62008CO0553
ORDONANȚA CURȚII (Camera a opta)
2 decembrie 2009 (
*1
)
În cauza C-553/08 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 15 decembrie 2008,
Powerserv Personalservice GmbH, cu sediul în Sankt Pölten (Austria), reprezentată de B. Kuchar, Rechtsanwältin,
recurentă,
celelalte părți în proces fiind:
Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de domnul G. Schneider, în calitate de agent,
pârât în primă instanță,
Manpower Inc., cu sediul în Milwaukee (Statele Unite), reprezentată de domnul A. Bryson, barrister, mandatat de doamna V. Marsland, solicitor,
intervenientă în primă instanță,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din doamna C. Toader, președinte de cameră, domnii C. W. A. Timmermans și P. Kūris (raportor), judecători,
avocat general: domnul J. Mazák,
grefier: domnul R. Grass,
după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Ordonanță
1
Prin recursul formulat, Personalservice GmbH (denumită în continuare „Powerserv”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 15 octombrie 2008, Powerserv Personalservice/OAPI – Manpower (MANPOWER) (T-405/05, Rep., p. II-2883, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 22 iulie 2005 (cauza R 499/2004-4, denumită în continuare „decizia în litigiu”).
Cadrul juridic
2
Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), intitulat „Motive absolute de refuz”, prevede:
„(1)   Se respinge înregistrarea următoarelor:
[…]
(b)
mărci care sunt lipsite de caracter distinctiv;
(c)
mărci care sunt compuse exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestora;
[…]
(2)   Alineatul (1) se aplică chiar dacă motivele de refuz nu există decât într-o parte a Comunității.
(3)   Alineatul (1) literele (b), (c) și (d) nu se aplică în cazul în care marca a dobândit, pentru produsele sau serviciile pentru care se cere înregistrarea, un caracter distinctiv după ce a fost utilizată.”
3
Articolul 51 din regulamentul menționat, intitulat „Cauze de nulitate absolută”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Se declară nulitatea mărcii comunitare, ca urmare a unei cereri depuse la [OAPI] sau a unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere:
(a)
atunci când marca comunitară a fost înregistrată contrar dispozițiilor articolului 5 sau 7;
(b)
atunci când solicitantul era de rea-credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii.
(2)   Atunci când marca comunitară a fost înregistrată contrar articolului 7 alineatul (1) litera (b), (c) sau (d), aceasta nu poate totuși să fie declarată nulă în cazul în care, prin utilizarea ei, a dobândit un caracter distinctiv pentru produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată.”
4
Articolul 74 din regulamentul menționat, intitulat „Examinarea din oficiu a faptelor”, prevede la alineatul (1):
„În cursul procedurii, [OAPI] procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți.”
5
Regulamentul nr. 40/94 a fost abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1), intrat în vigoare la 13 aprilie 2009. Cu toate acestea, în prezenta cauză, ținând cont de situația de fapt din litigiu, rămâne aplicabil Regulamentul nr. 40/94.
Situația de fapt
6
La 26 martie 1996, societatea Manpower Inc. (denumită în continuare „Manpower”) a solicitat OAPI înregistrarea ca marcă comunitară a mărcii verbale MANPOWER pentru produse din clasele 9, 16, 35, 41 și 42 potrivit Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespunde, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
—
„casete audio; aparate audiovizuale de predare; discuri compacte audio; discuri compacte video; software; programe de calculator; magnetofoane; benzi video; magnetoscoape; componente pentru toate produsele menționate”, din clasa 9;
—
„cărți; tipărituri; manuale; reviste; publicații; transparente; material didactic; material pentru învățământ; componente pentru toate produsele menționate”, din clasa 16;
—
„servicii de birouri de plasare; servicii de plasare a personalului temporar”, din clasa 35;
—
„organizarea și conducerea de conferințe și de seminarii; închiriere de aparate de proiecție de filme și de accesorii; închiriere de înregistrări video, audio și de filme cinematografice; organizarea de expoziții; producție de benzi video și audio; servicii de educație, didactice, de învățământ și de instruire, toate în legătură cu formarea și cu evaluarea personalului auxiliar, din industrie, a conduitei și a competenței; servicii de informare și de consiliere privind serviciile menționate”, din clasa 41;
—
„servicii de consultanță profesională și de expertiză în domeniul evaluării și al orientării profesionale a personalului, teste de personalitate, teste psihologice și consultanță privind cariera; teste de personalitate și psihologice; consiliere în domeniul orientării profesionale; evaluarea persoanelor în vederea determinării competenței profesionale; teste psihologice profesionale; conceperea și elaborarea de programe de calculator; consultanță în domeniul evaluării, al dezvoltării și al gestionării resurselor umane; cazare temporară; servicii de informare și de consiliere și întocmirea de rapoarte în legătură cu serviciile menționate; servicii de aprovizionare”, din clasa 42.
7
Cererea de înregistrare a fost inițial respinsă în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, dar, având în vedere dovezile prezentate de titularul mărcii în scopul de a demonstra caracterul distinctiv dobândit după utilizare, aceasta a fost în cele din urmă înregistrată la 13 ianuarie 2000 și publicată în Buletinul mărcilor comunitare din 28 februarie 2000.
