TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1987 m. spalio 22 d.(*)„Nacionalinių
teismų kompetencijos pripažinti Bendrijos aktus negaliojančiais
neturėjimas – Sprendimo dėl importo muitų išieškojimo išleidus
prekes galiojimas“Byloje 314/85_dėl Finanzgericht Hamburg
(Vokietijos Federacinė Respublika) Teisingumo Teismui pagal
EEB sutarties 177 straipsnį pateikto prašymo priimti
prejudicinį sprendimą šio teismo nagrinėjamoje byloje tarpFoto-Frost, įsteigtos Ammersbek_irHauptzollamt Lübeck-Ost_dėl
1979 m. liepos 24 d. Tarybos reglamento Nr. 1697/79 dėl
importo arba eksporto muitų, nepareikalautų iš asmens, privalančio juos
sumokėti už prekes, kurioms įforminta muitinės procedūra, sąlygojanti
prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, išieškojimo išleidus prekes
(OL L 197, p. 1) 5 straipsnio 2 dalies bei
1957 m. kovo 25 d. Protokolo dėl Vokietijos vidaus prekybos ir
susijusių problemų išaiškinimo ir dėl Vokietijos Federacinės
Respublikos atžvilgiu priimto 1983 m. gegužės 6 d. Sprendimo,
kuriame Komisija konkrečiu atveju nurodė, jog importo muitai turi būti
išieškoti išleidus prekes, galiojimo_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas Mackenzie Stuart, kolegijų pirmininkai
G. Bosco, J. C. Moitinho de Almeida ir
G. V. Rodriguez Iglesias, teisėjai T. Koopmans,
U. Everling, K. Bahlmann, Y. Galmot, R. Joliet,
T. F. O’Higgins ir F. Schockweiler_generalinis advokatas G. F. Mancini_posėdžio sekretorius J. A. Pompe, kanclerio pavaduotojas_išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:–        Foto-Frost, ieškovės pagrindinėje byloje, atstovaujamos Hamburgo advokato H. Heemann, padedamo eksperto H. Frost_–        Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės, atstovaujamos M. Seidel_–        EB Komisijos, atstovaujamos jos teisės tarnybos darbuotojo J. Sack_susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu, papildytu po 1986 m. gruodžio 16 d. posėdžio_susipažinęs su 1987 m. gegužės 19 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada_priima šįSprendimą1        1985 m.
rugpjūčio 29 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo
1985 m. spalio 18 d., Hamburgo finansų teismas (Finanzgericht
Hamburg) pagal EEB sutarties 177 straipsnį pateikė kelis klausimus,
susijusius, viena vertus, su Sutarties 177 straipsnio,
1979 m. liepos 24 d. Tarybos reglamento Nr. 1697/79 dėl
importo arba eksporto muitų išieškojimo išleidus prekes
(OL L 197, p. 1) 5 straipsnio 2 dalies bei
1957 m. kovo 25 d. Protokolo dėl Vokietijos vidaus prekybos ir
susijusių problemų išaiškinimu, ir, kita vertus, su Vokietijos
Federacinės Respublikos atžvilgiu priimto 1983 m. gegužės 6 d.
Sprendimo, kuriame Komisija konkrečiu atveju nurodė, jog importo muitai
turi būti išieškoti išleidus prekes, galiojimu.2        Šie
klausimai buvo iškelti nagrinėjant bylą, kurioje Ammersbek (Vokietijos
Federacinė Respublika) įsteigta prekybos įmonė Foto-Frost, besiverčianti fotografijos prekių importu, eksportu ir didmenine prekyba (toliau – Foto-Frost),
siekia panaikinti raštą dėl muitų išieškojimo išleidus prekes, kurį
Rytų Liubeko centrinės muitinės įstaiga (Hauptzollamt Lübeck-Ost) išdavė
vadovaudamasi Vokietijos Federacinės Respublikos atžvilgiu 1983 m.
