Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
5. veebruar 2026(*)
Apellatsioonkaebus – Euroopa Liidu kujutismärgi APE TEES taotlus – Suurbritannias ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigis kaitstud varasemad registreerimata kujutismärgid, mis kujutavad ahvi – Määrus (EÜ) nr 207/2009 – Artikli 8 lõige 4 – Suhteline keeldumispõhjus – Vastulause – Apellatsioonikojale esitatud kaebus – Rahuldamata jätmine – Üldkohtule esitatud hagi – ELL artikli 50 lõiked 1 ja 3 – Ühendkuningriigi liidust väljaastumine – Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu artiklid 126 ja 127 – Üleminekuperiood – Lõppemine – Vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisele eelnenud asjaolud – Varasema kaubamärgi olemasolu hindamisel asjakohane seis – Territoriaalsuse põhimõte – Euroopa Liidu kaubamärgi territoriaalne kohaldamisala – Vastandumise esinemine
Kohtuasjas C‑337/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 23. mail 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), esindajad: D. Gája, D. Hanf, E. Markakis ja V. Ruzek,
apellant,
keda toetavad:
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller, J. Heitz ja M. Hellmann,
International Trademark Association (INTA), asukoht New York (Ameerika Ühendriigid), esindajad: Rechtsanwälte A. Lubberger ja A. Wenninger-Lenz, avvocata N. Parrotta ning
dikigoros M. Perraki,
menetlusse astujad apellatsioonimenetluses,
teine menetlusosaline:
Nowhere Co. Ltd, asukoht Tokyo (Jaapan), esindaja: Rechtsanwalt R. Kunze,
hageja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (ettekandja) ja B. Smulders,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 10. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 16. märtsi 2022. aasta kohtuotsuse Nowhere vs. EUIPO –
Ye (APE TEES) (T‑281/21, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:139), millega Üldkohus esiteks tühistas EUIPO teise apellatsioonikoja 10. veebruari 2021. aasta otsuse (asi R 2474/2017–2) (edaspidi „vaidlusalune otsus“), mis käsitles
Nowhere Co. Ltd ja Junguo Ye vahelist vastulausemenetlust, ning teiseks jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Õiguslik raamistik
Väljaastumisleping
2        Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu (ELT 2020, L 29, lk 7; edaspidi „väljaastumisleping“), mis kiideti Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse (Euratom) nimel heaks nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsusega (EL) 2020/135 (ELT 2020, L 29, lk 1) ja mis jõustus 1. veebruaril 2020, preambuli esimeses ja neljandas lõigus on märgitud:
„Arvestades, et 29. märtsil 2017 teatas Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik […] oma kavatsusest Ühendkuningriigis toimunud rahvahääletuse tulemuse ja riigi suveräänse otsuse kohaselt Euroopa Liidust […] välja astuda vastavalt […] [ELL] artiklile 50
[…]
meenutades, et [ELL] artikli 50 kohaselt[…] ja võttes arvesse käesolevas lepingus sätestatud korda, lõpeb liidu […] õiguse tervikuna kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes alates käesoleva lepingu jõustumise kuupäevast.“
3        Väljaastumisleping sisaldab kolmandat osa „Väljaastumisega seotud sätted“. Kolmanda osa IV jaotisesse „Intellektuaalomand“ kuuluvad muu hulgas artiklid 54 ja 59. Artiklis 54 „Registreeritud või antud õiguste jätkuv kaitse Ühendkuningriigis“ on ette nähtud:
„1.      Enne üleminekuperioodi lõppu registreeritud või antud järgmiste intellektuaalomandiõiguste omajast saab Ühendkuningriigis ilma uue kontrollimiseta Ühendkuningriigi õiguse alusel võrdväärse registreeritud ja jõustatava intellektuaalomandiõiguse omaja:
a)      [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1)] kohaselt registreeritud ELi kaubamärgi omajast saab sellise Ühendkuningriigi kaubamärgi omaja, mis sisaldab samalaadse kauba või samalaadsete teenuste puhul samasugust tähist;
[…]
3.      Olenemata lõike 1 kohaldamisest, kui kõnealuses lõikes
osutatud intellektuaalomandiõigus on liidus üleminekuperioodi viimasel päeval pooleliolnud haldus- või kohtumenetluse tulemusena kehtetuks tunnistatud või tühistatud […], tuleb vastav õigus Ühendkuningriigis samuti kehtetuks tunnistada või tühistada […]. Kehtetuks tunnistamise või tühistamise […] jõustumise kuupäev peab Ühendkuningriigis olema sama kui liidus.
