojimai skiriasi nuo [byloje] IAG / bmi patvirtintų įsipareigojimų. Tuose punktuose nepateikta nereikšmingų kalbinių variantų ar paaiškinimų, kurie reikalingi dėl konkrečių šios bylos aplinkybių, ypač skirsnyje dėl apibrėžčių.“
11.
Kalbant apie nuostatas dėl ankstesnių teisių, pažymėtina, kad 2013 m. liepos 30 d. RM formoje nenustatyta jokio nukrypimo, palyginti su byloje IAG / bmi patvirtintais įsipareigojimais.
2. Sprendimas suteikti leidimą „US Airways“ ir „American“ susijungti ir susijungimo šalių įsipareigojimai
12.
2013 m. rugpjūčio 5 d. Sprendimu C(2013) 5232 final (byla COMP / M.6607 – US Airways / American Airlines) (OL C 279, 2013, p. 6), priimtu taikant Reglamento (EB) Nr. 139/2004 (
4
) 6 straipsnio 1 dalies b punktą, aiškinamą atsižvelgiant į šio reglamento 6 straipsnio 2 dalį, Komisija pripažino susijungimo operaciją suderinama su vidaus rinka, jei bus laikomasi tam tikrų sąlygų ir įsipareigojimų (toliau – sprendimas suteikti leidimą).
13.
Sprendimo suteikti leidimą 160 dalyje galutinių įsipareigojimų turinys dėl ankstesnių teisių trumpai išdėstytas taip:
„Pagal bendrąją taisyklę potencialaus dalyvio gauti laiko tarpsniai pagal galutinius įsipareigojimus turi būti naudojami reguliariai keleivinio oro transporto be tarpinio nusileidimo paslaugai teikti tarp oro uostų [LHR ir PHL] poros ir gali būti naudojami tarp kitos miestų poros tik tuo atveju, jei potencialus dalyvis šį skrydį vykdė naudojimo laikotarpiu <…>. Pasibaigus naudojimo laikotarpiui, potencialus dalyvis turės teisę naudoti laiko tarpsnius tarp bet kurios miestų poros („ankstesnės teisės“). Tačiau ankstesnių teisių suteikimą turi patvirtinti Komisija, patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno.“
14.
Sprendimo suteikti leidimą 176, 178–181, 186 ir 197–199 dalyse atlikdama įsipareigojimų analizę Komisija išdėstė tokius teiginius:
„(176) Remiantis Europos Sąjungos teismų jurisprudencija, įsipareigojimais turi būti įmanoma pašalinti nustatytas konkurencijos problemas ir užtikrinti konkurencingas rinkos struktūras. Konkrečiai kalbant, priešingai nei įsipareigojimais, kurie prisiimami per II etapo procedūrą, I etape siūlomais įsipareigojimais ne siekiama užkirsti kelią reikšmingam veiksmingos konkurencijos ribojimui, o veikiau aiškiai išsklaidyti visas dideles abejones šiuo klausimu. Komisija turi plačią diskreciją vertinti, ar šios korekcinės priemonės yra tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis išsklaidyti tas abejones.
(178) Remiantis Komisijos vertinimu, galutiniai įsipareigojimai pašalina visas per procedūrą nustatytas dideles abejones. Dėl tos priežasties Komisija daro išvadą, kad šalių prisiimti galutiniai įsipareigojimai yra pakankami, kad būtų pašalintos didelės abejonės dėl operacijos suderinamumo su vidaus rinka.
(179) Bylose dėl oro bendrovių įsipareigojimai atsisakyti laiko tarpsnių Komisijai priimtini, jeigu yra pakankamai aišku, kad nauji konkurentai realiai ateis į rinką ir tai pašalins bet kokias reikšmingas kliūtis veiksmingai konkurencijai <…>.
(180) Įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių grindžiamas aplinkybe, kad laisvi laiko tarpsniai LHR oro uoste yra pagrindinė kliūtis gauti leidimą vykdyti maršrutą, dėl kurio buvo didelių abejonių. Taigi jis sugalvotas tam, kad pašalintų (ar bent gerokai sumažintų) šią kliūtį ir kad būtų galima sudaryti sąlygas pakankamam ir savalaikiam atėjimui į maršrutą [LHR–PHL].
(181) <…> Įsipareigojimų pakete tarpsniams būdingas patrauklumas sustiprinamas perspektyva įgyti ankstesnes teises po šešių IATA sezonų.
(186) Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, ir į kitus turimus įrodymus, ypač į suinteresuotumą ir į tikėtino bei savalaikio atėjimo požymius, nustatytus per konsultacijas su rinkos dalyviais, Komisija daro išvadą, kad įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių yra esminis tikėtino ir savalaikio atėjimo į maršrutą [LHR–PHL] aspektas. Atėjimo į šį maršrutą masto pakaks išsklaidyti didelėms abejonėms, kurios buvo nustatytos šioje rinkoje <…>.
(197) Susijungimų reglamento 6 straipsnio 2 dalies antros pastraipos pirmame sakinyje nustatyta, kad Komisija gali sprendime nustatyti sąlygas ir pareigas, skirtas užtikrinti, kad suinteresuotosios įmonės laikytųsi Komisijai duotų įsipareigojimų, kad koncentracija būtų suderinama su vidaus rinka.
(198) <…> Jeigu sąlyga netenkinama, sprendimas [suteikti leidimą] nebegalioja.
(199) <…> sprendimas šioje byloje galioja, jei laikomasi visų reikalavimų, nustatytų galutinių įsipareigojimų (sąlygų) 1, 2, 3 ir 4 skirsniuose, o kiti galutinių įsipareigojimų skirsniai yra šalių pareigos.“
15.
Sprendimo suteikti leidimą 200 dalyje nustatyta, kad galutiniai įsipareigojimai pridedami prie to sprendimo ir yra jo sudedamoji dalis. Galiausiai sprendimo suteikti leidimą 201 dalyje Komisija padarė išvadą, kad nusprendė pripažinti, jog galutiniais įsipareigojimais pakeistas sandoris, apie kurį pranešta, yra suderinamas su vidaus rinka, „jei laikomasi visų sąlygų ir pareigų, nustatytų prie šio sprendimo pridėtuose galutiniuose įsipareigojimuose.“
16.
Prie sprendimo suteikti leidimą pridėtų galutinių įsipareigojimų preambulės pirmoje pastraipoje susijungimo šalys primena, kad prisiėmė galutinius įsipareigojimus tam, kad Komisija galėtų susijungimą pripažinti suderinamu su vidaus rinka.
17.
Šios preambulės trečioje pastraipoje nustatyta:
„Šis tekstas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į sprendimą [suteikti leidimą], nes įsipareigojimai yra nuo jo neatsiejamos sąlygos ir pareigos, laikantis Europos Sąjungos teisės bendrųjų nuostatų, ypač atsižvelgiant į Susijungimų reglamentą ir remiantis Komisijos pranešimu dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal [Susijungimų] reglamentą ir [Įgyvendinimo] reglamentą.“
18.
Galutinių įsipareigojimų skirsnyje „Apibrėžtys“ kai kurios sąvokos apibrėžtos taip:
–
terminas „ankstesnės teisės“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.10 nuostatą,
–
terminas „nesąžiningas naudojimas“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.13 nuostatą,
–
terminas „naudojimo laikotarpis“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.9 nuostatą patikslinant, kad tas laikotarpis turi būti šeši sezonai pagal Tarptautinę oro transporto asociaciją (IATA) (toliau – IATA sezonai) iš eilės.
19.
Galutinių įsipareigojimų 1.9–1.11 nuostatose nurodyta:
„1.9 Pagal bendrąją taisyklę, pasibaigus laiko tarpsnių atsisakymo procedūrai, potencialaus dalyvio gauti laiko tarpsniai naudojami tik konkuruojančiai oro paslaugai teikti tarp oro uostų poros. Laiko tarpsniai negali būti naudojami tarp kitos miestų poros, nebent potencialus dalyvis kelis visus IATA sezonus iš eilės vykdė skrydžius be tarpinio nusileidimo tarp oro uostų poros, laikydamasis pasiūlymo, pateikto pagal 1.24 nuostatą („Naudojimo laikotarpis“).
1.10 Potencialus dalyvis laikomas turinčiu ankstesnes teises į gautus laiko tarpsnius, jei naudojimo laikotarpiu laiko tarpsniai buvo tinkamai naudojami tarp oro uostų poros. Tokiu atveju, pasibaigus naudojimo laikotarpiui, potencialus dalyvis turi teisę naudoti pagal šiuos įsipareigojimus įgytus laiko tarpsnius tarp bet kurios oro uostų poros („Ankstesnės teisės“).
