62017CJ0167
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
17. oktoober 2018 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Teatud projektide keskkonnamõju hindamine – Loa andmise otsuse vaidlustamise õigus – Nõue tagada, et menetlus ei ole üle jõu käivalt kulukas – Mõiste – Ajaline kohaldamine – Vahetu õigusmõju – Mõju liikmesriigis tehtud jõustunud otsusele kohtukulude kohta
Kohtuasi C‑167/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Supreme Court’i (Iirimaa kõrgeim kohus) 23. märtsi 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. aprillil 2017, menetluses
Volkmar Klohn
versus
An Bord Pleanála,
menetluses osales:
Sligo County Council,
Maloney and Matthews Animal Collections Ltd,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: asepresident R. Silva de Lapuerta esimese koja presidendi ülesannetes, kohtunikud J.‑C. Bonichot (ettekandja), A. Arabadjiev, E. Regan ja C. G. Fernlund,
kohtujurist: M. Bobek,
kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett,
arvestades kirjalikku menetlust ja 22. veebruari 2018. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
V. Klohn ise ja tema esindaja: advocate B. Ohlig,
–
An Bord Pleanála, esindajad: solicitor A. Doyle, ja B. Foley, BL,
–
Iirimaa, esindajad: M. Browne, G. Hodge ja A. Joyce, keda abistasid M. Gray, H. Godfrey, BL, ja R. Mulcahy, SC,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: C. Zadra, G. Gattinara ja J. Tomkin,
olles 5. juuni 2018. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 1985, L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/1, lk 248) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/EÜ (ELT 2003, L 156, lk 17; ELT eriväljaanne 15/07, lk 466)) (edaspidi „muudetud direktiiv 85/337“) artikli 10a viienda lõigu tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Volkmar Klohni ja An Bord Pleanála (planeerimiskomisjon, Iirimaa) (edaspidi „planeerimiskomisjon“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kuidas jagada kohtukulud menetluses, mis V. Klohni kaebuse alusel algatati ehitusloa suhtes, mille planeerimiskomisjon väljastas kogu Iirimaalt pärit surnud veiste inspektsioonikäitise rajamiseks Sligo krahvkonda Achonrysse (Iirimaa).
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3
Keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni, mis kirjutati alla 25. juunil 1998 Århusis ning kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT 2005, L 124, lk 1) (edaspidi „Århusi konventsioon“), preambulis on märgitud:
„[…]
tõdedes samuti, et igal inimesel on õigus elada keskkonnas, mis vastab tema tervise ja heaolu vajadustele, ning et tal on kohustus praeguste ja tulevaste põlvkondade hüvanguks kaitsta keskkonda ning teha selle seisundi parandamiseks teistega koostööd;
arvestades, et selle õiguse elluviimiseks ja nimetatud kohustuse täitmiseks tuleb teha info kõigile kättesaadavaks ning anda igaühele õigus osaleda keskkonnaasjade otsustamises ja õigus pöörduda neis asjus kohtusse, ning samas tunnistades, et inimesed võivad vajada oma õiguste teostamiseks abi;
[…]
Olles huvitatud sellest, et organisatsioonidel ja teistel üldsuse esindajatel on võimalik pöörduda kohtu poole või kasutada muid õiguslikke vahendeid, et kaitsta oma õigustatud huve ja tagada seaduste täitmine;
[…]“
4
Århusi konventsiooni artiklis 1 „Eesmärk“ on märgitud:
„Et kaitsta praeguste ja tulevaste põlvkondade õigust elada keskkonnas, mis vastab nende tervise ja heaolu vajadustele, teeb konventsiooniosaline keskkonnainfo üldkättesaadavaks, kaasab üldsuse keskkonnaasjade otsustamisse ning võimaldab konventsiooni kohaselt pöörduda neis asjus kohtusse.“
5
Selle konventsiooni artikli 3 „Üldsätted“ lõikes 8 on määratud:
„Konventsiooniosaline keelab konventsiooni kohaselt oma õigusi kasutavate isikute karistamise, tagakiusamise ja ahistamise. Säte ei ole vastuolus konventsiooniosalise kohtute õigusega mõista välja mõistlikke kohtukulusid.“
6
Nimetatud konventsiooni artiklis 9 „Õigus pöörduda kohtusse“ on ette nähtud:
„1.   Konventsiooniosaline tagab oma õigussüsteemi raames, et igal isikul, kes leiab, et tema artikli 4 kohaselt esitatud teabenõuet on eiratud, osaliselt või täielikult ebaseaduslikult rahuldamata jäetud või sellele ebapiisavalt vastatud või seda muul viisil nimetatud artikliga vastuolus käsitletud, on juurdepääs vaidlustamise menetlusele kohtus või seaduse alusel loodud muus sõltumatus ja erapooletus asutuses.
[…]
2.   Konventsiooniosaline tagab siseriiklike õigusaktidega, et asjast huvitatud üldsuse esindajal,
a)
kellel on põhjendatud huvi või,
b)
kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks.