8
La 27 octombrie 2000, Powerserv a introdus o cerere de declarare a nulității mărcii respective în temeiul articolului 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, pentru motivul că a aceasta din urmă a fost înregistrată cu încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din același regulament și că documentele prezentate în susținerea afirmației potrivit căreia această marcă a dobândit caracter distinctiv datorită utilizării nu ar demonstra dobândirea unui astfel de caracter distinctiv în ceea ce privește toate părțile semnificative ale teritoriului Comunității.
9
Cererea menționată a fost respinsă prin Decizia din 29 aprilie 2004 a diviziei de anulare a OAPI. Divizia a apreciat că motivul de refuz al înregistrării, întemeiat pe articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, era aplicabil doar în statele membre a căror limbă oficială este engleza, și anume în Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, și în Irlanda, întrucât, cuvântul „manpower” nefiind descriptiv decât în engleză, consumatorii din celelalte state membre nu l-ar considera descriptiv. Cu toate acestea, în ceea ce privește Regatul Unit și Irlanda, Manpower ar fi dovedit că marca dobândise caracter distinctiv prin utilizare. Pentru a ajunge la o astfel de concluzie, divizia de anulare a OAPI a ținut cont de dovezi aferente perioadei ulterioare înregistrării mărcii.
10
La 22 iulie 2005, Camera a patra de recurs a OAPI a respins acțiunea formulată împotriva deciziei sus-menționate. Camera a concluzionat că înregistrarea mărcii trebuia refuzată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 întrucât avea caracter descriptiv în opt state membre, respectiv în Regatul Unit, în Irlanda, în Germania, în Austria, în Țările de Jos, în Suedia, în Finlanda, precum și în Danemarca. Cu toate acestea, camera de recurs a admis că, la data depunerii cererii de declarare a nulității, marca respectivă dobândise, în aceste opt state membre, caracter distinctiv prin utilizare în sensul articolului 51 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94. În plus, camera de recurs a reținut eventualii angajatori de personal temporar și persoanele care se ocupă de aceste angajări ca fiind publicul vizat.
Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
11
La 14 noiembrie 2005, Powerserv a introdus în fața Tribunalului o acțiune prin care se urmărea anularea deciziei în litigiu, invocând, în forma finală a concluziilor sale, două motive. Primul se întemeia pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât marca înregistrată ar fi lipsită de caracter distinctiv și ar fi descriptivă în întreaga Comunitate în ceea ce privește produsele și serviciile pentru care s-a efectuat înregistrarea, respectiv și în statele membre pentru care camera de recurs a concluzionat că aceasta nu era descriptivă. Al doilea motiv de anulare se întemeia pe încălcarea articolului 51 alineatul (2) și a articolului 74 alineatul (1) din același regulament.
12
Manpower a intervenit în instanță și a solicitat Tribunalului modificarea deciziei în litigiu în sensul că, în opinia sa, articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 nu se opune înregistrării mărcii MANPOWER, din moment ce aceasta nu este descriptivă în niciunul dintre cele opt state membre vizate în decizia menționată, respectiv în Regatul Danemarcei, în Republica Federală Germania, în Irlanda, în Regatul Țărilor de Jos, în Republica Austria, în Regatul Suediei, în Republica Finlanda și în Regatul Unit.
13
După ce a constatat, la punctul 56 din hotărârea atacată, că aprecierea caracterului pretins descriptiv al mărcii înregistrate constă în a răspunde la întrebarea dacă, printr-o utilizare normală din punctul de vedere al publicului țintă, cuvântul „manpower” poate desemna, fie direct, fie prin menționarea uneia dintre caracteristicile esențiale ale acestora, produsele sau serviciile protejate de această marcă, iar la punctul 57 din hotărârea menționată că publicul țintă este constituit din întreaga populație având vârsta legală pentru a munci, Tribunalul a apreciat, la punctul 58 din aceeași hotărâre, că în mod întemeiat camera de recurs a concluzionat că respectivul cuvânt este descriptiv în Regatul Unit și în Irlanda în ceea ce privește serviciile unui birou de plasare sau ale unei agenții de plasare a personalului temporar.
14
La punctul 66 din hotărârea atacată, Tribunalul a admis de asemenea, în aceste ultime două state membre, caracterul descriptiv al cuvântului „manpower” în ceea ce privește majoritatea produselor și a serviciilor din clasele 9, 16, 41 și 42 protejate de marca menționată.
15
La punctele 79 și 80 din hotărârea atacată, Tribunalul a concluzionat că termenul „manpower” avea de asemenea caracter descriptiv pentru toate serviciile și produsele protejate de aceeași marcă în Germania și în Austria.
16
În schimb, la punctul 89 din aceeași hotărâre, Tribunalul a constatat că, pe lângă faptul că publicul relevant nu a fost luat în considerare în ansamblul său de către camera de recurs, aceasta nu a demonstrat nici faptul că engleza este utilizată, fie și numai alternativ cu limba națională, în raportul cu persoanele care aparțin publicului luat în considerare. Prin urmare, Tribunalul a concluzionat la punctul 90 din aceeași hotărâre, că aprecierea camerei de recurs în sensul că marca în discuție este descriptivă în ceea ce privește serviciile și produsele în cauză în Țările de Jos, în Suedia, în Danemarca și în Finlanda este o apreciere eronată.
17
Cu toate acestea, la punctul 91 din hotărârea atacată, Tribunalul a concluzionat că, în ceea ce privește restul statelor membre neanglofone ale Comunității, camera de recurs a constatat în mod întemeiat că marca înregistrată nu este descriptivă.