1.11 Naudojimo laikotarpio pabaigoje ankstesnes teises turi patvirtinti Komisija, patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno. <…>“
20.
Šių įsipareigojimų 1.13 nuostatoje nurodyta:
„Naudojimo laikotarpiu nesąžiningas naudojimas laikomas nustatytu, jei potencialus dalyvis, gavęs šalių atsisakytus laiko tarpsnius, nusprendžia:
<…>
b)
vykdyti mažiau skrydžių, nei įsipareigojo pasiūlyme pagal 1.24 nuostatą, arba nebevykdyti skrydžių tarp oro uostų poros, nebent toks sprendimas būtų suderinamas su principu „naudojami laiko tarpsniai arba prarasti laiko tarpsniai“, įtvirtintu [1993 m. sausio 18 d. Tarybos reglamento [(EEB) Nr. 95/93 dėl laiko tarpsnių paskirstymo Bendrijos oro uostuose bendrųjų taisyklių (OL 14, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 2 t., p. 3)] 10 straipsnio 2 dalyje (arba juos sustabdyti);
<…>“
21.
Tų pačių įsipareigojimų 1.24 nuostatoje nurodyta:
„Prieš pasibaigiant prašymų skirti laiko tarpsnius pateikimo terminui, kiekvienas kandidatas taip pat turi nepriklausomam už priežiūrą atsakingam pareigūnui pateikti oficialų pasiūlymą skirti laiko tarpsnius. Oficialiame pasiūlyme turi būti nurodyti bent šie duomenys:
a)
pagrindinės sąlygos [t. y. laiko tarpsnių tvarkaraščiai, skrydžių dažnis ir IATA sezonų, kuriais bus vykdomi skrydžiai, skaičius (per metus arba per sezoną)];
b)
išsamus verslo planas. <…>“
22.
Galutinių įsipareigojimų 1.26 nuostata suformuluota taip:
„Gavusi vieną ar kelis oficialius pasiūlymus Komisija (patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno) privalo:
a)
įvertinti, ar kiekvienas kandidatas yra esamas arba potencialus perspektyvus konkurentas, turintis pajėgumų, išteklių ir ryžto ilgalaikiai vykdyti skrydžius tarp oro uostų poros, taip pat yra dinamiška ir [perspektyvi konkurencinė] jėga;
b)
įvertinti kiekvieno a punkto reikalavimus atitinkančio kandidato oficialius pasiūlymus ir surikiuoti juos pirmenybės tvarka.“
23.
Šių įsipareigojimų 1.27 nuostatoje numatyta:
„Atlikdama vertinimą pagal 1.26 nuostatą Komisija pirmenybę teikia kandidatui, kuris darys apskritai patį didžiausią konkurencinį spaudimą tarp oro uostų poros, <…>. Šiuo tikslu Komisija atsižvelgia į kandidato verslo plano dinamiškumą ir pirmenybę teikia kandidatui, tenkinančiam vieną ar kelis iš toliau nurodytų kriterijų:
a)
didžiausias pajėgumas [matuojamas siūlomomis sėdimomis vietomis skrydžiuose per du (2) IATA sezonus iš eilės] ir (arba) pats didžiausias bendras skrydžių (dažnių) skaičius;
b)
skrydis ištisus metus, tik IATA sezoninis vasaros arba žemos skrydis; ir
c)
tarifų sandara ir skrydžių, galinčių daryti veiksmingiausią konkurencinį spaudimą tarp oro uostų poros, pasiūlymai.
<…>“
B.
Komisijos sprendimas dėl laiko tarpsnių skyrimo bendrovei Delta Air Lines
24.
2014 m. spalio 9 d. į bylą įstojusi į bylą šalis Delta Air Lines, Inc. (toliau – Delta) pateikė oficialų pasiūlymą skirti jai laiko tarpsnius pagal galutinių įsipareigojimų 1.24 nuostatą. Remiantis kandidatūros dokumentais, ji ketino nuo 2015 m. vasaros šešis IATA sezonus iš eilės vykdyti kasdienius skrydžius tarp LHR ir PHL oro uostų poros.
25.
Delta vienintelė pateikė pasiūlymą skirti jai laiko tarpsnius pagal galutinius įsipareigojimus.
26.
2014 m. lapkričio 6 d. sprendimu Komisija, pagal galutinių įsipareigojimų 1.21 ir 1.26 nuostatas įvertinusi įstojusios į bylą šalies perspektyvą ir oficialų pasiūlymą, pripažino, kad ji yra, pirma, nepriklausoma nuo šalių ir su jomis nesusijusi ir kad jau buvo išnaudojusi jai skirtą laiko tarpsnių LHR oro uoste portfelį, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.21 nuostatą, ir, antra, potencialiai perspektyvi šalių konkurentė šioje oro uostų poroje, dėl kurios ji buvo prašiusi skirti laiko tarpsnių pagal minėtus įsipareigojimus, turinti pajėgumų, išteklių ir ryžto ilgą laiką vykdyti skrydžius maršrutu LHR–PHL kaip gyvybinga konkurencinė jėga.
27.
2014 m. gruodžio 17 d.American ir Delta pateikė Komisijai laiko tarpsnių atsisakymo sutartį, kurią abi bendrovės turėjo sudaryti vykdydamos įsipareigojimus, susijusius su Delta prašomais laiko tarpsniais maršrute LHR–PHL.
28.
2014 m. gruodžio 19 d. sprendimu Komisija, remdamasi 2014 m. gruodžio 17 d. už priežiūrą atsakingo pareigūno ataskaita, patvirtino laiko tarpsnių atsisakymo sutartį. Šiame sprendime buvo numatyta, kad Delta privalo naudotis US Airways laiko tarpsniais, kad galėtų vykdyti skrydžius be tarpinių sustojimų maršrutu LHR–PHL. Minėtame sprendime taip pat buvo nurodyta, kad, Komisijai sutikus, Delta bus laikoma turinčia ankstesnes teises, jei naudojimosi laikotarpiu bus tinkami pasinaudota laiko tarpsniais, ir kad po to, kai Komisija bus patvirtinusi ankstesnes teises, Delta išsaugos gautus tarpsnius ir turės teisę juos naudoti skrydžiams tarp bet kurios miestų poros.
29.
Skrydžius maršrutu LHR–PHL Delta pradėjo vykdyti 2015 m. vasaros IATA tvarkaraščių sudarymo sezono pradžioje.
C.
Ginčijamas sprendimas
30.
2018 m. balandžio 30 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, jame nustatė, kad naudojimosi laikotarpiu Delta tinkamai naudojosi laiko tarpsniais, ir patvirtino ankstesnių teisių suteikimą tai bendrovei pagal galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatą.
31.
Remdamasi įsipareigojimų sąlygų, konteksto ir tikslo išaiškinimu Komisija ginčijamame sprendime padarė išvadą, kad žodžiai „tinkamas naudojimas“ negali būti suprantami kaip „naudojimas laikantis pasiūlymo“ ir turi būti aiškinami kaip reiškiantys laiko tarpsnių „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
32.
Paskui siekdama nustatyti, ar Delta turėjo būti suteiktos ankstesnės teisės, Komisija ginčijamame sprendime išnagrinėjo, ar Delta laiko tarpsniais naudojosi nesąžiningai, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą. Šiuo klausimu ši institucija nusprendė, kad laiko tarpsnių naudojimas, nepaisant to, kad jų išnaudota nepakankamai, atitinka Reglamento Nr. 95/93 (
5
) 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse įtvirtintą principą „naudojami laiko tarpsniai arba prarasti laiko tarpsniai“, nes laiko tarpsnių naudojimo intensyvumas vis tiek viršijo 80 %. Konstatavusi, kad Delta laiko tarpsniais nesinaudojo nesąžiningai, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą, Komisija tuo remdamasi padarė išvadą, kad, kaip nurodyta už priežiūrą atsakingo pareigūno rekomendacijoje, naudojimosi laikotarpiu Delta tinkamai naudojosi laiko tarpsniais, ir patvirtino jai suteiktas ankstesnes teises, kaip numatyta galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje.
D.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
33.
2018 m. liepos 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo American ieškinį, kuriuo ši bendrovė, remdamasi dviem pagrindais, paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą. Pirmasis pagrindas pateiktas dėl teisės klaidų, Komisijos padarytų aiškinant terminą „tinkamas naudojimas“. Antrajame pagrinde American teigia, kad Komisija neatsižvelgė į visus duomenis, kurie yra reikšmingi suteikiant ankstesnes teises.
34.
Ginčijamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą American ieškinį ir nurodė jai padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas. Be kita ko, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija teisingai išaiškino, jog 1.10 nuostatos žodžiai „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip tai suprantama pagal 1.13 nuostatą.
35.
