HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a patra)
15 martie 2007
Cauza T‑430/03
Iosif Dascalu
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcționari — Numire — Revizuire a încadrării în grad și în treaptă — Aplicarea jurisprudenței Curții — Articolul 5, articolul 31 alineatul (2), articolul 32 al doilea paragraf, articolele 45 și 62 din statut”
Obiectul: Acțiune având ca obiect, pe de o parte, o cerere de anulare a deciziilor Comisiei din 23 decembrie 2002 și din 14 aprilie
2003 de modificare a încadrării în grad a reclamantului, în măsura în care acestea stabilesc încadrarea sa în treaptă, la
data numirii sale, corespunzător gradului A 6 treapta 1, în măsura în care stabilesc data de 5 octombrie 1995 ca dată de la
care respectivele decizii încep să își producă efectele financiare și în măsura în care acestea nu au reconstituit cariera
în grad a reclamantului, precum și, în cazul în care se dovedește necesar, o cerere de anulare a deciziilor de respingere
a reclamațiilor formulate de reclamant și, pe de altă parte, o cerere de reparare a prejudiciului care ar decurge din aceste
decizii
Decizia: Anulează decizia Comisiei din 14 aprilie 2003 în măsura în care aceasta stabilește momentul inițial al producerii efectelor
sale financiare la data de 5 octombrie 1995. Obligă Comisia să realizeze o analiză comparativă a meritelor reclamantului în
raport cu cele ale funcționarilor promovați în gradul A 5 începând cu data de 16 aprilie 1993 și apoi în gradul A 4 începând
cu data de 16 ianuarie 1998. În urma acestei analize și în cazul în care Comisia nu îi poate acorda reclamantului o promovare
în grad care să fie justificată, invită părțile să ajungă la un acord privind compensarea care ar fi adecvată, luând în considerare,
după caz, cererea de despăgubiri compensatorii formulată de reclamant. Solicită părților să informeze Tribunalul în termen
de trei luni de la pronunțarea prezentei hotărâri cu privire la conținutul acordului la care au ajuns sau, în lipsa acestuia,
cu privire la concluziile privind evaluarea cuantumului prejudiciului suferit. Respinge celelalte capete de cerere. Amână
pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari — Recrutare — Numire în grad — Numire într‑un grad superior al carierei
[Statutul funcționarilor, art. 31 alin. (2) și art. 32 al doilea paragraf]
2.      Funcționari — Decizie care lezează — Decizie de încadrare în grad și în treaptă
[Statutul funcționarilor, art. 25 al doilea paragraf și art. 90 alin. (2)]
3.      Funcționari — Recrutare — Numire în grad și încadrare în treaptă
[Statutul funcționarilor, art. 31 alin. (2) și art. 32 al doilea paragraf]
4.      Funcționari — Recrutare — Egalitate de tratament — Încadrare în treaptă
[Statutul funcționarilor, art. 5 alin. (3), art. 31 alin. (2) și art. 32 al doilea paragraf]
5.      Funcționari — Recrutare — Numire în grad
[Statutul funcționarilor, art. 31 alin. (2), art. 45 alin. (1) și art. 62 primul paragraf]
6.      Funcționari — Răspundere extracontractuală a instituțiilor — Greșeală de serviciu
1.      Având în vedere suprapunerea parțială a criteriilor stabilite pentru obținerea unei încadrări într‑un grad superior al carierei
și pentru stabilirea treptei, în special în ceea ce privește durata experienței profesionale dobândite, o cerere prin care
se solicită ca autoritatea împuternicită să facă numiri să examineze eventualele calificări excepționale ale unui funcționar,
în vederea revizuirii încadrării în grad efectuate la momentul numirii acestuia, pentru a‑l încadra în gradul superior al
carierei, presupune în mod necesar o cerere de reexaminare a treptei atribuite funcționarului respectiv prin decizia de încadrare
inițială.
(a se vedea punctul 40)
2.      În ceea ce privește o decizie de încadrare în grad și în treaptă, motivarea poate fi prezentată în mod valabil în etapa adoptării
deciziei prin care se hotărăște cu privire la reclamație și este suficient ca aceasta să se refere la întrunirea condițiilor
legale de care depinde, potrivit statutului, regularitatea procedurii și la motivul individual și pertinent care justifică
decizia adoptată în privința funcționarului în cauză. În măsura în care o astfel de motivare ar fi considerată insuficientă,
pot fi aduse precizări suplimentare pe parcursul procedurii.
(a se vedea punctele 48 și 51)
Trimitere la: Curte 19 noiembrie 1998, Parlamentul European/Gaspari, C‑316/97 P, Rec., p. I‑7597, punctul 29; Tribunal 3 martie
1993, Vela Palacios/CES, T‑25/92, Rec., p. II‑201, punctul 26; Tribunal 17 mai 1995, Benecos/Comisia, T‑16/94, RecFP, p. I‑A‑103
și II‑335, punctul 36; Tribunal 16 octombrie 1996, Benecos/Comisia, T‑37/94, RecFP, p. I‑A‑461 și II‑1301, punctul 46; Tribunal
6 noiembrie 1997, Berlingieri Vinzek/Comisia, T‑71/96, RecFP, p. I‑A‑339 și II‑921, punctul 79; Tribunal 26 ianuarie 2000,
Gouloussis/Comisia, T‑86/98, RecFP, p. I‑A‑5 și II‑23, punctul 79; Tribunal 17 decembrie 2003, Chawdhry/Comisia, T‑133/02,
RecFP, p. I‑A‑329 și II‑1617, punctul 121; Tribunal 26 octombrie 2004, Brendel/Comisia, T‑55/03, RecFP, p. I‑A‑311 și II‑1437,
punctul 120; Tribunal 16 februarie 2005, Aycinena/Comisia, T‑284/03, RecFP, p. I‑A‑29 și II‑125, punctul 33; Tribunal 15 noiembrie
2005, Righini/Comisia, T‑145/04, RecFP, p. I‑A‑349 și II­‑1547, punctul 55
3.      În cadrul stabilit prin articolul 31 și prin articolul 32 al doilea paragraf din statut, autoritatea împuternicită să facă
numiri dispune de o largă putere de apreciere pentru a evalua experiența profesională anterioară a unei persoane recrutate
în calitate de funcționar, în ceea ce privește atât natura și durata acesteia, cât și relația mai mult sau mai puțin strânsă
pe care aceasta o poate avea cu cerințele postului care trebuie ocupat. Rezultă că, în cadrul exercitării controlului jurisdicțional
al unei decizii de încadrare în treaptă a unui funcționar numit în gradul superior al carierei, aprecierea instanței nu poate
înlocui aprecierea autorității menționate.