Erandina esimesest lõigust ei ole Ühendkuningriik kohustatud tunnistama kehtetuks või tühistama vastavat õigust Ühendkuningriigis, kui Euroopa Liidu kaubamärgi […] kehtetuks tunnistamise või tühistamise põhjused Ühendkuningriigis ei kehti.
[…]“.
4        Väljaastumislepingu artikli 59 „Prioriteediõigus seoses pooleliolevate Euroopa Liidu kaubamärgi, ühenduse disainilahenduse ja ühenduse sordikaitse taotlustega“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui isik on esitanud kooskõlas liidu õigusega enne üleminekuperioodi lõppu Euroopa Liidu kaubamärgi […] ja kui see taotlus on registreeritud esitamise kuupäevaga, peab sellel isikul olema õigus esitada Ühendkuningriigis üheksa kuu jooksul pärast üleminekuperioodi lõppu taotlus sama kaubamärgi kohta seoses kaupade või teenustega, mis on identsed liidus esitatud taotluses märgitud kaupade või teenustega või nendega hõlmatud […]. Käesoleva artikli
kohaselt esitatud taotlust käsitatakse taotlusena, millel on sama esitamise kuupäev ja prioriteedikuupäev nagu liidus esitatud taotlusel ning asjakohasel juhul määruse [2017/1001] artikli 39 või 40 alusel nõutav Ühendkuningriigi kaubamärgi vanemus.“
5        Lepingu neljas osa „Üleminek“ sisaldab muu hulgas artikleid 126 ja 127. Artiklis 126 on sätestatud:
„Ülemineku- või rakendusperiood algab käesoleva lepingu jõustumise kuupäeval ja lõpeb 31. detsembril 2020.“
6        Lepingu artikli 127 „Ülemineku kohaldamisala“ lõigetes 1, 3 ja 6 on sätestatud:
„1.      Üleminekuperioodil kohaldatakse liidu õigust Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis, kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti.
[…]
3.      Üleminekuperioodil toob lõike 1 alusel kohaldatav liidu õigus Ühendkuningriigile ja Ühendkuningriigis kaasa samad õiguslikud tagajärjed kui liidus ja selle liikmesriikides ning seda tõlgendatakse ja kohaldatakse samade meetodite ja üldpõhimõtete alusel kui liidus.
[…]
6.      Iga viidet liikmesriikidele lõike 1 alusel kohaldatavas liidu õiguses, nagu seda rakendatakse ja kohaldatakse ka liikmesriikides, mõistetakse üleminekuperioodil selliselt, et see hõlmab Ühendkuningriiki, kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti.“
7        Väljaastumislepingu artikli 185 neljas lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Teist ja kolmandat osa[…] kohaldatakse alates üleminekuperioodi lõpust.“
Määrus nr 40/94
8        Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), muudetud nõukogu 19. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 422/2004 (ELT 2004, L 70, lk 1) (edaspidi „määrus nr 40/94“), artikli 8 „Suhtelised keeldumispõhjused“ lõikes 4 oli sätestatud:
„Registreerimata kaubamärgi või mõne muu ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui selle tähise suhtes kohaldatavate ühenduse või liikmesriigi õigusaktide kohaselt ja nendega ettenähtud ulatuses:
a)      on õigused kõnealusele tähisele omandatud enne ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäeva või ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeva;
b)      annab kõnealune tähis omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine.“
Määrus (EÜ) nr 207/2009
9        Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) põhjendustes 2–4, 7, 8 ja 10 oli märgitud:
„(2) […] Sellise turu loomiseks ja selle ühtsemaks muutmiseks ei piisa ainult kaupade ja teenuste vaba liikumise takistuste kõrvaldamisest ja sellise korra loomisest, mis tagaks selle, et konkurentsi ei moonutata, vaid lisaks sellele tuleb luua ka õiguslikud tingimused, mis võimaldavad ettevõtjatel kohandada oma tegevust ühenduse tingimustega, olenemata sellest, kas nad toodavad ja turustavad kaupu või osutavad teenuseid. Selleks peaks ettevõtjate käsutuses olevate õiguslike vahendite hulka kuuluma ka kaubamärgid, mis võimaldavad samalaadsete vahenditega eristada ettevõtjate tooteid ja teenuseid kogu ühenduses riigipiiridest olenemata.