18
Această situație a determinat Tribunalul ca, la punctul 94 din hotărârea menționată, să modifice decizia în litigiu în sensul că marca amintită nu este descriptivă în ceea ce privește produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată în Țările de Jos, în Suedia, în Danemarca și în Finlanda, admițând în parte cererea formulată de Manpower. În consecință, Tribunalul a respins ca nefondat primul motiv invocat de Powerserv.
19
În ceea ce privește al doilea motiv invocat de Powerserv, Tribunalul a apreciat, la punctul 123 din hotărârea atacată, în primul rând că acest motiv a devenit inoperant din cauza modificării deciziei în litigiu în măsura în care viza utilizarea mărcii în Țările de Jos, în Suedia, în Danemarca și în Finlanda.
20
După ce a amintit, la punctele 130-132 din hotărârea atacată, elementele pe care autoritatea competentă trebuie să le ia în considerare pentru a aprecia dacă o marcă a dobândit caracter distinctiv după utilizare, Tribunalul a concluzionat, la punctele 135, 139 și 140 din aceeași hotărâre, că în mod întemeiat camera de recurs a apreciat că s-a demonstrat dobândirea prin utilizare a caracterului distinctiv al mărcii înregistrate în Regatul Unit, în Irlanda, în Germania și în Austria.
21
Pe de altă parte, la punctul 144 din hotărârea menționată, Tribunalul a statuat că respectivul caracter distinctiv dobândit de marcă în ceea ce privește serviciile din clasa 35 trebuia să acopere produsele și serviciile protejate de marcă ce fac parte din celelalte clase pentru care a fost înregistrată.
22
În sfârșit, Tribunalul a statuat, la punctul 146 din hotărârea atacată, că data depunerii cererii de declarare a nulității a fost luată în considerare de camera de recurs drept data relevantă pentru aprecierea caracterului distinctiv dobândit prin utilizare, că în același timp camera de recurs a putut să ia în considerare, fără a se ivi motive contradictorii și nicio eroare de drept, elemente care, deși sunt ulterioare datei cererii de declarare a nulității, permiteau să se tragă concluzii cu privire la situație, astfel cum aceasta se prezenta la aceeași dată.
23
Ținând cont de considerațiile precedente, Tribunalul a modificat decizia în litigiu în sensul că marca comunitară MANPOWER nr. 76059 „nu este descriptivă în ceea ce privește produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată în Țările de Jos, în Suedia, în Finlanda și în Danemarca”, dar a menținut dispozitivul acestei decizii, respingând acțiunea formulată de Powerserv, precum și restul capetelor de cerere ale acțiunii incidente formulate de Manpower.
Concluziile părților
24
Powerserv solicită Curții, în principal, anularea hotărârii atacate, precum și a mărcii comunitare MANPOWER pentru toate produsele și serviciile pe care le desemnează; cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate în ceea ce privește neprezentarea dovezii caracterului distinctiv necesar al mărcii în cauză, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare și, în orice caz, suportarea de către OAPI și de către Manpower a propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor pe care le-a efectuat în cursul proceselor, atât în fața OAPI, cât și în fața Tribunalului și a Curții.
25
OAPI solicită respingerea recursului și obligarea Powerserv la plata cheltuielilor de judecată.
26
Manpower, intervenientă în primă instanță, solicită respingerea recursului și, în cadrul recursului incident, modificarea deciziei în litigiu în sensul că, în principal, obstacolul la înregistrare prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 nu este aplicabil în niciunul dintre statele membre sau, în subsidiar, în sensul că acest obstacol nu este aplicabil nici în Germania, nici în Austria. Intervenienta solicită în plus obligarea Powerserv la plata cheltuielilor efectuate în cursul procesului.
Cu privire la recursuri
27
Potrivit articolului 119 din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este, în tot sau în parte, în mod vădit inadmisibil sau în mod vădit nefondat, Curtea poate oricând, pe baza raportului judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să respingă recursul, în tot sau în parte, prin ordonanță motivată, și aceasta fără a dispune deschiderea procedurii orale.
28
În susținerea recursului, Powerserv invocă două motive, întemeiate, cel dintâi, pe faptul că marca MANPOWER are caracter descriptiv, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, pe întreg teritoriul Comunității pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată și, cel de al doilea, pe lipsa dovezii privind dobândirea de această marcă a unui caracter distinctiv prin utilizare în sensul articolului 7 alineatul (3) din același regulament.
29
În cadrul recursului incident, Manpower invocă un motiv întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul menționat.
30
Ținând cont de efectul pe care îl are recunoașterea sau nerecunoașterea caracterului descriptiv al mărcii în cauză, trebuie să se examineze în primul rând recursul incident și, în al doilea rând, recursul formulat de Powerserv.
Cu privire la recursul incident
Argumentele Manpower
31
Prin recursul incident, Manpower urmărește să obțină recunoașterea lipsei caracterului descriptiv al cuvântului „manpower” în Regatul Unit, în Irlanda, în Germania, precum și în Austria și, prin urmare, în întreaga Comunitate.
32
Prin intermediul primului motiv, Manpower susține că, în ceea ce privește caracterul descriptiv în Regatul Unit și în Irlanda al mărcii înregistrate, cuvântul „manpower” în sensul adoptat de Tribunal, respectiv de „forță de muncă”, este descriptiv nu din punctul de vedere al lucrătorului, ci doar al angajatorului. Or, în timp ce serviciile desemnate ar fi servicii de birouri de plasare furnizate atât angajatorilor, cât și angajaților, ar fi trebuit să rezulte de aici concluzia că termenul „manpower” nu permite publicului vizat din Regatul Unit și din Irlanda să recunoască imediat și fără nicio reflecție suplimentară o descriere a acestor servicii.
