62024CJ0321_RES
Cauza C‑321/24
BC
împotriva
S. C. P. Attal et Associés
[cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Judiciaire de Paris (Franța)]
Hotărârea Curții (Camera întâi) din 30 octombrie 2025
„Trimitere preliminară – Libera circulație a capitalurilor – Articolul 63 alineatul (1) TFUE – Succesiune – Recurgere obligatorie la un notar în vederea întocmirii declarației de succesiune în alt stat membru decât cel în care a fost deschisă succesiunea – Reglementare a acestui stat membru care prevede că onorariile minimale ale acestui notar se calculează pe baza activului brut total al succesiunii – Exercitare în paralel, de către statele membre, a competenței lor fiscale – Inexistența unei restricții privind libera circulație a capitalurilor”
Libera circulație a capitalurilor și libertatea plăților – Dispoziții ale tratatului – Domeniu de aplicare – Onorarii minimale notariale pentru întocmirea unei declarații de succesiune – Succesiune care cuprinde bunuri situate în două state membre și supuse unor impozite pe succesiune în fiecare dintre aceste state – Recurgere obligatorie la un notar în vederea întocmirii declarației de succesiune în unul dintre statele menționate – Situație care prezintă elemente de extraneitate – Plată a unor onorarii minimale notariale care nu determină o circulație transfrontalieră a capitalurilor, dar care este totuși legată de caracterul transfrontalier al succesiunii – Includere
[art. 63 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 29-33)
Libera circulație a capitalurilor și libertatea plăților – Restricții – Onorarii minimale notariale pentru întocmirea unei declarații de succesiune – Succesiune care cuprinde bunuri situate în două state membre și supuse unor impozite pe succesiune în fiecare dintre aceste state – Recurgere obligatorie la un notar în vederea întocmirii declarației de succesiune în unul dintre statele menționate – Onorarii minimale notariale calculate pe baza întregului activ brut succesoral independent de locul bunurilor vizate – Reglementare care se aplică în mod nediferențiat situațiilor naționale și situațiilor transfrontaliere – Lipsa discriminării – Declarație de succesiune care se referă, conform unei convenții de prevenire a dublei impuneri și dreptului național, la toate bunurile succesiunii – Neluare în considerare a onorariilor minimale plătite unui notar stabilit în celălalt stat membru și calculate tot pe baza întregului activ brut al succesiunii – Dezavantaj care decurge din exercitarea în paralel a competențelor fiscale ale statelor membre – Inexistența unei restricții
[art. 63 alin. 1 TFUE]
(a se vedea punctele 39-47 și dispozitivul)
Rezumat
În contextul unui litigiu privind contestarea onorariilor minimale ale unui notar francez la serviciile căruia era obligatoriu să se recurgă în cadrul unei succesiuni transfrontaliere cuprinzând bunuri situate în Franța și în Belgia, Curtea se pronunță cu privire la conformitatea cu articolul 63 TFUE a unei reglementări naționale care prevede că remunerația notarului care întocmește declarația de succesiune se calculează pe baza întregului activ brut al succesiunii, fără a fi luate în considerare onorariile minimale plătite unui notar stabilit într‑un alt stat membru, calculate tot pe baza întregului activ brut succesoral.
BC, cu domiciliul în Franța, este, în urma decesului surorii sale, care locuia în Belgia, unica moștenitoare a unor bunuri mobile și imobile situate atât în Franța, cât și în Belgia.
Succesiunea a fost deschisă în Belgia de un notar stabilit în acest stat membru. Pentru declarația de succesiune întocmită de acesta din urmă, BC i‑a plătit onorarii minimale calculate pe baza valorii întregului activ brut al succesiunii care cuprindea bunurile situate în Franța și în Belgia, în conformitate cu prevederile reglementării belgiene.
Pe de altă parte, BC era obligată să recurgă, în temeiul dreptului francez, la serviciile unui notar stabilit în Franța pentru a semna declarația de succesiune în acest stat membru în vederea calculării impozitului francez pe succesiuni.
BC a introdus o acțiune în justiție la tribunal judiciaire de Paris (Tribunalul Judiciar din Paris, Franța), care este instanța de trimitere, prin care contestă modalitățile de calcul al remunerației notarului francez. Ea solicită ca această remunerație să fie calculată pe baza activului brut care corespunde numai bunurilor situate în Franța, iar nu pe baza întregului activ brut al succesiunii.
Aprecierea Curții
Curtea constată, într‑o primă etapă, că situația în discuție ține de circulația capitalurilor, în sensul articolului 63 alineatul (1) TFUE.
Astfel, reiese din jurisprudență că tratamentul fiscal al succesiunilor intră sub incidența dispozițiilor Tratatului FUE referitoare la circulația capitalurilor, cu excepția cazurilor în care elementele lor constitutive se limitează la interiorul unui singur stat membru (
1
).