(3)      […]
[O]n […] vajalik ette näha ühenduse kaubamärgikorra loomine, mille kohaselt ettevõtted võivad ühe menetlussüsteemiga saada ühenduse kaubamärke, millele antakse ühtne kaitse ja mis kehtib kogu ühenduse territooriumil. Niiviisi sätestatud ühenduse kaubamärgi ühtsuse põhimõtet tuleks kohaldada, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.
(4)      Kaubamärkide omanikele liikmesriikide õigusnormidega antud õigusi iseloomustavat territoriaalset tõket ei saa kaotada õigusnormide ühtlustamisega. Ettevõtjatele kasuliku piiramatu majandustegevuse avamiseks kogu siseturul tuleks luua kaubamärgid, mida reguleerivad ühtsed ühenduse õigusnormid, mis on vahetult kohaldatavad kõigis liikmesriikides.
[…]
(7)      Õigus ühenduse kaubamärgile omandatakse ainult registreerimise teel ning registreerimisest keeldutakse eelkõige juhul, kui see on vastuolus varasemate õigustega.
(8)      […] Ühenduse kaubamärgi eesmärk on eelkõige tagada kaubamärk kui päritolutähis […]
[…]
(10)      Ühenduse kaubamärkide kaitsmine või muude varem registreeritud kaubamärkide kaitsmine nende vastu ei ole põhjendatud, kui kaubamärke tegelikult ei kasutata.“
10      Määruse artikli 1 „Ühenduse kaubamärk“ lõikes 2 oli sätestatud:
„Ühenduse kaubamärk on ühtne. Selle mõju on ühetaoline kogu ühenduses.“
11      Määruse artiklis 6 „Ühenduse kaubamärgi omanikuks saamine“ oli sätestatud:
„Ühenduse kaubamärgi omanikuks saadakse registreerimise teel.“
12      Määruse artikli 8 „Suhtelised keeldumispõhjused“ lõigetes 1, 2 ja 4 oli sätestatud:
„1.      Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui:
[…]
2.      Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk“ järgmist:
a)      järgmisi kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete:
[…]
[…]
4.      Registreerimata kaubamärgi või mõne muu ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui selle tähise suhtes kohaldatavate ühenduse või liikmesriigi õigusaktide kohaselt ja nendega ette nähtud ulatuses:
a)      on õigused kõnealusele tähisele omandatud enne ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäeva või ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeva;
b)      annab kõnealune tähis omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine.“
13      Määruse nr 207/2009 artiklis 9 „Ühenduse kaubamärgiga antavad õigused“ oli sätestatud:
„1.      Ühenduse kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõikidel kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a)      kõiki tähiseid, mis on identsed ühenduse kaubamärgiga, kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks on registreeritud ühenduse kaubamärk;
b)      kõiki tähiseid, kui identsuse või sarnasuse tõttu ühenduse kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu ühenduse kaubamärgi ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et avalikkus võib need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
c)      kõiki tähiseid, mis on identsed või sarnased ühenduse kaubamärgiga, seoses kaupade või teenustega, mis ei ole sarnased nende kaupade ja teenustega, mille jaoks ühenduse kaubamärk on registreeritud, kui ühenduse kaubamärgil on ühenduses maine ja kui kõnealuse tähise kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks ühenduse kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.
