62024CJ0665
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
11 decembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Directiva 2014/40/UE – Articolul 2 punctul 40 – Noțiunea de «introducere pe piață» – Articolul 23 alineatele (2) și (3) – Asigurarea respectării Directivei 2014/40 – Obiectivul garantării unui nivel ridicat de protecție a sănătății – Apropierea legislațiilor – Fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun – Furnizarea flacoanelor de reumplere pentru țigarete electronice, care conțin informații incorecte privind conținutul de nicotină pe ambalajul lor, de către distribuitorul de produse din tutun și de produse conexe către un punct de vânzare cu amănuntul – Amendă aplicată distribuitorului – Principiul nulla poena sine culpa – Proporționalitatea amenzii”
În cauza C‑665/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos), prin decizia din 8 octombrie 2024, primită de Curte la 11 octombrie 2024, în procedura
Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport
împotriva
Diamond Flavours BV,
UEG Holland BV,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din doamna K. Jürimäe (raportoare), președintă a Camerei a doua, îndeplinind funcția de președintă a Camerei a șaptea, domnii M. Gavalec și Z. Csehi, judecători,
avocat general: domnul M. Szpunar,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru UEG Holland BV și Diamond Flavours BV, de J. A. Jacobs, advocaat;
–
pentru guvernul neerlandez, de M. K. Bulterman și P. P. Huurnink, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de E. E. Schmidt și F. van Schaik, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO 2014, L 127, p. 1) coroborat cu articolul 2 punctul 40, precum și cu articolul 20 alineatul (2) și alineatul (4) litera (b) punctul (i) din Directiva 2014/40.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Diamond Flavours BV și UEG Holland BV, doi distribuitori, printre altele, de flacoane de reumplere pentru țigarete electronice, pe de o parte, și Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (secretarul de stat pentru tineret, prevenire și sport, Țările de Jos) (denumit în continuare „secretarul de stat”), pe de altă parte, în legătură cu o amendă aplicată de acesta din urmă Diamond Flavours și UEG Holland pentru introducerea pe piață a flacoanelor de reumplere pentru țigarete electronice al căror conținut de nicotină a fost indicat în mod inexact pe pachetele unitare.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 2014/40
3
Considerentele (8), (13) și (59) ale Directivei 2014/40 au următorul cuprins:
„(8)
În conformitate cu articolul 114 alineatul (3) [TFUE], un nivel înalt de protecție a sănătății ar trebui să constituie baza unei propuneri legislative și ar trebui să fie avute în vedere în special noile progrese științifice. Produsele din tutun nu sunt mărfuri obișnuite și, având în vedere efectele deosebit de dăunătoare ale tutunului asupra sănătății umane, protejarea sănătății ar trebui să aibă o importanță mare, în special pentru a reduce prevalența fumatului în rândul tinerilor.
[…]
(13)
Pentru a‑și exercita sarcina de reglementare, statele membre și Comisia au nevoie de informații cuprinzătoare privind ingredientele și emisiile produselor din tutun pentru a evalua atractivitatea, potențialul de dependență și toxicitatea produselor din tutun, precum și riscurile pentru sănătate asociate consumului de astfel de produse. În acest scop, obligațiile de raportare existente referitoare la ingrediente și emisii ar trebui să fie consolidate. Ar trebui prevăzute obligații de raportare extinsă suplimentare în ceea ce privește aditivii incluși pe o listă prioritară, pentru a evalua, printre altele, toxicitatea, potențialul de dependență și proprietățile cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere […] ale acestora, inclusiv în formă arsă. Sarcina reprezentată de astfel de obligații de raportare extinsă pentru IMM‑uri ar trebui limitată cât mai mult posibil. Astfel de obligații de raportare sunt compatibile cu obligația care îi revine Uniunii de a asigura un nivel înalt de protecție a sănătății umane.
[…]
(59)
Obligația de a respecta drepturile fundamentale și principiile juridice consfințite în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene nu este modificată prin prezenta directivă. O serie de drepturi fundamentale sunt afectate de prezenta directivă. Prin urmare, este necesar să se asigure faptul că obligațiile impuse producătorilor, importatorilor și distribuitorilor de produse din tutun și produse conexe nu doar garantează un nivel înalt de calitate a sănătății și de protecție a consumatorilor, ci și apără toate celelalte drepturi fundamentale și sunt proporționale în raport cu buna funcționare a pieței interne. Aplicarea prezentei directive ar trebui să respecte dreptul Uniunii și obligațiile internaționale relevante.”