33
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Manpower invocă, în ceea ce privește caracterul descriptiv al mărcii respective în Germania și în Austria, constatarea camerei de recurs potrivit căreia cuvântul „manpower” este utilizat în mod curent în germana de afaceri. La punctele 77 și 79 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi concluzionat din această situație că noțiunea a intrat în limba germană, fapt care ar fi eronat.
34
Astfel, Tribunalul ar fi lărgit grupul „țintă” și, în consecință, constatarea camerei de recurs, care s-ar aplica unui grup „țintă” mai restrâns, nu ar fi suficientă pentru un grup mai extins. Așadar, elementele de probă pe care s-a întemeiat camera de recurs nu ar fi de natură să demonstreze că termenul „manpower” a intrat în limba germană. Tribunalul ar fi apreciat, prin urmare, în mod greșit că acest cuvânt este descriptiv pentru întreaga populație având vârsta legală pentru a munci din Germania și din Austria. S-ar putea admite această concluzie cel mult pentru persoanele care recurg la serviciile în discuție.
Aprecierea Curții
35
În ceea ce privește primul motiv, întemeiat pe faptul că sensul cuvântului „manpower” reținut de Tribunal ar atribui semnului verbal în cauză doar un caracter descriptiv numai din punctul de vedere al angajatorului, dar nu și din cel al lucrătorului, trebuie remarcat că Tribunalul, la punctul 58 din hotărârea atacată, și-a însușit definițiile semnificației cuvântului „manpower” date atât de camera de recurs, cât și de divizia de anulare a OAPI și că, prin urmare, a admis o semnificație a cuvântului respectiv care nu se limitează la cea de „forță de muncă”.
36
În aceste condiții, efectuând, la punctele 61-63 din hotărârea atacată, o examinare detaliată a diferitelor sensuri ale cuvântului „manpower”, pe baza unui ansamblu de probe, Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept de natură să repună în discuție constatarea sa de la punctul 58 din aceeași hotărâre și care nu poate fi, în orice caz, repusă în discuție de Curte în cadrul unui recurs.
37
Prin urmare, primul motiv al recursului incident trebuie respins ca fiind vădit nefondat.
38
În ceea ce privește al doilea motiv, Manpower invocă, în esență, că există o contradicție între faptul că Tribunalul a confirmat poziția camerei de recurs admițând că termenul „manpower” a intrat în limbajul comercial german și faptul că a extins publicul „țintă” în comparație cu cel reținut de camera de recurs fără să fi efectuat o nouă apreciere a acestui cuvânt în ceea ce privește publicul extins.
39
În această privință, trebuie constatat că Tribunalul a definit, la punctul 57 din hotărârea atacată, publicul „țintă” ca fiind constituit din întreaga populație având vârsta legală pentru a munci, în timp ce camera de recurs reținuse la punctul 16 din decizia în litigiu, pe de o parte, că termenul „manpower” este cunoscut de o parte semnificativă a consumatorilor în cauză, respectiv de eventualii angajatori de personal temporar și de persoanele care se ocupă de aceste angajări în Regatul Unit, în Irlanda, în Germania, în Austria, și, pe de altă parte, că „[s]erviciile unei agenții de plasare a personalului temporar nu se adresează numai persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă, ci și angajatorilor care caută personal”.
40
Rezultă de aici că Manpower susține în mod întemeiat că Tribunalul a reținut un public „țintă” extins în comparație cu cel reținut de camera de recurs.
41
Cu toate acestea, contrar celor susținute de Manpower, la punctele 79 și 80 din hotărârea atacată, la aprecierea probelor, Tribunalul a luat în mod corect în considerare această modificare a publicului țintă.
42
Astfel, la punctul 79, Tribunalul a putut deduce, pe baza diferitelor elemente de probă vizând dovedirea semnificației generale a termenului în limba germană, percepția cuvântului „manpower” de către consumatorii germanofoni în ansamblul lor, și nu doar de către o parte a acestora.
43
Prin urmare, prin constatarea potrivit căreia publicul țintă astfel redefinit percepe marca MANPOWER ca fiind descriptivă în ceea ce privește produsele și serviciile desemnate, Tribunalul nu a săvârșit o eroare de drept, iar al doilea motiv invocat de Manpower trebuie, așadar, respins ca fiind în mod vădit nefondat.
44
Ținând cont de considerațiile precedente, recursul incident formulat de Manpower trebuie respins.
Cu privire la primul motiv al recursului, întemeiat pe faptul că marca MANPOWER are caracter descriptiv, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, pe întreg teritoriul Comunității și pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată
Argumentele părților
45
Powerserv susține în esență că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 69 și următoarele din hotărârea atacată apreciind că semnul verbal „MANPOWER” nu avea caracter descriptiv în alte state membre ale Comunității decât Regatul Unit, Irlanda, Germania și Austria.