Bendrojo Teismo nuomone, toks aiškinimas grindžiamas, pirma, 1.10 punkto formuluote, atsižvelgiant į jos kontekstą, antra, šia nuostata siekiamais tikslais ir taisyklėmis, kurių dalis ji yra ir kuriomis siekiama sudaryti palankesnes sąlygas naujiems dalyviams patekti į aptariamą maršrutą, ir būtent reglamentu dėl laiko tarpsnių, ir, trečia, susijungimo šalių ketinimais, kurie nurodyti RM formoje.
III. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
36.
2021 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo American pateiktą apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo.
37.
Apeliaciniame skunde American Teisingumo Teismo prašo:
–
sustabdyti skundžiamo sprendimo galiojimą ir jį panaikinti,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti, jei reikia, bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo laikantis Teisingumo Teismo sprendimo,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas per šį procesą ir per procesą Bendrajame Teisme.
38.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
priteisti iš American bylinėjimosi išlaidas.
39.
Delta Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti visą apeliacinį skundą,
–
priteisti iš American šiame procese ir Bendrajame Teisme vykusiame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas.
IV. Analizė
40.
Grįsdama apeliacinį skundą American remiasi vieninteliu pagrindu, teigdama, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamas terminas „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo vartojimo nebuvimą“. Be to, Bendrasis Teismas nepagrįstai patvirtino sprendimą suteikti ankstesnes teises Delta, nes ši nepasinaudojo suteiktais laiko tarpsniais.
41.
Šį pagrindą sudaro trys dalys. Pirmoje dalyje American iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, neatsižvelgė į Susijungimų reglamento tikslus, šiame reglamente numatytas korekcines priemones ir pačių susijungimo šalių prisiimtus įsipareigojimus. Antroje dalyje ji teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo manydamas, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo vartojimo nebuvimą“. Trečioje dalyje American tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino RM formą ir galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatą, visų pirma formuluotės „laikydamasis pasiūlymo“ teisines pasekmes.
42.
Atsižvelgiant į pateiktą pagrindą, pagrindinis šio apeliacinio skundo klausimas yra susijęs su sąvokos „tinkamas naudojimas“, kuri pagal galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatą yra ankstesnių teisių suteikimo teisinis kriterijus, aiškinimu.
43.
Kadangi įsipareigojimų 1.10 nuostatoje nėra sąvokos „tinkamas naudojimas“ apibrėžties, reikia nustatyti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime pateiktą aiškinimą, jog sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti suprantama kaip „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“ remiantis galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostata, patvirtina nagrinėjamų nuostatų tikslas ir jų kontekstas.
A.
Dėl vienintelio pagrindo pirmos dalies
44.
Savo skundo vienintelio pagrindo pirmoje dalyje American iš esmės ginčija teleologinį ir kontekstinį Bendrojo Teismo atliktą galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatos sąvokos „tinkamas naudojimas“ išaiškinimą. American argumentus sudaro trys dalys. Šios įmonės teigimu, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas, atlikdamas analizę, neatsižvelgė, pirma, į Susijungimų reglamento tikslus ir šiame reglamente numatytas korekcines priemones, antra, į konkrečius įsipareigojimų tikslus ir, trečia, į galutiniuose įsipareigojimuose nustatytą išsamią konkurencijos gynimo sistemą. American teigia, kad, neišnagrinėjus šių elementų, skundžiamame sprendime buvo padaryta akivaizdi teisės aiškinimo klaida.
45.
Komisija ginčija šiuos argumentus ir teigia, kad ginčijamame sprendime Bendrasis Teismas išsamiai išnagrinėjo tiek Susijungimų reglamento tikslus, tiek pagal šį reglamentą taikytas konkurencijos gynimo priemones, tiek ginčijamus įsipareigojimus.
46.
Delta savo ruožtu teigia, kad ši apeliacinio skundo dalis yra nepriimtina, nes American tik pakartoja pirmojoje instancijoje jau pateiktus argumentus, neatlikdama tikslios skundžiamo sprendimo analizės.
1. Dėl pirmosios dalies priimtinumo
47.
Prieš pradedant nagrinėti visus tris argumentus, kuriais grindžiama vienintelio pagrindo pirmoji dalis, pirmiausia reikia išspręsti šios dalies priimtinumo klausimą, kurį iškėlė Delta.
48.
Nors apeliaciniame skunde American kartoja kai kuriuos pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus, vis dėlto man atrodo, kad ji aiškiai ir tiksliai nurodo skundžiamo sprendimo kritikuojamus elementus, susijusius su teisės klausimais, ir teisinius argumentus, kuriais konkrečiai grindžiama pirmoji dalis. Iš tikrųjų, kaip nurodyta šios išvados 44 punkte, American ginčija sąvokos „tinkamas naudojimas“ teleologinį ir kontekstinį aiškinimą ginčijamame sprendime.
49.
Taigi šioje dalyje Delta pateiktam nepriimtinumu grindžiamam prieštaravimui negali būti pritarta.
2. Siūloma analizė
a) Dėl to, kaip Bendrasis Teismas atsižvelgė į Susijungimų reglamento tikslus ir konkurencijos gynimo priemones, kurių imtasi pagal šį reglamentą
50.
American visų pirma teigia, kad skundžiamame sprendime, aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“, neatsižvelgta į Susijungimų reglamente ir Komisijos pranešime dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal [Susijungimų reglamentą] ir [Įgyvendinimo reglamentą] (OL C 267, 2008, p. 1, toliau – Pranešimas dėl korekcinių priemonių), nustatytą tikslą, kad įsipareigojimai turi „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemas.
51.
Pirmiausia reikėtų priminti, kad jeigu koncentracijos operacija kelia konkurencijos problemų, nes gali itin apriboti veiksmingą konkurenciją, susijungimo šalys gali pasiūlyti korekcines konkurencijos gynimo priemones, vadinamas „įsipareigojimais“, kad išspręstų Komisijos nustatytas problemas (
6
).
52.
Pagal Susijungimų reglamentą taikomos konkurencijos gynimo priemonės yra skirtos visiškai Komisijos nustatytoms konkurencijos problemoms išspręsti, kad koncentracija iš esmės netrukdytų veiksmingai konkurencijai. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į administracinės procedūros eigą, siūlomi įsipareigojimai turi arba įgalinti Komisiją preliminaraus tyrimo etape nuspręsti, kad operacija, apie kurią pranešta, preliminaraus tyrimo etape nebekelia didelių abejonių dėl jo suderinamumo su bendrąja rinka (I etapas) pagal Susijungimų reglamento 6 straipsnio 2 dalį, arba atsakyti į išsamaus tyrimo metu pareikštus prieštaravimus (II etapas) pagal šio reglamento 18 straipsnio 3 dalį, aiškinamą atsižvelgiant į 8 straipsnio 2 dalį.
53.
Reikia pažymėti, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas tinkamai išnagrinėjo Susijungimų reglamento tikslus ir pagal šį reglamentą taikomas konkurencijos gynimo priemones.
54.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 111 ir 112 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė tinkamą aiškinimo sistemą ir pabrėžė, kad reikia atsižvelgti į konkrečias aiškinimo taisykles, išdėstytas galutinių įsipareigojimų preambulės trečioje pastraipoje. Taigi Bendrasis Teismas teigia, kad įsipareigojimai dėl laiko tarpsnių turi būti aiškinami „atsižvelgiant į sprendimą suteikti leidimą laikantis Europos teisės bendrųjų nuostatų, ypač į Susijungimų reglamentą, ir remiantis Komisijos pranešimu dėl konkurencijos gynimo priemonių“.
55.
Antra, skundžiamo sprendimo 117–120 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė principus, kuriais grindžiama koncentracijų kontrolė, ir priminė, viena vertus, kad įsipareigojimai turi užtikrinti, „jog sąlygiškai netolimoje ateityje nebus sukurta ar sustiprinta dominuojanti padėtis ar sudaryta kliūčių veiksmingai konkurencijai, kurioms kelią turi užkirsti tie įsipareigojimai“, ir, kita vertus, kad „per I etapą prisiimtais įsipareigojimais siekiama išsklaidyti visas rimtas abejones, ar koncentracija reikšmingai kliudytų veiksmingai konkurencijai vidaus rinkoje arba didžiojoje jos dalyje, būtent dėl to, kad bus sukurta arba sustiprinta dominuojanti padėtis“. Bendrojo Teismo teigimu, iš to matyti, kad „I etape prisiimti įsipareigojimai, atsižvelgiant į jų apimtį ir turinį, gali sudaryti sąlygas Komisijai priimti sprendimą patvirtinti nepradedant II etapo, nes Komisija privalėjo turėti galimybę, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, nuspręsti, kad tie įsipareigojimai yra tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis aiškiai išsklaidyti visas rimtas abejones“ (
7
). Be to, taikant sąvokos „tinkamas naudojimas“ teleologinį aiškinimą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 255 punkte priminė, kad „susijungimo šalys tuos įsipareigojimus prisiėmė, kad Komisija galėtų konstatuoti, kad jos išsklaidė jai kilusias dideles abejones, ir dėl to pripažinti, kad susijungimas yra suderinamas su vidaus rinka“.