gegužės 6 d. priimtu sprendimu, kuriame Komisija nurodė, jog šių
muitų negalima neišieškoti.3        Išieškojimas buvo susijęs su Foto-Frost
vykdyta prizminių žiūronų, kurių kilmės šalis – Vokietijos Demokratinė
Respublika, importo į Vokietijos Federacinę Respubliką ir išleidimo į
laisvą apyvartą joje procedūra. Foto-Frost buvo nupirkusi šias
prekes iš Danijoje ir Jungtinėje Karalystėje įsteigtų prekybos įmonių,
kurios išsiuntė tas prekes iš atitinkamai Danijoje ir Nyderlanduose
esančių muitinės sandėlių, taikydamos išorinio Bendrijos tranzito
procedūrą.4        Iš
pradžių kompetentingos muitinės įstaigos prekių neapmokestino importo
muitais atsižvelgdamos į tai, kad jų kilmės šalis – Vokietijos
Demokratinė Respublika. Po patikrinimo Hauptzollamt Lübeck-Ost,
centrinė muitinės įstaiga, nusprendė, kad pagal Vokietijos muitų teisės
aktus muitai turėjo būti sumokėti. Tačiau ji nurodė, kad šiuo atveju jų
nereikėtų išieškoti išleidus prekes, nes Foto-Frost įvykdė
Tarybos reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalyje
reikalaujamas sąlygas, pagal kurias „kompetentingos įstaigos gali
neišieškoti importo arba eksporto muitų sumų, nesumokėtų dėl pačių
kompetentingų įstaigų klaidos, kurios pagrįstai negalėjo nustatyti už
atitinkamų sumų sumokėjimą atsakingas asmuo, elgdamasis sąžiningai ir
laikydamasis visų galiojančių nuostatų, susijusių su prekių deklaravimu
muitinei“. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą
matyti, kad Hauptzollamt nusprendė, jog Foto-Frost
teisingai užpildė muitinės deklaraciją, ir negalima reikalauti, kad ji
nustatytų padarytą klaidą, nes formindamos panašias ankstesnes
operacijas kitos muitinės įstaigos jas vertindavo kaip nereikalaujančias
muitų mokėjimo.5        Tačiau
nagrinėjamų muitų sumai viršijant 2000 ekiu, 1980 m. birželio
20 d. Komisijos reglamentas Nr. 1573/80, nustatantis minėto
Tarybos reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalies
įgyvendinimo nuostatas (OL L 161, p. 1), neleidžia Hauptzollamt pačiai priimti sprendimo neišieškoti šių muitų išleidus prekes. Todėl Hauptzollamt
prašymu Federalinis finansų ministras paprašė Komisijos priimti
sprendimą pagal minėto Reglamento Nr. 1573/80 6 straipsnį, ar
nagrinėjamų muitų galima neišieškoti išleidus prekes.6        1983 m.
gegužės 6 d. Komisija priėmė neigiamą sprendimą Vokietijos
Federacinės Respublikos atžvilgiu. Šį sprendimą ji motyvavo tuo, kad
„atitinkamos muitinės įstaigos pačios nepadarė klaidos taikydamos
Vokietijos vidaus prekybą reguliuojančias nuostatas, bet paprasčiausiai
preziumavo, kad importuotojo pateiktose deklaracijose esantys duomenys
yra teisingi, ir jų neužginčijo iš karto; šis veikimo būdas <…>
minėtoms įstaigoms visiškai nekliudo vėliau pakoreguoti apmokestinimą,
kaip tai aiškiai numato 1979 m. liepos 24 d. Tarybos
direktyvos 79/695/EEB dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą procedūrų
suderinimo (OL L 205, p. 19) 10 straipsnis“. Ji
nusprendė, kad „importuotojas taip pat galėjo įvertinti nagrinėjamų
importo operacijų aplinkybes atsižvelgdamas į Vokietijos vidaus prekybą
reguliuojančias nuostatas, kurias jis prašė taikyti; todėl jis galėjo
nustatyti bet kokią šių nuostatų taikymo klaidą; be to, nustatyta, jog
jis nesilaikė visų su muitinės deklaracijomis susijusių galiojančių
teisės aktų nuostatų“.7        Po šio sprendimo Hauptzollamt išdavė raštą dėl išieškojimo išleidus prekes, kurį Foto-Frost ginčija pagrindinėje byloje.8        Foto-Frost kreipėsi į Finanzgericht Hamburg su prašymu sustabdyti šio rašto dėl išieškojimo vykdymą. Finanzgericht
patenkino šį prašymą remdamasis tuo pagrindu, kad nagrinėjamos
procedūros buvo susijusios su Vokietijos vidaus prekyba ir todėl
neapmokestinamos muitais vadovaujantis Protokolu dėl šios prekybos.9        Vėliau Foto-Frost pareiškė ieškinį Finanzgericht Hamburg prašydama panaikinti raštą dėl išieškojimo išleidus prekes. Finanzgericht
suabejojo dėl 1983 m. gegužės 6 d. Komisijos sprendimo
galiojimo, nes manė, jog šiuo atveju įvykdytos visos Tarybos reglamento
Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalyje nurodytos sąlygos, kad
būtų galima neišieškoti išleidus prekes. Ginčijamas raštas dėl
išieškojimo buvo grindžiamas Komisijos sprendimu, todėl Finanzgericht nusprendė, kad galėtų panaikinti šį raštą, tik jei pats Bendrijos sprendimas būtų negaliojantis. Taigi Finanzgericht nusprendė kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo pateikdamas šiuos keturis klausimus:„1.
