Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 26 d.(1)
Byla C‑51/25
Betaal Garant Nederland CV
prieš
De Nederlandsche Bank NV,
dalyvaujant
Vereniging Eigen Huis
(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apeliacinis administracinis ekonominis teismas, Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Direktyva (ES) 2015/2366 – Mokėjimo paslaugos vidaus rinkoje – Mokėjimo paslaugos sąvoka – Įstaigos tarpininkės veikla pagal trišalę sutartį, t. y. kliento lėšų laikymas šios įstaigos banko sąskaitoje ir vėlesnis jų pervedimas verslininkui, gavus kliento leidimą – Operacijos kvalifikavimas – Užtikrinimo garantija dėl nekilnojamojo turto – Kredito pervedimų vykdymas – Mokėjimo paslaugos kaip papildomos paslaugos – Mokėjimo paslaugos, kurias teikia šią veiklą vykdantis neprofesionalas – Pinigų perlaidos paslauga “
1.        Byloje, kurioje pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėjama, ar pagal Direktyvą (ES) 2015/2366(2) įstaigos, kuri, veikdama kaip kliento ir rangovo tarpininkė, iš kliento gauna lėšų (skirtų užtikrinti, kad rangovui būtų sumokėta reikiama suma) ir gavusi jo sutikimą perveda jas rangovui, veiklą galima laikyti „mokėjimo paslauga“.
2.        Pagal Nyderlandų teisės aktus mokėjimo paslaugų teikimo veiklą draudžiama vykdyti neturint De Nederlandsche Bank NV (Nyderlandų centrinis bankas; toliau – DNB) leidimo. DNB teigimu, nagrinėjamu atveju kaip tarpininkė veikianti įstaiga šią veiklą vykdė neturėdama reikiamo leidimo.
3.        Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti Direktyvą 2015/2366, kad galėtų įvertinti, ar DNB sprendimas, kuriuo minėtai įstaigai buvo nurodyta nutraukti mokėjimo paslaugų teikimo veiklą, nes ji neturėjo privalomo leidimo, yra teisėtas.
I.      Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė. Direktyva 2015/2366
4.        6 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„[S]iekiant panaikinti reglamentavimo spragas reikėtų nustatyti naujas taisykles, o kartu numatyti daugiau teisinio aiškumo ir užtikrinti nuoseklų teisės aktų sistemos taikymą visoje Sąjungoje. Esamiems ir naujiems rinkos dalyviams reikėtų garantuoti lygiavertes veiklos sąlygas ir taip sudaryti sąlygas naujoms mokėjimo priemonėms patekti į didesnę rinką ir užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą naudojantis tomis mokėjimo paslaugomis visoje Sąjungoje. Dėl to turėtų padidėti veiksmingumas visoje mokėjimo sistemoje ir išaugti mokėjimo paslaugų pasirinkimas ir skaidrumas, taip pat kartu padidėti vartotojų pasitikėjimas suderinta mokėjimų rinka[.]“
5.        1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1.      Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, pagal kurias valstybės narės nustato šias mokėjimo paslaugų teikėjų kategorijas:
<…>
d)      mokėjimo įstaigos;
<...>“
6.        4 straipsnyje („Apibrėžtys“) nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
3.      mokėjimo paslauga – viena ar daugiau I priede nurodytų rūšių verslo veikla;
4.      mokėjimo įstaiga – juridinis asmuo, kuriam pagal 11 straipsnį buvo išduotas leidimas teikti ir vykdyti mokėjimo paslaugas visoje Sąjungoje;
5.      mokėjimo operacija – mokėtojo ar jo vardu arba gavėjo inicijuotas lėšų įmokėjimo, pervedimo arba išėmimo veiksmas, nesvarbu, kokie yra mokėtojo ir gavėjo vienas kitam prisiimti įsipareigojimai, susiję su operacija;
<…>
8.      mokėtojas – fizinis arba juridinis asmuo, kuris turi mokėjimo sąskaitą ir leidžia vykdyti mokėjimo nurodymą iš tos mokėjimo sąskaitos arba, nesant mokėjimo sąskaitos, fizinis arba juridinis asmuo, kuris pateikia mokėjimo nurodymą;
9.      gavėjas – fizinis arba juridinis asmuo, kuris yra numatytas lėšų, kurios buvo mokėjimo operacijos dalykas, gavėjas;
10.      mokėjimo paslaugų vartotojas – fizinis arba juridinis asmuo, kuris naudojasi mokėjimo paslauga kaip mokėtojas ir (arba) kaip gavėjas;
11.      mokėjimo paslaugų teikėjas – 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta įstaiga arba pagal 32 ar 33 straipsnį išimtimi besinaudojantis fizinis ar juridinis asmuo;
12.      mokėjimo sąskaita – vieno ar kelių mokėjimo paslaugų vartotojų vardu atidaryta sąskaita, naudojama mokėjimo operacijoms vykdyti;
13.      mokėjimo nurodymas – mokėtojo arba gavėjo nurodymas savo mokėjimo paslaugų teikėjui įvykdyti mokėjimo operaciją;
<…>
20.      vartotojas – fizinis asmuo, kuris pagal mokėjimo paslaugų sutartis, kurioms taikoma ši direktyva, veikia siekdamas su prekyba, verslu ar profesija nesusijusių tikslų;
<…>
22.      pinigų perlaida – mokėjimo paslauga, kai lėšos gaunamos iš mokėtojo neatidarant mokėjimo sąskaitų mokėtojo arba gavėjo vardu vien tam, kad atitinkama suma būtų pervesta gavėjui ar kitam gavėjo vardu veikiančiam mokėjimo paslaugų teikėjui, ir (arba) kai tokios lėšos gaunamos gavėjo vardu ir jam pateikiamos;
<…>
24.      kredito pervedimas – mokėjimo paslauga, kai mokėjimo paslaugų teikėjas, kurio įstaigoje yra mokėtojo mokėjimo sąskaita, vadovaudamasis mokėtojo nurodymu, mokėjimo operacijos ar kelių mokėjimo operacijų lėšas iš mokėtojo mokėjimo sąskaitos perveda į gavėjo mokėjimo sąskaitą;
<...>“
7.        I priede numatyta:
„MOKĖJIMO PASLAUGOS
(kaip nurodyta 4 straipsnio 3 punkte)
<…>
3.      Mokėjimo operacijų vykdymas, įskaitant lėšų mokėjimo sąskaitoje[,] atidarytoje vartotojo mokėjimo paslaugų teikėjo arba kito mokėjimo paslaugų teikėjo įstaigoje, pervedimą:
a)      tiesioginio debeto operacijų vykdymas, įskaitant vienkartin[es] tiesioginio debeto operacijas,
b)      mokėjimo operacijų vykdymas naudojantis mokėjimo kortele arba panašiu įrenginiu,
c)      kredito pervedimų vykdymas, įskaitant periodinio mokėjimo nurodymus.