Prin urmare, atunci când această autoritate a ținut seama de pregătirea și de experiența profesională specifică a unui funcționar
nou recrutat pentru a‑l numi, din momentul recrutării, în gradul superior al carierei sale, aceasta poate considera că funcționarul
menționat nu mai poate pretinde un spor de vechime de treaptă în cadrul acestui grad, întrucât pregătirea și experiența sa
profesională au fost avute în vedere pentru numirea sa în grad.
(a se vedea punctele 77 și 79)
Trimitere la: Curte 5 octombrie 1988, De Szy‑Tarisse și Feyaerts/Comisia, 314/86 și 315/86, Rec., p. 6013, punctul 26; Tribunal
7 februarie 1991, Ferreira de Freitas/Comisia, T‑2/90, Rec., p. II‑103, punctul 56, Aycinena/Comisia, citată anterior, punctul
72
4.      Dat fiind că funcționarii recrutați într‑un grad superior al carierei lor și cei recrutați în gradul de bază al categoriei
lor nu se găsesc în situații de fapt și juridice identice, împrejurarea că funcționarii recrutați în gradul de bază al carierei
pot beneficia de un spor de vechime de treaptă, în timp ce funcționarii numiți într‑un grad superior ar fi, după caz, lipsiți
de această posibilitate tocmai ca urmare a încadrării lor în grad nu poate fi considerată o inegalitate de tratament între
acești funcționari.
(a se vedea punctul 90)
5.      Efectuând, cu ocazia revizuirii încadrării în grad a unui funcționar care fusese efectuată în momentul recrutării acestuia,
o distincție între modificarea stabilirii încadrării, care produce efecte de la data numirii funcționarului, și efectele financiare
ale acestei decizii, care se produc începând cu o dată ulterioară, autoritatea împuternicită să facă numiri limitează în mod
arbitrar, în ceea ce privește perioada cuprinsă între aceste două date, dreptul persoanei interesate la remunerația care i
se cuvine, acesta fiind un drept subiectiv garantat de statut care nu poate fi limitat decât prin dispozițiile exprese ale
acestuia, în sensul articolului 62 primul paragraf din statut.
În plus, efectuând o astfel de distincție, autoritatea menționată nu ține seama de distincția dintre o cerere de reîncadrare
prin care se urmărește revizuirea încadrării în grad inițiale efectuate la momentul numirii funcționarului și acordarea unei
promovări, care, potrivit articolului 45 alineatul (1) din statut, ridică un funcționar, în cursul carierei sale, la un grad
superior al categoriei din care face parte.
În această privință, nu este pertinent faptul că decizia inițială de încadrare nu a fost atacată în termenele prevăzute în
acest sens, în condițiile în care decizia de reîncadrare în gradul superior de la data numirii, adoptată în vederea executării
Hotărârii Gevaert/Comisia, C‑389/98 P, are vocația să înlocuiască decizia inițială de încadrare, în ceea ce privește toate
efectele acesteia.
(a se vedea punctele 98, 102, 103, 105, 106 și 108)
Trimitere la: Curte 11 ianuarie 2001, Gevaert/Comisia, C‑389/98 P, Rec., p. I‑65, punctul 39; Tribunal 27 iunie 2001, X/Comisia,
T‑214/00, RecFP, p. I‑A‑143 și II‑663, punctul 29
6.      Constituie o greșeală de serviciu de natură să angajeze răspunderea autorității împuternicite să facă numiri faptul că aceasta
a exclus un funcționar de la mai multe analize comparative ale meritelor, necesare pentru acordarea unei promovări, nerevizuind
încadrarea acestuia în grad la momentul recrutării sale decât cu întârziere, pentru a executa Hotărârea Gevaert/Comisia, C‑389/98 P,
întrucât a lipsit astfel persoana interesată de șansa luării în considerare a candidaturii sale în cadrul exercițiilor de
promovare în cauză.
Cu toate acestea, în pofida acestei greșeli, angajarea efectivă a răspunderii nu poate avea loc decât după ce a fost stabilit
caracterul real al prejudiciului invocat și întinderea acestuia. Pentru ca acesta să poată fi stabilit, trebuie, în speță,
să aibă loc în prealabil o analiză comparativă a meritelor reclamantului în raport cu cele ale funcționarilor promovați în
cadrul exercițiilor de promovare de la care acesta a fost exclus în mod nelegal, ceea ce va permite să se stabilească dacă
a fost cu adevărat lipsit de o promovare pe care o putea pretinde în mod legitim și, în acest caz, să se evalueze cuantumul
prejudiciului suferit.
(a se vedea punctele 128, 129 și 136-139)
Trimitere la: Tribunal 12 decembrie 1996, Stott/Comisia, T‑99/95, Rec., p. II‑2227, punctul 72