[…]
3.      Ühenduse kaubamärgiga antud õigused jõustuvad kolmandate isikute suhtes alates kuupäevast, mil avaldatakse kaubamärgi registreerimine. Siiski võib nõuda mõistlikku kompensatsiooni küsimustes, mis kerkivad esile pärast ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamise kuupäeva ja mis oleksid pärast kaubamärgi registreerimise avaldamist kõnealuse avaldamise tõttu keelatud. Küsimusega tegelev kohus ei või teha sisulist otsust enne, kui registreerimine avaldatakse.“
14      Määruse artikli 41 „Vastulause“ lõigetes 1–3 oli sätestatud:
„1.      Kolme kuu jooksul pärast ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist võivad esitada vastulause kaubamärgi registreerimisele põhjendusega, et kaubamärki ei tohiks registreerida artikli 8 kohaselt:
[…]
c)      varasemate kaubamärkide või artikli 8 lõikes 4 osutatud tähiste omanikud ja isikud, kes on asjaomase siseriikliku õiguse alusel volitatud neid õigusi kasutama.
[…]
3.      Vastulause tuleb esitada kirjalikult ja see peab olema põhjendatud. Vastulause loetakse nõuetekohaselt esitatuks alles pärast vastulause esitamise lõivu tasumist. [Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)] määratud aja jooksul võib vastulause esitaja esitada oma vastulause toetuseks fakte, tõendeid ja seisukohti.“
15      Määruse artikli 42 „Vastulause menetlemine“ lõigetes 2 ja 3 oli sätestatud:
„2.      Taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse vastulause tagasi. Kui varasemat ühenduse kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, loetakse see vastulause menetlemisel ainult nende kaupade või teenuste jaoks registreerituks.
3.      Lõiget 2 kohaldatakse ka artikli 8 lõike 2 punktis a osutatud varasemate siseriiklike kaubamärkide suhtes, asendades kasutuse ühenduses kasutusega liikmesriigis, kus varasem kaubamärk on kaitstud.“
16      Määruse artiklis 46 „Registreerimise kehtivus“ oli sätestatud:
„Ühenduse kaubamärk registreeritakse kümneks aastaks alates taotluse esitamise kuupäevast.“
17      Määrust nr 207/2009 muudeti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta määrusega (EL) 2015/2424 (ELT 2015, L 341, lk 21), mis jõustus 23. märtsil 2016. Seejärel tunnistati määrus nr 207/2009 kehtetuks ja asendati 1. oktoobril 2017 jõustunud määrusega 2017/1001.
Määrus 2017/1001
18      Määruse 2017/1001 põhjenduses 12 on märgitud:
„Selleks et tagada õiguskindlus ja täielik kooskõla prioriteetsuse põhimõttega, mille kohaselt registreeritud varasem kaubamärk on registreeritud hilisemate kaubamärkide suhtes ülimuslik, tuleb sätestada, et ELi kaubamärgist tulenevate õiguste kaitse tagamine ei tohiks piirata õigusi, mille kaubamärgi omanik sai enne ELi kaubamärgi taotluse esitamist või prioriteedikuupäeva. […]“.
19      Nimetatud määruse artikli 1 lõige 2, artikli 8 lõiked 1 ja 4, artikli 9 lõige 1 ning artikli 46 lõiked 1 ja 4 on sõnastatud analoogselt määruse nr 207/2009 artikli 1 lõikega 2, artikli 8 lõigetega 1 ja 4, artikli 9 lõike 1 esimese lausega, artikli 41 lõikega 1 ja artikli 41 lõike 3 viimase lausega. Määruse 2017/1001 artikli 9 lõikes 2, mis vastab sisuliselt määruse nr 207/2009 artikli 9 lõike 1 teisele lausele, on täpsustatud, et „[i]lma et see piiraks omanike õigusi, mis on omandatud enne ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva“, on sama ELi kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata artikli 9 lõikes 2 loetletud tähiseid.
