Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA JULIANE KOKOTT
prezentate la 12 februarie 2026(1)
Cauzele conexate C‑722/24 și C‑756/24
SIA „Elektro bizness”
cu participarea:
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (C‑722/24)
și
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
cu participarea:
SIA „Jelgavas autobusu parks” (C‑756/24)
[cereri de decizie preliminară formulate de Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă, Letonia)]
„ Cerere de decizie preliminară – Piața internă a energiei electrice – Directiva (UE) 2019/944 – Articolul
2 punctul
41 – Noțiunea de linie directă – Dreptul de opțiune al clientului – Deconectarea completă de la rețea – Racordarea unui client la o linie existentă – Racordarea mai multor clienți ”
Cuprins
I.
Introducere
II.
Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii
B.
Dreptul leton
III.
Litigiile principale și întrebările preliminare
A.
Cauza C722/24, Elektro bizness
B.
Cauza C756/24, Jelgavas autobusu parks
IV.
Apreciere juridică
A
Linie directă ca formă alternativă de furnizare a energiei electrice? (a doua întrebare adresată în cauza C722/24 și prima și a treia întrebare adresate în cauza C756/24)
1.
Cu privire la delimitarea dintre prima și a doua ipoteză prevăzute la articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice
2.
Conceperea liniei directe care figurează la a doua ipoteză a articolului 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice ca alternativă la rețea
a)
Modul de redactare a celei de a doua ipoteze prevăzute la articolul 2 punctul 41
b)
Geneza articolului 2 punctul 41
c)
Comparație cu Directiva privind piața internă a gazelor naturale
d)
Economia Directivei privind piața internă a energiei electrice
e)
Obiectivele directivei
1)
Liberalizarea pieței interne a energiei electrice
2)
Obiectivul transformării ecologice
3)
Conflict de obiective cu asigurarea unor prețuri accesibile la energie
3.
Concluzie intermediară
B.
Cu privire la deconectarea completă de la rețea (a doua întrebare adresată în cauza C756/24)
C.
Cu privire la racordarea mai multor clienți la aceeași linie (a doua întrebare adresată în cauza C722/24)
D.
Cu privire la noțiunea de „amplasament de producere” (prima întrebare adresată în cauza C722/24)
E.
Cu privire la criteriul clientului izolat și al amplasamentului de producere izolat (prima și a doua întrebare adresate în cauza C722/24 și a treia întrebare adresată în cauza C756/24)
V.
Concluzie
I.      Introducere
1.        O linie directă prin care un client achiziționează energie electrică de la un producător fără intermedierea rețelei (și, prin urmare, fără plata costurilor aferente) este rezervată numai clienților care nu pot fi racordați la rețea din motive tehnice sau economice? Sau statele membre dispun de o marjă de manevră în cadrul căreia pot permite linii directe și în alte cazuri (de exemplu pentru promovarea siturilor industriale sau a producției descentralizate și furnizării de energie „verde”)?
2.        Aceasta este în esență problema care stă la baza prezentei cereri de decizie preliminară formulate de Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă, Letonia).
3.        Începând cu Directiva 96/92/CE(2), linia directă este o componentă recunoscută a pieței interne a energiei electrice. În Directiva (UE) 2019/944 (denumită în continuare „Directiva privind piața internă a energiei electrice”)(3) în vigoare în prezent, aceasta este reglementată astfel încât să permită un echilibru între securitatea aprovizionării tuturor clienților și repartizarea echitabilă a costurilor de utilizare a rețelei, pe de o parte, și promovarea industriei și diversificarea producției de energie, pe de altă parte.
4.        Cele două cereri de decizie preliminară formulate de Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă) oferă în prezent Curții posibilitatea de a preciza condițiile unui astfel de echilibru.
5.        Liniile în discuție în litigiile principale sunt destinate racordării unei centrale electrice și a unui client. Cele două linii propuse prezintă însă anumite particularități. În cauza C‑722/24, clientul urmează să fie racordat, prin intermediul liniei în litigiu, la o linie existentă care este legată la rețea și prin care sunt deja aprovizionați alți clienți. În cauza C‑756/24, clientul este deja racordat la rețea și dorește să mențină în viitor această conexiune drept conexiune de rezervă pe lângă linia în litigiu.
II.    Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
6.        Articolul
2 („Definiții”) punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice conține o definiție a noțiunii de linie directă. În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
„«linie directă» înseamnă fie o linie electrică care leagă un amplasament de producere izolat de un client izolat, fie o linie electrică care leagă un producător și o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților, filialelor și clienților proprii.”
7.        Articolul
7 („Linii directe”) din Directiva privind piața internă a energiei electrice are următorul cuprins:
„(1)      Statele membre iau măsurile necesare pentru a permite:
(a)      tuturor producătorilor și întreprinderilor de energie electrică[(4)] stabiliți pe teritoriul lor să alimenteze propriile unități, filiale și clienți prin intermediul unei linii directe, fără a face obiectul unor proceduri administrative sau costuri disproporționate;
(b)      tuturor clienților stabiliți pe teritoriul lor să fie alimentați, individual sau în comun, printr‑o linie directă de către producătorii și întreprinderile de energie electrică.
(2)      Statele membre stabilesc criteriile de acordare a autorizațiilor de construire a liniilor directe pe teritoriul lor. Criteriile respective trebuie să fie obiective și nediscriminatorii.
(3)      Posibilitatea de a furniza energie electrică printr-o linie directă, prevăzută la alineatul (1) din prezentul articol, nu afectează posibilitatea de a încheia contracte de furnizare a energiei electrice în conformitate cu articolul 6.
(4)      Statele membre pot condiționa autorizarea construirii unei linii directe fie de refuzul accesului la sistem în baza, după caz, a articolului 6, fie de deschiderea unei proceduri de soluționare a litigiilor în temeiul articolului 60.
(5)      Statele membre pot refuza autorizarea unei linii directe în cazul în care acordarea unei astfel de autorizații ar obstrucționa aplicarea dispozițiilor privind obligațiile de serviciu public de la articolul 9. Un astfel de refuz se motivează în mod corespunzător.”
B.      Dreptul leton
8.        Articolul
1 punctul 29 din Elektroenerģijas tirgus likums (denumită în continuare „Legea privind piața energiei electrice”) din 5 mai 2005 definește linia directă ca fiind
„fie o linie electrică care leagă un amplasament de producere a energiei electrice izolat de un client izolat, fie o linie electrică care leagă un producător de energie electrică izolat și o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților aflate în proprietatea sau în posesia sa, precum și a filialelor și clienților proprii;”
9.        Articolul
25 („Instalarea liniilor”) alineatul (2) și alineatul (3) punctul 1 din Legea privind piața energiei electrice are următorul cuprins:
„(2)      Operatorul de distribuție are dreptul de a instala o linie de distribuție în zona acoperită de licența pe care o deține.
(3)      O altă persoană decât operatorul de distribuție are dreptul de a instala o linie de distribuție în zona acoperită de licența pe care o deține operatorul de distribuție în cazul în care linia care se instalează este:
1)      o linie directă.”