56.
Tai, kad Bendrasis Teismas ginčijamame sprendime aiškiai nenurodė Susijungimų reglamento 30 konstatuojamosios dalies ir Pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 9 punkto, nereiškia, priešingai, nei teigia American, kad jis neatsižvelgė į įsipareigojimų tikslus, nustatytus taikytinuose teisės aktuose.
57.
Vadinasi, Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, atsižvelgė į Susijungimų reglamente numatytų konkurencijos gynimo priemonių tikslą. Taigi šiuo klausimu sprendime nepadaryta jokios teisės klaidos.
b) Dėl to, kaip Bendrasis Teismas atsižvelgė į susijungimo šalių įsipareigojimus
58.
Bendrovė American teigia, kad skundžiamame sprendime neatsižvelgta į konkretų susijungiančių šalių įsipareigojimų tikslą, t. y. atkurti maršrute LHR–PHL prarastą konkurenciją, o dėl to sąvoka „tinkamas naudojimas“ turėtų būti aiškinama siauriau.
59.
Šiuo atžvilgiu ji tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 30 punkte Bendrasis Teismas nepateikė nuorodos į esminius Komisijos išvadų dėl šių įsipareigojimų elementus, be kita ko, nurodytus sprendimo suteikti leidimą 176, 178–181, 186 ir 197–199 punktuose. Konkrečiai kalbant, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nenurodė, be kita ko, konkurencijos gynimo priemonių dydžio ir apimties svarbos, dėl koncentracijos atsiradusio augimo, galimybių patekti į rinką, kad galutiniai įsipareigojimai padės užtikrinti pakankamą oro transporto bendrovių konkurenciją maršrute LHR–PHL, ar struktūrinio konkurencijos gynimo priemonės pobūdžio.
60.
Be to, nors skundžiamame sprendime primenama jurisprudencija, pagal kurią įsipareigojimai turi būti tiesioginis ir pakankamas atsakas, aiškiai išsklaidantis visas rimtas abejones dėl ginčijamos operacijos, American skundžiasi, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, nepritaikė konkurencijos gynimo priemonės veiksmingumo logikos, nes sutiko, kad Delta nepanaudotų 470 korekcinių laiko tarpsnių.
61.
American teigia, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas atitinkamas įsipareigojimų nuostatas pagal jų tikslą, skundžiamo sprendimo 250–278 punktuose atsižvelgė tik į ankstesnių teisių tikslą padidinti laiko tarpsniams būdingą patrauklumą, tačiau neįvertino paties šių įsipareigojimų tikslo, t. y. kompensuoti konkurencijos praradimą dėl vienos iš susijungimo šalių atsisakymo teikti kasdienes paslaugas, užtikrinant pakankamą patekimą į rinką. Šiuo klausimu American pažymi, kad tai, ar faktinis laiko tarpsnių naudojimas atitinka šį tikslą, yra esminis veiksnys priimant bet kokį sprendimą dėl ankstesnės teisės.
62.
Galiausiai American teigia, kad skundžiamo sprendimo 266 ir 267 punktuose Bendrasis Teismas supainiojo ankstesnių teisių tikslą su „tinkamo naudojimo“ sąlyga, kad būtų galima pasinaudoti šiomis teisėmis. Jos nuomone, jeigu įsipareigojimu dėl laiko tarpsnių buvo siekiama atkurti vienos iš susijungimo šalių kasdienę paslaugą, kad būtų visiškai išspręsta konkurencijos problema, faktinis šių tarpsnių panaudojimas šiam tikslui pasiekti ne tik visiškai suderinamas su „tinkamo naudojimo“ nustatymu ir sprendimu suteikti ar nesuteikti ankstesnes teises, bet iš tikrųjų yra esminis šios analizės aspektas.
63.
Šiuo klausimu iš pradžių norėčiau pažymėti, kad American argumentas grindžiamas prielaida, jog konkurencijos gynimo priemonių, priimtų atliekant susijungimo kontrolę, bendrasis tikslas ir konkretus galutinių įsipareigojimų tikslas yra atkurti kasdienę paslaugą, kurią anksčiau teikė viena iš susijungimo šalių.
64.
Toliau pateikiamas šių įsipareigojimais siekiamo tikslo nagrinėjamas įrodo, kad ši prielaida yra klaidinga.
65.
Primenu, kad susijungimo šalių prisiimtų įsipareigojimų tikslas buvo išsklaidyti Komisijos nurodytas dideles abejones dėl sandorio suderinamumo su vidaus rinka, kurios kitu atveju būtų kilusios. Iš tikrųjų po koncentracijos susikūręs subjektas būtų vienintelis oro vežėjas, teikiantis tiesiogines paslaugas maršrutu LHR–PHL. Be to, Komisija nustatė, kad laiko tarpsnių LHR nebuvimas buvo pagrindinė kliūtis pradėti veiklą maršrute, dėl kurio kilo didelių abejonių (
8
).
66.
Taigi šiais įsipareigojimais buvo siekiama visiškai išspręsti su konkurencija susijusias problemas maršrute LHR–PHL, pašalinant (arba gerokai sumažinant) kliūtis, trukdančias patekti į rinką LHR, kad potencialus rinkos dalyvis galėtų pakankamai, laiku ir tikėtinai pradėti veiklą šiame maršrute.
67.
Minėtuose įsipareigojimuose dėl laiko tarpsnių, kurių atsisakė susijungimo šalys ir perėmė potencialus rinkos dalyvis, numatyta, kad jie turi būti naudojami „konkurencingai oro paslaugai teikti“, kuri galutiniuose įsipareigojimuose apibrėžiama kaip „reguliari keleivinio oro transporto be tarpinio nusileidimo [paslauga] tarp [LHR ir PHL] oro uostų poros“ (
9
). Kad galėtų teikti „konkurencingas oro susisiekimo paslaugas“, potencialus rinkos dalyvis neprivalėjo vykdyti tam tikro skaičiaus skrydžių per dieną. Iš tikrųjų, nors Įsipareigojimų 1.1 nuostatoje tik nurodomas didžiausias korekcinių laiko tarpsnių, kurių buvo atsisakyta, skaičius, vis dėlto nenustatomas fiksuotas ir privalomas dažnių, kuriuos turi naudoti potencialus rinkos dalyvis, skaičius.
68.
Be to, naudojimosi laikotarpiu naujojo rinkos dalyvio gauti laiko tarpsniai galėjo būti naudojami tik maršrute LHR–PHL. Remiantis galutinių įsipareigojimų 1.10 punktu, ankstesnės teisės buvo įgyjamos tik tuo atveju, jei per šį laikotarpį tie laiko tarpsniai buvo „tinkamai naudojami“ maršrute LHR–PHL. Įgijęs šias teises naujasis rinkos dalyvis galėjo nuolat išlaikyti šiuos laiko tarpsnius ir juos naudoti bet kuriame kitame maršrute ar miestų poroje.
69.
Remiantis tuo, kas išdėstyta pirma, galima daryti toliau išdėstytas išvadas.
70.
Pirma, įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių yra konkurencijos gynimo priemonė, kuria siekiama palengvinti patekimą į LHR–PHL maršrutą, pašalinant pagrindinę kliūtį ateiti į rinką, tačiau nenurodant konkretaus skrydžių, kuriuos turėtų vykdyti potencialus (-i) rinkos dalyvis (-iai), skaičiaus. Taigi, priešingai, nei teigia American, nė viename iš įsipareigojimų punktų nereikalaujama, kad potencialus rinkos dalyvis įsipareigotų 100 % panaudoti prašomus korekcinius laiko tarpsnius arba pagrįstų bet kokį nukrypimą nuo savo pasiūlymo.
71.
Antra, šios įsipareigojimo tikslas – atkurti ne kasdienes US Airways paslaugas, o konkurencinį spaudimą, kurį US Airways darė iki susijungimo. Taigi, įsipareigojimu dėl laiko tarpsnių užtikrinama, kad po šio susijungimo susidariusiam subjektui būtų taikomi apribojimai dėl realaus ar galimo atėjimo į rinką. Perleidžiant laiko tarpsnius naujam rinkos dalyviui, įsipareigojimais siekiama užtikrinti, kad naujasis rinkos dalyvis galėtų laiko tarpsniais naudotis tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir US Airways iki susijungimo (
10
).
72.