20      Määruse 2017/1001 artikli 47 „Vastulause menetlemine“ – mis on sõnastatud analoogselt määruse nr 207/2009 artikliga 42 –
lõigetes 1 ja 5 on ette nähtud:
„1.      Vastulause menetlemise käigus kutsub [EUIPO] pooli nii sageli kui vajalik ning ameti määratud tähtaja jooksul esitama märkused teiste poolte või ameti enese edastatud teadete kohta.
[…]
5.      Kui vastulause menetlemisel ilmneb, et kaubamärki ei saa registreerida mõnele või kõigile kaupadele või teenustele, mille suhtes ELi kaubamärgi taotlus on esitatud, lükatakse taotlus tagasi kõnealuste kaupade või teenuste osas. Vastupidisel juhul lükatakse vastulause tagasi.“
21      Määruse 2017/1001
artikli 51 „Registreerimine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„[…] [K]ui mis tahes esitatud vastulaused on lõplikult kõrvaldatud tagasivõtmise, tagasilükkamise või muu meetme tulemusel, kantakse kaubamärk ja artikli 111 lõikes 2 osutatud üksikasjad registrisse. Registreering avaldatakse.“
22      Määruse artikli 70 „Kaebuste menetlemine“ lõige 2 näeb ette:
„Kaebuse menetlemise käigus kutsub apellatsioonikoda pooli nii sageli kui vajalik ning apellatsioonikoja määratud tähtaja jooksul esitama märkusi teadete kohta, mille on esitanud teine osapool või apellatsioonikoda.“
23      Määruse artikli 71 „Kaebuste kohta tehtavad otsused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Pärast kaebuse põhjendatuse kontrollimist teeb apellatsioonikoda kaebuse kohta otsuse. Apellatsioonikoda kas tegutseb edasikaevatud otsuse teinud talituse pädevuse piires või saadab asja nimetatud talitusele edasiseks menetlemiseks.“
24      Määruse artikli 139 „Riigisisese menetlemise avaldus“ lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.      ELi kaubamärgi taotleja või omanik võib teha avalduse muuta oma ELi kaubamärgi taotlus või ELi kaubamärk riigisisese kaubamärgi taotluseks:
a)      niivõrd, kui ELi kaubamärgi taotlus lükatakse tagasi, võetakse tagasi või loetakse tagasivõetuks;
[…]
2.      Muutmist ei toimu:
[…]
b)      kaitsmist silmas pidades liikmesriigis, kus [EUIPO] või siseriikliku kohtu otsuse kohaselt kehtivad ELi kaubamärgi taotluse või ELi kaubamärgi suhtes registreerimisest keeldumise põhjused või tühistamise või kehtetuks tunnistamise põhjused.
3.      ELi kaubamärgi taotluse või ELi kaubamärgi muutmisest tuleneva riigisisese kaubamärgi taotluse puhul kehtib asjaomases liikmesriigis kõnealuse taotluse või kaubamärgi esitamise kuupäev või prioriteedikuupäev […]“.
Komisjoni määrus nr 2868/95
25      Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1995, L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), muudetud komisjoni 29. juuni 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1041/2005 (ELT 2005, L 172, lk 4) (edaspidi „määrus nr 2868/95“), eeskirja 19 „Vastulause põhjendamine“ lõigetes 1 ja 2 oli sätestatud:
„1.      [Siseturu Ühtlustamise] Amet võimaldab vastulause esitajal esitada vastulauset toetavaid fakte, tõendeid ja argumente või täiendada juba eeskirja 15 lõike 3 kohaselt esitatud fakte, tõendeid ja argumente ameti määratud tähtaja jooksul, mis ei tohi olla lühem kui kaks kuud alates päevast, mil vastulausemenetlus eeskirja 18 lõike 1 kohaselt alustatuks loetakse.