Ar nacionalinis teismas gali spręsti dėl Komisijos sprendimo, kuris
priimtas pagal 1980 m. birželio 20 d. Komisijos reglamento
(EEB) Nr. 1573/80 (OL L 161, p. 1) 6 straipsnį,
dėl pagal 1979 m. liepos 24 d. Tarybos reglamento (EEB)
Nr. 1697/79 (OL L 197, p. 1) 5 straipsnio
2 dalį priimto sprendimo neišieškoti importo muitų išleidus prekes,
ir kuris nustato, kad sprendimas neišieškoti nagrinėjamų importo muitų
išleidus prekes yra nepagrįstas, galiojimo ir prireikus jo nagrinėjamoje
byloje nuspręsti, priešingai nei minėtas Komisijos sprendimas,
neišieškoti muitų išleidus prekes?2. Tuo
atveju, jei nacionalinis teismas būtų nekompetentingas spręsti dėl
Komisijos priimto sprendimo galiojimo, ar 1983 m. gegužės 6 d.
Komisijos sprendimas (Rink. 3/83) yra galiojantis?3.
Tuo atveju, jei nacionalinis teismas būtų kompetentingas spręsti dėl
Komisijos priimto sprendimo galiojimo, ar Reglamento (EEB)
Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama kaip
suteikianti diskreciją priimti sprendimą, kurį nacionalinis teismas
gali peržiūrėti tik ribotais pagrindais, kad būtų nustatyta, ar jis
priimtas neviršijant įgaliojimų, kuriuos tokiu atveju reikėtų
detalizuoti, pačiam nacionaliniam teismui neturint galimybės priimti
diskrecinio sprendimo, ar kaip suteikianti teisę imtis apsaugos
priemonės pagal teisingumo teisę, kurios teisėtumą teismas gali
nagrinėti visais pagrindais?4. Tuo atveju,
jei pagal Reglamento (EEB) Nr. 1697/79 5 straipsnio
2 dalį būtų negalima neišieškoti muitų, ar prekės, kurių kilmės
šalis Vokietijos Demokratinė Respublika, įvežtos į Vokietijos Federacinę
Respubliką pagal (išorinio) Bendrijos tranzito procedūrą per kitą nei
Vokietija valstybę narę, priklauso Vokietijos vidaus prekybai
1957 m. kovo 25 d. Protokolo dėl Vokietijos vidaus prekybos ir
susijusių problemų prasme ir dėl to, importuojant šias prekes į
Vokietijos Federacinę Respubliką, už jas nereikia mokėti nei muitų, nei
mokesčio nuo importuojamų prekių apyvartos, ar minėti mokesčiai turi
būti sumokami ta pačia tvarka kaip ir už importą iš trečiųjų šalių,
t. y. Bendrijos muitus reikia sumokėti pagal muitų teisės aktų
nuostatas, o mokestį nuo importuojamų prekių apyvartos – pagal
Šeštosios Bendrijos direktyvos dėl valstybių narių įstatymų, susijusių
su apyvartos mokesčiais, suderinimo 2 straipsnio 2 dalį?“10      Išsamesnis bylos aplinkybių ir taikytinų Bendrijos teisės nuostatų aprašymas, taip pat Foto-Frost, Hauptzollamt Lübeck-Ost, Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės ir Komisijos pateiktos pastabos išdėstomi teismo posėdžio pranešime. Dėl pirmojo klausimo11      Pirmuoju klausimu Finanzgericht
klausia, ar jis yra kompetentingas pripažinti negaliojančiu Komisijos
sprendimą, priimtą 1983 m. gegužės 6 dieną. Jis abejoja dėl
šio sprendimo galiojimo, nes šiuo atveju yra įvykdytos visos Reglamento
Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalimi reikalaujamos sąlygos,
kurių reikia, kad būtų galima neišieškoti išleidus prekes. Tačiau jis
mano, kad atsižvelgiant į Sutarties 177 straipsnyje įtvirtintą
kompetencijos padalijimą tarp Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų,
tik Teisingumo Teismas turi teisę pripažinti Bendrijos institucijų aktus
negaliojančiais.12      Reikia
priminti, kad Sutarties 177 straipsnis Teisingumo Teismui suteikia
kompetenciją priimti prejudicinį sprendimą tiek dėl Sutarties bei