46
Powerserv susține că se pune problema de a stabili dacă termenul „manpower” a intrat în limbajul cotidian și a devenit, prin urmare, un anglicism asimilat care poate fi înțeles de publicul relevant. În această privință, societatea apreciază că trebuie respinse ca nefondate limitarea, pe care Tribunalul o face la punctul 76 din hotărârea atacată, la „engleza ca limbă specializată” și afirmația acestuia potrivit căreia „simpla cunoaștere extinsă a limbii engleze de către publicul relevant sau de către o parte semnificativă a acestuia nu este suficientă, dacă engleza nu este utilizată în mod efectiv […] în raportul cu același public”. În plus, Tribunalul nu ar indica motivul pentru care ar fi trebuit să nu se recunoască faptul că populația acestor state membre are cunoștințe, inclusiv de bază, de limbă engleză. Tribunalul ar încălca astfel propria jurisprudență [Hotărârea din 5 aprilie 2001, Bank für Arbeit und Wirtschaft/OAPI (EASYBANK), T-87/00, Rec., p. II-1259].
47
OAPI consideră că acest motiv este inadmisibil, deoarece aprecierea cunoștințelor lingvistice ale publicului țintă este o problemă de fapt care nu face obiectul examinării de către Curte în cadrul unui recurs.
48
Manpower susține că nu există vreo contradicție între ipoteza analizată de Tribunal și Hotărârea Bank für Arbeit und Wirtschaft/OAPI (EASYBANK), citată anterior, întrucât erau avute în vedere doar unele state membre anglofone. Pe de altă parte, Manpower consideră că atât afirmațiile referitoare la procentajul persoanelor vorbitoare de engleză în Comunitate, cât și cele referitoare la engleza ca materie predată nu sunt relevante, dat fiind că este improbabil ca persoanele care dispun numai de cunoștințe de bază în engleză să cunoască semnificația cuvântului „manpower”.
Aprecierea Curții
49
Trebuie amintit că din articolul 225 CE și din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție reiese că recursul se limitează la chestiuni de drept. Prin urmare, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și elementele de probă. Aprecierea acestor fapte și elemente de probă nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (a se vedea Hotărârea din 18 iulie 2006, Rossi/OAPI, C-214/05 P, Rec., p. I-7057, punctul 26 și jurisprudența citată).
50
Trebuie de asemenea amintit că aprecierea caracterului descriptiv al unei mărci în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 trebuie să se realizeze, pe de o parte, în raport cu produsele sau cu serviciile pentru care este solicitată înregistrarea și, pe de altă parte, în raport cu percepția publicului relevant asupra acestora (Hotărârea din 6 mai 2003, Libertel, C-104/01, Rec., p. I-3793, punctul 62).
51
În această privință, trebuie constatat că motivul invocat de Powerserv ajunge, în esență, să repună în discuție analiza Tribunalului de la punctele 58-94 din hotărârea atacată privind aprecierea unui termen englezesc de către publicul relevant. Astfel, la punctul 79 din hotărârea menționată, Tribunalul a apreciat că, în Germania și în Austria, cuvântul „manpower” a intrat în limbajul comercial german, în timp ce la punctul 84 din aceeași hotărâre a statuat că situația este diferită în celelalte state membre neanglofone. În plus, Tribunalul a constatat, la punctul 89 din aceeași hotărâre, că în Danemarca, în Țările de Jos, în Suedia și în Finlanda, camera de recurs nu stabilise că engleza era utilizată, fie și numai alternativ cu limba națională, pe când, pentru celelalte state membre neanglofone, acesta a confirmat poziția camerei de recurs, apreciind că engleza era utilizată cu o anumită reticență.
52
Or, pronunțându-se astfel, Tribunalul a făcut aprecieri de fapt care, cu excepția cazului denaturării situației de fapt, neinvocată însă în speță, nu pot fi repuse în discuție de Curte în cadrul unui recurs.
53
Prin urmare, trebuie înlăturat primul motiv invocat de Powerserv în susținerea recursului ca fiind vădit inadmisibil.
Cu privire la al doilea motiv al recursului, întemeiat pe lipsa dovezii privind dobândirea de către marca înregistrată a unui caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94
54
Acest motiv este, în esență, structurat pe patru aspecte, întemeiate, în primul rând, pe faptul că stabilirea publicului relevant de către Tribunal impunea o nouă apreciere a „elementelor de probă”, în al doilea rând, pe faptul că Tribunalul în mod greșit a extins la Irlanda constatarea caracterului distinctiv al mărcii reținută pentru Regatul Unit, fără a examina explicit situația acestei mărci în primul dintre aceste două state membre, în al treilea rând, pe faptul că Tribunalul a admis o extindere la alte produse și servicii a caracterului distinctiv dobândit de marcă în ceea ce privește serviciile din clasa 35 și, în al patrulea rând, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal la aplicarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94.
Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe faptul că stabilirea publicului relevant de către Tribunal impunea o nouă apreciere a „elementelor de probă”
— Argumentele părților
55
Powerserv susține că, spre deosebire de camera de recurs, Tribunalul nu a restrâns publicul relevant, la punctul 57 din hotărârea atacată, doar la publicul specializat, ci l-a extins la aproape toată populația celor cincisprezece state membre ale Comunității. O astfel de extindere a publicului relevant ar face indispensabilă o nouă apreciere a elementelor de probă existente prin care titularul mărcii comunitare urmărește să dovedească dobândirea caracterului distinctiv. Powerserv consideră că Tribunalul ar fi trebuit să anuleze decizia camerei de recurs și să trimită cauza acesteia din urmă spre rejudecare, și aceasta cel puțin în ceea ce privește aprecierea privind publicul relevant din Regatul Unit, din Irlanda, din Germania și din Austria.