4
Articolul 1 din această directivă, intitulat „Obiect”, are următorul cuprins:
„Scopul prezentei directive este apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre privind:
[…]
(f)
introducerea pe piață și etichetarea anumitor produse care sunt similare produselor din tutun, și anume țigaretele electronice și flacoanele de reumplere și produsele din plante pentru fumat,
pentru a facilita buna funcționare a pieței interne a produselor din tutun și a produselor conexe, vizând un nivel înalt de protecție a sănătății, în special pentru tineri, și pentru a se îndeplini obligațiile Uniunii în temeiul Convenției‑cadru pentru controlul tutunului a [Organizației Mondiale a Sănătății (OMS)] (CCCT).”
5
Potrivit articolului 2 din directiva menționată, intitulat „Definiții”, în sensul acesteia, se aplică următoarele definiții:
„[…]
16.
«țigaretă electronică» înseamnă un produs care poate fi folosit pentru consumul de vapori care conțin nicotină prin intermediul unui muștiuc sau orice componentă a acestui produs, inclusiv un cartuș, un rezervor și dispozitivul fără cartuș sau rezervor. Țigaretele electronice pot fi de unică folosință sau pot fi reumplute prin intermediul unui flacon de reumplere sau rezervor sau pot fi reîncărcate cu cartușe de unică folosință;
17.
«flacon de reumplere» înseamnă un recipient cu un lichid care conține nicotină și care poate fi folosit pentru reumplerea unei țigarete electronice;
[…]
30.
«pachet unitar» înseamnă cel mai mic ambalaj individual al unui produs din tutun sau produs conex care este introdus pe piață;
[…]
37.
«producător» înseamnă orice persoană fizică sau juridică care fabrică un produs sau are un produs conceput sau fabricat și comercializează produsul respectiv sub numele sau marca sa;
[…]
39.
«importator de produse din tutun sau de produse conexe» înseamnă proprietarul sau persoana care are dreptul de a dispune cu privire la produsele din tutun sau la produsele conexe care au fost aduse pe teritoriul Uniunii;
40.
«introducere pe piață» înseamnă punerea produselor, indiferent de locul lor de fabricare, la dispoziția consumatorilor din Uniune, cu sau fără plată, inclusiv prin vânzare la distanță; în cazul vânzărilor transfrontaliere la distanță, produsul este considerat ca fiind introdus pe piață în statul membru în care este situat consumatorul;
41.
«punct de vânzare cu amănuntul» înseamnă orice punct de vânzare prin care produsele din tutun sunt introduse pe piață, inclusiv de către o persoană fizică.”
6
Articolul 20 din aceeași directivă, intitulat „Țigaretele electronice”, prevede:
„(1)   Statele membre se asigură că țigaretele electronice și flacoanele de reumplere nu sunt introduse pe piață decât în cazul în care respectă prezenta directivă și dispozițiile restului legislației relevante a Uniunii.
Prezenta directivă nu se aplică țigaretelor electronice și flacoanelor de reumplere care fac obiectul unei obligații de autorizare în temeiul Directivei 2001/83/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67)] sau care fac obiectul cerințelor prevăzute în Directiva 93/42/CEE [a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale (JO 1993, L 169, p. 1)].
(2)   Producătorii și importatorii de țigarete electronice și de flacoane de reumplere notifică autoritățile competente ale statelor membre cu privire la orice astfel de produs pe care intenționează să îl introducă pe piață. Notificarea respectivă se transmite în formă electronică, cu șase luni înaintea datei vizate pentru introducerea pe piață. […] Se transmite o nouă notificare pentru fiecare modificare substanțială a produsului.
