62024CJ0245_RES
Byla C‑245/24
„Lukoil Bulgaria“ EOODir„Lukoil Neftohim Burgas“ AD
prieš
Komisia za zashtita na konkurentsiata
(Administrativen sad Sofia-oblast prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – SESV 102 straipsnis – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Automobilių degalų sandėliavimo rinka – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Atsisakymas suteikti trečiosioms įmonėms prieigą prie esminės infrastruktūros – Valstybės lėšomis finansuojama infrastruktūra – Šios infrastruktūros privatizavimas“
Prejudiciniai klausimai – Priimtinumas – Prejudicinio sprendimo reikalingumas ir iškeltų klausimų svarba – Nacionalinio teismo vertinimas – Pateiktų klausimų svarbos prezumpcija
(SESV 267 straipsnis)
(žr. 21–25 punktus)
Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės atsisakymas leisti kitai įmonei gauti jos veiklai būtiną produktą ar paslaugą – Atsisakymas suteikti prieigą prie naftos produktų transportavimo ir sandėliavimo infrastruktūros – Dviejų tai pačiai dominuojančią padėtį užimančiai įmonei priklausančių bendrovių atsisakymas suteikti prieigą trečiosioms įmonėms – Atsisakymas, apimantis kelis pažeidimus, kaip tai suprantama pagal nacionalinę teisę – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Vertinimas, atsižvelgiant į bendrą elgesį, dėl kurio priekaištaujama dominuojančią padėtį užimančiai įmonei – Nacionalinės konkurencijos institucijos pareiga išnagrinėti piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi dėl kiekvieno pažeidimo, kaip jis suprantamas pagal nacionalinę teisę – Nebuvimas
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 30–42 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės atsisakymas leisti kitai įmonei gauti jos veiklai būtiną produktą ar paslaugą – Atsisakymas suteikti prieigą prie naftos produktų transportavimo ir sandėliavimo infrastruktūros – Valstybės institucijų išplėtota infrastruktūra prieš dominuojančią padėtį užimančiai įmonei ją įsigyjant arba prieš suteikiant jai išimtines teises – Atsisakymo suteikti prieigą prie šios infrastruktūros piktnaudžiaujamojo pobūdžio vertinimas – Vertinimas pagal kriterijus, parengtus dėl atsisakymo suteikti prieigą prie infrastruktūros, kurią dominuojančią padėtį užimanti įmonė išplėtojo savo veiklai – Sąlygos – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės visiška sprendimų dėl prieigos prie nagrinėjamos infrastruktūros priėmimo autonomija – Dominuojančią padėtį užimanti įmonė, įsigijusi infrastruktūrą arba išimtines teises už per konkurso procedūrą nustatytą kainą ir laikantis jos sąlygų
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 44–57 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Gavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas priėmė sprendimą dėl SESV 102 straipsnio taikymo dominuojančią padėtį užimančios įmonės atsisakymui suteikti prieigą prie esminės infrastruktūros, kuri jai atiteko privatizavus ankstesnį valstybės monopolį, sąlygų.
Pagal 1999 m. sudarytą privatizavimo sutartį Lukoil ekonominė grupė, kuriai priklauso įmonės „Lukoil Bulgaria“ EOOD (toliau – Lukoil Bulgaria) ir „Lukoil Neftohim Burgas“ AD (toliau – Lukoil Burgas), tapo naftos produktų transportavimo ir sandėliavimo infrastruktūros, kurią anksčiau eksploatavo Bulgarijos valstybės įmonė, savininke. Šią infrastruktūrą sudaro trys naftotiekiai, septyni sandėliai ir naftos terminalai.
Po šio privatizavimo pagrindinė naftos produktų gamintoja Bulgarijoje Lukoil Burgas eksploatuoja Burgaso naftos perdirbimo gamyklą ir turi koncesiją eksploatuoti Rosenets uosto terminalą. Lukoil Bulgaria, užsiimanti naftos produktų platinimu, turi visoje Bulgarijos teritorijoje išsidėsčiusius sandėlius, apmokestinamų prekių sandėlius ir nacionalinį degalinių tinklą.
Konstatavus, kad 2020 m. kovo mėn. degalų mažmeninė kaina Bulgarijoje sumažėjo mažiau nei naftos kaina pasaulio rinkose, Komisia za zashtita na konkurentsiata (Konkurencijos apsaugos taryba, Bulgarija) (toliau – Bulgarijos konkurencijos institucija) buvo pavesta ištirti, ar nebuvo padaryta konkurencijos teisės pažeidimų, susijusių su mažmeninių degalų pardavimo kainų nustatymu.