56
OAPI susține că această critică este nefondată, întrucât Tribunalul a examinat el însuși elementele de probă în momentul aprecierii faptelor. La punctele 132-141 din hotărârea atacată, fiecare element de probă ar fi examinat în mod detaliat, iar Tribunalul ar fi ajuns la concluzia că, chiar în prezența unui public relevant mai larg, caracterul distinctiv dobândit prin utilizare este dovedit în statele membre examinate în hotărâre.
57
Manpower subliniază că Tribunalul nu a analizat aspectul dacă marca înregistrată a dobândit caracter distinctiv doar în mediile de afaceri. Acesta s-ar fi referit la un grup extins și ar fi apreciat probele în raport cu acest grup. În plus, formularea reținută de Tribunal nu ar permite să se aprecieze că, pentru publicul comercial, caracterul distinctiv a fost obținut doar prin utilizare. Manpower deduce din aceasta că o reevaluare a elementelor de probă nu era necesară nici în raport cu publicul extins, dar nici doar în raport cu publicul comercial, întrucât camera de recurs examinase elementele respective.
— Aprecierea Curții
58
Trebuie amintit că, potrivit articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 coroborat cu alineatul (2) al aceluiași articol, înregistrarea unei mărci trebuie respinsă dacă aceasta este compusă exclusiv din semne sau indicații care îi conferă caracter descriptiv pe o parte a teritoriului Comunității.
59
Pe de altă parte, potrivit articolului 7 alineatul (3) din regulamentul menționat, alineatul (1) litera (c) al aceluiași articol nu se aplică în cazul în care marca a dobândit, pentru produsele sau serviciile pentru care se cere înregistrarea, un caracter distinctiv după ce a fost utilizată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI, C-25/05 P, Rec., p. I-5719, punctul 82).
60
Rezultă că o marcă nu poate fi înregistrată potrivit articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 decât dacă se face dovada că aceasta a dobândit, prin utilizare, caracter distinctiv în acea parte a teritoriului Comunității în care marca a avut iniţial caracter descriptiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c) (a se vedea în acest sens Hotărârea Storck/OAPI, citată anterior, punctul 83).
61
În această privință, trebuie constatat că, în ceea ce privește Regatul Unit, Irlanda, Germania și Austria, Tribunalul a apreciat că termenul „manpower” avea caracter descriptiv, dar că dobândise caracter distinctiv prin utilizare, confirmând astfel aprecierea camerei de recurs. Cu toate acestea, astfel cum s-a amintit la punctul 40 din prezenta ordonanță, Tribunalul a modificat publicul „țintă” prin extinderea acestuia la întreaga populație având vârsta legală pentru a munci.
62
Cu toate acestea, contrar celor susținute de Powerserv, Tribunalul a examinat, la punctele 132-141 din hotărârea atacată, pe baza unui ansamblu de elemente de probă pertinente, inclusiv față de publicul țintă astfel definit, caracterul distinctiv dobândit prin utilizarea mărcii înregistrate față de același public.
63
În consecință, primul aspect al celui de al doilea motiv invocat de Powerserv, întemeiat pe faptul că stabilirea publicului relevant de către Tribunal impunea o nouă apreciere a „elementelor de probă”, trebuie respins ca fiind vădit nefondat.
Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul în mod greșit a extins la Irlanda constatarea caracterului distinctiv al mărcii reținută pentru Regatul Unit, fără a examina explicit situația acestei mărci în primul dintre aceste două state membre (efect de extindere)
— Argumentele părților
64
Powerserv consideră că în mod greșit Tribunalul, la punctele 138 și 139 din hotărârea atacată, a confirmat poziția camerei de recurs, admițând un efect de extindere în Irlanda a unei eventuale notorietăți a mărcii în Regatul Unit. Tribunalul nu ar indica temeiul unui astfel de demers. Presupunerea privind existența unui astfel de efect ar fi în contradicție atât cu jurisprudența Tribunalului, potrivit căreia motivele de refuz al înregistrării trebuie să fie infirmate oriunde există acestea [Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2000, Ford Motor/OAPI (OPTIONS), T-91/99, Rec., p. II-1925], cât și cu jurisprudența Curții potrivit căreia unele motive de refuz al înregistrării nu pot fi infirmate decât în cadrul unei examinări stricte și complete (Hotărârea Libertel, citată anterior).
65
OAPI subliniază că ipoteza transmiterii caracterului distinctiv dobândit prin utilizarea unei mărci de la un stat membru la altul nu îndeplinește ca atare exigențele unei examinări complete și aprofundate a unui astfel de caracter distinctiv. În schimb, afirmația făcută de Powerserv potrivit căreia Tribunalul s-a întemeiat pe un astfel de efect de extindere este nefondată și ar constitui o denaturare a faptelor. Astfel, ar rezulta în mod clar că Tribunalul a realizat și o apreciere specifică în ceea ce privește caracterul distinctiv al mărcii înregistrate dobândit prin utilizare în Irlanda, subliniind, la punctul 138 și următoarele din hotărârea atacată, durata îndelungată a utilizării mărcii în acest stat membru, valoarea cifrei de afaceri a Manpower, precum și probele întemeiate pe publicitatea din ziare și din anuarele telefonice.