În funcție de categoria de produse, respectiv dacă este vorba de o țigaretă electronică sau de un flacon de reumplere, notificarea conține următoarele informații:
[…]
(b)
lista tuturor ingredientelor care alcătuiesc produsul și a emisiilor rezultate în urma utilizării acestuia, pe denumiri de mărci și pe tipuri, cu includerea cantităților aferente;
[…]
(4)   Statele membre se asigură că:
[…]
(b)
pachetele unitare și orice ambalaj exterior al țigaretelor electronice și al flacoanelor de reumplere:
(i)
includ lista tuturor ingredientelor care alcătuiesc produsul, în ordine descrescătoare a masei, precum și informații privind conținutul de nicotină al produsului și nicotina eliberată per doză, numărul lotului și recomandarea de a nu lăsa produsul la îndemâna copiilor;
[…]”
7
Articolul 23 din Directiva 2014/40, intitulat „Cooperarea și asigurarea respectării”, prevede la alineatele (2) și (3):
„(2)   Statele membre se asigură că produsele din tutun și produsele conexe care nu sunt conforme cu prezenta directivă, inclusiv cu actele de punere în aplicare și cu actele delegate prevăzute în prezenta directivă, nu sunt introduse pe piață. Statele membre se asigură că produsele din tutun și produsele conexe nu sunt introduse pe piață dacă nu sunt respectate obligațiile de raportare prevăzute în prezenta directivă.
(3)   Statele membre stabilesc reglementări privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru a asigura aplicarea sancțiunilor. Sancțiunile stabilite sunt eficace, proporționale și disuasive. Eventualele sancțiuni administrative financiare care pot fi impuse în cazul unei încălcări intenționate pot fi astfel stabilite încât să acopere avantajele economice urmărite prin încălcare.”
Regulamentul (UE) 2019/1020
8
Articolul 2 din Regulamentul (UE) 2019/1020 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 privind supravegherea pieței și conformitatea produselor și de modificare a Directivei 2004/42/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 765/2008 și (UE) nr. 305/2011 (JO 2019, L 169, p. 1), intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede la alineatul (1):
„Prezentul regulament se aplică produselor care fac obiectul legislației de armonizare a Uniunii care figurează în anexa I (denumită în continuare «legislația de armonizare a Uniunii»), în măsura în care nu există dispoziții specifice cu același obiectiv în legislația de armonizare a Uniunii, care reglementează în mod mai detaliat aspectele specifice legate de supravegherea pieței și asigurarea aplicării legislației.”
9
Anexa I la Regulamentul 2019/1020, intitulată „Lista legislației de armonizare a Uniunii”, enumeră actele Uniunii cărora li se aplică legislația de armonizare a Uniunii menționate la articolul 2 din acest regulament. Printre aceste acte figurează, la punctul 55 din această anexă, Directiva 2014/40.
Dreptul neerlandez
10
Directiva 2014/40 a fost transpusă în ordinea juridică neerlandeză prin Tabaks- en rookwarenwet (Legea privind produsele din tutun și produsele pentru fumat), din 10 martie 1988 (Stb. 1988, nr. 342, denumită în continuare „Legea privind produsele din tutun”), Tabaks- en rookwarenbesluit (Decretul referitor la produsele din tutun și la produsele pentru fumat), din 14 octombrie 2015 (Stb. 2015, nr. 398) și Tabaks- en rookwarenregeling (Regulamentul ministerial referitor la produsele din tutun și la produsele pentru fumat), din 10 mai 2016 (Stcrt. 2016, nr. 25446).
11
Din articolul 1 alineatul 1 din Legea privind produsele din tutun reiese că „introducerea pe piață” este punerea produselor la dispoziția consumatorilor. Noțiunea de „importator de produse din tutun și de produse conexe” este definită în dreptul neerlandez ca desemnând proprietarul sau o persoană care are dreptul de a dispune de produsele din tutun sau de produsele conexe introduse în Țările de Jos.
12
Potrivit articolului 3 alineatul 1 din Legea privind produsele din tutun coroborat cu articolul 2 alineatul 2 litera a) din această lege, cu articolul 3.3 din Decretul referitor la produsele din tutun și la produsele pentru fumat și cu articolul 3.10 alineatul 1 din Regulamentul ministerial referitor la produsele din tutun și la produsele pentru fumat, se interzice introducerea pe piață a pachetelor unitare care nu conțin informații privind conținutul de nicotină al flacoanelor de reumplere. În cazul încălcării acestei interdicții, ministrul poate aplica o amendă administrativă, în conformitate cu articolul 11b alineatul 1 din legea menționată.
Litigiul principal și întrebările preliminare
13
Un inspector din cadrul Nederlandse Voedsel- în Warenautoriteit (Autoritatea neerlandeză pentru controlul alimentelor și al produselor de consum, Țările de Jos) a prelevat eșantioane din cinci flacoane de reumplere pentru țigarete electronice pe care le cumpărase de pe site‑urile internet ale unor diferite puncte de vânzare cu amănuntul. În urma acestei prelevări de eșantioane, inspectorul menționat a constatat că conținutul de nicotină al acestor flacoane de reumplere era inferior celui menționat pe pachetul unitar al flacoanelor respective.