2.      Lõikes 1 sätestatud perioodil esitab vastulause esitaja tõendeid oma varasemate kaubamärkide või õiguste olemasolu, nende kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta, samuti tõendeid oma vastulause esitamise õiguse kohta. Eelkõige esitab vastulause esitaja järgmised tõendid:
[…]
d)      kui vastulause aluseks on varasem õigus määruse artikli 8 lõike 4 tähenduses, siis tõendid selle õiguse omandamise, kehtivuse ja ulatuse kohta;
[…]“.
26      Määruse nr 2868/95 eeskirja 20 „Vastulause läbivaatamine“ lõikes 1 oli ette nähtud:
„Kui vastulause esitaja ei ole enne eeskirja 19 lõikes 1 nimetatud tähtaja lõppu tõendanud oma varasema märgi või õiguse olemasolu, kehtivust ja ulatust ega oma õigusi vastulause esitamiseks, lükatakse vastulause põhjendamatuna tagasi.“
Delegeeritud määrus (EL) 2018/625
27      Komisjoni 5. märtsi 2018. aasta delegeeritud määruse (EL) 2018/625, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta ning tunnistatakse kehtetuks delegeeritud määrus (EL) 2017/1430 (ELT 2018, L 104, lk 1), artikkel 80 „Üleminekumeetmed“ on sõnastatud järgmiselt:
„Määruste (EÜ) nr 2868/95 […] sätteid kohaldatakse edasi nende pooleliolevate menetluste suhtes, mille suhtes ei kohaldata käesolevat määrust vastavalt selle artiklile 82, kuni sellised menetlused on lõpule viidud.“
28      Määruse artikli 82 „Jõustumine ja kohaldamine“ lõikes 2 on sätestatud:
„Seda hakatakse kohaldama alates lõikes 1 osutatud jõustumiskuupäevast, järgmiste eranditega:
[…]
b)      artikleid 7 ja 8 ei kohaldata sellise vastulausemenetluse suhtes, mille võistlev etapp on alanud enne 1. oktoobrit 2017;
[…]
j)      V jaotist ei kohaldata enne 1. oktoobrit 2017 esitatud kaebuste suhtes;
[…]“.
Vaidluse taust
29      Vaidluse aluseks olevad asjaolud, nagu need on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–15 ja 22, võib kokku võtta järgmiselt.
30      Junguo Ye esitas 30. juunil 2015 EUIPO-le ELi kaubamärgi registreerimise taotluse.
31      Kaubamärk, mille registreerimist ta taotles, on järgmine kujutismärk:
32      Kaubad ja teenused, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 3, 9, 14, 18, 25 ja 35.
33      Kaubamärgitaotlus avaldati 9. detsembri 2015. aasta väljaandes Bulletin des marques communautaires nr 234/2015.
34      Nowhere, kes oli hageja esimeses kohtuastmes, esitas 8. märtsil 2016 määruse nr 207/2009 artikli 41 alusel taotletava kaubamärgi registreerimisele kõigi käesoleva kohtuotsuse punktis 32 nimetatud kaupade ja teenuste osas vastulause.
35      Vastulause tugines muu hulgas kolmele allpool esitatud varasemale registreerimata kaubamärgile, mida kasutatakse kaubanduses Ühendkuningriigis:
36      Nende varasemate kaubamärkidega seoses tugineti vastulauses määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 nimetatud põhjusele.
37      Vastulausete osakond lükkas vastulause 20. septembri 2017. aasta otsusega tagasi.
38      Nowhere esitas 17. novembril 2017 selle otsuse peale kaebuse.
39      EUIPO teine apellatsioonikoda jättis 8. oktoobri 2018. aasta otsusega kaebuse rahuldamata.
40      Nowhere esitas 7. jaanuaril 2019 Üldkohtu kantseleisse saabunud dokumendiga hagi apellatsioonikoja esimese otsuse tühistamise nõudes.
41      EUIPO teine apellatsioonikoda tühistas 17. juuli 2019. aasta otsusega (asi R 2474/2017-2 (REV)) apellatsioonikoja
esimese otsuse EUIPO tehtud ilmse vea tõttu.