Mõisted põhjendatud huvi ja õiguse rikkumine määratletakse kooskõlas siseriikliku õiguse ning konventsiooni eesmärgiga tagada konventsiooniga seotud küsimustes asjast huvitatud üldsusele laiaulatuslik juurdepääs õigusemõistmisele. Artikli 2 lõike 5 nõuetele vastava valitsusvälise organisatsiooni huvi loetakse käesoleva artikli punkti a tähenduses põhjendatuks. Nimetatud organisatsioonil eeldatakse olevat õigusi, mida punkti b tähenduses saab rikkuda.
[…]
3.   Lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetlustele ning ilma et see piiraks lõigetes 1 ja 2 nimetatud menetluste kohaldamist tagab konventsiooniosaline siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavale üldsuse esindajale, juhul kui need nõuded on sätestatud, juurdepääsu kohtulikule või haldusmenetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega.
4.   Lisaks lõikele 1 ja piiramata selle kohaldamist, peavad lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud menetlused nägema ette kohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid, sealhulgas vajaduse korral esialgse õiguskaitse, ning olema ausad, õiglased, õigeaegsed ja mitte takistavalt kallid. Selle artikli alusel tehakse või talletatakse otsused kirjalikult. Kohtuotsused ja võimaluse korral ka muu asutuse otsused peavad olema üldsusele kättesaadavad.
5.   Selle artikli sätete mõju tõhustamiseks tagab konventsiooniosaline, et üldsust teavitatakse haldus- ja kohtumenetlusele juurdepääsu võimalustest, ning kaalub võimalust luua kohased abistamise mehhanismid, et kõrvaldada või vähendada õigusemõistmisele juurdepääsu rahalisi ja muid takistusi.“
Liidu õigus
7
Muudetud direktiivis 85/337 on ette nähtud, et selliste riiklike ja eraprojektide, millel võib olla oluline keskkonnamõju, suhtes viiakse läbi keskkonnamõju hindamine. Samuti sätestatakse selles ka kohustused kaasata üldsus sellistele projektidele loa andmise otsustusprotsessi, et selle käigus üldsusega konsulteerida.
8
Tulenevalt Euroopa Liidu ühinemisest Århusi konventsiooniga kehtestas liidu õiguslooja direktiivi 2003/35, mille artikli 3 punktiga 7 lisati direktiivi 85/337 artikkel 10a, milles on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et kooskõlas siseriikliku õigussüsteemiga oleks asjaomasel elanikkonnal:
a)
kellel on küllaldane huvi või teisel juhul,
b)
kelle õigust on kahjustatud, kui liikmesriigi menetlusseadus seab selle eeltingimuseks,
juurdepääs kaebuste lahendamisele kohtus või mõnes muus sõltumatus ja erapooletus organis, mis on seaduslikult asutatud, et vaidlustada otsuste, seaduste ja puuduste sisulist või protseduurilist seaduslikkust seoses käesoleva direktiivi sätete kohase üldsuse kaasamisega.
Liikmesriigid määravad kindlaks, mis etapis võib otsuseid, seadusi või puudusi vaidlustada.
Liikmesriigid määravad kindlaks, mis moodustab küllaldase huvi ja õiguse kahjustatuse, kooskõlas eesmärgiga anda asjaomasele üldsusele laialdane juurdepääs õiguskaitsele. Sel eesmärgil loetakse käesoleva artikli punkti a tähenduses piisavaks kõikide valitsusväliste organisatsioonide huvi, kui need vastavad artikli 1 lõikes 2 loetletud nõuetele. Samuti võib eeldada, et sellistel organisatsioonidel on õigusi, mida saab kahjustada käesoleva artikli punkti b tähenduses.
Käesoleva artikli sätted ei välista eelnevat läbivaatamise menetluse võimalust haldusasutuse ees ega mõjuta nõuet ammendada läbivaatamismenetlus halduskorras enne asja kohtusse läbivaatamisele saatmist, kui siseriiklike õigusaktide alusel on selline nõue olemas.
Iga selline menetlus on erapooletu, õiglane, õigeaegne ja mitte üle jõu käivalt kulukas.
Juurdepääs kaebuste lahendamisele kohtus või mõnes muus sõltumatus ja erapooletus organis, mis on seaduslikult asutatud, et vaidlustada otsuste, seaduste ja puuduste sisulist või protseduurilist seaduslikkust seoses käesoleva direktiivi sätete kohase üldsuse kaasamisega.“
9
Direktiivi 2003/35 artikli 6 esimeses lõigus on sätestatud, et „[l]iikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 25. juuniks 2005. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile.“
10
Muudetud direktiivi 85/337 artikkel 10a on võetud üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1) artiklisse 11.
Iirimaa õigus
11
Iirimaa kohtuliku kontrolli süsteem koosneb kahest etapist. Vaidlustajad peavad esimesel korral taotlema High Courtilt (kõrge kohus, Iirimaa) luba (leave) algatada kohtuliku kontrolli menetlus ja esitama selleks põhjendused ja nõuded. Ainult siis, kui see luba antakse, on võimalik algatada menetlus.