<…>
6.      Pinigų perlaidos.
<...>“
B.      Nacionalinė teisė. Wet op het financieel toezicht(3)
8.        Wft į Nyderlandų teisę buvo perkelta Direktyva 2015/2366.
9.        Jo 1:1 straipsnyje nustatyta:
–        „mokėjimo paslauga yra verslo veikla, kaip tai suprantama pagal <...> Mokėjimo paslaugų direktyvos priedą“,
–        „mokėjimo paslaugų teikėjas yra asmuo, kuris vykdydamas veiklą teikia mokėjimo paslaugas“.
10.      Pagal 2:3a straipsnio 1 dalį bet kuriam asmeniui, kurio registruota buveinė yra Nyderlanduose, draudžiama vykdyti mokėjimo paslaugų teikimo veiklą neturint šiuo tikslu DNB suteikto leidimo.
II.    Faktinės aplinkybės, byla ir prejudiciniai klausimai
11.      Bendrovė Betaal Garant Nederland CV (toliau – Betaal) teikia konsultacijas ir užtikrinimo bei darbų atlikimo garantijas privatiems asmenims, dalyvaujantiems įgyvendinant statybos projektus ir darbus.
12.      Stichting BGN Zekerheidsstelling (toliau – Betaal fondas) yra su Betaal susijęs fondas.
13.      Betaal privatiems asmenims siūlo produktus Afbouwgarantie (darbų atlikimo garantija) ir Zekerheidsstelling (užtikrinimo garantija).
14.      Betaal užtikrinimo garantijos paslauga naudojamasi tuo atveju, kai verslininkas (rangovas) kliento pavedimu stato namą ar pastatą.
15.      Rangovai patiria riziką, kad klientas nesumokės, nes pagal įstatymą klientas už darbą gali mokėti dalimis ir paprastai paskutinį mokėjimą turi atlikti tik tada, kai namas yra tinkamai užbaigtas.
16.      Siekdami, kad ši nemokėjimo rizika būtų padengta, rangovai iš klientų gali reikalauti paskutinės įmokos sumą laikyti pas notarą arba pateikti pakaitinę garantiją. Prie pakaitinės garantijos priskiriama Betaal valdoma užtikrinimo garantija(4).
17.      Betaal šią paslaugą statybos darbų sutarties šalims teikia pagal kliento, rangovo ir pačios Betaal sudarytą sutartį. Tai sutarčiai taikomos Betaal nustatytos bendrosios komercinės sąlygos dėl užtikrinimo garantijos (toliau – BKS), įskaitant šias sąlygas:
–        klientas iš sutarties sumos dalies, kurią jis pirmą kartą turi sumokėti rangovui, sumoka tam tikrą sumą Betaal fondui (BKS 1 straipsnis),
–        užtikrinimo garantijos suma paprastai yra 6 % sutarties sumos (BKS 3 straipsnis). Ji jokiais atvejais negali viršyti Burgerlijk Wetboek (Nyderlandų civilinis kodeksas)
7 knygos 767 straipsnyje nustatytos 10 % ribos,
–        rangovas klientui už tai išrašo kvitą (BKS 4 straipsnis),
–        jeigu darbų sutartis įvykdoma taip, kad rangovas ir klientas neturi jokių priekaištų, ir apie tai raštu pranešama Betaal, užtikrinimo garantijos suma per penkias darbo dienas išmokama rangovui (BKS 9 straipsnis),
–        dėl užtikrinimo garantijos išlaidų pažymėtina, kad klientas moka 4 % šios garantijos sumos, bet ne mažiau kaip 300 EUR (BKS 5 straipsnis). Garantija lieka rezervuota klientui ir jis gali ja disponuoti gavęs sąskaitoje faktūroje nurodytą sumą,
–        rangovo patiriamos išlaidos sudaro 2,5 % užtikrinimo garantijos, bet ne mažiau kaip 200 EUR (BKS 10 straipsnis). Jos atskaitomos iš užtikrinimo garantijos sumos, kai ši suma išmokama rangovui.
18.      Vereniging Eigen Huis paprašė DNB imtis administracinių veiksmų prieš Betaal, nes ši galimai veikia kaip draudimo bendrovė, neturėdama tam tinkamo leidimo.
19.      DNB atliko tyrimą, ar Betaal produktai „darbų atlikimo garantija“ ir „užtikrinimo garantija“ pažeidžia Wft.
20.      2020 m. gruodžio 8 d. DNB priėmė įsakymą, kuriuo įpareigojo Betaal nebesiūlyti abiejų produktų(5) ir skyrė jai periodinę baudą(6), nurodęs, kad:
–        siūlydama darbų atlikimo garantiją Betaal nesilaikė draudimo vykdyti ne gyvybės draudimo (apribotos rizikos) veiklą neturint leidimo, nesant numatytos išimties arba atleidimo nuo draudimo. Taip ji pažeidė Wft 2:27 straipsnio 1 dalį arba 2:48 straipsnio 1 dalį,
–        siūlydama užtikrinimo garantiją Betaal nesilaikė draudimo vykdyti mokėjimo paslaugų teikėjo veiklą neturint leidimo. Taip ji pažeidė Wft 2:3a straipsnio 1 dalį.
21.      2021 m. spalio 6 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) DNB pripažino, kad Betaal administracinis skundas dėl periodinės baudos skyrimo yra nepagrįstas.
22.      Konstatavęs, kad Betaal
jos nesumokėjo, DNB 2023 m. sausio 31 d. nurodė išieškoti baudos sumą (toliau – sprendimas dėl išieškojimo).
23.      Betaal
nesutiko su šiuo sprendimu dėl išieškojimo. Šį prieštaravimą DNB kaip skundą perdavė rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai).
24.      2022 m. lapkričio 10 d. sprendimu(7) pirmosios instancijos teismas skundą dėl ginčijamo sprendimo pripažino nepagrįstu, o skundą dėl sprendimo dėl išieškojimo – nepriimtinu.
25.      Šio teismo nuomone, DNB pagrįstai konstatavo, kad Betaal, norėdama siūlyti užtikrinimo garantiją (tai vienintelis šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą svarstomas elementas), turėjo turėti leidimą, o kadangi jo neturėjo, pažeidė Wft.