Trečia, US Airways kasdienės paslaugos atkūrimas taip pat nėra išankstinė sąlyga, kad potencialias rinkos dalyviui ar rinkos dalyviams būtų suteiktos ankstesnės teisės.
73.
Ketvirta, kaip Bendrasis Teismas nustatė ginčijamo sprendimo 257–261 punktuose, ankstesnių teisių tikslas – padidinti įsipareigojimo dėl laiko tarpsnių veiksmingumą, prisidedant prie bendro tikslo visiškai išspręsti Komisijos nustatytas konkurencijos problemas, sudarant palankesnes sąlygas pakankamam, savalaikiam ir tikėtinam patekimui į maršrutą LHR–PHL.
74.
Be to, pažymiu, kad, priešingai apeliaciniame skunde suformuluotiems American prieštaravimams, Bendrasis Teismas atsižvelgė į jos nurodytą tikslą, kad įsipareigojimais buvo siekiama atkurti operacijos nulemtą augimą. Bendrasis Teismas aiškiai atmetė šį argumentą, kaip nepagrįstą nei sprendimu suteikti leidimą ir ginčijamu sprendimu, nei įsipareigojimais, ir kaip nesuderinamą su pačia ankstesnių teisių prigimtimi bei Komisijos diskrecija priimti susijungimo šalių pasiūlytas konkurencijos gynimo priemones (
11
). Taip pat reikėtų pažymėti, kad nė viena šios išvados 59 punkte cituojama sprendimo suteikti leidimą ištrauka nepagrindžia American pozicijos.
75.
Galiausiai manau, kad reikia atmesti šios išvados 61 punkte išdėstytą American argumentą, kad Bendrasis Teismas dėmesį sutelkė tik į ankstesnių teisių tikslą padidinti korekcinių laiko tarpsnių patrauklumą, neatsižvelgdamas į platesnį įsipareigojimų tikslą – užtikrinti, kad būtų įgyvendinta veiksminga dėl koncentracijos, apie kurią pranešta, kilusių konkurencijos problemų sprendimo priemonė.
76.
Kaip paaiškinta šios išvados 72 ir 73 punktuose, ankstesnių teisių suteikimu nebuvo siekiama atskiro tikslo – tebuvo siekiama prisidėti prie bendro įmonių tikslo visiškai išspręsti konkurencijos problemas maršrute LHR–PHL. Taigi į šiuos įsipareigojimus įtraukiant teises į laiko tarpsnius buvo siekiama palengvinti patekimą į rinką, kad laiko tarpsnių pasiūla taptų patrauklesnė, siekiant paskatinti oro transporto bendroves prašyti naudoti korekcinius laiko tarpsnius ir pradėti teikti konkurencingas oro susisiekimo paslaugas maršrutu LHR–PHL, taip užtikrinant veiksmingą minėtų įsipareigojimų įgyvendinimą. Todėl akcentuodamas ankstesnių teisių tikslą Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos.
c) Dėl to, kaip Bendrasis Teismas atsižvelgė į visą įsipareigojimų korekcinę sistemą
77.
Bendrovė American tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai aiškino „tinkamo naudojimo“ sąvoką, nes atskirai išnagrinėjo tiktai įsipareigojimų 1.13 nuostatą ir neatsižvelgė į visą įsipareigojimų korekcinę sistemą. Jos nuomone, aiškinant kontekstą reikia atsižvelgti bent į įsipareigojimų 1.1, 1.24, 1.26, 1.27, 1.10 ir 1.11 nuostatas. Šios nuostatos kartu sudaro nuoseklią sistemą, kuria siekiama pagrindinio nustatytos konkurencijos gynimo priemonės tikslo – „visapusiškai išspręsti“ konkurencijos problemą.
78.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip teisingai nurodė Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 204, 205, 214, 223–227 ir 235–249 punktuose, kontekstinis arba sisteminis aiškinimas nereiškia, kad teisės nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į visas kitas teksto, į kurį ji įtraukta, nuostatas. Todėl šias kitas nuostatas būtina vertinti tik tiek, kiek jos yra svarbios.
79.
Antra, kalbant apie visos įsipareigojimais sukurtos korekcinės sistemos analizę, reikia pažymėti, kad iš skundžiamo sprendimo teksto matyti, jog Bendrasis Teismas nagrinėjo kitas galutinių įsipareigojimų nuostatas, įskaitant tas, kuriomis remiasi American. Vis dėlto jų svarba analizuojant sąvoką „tinkamas naudojimas“ buvo atmesta, nes šios nuostatos nesusijusios su ankstesnių teisių suteikimu. Šiuo klausimu reikia pasakyti, kad galutinių įsipareigojimų 1.1, 1.24, 1.26 ir 1.27 nuostatose reglamentuojamas potencialaus dalyvio pasiūlymas ir jos yra svarbios suteikiant korekcinius laiko tarpsnius, o ne ankstesnes teises.
80.
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas nustatė skundžiamo sprendimo 239 punkte, vienintelė galutinių įsipareigojimų nuostata, kuri iš tikrųjų susijusi su atitinkamų laiko tarpsnių naudojimu, yra 1.13 punktas, susijęs su nesąžiningu naudojimu. Kalbant konkrečiau, galutinių įsipareigojimų 1.13 punkto b papunktyje nurodomas dažnių, kurie turi būti naudojami, skaičius, siekiant užtikrinti, kad naudojimasis mažesniu už potencialaus rinkos dalyvio pasiūlytąjį dažnių skaičiumi nebūtų laikomas piktnaudžiavimu. Toks naudojimas turi atitikti reglamento dėl laiko tarpsnių 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą principą „naudojami laiko tarpsniai arba prarasti laiko tarpsniai“, pagal kurį iš esmės numatoma, kad oro vežėjas, norėdamas pasinaudoti jam skirtais laiko tarpsniais kitu laikotarpiu, turi įrodyti, kad tuos laiko tarpsnius naudojo ne mažiau kaip 80 % tvarkaraščių sudarymo, kuriam šie laiko tarpsniai buvo skirti, laiko (toliau – 80 ir 20 taisyklė).
81.
Be to, kaip paminėta šios išvados70 punkte, nė viename iš galutinių įsipareigojimų punktų nereikalaujama, kad potencialus rinkos dalyvis įsipareigotų 100 % išnaudoti korekcinius laiko tarpsnius, kuriuos jis prašė naudoti, arba pagrįstų bet kokį nukrypimą nuo savo pasiūlymo.
82.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad vienintelio pagrindo pirmoji dalis turi būti atmesta.
B.
Dėl vienintelio pagrindo antros dalies
83.
Vienintelio skundo pagrindo antroje dalyje American iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai nusprendė, jog sąvoka „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“.
84.
Šiuos argumentus sudaro dvi dalys. Pirma, American teigia, kad, sąvoką „tinkamas naudojimas“ aiškinant pagal nesąžiningo naudojimo nebuvimo kriterijų, nustatomas toks laiko tarpsnių naudojimo lygis, kuris neatitinka pačių susijungimo šalių nustatytų įsipareigojimų tikslų. Antra, American mano, kad Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime padarė kelias klaidas, nes nusprendė, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“.
85.
Savo ruožtu Komisija ir Delta teigia, kad nė vienas iš argumentų, kuriuos American išdėstė šioje apeliacinio skundo dalyje, neįrodo, kad atlikdamas analizę Bendrasis Teismas padarė klaidų.
1. Dėl naudojimo intesnyvumo, atitinkančio „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimą
86.
American teigia, kad kiekvienu atveju, kai nebuvo panaudotas korekcinis laiko tarpsnis, tikslas „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemą nebuvo pasiektas, ir tai yra „didelė kliūtis veiksmingai konkurencijai“. Bendrovės teigimu, nors Komisija turi plačią diskreciją nagrinėti, ar įsipareigojimai yra pakankamas atsakas ir gali išsklaidyti visas dideles abejones, ji negali pakeisti šių privalomų įsipareigojimų, pateikdama tokį sąvokos „tinkamas naudojimas“ išaiškinimą, kuris neatitinka įsipareigojimų tikslų ir sąlygų.
87.
Manau, kad šis argumentas turėtų būti atmestas, ypač atsižvelgiant į tai, kad reikalavimas panaudoti laiko tarpsnius pirmumo teisėms suteikti, kuriam pritaria American, prieštarauja įsipareigojimų nuostatoms ir tikslams ir gali pakenkti jų veiksmingumui.
88.
Pirma, jei būtų priimtas American siūlomas aiškinimas, bet kuris potencialus rinkos dalyvis privalėtų pasiekti aukštesnį nei 80 % naudojimo lygį, kuris yra šio sektoriaus standartas (
12
). Nėra jokios priežasties, dėl kurios Delta, norėdama įgyti ankstesnes teises, turėtų laikytis griežtesnių veiklos sąlygų nei tos, kurios buvo numatytos referencinėje reguliavimo sistemoje ir dėl to US Airways buvo taikomos iki operacijos, o American – po susijungimo.