12
Vastavalt kõrgemate kohtute kodukorra (Rules of the Superior Courts) artiklile 99 peavad „kulud järgnema sündmusele“. Järelikult mõistetakse kohtuvaidluse kaotanud poolelt põhimõttelisel välja teise poole kohtukulud ja lisaks kannab ta enda kulud. See on üldreegel, kuid High Courtil (kõrge kohus) on õigus sellest reeglist kõrvale kalduda, kui juhtumi konkreetsed asjaolud seda nõuavad.
13
Käesoleval juhul vaidlust lahendav kohus teeb otsused ainult kulude väljamõistmise kohta. Seejärel määrab kaotanud poolelt välja mõistetavate kulude suuruse kindlaks eraldi otsuses Taxing Master – konkreetselt kohtukulude kindlaksmääramise eest vastutav kohtunik –, lähtudes kohtuvaidluse võitnud poole esitatud tõendavatest dokumentidest. Selle otsuse saab edasi kaevata.
14
Euroopa Kohus leidis 16. juuli 2009. aasta otsuses komisjon vs. Iirimaa (C‑427/07, EU:C:2009:457, punktid 92–94), et Iirimaa ei olnud oma riigisisesesse õigusesse üle võtnud muudetud direktiivi 85/337 artiklis 10a sätestatud reeglit, et menetlused ei või olla „üle jõu käivalt kulukad“.
15
Selleks et teha järeldused selles küsimuses liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamisest, lisas Iirimaa 2011. aastal oma planeerimis‑ ja arendusseadusesse artikli 50 B, mille kohaselt on selle seaduse kohaldamisala piires igal menetlusosalisel kohustus kanda ise oma kohtukulud. See säte ei ole aga ratione temporis kohaldatav põhikohtuasja asjaoludele.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
16
Planeerimiskomisjon andis 2004. aastal Maloney and Matthews Animal Collections Ltd-le loa ehitada Achonrysse kogu Iirimaalt pärit surnud veiste inspektsioonikäitis. Selle käitise ehitamine otsustati veiste spongioosne entsefalopaatia puhangule reageerimiseks võetud meetmete raames.
17
V. Klohn, kellele kuulub selle käitise lähedal talu, taotles 24. juunil 2004 luba esitada kõnealuse ehitusloa vastu kaebus. Talle anti selleks luba 31. juulil 2007.
18
High Court (kõrge kohus) jättis 23. aprilli 2008. aasta otsusega V. Klohni kaebuse rahuldamata.
19
Nimetatud kohus mõistis sama aasta 6. mail huvitatud isikult välja planeerimiskomisjoni kantud kulud. Seda otsust ei vaidlustatud.
20
V. Klohn tõi High Courti (kõrge kohus) Taxing Master’i menetluses, mille käigus määratakse liikmesriigi õiguse alusel kindlaks hüvitatavad kohtukulud, esile, et vastavalt Århusi konventsiooni artikli 3 lõikele 8 ja artikli 9 lõikele 4 ning muudetud direktiivi 85/337 artiklile 10a ei tohi talt välja mõistetavad kulud olla „üle jõu käivalt kulukad“.
21
Taxing Master leidis 24. juuni 2010. aasta otsuses, et Iirimaa õiguse alusel ei ole tal pädevust hinnata, kas need kulud käivad üle jõu, ja määras V. Klohni poolt planeerimiskomisjonile hüvitatavate kohtukulude summaks ligikaudu 86000 eurot.
22
Huvitatud isik kaebas Taxing Master’i otsuse edasi, kuid High Court (kõrge kohus) jättis selle otsuse jõusse.
23
V. Klohn esitas High Courti (kõrge kohus, Iirimaa) otsuse peale apellatsioonkaebuse Supreme Courtile (Iirimaa kõrgeim kohus).
24
Supreme Court (Iirimaa kõrgeim kohus) otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [muudetud direktiivi 85/337] artikli 10a nõue tagada, et menetlus „[ei ole] üle jõu käivalt kulukas“, on üldse kohaldatav sellisel juhul nagu käesolevas asjas, kus vaidlustatud teostusluba anti enne selle direktiivi ülevõtmise tähtpäeva ja asjaomase teostusloa vaidlustamise menetlus algatati samuti enne kõnealust kuupäeva? Kui jah, siis kas nõuet tagada, et menetlus „[ei ole] üle jõu käivalt kulukas“, võib kohaldada kõikide menetlusega seoses kantud kulude suhtes või üksnes pärast direktiivi ülevõtmise tähtpäeva kantud kulude suhtes?
2.
Kas liikmesriigi kohus, kellel on kaalutlusõigus seoses kohtukulude väljamõistmisega kohtuvaidluse kaotanud poolelt, on juhul, kui asjaomane liikmesriik ei ole vastu võtnud ühtegi konkreetset meedet [muudetud direktiivi 85/337] artikli 10a ülevõtmiseks, kohustatud kõnealuse õigusnormi kohaldamisalasse kuuluvas menetluses selle üle otsustades, milline kohtukulude väljamõistmise määrus teha, tagama, et tehtav määrus ei muuda menetlust „üle jõu käivalt kulukaks“, kusjuures see kohustus tuleneb kas asjaomase õigusnormi vahetust õigusmõjust või asjaomase liikmesriigi kohtu kohustusest tõlgendada riigisisest menetlusõigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas artikli 10a eesmärkidega?