10.      Articolul
26 („Linia directă”) din Legea privind piața energiei electrice prevede:
„(1)      Producătorul are dreptul de a furniza energie electrică propriilor clienți și unități prin intermediul unei conexiuni prin linie directă.
(2)      Autorizația pentru instalarea conexiunii prin linie directă este emisă de Comisia de Reglementare. Comisia de Reglementare stabilește criteriile obiective și uniforme în temeiul cărora se emite autorizația pentru instalarea unei conexiuni prin linie directă.”
III. Litigiile principale și întrebările preliminare
A.      Cauza C‑722/24, Elektro bizness
11.      Elektro bizness exploatează o centrală de cogenerare. Aceasta nu este doar proprietara centralei respective, ci și a unei linii prin cablu subteran (denumită în continuare „linia existentă”) racordate la centrală, cu o lungime de 7,6 km, prin care este transportată energie electrică de 20 de kilovolți. Linia existentă era deja deținută de Elektro bizness înainte de intrarea în vigoare a Legii privind piața energiei electrice în anul 2005. Prin intermediul acestei linii, Elektro bizness transportă energie electrică în rețeaua societății Sadales tīkls. În plus, aceasta utilizează linia existentă pentru a furniza energie electrică către șase clienți industriali fără intermedierea rețelei Sadales tīkls.
12.      În anul 2021, Elektro bizness a adresat Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, Comisia de Reglementare a Serviciilor Publice (denumită în continuare „Comisia de Reglementare”), solicitarea de eliberare a unei autorizații de instalare a unei linii directe. Linia propusă trebuia să lege, pe o lungime de aproximativ 400 de metri, instalația clientului de linia existentă și să permită Elektro bizness să furnizeze clienților energie electrică fără intermedierea rețelei Sadales tīkls.
13.      Prin decizia nr. 65 din 10 iunie 2021, Comisia de Reglementare a respins instalarea liniei directe de către Elektro bizness. Ea și‑a motivat decizia prin faptul că linia propusă nu este o linie directă. Întrucât linia existentă nu poate fi considerată ca făcând parte din „amplasamentul de producere a energiei electrice”, linia propusă nu leagă niciun client de un amplasament de producere izolat.
14.      Ulterior, Elektro bizness a sesizat Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională, Letonia) care a respins acțiunea. Aceasta a împărtășit opinia Comisiei de Reglementare potrivit căreia linia existentă nu poate fi considerată ca făcând parte din amplasamentul de producere, întrucât nu este utilizată pentru producerea, ci pentru transportul energiei electrice produse. Prin urmare, clientul nu ar fi racordat direct la centrala electrică.
15.      Elektro bizness a formulat recurs împotriva acestei decizii la Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă), susținând că linia existentă face parte integrantă din funcționarea centralei și, prin urmare, trebuie considerată ca făcând parte din amplasamentul de producere. Totodată, obiectivul instalării unei linii directe ar fi acela de a oferi producătorului de energie electrică posibilitatea de a furniza în mod direct unui client energia produsă, fără intermedierea rețelei.
16.      În aceste condiții, Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
În sensul articolului 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice:
1)      Noțiunea de „amplasament de producere izolat”, utilizată în această dispoziție, trebuie înțeleasă în sensul că include și o linie electrică deținută de producător, racordată la o centrală industrială de producție, destinată transportului energiei electrice produse și care depășește limitele locației (adresei poștale) centralei de generare?
2)      Definiția liniei directe care figurează la dispoziția menționată include o linie electrică care racordează un client la un amplasament de producere de energie electrică (centrală de cogenerare) prin înființarea unei conexiuni cu o linie electrică deținută de producător, deja instalată și destinată transportului de energie electrică, în cazul în care rezultatul constă în a garanta furnizarea de energie electrică de la producător către client fără intermedierea rețelei operatorului de distribuție? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că linia electrică deja instalată, deținută de producător și destinată transportului de energie electrică, la care ar fi racordată linia propusă pentru a ajunge la noul client, este deja utilizată în scopul aprovizionării cu energie electrică a altor clienți?”
B.      Cauza C‑756/24, Jelgavas autobusu parks
17.      Jelgavas autobusu parks desfășoară activități de transport public local de călători. Aceasta urmărea să utilizeze autobuze urbane alimentate cu hidrogen și să exploateze o instalație de hidrogen.
18.      În luna martie a anului 2021, Jelgavas autobusu parks s‑a adresat Comisiei de Reglementare solicitând eliberarea unei autorizații pentru construirea unei linii cu o lungime de 6,5
km care să lege instalația sa de hidrogen de o centrală de cogenerare a biomasei deținută de SIA Gren Latvija. Jelgavas autobusu parks dorește să achiziționeze energia electrică direct de la Gren Latvija printre altele pentru a reduce costurile legate de o mărire a capacității de conectare. După construirea liniei propuse la rețeaua operatorului Sadales tīkls, Jelgavas autobusu parks dorește să mențină conexiunea la rețea numai drept conexiune de rezervă. Atât timp cât achiziționează energie electrică prin intermediul liniei directe, nu este necesară achiziționarea energiei electrice din rețea.
19.      Prin decizia nr. 123 din 4 noiembrie 2021, Comisia de Reglementare a respins această cerere. În opinia sa, nu se poate elibera nicio autorizație pentru construirea unei „linii directe”, întrucât nu se poate considera că Jelgavas autobusu parks este un „client izolat”. Astfel, operatorul de rețea este în măsură să asigure că Jelgavas autobusu parks va fi aprovizionată la costuri rezonabile chiar și în cazul creșterii capacității. Cu toate acestea, construirea unei linii directe poate fi autorizată numai în cazul în care există o justificare din punct de vedere tehnic și economic. Jelgavas autobusu parks a formulat o acțiune împotriva respingerii cererii la Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională).
20.      Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională) a admis acțiunea. Potrivit acestei instanțe, din cadrul juridic aplicabil nu reiese că obiectivul instalării liniilor directe este de a asigura doar aprovizionarea cu energie electrică a clienților care nu au posibilitatea sau care au numai posibilități limitate de a primi energia electrică necesară de la o rețea. Desigur, o linie directă presupune o deconectare de la rețea. Totuși, Jelgavas autobusu parks a prezentat o declarație conform căreia, în timpul utilizării liniei directe, este asigurată debranșarea sa de la rețeaua Sadales tīkls. Prin urmare, ar exista o deconectare suficientă.
21.      Comisia de Reglementare a formulat recurs împotriva acestei decizii la Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă). Aceasta a suspendat judecarea cauzei și a adresat Curții următoarele întrebări preliminare:
1)      Articolul 7 din Directiva privind piața internă a energiei electrice trebuie interpretat în sensul că o „linie directă” reprezintă o formă alternativă de furnizare a energiei electrice în cazul în care un client își dorește acest lucru sau, dimpotrivă, în sensul că o linie directă poate fi autorizată numai în cazuri excepționale?
2)      Articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice trebuie interpretat în sensul că prin „linie directă” se poate înțelege o linie electrică menită să racordeze un producător de energie electrică – care este legat la rețeaua de distribuție – cu un client care este legat la rețeaua de distribuție, în măsura în care, după instalarea liniei electrice propuse, clientul în cauză își va menține conexiunea la rețeaua de distribuție ca conexiune de rezervă, însă se va debranșa de la rețeaua de distribuție atunci când energia electrică îi va fi furnizată de producător prin intermediul liniei directe menționate?