26.      Rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas) visų pirma konstatavo, kad:
–        vykdydama veiklą Betaal reguliariai, sistemingai ir taip, kad galima nustatyti savarankiškai, teikia mokėjimo paslaugas, kaip jos suprantamos pagal Wft,
–        paslauga, kurią teikiant mokėjimo paslaugų teikėjo atidarytoje mokėjimo sąskaitoje vykdomos mokėjimo operacijos (įskaitant pinigų pervedimą), yra mokėjimo paslauga,
–        Betaal yra tarpininkė, atliekanti kliento (mokėtojo) lėšų pervedimą rangovui (gavėjui). Šios išvados niekaip nekeičia aplinkybė, kad sąskaitą, kurioje laikomos užtikrinimo garantijos lėšos, tvarko Betaal fondas,
–        siekiant nustatyti, ar siūlydama užtikrinimo garantiją Betaal teikia mokėjimo paslaugą, nėra svarbi vieta, kurioje atitinkamu laikotarpiu ji laiko pinigus.
27.      Betaal
pirmosios instancijos teismo sprendimą apskundė College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apeliacinis administracinis ekonominis teismas); šis teismas Teisingumo Teismui pateikė tokį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2015/2366] <...> 4 straipsnio 3 punktas, siejamas su šios direktyvos I priedo 3 punkto c papunkčiu, turi būti aiškinamas taip, kad lėšų gavimo ir persiuntimo paslauga, kurią teikia įstaiga kaip tarpininkė, yra mokėjimo paslauga, konkrečiai – kredito pervedimų vykdymas, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, kai ši įstaiga pagal sutartį su klientu ir rangovu į savo mokėjimo sąskaitą gauna lėšas iš kliento ir, jam davus sutikimą, jas iš šios sąskaitos perveda rangovui?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
28.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2025 m. sausio 28 d.
29.      Rašytines pastabas pateikė DNB, Čekijos, Italijos, Nyderlandų ir Norvegijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija.
30.      DNB, Komisija ir Norvegijos vyriausybė dalyvavo 2025 m. gruodžio 3 d. surengtame teismo posėdyje.
IV.    Vertinimas
31.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punktą, siejamą su jos I priedo 3 punkto c papunkčiu.
32.      Šio teismo teigimu, atsakymas į jo prašymą priimti prejudicinį sprendimą leis nustatyti, ar Betaal teikiama paslauga yra mokėjimo paslauga, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2015/2366, atsižvelgiant į tai, kad:
–        Betaal veikia kaip kliento ir rangovo tarpininkė,
–        Betaal iš kliento gauna lėšų į savo mokėjimo sąskaitą (Betaal mokėjimo sąskaitą) ir, gavusi kliento sutikimą, iš šios mokėjimo sąskaitos perveda jas rangovui.
33.      DNB ir Nyderlandų vyriausybė(8) teigia, kad į prejudicinį klausimą turi būti atsakyta teigiamai. Priešingai, Italijos vyriausybė ir Komisija tvirtina, kad atsakymas turėtų būti neigiamas. Čekijos vyriausybė pažymi, kad atsakyti galima teigiamai tam tikromis sąlygomis(9), ir galiausiai Norvegijos vyriausybė tvirtina, kad nagrinėjama paslauga yra ne mokėjimo, o pinigų perlaidos paslauga.
34.      Aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti į jos tekstą, kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus(10).
A.      Pažodinis aiškinimas
35.      Pagal Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punktą mokėjimo paslauga yra „viena ar daugiau I priede nurodytų rūšių verslo veikla“.
36.      Viena iš veiklos rūšių, kurios Direktyvos 2015/2366 I priede priskirtos prie mokėjimo paslaugų kategorijos, yra 3 punkto c papunktyje aprašyta veikla. Pagal šią nuostatą mokėjimo paslauga gali būti „[m]okėjimo operacijų vykdymas, įskaitant lėšų mokėjimo sąskaitoje[,] atidarytoje vartotojo mokėjimo paslaugų teikėjo arba kito mokėjimo paslaugų teikėjo įstaigoje, pervedimą“, kai ta operacija yra „kredito pervedimų vykdymas, įskaitant periodinio mokėjimo nurodymus“.
37.      Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 24 punkte yra pateikta kredito pervedimo apibrėžtis: „mokėjimo paslauga, kai mokėjimo paslaugų teikėjas, kurio įstaigoje yra mokėtojo mokėjimo sąskaita, vadovaudamasis mokėtojo nurodymu, mokėjimo operacijos ar kelių mokėjimo operacijų lėšas iš mokėtojo mokėjimo sąskaitos perveda į gavėjo mokėjimo sąskaitą“.
38.      DNB nuomone, Betaal, kaip tarpininkė, atlieka kliento (mokėtojo pagal 4 straipsnio 8 punktą) lėšų pervedimą rangovui (gavėjui, kaip jis apibrėžtas 4 straipsnio 9 punkte) ir taip teikia mokėjimo paslaugą, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punktą, siejamą su jos I priedo 3 punktu.
39.      Šiuo tikslu svarbu pabrėžti, kad DNB:
–        neginčija, jog Betaal ar jos fondas neturi mokėjimo sąskaitų savo klientų vardu,
–        taip pat neginčija, kad lėšos rangovui pervedamos iš Betaal fondo sąskaitos, o ne iš klientų sąskaitų,
–        pripažįsta, kad Betaal negali valdyti užtikrinimo garantijų lėšų ir tik turi jas blokuoti nuo to momento, kai klientas lėšas įneša, iki galutinio kliento ir rangovo susitarimo jas atblokuoti,
–        pripažįsta, kad klientui ir rangovui pasiekus galutinį susitarimą Betaal išmoka lėšas rangovui, atskaičiusi savo komisinį mokestį. Tai yra atidėtas ir sąlyginis kliento mokėjimas rangovui, kuris įvykdomas darbą atlikus taip, kad savininkas neturi jokių priekaištų,
–        teigia, kad sąskaita, iš kurios pervedamos lėšos rangovui, nėra svarbi, nes Direktyvos 2015/2366 I priede pateikta kredito pervedimų vykdymo, kaip mokėjimo paslaugos, apibrėžtis yra labai plati ir apima veiksmus, atliekamus įstaigų, kurios nėra bankai, tačiau atlieka lėšų pervedimus į bankuose atidarytas mokėjimo sąskaitas.
40.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir DNB remiasi Europos bankininkystės institucijos (toliau – EBI) bendrame taisyklių sąvade (angl. Single Rulebook) pateiktu Komisijos atsakymu(11), leidžiančiu patvirtinti DNB nurodytą platų aiškinimą(12).
41.      Šiame atsakyme nurodyta:
–        Lėšų gavimas ir perlaida laikomi mokėjimo paslauga pagal Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punktą, siejamą su jos I priedu.