3.
Kui kohtukulude väljamõistmine on tingimusteta ja kui seda edasikaebuse puudumisel käsitatakse riigisisese õiguse kohaselt lõpliku ja jõustununa, siis kas liidu õigus nõuab, et:
a)
Taxing Master, kellel on riigisisese õiguse kohaselt ülesanne määrata kindlaks kohtuvaidluse võitnud poole kantud mõistlike kulude summa, või
b)
kohus, kellelt taotletakse Taxing Master’i otsuse kohtulikku kontrolli,
on siiski kohustatud muidu kohaldatavatest riigisisese õiguse meetmetest kõrvale kalduma ja määrama väljamõistetavate kulude summa kindlaks viisil, mis tagab, et selliselt välja mõistetavad kulud ei muuda menetlust üle jõu käivalt kulukaks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Teine küsimus
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma teise küsimusega, mida tuleb uurida esimesena, sisuliselt selgitust, kas muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viienda lõigu kohane keskkonnaalaste kohtumenetluste üle jõu käivat kulukust keelav nõue (edaspidi „mitte üle jõu käiva kulukuse reegel“) on vahetult kohaldatav või peab liikmesriigi kohus riigisisest õigust vaid tõlgendama võimalikult suures ulatuses viisil, mis võimaldab saavutada selle reegli eesmärgiga kooskõlalise lahenduse.
26
Mitte üle jõu käiva kulukuse reegli vahetu õigusmõju küsimus tekib põhikohtuasjas seetõttu, et Iirimaa ei olnud võtnud muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viiendat lõiku oma õigusesse üle direktiivi 2003/35 artiklis 6 määratud tähtajaks, see tähendab hiljemalt 25. juuniks 2005. Selle liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastas Euroopa Kohus 16. juuli 2009. aasta otsuses komisjon vs. Iirimaa (C‑427/07, EU:C:2009:457, punktid 92–94 ja resolutsioon). Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest nähtub veel, et riigisisene õigusnorm mitte üle jõu käiva kulukuse reegli ülevõtmiseks võeti vastu alles 2011. aastal, see tähendab pärast põhikohtuasjas käsitletavat otsust, mis lõpetas kohtumenetluse, mille kohtukulude küsimust põhikohtuasjas arutatakse.
27
Tuleb meenutada, et kui liidu õigusnormid annavad isikutele õigusi, mille tagamiseks nad võivad pöörduda liikmesriigi kohtusse, siis on nad vahetult kohaldatavad (4. detsembri 1974. aasta kohtuotsus van Duyn, 41/74, EU:C:1974:133, punktid 4 ja 8).
28
Need õigusnormid panevad liikmesriigile täpse kohustuse, mis ei nõua edasiste meetmete võtmist ei liidu institutsioonide ega liikmesriikide poolt ning mis selle rakendamise puhul ei jäta liikmesriikidele kaalutlusõigust (4. detsembri 1974. aasta kohtuotsus van Duyn, 41/74, EU:C:1974:133, punkt 6).
29
Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viies lõik piirdub sätestamisega, et kohtulik kontroll peab olema „erapooletu, õiglane, õigeaegne ning mitte üle jõu käivalt kulukas“. Pidades silmas kasutatud sõnade üldist iseloomu, on raske neid sätteid pidada liikmesriikidele selliseid kohustusi seadvateks, mis on piisavalt täpsed, et ei nõua riigisiseseid meetmeid nende rakendamise tagamiseks.
30
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriikidel on oma menetlusautonoomia alusel ja tingimusel, et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, ulatuslik kaalutlusõigus muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a rakendamisel (16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Solway jt, C‑182/10, EU:C:2012:82, punkt 47, ja 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt, C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 30).
31
Lõpuks on kõige olulisem, et Euroopa Kohus on juba käsitlenud mitte üle jõu käiva kulukuse reegli vahetut mõju. Tegelikult on see reegel väga sarnases sõnastuses esitatud ka Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 4. See sarnasus ei ole juhuslik, sest direktiivi 2003/35, millega lisati direktiivi 85/337 artikkel 10a, eesmärk oli just nimelt viia ühenduse õigus vastavusse Århusi konventsiooniga, et ühendus saaks selle ratifitseerida, nagu nähtub direktiivi 2003/35 põhjendusest 5.
32
Samas otsustas Euroopa Kohus 15. märtsi 2018. aasta otsuses North East Pylon Pressure Campaign ja Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185, punktid 52 ja 58), et Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 4 ei ole vahetult kohaldatav.
33
Kuna Euroopa Kohus ei hinda liidu allkirjastatud lepingu klauslite vahetut kohaldatavust muude kriteeriumide alusel kui need, mida ta kasutab selle kindlaks määramiseks, kas mõne direktiivi sätted on vahetult kohaldatavad (vt selle kohta 30. septembri 1987. aasta kohtuotsus Demirel, 12/86, EU:C:1987:400, punkt 14), siis võib ka eelmises punktis nimetatud kohtuotsusest järeldada, et muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viiendas lõigus esitatud mitte üle jõu käiva kulukuse reeglil ei ole vahetut kohaldatavust.