Atlikusi tyrimą ši institucija konstatavo, kad 2016–2021 m. Lukoil Bulgaria ir Lukoil Burgas įvairiais būdais piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi siekdamos bendro antikonkurencinio tikslo, nes atsisakė kitiems degalų gamintojams ar importuotojams suteikti prieigą prie jų eksploatuojamos transportavimo ir sandėliavimo infrastruktūros. Jos, be kita ko, atsisakė suteikti jiems prieigą prie apmokestinamų prekių sandėlių, jūrų sandėlių ir jų turimų naftotiekių (toliau – ginčijami veiksmai).
Bulgarijos konkurencijos institucija nusprendė, kad kai kurie iš šių veiksmų turi būti kvalifikuojami kaip „nepagrįstas atsisakymas tiekti prekę ar teikti paslaugą“, kaip tai suprantama pagal Bulgarijos konkurencijos apsaugos įstatymą, o kiti – kaip „gamybos, prekybos ir techninės plėtros ribojimas vartotojų nenaudai“, kaip tai suprantama pagal šį įstatymą. Atsižvelgdama į tai, kad šie veiksmai buvo įtraukti į bendrą Lukoil grupės strategiją, ši institucija juos vertino kaip vieną SESV 102 straipsnio ir Konkurencijos apsaugos įstatymo nuostatų pažeidimą. Kaip sankciją ji skyrė baudas Lukoil Bulgaria ir Lukoil Burgas.
Lukoil Bulgaria ir Lukoil Burgas apskundė šį sprendimą Administrativen sad Sofia-oblast (Sofijos regiono administracinis teismas, Bulgarija), o šis nusprendė pateikti Teisingumo Teismui kelis prejudicinius klausimus dėl ginčijamų veiksmų nagrinėjimo pagal į SESV 102 straipsnį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Priminęs, kad, kaip teigia Bulgarijos konkurencijos institucija, tam tikri ginčijami veiksmai vertinami kaip atsisakymas suteikti prieigą prie tos pačios esminės infrastruktūros įrenginių, o kiti yra prekybos apribojimai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, pirma, ar ginčijamų veiksmų kvalifikavimas kaip piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį, reikalauja, kad Bulgarijos konkurencijos institucija įrodytų, jog šioje nuostatoje numatytos sąlygos įvykdytos tiek dėl veiksmų, kurie kvalifikuojami kaip prekybos apribojimai, tiek dėl veiksmų, kurie kvalifikuojami kaip atsisakymas suteikti prieigą prie nagrinėjamų įrenginių.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas konstatavo, kad ginčas pagrindinėje byloje susijęs su vienašaliais dviejų tai pačiai įmonei priklausančių bendrovių, kurios buvo individualiai nubaustos iš esmės dėl jų atsisakymo suteikti prieigą prie kelių jų kontroliuojamų įrenginių, kurie atitinkamoje rinkoje kartu sudaro esminę infrastruktūrą, veiksmais. Taigi Lukoil Bulgaria ir Lukoil Burgas kaltinamos tuo, kad, atsižvelgiant į SESV 102 straipsnį, jos vykdė to paties tipo piktnaudžiavimą, o ne skirtingų tipų veiksmus.
Teisingumo Teismas priminė, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos konkurencijos teisėje, kiek joje kalbama apie įmonių veiksmus, kaip lemiamas kriterijus įtvirtintas elgesio rinkoje vientisumas, o formalus įvairių bendrovių atskyrimas, kurį lemia tai, kad jos turi atskirą teisinį subjektiškumą, negali paneigti tokio vientisumo taikant konkurencijos taisykles.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atsakė taip: tam, kad konkurencijos institucija galėtų padaryti išvadą, jog dviejų bendrovių, priklausančių tai pačiai dominuojančią padėtį užimančiai įmonei, veiksmai, kuriais, šios institucijos teigimu, atsisakoma suteikti prieigą prie jų atitinkamai kontroliuojamų įrenginių, priklausančių tai pačiai šios įmonės kontroliuojamai esminei infrastruktūrai, ir šiuo atžvilgiu ribojama prekyba, yra pagal SESV 102 straipsnį draudžiamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, ši institucija neturi konstatuoti, kad šioje nuostatoje nustatytos sąlygos yra įvykdytos tiek dėl veiksmų, kurie laikomi nepagrįstu atsisakymu suteikti prieigą prie šių įrenginių, tiek dėl veiksmų, kurie laikomi prekybos apribojimu, jeigu ji gali įrodyti, kad šios sąlygos tenkinamos dėl bendro piktnaudžiavimo, kuriuo kaltinama ši įmonė.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad Sprendimo Bronner (
1
) 41 punkte nurodytos sąlygos, leidžiančios daryti išvadą, kad atsisakymas suteikti prieigą prie infrastruktūros gali būti laikomas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi, netaikomos, kai šią infrastruktūrą išplėtojo ne dominuojančią padėtį užimanti įmonė savo veiklai, o valdžios institucijos ir dėl jos valstybė šiai įmonei suteikė paslaugų koncesiją arba pastaroji ją įsigijo per privatizavimo procesą.