3)      Noțiunea de „client izolat” care figurează la articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice trebuie înțeleasă în sensul că se referă numai la clientul care nu este legat la rețeaua de distribuție și căruia operatorul de distribuție nu este în măsură să îi garanteze capacitatea necesară prin instalarea unei conexiuni la un preț rezonabil?
22.      Prin decizia președintelui Curții din 6 decembrie 2024, cauzele C‑722/24, Elektro bizness, și C‑756/24, Jelgavas autobusu parks, au fost conexate pentru buna desfășurare a fazelor scrisă și orală ale procedurii, precum și în vederea pronunțării hotărârii.
23.      Comisia de Reglementare și Comisia Europeană au prezentat observații scrise cu privire la ambele cauze. Guvernul italian a prezentat observații scrise în cauza C‑722/24, Elektro bizness, iar guvernul austriac în cauza C‑756/24, Jelgavas autobusu parks. În temeiul articolului
76 alineatul
(2) din Regulamentul de procedură, Curtea a decis să nu organizeze o ședință de audiere a pledoariilor.
IV.    Apreciere juridică
24.      Cele cinci întrebări preliminare privesc în esență două chestiuni a căror examinare necesită interpretarea noțiunii de linie directă.
25.      În această privință, trebuie să se examineze mai întâi dacă liniile directe constituie o formă alternativă de furnizare a energiei electrice sau dacă o linie directă poate fi instalată numai în cazul în care clientul nu poate fi racordat la rețea din motive tehnice sau economice (secțiunea A) (a doua întrebare adresată în cauza C‑722/24 și prima și a treia întrebare adresate în cauza C‑756/24). Dacă aceasta din urmă ar fi situația, nu ar fi necesar să se examineze problema suplimentară dacă o conexiune de rezervă la rețea poate fi menținută alături de linia directă (secțiunea B) (a doua întrebare adresată în cauza C‑756/24).
26.      În plus, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă prin intermediul liniei directe poate fi racordat doar un singur client sau pot fi racordați de asemenea mai mulți clienți și cum trebuie înțeleasă noțiunea de „amplasament de producere izolat” (prima și a doua întrebare adresate în cauza C‑722/24 și a treia întrebare adresată în cauza C‑756/24) (secțiunile C‑E).
A      Linie directă ca formă alternativă de furnizare a energiei electrice? (a doua întrebare adresată în cauza C‑722/24 și prima și a treia întrebare adresate în cauza C‑756/24)
27.      Prin intermediul primei părți a celei de a doua întrebări preliminare adresate în cauza C‑722/24, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă elementul determinant al unei linii directe în sensul definiției de la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice constă în a garanta furnizarea de energie electrică de la producător către client fără intermedierea rețelei operatorului de distribuție. O astfel de definiție a liniei directe ar face referire la situația reală de furnizare și ar fi independentă de existența sau de posibilitatea unei racordări la rețea.
28.      Clarificarea acestei chestiuni este de asemenea necesară pentru a stabili dacă aprovizionarea prin intermediul liniilor directe constituie o formă alternativă de furnizare a energiei electrice sau dacă este rezervată unor cazuri excepționale în care o altă formă de furnizare nu este posibilă din punct de vedere tehnic sau economic (prima și a treia întrebare adresate în cauza C‑756/24). Dacă s‑ar lua în considerare lipsa posibilității de racordare, clienții existenți deja racordați la rețea sau noii clienți care dispun de o astfel de posibilitate nu ar putea opta pentru alimentarea printr‑o linie directă.
29.      Articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice definește două ipoteze privind liniile directe. Potrivit acestei dispoziții, este vorba fie despre „o linie electrică care leagă un amplasament de producere izolat de un client izolat” (prima ipoteză), fie despre „o linie electrică care leagă un producător și o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților, filialelor și clienților proprii” (a doua ipoteză).
30.      Vom arăta mai întâi modul în care aceste două ipoteze trebuie delimitate una de cealaltă și motivul pentru care cea de a doua ipoteză este relevantă pentru liniile în litigiu (secțiunea 1 de mai jos). Din această analiză reiese deja că linia directă este concepută ca o alternativă la furnizarea de energie electrică prin rețea (secțiunea 2 de mai jos).
1.      Cu privire la delimitarea dintre prima și a doua ipoteză prevăzute la articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice
31.      Formularea întrebărilor preliminare lasă impresia că instanța de trimitere urmărește să afle dacă liniile în litigiu îndeplinesc condițiile primei ipoteze, și anume dacă acestea pot fi calificate drept linii care „leagă un amplasament de producere izolat de un client izolat”(5).
32.      Cu toate acestea, astfel cum susține Austria în cauza C‑756/24, împrejurările care se regăsesc în cauzele principale ridică problema dacă liniile în litigiu nu intră mai degrabă sub incidența celei de a doua ipoteze, și anume dacă trebuie calificate drept linii care „leagă un producător în scopul alimentării directe a clienților proprii”. Astfel, linia în litigiu în cauza C‑722/24 urmărește să lege Elektro bizness de noul său client prin intermediul liniei existente prin care alimentează deja șase alți clienți fără intermedierea rețelei. Linia în litigiu în cauza C‑756/24 urmărește să lege Jelgavas autobusu parks, deși aceasta este deja racordată la rețea, de centrala de cogenerare a biomasei deținută de Gren Latvija în scopul alimentării directe.
33.      În această privință, Austria susține că prima ipoteză prevăzută la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice („linie electrică care leagă un amplasament de producere izolat de un client izolat”) se referă numai la „amplasamente de tip insulă”. În cazul acestora, un amplasament de producere care nu este racordat la rețea ar fi legat de un client care nu este nici el racordat prin intermediul unei „linii directe”, astfel încât ambii ar fi izolați de celelalte linii și racordări la rețea. În schimb, a doua ipoteză ar trebui înțeleasă în sens mai larg și ar acoperi toate situațiile în care o linie leagă în mod direct un producător sau o întreprindere de energie electrică de unitățile proprii, de o filială sau de un client. Conjuncția „și” utilizată de două ori în cadrul celei de a doua ipoteze prevăzute la articolul
2 punctul 41 ar trebui înțeleasă ca însemnând „sau”.
34.      Acest punct de vedere este convingător.
35.      Desigur, modul de redactare a celei de a doua ipoteze, potrivit căreia linia respectivă „leagă un producător și o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților, filialelor și clienților proprii(6)”, este ambiguu. Totuși, această formulare utilizată în majoritatea versiunilor lingvistice(7) sugerează, la prima vedere, că producătorul și întreprinderea de energie electrică ar trebui să fie legați prin linia directă și că întreprinderea de energie electrică ar racorda în acest caz, prin intermediul unei alte linii, unitățile, filialele și clienții săi. Această impresie este creată prin utilizarea conjuncției „și” în locul conjuncției „sau”.