89.
Antra, aukštesnio naudojimo intensyvumo nustatymas bet kuriam galimam naujam rinkos dalyviui, palyginti su jo konkurentais, prieštarautų poreikiui užtikrinti vienodas konkurencijos sąlygas maršrute LHR–PHL. Taigi toks reikalavimas atimtų iš Delta lankstumą, kurį suteikia „80 ir 20 taisyklė“, ir ji atsidurtų nepalankioje padėtyje, palyginti su American, kuri ir toliau remtųsi šia taisykle. Kadangi įsipareigojimų tikslas – užtikrinti veiksmingą konkurenciją maršrute LHR–PHL, Delta padėtis turėtų būti panaši į bet kurios kitos oro transporto bendrovės, visų pirma tuo maršrutu skraidančių oro transporto bendrovių, padėtį. Vadinasi, tik naujam rinkos dalyviui naudojant laiko tarpsnius ir laikantis galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatos sąlygų, užtikrinama, kad naujas rinkos dalyvis, šiuo atveju Delta, galėtų vykdyti skrydžius tokiomis pat sąlygomis, kaip jo pagrindinis konkurentas, t. y. American.
90.
Trečia, American pozicija yra nesuderinama su konkrečiu įsipareigojimų tikslu palengvinti patekimą į LHR–PHL maršrutą. Nustačius aukštesnį naudojimo intensyvumą nei sektoriaus standartas, kiltų pavojus, kad bet kuris potencialus rinkos dalyvis bus atgrasytas, įsipareigojimai netektų skatinamojo poveikio dėl ankstesnių teisių įtraukimo ir sumažėtų įsipareigojimo dėl laiko tarpsnių veiksmingumas.
91.
Ketvirta, jei būtų priimtas American siūlomas aiškinimas, kiltų pavojus, kad bus pažeistas teisinis saugumas, kuris yra būtinas siekiant užtikrinti ginčijamo sprendimo taikymą ir įsipareigojimų veiksmingumą. Šiuo atžvilgiu noriu pažymėti, kad, kaip skundžiamo sprendimo 125 ir 275 punktuose teisingai nurodė Bendrasis Teismas, įsipareigojimai ne tik padeda pašalinti dideles abejones dėl koncentracijos suderinamumo su vidaus rinka, bet ir yra svarbūs trečiosioms šalims, kurios perima susijungimo šalių veiklą, nes šiuose įsipareigojimuose nustatyta didžioji dalis tokios veiklos perėmimo sąlygų. Šiuo tikslu svarbu, kad ankstesnių teisių suteikimui taikomi kriterijai būtų aiškūs ir patikrinami, kad nebūtų galimybės juos savavališkai vertinti. Taigi, jei būtų laikomasi American pozicijos, tai reikštų, kad bet koks nukrypimas nuo laiko tarpsnių perėmėjo, šiuo atveju Delta, pasiūlymo turėtų būti grindžiamas neaiškiais, įsipareigojimuose nenurodytais kriterijais. Kaip skundžiamo sprendimo 250 punkte teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, bet kuriam potencialiam dalyviui reikalingas teisinis saugumas užtikrinamas vien aiškinimu, kad „tinkamas naudojimas“ suprantamas kaip „nesąžiningo naudojimo“ pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą nebuvimas.
92.
Penkta, dera pažymėti, jog tam, kad nustatytas konkurencijos problemas būtų galima pašalinti koncentracijos dalyvių siūlomais įsipareigojimais, juos turi būti galima veiksmingai vykdyti ir stebėti (
13
). Tačiau dėl šios išvados ankstesniame punkte nurodytų priežasčių šią sąlygą atitinka tik nuoroda į galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
93.
Šešta, toks ankstesnių teisių suteikimo sąlygų aiškinimas iš esmės dėl jo netikslumo negalėjo būti priimtas I etape, kurio tikslas, primenu, yra išsklaidyti bet kokias dideles abejones dėl koncentracijos suderinamumo su bendrąja rinka (
14
).
94.
Be to, manau, reikia atmesti American argumentą, kad Bendrasis Teismas ginčijamo sprendimo 291 punkte padarė klaidą, kai nusprendė, jog tai, kad Delta laiko tarpsnių panaudojimo intensyvumas svyruoja nuo 76,4 % iki 81 %, negali reikšti, kad buvo pažeistas įsipareigojimų tikslas. Šiuo klausimu American primena, kad Delta neįvykdė 470 skrydžių (iš viso į abi puses) maršrutu LHR–PHL, todėl konkretus įsipareigojimuose nustatytas tikslas nebuvo pasiektas, nes šių laiko tarpsnių galiausiai neužpildė nė viena oro transporto bendrovė. Apeliantės teigimu, šis rezultatas yra svarbus požymis, kad „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“ yra teisiškai klaidingas „tinkamo naudojimo“ sąvokos išaiškinimas.
95.
Reikia pažymėti, kad, pirma, American pateiktas argumentas dėl metodikos, kurią Komisija taikė apskaičiuodama panaudojimo intensyvumą, yra susijęs su faktiniais klausimais [ir faktinių aplinkybių vertinimais], kurie buvo galutinai išspręsti skundžiamo sprendimo 285–291 punktuose ir kurių iškraipymo klausimo apeliantė nekėlė. Antra, skundžiamo sprendimo 90, 290 ir 294 punktuose pažymėta, kad nors apeliantė kritikuoja Delta nepakankamo laiko tarpsnių panaudojimo mastą, ji neginčija, kad Delta juos panaudojo pagal „80 ir 20 taisyklę“.
2. Dėl kitų aspektų, kuriais remiantis galima pritarti sąvokos „tinkamas naudojimas“ kaip „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimo aiškinimui
96.
Pirma, American teigia, kad skundžiamo sprendimo 95, 103, 104 ir 207 punktuose Bendrasis Teismas nepagrįstai rėmėsi įprastine sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšme, kad galėtų nuspręsti, kad ją galima suderinti su sąvoka „tinkamas naudojimas“. American mano, kad Bendrasis Teismas turėjo pripažinti, kad įprastinė sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšmė apima bet kokią situaciją, kaip antai nagrinėjamą šioje byloje, kai pažadų, duotų siekiant gauti teisinį pranašumą, t. y. ankstesnes teises, buvo nesilaikoma be pakankamo pagrindo.
97.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš skundžiamo sprendimo aiškiai matyti, jog Bendrasis Teismas savo išvadas grindė ne įprastine sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšme ir pažodiniu aiškinimu. Būtent dėl to, kad ginčijamo sprendimo 107 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog pažodinis aiškinimas „nėra įtikinamas“, jis įsipareigojimus aiškino atsižvelgdamas į kontekstą.
98.
Antra, American teigia, kad ginčijamo sprendimo 209 ir 210 punktuose Bendrasis Teismas nepagrįstai rėmėsi aplinkybe, jog nuostatos dėl „nesąžiningo naudojimo“ išdėstytos bylos IAG / bmi dalyje, susijusioje su „ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimu“, ir nusprendė, kad šie terminai reiškia „netinkamą naudojimą“. Šiuo klausimu American pažymi, kad šioje byloje prisiimtuose įsipareigojimuose minėtos antraštės nėra. Be to, jos nuomone, ši įsipareigojimų dalis byloje IAG / bmi, kuri turėjo būti siejama su „ankstesnėmis teisėmis“, iš tikrųjų buvo susijusi su kitais aspektais, kurie nesvarbūs aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“.
99.
Kaip paaiškinta šios išvados 6 punkte, įsipareigojimai IAG / bmi byloje panaudoti kaip pavyzdys šioje byloje nagrinėjamiems įsipareigojimams. Be to, kaip matyti iš šios išvados 118 ir 119 punktų, jeigu šalys būtų norėjusios nesilaikyti šio modelio arba pateikti kitokį įsipareigojimų aiškinimą nei minėtoje byloje pateiktas jų aiškinimas, tai turėjo būti nurodyta įsipareigojimuose. Tuo remiantis darytina išvada, kad tai, jog, viena vertus, byloje IAG / bmi prisiimtuose įsipareigojimuose yra antraštė „Ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimas“, ir tai, jog, kita vertus, kelios nuostatos, nesusijusios su šių teisių suteikimu, taip pat yra įtrauktos į skirsnį „Ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimas“, nepaneigia skundžiamo sprendimo 209 punkte išdėstyto argumento, kad byloje IAG / bmi prisiimti įsipareigojimai yra tinkamas pagrindas aiškinti įsipareigojimus šioje byloje (
15
).
100.