Bendrijos institucijų teisės aktų išaiškinimo, tiek dėl šių aktų
galiojimo. Šio straipsnio 2 pastraipoje nurodoma, kad tokius
klausimus nacionaliniai teismai gali pateikti Teisingumo Teismui, o
3 pastraipoje – kad pateikia, jei jų sprendimai pagal
nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiami.13      Suteikdamas
nacionaliniams teismams, kurių sprendimai pagal nacionalinę teisę gali
būti toliau apskundžiami, teisę pateikti Teisingumo Teismui prašymą
priimti prejudicinį sprendimą išaiškinimo ar galiojimo klausimais,
177 straipsnis nenumatė šių teismų teisės patiems pripažinti
Bendrijos institucijų aktus negaliojančiais.14      Šie
teismai gali nagrinėti Bendrijos akto galiojimą, ir jeigu jie šalių
nurodytus negaliojimo pagrindus laiko nepagrįstais, atmesti šiuos
pagrindus bei priimti sprendimą, kad aktas yra visiškai galiojantis. Iš
tiesų tokiais veiksmais jie nekvestionuoja Bendrijos akto.15      Tačiau
jie neturi teisės Bendrijos institucijų aktų pripažinti
negaliojančiais. Iš tiesų, kaip pabrėžta 1981 m. gegužės 13 d.
Sprendime (International Chemical Corporation, 66/80, Rink.
p. 1191), 177 straipsniu Teisingumo Teismui suteikiama
kompetencija iš esmės siekiama užtikrinti, kad nacionaliniai teismai
vienodai taikytų Bendrijos teisę. Šis vienodumo reikalavimas ypač
privalomas tuomet, kai ginčijamas Bendrijos akto galiojimas. Skirtumai
tarp valstybių narių teismų sprendžiant Bendrijos aktų galiojimą galėtų
kelti pavojų pačiam Bendrijos teisinės sistemos vieningumui ir pažeisti
pagrindinį teisinio saugumo reikalavimą.16      Tokią
pačią išvadą reikia daryti ir vadovaujantis Sutartimi įtvirtintos
teisminės apsaugos sistemos darnumo būtinybe. Šiuo atžvilgiu svarbu
pažymėti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl galiojimo, kaip
ir ieškinys dėl panaikinimo, yra Bendrijos institucijų aktų teisėtumo
kontrolės priemonė. 1986 m. balandžio 23 d. Sprendime (Parti écologiste„les Verts“ prieš Europos Parlamentą,
294/83, Rink. p. 1339) Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, „viena
vertus, 173 ir 184 straipsniais ir, kita vertus,
177 straipsniu Sutartimi įtvirtinta išsami apskundimo būdų ir
procedūrų sistema, kuria institucijų aktų teisėtumo kontrolę siekiama
patikėti Teisingumo Teismui“.17      173 straipsnis
Teisingumo Teismui suteikia išimtinę kompetenciją panaikinti Bendrijos
institucijos aktą, todėl sistemos darnumas reikalauja, kad teisė
pripažinti negaliojančiu tą patį aktą, jeigu jis ginčijamas
nacionaliniame teisme, taip pat būtų palikta Teisingumo Teismui.18      Be
to, reikia pabrėžti, kad būtent Teisingumo Teismas užima geriausias
pozicijas sprendimo dėl Bendrijos aktų galiojimo priėmimui. Iš tiesų
pagal Protokolo dėl EEB Teisingumo Teismo statuto 20 straipsnį
Bendrijos institucijos, kurių aktai yra ginčijami, turi teisę dalyvauti
nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme, kad apgintų šių aktų galiojimą. Be
to, pagal to paties protokolo 21 straipsnio 2 pastraipą iš
bylos šalimis nesančių Bendrijos institucijų Teisingumo Teismas gali
reikalauti pateikti visą informaciją, kuri, jo nuomone, yra reikalinga
nagrinėjant bylą.19      Reikia
papildyti, kad tam tikromis sąlygomis taisyklė, pagal kurią
nacionaliniai teismai nėra kompetentingi patys pripažinti Bendrijos