–        Atsižvelgiant į sutarčių tekstą, jie galėtų būti laikomi, pavyzdžiui, pinigų perlaidos paslauga (4 straipsnio 22 punktas, siejamas su I priedo 6 punktu) arba kita mokėjimo paslauga, pavyzdžiui, mokėjimo operacijų vykdymu (I priedo 3 punktas).
42.      Vis dėlto teismo posėdyje Komisija aiškiai nurodė, kad šis atsakymas susijęs su lėšų gavimo ir perlaidos paslaugomis, kurios skiriasi nuo Betaal teikiamos užtikrinimo garantijų sudarymo nekilnojamojo turto tikslais paslaugos.
43.      Mano nuomone, remiantis pažodiniu Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punkto, siejamo su jos I priedo 3 punkto c papunkčiu, aiškinimu, negalima pagrįsti DNB argumento.
44.      Iš nuostatų, kurias prašo išaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, turinio matyti, kad jose nurodytą lėšų pervedimą turi atlikti mokėjimo paslaugų teikėjas, kuris tvarko mokėtojo mokėjimo sąskaitą(13).
45.      Kaip pabrėžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas(14), nagrinėjamoje byloje atliktos dvi atskiros mokėjimo operacijos:
–        pirmosios operacijos atveju klientas, veikiantis kaip mokėtojas (Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 8 punktas), pateikia mokėjimo nurodymą (4 straipsnio 13 punktas) savo bankui, kuris veikia kaip mokėjimo paslaugų teikėjas (4 straipsnio 11 punktas). Pagal šį mokėjimo nurodymą lėšos iš kliento mokėjimo sąskaitos (4 straipsnio 12 punktas) pervedamos į Betaal fondo mokėjimo sąskaitą; šis fondas laikytinas gavėju (4 straipsnio 9 punktas). Mokėjimo operaciją (I priedo 3 punktas) atlieka, taigi ir mokėjimo paslaugą teikia būtent kliento bankas. Šios operacijos neatlieka nei Betaal, nei Betaal fondas,
–        antrosios operacijos atveju Betaal fondas, veikiantis kaip mokėtojas (Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 8 punktas), pateikia mokėjimo nurodymą (4 straipsnio 13 punktas) savo bankui, kuris veikia kaip mokėjimo paslaugų teikėjas (4 straipsnio 11 punktas). Pagal šį mokėjimo nurodymą lėšos iš Betaal fondo mokėjimo sąskaitos (4 straipsnio 12 punktas) pervedamos į rangovo, veikiančio kaip gavėjas (4 straipsnio 9 punktas), mokėjimo sąskaitą. Mokėjimo operaciją (I priedo 3 punktas) atlieka, taigi ir mokėjimo paslaugą teikia būtent Betaal fondo bankas. Vėlgi šios operacijos neatlieka nei Betaal, nei Betaal fondas.
46.      Taigi teikiamos dvi mokėjimo paslaugos ir jas teikia finansų įstaigos, o ne Betaal. Betaal klientai nei šioje įmonėje, nei Betaal fonde neturi mokėjimo sąskaitų, kurios leistų jiems pateikti mokėjimo nurodymus Betaal, kad ji atliktų pervedimus rangovams.
47.      Kliento bankui ir Betaal fondo bankui teikiant dvi mokėjimo paslaugas, Betaal nesikiša ir nevykdo jokių techninių veiksmų kredito pervedimams tvarkyti. Direktyvos 2015/2366 I priedo 3 punkte yra nurodytas „mokėjimo operacijų vykdymas“, o to paties punkto c papunktyje – „kredito pervedimų vykdymas“; tai reiškia, kad su sąskaitomis susijusius techninius veiksmus atlieka mokėjimo paslaugų teikėjas(15).
48.      Pasikartosiu: nei Betaal, nei jos fondas tokių techninių veiksmų nevykdo, nes neturi klientų vardu atidarytų sąskaitų ir nevaldo klientų sąskaitų. Už techninį valdymą, siekiant atlikti kredito pervedimus ir mokėjimo operacijas, yra atsakingi atitinkami jų bankai.
49.      Pagal Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 5 punktą mokėjimo operacija – tai „mokėtojo ar jo vardu arba gavėjo inicijuotas lėšų įmokėjimo, pervedimo arba išėmimo veiksmas, nesvarbu, kokie yra mokėtojo ir gavėjo vienas kitam prisiimti įsipareigojimai, susiję su operacija“.
50.      Betaal lėšas rangovui iš savo fondo sąskaitos perveda tik tuo atveju, jeigu rangovas ir klientas konstatuoja, kad darbai buvo užbaigti tinkamai. Taigi egzistuoja pagrindinis sandoris, kuris turi būti užbaigtas, kad Betaal savo bankui galėtų pateikti mokėjimo nurodymą (Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 13 punktas). Dėl to negalima teigti, kaip tai daro DNB, kad vykdant trišalį savininko, Betaal ir rangovo teisinį sandorį egzistuoja viena mokėjimo paslauga.
51.      Žinoma, klientas duoda nurodymą savo bankui pervesti Betaal užtikrinimo garantijai skirtus pinigus. Vis dėlto šis nurodymas negali būti laikomas kliento mokėjimo nurodymu siekiant pervesti lėšas rangovui, nes toks veiksmas nėra automatinis.
52.      Iš esmės jeigu kyla kliento ir rangovo nesutarimas, kliento Betaal pervesti ir Betaal fondo sąskaitoje laikomi pinigai negali būti įskaityti į rangovo sąskaitą. Nesutarimo atveju klientas susigrąžina užtikrinimo garantijai skirtus pinigus arba pinigai išmokami naujam rangovui, atlikusiam darbus taip, kad klientas neturi priekaištų.
53.      Direktyvos 2015/2366 80 straipsnyje nustatyta, kad apskritai mokėjimo paslaugų vartotojai negali atšaukti mokėjimo nurodymo po to, kai jį gauna mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas. Priešingai, nagrinėjamu atveju klientas, kaip užtikrinimo garantijos įmokos mokėtojas, gali „atšaukti“ šių lėšų pervedimą gavėjui (rangovui), jeigu nesutinka su tuo, kaip užbaigti darbai pastate.
54.      Betaal teikia paslaugą, t. y.
garantiją, palengvinančią kliento ir rangovo sutarties vykdymą: šiai paslaugai įgyvendinti reikalingi pinigų pervedimai turi papildomą pobūdį, palyginti su šiuo garantijos aspektu.