14
Punctele de vânzare cu amănuntul obținuseră flacoanele de reumplere controlate de la doi distribuitori diferiți. La rândul lor, acești distribuitori achiziționaseră aceste flacoane de reumplere, înainte de a le introduce în Țările de Jos, de la un producător cu sediul în Franța, de la un importator cu sediul în Irlanda și de la un importator cu sediul în Ungaria.
15
Prin deciziile din 18 și din 25 octombrie 2019, secretarul de stat a aplicat distribuitorilor menționați cinci amenzi administrative, care se ridicau, fiecare dintre ele, la 450 de euro, pentru introducerea pe piață a unor flacoane de reumplere pentru țigarete electronice al căror pachet unitar menționează un conținut inexact de nicotină.
16
Aceiași distribuitori au formulat o acțiune la rechtbank Rotterdam (Tribunalul Rotterdam, Țările de Jos) împotriva acestor amenzi. Prin hotărârea din 7 aprilie 2021, această instanță a declarat acțiunile lor întemeiate și a anulat amenzile menționate pentru motivul că distribuitorii în cauză nu puseseră flacoanele de reumplere vizate la dispoziția consumatorilor, astfel încât acești distribuitori nu le „introduseseră pe piață”, în sensul reglementării aplicabile.
17
Secretarul de stat a declarat apel împotriva acestei hotărâri la College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos), care este instanța de trimitere.
18
În primul rând, această instanță precizează că a statuat anterior, într‑o hotărâre din 9 septembrie 2022 (ECLI:NL:CBB:2022:510), că Directiva 2014/40 nu autorizează introducerea pe piață a unui produs din tutun al cărui conținut de nicotină nu este indicat pe ambalaj. Instanța amintită adaugă că administrația nu dispune de nicio marjă de apreciere în această privință și nu poate ține seama de riscurile pentru sănătatea publică în cazul unei divergențe între conținutul de nicotină din flaconul de reumplere și mențiunea cu privire la acest conținut de nicotină de pe pachetul unitar al acestui flacon.
19
Ea subliniază însă că acest precedent privea un punct de vânzare cu amănuntul care punea în vânzare flacoane de reumplere pentru țigarete electronice către consumatori pe propriul site internet. Prin urmare, exista o „introducere pe piață”, în sensul reglementării naționale aplicabile, iar punctul de vânzare cu amănuntul putea fi considerat contravenient.
20
În schimb, cauza principală ar pune în discuție furnizarea de flacoane de reumplere de către un „importator”, în sensul acestei reglementări, cu alte cuvinte proprietarul sau o persoană care are dreptul de dispoziție cu privire la produsele din tutun sau la produsele conexe introduse în Țările de Jos, nu consumatorilor, ci către un punct de vânzare cu amănuntul. Prin urmare, ar exista, în această ipoteză, o incertitudine cu privire la interpretarea noțiunii de „introducere pe piață”, care condiționează obligația statelor membre, în temeiul articolului 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40, de a se asigura că produsele din tutun și produsele conexe care nu sunt conforme cu această directivă nu vor fi introduse pe piață.
21
În al doilea rând, instanța de trimitere observă că secretarul de stat a impus sancțiuni administrative de natură penală distribuitorilor vizați. Ar rezulta că și‑ar găsi aplicarea articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale și, prin urmare, principiul nulla poena sine culpa (nu există pedeapsă fără vină). Or, acest principiu ar impune existența vinovăției și, prin urmare, o răspundere pentru săvârșirea încălcării în cauză. Prin urmare, s‑ar ridica problema dacă acești distribuitori sunt răspunzători pentru introducerea pe piață a flacoanelor de reumplere pentru țigarete electronice al căror pachet unitar conține informații incorecte cu privire la conținutul lor de nicotină, în special din cauza caracterului eventual excesiv al sarcinii pe care ar putea să o reprezinte pentru distribuitorii respectivi recurgerea la o prelevare de eșantioane din produsele în cauză.