34
Võttes arvesse, et käsitletavatel muudetud direktiivi 85/337 sätetel ei ole vahetut õigusmõju ja et asjaomase liikmesriigi õiguskorda võeti need üle hilinenult, on viimati nimetatud liikmesriigi kohtud kohustatud alates liikmesriikidele nende ülevõtmiseks antud tähtaja möödumisest tõlgendama riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses viisil, mis võimaldab saavutada selle reegli eesmärgiga kooskõlalise lahenduse, eelistades riigisiseste õigusnormide sellist tõlgendamist, mis on selle sihiga kõige rohkem kooskõlas, et leida seeläbi nimetatud direktiiviga sätetega kooskõlas olev lahendus (vt selle kohta 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adelener jt, C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 115 ja resolutsioon).
35
Liidu õiguslooja eesmärk oli muudetud direktiivi 85/337 artiklis 10a sätestatud mitte üle jõu käiva kulukuse reeglit kehtestades, et üksikisikuid ei takistaks selle sätte kohaldamisalasse kuuluva kohtumenetluse algatamisel või jätkamisel sellest tekkida võiv rahaline koormus (11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Edwards ja Pallikaropoulos, C‑260/11, EU:C:2013:221, punkt 35). See eesmärk, milleks on anda asjaomasele üldsusele laialdane võimalus õiguskaitseks, teenib laiemalt liidu õiguslooja tahet säilitada, kaitsta ja parandada keskkonna kvaliteeti ning saavutada, et üldsusel oleks selles aktiivne roll, ja tagada õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja tõhususe põhimõtte kohaldamine (vt selle kohta 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Edwards ja Pallikaropoulos, C‑260/11, EU:C:2013:221, punktid 31–33).
36
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimustele vastata, et muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud mitte üle jõu käiva kulukuse reegel ei ole vahetult kohaldatav. Kui liikmesriik ei ole kõnealust artiklit üle võtnud, siis on viimati nimetatud liikmesriigi kohtud siiski kohustatud, niivõrd kui see on võimalik, tõlgendama riigisisest õigust alates selle artikli ülevõtmise tähtaja möödumisest nii, et üksikisikuid ei takistaks selle artikli kohaldamisalasse kuuluva kohtumenetluse algatamisel või jätkamisel sellest tekkida võiv rahaline koormus.
Esimene küsimus
37
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas muudetud direktiivi 85/337 artiklis 10a sätestatud mitte üle jõu käiva kulukuse reegel on kohaldatav sellises menetluses, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis algatati enne selle artikli ülevõtmise tähtaja möödumist. Kui sellele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus ka teada, kas see reegel kohaldub kõigile asjaomases menetluses kantud kuludele või üksnes pärast selle ülevõtmise tähtpäeva kantud kulude suhtes.
38
Vastavalt Euroopa Kohtu järjepidevale praktikale kohaldatakse uut normi varasema normi kehtivusajal tekkinud olukorra tulevastele tagajärgedele kohe (11. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Freistaat Sachsen, C‑334/07 P, EU:C:2008:709, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika; 6. juuli 2010. aasta kohtuotsus Monsanto Technology, C‑428/08, EU:C:2010:402, punkt 66, ja 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Andersen, C‑303/13 P, EU:C:2015:647, punkt 49).
39
Teisiti on asi üksnes siis, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad konkreetselt kindlaks selle ajalise kohaldamise tingimused, välja arvatud juhul, kui õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttest ei tulene teisiti (16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Stichting Natuur en Milieu jt, C‑266/09, EU:C:2010:779, punkt 32).
40
Seega tuleb direktiivi ülevõtmiseks võetud meetmeid kohaldada varasema seaduse kehtivusajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes alates ülevõtmise tähtpäevast, välja arvatud juhul, kui asjaomases direktiivis on sätestatud teisiti.
41
Samas ei sisalda direktiiv 2003/35 ühtegi erisätet muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a ajalise kohaldamise tingimuste kohta (7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt, C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 23).
42
Selles osas on Euroopa Kohus otsustanud, et muudetud direktiivi 85/337 artiklit 10a tuleb tõlgendada nii, et selle artikli ülevõtmiseks kehtestatud riigisiseseid õigusnorme tuleb kohaldada haldusõiguslikele loamenetlustele, mis on selle sätte ülevõtmise tähtaja möödumise ajal käimas (vt selle kohta 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt, C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 31).
43
Kui direktiiviga määratud tähtajal ei võetud vastu ühtegi ülevõtmiseks vajalikku õigusakti, nagu see toimus põhikohtuasjas, siis tuleb tõdeda, et kohustus tõlgendada riigisisest õigust kooskõlas ülevõtmata reegliga kohaldub alates selle tähtaja möödumisest samuti sellistel tingimustel, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 39 ja 40.
44
Nimelt on sellises olukorras liikmesriigi kohtul kohustus tõlgendada riigisisest õigust võimalikult suurel määral nii, et jõutakse direktiivi ülevõtmata sätetes ette nähtud tulemusele, nagu on juba meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 35. Samas on direktiivist tuleneva uue normi vahetu kohaldatavus varasema normi kehtimisajal tekkinud olukorra tulevaste tagajärgede suhtes, alates selle ülevõtmise tähtaja möödumisest, osa sellest tulemusest, välja arvatud juhul, kui asjaomasest direktiivist ei tulene teisiti.