55.      Tokiomis aplinkybėmis Betaal neteikia mokėjimo paslaugų, bet naudojasi kliento banko ir rangovo banko mokėjimo paslaugomis, kad suteiktų garantiją. Kaip minėjau, Betaal nedalyvauja atliekant techninius veiksmus, susijusius su šių mokėjimo paslaugų teikimu, ir nekontroliuoja savo fondo sąskaitoje laikomų lėšų siekdama užsiimti verslu ir gauti pelno iš jų(16).
B.      Sisteminis aiškinimas
56.      Pagal Direktyvos 2015/2366 24 konstatuojamąją dalį šioje direktyvoje įtvirtinta teisinė sistema „<...> turėtų būti taikoma tik paslaugų teikėjams, kuriems mokėjimo paslaugų teikimas yra nuolatinis užsiėmimas arba verslo veikla pagal šią direktyvą“ (kursyvu išskirta mano).
57.      Toje pačioje Direktyvos 2015/2366 konstatuojamojoje dalyje ir 1 straipsnio 1 dalyje yra nurodytos mokėjimo paslaugų teikėjų, kurie gali teisėtai teikti mokėjimo paslaugas visoje Sąjungoje, kategorijos. Jos apima:
–        kredito įstaigas, iš vartotojų priimančias indėlius, kurie gali būti naudojami mokėjimo operacijoms finansuoti; joms taikomi riziką ribojantys reikalavimai, nustatyti Direktyvoje 2013/36/ES(17),
–        elektroninių pinigų įstaigas, kurios leidžia elektroninius pinigus mokėjimo operacijoms finansuoti ir kurioms taikomi riziką ribojantys reikalavimai, nustatyti Direktyvoje 2009/110/EB(18),
–        mokėjimo įstaigas ir
–        pašto pinigų persiuntimo (žiro) įstaigas, pagal nacionalinę teisę turinčias teisę teikti mokėjimo paslaugas.
58.      Betaal, kaip teikianti užtikrinimo garantijos paslaugą klientams ir nekilnojamojo turto vystytojams Nyderlanduose, nepatenka nė į vieną iš šių kategorijų. „Mokėjimo įstaigoms“, kurioms taikoma griežta Direktyvoje 2015/2366 nustatyta sistema, mokėjimo paslaugų teikimas turi būti pagrindinė ir nuolatinė verslo veikla(19).
59.      Profesionalumo ir mokėjimo paslaugų teikimo, kaip pagrindinės veiklos, reikalavimas yra paaiškintas Direktyvoje 2015/2366 įtvirtintose taisyklėse.
60.      Iš tiesų tai, kad operacija kvalifikuojama kaip „mokėjimo paslauga“, turi svarbių teisinių pasekmių įstaigai, kuri šią paslaugą teikia vykdydama nuolatinę verslo veiklą.
61.      Pirma, mokėjimo įstaigos, norinčios profesionaliai teikti mokėjimo paslaugas, turi gauti leidimą. Leidimo išdavimo reikalavimai ir tvarka nustatyti Direktyvos 2015/2366 II antraštinės dalies I skyriuje. Šiuo klausimu paslaugos teikėjas visų pirma turi įrodyti, kad yra įdiegęs įmonės valdymo sistemą ir vidaus kontrolės mechanizmus, taip pat gali taikyti tinkamas ir proporcingas sistemas, išteklius ir procedūras, kurių reikia tinkamam veikimui užtikrinti(20).
62.      Antra, mokėjimo paslaugas teikiančiai įstaigai taikoma riziką ribojanti priežiūra: pagal Direktyvos 2015/2366 23 straipsnį kompetentingos institucijos visų pirma gali atlikti patikrinimus vietoje ir prireikus sustabdyti leidimo galiojimą arba jį panaikinti.
63.      Trečia, mokėjimo įstaigos turi laikytis tam tikrų pradinio kapitalo ir nuosavų lėšų reikalavimų, nurodytų Direktyvos 2015/2366 6–9 straipsniuose.
64.      Ketvirta, Direktyvoje 2015/2366 yra įtvirtinta suderinta mokėjimo paslaugų teikėjų civilinės atsakomybės už neautorizuotas mokėjimo operacijas sistema (73 straipsnis) ir civilinės atsakomybės už mokėjimo operacijų neįvykdymą, netinkamą ar pavėluotą įvykdymą sistema (89 straipsnis).
65.      Direktyvoje 2015/2366 nustatyti griežti reikalavimai yra pagrįsti tik tuo atveju, jeigu jie taikomi profesionaliems mokėjimo paslaugų teikėjams. Šie reikalavimai neproporcingi, kai taikomi kitiems paslaugų teikėjams, kurie taip pat atlieka pinigų pervedimus kaip papildomą savo pagrindinės veiklos dalį.
66.      Atrodo, kad būtent taip yra Betaal atveju, nes jos pagrindinė veikla – su užtikrinimo garantija dėl nekilnojamojo turto susijusių paslaugų teikimas statomų nekilnojamojo turto objektų pirkėjams ir rangovams, tačiau tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
67.      Jeigu vykdydama pagrindinę veiklą Betaal papildomai atlieka mokėjimo operacijas, vien dėl to ji netampa profesionalia mokėjimo paslaugų teikėja, kurią turi prižiūrėti DNB.
C.      Teleologinis aiškinimas
68.      DNB teigia, kad Direktyva 2015/2366 turi būti aiškinama plačiai, atsižvelgiant į naudotojų apsaugą(21). Teismo posėdyje DNB šį tikslą pabrėžė pagrįsdamas savo argumentą.
69.      Direktyvos 2015/2366 6 konstatuojamojoje dalyje(22) iš tiesų nurodytas tikslas „<...> užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą naudojantis tomis mokėjimo paslaugomis <...>“(23).
70.      Vis dėlto manau, kad aiškinant Direktyvą 2015/2366 vartotojų apsaugos tikslas negali būti viršesnis už bet kurį kitą aiškinimo kriterijų.
71.      Šis tikslas papildo kitus tos pačios kategorijos tikslus, pavyzdžiui, tikslą numatyti „daugiau teisinio aiškumo“, užtikrinti „nuoseklų teisės aktų sistemos taikymą“ ir padidinti „veiksmingum[ą] visoje mokėjimo sistemoje“(24).
72.      Taikant tokį integruotą požiūrį negalima pateisinti plataus mokėjimo paslaugų teikėjo (kuriam taikoma Direktyva 2015/2366) sąvokos aiškinimo, nes dėl jo sąvokos apibrėžtis pasikeistų tiek, kad jos nebebūtų galima atskirti nuo kitų su pačia direktyva nesusijusių sąvokų apibrėžčių.