36.      Considerații de ordin gramatical se opun însă acestei interpretări. Utilizarea pluralului în limba germană [„ihre Betriebsstätte”, „ihre Tochterunternehmen”, „ihre Kunden” („unitățile lor”, „filialele lor” și „clienții lor”)](8) arată în mod clar că este vorba despre unitățile, filialele și clienții atât ai producătorului, cât și ai întreprinderii de energie electrică. În consecință, pare logic ca în aceeași frază, atât primul „și” („producătorul și o întreprindere de energie electrică”), cât și al doilea „și” („unităților, filialelor și clienților proprii”) să fie înțelese ca însemnând „sau”. Astfel, este evident că, în ultima ipoteză, conjuncția „și” trebuie înțeleasă ca însemnând „sau” („unităților, filialelor [sau] clienților proprii”), dat fiind că nu toți producătorii sau întreprinderile de energie electrică dispun în mod necesar atât de unități (suplimentare), cât și de filiale și de clienți(9).
37.      Acest punct de vedere este susținut și de considerații de ordin sistematic. Astfel, articolul
7 alineatul
(1) din Directiva privind piața internă a energiei electrice, care concretizează dreptul de a construi o linie directă, prevede la litera (a) că statele membre iau măsurile necesare pentru a permite „tuturor producătorilor și întreprinderilor de energie electrică […] să alimenteze propriile unități, filiale și clienți prin intermediul unei linii directe […]”. Și în acest caz este evident că atât producătorii, cât și întreprinderile de energie electrică trebuie să aibă dreptul de a‑și alimenta (fiecare) propriile unități, filiale și (în sensul de „sau”) clienți prin intermediul unei linii directe.
38.      În sfârșit, considerații de ordin teleologic pledează de asemenea în sensul că a doua ipoteză prevăzută la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice trebuie interpretată în sensul că atât producătorii, cât și întreprinderile de energie electrică își pot alimenta fiecare unitățile, filialele și mai ales clienții prin intermediul unei linii directe. Astfel, după cum vom explica la punctul 61 și următoarele de mai jos, instrumentul liniei directe este menit să contribuie la liberalizarea pieței interne a energiei electrice și, în ceea ce privește transformarea ecologică a acesteia, să ofere flexibilitate ca o alternativă la simpla alimentare din rețea. Aceasta este în concordanță cu faptul că instrumentul respectiv poate fi utilizat nu numai de un producător împreună cu o întreprindere de energie electrică, ci și de un producător singur.
39.      O linie electrică care leagă un amplasament de producere izolat de un client izolat (prima ipoteză) este întotdeauna și o linie electrică care leagă un producător de un client (una dintre situațiile prezentate la a doua ipoteză). Rezultă că o linie directă conform primei ipoteze este întotdeauna,
în mod necesar, și o linie directă conform celei de a doua ipoteze, cu alte cuvinte prima ipoteză este o subcategorie a celei de a doua ipoteze.
40.      În raport cu a doua ipoteză, prima ipoteză pare să impună cerințe mai stricte prin luarea în considerare a „amplasamentului de producere izolat” al producătorului și a „clienților izolați”. Totuși, din câte se poate constata, acest lucru are asupra drepturilor producătorilor, furnizorilor și clienților garantate la articolul 7 din Directiva privind piața internă a energiei electrice doar o incidență indirectă în cadrul articolului 7 alineatul (4), în temeiul căruia statele membre pot condiționa autorizarea construirii unei linii directe de refuzul accesului la sistemul de bază.
41.      În consecință, pentru a furniza instanței de trimitere răspunsuri utile pentru soluționarea celor două litigii principale, vom examina atât linia avută în vedere de Elektro bizness (cauza C‑722/24), cât și linia preconizată care este destinată racordării Jelgavas autobusu parks (cauza C‑756/24) în raport cu criteriul celei de a doua ipoteze – suplimentare – prevăzute la articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice.
2.      Conceperea liniei directe care figurează la a doua ipoteză a articolului 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice ca alternativă la rețea
42.      Linia directă, în forma sa mai largă potrivit celei de a doua ipoteze, și anume ca „linie electrică care leagă un producător și (în sensul de „sau”) o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților, filialelor și (în sensul de „sau”) clienților proprii”, este concepută de această dată însă ca alternativă la rețea? Răspunsul la această întrebare rezultă din modul de redactare (a), din geneza (b), din contextul (c), din economia (d) și din obiectivele Directivei privind piața internă a energiei electrice.
a)      Modul de redactare a celei de a doua ipoteze prevăzute la articolul 2 punctul 41
43.      Din definiția noțiunii de „linie directă” care figurează la a doua ipoteză prevăzută la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice reiese că clientul trebuie să fie alimentat cu energie fără intermedierea rețelei. Astfel, o linie directă este o linie „în scopul alimentării directe”. Potrivit sensului general al termenului, o alimentare directă este o alimentare „nemijlocită”, „fără ocol”. Prin urmare, este logic ca prin „alimentare directă” să se înțeleagă o astfel de alimentare fără intermedierea rețelei.
44.      În schimb, din modul de redactare nu rezultă niciun element care să indice o definiție strictă în sensul că o racordare existentă sau potențială la rețea ar exclude o linie directă. Pentru această definiție, este irelevant dacă există o racordare la rețea sau dacă o astfel de racordare este posibilă.
45.      Faptul că, pentru definirea acestei noțiuni, legiuitorul nu a luat în considerare situația racordării, ci situația alimentării pledează de asemenea în favoarea tipului de alimentare ca unic element determinant al unei linii directe.
b)      Geneza articolului 2 punctul 41
46.      În cazul unei diferențe de semnificație între o versiune veche și o versiune mai recentă a unei dispoziții de drept al Uniunii, se poate presupune că autorii noii dispoziții au avut intenția de a se abate de la criteriul anterior(10). Articolul
2 punctul 12 din prima Directivă 96/92/CE privind piața internă a energiei electrice definea linia directă ca fiind „o linie complementară sistemului interconectat”. Caracteristica esențială a liniei directe era, așadar, complementaritatea cu rețeaua. Totuși, acest lucru poate însemna atât că liniile directe există, în general, pe lângă rețea (pentru alimentarea amplasamentelor izolate de tip insulă, în care clineții nu sunt legați la rețea), cât și că există o linia directă, în cazul unui anumit client, pe lângă racordarea acestuia la rețea.
47.      Articolul
2 punctul 15 din Directiva 2003/54/CE(11), care a abrogat Directiva 96/92, a introdus ulterior o nouă definiție a liniei directe al cărei conținut este în esență(12) identic cu cel al versiunii actuale a Directivei 2019/944.
48.      Faptul că complementaritatea dintre rețea și linia directă a fost abandonată în definiția actuală ar putea fi considerat un indiciu al faptului că legiuitorul a dorit o definiție mai strictă potrivit căreia, pentru un anumit client, linia directă ar putea exista doar în locul rețelei, iar nu în paralel cu aceasta.