aktus negaliojančiais, gali būti koreguojama tuo atveju, kai pateikiamas
prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, tačiau tokia
aplinkybė nacionalinio teismo pateiktame klausime nenurodoma.20      Todėl
į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad nacionaliniai teismai nėra
kompetentingi patys pripažinti Bendrijos institucijų aktus
negaliojančiais. Dėl antrojo klausimo21      Antrasis
ir trečiasis klausimai pateikti tuo atveju, jei nagrinėjamos operacijos
iš tikrųjų būtų apmokestinamos muitais. Tuo atveju, jei Teisingumo
Teismas būtų vienintelis kompetentingas nuspręsti dėl Komisijos
sprendimo galiojimo, antruoju klausimu Finanzgericht klausia, ar šis sprendimas yra galiojantis.22      Reikia
pažymėti, kad Reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio
2 dalies nuostatos nustato tris konkrečias sąlygas, kurioms esant
kompetentingos įstaigos galėtų neišieškoti muitų išleidus prekes. Todėl
šią nuostatą reikia aiškinti taip, kad įvykdžius visas šias sąlygas, už
atitinkamos sumos sumokėjimą atsakingas asmuo turi teisę į tai, jog šios
sumos būtų neišieškomos.23      Dabar
reikia išnagrinėti, ar nagrinėjamu atveju įvykdytos visos trys
Reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalyje nurodytos
sąlygos. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas gali patikrinti faktus, kuriais
grindžiamas Bendrijos aktas, ir jų teisinį Bendrijos institucijos
kvalifikavimą, jei prašyme priimti prejudicinį sprendimą dėl galiojimo
abejojama jų tikslumu.24      Pirma
minėtoje nuostatoje nurodyta sąlyga yra muitų nesumokėjimas dėl pačių
kompetentingų įstaigų klaidos. Šiuo klausimu reikia atmesti Komisijos
argumentą, kad pačios muitinės įstaigos nepadarė klaidos, o iš pradžių
tiesiog apsiribojo prezumpcija, jog Foto-Frost deklaracijoje
esantys duomenys yra teisingi, kaip tai joms leidžiama minėtos Tarybos
direktyvos 79/695/EEB 10 straipsniu. Iš pirmiau minėtos
nuostatos iš tikrųjų matyti, kad apskaičiavus muitus pagal nepatikrintus
muitinės deklaracijos duomenis, šią deklaraciją vėliau galima
patikrinti ir pakoreguoti nustatytų muitų dydį. Nagrinėjamu atveju, kaip
savo pastabose ir atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą
pripažino pati Komisija, Foto-Frost deklaracijoje buvo nurodyti
visi faktiniai duomenys, kurių reikia nagrinėjamų teisės aktų taikymui,
ir šie duomenys buvo teisingi. Tokiomis aplinkybėmis Vokietijos muitinės
įstaigų tikrinimas išleidus prekes negalėjo atskleisti jokių naujų
aplinkybių. Taigi būtent dėl pačių muitinės įstaigų klaidos pradiniu
nagrinėjamų teisės aktų taikymo etapu muitai nebuvo sumokėti
importuojant prekes.25      Antra
sąlyga yra ta, kad už atitinkamų sumų sumokėjimą atsakingas asmuo būtų
elgęsis sąžiningai, t. y. neturėjęs galimybės nustatyti muitinės
įstaigų padarytos klaidos. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Finanzgericht Hamburg
specializuoti teisėjai 1983 m. rugsėjo 22 d. Nutartyje dėl
vykdymo sustabdymo nusprendė, jog labai abejotina, ar tokios operacijos
apmokestinamos muitu. Finanzgericht manė, kad tokios operacijos
priklauso Vokietijos vidaus prekybai ir dėl to neapmokestinamos muitais
pagal Protokolą dėl šios prekybos. Tačiau jis pažymėjo, kad situacija
nėra aiški vadovaujantis tiek Teisingumo Teismo, tiek nacionalinių
teismų praktika. Tokiomis aplinkybėmis negalima pagrįstai laikyti, kad