73.      Taigi, užtikrinant mokėjimo paslaugų naudotojų apsaugą, mokėjimo paslaugų teikėjams, kuriems taikoma Direktyva 2015/2366, nustatyta griežta sistema negali būti taikoma kitų paslaugų teikėjams, kurie lėšų pervedimus vykdo kaip papildomą veiklą.
74.      Tokį platų aiškinimą būtų sunku pritaikyti specialistams, kaip antai notarams ar advokatams, kurie iš savo klientų lėšas gauna kaip indėlį, kad vėliau pagal pateiktus nurodymus jas perduotų tretiesiems asmenims. Vykdydami veiklą šie teisės specialistai teikia indėlių saugojimo ar užtikrinimo garantijų paslaugas, atlieka reikiamus pervedimus ir mokėjimo nurodymus. Vis dėlto tai nereiškia, kad jiems taikomi Direktyvoje 2015/2366 numatyti griežti įpareigojimai.
75.      Nyderlanduose užtikrinimo garantijas dėl nekilnojamojo turto notaras gali valdyti taip pat kaip Betaal. Iš tiesų tos šalies teisėje konkrečiai nustatyta, kad notarai iš klientų gali gauti lėšų, kuriomis būtų užtikrintas klientų rangovui mokėtinų sumų apmokėjimas(25).
76.      Jeigu būtų atsižvelgta į DNB argumentą dėl teikiamos paslaugos pobūdžio, notarui, kuris gauna tokias lėšas iš kliento ir vėliau jas perduoda rangovui, taip pat turėtų būti taikoma Direktyva 2015/2366 ir joje numatyta riziką ribojanti priežiūra. Vis dėlto teismo posėdyje DNB pripažino, kad Direktyva 2015/2366 netaikoma specialistams, kaip antai notarams ar advokatams, kurie valdo užtikrinimo garantijas ir indėlius(26).
77.      Jeigu šie specialistai negali būti laikomi mokėjimo paslaugų teikėjais, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2015/2366, nors jie gauna lėšų iš klientų, kad pervestų jas tretiesiems asmenims, taip yra, be kita ko, dėl to, kad jie tokias paslaugas teikia ne kaip profesionalūs ir nuolatiniai paslaugų teikėjai, t. y. jas teikia ne kaip pagrindines, o kaip papildomas ar antraeiles paslaugas, kurios papildo jų funkcijas.
78.      Tą patį argumentą galima taikyti ir pagrindinei Betaal veiklai, kuri yra ne mokėjimo paslaugų, bet užtikrinimo garantijų teikimas siekiant garantuoti, kad būstų pirkėjai atsiskaitytų su juos statančiais rangovais.
79.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, galima teigti, kad Direktyva 2015/2366 netaikoma vien užtikrinimo garantijų paslaugas teikiančioms įstaigoms, kurios papildomai teikia mokėjimo paslaugas.
80.      Žinoma, tai, kad užtikrinimo garantijų paslaugų teikėjai, kaip antai Betaal, nepatenka į Direktyvos 2015/2366 taikymo sritį, reiškia, jog naudotojams nesuteikiama tokia pati apsauga, kokią pagal tą direktyvą gauna mokėjimo įstaigų teikiamų mokėjimo paslaugų naudotojai(27).
81.      Vis dėlto ši aplinkybė nėra lemiama siekiant atsakyti į klausimus, kuriuos pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Nacionalinėje teisėje gali būti numatyta kitų mechanizmų vartotojams apsaugoti ir jų interesams užtikrinti: taikomos lėšų apdraudimo taisyklės arba įstatymu nustatomos griežtos sąlygos įstaigoms, kurios
neteikia mokėjimo paslaugų, tačiau iš klientų gauna lėšų kaip garantiją, kad jų sutartiniai įsipareigojimai būtų įvykdyti.
82.      Galiausiai Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 3 punktas, siejamas su jos I priedo 3 punkto c papunkčiu, turi būti aiškinamas taip, kad įstaigos, kuri veikia kaip tarpininkė, siūloma lėšų gavimo ir persiuntimo paslauga nėra mokėjimo paslauga, jeigu pagal kliento ir rangovo sudarytą sutartį įstaiga lėšų iš kliento gauna į savo mokėjimo sąskaitą ir, klientui davus sutikimą, tas lėšas iš mokėjimo sąskaitos perveda rangovui.
D.      Ar tai yra pinigų perlaidos paslauga?
83.      Norvegijos vyriausybė teigia, kad Betaal teikiama paslauga atitinka sąvoką „pinigų perlaida“(28), nurodytą Direktyvos 2015/2366 I priedo 6 punkte ir apibrėžtą jos 4 straipsnio 22 punkte(29).
84.      Iš tiesų Teisingumo Teismas neturėtų nuspręsti, kaip reikia aiškinti Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 22 punktą, nes ši nuostata nenurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
85.      Jeigu Teisingumo Teismas vis dėlto sutiktų atsakyti į Norvegijos vyriausybės argumentą, jį išnagrinėsiu toliau.
86.      Direktyvos 2015/2366 9 konstatuojamojoje dalyje paaiškinta, kad pinigų perlaida „yra paprasta mokėjimo paslauga, paprastai grindžiama grynaisiais pinigais, kuriuos mokėtojas perduoda mokėjimo paslaugų teikėjui, kuris perveda atitinkamą sumą, pavyzdžiui, pasinaudodamas ryšių tinklu, gavėjui arba kitam mokėjimo paslaugų teikėjui, veikiančiam gavėjo vardu“.
87.      Norvegijos vyriausybė pripažįsta, kad nagrinėjamu atveju mokėtojo lėšos gaunamos nesukūrus mokėjimo sąskaitos jo arba gavėjo vardu, ir teigia, kad yra atliekama „pinigų perlaida“, kaip ji suprantama pagal minėtas nuostatas.
88.      Mano nuomone, šį teiginį galima paneigti keliais argumentais.
89.      Pirma, operacijų, kuriose dalyvauja Betaal, dinamika skiriasi nuo „paprastos“ pinigų perlaidos paslaugos, pasižyminčios greitumu ir besąlygišku pinigų pervedimu gavėjui(30).
90.      Antra, atlikus pinigų perlaidą gavėjas gauna sumą, kurią pervedė mokėtojas. Betaal atveju tokio automatiškumo ir besąlygiškumo nėra: klientas gali duoti nurodymą pervesti lėšas, tačiau jos nepasieks gavėjo, t. y. rangovo, jeigu nekilnojamojo turto objektas nebus užbaigtas taip, kad mokėtojas neturėtų priekaištų.