45
Liikmesriikide kohtud peavad seega riigisisest õigust alates ülevõtmata direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumisest tõlgendama nii, et varasema õigusakti kehtivusajal tekkinud olukordade tulevased tagajärjed oleksid kooskõlas asjaomase direktiivi sätetega.
46
Silmas pidades mitte üle jõu käiva kulukuse reegli eesmärki, mis seisneb teatud kohtumenetluste kohtukulude jaotuse muutmises, peab enne direktiivi 2003/35 ülevõtmise tähtaega algatatud menetlust käsitama olukorrana, mis on tekkinud varasema õigusakti kehtivusajal. Lisaks puudutab kohtumenetluse lõpus tehtav kohtuotsus kohtukulude jaotamise kohta käimasoleva kohtuvaidluse tulevasi tagajärgi, mis on pealegi ebaselged. Järelikult peavad liikmesriigi kohtud nendes menetlustes, mis on selle direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumise ajal käimas, kulude jaotamise otsust tehes tõlgendama riigisisest õigust võimalikult suurel määral nii, et leitakse lahendus, mis on kooskõlas mitte üle jõu käiva kulukuse reegli eesmärgiga.
47
Selles osas ei tule eristada kohtukulusid sel alusel, kas need tegelikult on kantud enne või pärast ülevõtmise tähtaega, sest kohtukulude väljamõistmise otsust ei ole sel hetkel veel tehtud ja seega on kohustus tõlgendada riigisisest õigust kooskõlas mitte üle jõu käiva kulukuse reegliga selle otsuse suhtes kohaldatav, nagu on öeldud eelmises punktis. Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et menetluse üle jõu käivat kulukust tuleb hinnata tervikuna, võttes arvesse kõiki menetlusosalisel tekkinud kulusid (11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Edwards ja Pallikaropoulos, C‑260/11, EU:C:2013:221, punkt 28).
48
Sellegipoolest piiravad liikmesriigi kohtu kohustust lähtuda riigisisese õiguse asjaomaste normide tõlgendamisel ja kohaldamisel direktiivi sisust õiguse üldpõhimõtted, eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõtted (8. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ognyanov, C‑554/14, EU:C:2016:835, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Planeerimiskomisjon toob selles osas esile, et mitte üle jõu käiva kulukuse reegli vahetu kohaldatavus käimasolevates menetlustes on vastuolus õiguskindluse põhimõttega. Ta leiab, et kohtukulude jaotuse reegel, sellisena nagu see oli teada alates menetluse algusest, mõjutas nende kulude suurust, mis pooled otsustasid oma õiguste kaitseks kanda.
50
Vastavalt õiguskindluse põhimõttele, millega kaasneb õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, peavad aga õigusnormid olema muu hulgas selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega eriti siis, kui need normid võivad üksikisikute ja äriühingute suhtes kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi (22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Unibet International, C‑49/16, EU:C:2017:491, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Lisaks sellele laieneb õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele igale isikule, kes on olukorras, kus ilmneb, et pädev asutus on konkreetseid tagatisi andes tekitanud temas põhjendatud lootusi (vt selle kohta 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Nuova Agricast ja Cofra vs. komisjon, C‑67/09 P, EU:C:2010:607, punkt 71).
52
Siiski on põhikohtuasjas kõne all oleva menetluse puhul ilmne, et pooled ei olnud saanud mingeid tagatisi, et kohtukulude jaotuse reegel jääb jõusse kuni menetluse lõpuni. Vastupidi, selle menetluse alguses 24. juunil 2004, kuupäeval, kui V. Klohn taotles luba esitada kaebus, võisid pooled, silmas pidades 25. juunil 2003 jõustunud direktiivist 2003/35 Iirimaale tulenevaid kohustusi, ette näha, et seda reeglit võidakse õige pea muuta ja kõige hiljem enne 25. juunit 2005, see tähendab tõenäoliselt enne kõnealuse menetluse lõppu. Eelkõige ei või Iirimaa ega planeerimiskomisjon selle liikmesriigi asutusena tugineda sellise reegli säilimise õiguspärasele ootusele, mille Iirimaa jättis muutmata hoolimata talle pandud kohustusest seda muuta selles direktiivis määratud tähtpäevaks, nagu Euroopa Kohus tuvastas oma 16. juuli 2009. aasta otsuses komisjon vs. Iirimaa (C‑427/07, EU:C:2009:457).
53
Lõpuks on Euroopa Kohus otsustanud, et õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte kohaldamisala ei saa laiendada nii, et uue normi kohaldamine varasema seaduse kehtivusajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes on üldiselt välistatud (6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Andersen, C‑303/13 P, EU:C:2015:647, punkt 49).
54
Niisiis ei ole planeerimiskomisjonil alust kohtukulude jaotuse üle otsustamisel väita, et õiguskindluse põhimõttega on vastuolus liikmesriigi kohtute kohustus tõlgendada riigisisest õigust kooskõlas mitte üle jõu käiva kulukuse reegliga.