Sprendimo Bronner 41 punkte Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad atsisakymas suteikti prieigą prie dominuojančią padėtį užimančios įmonės savo veiklai sukurtos ir jai priklausančios infrastruktūros gali būti laikomas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi, jei dėl šio atsisakymo ne tik galėjo būti pašalinta bet kokia prieigos prašančio subjekto konkurencija nagrinėjamoje rinkoje ir jo nebuvo galima objektyviai pateisinti, bet ir jei pati infrastruktūra buvo būtina jo veiklai vykdyti, nes šiai infrastruktūrai nebuvo faktinės ar potencialios alternatyvos.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas pabrėžė, kad būtent būtinybė toliau skatinti dominuojančią padėtį užimančias įmones investuoti į kokybiškų produktų ar paslaugų plėtojimą vartotojų naudai pateisina Sprendimo Bronner 41 punkte nustatytų sąlygų taikymą tuo atveju, kai dominuojančią padėtį užimanti įmonė, pirma, išplėtojo infrastruktūrą savo veiklai ir, antra, yra šios infrastruktūros savininkė. Kadangi šie du kriterijai yra kumuliaciniai, pakanka, kad vienas iš jų nebūtų tenkinamas tam, kad Sprendime Bronner nurodytos sąlygos nebūtų taikomos.
Dėl kriterijaus, pagal kurį dominuojančią padėtį užimanti įmonė turi būti nagrinėjamos infrastruktūros savininkė, Teisingumo Teismas pažymėjo, jog to, kad dominuojančią padėtį užimanti įmonė neturi visiškos sprendimų dėl prieigos prie savo eksploatuojamos infrastruktūros priėmimo autonomijos, pakanka, kad ji nebūtų laikoma jos savininke ir atitinkamai kad nebūtų taikomos Sprendimo Bronner 41 punkte nurodytos sąlygos. Tokiu atveju, atsižvelgiant į tai, kad abu šių sąlygų taikymo kriterijai yra kumuliacinio pobūdžio, klausimas, ar atitinkama infrastruktūra buvo išplėtota dominuojančią padėtį užimančios įmonės veiklai, yra visiškai nereikšmingas.
Priešingai, nei teigia Lukoil Bulgaria ir Lukoil Burgas, tai galioja ir tuo atveju, kai infrastruktūrą, dėl kurios dominuojančią padėtį užimanti įmonė iš tiesų neturi visiškos sprendimų priėmimo autonomijos, sukūrė ir išplėtojo valdžios institucijos naudodamos valstybės lėšas, o paskui ši įmonė ją įsigijo už konkurencingą kainą ir vėliau joje atliko investicijas, neatsižvelgiant į sumokėtos kainos ir atliktų investicijų dydį.
Vis dėlto, kai dominuojančią padėtį užimanti įmonė turi tokią visišką sprendimų priėmimo autonomiją, negalima laikyti, kad to, jog infrastruktūrą sukūrė ar išplėtojo valdžios institucijos arba kad ji buvo sukurta ar išplėtota naudojant valstybės lėšas, pakanka, kad bet kokiu atveju nebūtų taikomos Sprendimo Bronner 41 punkte nurodytos sąlygos. Jeigu dominuojančią padėtį užimanti įmonė už per konkursą nustatytą kainą ir jo sąlygomis įsigijo tokią infrastruktūrą arba išimtines teises, suteikiančias jai sprendimų priėmimo autonomiją, leidžiančią jai visiškai kontroliuoti prieigą prie tokios infrastruktūros, ji prilygsta šios įmonės sukurtai ar išplėtotai infrastruktūrai. Kita vertus, jei būtų nustatyta, kad privatizavimo procedūroje negalėjo būti užtikrintas kainos ir įsigijimo sąlygų konkurencingumas, toks prilyginimas turėtų būti atmestas.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atsakė: SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad Sprendimo Bronner 41 punkte nurodytos sąlygos, leidžiančios daryti išvadą, kad atsisakymas suteikti prieigą prie infrastruktūros gali būti laikomas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi, yra taikomos infrastruktūrai, kurią valdžios institucijos išplėtojo prieš tai, kai dominuojančią padėtį užimanti įmonė ją įsigijo per privatizavimo procesą, arba prieš šiai įmonei pradedant ja naudotis remiantis išimtinėmis teisėmis, kurias jai perdavė šios valdžios institucijos, su sąlyga, kad, pirma, privatizavimo arba išimtinių teisių perdavimo procesas buvo vykdomas sąlygomis, užtikrinančiomis kainos ir kitų privatizavimo sąlygų konkurencingumą, ir, antra, ši įmonė turi visišką sprendimų priėmimo autonomiją dėl prieigos prie šios infrastruktūros.
(
1
)	1998 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569).