22
În aceste condiții, College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 23 alineatul (2) [din Directiva 2014/40], coroborat cu articolul 2 punctul 40 și cu articolul 20 alineatul (4) litera (b) punctul (i) din [această directivă], trebuie interpretat în sensul că obligația statelor membre de a se asigura că flacoanele de reumplere ale căror pachete unitare nu conțin informații exacte privind conținutul lor de nicotină nu sunt introduse pe piață nu se aplică numai vânzării acestor flacoane de reumplere către sau de către un punct de vânzare cu amănuntul, ci și livrării acestora către un punct de vânzare cu amănuntul?
2)
În cazul unui răspuns la afirmativ la prima întrebare, într‑o situație precum cea în discuție, în care a fost aplicată o amendă administrativă, un operator economic care a achiziționat flacoane de reumplere de la un producător sau un importator în sensul Directivei 2014/40 poate fi ținut responsabil și i se poate imputa, astfel, faptul că a introdus pe piață flacoane de reumplere ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul de nicotină, deși conținutul de nicotină menționat pe pachetele unitare corespunde conținutului de nicotină al flaconului de reumplere respectiv menționat în notificare, în sensul articolului 20 alineatul (2) din [această directivă]?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
23
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 coroborat cu articolul 2 punctul 40 și cu articolul 20 alineatul (4) litera (b) punctul (i) din această directivă trebuie interpretat în sensul că obligația impusă statelor membre de a se asigura că flacoanele de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul lor de nicotină nu sunt introduse pe piață este limitată la etapa furnizării acestor flacoane de reumplere de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumator.
Cu privire la admisibilitate
24
În observațiile lor scrise, cei doi distribuitori în discuție în litigiul principal consideră că prima întrebare este inadmisibilă pentru motivul că nu ar corespunde aspectului asupra căruia instanța de trimitere ar fi chemată să se pronunțe în litigiul principal. Astfel, autoritățile neerlandeze nu ar fi prevăzut posibilitatea de a impune unui distribuitor o sancțiune administrativă în ipoteza în care lichidul prezent într‑un flacon de reumplere pentru țigarete electronice are un conținut de nicotină mai mic decât cel menționat pe ambalaj, iar acest flacon de reumplere este găsit la un punct de vânzare cu amănuntul.
25
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul cooperării dintre Curte și instanțele naționale, instituită la articolul 267 TFUE, numai instanța națională care este sesizată cu soluționarea litigiului principal și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei decizii preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, în cazul în care întrebările adresate privesc interpretarea dreptului Uniunii, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 decembrie 1981, Foglia_244/80, EU:C:1981:302, punctul 15; Hotărârea din 8 noiembrie 1990, Gmurzynska‑Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, punctele 19 și 20, și Hotărârea din 15 iulie 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punctul 54).
26
Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal sau atunci când problema este de natură ipotetică sau Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 15 decembrie 1995, Bosman, C‑415/93, EU:C:1995:463, punctul 61, și Hotărârea din 15 iulie 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punctul 55).
27
Or, prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere urmărește tocmai să obțină interpretarea noțiunii de „introducere pe piață”, care figurează la articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40, pentru a stabili dacă este posibil ca un distribuitor de flacoane de reumplere pentru țigarete electronice să fie condamnat pentru motivul că acesta a vândut către un punct de vânzare cu amănuntul, iar nu unui consumator, un produs care nu este conform cu una dintre obligațiile acestei directive.
28
Prin urmare, trebuie să se considere că prima întrebare este admisibilă.
Cu privire la fond
29
La o întrebare adresată recent cu privire la interpretarea noțiunii de „introducere pe piață” care figurează la articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 de către Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria), Curtea a declarat că articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 coroborat cu articolul 2 punctul 40 din această directivă trebuie interpretat în sensul că obligația impusă statelor membre de a se asigura că nu sunt introduse pe piață produse din tutun în cazul cărora etichetarea pachetului unitar nu respectă cerințele referitoare la prezentarea acestor produse nu este limitată la etapa furnizării lor de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumator (Hotărârea din 15 mai 2025, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punctul 52).
30
Or, articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 are un domeniu de aplicare transversal în măsura în care urmărește ca produsele din tutun și produsele conexe care nu sunt conforme cu oricare dintre dispozițiile acestei directive să nu fie introduse pe piață (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 mai 2025, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punctul 39).