Trečia, American tvirtina, kad skundžiamame sprendime nebuvo nuosekliai ir išsamiai išnagrinėtas tvirtinimas, kad galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostata dėl sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ yra „tinkamo naudojimo“ nustatymo kriterijus. Be to, American atkreipia dėmesį į kelias teisės klaidas, kurias Bendrasis Teismas galbūt padarė šiame argumentavime, ypač ginčijamo sprendimo 236–240, 276 ir 277 punktuose.
101.
Mano nuomone, nors ginčijamo sprendimo struktūra iš tikrųjų ne visada yra labai aiški ir kartais apsunkina jo skaitymą bei supratimą, vis dėlto toks tvirtinimas nėra požymis, jog Bendrasis Teismas suklydo vertindamas, jog „nesąžiningo naudojimo“ sąvoka yra „tinkamo naudojimo“ nustatymo kriterijus.
102.
Ketvirta, American kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad skundžiamo sprendimo 279–292 punktuose jis padarė akivaizdžią aiškinimo klaidą, kai nusprendė, jog įsipareigojimų „kontekstinis aiškinimas“ turi būti atliekamas atsižvelgiant į reglamentą dėl laiko tarpsnių. Pirma, ji tvirtina, kad toks vertinimas negali būti suderinamas su galutinių įsipareigojimų preambulės trečios pastraipos formuluote, nes šioje nuostatoje šis reglamentas nenurodytas tarp tekstų, pagal kuriuos turi būti aiškinami šie įsipareigojimai, nors jis vis dėlto yra minimas kitose minėtų įsipareigojimų dalyse. Antra, ji teigia, kad reglamento dėl laiko tarpsnių tikslas neatitinka Susijungimų reglamente numatytų konkurencijos gynimo priemonių ir šioje byloje taikytų konkrečių konkurencijos gynimo priemonių tikslų.
103.
Pirmiausia pažymiu, kad tai, jog įsipareigojimuose konkrečiai paminėtas reglamentas dėl laiko tarpsnių, neleidžia abejoti, kad jis yra vienas iš elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti atliekant kontekstinę analizę. Taip pat norėčiau atkreipti dėmesį į tai, kad galutinių įsipareigojimų preambulės trečioje pastraipoje teigiama, kad jie turi būti aiškinami, be kita ko, atsižvelgiant į „bendrąją Sąjungos teisės sistemą“. Taigi Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 124 punkte pažymėjo, kad reikia atsižvelgti į reglamentą dėl laiko tarpsnių paskirstymo, nes jis yra „bendrosios Sąjungos teisės sistemos“ dalis.
104.
Antra, kaip paaiškinta šios išvados 80 ir 88 punktuose, kadangi šiame reglamente numatytas panaudojimo intensyvumas yra sektoriaus standartas, Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad Delta galėjo tikėtis vykdyti veiklą remdamasi referenciniu teisiniu pagrindu. Be to, kadangi reglamento dėl laiko tarpsnių 10 straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatos yra Sąjungos referencinis teisinis pagrindas, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 283 punkte teisingai nusprendė, jog buvo galima tikėtis, kad, jeigu ankstesnių teisių suteikimo sąlygos būtų nukrypusios nuo to pagrindo, tai būtų aiškiai numatyta galutinių įsipareigojimų tekste, o nagrinėjamu atveju taip nėra.
105.
Trečia, galiausiai manau, kad, priešingai, nei teigia American, tai, kad Reglamentu dėl laiko tarpsnių siekiama kitokių tikslų nei Susijungimų reglamentu, netrukdo į jį atsižvelgti vykdant koncentracijų kontrolę. Taigi, kaip paaiškinta šios išvados 89 punkte, 80 ir 20 taisyklės taikymas grindžiamas ne tik oro eismo sumetimais, bet ir yra būtinas siekiant užtikrinti vienodas konkurencijos sąlygas bendrovei Delta ir jos pagrindinei konkurentei maršrute LHR–PHL, t. y. bendrovei American. Taip pat norėčiau priminti, kad Komisija, vykdydama savo misiją, privalo išnagrinėti visus svarbius aspektus, susijusius su siūloma konkurencijos gynimo priemone, atsižvelgdama į rinkos, kurioje kyla konkurencijos problemų, struktūrą ir ypatumus (
16
).
106.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, vienintelio pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
C.
Dėl vienintelio pagrindo trečios dalies
107.
Vienintelio pagrindo trečioje dalyje American iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, RM formos turiniui suteikė pernelyg didelę ir nepagrįstą reikšmę.
1. Dėl trečiosios dalies priimtinumo
108.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Komisija teigia, jog šis argumentas nepriimtinas, nes nebuvo pateiktas pirmoje instancijoje.
109.
Vis dėlto manau, kad American argumentas yra priimtinas tiek, kiek juo ginčijami skundžiamame sprendime Bendrasis Teismo išdėstyti vertinimai, pagal kuriuos RM formoje pateikta informacija rodo, kad formuluotė „laikantis pasiūlymo“ nėra reikšminga aiškinant galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamą sąvoką „tinkamas naudojimas“.
2. Siūloma analizė
110.
Pirma, American teigia, kad RM forma yra parengiamasis dokumentas, todėl skundžiamame sprendime išdėstyta analizė neatitinka Sąjungos jurisprudencijos, pagal kurią „parengiamasis darbas“ nelaikomas aiškinimo metodu, galinčiu pakeisti Sąjungos teisės nuostatos turinį ar tikslą.
111.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip skundžiamo sprendimo 122 ir 123 punktuose teisingai nurodė Bendrasis Teismas, RM formos egzistavimas tiesiogiai grindžiamas Susijungimų reglamentu. Taigi, kadangi pagal preambulės trečiąją pastraipą galutinių įsipareigojimų sąlygos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į šį reglamentą, Bendrasis Teismas savo analizėje pagrįstai atsižvelgė į RM formą (
17
).
112.
Antra, kalbant apie RM formos turinį, Įgyvendinimo reglamento 20 straipsnio 1a dalyje nustatyta, kad įmonės toje formoje turi nurodyti informaciją ir dokumentus, kuriuos jos turi pateikti siūlydamos įsipareigojimus. Beje, to reglamento IV priede nurodyta, kad RM formoje pateikiama informacija yra būtina, kad Komisija galėtų išnagrinėti, ar pateikti įsipareigojimai gali padėti suderinti koncentraciją su vidaus rinka, kad nebūtų sudaryta didelių kliūčių veiksmingai konkurencijai. Be to, atkreipiu dėmesį, kad pranešimo apie konkurencijos gynimo priemones 7 punkte taip pat daroma nuoroda į RM formą ir teigiama, kad susijungimo šalys, kurios vienintelės turi visą reikiamą informaciją, privalo pateikti „visą tokią turimą informaciją, kuri būtina“, kad Komisija galėtų įvertinti siūlomas konkurencijos gynimo priemones.
113.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad RM forma yra ne vien parengiamasis dokumentas, kaip teigia apeliantė, kartu tai įsipareigojimus papildantis dokumentas, kuris, kaip skundžiamo sprendimo 133 punkte nurodė Bendrasis Teismas, yra skirtas būtent padėti Komisijai įvertinti siūlomų konkurencijos gynimo priemonių turinį, tikslą, perspektyvumą ir veiksmingumą bei apibūdinti pačios įmonės supratimą apie šias konkurencijos gynimo priemones.
114.
Trečia, reikia pažymėti, kad nors RM formos analizė iš tiesų užima svarbią vietą ginčijamame sprendime (
18
), reikia atmesti American argumentą, kad Bendrasis Teismas šiai formai suteikė pernelyg didelę reikšmę. Iš tikrųjų iš skundžiamo sprendimo gana aiškiai matyti, kad RM formos analizė yra tik vienas iš elementų, į kuriuos Bendrasis Teismas atsižvelgė atlikdamas kontekstinę analizę ir darydamas išvadą, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ gali būti aiškinama kaip „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimas, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą (
19
).
115.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nustatė, kad galutinių įsipareigojimų sąlygos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į RM formą.
116.
Antra, American tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą aiškindamas įsipareigojimų 1.9 nuostatą, ypač kiek tai susiję su termino „laikantis pasiūlymo“ teisinėmis pasekmėmis, atsižvelgiant į RM formą. Jos nuomone, tokia formuluotė nėra tik įsipareigojimų „kalbinis variantas“, nes ji suformuluota remiantis kitais pavyzdiniais įsipareigojimais, kuriems neseniai pritarė Komisija.
117.
Dėl toliau nurodytų priežasčių manau, kad šis argumentas taip pat pasmerktas žlugti.
118.