55
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimustele vastata, et muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohtud teevad menetlustes, mis on kõnealuse artikli 10a viiendas lõigus ette nähtud mitte üle jõu käiva kulukuse reegli ülevõtmise tähtaja möödumise ajal käimas, otsuse kulude jaotuse kohta, siis peavad nad järgima liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise kohustust, võtmata arvesse kuupäeva, mil need kulud kõnealuse menetluse käigus tekkisid.
Kolmas küsimus
56
Kolmandast küsimusest täpselt arusaamiseks tuleb kõigepealt meede tuletada, et kohtkulude menetlus Iirimaal toimub kahes etapis. Pärast sisulise otsuse tegemist otsustab asja menetlev kohus esmalt kohtukulude jaotuse. Teiseks määrab Taxing Master kindlaks nende suuruse, mille üle teostab järelevalvet kohus, see tähendab High Court (kõrge kohus) ja seejärel vajaduse korral Supreme Court (Iirimaa kõrgeim kohus).
57
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt põhikohtuasja menetluse kohta esitatud andmete kohaselt mõistis High Court (kõrge kohus) pärast V. Klohni kaebuse rahuldamata jätmist temalt 6. mail 2008 välja planeerimiskomisjoni kantud kohtukulud vastavalt kõrgemate kohtute kodukorra artiklile 99, mille kohaselt peavad „kulud järgnema sündmusele“. See otsus on jõustunud, kuna seda ei vaidlustatud ette nähtud tähtaja jooksul. Taxing Master määras 24. juuni 2010. aasta otsuses V. Klohni poolt planeerimiskomisjonile hüvitatavate kohtukulude summaks ligikaudu 86000 eurot, ja see otsus vaidlustati High Courtis (kõrge kohus) ja seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtus.
58
Neid asjaolusid arvesse võttes tuleb kolmandat küsimust mõsta nii, et sellega soovitakse teada, kas põhikohtuasjas, kus High Courti (kõrge kohus) 6. mai 2008. aasta kohtuotsuse seadusjõudu silmas pidades on kohtukulude jaotamise otsus muutunud lõplikuks, peab liikmesriigi kohus põhikohtuasja kaebaja poolt Taxing Master’i kohtukulude suuruse kindlaksmääramise otsuse peale esitatud kaebuse suhtes otsuse tegemisel tõlgendama riigisisest õigust nii, et kaebaja ei pea kandma üle jõu käivaid kulusid.
59
Järjepideva kohtupraktika kohaselt peavad liikmesriigi kohtud riigisisest õigust tõlgendama võimalikult suures ulatuses asjakohase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvesse võttes, et saavutada direktiivis ette nähtud tulemus, ning seeläbi täitma ELTL artikli 288 kolmanda lõigu nõudeid (4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adelener jt, C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 108 ning seal viidatud kohtupraktika).
60
Riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus on nimelt omane EL toimimise lepinguga loodud süsteemile, kuna see võimaldab liikmesriigi kohtutel oma pädevuse piires kohtuvaidluste lahendamisel tagada liidu õiguse tõhusa toime (4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adelener jt, C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 109 ning seal viidatud kohtupraktika).
61
Samas on riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõttel teatud piirid.
62
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 48 on märgitud, piiravad liikmesriigi kohtu kohustust lähtuda riigisisese õiguse asjaomaste normide tõlgendamisel ja kohaldamisel direktiivi sisust esiteks õiguse üldpõhimõtted.
63
Selles osas tuleb märkida, et kohtuotsuse seadusjõu põhimõte on nii liidu õiguskorras kui ka liikmesriikide õiguskordades väga oluline. Selleks et tagada nii õigusrahu kui õigussuhete stabiilsus ja ka korrakohane õigusemõistmine, on oluline, et kohtulahendeid, mis on jõustunud peale olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada (11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen, C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Samuti ei nõua liidu õigus, et jäetaks kohaldamata riigisisesed menetlusnormid, mis omistavad kohtulahendile seadusjõu (20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Di Puma ja Consob, C‑596/16 ja C‑597/16, EU:C:2018:192, punkt 31 ning seal viidatud kohtupraktika).
65
Teiseks ammendub kooskõlalise tõlgendamise kohustus, kui riigisisest õigust ei ole võimalik tõlgendada nii, et see toob kaasa asjaomase direktiiviga kooskõlas oleva tulemuse. Teiste sõnadega ei saa see põhimõte olla aluseks riigisisese õiguse contra legem tõlgendusele (4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adelener jt, C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 110, ja 15. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, punkt 100).
66
Tuleb märkida, et ELTL artikli 267 alusel algatatud menetluses ei ole Euroopa Kohus pädev hindama, kas eespool nimetatud piirangud välistavad riigisiseste õigusnormide sellise tõlgenduse, mis on kooskõlas liidu õigusnormiga. Üldreeglina ei tohi Euroopa Kohus eelotsusemenetluses riigisisest õigust tõlgendada (1. detsembri 1965. aasta kohtuotsus Dekker, 33/65
EU:C:1965:118), kuna see kuulub ainuüksi siseriikliku kohtu pädevusse (vt selle kohta 26. septembri 2013. aasta kohtuotsus Ottica New Line, C‑539/11, EU:C:2013:591, punkt 48).