31
Astfel, pentru a garanta efectivitatea dispoziției menționate, articolul 23 alineatul (3) din directiva respectivă impune statelor membre să stabilească reglementări privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul aceleiași directive și să ia toate măsurile necesare pentru a asigura aplicarea acestor sancțiuni. Instituirea acestui regim de sancțiuni privește toate dispozițiile Directivei 2014/40, indiferent de etapa lanțului de aprovizionare în care se aplică aceste dispoziții, și nu este astfel limitată la etapa furnizării de produse din tutun care nu sunt conforme de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumatori (Hotărârea din 15 mai 2025, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punctul 40).
32
Această interpretare, potrivit căreia obligația impusă statelor membre este prevăzută în orice etapă a lanțului de aprovizionare, fără a se limita la cea a furnizării de produse din tutun de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumatori, este confirmată și de contextul normativ mai larg în care se înscrie Directiva 2014/40, în special Regulamentul 2019/1020, care se aplică, în conformitate cu articolul 2 și cu punctul 55 din anexa I la acest regulament, produselor care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/40 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 mai 2025, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punctele 42-46).
33
În plus, pentru a atinge obiectivul de a garanta un nivel ridicat de protecție a sănătății și a consumatorilor prevăzut la articolul 1 din această directivă, interpretat în lumina considerentelor (8) și (59) ale directivei menționate, această obligație de control presupune exercitarea unei supravegheri în diferitele etape ale lanțului de aprovizionare, asigurând că, pentru fiecare operațiune care conduce la punerea în cele din urmă a produsului la dispoziția consumatorilor, statele membre asigură respectarea cerințelor aceleiași directive (Hotărârea din 15 mai 2025, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punctul 51).
34
Faptul că litigiul principal privește vânzarea de flacoane de reumplere pentru țigarete electronice nu este de natură să modifice interpretarea articolului 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 enunțată la punctul 29 din prezenta hotărâre. Dimpotrivă, articolul 20 din această directivă, consacrat exclusiv țigaretelor electronice, insistă în mod expres, la alineatul (1), asupra obligației statelor membre de a se asigura „că țigaretele electronice și flacoanele de reumplere nu sunt introduse pe piață decât în cazul în care respectă directiva [menționată] și dispozițiile restului legislației relevante a Uniunii”.
35
Având în vedere motivele care precedă, este necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40 coroborat cu articolul 2 punctul 40 și cu articolul 20 alineatul (4) litera (b) punctul (i) din această directivă trebuie interpretat în sensul că obligația impusă statelor membre de a se asigura că flacoanele de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul lor de nicotină nu sunt introduse pe piață nu este limitată la etapa furnizării acestor flacoane de reumplere de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumator.
Cu privire la a doua întrebare
36
Cu titlu introductiv, este necesar să se observe că, astfel cum a fost formulată de instanța de trimitere, a doua întrebare nu vizează nicio dispoziție a dreptului Uniunii.
37
În cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte, instituite prin articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea poate fi pusă în situația de a lua în considerare norme de drept al Uniunii la care instanța națională nu a făcut referire în enunțul întrebării sale [a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 martie 1986, Tissier_35/85, EU:C:1986:143, punctul 9, și Hotărârea din 4 octombrie 2024, Confédération paysanne (Pepeni și roșii din Sahara Occidentală), C‑399/22, EU:C:2024:839, punctul 40].
38
În speță, din cererea de decizie preliminară reiese că sancțiunile care fac obiectul litigiului principal fac parte din regimul sancționator pe care statele membre sunt obligate să le adopte în temeiul articolului 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40.
39
În aceste împrejurări, este necesar să se considere că, prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede o amendă administrativă de natură penală pentru sancționarea unui operator economic care a introdus pe piață flacoane de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul de nicotină, chiar dacă acest conținut de nicotină corespunde celui din notificarea efectuată, în temeiul articolului 20 alineatul (2) din această directivă, de „producătorul” sau de „importatorul” de la care acest operator a achiziționat flacoanele respective.
40
Din termenii articolului 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40 reiese, în primul rând, că statele membre stabilesc regimul sancționator aplicabil în cazul încălcării dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul acestei directive, în al doilea rând, că aceste sancțiuni trebuie să fie eficace, proporționale și disuasive și, în al treilea rând, că eventualele sancțiuni administrative financiare care pot fi impuse în cazul unei încălcări intenționate pot fi astfel stabilite încât să acopere avantajele economice urmărite prin încălcare.