66
Manpower arată că, spre deosebire de camera de recurs, Tribunalul nu a ținut cont de efectul de extindere, ci s-a întemeiat pe durata îndelungată a utilizării mărcii respective în Irlanda, pe cifra de afaceri a Manpower, precum și pe anunțurile din ziare și din anuarele telefonice.
— Aprecierea Curții
67
Trebuie subliniat că, la punctul 138 din hotărârea atacată, Tribunalul s-a limitat să prezinte poziția camerei de recurs din decizia în litigiu.
68
În schimb, la punctul 139 din hotărârea menționată, Tribunalul a apreciat, „având în vedere piesele dosarului, că durata îndelungată a utilizării mărcii în Irlanda și cifra de afaceri, precum și probele întemeiate pe publicitatea din ziare și din anuarele telefonice permit efectiv să se concluzioneze că nu s-a comis o eroare de apreciere de către camera de recurs”. Rezultă că Tribunalul nu s-a întemeiat doar pe un efect de extindere, ci a efectuat o examinare detaliată a utilizării mărcii în Irlanda.
69
În consecință, al doilea aspect al celui de al doilea motiv invocat de Powerserv este vădit nefondat.
Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a admis o extindere la alte produse și servicii a caracterului distinctiv dobândit de marcă în ceea ce privește serviciile din clasa 35
— Argumentele părților
70
Powerserv susține că în mod neîntemeiat Tribunalul, la punctul 144 din hotărârea atacată, a admis o extindere la alte produse și servicii protejate de această marcă a caracterului distinctiv dobândit de marca înregistrată în ceea ce privește serviciile din clasa 35, respectiv la cele din clasele 9, 16, 41 și 42.
71
Astfel, Powerserv susține că „activitatea de plasare a forței de muncă” și „plasarea de personal” sunt două servicii total diferite, care au fost mult timp interzise în Austria. În opinia sa, Manpower nu asigură decât servicii de birouri de plasare, nu și o activitate de plasare a forței de muncă. Pe de altă parte, pentru clasele 9, 16, 41 și 42, nu s-ar fi depus la Tribunal niciun document, iar acesta s-ar fi mulțumit să indice că „MANPOWER” este fie fantezist, fie „susceptibil de a fi înțeles ca indicând conținutul acestor produse și servicii utilizate în cadrul serviciilor unui birou de plasare”. În sfârșit, Powerserv consideră că această extindere a notorietății dovedite în ceea ce privește serviciile specifice din clasa 35 la celelalte clase din Aranjamentul de la Nisa în cauză în prezentul litigiu este contrară Hotărârii Libertel, citată anterior.
72
În plus, în ceea ce privește clasa 35, Powerserv contestă notorietatea serviciilor de birouri de plasare și a serviciilor de plasare a personalului temporar, precum și faptul că publicul relevant asociază cărțile, CD-urile și produsele similare desemnate de marca înregistrată cu Manpower.
73
OAPI invocă, referitor la clasa 35, că nu poate considera plauzibilă o delimitare atât de restrictivă a închirierii de personal temporar și a serviciilor de plasare de personal, aceste două activități suprapunându-se frecvent.
74
În ceea ce privește celelalte produse și servicii, susținerea potrivit căreia Tribunalul ar fi extins caracterul distinctiv dobândit de marca înregistrată în ceea ce privește serviciile din clasa 35 la celelalte produse și servicii protejate de aceasta din clasele 9, 16, 41 și 42 ar fi înșelătoare și vădit nefondată. La punctul 143 din hotărârea atacată, Tribunalul nu ar fi extins automat acest caracter distinctiv, ci ar fi avut în vedere faptul că întreprinderea utiliza efectiv produsele și serviciile în cauză în legătură cu această marcă.
75
Manpower susține că Powerserv ignoră împrejurarea potrivit căreia obstacolul reprezentat de articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 a fost admis doar pentru produsele și serviciile din clasele 9, 16, 41 și 42 în raport cu furnizarea de servicii de birouri de plasare de personal.
— Aprecierea Curții
76
Trebuie amintit că înregistrarea unui semn ca marcă este întotdeauna solicitată în raport cu produsele sau cu serviciile menționate în cererea de înregistrare. Astfel, caracterul descriptiv al unei mărci trebuie apreciat, pe de o parte, în raport cu produsele sau cu serviciile pentru care este solicitată înregistrarea și, pe de altă parte, în raport cu percepția publicului relevant asupra acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iunie 2002, Philips, C-299/99, Rec., p. I-5475, punctul 59, și Hotărârea Libertel, citată anterior, punctul 75).
77
Referitor la extinderea caracterului distinctiv al mărcii înregistrate în ceea ce privește serviciile din clasa 35 la produsele și serviciile din clasele 9, 16, 41 și 42, trebuie subliniat că, după ce a expus raționamentul camerei de recurs, întemeiat, în esență, pe faptul că termenul „manpower” are un al doilea sens, în ceea ce privește serviciile de plasare a personalului temporar, Tribunalul a apreciat, la punctul 144 din hotărârea atacată, că este corectă concluzia camerei de recurs potrivit căreia caracterul distinctiv dobândit de această marcă în ceea ce privește serviciile din clasa 35 trebuia să acopere produsele și serviciile din clasele 9, 16, 41 și 42.
78
Or, în măsura în care Powerserv critică Tribunalul numai pentru că a extins notorietatea de la clasa 35 la celelalte clase de produse și servicii, al treilea aspect al celui de al doilea motiv invocat de Powerserv urmărește în realitate să obțină din partea Curții substituirea aprecierii Tribunalului cu propria apreciere a faptelor.