91.      Trečia, tam, kad Betaal veikla būtų laikoma mokėjimo paslauga, kurią sudaro pinigų perlaida, ji turėtų būti vykdoma profesionaliai kaip pagrindinė veikla. Kitaip tariant, Betaal pinigų perlaidų veiklą turėtų vykdyti nuolat, o jos pinigų perlaidų paslaugos neturėtų būti papildomos ar pagalbinės teikiant užtikrinimo garantijų paslaugas.
92.      Kaip minėjau, pagrindinė Betaal veikla yra ne pinigų perlaidos, o užtikrinimo garantijų teikimas siekiant garantuoti, kad klientai atsiskaitytų su rangovais, kurie stato jiems namus. Pinigų perlaidos (jeigu nagrinėjamu atveju jos egzistuoja) yra pagalbinė ir papildoma veikla.
93.      Taip pat nemanau, kad Norvegijos vyriausybė teisingai sulygino Betaal teikiamas užtikrinimo garantijų paslaugas ir Direktyvos 2015/2366 9 konstatuojamojoje dalyje nurodytas paslaugas, kai „prekybos centrai, prekybininkai ir kiti mažmenininkai teikia visuomenei atitinkamą paslaugą sudarydami jai sąlygas sumokėti komunalinius mokesčius ir apmokėti kitas įprastas namų ūkio sąskaitas“.
94.      Pasikartosiu: ši analogija nėra tinkama, nes: a) prekybos centrai, prekybininkai ir kiti mažmenininkai perveda visas klientų siunčiamas lėšas tam tikroms sąskaitoms faktūroms apmokėti, neatskaičiuodami jokios sumos; ir b) jų teikiama paslauga yra ne papildoma ar pagalbinė vykdant kitą pagrindinę veiklą, o pinigų perlaidų paslauga, skirta toms faktūroms apmokėti, ir ją tam tikrose valstybėse narėse šios įstaigos savo klientams siūlo kaip vieną iš paslaugų, įtrauktų į jų (pagrindinių) paslaugų sąrašą.
V.      Išvada
95.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apeliacinis administracinis ekonominis teismas, Nyderlandai):
„2015 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/2366 dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2002/65/EB, 2009/110/EB ir 2013/36/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 ir panaikinama Direktyva 2007/64/EB, 4 straipsnio 3 punktas, siejamas su jos I priedo 3 punkto c papunkčiu,
turi būti aiškinamas taip:
lėšų gavimo ir persiuntimo paslauga, kurią teikia įstaiga kaip tarpininkė, nėra mokėjimo paslauga, kai ši įstaiga pagal
sutartį su klientu ir rangovu
į savo mokėjimo sąskaitą gauna lėšas iš kliento ir, jam davus sutikimą, jas iš šios sąskaitos perveda rangovui.“
1      Originalo kalba: ispanų.
2      2015 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2002/65/EB, 2009/110/EB ir 2013/36/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 ir panaikinama Direktyva 2007/64/EB (OL L 337, 2015, p. 35).
3      Finansų rinkų priežiūros įstatymas (toliau – Wft).
4      Taigi klientas paskutinę darbų kainos dalį gali laikyti ne pas notarą, o Betaal fondo sąskaitoje.
5      Betaal per keturias savaites nuo sprendimo paskelbimo (atidėjimo laikotarpis) turėjo nutraukti šiuos pažeidimus, t. y. nebesiūlyti darbų atlikimo ir užtikrinimo garantijų ir perduoti, iš dalies pakeisti arba nutraukti galiojančias sutartis.
6      Bauda siekia 10 000,00 EUR už kiekvieną savaitę (nuo atidėjimo laikotarpio pabaigos), kurią Betaal nėra visiškai įvykdžiusi įsakymo. Ji negali viršyti 50 000,00 EUR.
7      ECLI:NL:RBROT:2022:9932.
8      Savo rašytinėse pastabose Nyderlandų vyriausybė tik nurodė, kad pritaria DNB pozicijai ir savo nuomonę gali paaiškinti žodžiu. Tačiau ji to nepadarė, nes nedalyvavo teismo posėdyje.
9      Čekijos vyriausybė mano, kad paslauga, kaip antai nagrinėjamoji šioje byloje, yra mokėjimo paslauga tik tuo atveju, kai įstaiga ją teikia vykdydama profesinę ar komercinę veiklą ir kai ji nėra vien būtina kitos paslaugos sudedamoji dalis, o lėšų pervedimas atliekamas tik mokėtojo ar gavėjo nurodymu.
10      2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Alace ir Canpelli (C-758/24 ir C-759/24, EU:C:2025:591) 91 punktas, 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Pabėgėlis, padaręs sunkų nusikaltimą) (C-8/22, EU:C:2023:542) 29 punktas ir 1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck (292/82, EU:C:1983:335) 12 punktas.
11      2022 m. kovo 18 d. atsakymas į klausimą Nr. ID 2020,5216. Atsakymas neturi privalomos teisinės galios. Jį galima rasti EBI, Single Rulebook Q&A, Question ID 2020,5216; www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5216.
12      DNB taip pat nurodė 2023 m. sausio 6 d. Komisijos atsakymą į klausimą Nr. ID 2020,5099, tačiau faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas tas klausimas, skiriasi nuo nagrinėjamų šioje byloje. Komisijos atsakymą galima rasti adresu https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5099.
13      2024 m. vasario 22 d. Sprendimo ABC Projektai (C-661/22, EU:C:2024:148) 34 punkte nurodyta: „<…> kai mokėjimo paslaugų vartotojas suteikia mokėjimo įstaigai lėšų ir šios lėšos įskaitomos į mokėjimo sąskaitą, kurią ši įstaiga turi šio vartotojo vardu, šios operacijos iš esmės turi būti laikomos operacija, susijusia su mokėjimo sąskaitos tvarkymu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/2366 4 straipsnio 12 punktą, taigi ir mokėjimo paslaugos, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 4 straipsnio 3 punktą, dalimi.“
14      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 12.1–12.3 punktai.
15      Šiuo klausimu pritariu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teiginiams, išdėstytiems nutarties dėl šio prašymo 13.5 punkte: „<…> atsižvelgiant į Direktyvos 2015/2366 skyriaus „Mokėjimo operacijų vykdymas“ (78–93 straipsniai) nuostatų kontekstą ir sąvokų „mokėjimo operacija“, „mokėtojas“ ir „gavėjas“ apibrėžtis, būtų galima daryti išvadą, kad mokėjimo operacijų vykdymas iš esmės turi būti suprantamas kaip techninis veiksmas ir kad „vykdymas“ yra susijęs su mokėjimo operacijos atlikimu mokėjimo sąskaitoje. <…> Pagal šias nuostatas, atrodo, reikalaujama, kad mokėjimo paslaugų teikėjas tiesiogiai ir atlikdamas techninius veiksmus dalyvautų lėšų pervedimo iš vienos mokėjimo sąskaitos į kitą operacijoje“. Kursyvu išskirta mano.