41
Pe lângă această din urmă precizare, care condiționează posibilitatea neutralizării avantajului financiar obținut printr‑o încălcare de caracterul intenționat al acesteia din urmă, Directiva 2014/40 nu cuprinde, așadar, alte norme referitoare la stabilirea regimului sancționator aplicabil, decât pe cea care impune caracterul eficace, proporțional și disuasiv al acestor sancțiuni. Se poate deduce astfel din modul de redactare a articolului 23 alineatul (3) din această directivă că, prin respectarea acestei cerințe, statele membre își păstrează autonomia în stabilirea acestui sistem.
42
Astfel, în lipsa unei armonizări a legislației Uniunii în domeniul sancțiunilor aplicabile în caz de nerespectare a condițiilor prevăzute de un sistem instituit prin această legislație, statele membre sunt competente să aleagă sancțiunile care le par adecvate. Acestea sunt însă obligate să își exercite competențele cu respectarea dreptului Uniunii și a principiilor sale generale și, în consecință, cu respectarea principiului proporționalității (Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punctul 23, Hotărârea din 22 martie 2017, Euro‑Team și Spirál‑Gép, C‑497/15 și C‑498/15, EU:C:2017:229, punctul 39, precum și Hotărârea din 21 noiembrie 2024, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punctul 41).
43
Astfel cum reiese din cererea de decizie preliminară, întrebarea subiacentă celei de a doua întrebări este cea a compatibilității unui sistem de răspundere obiectivă cu cerința prevăzută la articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40 și în special cu respectarea principiului proporționalității.
44
Or, în ceea ce privește acest principiu, reiese din jurisprudența Curții că un astfel de sistem nu este, în sine, incompatibil cu dreptul Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 1990, Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, punctul 19; Hotărârea din 27 februarie 1997, Ebony Maritime și Loten Navigation, C‑177/95, EU:C:1997:89, punctul 36, Hotărârea din 11 iulie 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00, EU:C:2002:440, punctul 47, și Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punctul 47).
45
Astfel, un regim de răspundere obiectivă nu este disproporționat atunci când este de natură să stimuleze persoanele în cauză să respecte dispozițiile unui act al Uniunii și atunci când obiectivele urmărite prezintă un interes general care poate justifica instituirea unui asemenea regim (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 1990, Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, punctul 19, și Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punctul 48).
46
În speță, pe de o parte, astfel cum s‑a amintit la punctul 33 din prezenta hotărâre, Directiva 2014/40 urmărește, potrivit articolului 1, scopul de a asigura un nivel înalt de protecție a sănătății, în special a tinerilor.
47
Or, un asemenea obiectiv ține de interesul general, în sensul jurisprudenței menționate la punctul 45 din prezenta hotărâre (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 septembrie 2012, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, punctul 49, și Hotărârea din 29 aprilie 2015_Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, punctul 57), care poate justifica instituirea de către statele membre a unui sistem de răspundere obiectivă. Un astfel de sistem este, de altfel, de natură să stimuleze persoanele în cauză să respecte obligațiile care decurg din Directiva 2014/40.
48
Pe de altă parte, în ceea ce privește împrejurarea specială referitoare la faptul că conținuturile de nicotină, aflate la originea sancțiunilor în discuție în litigiul principal, sunt conforme cu cele notificate de producătorul și de importatorii produselor în litigiu în temeiul articolului 20 alineatul (2) din această directivă, este necesar să se constate că această notificare urmărește, în conformitate cu considerentul (13) al directivei menționate, să faciliteze misiunea de reglementare a statelor membre și a Comisiei, iar nu să permită operatorilor economici care intervin în aval să se sustragă de la răspundere.
49
Pe de altă parte, aceste sancțiuni nu par de natură să neutralizeze avantajul financiar obținut prin încălcare, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere. Într‑o asemenea ipoteză, sancțiunile menționate nu ar necesita dovada unui element intențional în temeiul articolului 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40.
50
În asemenea împrejurări, statele membre pot adopta, așadar, o reglementare națională care prevede o amendă administrativă de natură penală pentru sancționarea unui operator economic care a introdus pe piață flacoane de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul de nicotină, chiar dacă acest conținut de nicotină corespunde celui din notificarea efectuată, în temeiul articolului 20 alineatul (2) din Directiva 2014/40, de „producătorul” sau de „importatorul” de la care acest operator a achiziționat flacoanele respective.