Reikėtų priminti, kad Komisija aiškiai pareikalavo, jog susijungimo šalių pasiūlytuose įsipareigojimuose būtų numatytos ankstesnės teisės, kokios buvo pateiktos byloje IAG / bmi, kad koncentracijos operacija būtų pripažinta suderinama su vidaus rinka. Todėl susijungiančių šalių Komisijai pateiktos RM formos 3 skirsnyje aiškiai nurodyta, kad įsipareigojimai grindžiami sprendimo byloje IAG / bmi įsipareigojimais ir kad punktai, kuriuose kurių šalys nukrypo nuo tų įsipareigojimų, nurodomi RM formoje (
20
). Be to, susijungimo šalys paaiškino, kad šie punktai neapima „nereikšmingų kalbinių variantų“ ar paaiškinimų, kurių reikia dėl konkrečių aplinkybių. Kiek tai susiję su nuostatomis dėl ankstesnių teisių, pažymėtina, kad RM formoje nenustatyta jokio nukrypimo nuo byloje IAG / bmi patvirtintų įsipareigojimų.
119.
Taigi skundžiamo sprendimo 143 ir 144 punktuose Bendrasis Teismas teisingai pripažino, kad American privalėjo RM formoje nurodyti bet kokius esminius pakeitimus, palyginti su įsipareigojimų formuluotėmis byloje IAG / bmi, kurios buvo laikomos pavyzdžiu šioje byloje. Tačiau kadangi sąvoka „laikantis pasiūlymo“ nebuvo įtraukta į byloje IAG / bmi nurodytus įsipareigojimus, o šių sąvokų įtraukimas nebuvo įvardytas kaip minėtoje byloje nurodytų įsipareigojimų pakeitimas, skundžiamo sprendimo 139 punkte Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad ši formuluotė laikytina „nereikšmingu įsipareigojimų kalbiniu variantu“.
120.
Šių aplinkybių negalima paneigti American teiginiais, kad formuluotė „laikantis pasiūlymo“ yra perimta iš kitų įsipareigojimų modelių ir kad šioje byloje nagrinėjamame įsipareigojime dėl laiko tarpsnių esama daug nuostatų, perimtų iš įsipareigojimų, nagrinėtų byloje COMP/AT.39595.–A++ (
21
). Iš tikrųjų vienintelis pasiūlytų įsipareigojimų modelis, kurio Komisija aiškiai reikalavo, siūlomuose įsipareigojimuose dėl ankstesnių teisių suteikimo, buvo byla IAG / bmi. Todėl kitų įsipareigojimų nuostatos nėra svarbios aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“ ir ankstesnių teisių suteikimą, ypač dėl to, kad kituose nurodytuose įsipareigojimų modeliuose ankstesnės teisės nebuvo numatytos.
121.
Šiuo klausimu norėčiau pabrėžti, kad nors siekdama įrodyti, kad koncentracijos operacija gali būti didelis kliuvinys konkurencijai, Komisija privalo patikrinti susijungimo šalių pateiktą informaciją, vis dėlto negalima reikalauti, kad ji privalėtų iš anksto numatyti bet kokį galimą šių šalių pasiūlytų įsipareigojimų aiškinimą, ypač kai toks aiškinimas nukrypsta ne tik nuo analitinės sistemos, kurią priėmė pačios šalys, ir nuo atitinkamos rinkos sektoriaus orientacinių standartų, bet to aiškiai nematyti iš įsipareigojimų teksto. Iš tikrųjų manau, kad jeigu susijungimo šalys norėjo įsipareigojimus aiškinti kitaip nei byloje IAG / bmi, remdamosi „pasiūlymu“, kaip atskaitos tašku suteikiant ankstesnes teises, tai turėjo būti aiškiai nurodyta RM formoje arba bent jau joje paminėta, kaip Bendrasis Teismas teisingai nurodė ginčijamo sprendimo 138, 149, 151–158 ir 199 punktuose.
122.
Trečia, bendrovė American teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškina galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatą. Šiuo klausimu ji pažymi, kad, teisingai aiškinant formuluotę „laikantis pasiūlymo“ ir 1.9 nuostatą kartu su 1.10 nuostata, iš įsipareigojimų nuostatų matyti, jog dalyvio pasiūlymas turėtų būti laikomas atskaitos tašku atliekant „tinkamo naudojimo“ analizę ir priimant sprendimą, ar suteikti ankstesnes teises.
123.
Dėl šios išvados 64–73 punktuose jau išnagrinėtų priežasčių manau, kad šiam argumentui negalima pritarti.
124.
Be to, kadangi posakis „laikantis pasiūlymo“ buvo įrašytas jau pradiniame susijungimo šalių pateiktame įsipareigojimų pasiūlyme, kuriame nebuvo numatytos ankstesnės teisės, tai rodo, kad šios sąlygos tikslas skyrėsi nuo tikslo nustatyti ankstesnių teisių suteikimo sąlygas (
22
).
125.
Šiomis aplinkybėmis manau, kad vienintelio pagrindo trečioji dalis turi būti atmesta – kaip ir visas apeliacinis skundas.
D.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
126.
Šioje Teisingumo Teismo nagrinėjamoje byloje Delta prašė iš American priteisti bylinėjimosi išlaidas, patirtas ne tik šioje byloje, bet ir per procesą Bendrajame Teisme.
127.
Dėl toliau nurodytų priežasčių manau, kad toks reikalavimas negali būti patenkintas.
128.
Pažymėtina, kad Delta nepateikė jokių prašymų dėl bylinėjimosi išlaidų pirmojoje instancijoje, o Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime nurodė jai padengti savo bylinėjimosi išlaidas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį ir 138 straipsnio 3 dalį.
129.
Be to, taip pat reikia priminti, kad tuo atveju, kai apeliacinis skundas yra nepagrįstas, Teisingumo Teismas priima sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, mutatis mutandis taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
130.
Vis dėlto šios nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad Teisingumo Teismas gali įpareigoti šalį atlyginti kitos proceso Bendrajame Teisme šalies patirtas bylinėjimosi išlaidas tik tuo atveju, jei pastaroji pateikė tokį prašymą Bendrajam Teismui (
23
). Jei taip nėra ir prašymas priteisti bylinėjimosi išlaidas, susijusias su procesu Bendrajame Teisme, buvo pateiktas tik nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme, šis prašymas turi būti atmestas neatsižvelgiant į tai, kad apeliacinis skundas nebuvo patenkintas, kaip nagrinėjamu atveju.
V. Išvada
131.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
American Airlines padengia ne tik savo, bet ir Europos Komisijos bei Delta Air Lines patirtas bylinėjimosi išlaidas (tik susijusias su Teisingumo Teisme vykusiu procesu).
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	Žr. šios išvados 19 punktą.
(
3
)	Žr. 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 802/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 133, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 8 sk., 3 t., p. 88, toliau – Įgyvendinimo reglamentas), IV priedą.
(
4
)	2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamentas dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 24, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40) (toliau – Susijungimų reglamentas).
(
5
)	Toliau – reglamentas dėl laiko tarpsnių.
(
6
)	Žr. Susijungimų reglamento 30 konstatuojamąją dalį ir Pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 5 ir 9 punktus.
(
7
)	Žr. 2015 m. gegužės 13 d. Sprendimą Niki Luftfahrt / Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, 297 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
8
)	Žr. sprendimo suteikti leidimą 180 konstatuojamąją dalį.
(
9
)	Žr. galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatą ir sprendimo suteikti leidimą 160 punktą.
(
10
)	Žr. šios išvados 88 ir 89 punktus.
(
11
)	Žr. skundžiamo sprendimo 262–270 punktus.
(
12
)	Žr. šios išvados 80 punktą.
(
13
)	Žr. Pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 13 nuostatą.
(
14
)	Žr. šios išvados 55 punktą.
(
15
)	Be to, kaip pažymėjo Komisija, iš sprendimo byloje IAG / bmi 644 ir 645 konstatuojamųjų dalių galima spręsti, kad yra ryšys tarp ankstesnių teisių suteikimo ir nesąžiningo naudojimo sąvokų, nes skirsnyje „1.1.3 Ankstesnės teisės“ kalbama tiek apie ankstesnes teises, tiek apie nesąžiningą naudojimą, taigi šios dvi sąvokos susiejamos.
(
16
)	Žr. Pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 12 nuostatą.
(
17
)	Žr. šios išvados 17 ir 54 punktus.
(
18
)	Žr. skundžiamo sprendimo 126–200 punktus.
(
19
)	Žr. skundžiamo sprendimo 292 punktą.
(
20
)	Žr. šios išvados 9–11 punktus.
(
21
)	Byla, kurioje 2013 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2013) 2836 (OL C 201, 2013, p. 8).
(
22
)	Žr. šios išvados 6 punktą.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą Parlamentas / Ripa di Meana ir kt. (C‑470/00 P, EU:C:2004:241, 83–90 punktai).