79
Situația este aceeași în ceea ce privește aprecierea notorietății serviciilor din clasa 35.
80
Astfel, Tribunalul a constatat, la punctele 133-141 din hotărârea atacată, că dovada privind dobândirea caracterului distinctiv prin utilizarea mărcii înregistrate fusese realizată în ceea ce privește Regatul Unit, Irlanda, Germania și Austria pentru produsele și serviciile din clasa 35.
81
Pe de altă parte, Tribunalul a mai subliniat, la punctele 143-145 din hotărârea atacată, că acest caracter distinctiv dobândit de marca respectivă pentru serviciile din clasa 35 trebuia să acopere produsele și serviciile protejate de această marcă din celelalte clase, știut fiind că aceasta este descriptivă numai în ceea ce privește unele dintre produsele și serviciile din clasele 9, 16, 41 și 42 și că termenul „manpower” poate fi, așadar, perceput de consumator drept indicația provenienței acestor produse și servicii.
82
Astfel de constatări ale Tribunalului constituie aprecieri de fapt. Or, potrivit jurisprudenței amintite la punctul 49 din prezenta ordonanță, recursul se limitează la chestiuni de drept, iar astfel de aprecieri nu pot fi, cu excepția cazului denaturării situației de fapt, repuse în discuție în cadrul unui recurs.
83
Din moment ce în speță nu este invocată nicio denaturare a faptelor și a elementelor de probă prezentate Tribunalului, al treilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca fiind vădit inadmisibil.
Cu privire la al patrulea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept la aplicarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94
— Argumentele părților
84
Powerserv susține că, la punctul 127 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept statuând că o marcă înregistrată pentru care s-a depus dovada caracterului distinctiv dobândit prin utilizare nu poate fi anulată în temeiul articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94, din moment ce nu este vorba despre o marcă înregistrată contrar dispozițiilor articolului 7 din acest regulament. Într-adevăr, o astfel de poziție a Tribunalului ar determina să se aprecieze că este absolut imposibilă atacarea unei mărci lipsite a priori de caracter distinctiv, dar înregistrată pe baza unei dovezi insuficiente privind notorietatea.
85
OAPI susține că al patrulea motiv al celui de al doilea motiv este vădit nefondat. Astfel, o marcă înregistrată pe baza dovezii privind dobândirea unui caracter distinctiv prin utilizare nu ar putea fi declarată nulă în temeiul articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94.
86
Manpower își însușește poziția Tribunalului și arată că Powerserv nu ia în niciun fel în considerare articolul 51 alineatul (2).
— Aprecierea Curții
87
Rezultă din articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 că dobândirea de o marcă, după utilizare, a unui caracter distinctiv pentru produsele sau serviciile pentru care s-a depus cerere de înregistrare se opune aplicării unui motiv absolut de refuz al înregistrării în temeiul articolului 7 alineatul (1) literele (a)-(c).
88
Potrivit articolului 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, nu se poate declara nulitatea unei mărci comunitare decât atunci când a fost înregistrată contrar dispozițiilor, printre altele, ale articolului 7 din acest regulament.
89
În schimb, articolul 51 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94, care instituie o excepție în raport cu cauzele de nulitate absolută prevăzute în cuprinsul alineatului (1) al articolului 51, trebuie interpretat în mod restrictiv și nu poate, prin urmare, să servească drept temei unui raționament prin analogie în cadrul interpretării articolului 7 alineatul (3) din regulamentul menționat (Hotărârea din 11 iunie 2009, Imagination Technologies/OAPI, C-542/07 P, Rep., p. I-4937, punctul 54).
90
Contrar celor susținute de Powerserv, la punctul 127 din hotărârea atacată, Tribunalul nu a statuat că o marcă lipsită a priori de caracter distinctiv, dar înregistrată pe baza unei dovezi insuficiente privind notorietatea, nu poate face obiectul vreunei contestări.
91
Prin urmare, Tribunalul s-a limitat să amintească faptul că domeniul de aplicare al alineatului (1) și, respectiv, cel al alineatului (2) ale articolului 51 din Regulamentul nr. 40/94 sunt diferite. Astfel, nu este posibil ca alineatul (1) să constituie temeiul unei acțiuni în anulare împotriva unei mărci care a dobândit caracter distinctiv datorită utilizării anterior depunerii unei cereri de înregistrare, întrucât o astfel de marcă nu a fost înregistrată contrar dispozițiilor articolului 7 din acest regulament. În ceea ce privește alineatul (2) al aceluiași articol, acesta vizează doar mărcile care au dobândit caracter distinctiv prin utilizare ulterior cererii de înregistrare a acestora, chiar dacă această înregistrare ar fi fost efectuată cu încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b)-(d) din regulamentul menţionat și ar fi trebuit, prin urmare, anulată pentru acest motiv.
92
În consecință, al patrulea aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca vădit nefondat.
93
Rezultă din toate considerațiile care precedă că recursul formulat de Powerserv este în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat și, prin urmare, trebuie respins.
Cu privire la cheltuielile de judecată
94
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât OAPI și Manpower au solicitat obligarea Powerserv la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) dispune:
1)
Respinge recursul principal formulat de Powerserv Personalservice GmbH.
2)
Respinge recursul incident formulat de Manpower Inc.
3)
Obligă Powerserv Personalservice GmbH la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.