51
Astfel fiind, dacă principiul proporționalității se impune statelor membre în cadrul stabilirii elementelor constitutive ale unei încălcări, același lucru este valabil și în cazul aprecierii elementelor pertinente pentru stabilirea cuantumului amenzii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punctul 54; Hotărârea din 22 martie 2017, Euro‑Team și Spirál‑Gép, C‑497/15 și C‑498/15, EU:C:2017:229, punctul 43, precum și Hotărârea din 21 noiembrie 2024, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punctul 46).
52
Aceasta presupune ca împrejurările individuale ale speței să fie luate în considerare în vederea stabilirii cuantumului amenzii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 4 octombrie 2018, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, punctul 45, precum și Hotărârea din 21 noiembrie 2024, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punctul 47). Este motivul pentru care aplicarea unei amenzi în cuantum forfetar pentru orice încălcare a anumitor obligații prevăzute de reglementarea națională, fără adaptarea cuantumului acestei amenzi în funcție de gravitatea încălcării, poate să fie disproporționată în raport cu obiectivele urmărite de reglementarea Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punctul 41, precum și Hotărârea din 22 martie 2017, Euro‑Team și Spirál‑Gép, C‑497/15 și C‑498/15, EU:C:2017:229, punctul 50).
53
În speță, sub rezerva aprecierilor care sunt de competența instanței de trimitere, reglementarea națională în discuție în litigiul principal nu pare să permită o individualizare a sancțiunilor respective. Astfel, din cererea de decizie preliminară și din observațiile prezentate Curții reiese că cuantumul amenzilor aplicate celor doi distribuitori în cauză ar fi independent de circumstanțele individuale ale speței și în special de faptul că conținutul de nicotină indicat de aceștia, care le este reproșat, este superior cantității conținute în mod real în flacoanele de reumplere introduse pe piață.
54
Rezultă că aplicarea unei sancțiuni pecuniare în cuantum forfetar pentru orice încălcare a anumitor obligații prevăzute de legea națională în temeiul Directivei 2014/40, fără adaptarea cuantumului acestei sancțiuni pecuniare în funcție de gravitatea încălcării, astfel cum pare să prevadă regimul de sancțiuni în discuție în litigiul principal, este disproporționată în raport cu obiectivul urmărit de Directiva 2014/40, și anume garantarea unui nivel ridicat de protecție a sănătății, în special a tinerilor (a se vedea prin analogie Hotărârea din 22 martie 2017, Euro‑Team și Spirál‑Gép, C‑497/15 și C‑498/15, EU:C:2017:229, punctele 62-64 și 66, precum și Hotărârea din 21 noiembrie 2024, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punctul 53).
55
Având în vedere motivele care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care prevede o amendă administrativă de natură penală pentru sancționarea unui operator economic care a introdus pe piață flacoane de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul de nicotină, deși acest conținut de nicotină corespunde celui din notificarea efectuată, în temeiul articolului 20 alineatul (2) din această directivă, de „producătorul” sau de „importatorul” de la care acest operator a achiziționat flacoanele respective, atunci când cuantumul acestei amenzi nu poate fi adaptat în funcție de gravitatea încălcării, ținând seama de circumstanțele individuale ale speței.
Cu privire la cheltuielile de judecată
56
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
1)
Articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE, coroborat cu articolul 2 punctul 40 și cu articolul 20 alineatul 4 litera (b) punctul (i) din această directivă,
trebuie interpretat în sensul că
obligația impusă statelor membre de a se asigura că flacoanele de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul lor de nicotină nu sunt introduse pe piață nu se limitează la etapa furnizării acestor flacoane de reumplere de la un punct de vânzare cu amănuntul către consumator.
2)
Articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2014/40
trebuie interpretat în sensul că
se opune unei reglementări naționale care prevede o amendă administrativă de natură penală pentru sancționarea unui operator economic care a introdus pe piață flacoane de reumplere pentru țigarete electronice ale căror pachete unitare conțin informații inexacte privind conținutul de nicotină, deși acest conținut de nicotină corespunde celui din notificarea efectuată, în temeiul articolului 20 alineatul (2) din această directivă, de „producătorul” sau de „importatorul” de la care acest operator a achiziționat flacoanele respective, atunci când cuantumul acestei amenzi nu poate fi adaptat în funcție de gravitatea încălcării, ținând seama de circumstanțele individuale ale speței.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: neerlandeza.