49.      O astfel de concluzie nu este însă convingătoare. Directiva 2003/54 a oferit o definiție mult mai cuprinzătoare a liniei directe. Legiuitorul a încercat astfel să țină seama de numeroase situații în care pot fi utilizate liniile directe. Prin urmare, din geneza acestui instrument nu poate fi dedusă o limitare a noțiunii de linie directă la situațiile în care nu există acces la rețea.
c)      Comparație cu Directiva privind piața internă a gazelor naturale
50.      O interpretare strictă a acestei noțiuni nu reiese nici din comparația cu Directiva (UE) 2024/1788 (denumită în continuare „Directiva privind piața internă a gazelor naturale”)(13), care conține de asemenea o definiție a „liniei directe” (sau în unele versiuni lingviste a „magistralei directe”. Aceasta este similară cu versiunea utilizată în Directiva 96/92/CE și definește linia directă drept „o conductă pentru transportul gazelor naturale, complementară sistemului interconectat”.
51.      De aici nu reiese totuși că, pentru piața internă a energiei electrice, legiuitorul a intenționat să definească linia directă în mod diferit, și anume mai strict, decât „magistrala directă”. Astfel cum arată și considerentul (18) al Directivei privind piața internă a energiei electrice, ca urmare a diferențelor dintre alimentarea cu energie electrică și alimentarea cu gaze naturale, abordările în materie de reglementare ale celor două directive sunt atât de diferite, de exemplu, în ceea ce privește capacitatea de stocare, infrastructura, structurile de producție, precum și factorii care afectează stabilitatea rețelei, încât nu se pot deduce concluzii din aceste formulări diferite.
d)      Economia Directivei privind piața internă a energiei electrice
52.      Potrivit Comisiei, considerații de ordin sistematic arată printre altele că un client nu are dreptul de a opta pentru racordarea la o linie directă în cazul unei racordări existente la rețea sau al racordării posibile la prețuri rezonabile. Astfel, aceasta ar constitui doar o excepție de la alimentarea prioritară prin intermediul rețelelor. Ca urmare a acestui caracter excepțional, numai liniile pentru care nu există nicio posibilitate de racordare la rețea ar putea fi considerate linii directe.
53.      Totuși, aprecierea potrivit căreia liniile directe constituie o excepție în economia Directivei privind piața internă a energiei electrice nu este convingătoare.
54.      Dacă definiția noțiunii de la articolul
2 punctul 41 este interpretată în coroborare cu celelalte dispoziții ale acestei directive, rezultă mai degrabă o imagine opusă. Astfel, articolul
7 alineatul
(1) impune statelor membre să ia „măsurile necesare” pentru a permite „tuturor clienților stabiliți pe teritoriul lor să fie alimentați, individual sau în comun, printr‑o linie directă de către producătorii și întreprinderile de energie electrică”(14). În plus, potrivit articolului
4, „toți clienții sunt liberi să își aleagă furnizorii de la care achiziționează energie electrică”(15). Aceste dispoziții nu furnizează, așadar, elemente care să indice o limitare a alimentării cu energie electrică prin intermediul rețelelor.
55.      În acest context, considerăm că trebuie să se distingă între condițiile în care o linie trebuie calificată drept linie directă și condițiile în care o astfel de linie poate fi autorizată. Această distincție este avută în vedere și la articolul
7 din Directiva privind piața internă a energiei electrice.
56.      Astfel, pe de o parte, articolul
7 alineatul
(1) stabilește dreptul fundamental al clienților de a fi alimentați prin intermediul unei linii directe și, în mod simetric, dreptul producătorilor și al întreprinderilor de energie electrică de a‑și alimenta clienții prin intermediul unei linii directe. Pe de altă parte, următoarele alineate ale articolului
7 prevăd că statele membre pot condiționa autorizarea liniilor directe de respectarea unor criterii obiective și nediscriminatorii. Or, dacă ar putea fi considerate linii directe numai liniile pentru care nu este posibilă o altă alimentare decât cea prin intermediul unei linii directe, domeniul de aplicare rămas alineatelor (2)-(5) ale articolului
7 ar fi foarte limitat. Astfel, din punct de vedere practic, statele membre ar putea stabili criteriile pentru cazurile în care clienții nu pot fi deloc racordați nici prin intermediul unei linii directe, nici al rețelei.
57.      În special, în cazul unei interpretări stricte a noțiunii de linie directă, articolul
7 alineatul
(4) ar rămâne fără domeniu de aplicare. În temeiul acestei dispoziții, statele membre pot limita autorizarea construirii unei linii directe la cazurile în care utilizatorilor sistemului li se refuză accesul la sisteme în conformitate cu articolul
6 alineatul
(2), întrucât operatorii de transport și de sistem nu dispun de capacitatea necesară, sau la cazurile în care a fost deschisă o procedură de soluționare a litigiilor în această privință.
58.      Același lucru este valabil pentru articolul
7 alineatul
(5). Potrivit acestuia, statele membre pot refuza autorizarea unei linii directe în cazul în care acordarea unei astfel de autorizații ar obstrucționa aplicarea dispozițiilor privind obligațiile de serviciu public de la articolul 9. Această dispoziție vizează în special situațiile în care o linie directă ar permite unui operator economic să se sustragă în mod nejustificat de la plata tarifelor de rețea. În acest sens pledează și faptul că, în conformitate cu articolul
9 alineatul
(5), statele membre pot decide să nu aplice printre altele articolul
7, în măsura în care aplicarea acestuia ar obstrucționa, de drept sau de fapt, îndeplinirea obligațiilor impuse întreprinderilor din domeniul energiei electrice în interesul economic general.
59.      Nici hotărârea pronunțată în cauza ENGIE Deutschland nu se opune concluziei potrivit căreia o linie directă constituie o alternativă la alimentarea de la rețea. În această hotărâre, Curtea a subliniat rolul esențial atribuit de Directiva privind piața internă a energiei electrice operatorilor de rețea în realizarea integrării piețelor naționale(16). Totuși, această decizie privea situația în care legiuitorul național crease o nouă categorie, neprevăzută de directivă, de natură să aducă atingere economiei acesteia(17). În schimb, în speță, linia directă este o categorie care este prevăzută chiar de directivă.
60.      În consecință, în opinia noastră, considerații de ordin sistematic pledează în favoarea unei interpretări largi a noțiunii de linie directă potrivit căreia este relevantă numai lipsa intermedierii rețelei.
e)      Obiectivele directivei
61.      Această concluzie rezultă de asemenea dintr‑o apreciere de ansamblu a obiectivelor urmărite de Directiva privind piața internă a energiei electrice(18).
1)      Liberalizarea pieței interne a energiei electrice
62.      În favoarea unei interpretări largi a noțiunii de linie directă pledează în primul rând faptul că Directiva privind piața internă a energiei electrice urmărește o liberalizare completă a pieței interne a energiei electrice(19).
63.      Înainte de liberalizare, în numeroase state membre existau monopoluri ale întreprinderilor de energie electrică. De la adoptarea Directivei 96/92(20), directivele privind piața internă a energiei electrice au deschis treptat o piață comună pentru furnizarea energiei electrice. În acest mod se urmărește nu doar instaurarea unor prețuri competitive și a unor standarde ridicate privind alimentarea cu energie și stabilitatea rețelei, ci și a unor obiective de dezvoltare durabilă. Acest lucru este exprimat în considerentul (2) al Directivei 2019/944 în vigoare în prezent(21).