16      Teismo posėdyje DNB patvirtino, kad Betaal nevykdė finansinio tarpininkavimo naudodama užtikrinimo garantijų lėšas, t. y. ji buvo įpareigota laikyti šias lėšas užblokuotas ir nesinaudojo jomis siekdama maksimaliai padidinti savo pelną. Taigi Betaal neprilygsta finansiniams tarpininkams, kurių rizika pateisina DNB vykdomą riziką ribojančią priežiūrą.
17      2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB (OL L 176, 2013, p. 338).
18      2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl elektroninių pinigų įstaigų steigimosi, veiklos ir riziką ribojančios priežiūros, iš dalies keičianti Direktyvas 2005/60/EB ir 2006/48/EB ir panaikinanti Direktyvą 2000/46/EB (OL L 267, 2009, p. 7).
19      Dėl 2007 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje, iš dalies keičiančios direktyvas 97/7/EB, 2002/65/EB, 2005/60/EB ir 2006/48/EB ir panaikinančios Direktyvą 97/5/EB (OL L 319, 2007, p. 1) 2018 m. kovo 22 d. Sprendimo Rasool (C-568/16, EU:C:2018:211) 36 punkte nurodyta, kad ji turi būti taikoma tik tiems mokėjimo paslaugų teikėjams, kurių „pagrindinė veikla“ yra mokėjimo paslaugų teikimas šių paslaugų vartotojams. Sprendimo 37 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagrindinė įmonės atsakovės veikla buvo lošimų salonų valdymas ir kad šiomis aplinkybėmis su daugiafunkciais terminalais, kuriuose vartotojai gali keisti ir išimti pinigus, susijusios operacijos buvo tik papildoma paslauga prie minėtos veiklos.
20      Betaal tokio leidimo neturėjo, todėl DNB įpareigojo ją nutraukti savo veiklą.
21      Nagrinėjamoje byloje nėra svarbu nurodyti, ar saugomi tik tie naudotojai, kurie turi „vartotojo“ statusą siaurąja prasme, ar taip pat ir šio statuso neturintieji (pavyzdžiui, įmonės). Direktyvos 2015/2366 53 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „[K]adangi vartotojų ir įmonių padėtis nėra vienoda, nereikia ir vienodo jų apsaugos lygio. Nors svarbu užtikrinti vartotojų teises nuostatomis, nuo kurių negalima nukrypti sudarant sutartį, įmonėms ir organizacijoms, kai jos neturi reikalų su vartotojais, tikslinga leisti susitarti kitaip. Tačiau valstybės narės turėtų turėti galimybę nustatyti, kad labai mažoms įmonėms <...> būtų taikomos tos pačios sąlygos kaip ir vartotojams. Bet kuriuo atveju tam tikros pagrindinės šios direktyvos nuostatos turėtų būti taikomos visada, neatsižvelgiant į vartotojo statusą[.]“
22      Ji pateikta šios išvados 4 punkte.
23      Žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo CRCAM (C-337/20, EU:C:2021:671) 44 punktą, susijusį su Direktyvos 2007/64 tikslu, kuris iš esmės sutampa su Direktyvos 2015/2366 tikslais.
24      Direktyvos 2015/2366 6 konstatuojamoji dalis.
25      Nyderlandų civilinio kodekso 7 knygos 767 straipsnyje nurodyta: „Užsakovas gali būti įpareigotas atlikti tik tuos mokėjimus, kurie bent apytikriai atitinka statybos pažangą arba jam perduoto turto vertę; tačiau siekiant užtikrinti užsakovo įsipareigojimų įvykdymą gali būti susitarta, kad užsakovas notaro biure deponuos sumą, neviršijančią 10 % darbų kainos, arba pateiks pakaitinę garantiją už tą sumą. Permokėta suma laikoma nepagrįstu mokėjimu.“
26      Italijos vyriausybė laikosi tos pačios nuomonės (jos rašytinių pastabų 37 ir 38 punktai). Ji mano, kad jeigu nagrinėjama teisės norma būtų aiškinama plačiai, galėtų būti labai išplėsta mokėjimo paslaugos sąvoka, o tai turėtų sunkiai nuspėjamų pasekmių. Veikla, kuri šiuo metu laisvai vykdoma ir laikoma nepatenkančia į mokėjimo paslaugas reglamentuojančių taisyklių taikymo sritį, galėtų į šią taikymo sritį patekti, jeigu prašyme priimti prejudicinį sprendimą aprašyta paslauga būtų pripažįstama
mokėjimo paslauga. Italijos vyriausybė priduria, kad tokiu atveju panašus kvalifikavimas turėtų būti taikomas deponavimo paslaugai, kai notarui pateikiama saugoti lėšų suma, susijusi su teisės į nuosavybę perdavimu arba kitų daiktinių teisių į nekilnojamąjį turtą ar prestižą perdavimu, sukūrimu ar panaikinimu. Taip pat bet kuri įstaiga, teikianti panašias garantijų ar lėšų deponavimo paslaugas, galėtų būti laikoma mokėjimo paslaugų teikėju.
27      Teismo posėdyje DNB nurodė, kad užtikrinimo garantijos teikėjai gali bankrutuoti ir šiam tikslui skirtų lėšų
susigrąžinti gali nepavykti. Jis pridūrė, kad taip atsitiko Betaal atveju.
28      Sąvoka „pinigų perlaida“ yra šiek tiek dviprasmiška. Iš jos vertimo, pateikto įvairiose kalbinėse versijose, kurias patikrinau („money remittance“ (anglų k.), „transmission de fonds“ (prancūzų k.), „Finanztransfer“ (vokiečių k.), „geldtransfer“ (nyderlandų k.), „rimessa di denaro“ (italų k.), „envio de fundos“ (portugalų k.) arba „remiterea de bani“ (rumunų k.)), negalima labai aiškiai suprasti, koks yra jos semantinis laukas, kad būtų galima ją atskirti nuo kitų daugiau ar mažiau panašių sąvokų.
29      Jis pateiktas šios išvados 6 punkte.
30      Betaal rangovui perveda ne visą kliento siųstą pinigų sumą. Pagal CGC 10 straipsnį Betaal iš gautos kliento sumos atskaito 2,5 % užtikrinimo garantijos, bet ne mažiau kaip 200 EUR, kurie nėra pervedami ar mokami rangovui.