În speță, succesiunea în litigiu, deschisă în Belgia, care îi revine unei persoane cu reședința în Franța și care cuprinde bunuri situate în Franța și în Belgia și supuse, în fiecare dintre aceste state membre, impozitului pe succesiune prezintă un caracter transfrontalier.
Acest caracter transfrontalier nu este repus în discuție, potrivit Curții, de faptul că onorariile minimale ale notarului stabilit în Franța nu fac parte din patrimoniul succesoral al defunctului și nu determină o circulație transfrontalieră a capitalurilor, acest notar fiind remunerat în mod independent și separat de notarul stabilit în Belgia.
Astfel, declarația de succesiune întocmită de notar în Franța cuprinde bunurile mobile și imobile situate atât în Franța, cât și în străinătate, pentru a permite administrației fiscale franceze să calculeze taxele fiscale referitoare la succesiune, în aplicarea, printre altele, a dispozițiilor relevante din Convenția franco‑belgiană pentru evitarea dublei impuneri în materia impozitului pe succesiune (
2
).
Prin urmare, intervenția notarului în Franța constituie o etapă necesară pentru calcularea acestui impozit, motiv pentru care modalitățile de calcul al onorariilor minimale notariale, stabilite pe baza întregului activ brut al succesiunii astfel identificat de notar, sunt indisociabil legate de caracterul transfrontalier al succesiunii în cauză.
Întrucât situația în cauză intră sub incidența liberei circulații a capitalurilor, Curtea examinează, într‑o a doua etapă, dacă reglementarea franceză privind modalitățile de calcul al onorariilor minimale notariale în materia declarațiilor succesorale într‑o atare situație constituie o restricție privind circulația capitalurilor interzisă de articolul 63 TFUE.
Curtea arată mai întâi că reglementarea în cauză, prin faptul că nu introduce nicio diferență de tratament între situațiile pur interne și cele transfrontaliere, nu este discriminatorie. Astfel, onorariile minimale ale notarului, care constituie remunerația în principiu justă și echitabilă a acestuia din urmă, sunt calculate în toate cazurile pe baza întregului activ brut al succesiunii, indiferent de locul în care se află bunurile în cauză.
Este adevărat că o asemenea reglementare este de natură să defavorizeze situațiile transfrontaliere prin aceea că conduce la faptul că un moștenitor poate, în cazul unei succesiuni transfrontaliere, să fie pus în situația de a achita onorarii minimale în fiecare dintre statele membre în care se află bunurile succesorale și de a suporta astfel o sarcină mai împovărătoare decât cea pe care ar fi suportat‑o în cazul unei succesiuni pur interne.
Cu toate acestea, deși onorariile minimale ale notarului în Franța sunt calculate pe baza activului brut total al succesiunii, aceasta se datorează faptului că declarația de succesiune întocmită de acest notar trebuie să stabilească activul respectiv pentru a permite administrației fiscale să calculeze taxele fiscale referitoare la succesiune, în aplicarea, printre altele, a Convenției franco‑belgiene. În consecință, aceste onorarii minimale trebuie considerate, în temeiul jurisprudenței Curții (
3
), ca fiind dezavantaje, sub forma unor costuri suplimentare, care decurg din exercitarea în paralel a competențelor fiscale ale Republicii Franceze și ale Regatului Belgiei. Or, în lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii Europene, asemenea dezavantaje nu constituie restricții privind libertățile de circulație, în măsura în care o astfel de exercitare în paralel a competențelor fiscale nu este discriminatorie.
Dat fiind că reglementarea în cauză nu este discriminatorie și că costurile suplimentare pe care le generează afectează în același mod circulația transfrontalieră a capitalurilor între Franța și Belgia și pe cea din interiorul Franței, reglementarea menționată nu instituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor interzisă de articolul 63 alineatul (1) TFUE.
(
1
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 23 februarie 2006, van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, punctul 41), Hotărârea din 21 decembrie 2021, Finanzamt V (Succesiuni – Reducere parțială și deducere a rezervelor succesorale) (C‑394/20, EU:C:2021:1044, punctul 29), precum și Hotărârea din 12 octombrie 2023, BA (Succesiuni – Politica socială a Uniunii în domeniul locuințelor) (C‑670/21, EU:C:2023:763, punctul 38).
(
2
)	Convention entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d’impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (Convenția dintre Franța și Belgia privind evitarea dublei impuneri și reglementarea altor aspecte privind impozitele pe succesiune și taxele de înregistrare), semnată la Bruxelles la 20 ianuarie 1959.
(
3
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 8 septembrie 2005, Mobistar și Belgacom Mobile (C‑544/03 și C‑545/03, EU:C:2005:518, punctul 31), precum și Hotărârea din 22 septembrie 2022, Admiral Gaming Network ș.a. (C‑475/20-C‑482/20, EU:C:2022:714, punctul 43 și jurisprudența citată).