67
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama 6. mai 2008. aasta otsusega, millega High Court (kõrge kohus) mõistis V. Klohnilt välja kohtukulud, seonduvat seadusjõudu, et kindlaks määrata, kas ja mil määral on võimalik põhikohtuasjas tõlgendada riigisisest õigust kooskõlas mitte üle jõu käiva kulukuse reegliga.
68
Neil kaalutlustel saab Euroopa Kohus üksnes esitada täpsustusi, mille eesmärk on juhendada eelotsusetaotluse esitanud kohut temapoolsel hindamisel (21. veebruari 2006. aasta kohtuotsus Halifax jt, C‑255/02, EU:C:2006:121, punkt 77), ja talle näidata, milline riigisisese õiguse tõlgendus võimaldaks täita tema kohustuse tõlgendada seda liidu õigusega kooskõlas.
69
Selles osas tuleb märkida, et 6. mai 2008. aasta otsusel, millega High Court (kõrge kohus) määras kohtukulude jaotuse, mõistes muu hulgas planeerimiskomisjoni kantud kohtukulud välja V. Klohnilt, ei ole sama ese kui Taxing Master’i otsusel, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimuva menetluse ese, kuna esimesena nimetatud otsusega ei määratud nimelt kindlaks nende kohtukulude täpset suurust, mis olid välja mõistetud põhikohtuasja kaebajalt. Samas laieneb Euroopa Kohtu praktika kohaselt kohtuotsuse seadusjõud üksnes nendele õiguslikele nõuetele, mille osas kohus on otsuse teinud. Seega ei takista see Taxing Master’it või kohtunikku võtmast mõne hilisema vaidluse lahendamisel seisukohta nendes õigusküsimustes, mida selle jõustunud kohtuotsusega ei lahendatud (vt selle kohta 11. novembri 2015. aasta kohtuotsus Klausner Holz Niedersachsen, C‑505/14, EU:C:2015:742, punkt 36).
70
Lisaks läheks tõlgendus, mis põhineb seisukohal, et arvestades kohtukulude väljamõistmise otsuse ja nende suuruse kindlaks määramise otsuse vahelist tihedat seost, on planeerimiskomisjonil õigus nõuda sisse kõik enda kaitsekuludele tehtud mõistlikud kulutused, vastuollu õiguskindluse põhimõttega ja liidu õiguse ettearvatuse nõudega. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 114 märkis, ei olnud V. Klohnil nimelt võimalik kuni Taxing Master’i otsuseni, mis tehti enam kui aasta pärast temalt kohtukulude välja mõistmise otsust, teada saada nende kohtukulude summat, mille ta peaks vaidluse võtnud pooltele hüvitama, ja seega ka mitte võimalust kõigist asjaoludest teadlikuna vaidlustada esimest nendest otsustest. Planeerimiskomisjonile hüvitatavate kulude summa, mille määras kindlaks Taxing Master, oli huvitatud isiku jaoks seda vähem etteaimatav, et see oli peaaegu kolm korda suurem kuludest, mis ta ise oli asjaomases menetluses kandnud.
71
Seetõttu tuleb kolmandale küsimusele vastata, et muudetud direktiivi 85/337 artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohus otsustab sellises kohtuvaidluses, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kohtukulude suuruse üle, siis on tal liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise kohustus selles osas, milles kohtukulude jaotamise lõplikuks muutunud otsuse seadusjõud seda ei takista, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Kohtukulud
72
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiviga 2003/35/EÜ) artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud nõue, et teatud keskkonnaalased kohtumenetlused ei tohi olla üle jõu käivalt kulukad, ei ole vahetult kohaldatav. Kui liikmesriik ei ole viidatud artiklit üle võtnud, siis on nimetatud liikmesriigi kohtud siiski kohustatud, niivõrd kui see on võimalik, tõlgendama riigisisest õigust alates selle artikli ülevõtmise tähtaja möödumisest nii, et üksikisikuid ei takistaks selle artikli kohaldamisalasse kuuluva kohtumenetluse algatamisel või jätkamisel sellest tekkida võiv rahaline koormus.
2.
Direktiivi 85/337 (muudetud direktiiviga 2003/35) artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohtud teevad menetlustes, mis on kõnealuse artikli 10a viiendas lõigus sätestatud nõude, et teatud keskkonnaalased kohtumenetlused ei tohi olla üle jõu käivalt kulukad, ülevõtmise tähtaja möödumise ajal käimas, otsuse kulude jaotuse kohta, siis peavad nad järgima liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise kohustust, võtmata arvesse kuupäeva, mil need kulud kõnealuse menetluse käigus tekkisid.
3.
Direktiivi 85/337 (muudetud direktiiviga 2003/35) artikli 10a viiendat lõiku tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi kohus otsustab sellises kohtuvaidluses, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kohtukulude suuruse üle, siis on tal liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise kohustus selles osas, milles kohtukulude jaotamise lõplikuks muutunud otsuse seadusjõud seda ei takista, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.