64.      Liniile directe constituie o componentă a unei piețe interne a energiei electrice deschise în totalitate. Dacă cerințele aplicabile liniilor calificate drept linii directe sunt mai puțin stricte, un număr mai mare de clienți pot beneficia de alimentare prin intermediul liniilor directe. O interpretare largă a liniei directe promovează astfel liberalizarea și integrarea în continuare a acestei piețe.
65.      Potrivit considerentului (35) al Directivei 96/92, „este necesar să se prevadă posibilitatea de a autoriza construirea și exploatarea liniilor directe”. Desigur, directiva, în versiunea sa actuală, nu mai conține, în considerente, o astfel de referire explicită la rolul liniilor directe în privința obiectivului unei liberalizări complete.
66.      Cu toate acestea, rolul important al liniei directe în alimentarea cu energie reiese în mod clar din articolul
7 alineatul
(1) din Directiva privind piața internă a energiei electrice, chiar și în absența unei mențiuni explicite în considerente. Potrivit acestei dispoziții, statele membre iau măsurile necesare pentru a permite tuturor producătorilor și întreprinderilor de energie electrică să își alimenteze printre altele clienții prin intermediul unor linii directe și tuturor clienților să fie alimentați printr‑o linie directă. Desigur, următoarele alineate ale articolului
7 oferă statelor membre posibilitatea de a limita autorizarea liniilor directe în circumstanțe speciale. Acest lucru confirmă totuși că noțiunea de linie directă prevăzută la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice trebuie în principiu să fie interpretată în sens larg, iar construirea liniilor directe poate fi limitată în orice caz de statele membre.
2)      Obiectivul transformării ecologice
67.      În conformitate cu articolul
1 al doilea paragraf din Directiva privind piața internă a energiei electrice, prin valorificarea avantajelor unei piețe integrate, directiva menționată urmărește de asemenea să asigure o tranziție lină către un sistem energetic sustenabil cu emisii scăzute de dioxid de carbon. Dezvoltarea durabilă este menționată printre altele și în considerentul (2) ca obiectiv urmărit de această directivă.
68.      Chiar dacă nu se limitează la furnizarea de energie din surse regenerabile, liniile directe pot promova obiectivul dezvoltării durabile.
69.       Astfel, liniile directe permit clienților să utilizeze exclusiv energie electrică „verde”, fără a trebui să recurgă la rețeaua publică în care, în prezent, energia electrică nu provine încă în întregime din surse regenerabile. Un bun exemplu este cazul societății Jelgavas autobusu parks în cauza C‑756/24, care dorește să achiziționeze energie electrică de la o centrală de cogenerare a biomasei prin intermediul liniei directe.
3)      Conflict de obiective cu asigurarea unor prețuri accesibile la energie
70.      Cu toate acestea, în conformitate cu articolul
1 al doilea paragraf din Directiva privind piața internă a energiei electrice, prin valorificarea avantajelor unei piețe integrate, directiva menționată urmărește de asemenea să asigure prețuri și costuri ale energiei accesibile și transparente pentru consumatori și un grad înalt de siguranță a alimentării cu energie electrică.
71.      Potrivit Comisiei, noțiunea de linie directă trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte, întrucât energia electrică furnizată prin linii directe nu contribuie la costurile rețelei de energie electrică în ansamblul său, în timp ce clienții alimentați prin intermediul rețelei trebuie să plătească tarifele de rețea generale. Comisia atrage astfel atenția asupra preocupării rezonabile că prețurile la energie ar putea crește, în special pentru clienții casnici și pentru întreprinderile mici, în cazul în care clienții (îndeosebi marii clienți industriali) pot fi alimentați prin intermediul liniilor directe inclusiv atunci când există o racordare la rețea sau atunci când aceasta este posibilă. Astfel, clienții casnici și întreprinderile mici consumă mai puțină energie electrică, așa încât construirea unei linii directe pentru acești clienți nu ar fi rentabilă pentru producători și întreprinderile de energie electrică. În același timp însă, costurile de întreținere și de exploatare a rețelei pentru clienții rămași ai rețelei cresc atunci când marii clienți de energie părăsesc rețeaua și se alimentează prin intermediul liniilor directe, fără plata unor tarife de rețea.
72.      Chiar dacă împărtășim aceste preocupări ale Comisiei, nu vedem niciun motiv pentru a deduce că legiuitorul a dorit să abordeze această problemă printr‑o interpretare strictă a noțiunii de linie directă.
73.      Astfel, după cum am arătat deja la punctul 55 și următoarele, faptul că o linie este calificată drept linie directă nu determină în mod necesar autorizarea acestei linii. Dimpotrivă, alineatele (2)-(5) ale articolului
7 din Directiva privind piața internă a energiei electrice oferă statelor membre posibilitatea de a refuza autorizarea construirii unei linii directe, în măsura în care aceste state se bazează pe criterii obiective și nediscriminatorii și țin seama de aprecierile care figurează la articolul
7 alineatul
(1). În cadrul marjelor de manevră de care dispun statele membre, efectele negative potențiale asupra prețurilor la energie pentru clienții casnici și alți mici clienți pot fi luate în considerare în decizia de autorizare [a se vedea, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 58, în mod specific articolul
7 alineatul
(5) și articolul
9 alineatul
(5)](22). În plus, în conformitate cu considerentul (58) din Directiva privind piața internă a energiei electrice, statele membre trebuie să ia în general măsurile necesare pentru protejarea clienților vulnerabili și afectați de sărăcie energetică.
74.      Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, în speță, refuzul autorizației de construire a liniilor în litigiu se întemeiază pe temerea de efecte negative concrete și dacă acest refuz se bazează pe criterii obiective și nediscriminatorii(23).
3.      Concluzie intermediară
75.      Pe baza considerațiilor care precedă, concluzionăm că pentru definirea unei linii directe nu este relevant aspectul dacă există o racordare la rețea sau dacă o astfel de racordare este posibilă din punct de vedere tehnic sau utilă din punct de vedere economic. Pentru definirea unei linii directe este relevant numai aspectul dacă clientul este alimentat de către producător(24) fără intermedierea rețelei.
B.      Cu privire la deconectarea completă de la rețea (a doua întrebare adresată în cauza C‑756/24)
76.      Prin intermediul celei de a doua întrebări adresate în cauza C‑756/24, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă un client legat anterior la rețea poate fi racordat la un producător prin intermediul unei linii directe, chiar și atunci când, după instalarea liniei avute în vedere, clientul dorește să mențină conexiunea existentă la rețea ca o conexiune de rezervă.
77.      Dacă, astfel cum s‑a arătat mai sus, elementul determinant al unei linii directe constă în faptul că clientul este alimentat de către producător fără intermedierea rețelei, nu poate fi relevant aspectul dacă există o conexiune de rezervă la rețea sau dacă această conexiune este utilizată în paralel cu linia directă, după caz.