prekybos įmonė Foto-Frost turėjo galimybę nustatyti muitinės
įstaigų padarytą klaidą. Ji, be to, turėjo dar mažiau pagrindo įtarti
apie padarytą klaidą, nes ankstesnės analogiškos operacijos būdavo
neapmokestinamos muitais.26      Trečia
sąlyga yra ta, kad už atitinkamų sumų sumokėjimą atsakingas asmuo būtų
laikęsis visų galiojančių nuostatų, susijusių su prekių deklaravimu
muitinei. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad atsakydama į Teisingumo
Teismo pateiktą klausimą pati Komisija pripažino, priešingai nei nurodė
savo 1983 m. gegužės 6 d. Sprendime, jog Foto-Frost tinkamai užpildė muitinės deklaraciją. Be to, bylos medžiagoje nėra jokių įrodymų, kurie leistų manyti, kad taip nebuvo.27      Iš
to, kas išdėstyta pirmiau, darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju buvo
įvykdyti visi Reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio
2 dalyje nurodyti reikalavimai. Todėl Foto-Frost turėjo teisę į tai, kad būtų neišieškoma išleidus prekes.28      Šiomis
aplinkybėmis Vokietijos Federacinės Respublikos atžvilgiu priimtas
1983 m. gegužės 6 d. Sprendimas, kuriame Komisija konkrečiu
atveju nurodė, jog importo muitai turi būti išieškoti išleidus prekes,
negalioja. Dėl trečiojo klausimo29      Tuo
atveju, jeigu būtų kompetentingas pripažinti Komisijos sprendimą
negaliojančiu, trečiuoju klausimu Finanzgericht klausia, ar
Reglamento Nr. 1697/79 5 straipsnio 2 dalis taikoma
diskreciniu sprendimu, kurį nacionalinis teismas gali kontroliuoti tik
piktnaudžiavimo įgaliojimais (Ermessensfehler) pagrindu, yra apsaugos
priemonė pagal teisingumo teisę, kurios kontrolę galima vykdyti visais
atžvilgiais.30      Atsižvelgiant
į atsakymus, pateiktus į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį
klausimą atsakyti nereikia. Dėl ketvirtojo klausimo31      Ketvirtasis
klausimas pateiktas tuo atveju, jei atsakymai į pirmesnius klausimus
reikštų, jog Foto-Frost neturi teisės į tai, kad būtų neišieškoma išleidus prekes. Taigi Finanzgericht
klausia, ar nagrinėjamos operacijos priklauso Vokietijos vidaus
prekybai Protokolo dėl šios prekybos prasme, o tai, jo nuomone, reikštų,
kad jos neapmokestinamos muitais.32      Atsižvelgiant
į atsakymą, pateiktą į antrąjį klausimą, į ketvirtąjį klausimą atsakyti
nereikia. Dėl bylinėjimosi išlaidų33      Vokietijos
Federacinės Respublikos ir Europos Bendrijų Komisijos, pateikusių
Teisingumo Teismui savo pastabas, bylinėjimosi išlaidos nėra
atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas
iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas.Remdamasis šiais motyvais, TEISINGUMO TEISMASatsakydamas į klausimus, kuriuos jam 1985 m. rugpjūčio 29 d. Nutartimi pateikė Finanzgericht Hamburg, nusprendžia:1.      Nacionaliniai teismai nėra kompetentingi patys pripažinti Bendrijos institucijų aktus negaliojančiais.2.      Vokietijos
Federacinės Respublikos atžvilgiu priimtas 1983 m. gegužės
6 d. Sprendimas, kuriame Komisija konkrečiu atveju nurodė, jog
importo muitai turi būti išieškoti išleidus prekes, negalioja.Mackenzie StuartBoscoMoitinho de AlmeidaRodríguez IglesiasKoopmansEverlingBahlmannGalmotJolietO’Higgins SchockweilerPaskelbta 1987 m. spalio 22 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Pirmininko A. J. Mackenzie Stuart varduKancleris        l. e. pirmininko pareigasP. Heim        G. Bosco* Proceso kalba: vokiečių.