42      Üldkohus tõdes 18. detsembri 2019. aasta kohtumääruses Nowhere vs. EUIPO –
Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), et vajadus teha otsus käesoleva kohtuotsuse punktis 40 nimetatud hagi kohta on ära langenud.
43      Teise otsusega, milleks on vaidlusalune otsus, jättis EUIPO teine apellatsioonikoda käesoleva kohtuotsuse punktis 38 osutatud kaebuse rahuldamata. Mis täpsemalt puutub käesoleva kohtuotsuse punktis 35 nimetatud varasematesse kaubamärkidesse, siis asus ta sisuliselt seisukohale, et pärast Ühendkuningriigi väljaastumist liidust ning üleminekuperioodi lõppemist 31. detsembril 2020 ei ole õigused, mis võivad Ühendkuningriigis eksisteerida, enam määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikel 4 põhineva vastulausemenetluse aluseks. Ta leidis seetõttu, et Nowhere ei saa määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 alusel oma vastulause toetuseks Ühendkuningriigi õiguse alusel enam tugineda tähise hõivamise peale esitatava hagi (action for passing off) korrale. Sellest tulenevalt jättis EUIPO teine apellatsioonikoda otsuse vastulause tagasilükkamise kohta –
kuivõrd see põhineb neil varasematel kaubamärkidel – ainuüksi sel põhjusel muutmata.
Üldkohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
44      Nowhere esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 21. mail 2021 ja milles ta palus vaidlusalune otsus tühistada ja muuta seda üksnes niivõrd, kuivõrd EUIPO teine apellatsioonikoda jättis selle otsusega käesoleva kohtuotsuse punktis 38 nimetatud kaebuse käesoleva kohtuotsuse punktis 43 nimetatud põhjusel rahuldamata.
45      Nowhere põhjendas Üldkohtule esitatud hagi üheainsa väitega, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4. Nimetatud väidet põhjendas Nowhere sisuliselt sellega, et ainus kuupäev, mis on ELi kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause aluseks oleva varasema õiguse olemasolu kindlakstegemisel asjakohane, on selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev.
46      EUIPO väitis omakorda, et niisugune varasem õigus peab olema olemas mitte ainult osutatud kuupäeva, vaid ka selle kuupäeva seisuga, mil ta teeb vastulause kohta lõpliku otsuse, st käesoleval juhul vaidlusaluse otsuse tegemise kuupäeval.
47      Esimesena tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 24, et kuigi ELL artikli 50 lõike 3 kohaselt ei olnud liidu õigus ELL artikli 50 lõike 2 alusel enam Ühendkuningriigi suhtes kohaldatav alates sõlmitud väljaastumislepingu jõustumisest ehk alates 1. veebruarist 2020, tuleneb artiklist 126 koostoimes artikli 127 lõike 1 esimese lausega, et kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse liidu õigust Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis üleminekuperioodi jooksul, mis algas lepingu jõustumise kuupäeval ja lõppes 31. detsembril 2020 (edaspidi „üleminekuperiood“). Lisaks märkis Üldkohus kohtuotsuse punktis 25, et väljaastumislepingu artiklites 54–61, mis kuuluvad selle lepingu kolmanda osa IV jaotisesse, mis käsitleb intellektuaalomandit, ei ole mainitud, milline tulemus on vastulausel, mis on esitatud enne väljaastumislepingu jõustumist Ühendkuningriigi õiguse kohaselt kaitstud varasema õiguse alusel.
48      Teisena märkis Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 26 ja 27, et tema menetluses olnud kohtuasjaga seoses oli ainus haldustoimikusse kuuluv üleminekuperioodi lõpust hilisem käesoleval juhul asjakohane dokument vaidlusalune otsus, kuna kõik muud EUIPO menetluses alates taotletava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisest tehtud otsused ja toimingud olid tehtud enne väljaastumislepingu jõustumist ja seega igal juhul enne üleminekuperioodi lõppu.