78.      Acest punct de vedere este confirmat de articolul
4 din Directiva privind piața internă a energiei electrice, care garantează clientului libertatea de a alege furnizorul. Potrivit acestui articol, statele membre trebuie să se asigure că clienții au libertatea de a avea simultan mai multe contracte de furnizare a energiei electrice. Articolul
7 alineatul
(3) precizează de asemenea că poate fi vorba și despre o coexistență a liniei directe și a racordării la rețea.
79.      Astfel cum subliniază Austria, posibilitatea (controlată a) unui schimb de energie electrică între linia directă și rețea este importantă tocmai din perspectiva rolului activ al clienților în calitate de actori descentralizați în cadrul utilizării energiei din surse regenerabile care este adesea complementar alimentării din rețea(25).
80.      Prin urmare, o deconectare totală a clientului de la rețea sau o debranșare(26) nu este necesară pentru ca acesta să poată fi alimentat printr‑o linie directă.
C.      Cu privire la racordarea mai multor clienți la aceeași linie (a doua întrebare adresată în cauza C‑722/24)
81.      Prin intermediul celei de a doua părți a celei de a doua întrebări adresate în cauza C‑722/24, instanța de trimitere urmărește să afle dacă mai mulți clienți pot fi racordați prin aceeași linie directă sau dacă o linie directă poate fi utilizată numai pentru aprovizionarea unui client izolat.
82.      Considerăm că inclusiv o linie la care sunt racordați mai mulți clienți poate fi calificată drept linie directă. Astfel, spre deosebire de prima ipoteză prevăzută la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice, în cea de a doua ipoteză, legiuitorul nu s‑a limitat la clientul izolat. Diferența lingvistică dintre cele două ipoteze arată în mod clar că, în cea de a doua ipoteză, clientului nu îi este impusă nicio altă cerință.
83.      În favoarea interpretării conform căreia mai mulți clienți pot fi aprovizionați printr‑o linie directă pledează, în plus, obiectivul Directivei privind piața internă a energiei electrice menționat la punctul 79, și anume de a conferi clienților un rol descentralizat și complementar în cadrul transformării ecologice a pieței energiei electrice.
84.      De asemenea, faptul că, la linia existentă la care Elektro bizness dorește să își racordeze clienții, nu numai că sunt racordați deja alți clienți, ci prin aceasta se transportă și energie electrică în rețea nu se opune calificării drept linie directă a conexiunii dintre Elektro bizness și clienții în cauză. În această privință, este suficient ca Elektro bizness să alimenteze (inclusiv) direct acest client (cu alte cuvinte fără intermedierea rețelei) și ca măsuri tehnice să împiedice un flux necontrolat de energie electrică din rețea către acest client.
D.      Cu privire la noțiunea de „amplasament de producere” (prima întrebare adresată în cauza C‑722/24)
85.      Prin intermediul primei întrebări adresate în cauza C‑722/24, instanța de trimitere solicită în plus să se stabilească dacă o linie electrică deținută de producător, racordată la o centrală industrială de producție, destinată transportului energiei electrice produse și care depășește limitele locației centralei de generare(27), intră în sfera noțiunii de amplasament de producere izolat în sensul primei ipoteze prevăzute la articolul
2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice. În această privință, este necesar să se constate că – în pofida celor sugerate în formularea întrebării preliminare – prin „transportul energiei electrice produse” instanța de trimitere nu își limitează întrebarea la un „transport” de energie electrică în sensul articolului
2 punctul 34 din această directivă, ci se referă, în mod nontehnic, la toate formele de transport de energie electrică.
86.      De asemenea, este irelevant dacă linia face parte dintr‑un amplasament de producere izolat (prima ipoteză) sau dacă este atribuită locației producătorului (a doua ipoteză). Astfel, după cum am constatat deja la punctul 39, delimitarea dintre cele două ipoteze reglementate la articolul
2 punctul 41 nu este relevantă în această privință.
87.      Instanța de trimitere urmărește în esență mai puțin să afle în care dintre ipotezele prevăzute la articolul
2 punctul 41 – formulat în mod ambiguu – ar trebui să se încadreze linia în litigiu în cauza C‑722/24. Ea urmărește mai degrabă să obțină un răspuns la problema generală dacă o linie care leagă un client nu de locația producătorului, ci de o linie existentă care conduce la această locație poate fi calificată drept linie directă.
88.      În opinia noastră, nu trebuie luată în considerare delimitarea geografică a locației producătorului în această privință, ci conexiunea funcțională dintre client și producător prin intermediul liniei directe. Cu alte cuvinte, o linie este o linie directă atunci când servește la alimentarea directă a clientului de către producător, fie prin racordarea clientului la locația producătorului, fie printr‑o linie racordată la această locație, atât timp cât rețeaua electrică generală nu face parte din conexiune.
E.      Cu privire la criteriul clientului izolat și al amplasamentului de producere izolat (prima și a doua întrebare adresate în cauza C‑722/24 și a treia întrebare adresată în cauza C‑756/24)
89.      După cum am arătat la punctul 39, cele două linii a căror autorizare este în dezbatere în ambele litigii principale intră, în orice caz, sub incidența celei de a doua ipoteze prevăzute la articolul 2 punctul 41 din Directiva privind piața internă a energiei electrice.
90.      În schimb, liniile în litigiu nu se încadrează în prima ipoteză prevăzută de această dispoziție, întrucât, în ambele litigii principale, există racordări la rețea.
91.      Chiar dacă versiunile lingvistice ale Directivei privind piața internă a energiei electrice nu sunt complet identice în ceea ce privește locul amplasamentului de producere și al clientului menționate în prima ipoteză prevăzută la articolul 2 punctul 41, majoritatea se referă la natura separată a acestui loc. Anumite versiuni lingvistice, printre care letona, engleza și franceza(28), subliniază, prin folosirea noțiunilor „izolēts lietotājs”, „isolated customer” sau „client isolé”, locul izolat, detașat sau separat al clientului sau al amplasamentului de producere. În alte versiuni lingvistice, cum ar fi versiunile în limbile estonă, finlandeză și polonă, este utilizată noțiunea similară de separat („eraldiasetseva tarbijaga”, „erilliseen asiakkaaseen” și „wydzielonym odbiorcą”). Noțiunile de „einzelner Kunde” și, respectiv, „enskild kund” utilizate în versiunile în limbile germană și suedeză pot fi de asemenea înțelese ca însemnând singur sau izolat.
92.      Din această apreciere globală rezultă, așadar, că prima ipoteză prevăzută la articolul
2 punctul 41 prima din Directiva privind piața internă a energiei electrice include, astfel cum susține Austria, situația așa‑numitelor amplasamente de tip insulă care nu sunt conectate la rețea. Sub rezerva examinării de către instanța de trimitere, liniile în litigiu în cauzele principale nu intră în sub incidența acestei ipoteze ca urmare a racordărilor existente la rețea.
V.      Concluzie
93.      Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările adresate de Augstākā tiesa (Senāts) (Curtea Supremă, Letonia) după cum urmează:
Articolul 2 punctul 41 coroborat cu articolul 7 din Directiva (UE) 2019/944 a
Parlamentului European și a
Consiliului din 5
iunie 2019 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de modificare a
Directivei
2012/27/UE trebuie interpretate în sensul că
–        o linie poate fi considerată o linie directă atunci când servește la alimentarea directă a clientului;
–        pentru definirea unei linii directe este relevant numai aspectul dacă clientul este alimentat de către producător sau de către întreprinderea de energie electrică fără intermedierea rețelei;
–        o linie directă poate fi o linie menită să racordeze un producător care este legat la rețea cu un client legat la rețea, în măsura în care energia electrică îi este furnizată clientului în mod direct de către producător prin intermediul acestei linii directe, fără intermedierea rețelei;
–        definiția liniei directe poate include și o linie utilizată pentru aprovizionarea cu energie electrică a mai multor clienți.
1      Limba originală: germana.
2      Directiva 96/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 decembrie 1996 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică (JO 1997, L 27, p. 20).
3      Directiva (UE) 2019/944 a
Parlamentului European și a
Consiliului din 5
iunie 2019 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de modificare a
Directivei
2012/27/UE (JO 2019, L 158, p. 125).
4      Utilizarea de două ori în versiunea în limba germană a noțiunilor „Elektrizitätsversorgungsunternehmen Versorger” (întreprinderi de energie electrică furnizori) pare a fi o eroare de redactare.
5      În cauza C‑722/24, ambele întrebări preliminare privesc interpretarea noțiunii de „amplasament de producere izolat” sau de „amplasament de producere”, care se regăsește doar în prima ipoteză. A treia întrebare preliminară adresată în cauza C‑756/24 ridică problema interpretării noțiunii de „client izolat” care, la rândul său, este utilizată numai în prima ipoteză.
6      Sublinierea noastră.
7      În versiunea în limba cehă, în cel de
al doilea loc este folosit, de exemplu, „nebo” („sau”).
8      Sublinierea noastră.
9      Cu privire la acest aspect, Legea privind piața energiei electrice
letonă se îndepărtează, la articolul
1 punctul 29, de formularea directivei, definind a doua ipoteză drept „o linie electrică care leagă un producător de energie electrică izolat și o întreprindere de energie electrică în scopul alimentării directe a unităților aflate în proprietatea sau în posesia sa, precum și a filialelor și clienților proprii”. Cu toate acestea, ar trebui să fie posibil ca această dispoziție să fie interpretată în conformitate cu directiva în sensul că și un producător poate să alimenteze în mod direct unitățile, filialele și clienții săi. Acest lucru reiese în special din articolul
26 din Legea privind piața energiei electrice, care prevede că „producătorul are dreptul de a furniza energie electrică propriilor clienți și unități prin intermediul unei conexiuni prin linie directă”.
10      A se vedea de asemenea Hotărârea din 1 iunie 1961, Simon/Curtea (15/60, EU:C:1961:11, p. 261). A se vedea de asemenea Concluziile avocatei generale Trstenjak prezentate în cauza Quelle (C‑404/06, EU:C:2007:682, punctul 58).
11      Directiva a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE (JO 2003, L 176, p. 37, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 61).
12      Potrivit articolului
2 punctul 15 din Directiva 2003/54, o linie directă era „fie o linie electrică care leagă un amplasament de producție izolat și un consumator izolat, fie o linie electrică care leagă un producător de energie electrică și un furnizor de energie electrică care aprovizionează direct unitățile și filialele proprii, precum și consumatorii eligibili”.
13      Directiva a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iunie 2024 privind normele comune pentru piețele interne în sectorul gazelor din surse regenerabile, al gazelor naturale și al hidrogenului, de modificare a Directivei (UE) 2023/1791 și de abrogare a Directivei 2009/73/CE (JO L, 2024/1788).
14      Sublinierea noastră.
15      Sublinierea noastră.
16      Hotărârea din 28 noiembrie 2024, ENGIE Deutschland (C‑293/23, EU:C:2024:992, punctul 77).
17      Prin crearea categoriei „instalație de autoconsum” care nu este prevăzută de directivă, legiuitorul german a definit totodată noțiunea de „rețea de distribuție” într‑un mod mai strict decât cel prevăzut de directivă. Operatorii de instalații de autoconsum nu erau supuși obligațiilor operatorilor de distribuție, motiv pentru care era de temut o eludare a exigențelor directivei.
18      Potrivit jurisprudenței constante a Curții, în cazul în care o dispoziție de drept al Uniunii poate primi mai multe interpretări, trebuie să se acorde prioritate celei care este de natură să îi confere efect util; a se vedea Hotărârea din 22 septembrie 1988, Saarland ș.a. (187/87, EU:C:1988:439, punctul 19), și Hotărârea din 24 februarie 2000, Comisia/Franța (C‑434/97, EU:C:2000:98, punctul 21).
19      În acest sens, a se vedea deja Concluziile noastre prezentate în cauza Sabatauskas ș.a. (C‑239/07, EU:C:2008:344, punctul 22).
20      Între timp erau aplicabile Directiva 2003/54 menționată deja și Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO 2009, L 211, p. 55).
21      Potrivit acestuia, piața internă a energiei electrice are drept obiectiv ca, „prin organizarea unor piețe competitive de energie electrice la nivel transfrontalier, să ofere tuturor clienților finali din Uniune, indiferent dacă sunt persoane fizice sau juridice, posibilități reale de alegere, precum și noi oportunități de afaceri, prețuri competitive, semnale eficiente în materie de investiții, îmbunătățirea calității serviciilor, precum și să contribuie la siguranța alimentării cu energie electrică și la dezvoltarea durabilă”. A se vedea de asemenea considerentul (4) al Directivei 96/92, precum și considerentele (3) și (5) ale Directivei 2009/72.
22      A se vedea deja Concluziile noastre prezentate în cauza Sabatauskas ș.a. (C‑239/07, EU:C:2008:344, punctul 43). A se vedea de asemenea Hotărârea din 9 octombrie 2008, Sabatauskas ș.a. (C‑239/07, EU:C:2008:551, punctul 48), precum și Concluziile avocatului general Pitruzzella prezentate în cauza Elektrorazpredelenie Yug (C‑31/18, EU:C:2019:421, punctul 43).
23      Hotărârea din 9 octombrie 2008, Sabatauskas ș.a. (C‑239/07, EU:C:2008:551, punctul 48); Concluziile avocatului general Pitruzzella prezentate în cauza Elektrorazpredelenie Yug (C‑31/18, EU:C:2019:421, punctul 43).
24      Același lucru este valabil și pentru celelalte situații prevăzute la articolul
2 punctul 41.
25      A se vedea de exemplu articolul
15 („Clienți activi”) sau articolul
16 („Comunitățile de energie ale cetățenilor”), precum și considerentele (42) – (47) ale Directivei privind piața internă a energiei electrice.
26      Jelgavas autobusu parks a prezentat Comisiei de Reglementare o declarație conform căreia în timpul conexiunii la linia directă propusă este asigurată debranșarea sa de la rețea.
27      Este ceea ce instanța de trimitere dorește să definească prin intermediul adresei poștale.
28      În mod similar, de exemplu, „cliente isolato” în versiunea în limba italiană, „isoleret kunde” în limba daneză și „cliente isolado” în limba portugheză.