49      Kolmandana asus Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 28 kõigepealt seisukohale, et Euroopa Kohtu praktikat arvestades – mis tuleneb 8. mai 2014. aasta kohtuotsusest Bimbo vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, punkt 12) ja 18. juuni 2020. aasta kohtuotsusest Primart vs. EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, punkt 2 ning seal viidatud kohtupraktika), millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 18 ja mille kohaselt on kohaldamisele kuuluva materiaalõiguse kindlakstegemisel määrava tähtsusega selle ELi kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäev, mille peale on esitatud vastulause – nähtub Üldkohtu „nüüdseks väljakujunenud“ kohtupraktikast, mis on välja toodud eelkõige 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsuses Grupo Textil Brownie vs. EUIPO –
The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, edaspidi „Brownie’ kohtupraktika“, EU:T:2020:22, punkt 19), et suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu hindamisel tuleb aluseks võtta selle Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise aeg, mille vastu on vastulause esitatud.
50      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 29 tuletas Üldkohus meelde, et
Brownie’ kohtupraktika kohaselt ei ole vastulause lahendamise seisukohast põhimõtteliselt tähtsust asjaolul, et varasem kaubamärk võib pärast ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeva kaotada liikmesriigis registreeritud kaubamärgi staatuse, eelkõige asjaomase liikmesriigi võimaliku liidust väljaastumise tõttu.
51      Seejärel järeldas Üldkohus osutatud kohtupraktikale tuginedes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 30 nendest kaalutlustest, et asjaolu, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 alusel esitatud vastulause põhineb varasematel registreerimata kaubamärkidel, mida kasutatakse Ühendkuningriigis kaubanduses, ja Ühendkuningriigi õiguses ette nähtud õigusel esitada tähise hõivamise peale hagi, ei oma tähtsust seoses vastulausega, mis on esitatud ELi kaubamärgi registreerimise taotluse peale enne väljaastumislepingu jõustumise ja üleminekuperioodi lõppemise kuupäeva.
52      Lõpuks järeldas Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 31, et kuna käesoleval juhul esitati taotletud kaubamärgi registreerimise taotlus enne neid kuupäevi, võisid need varasemad registreerimata kaubamärgid niivõrd, kuivõrd neid on Ühendkuningriigis kaubandustegevuses kasutatud, põhimõtteliselt olla käesoleval juhul vastulause aluseks, ning seda oleks EUIPO teine apellatsioonikoda pidanud oma hinnangus arvesse võtma.
53      Neljandana leidis ta, et EUIPO esitatud argumendid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
54      Esiteks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34 tagasi EUIPO argumendi kindla kõneviisi oleviku kasutamise kohta määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4, märkides ühelt poolt, et ainuüksi kindla kõneviisi oleviku kasutamine sättes ei võimalda teha mis tahes järeldust selle tõlgendamise kohta, ja teiselt poolt, et arvestades väljendit „[r]egistreerimata kaubamärgi […] omaniku vastuseisu korral“, millega artikli 8 lõige 4 algab, ei saa välistada, et oleviku kasutamine viitab pigem vastulause esitamise ajale kui vaidlusaluse otsuse tegemise kuupäevale.
55      Teiseks märkis Üldkohus EUIPO viidatud määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti d ja eeskirja 20 lõike 1 sätete kohta selle kohtuotsuse punktis 36, et viimati nimetatud eeskirja
sõnastusest tuleneb, et tõend varasema õiguse olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta tuleb esitada enne esimesena nimetatud eeskirjas sätestatud tähtaja möödumist. Ta tuvastas aga, et käesoleval juhul möödus see tähtaeg enne väljaastumislepingu jõustumist ja üleminekuperioodi lõppemist. Nimetatud kohtuotsuse punktis 37 järeldas Üldkohus sellest, et „vähemalt käesoleval juhul“ on need sätted vastuolus EUIPO väitega, et asjaomaste varasemate õiguste olemasolu kindlakstegemisel on asjakohane kuupäev vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise kuupäev.
56      Kolmandaks rõhutas Üldkohus sama kohtuotsuse punktides 38 ja 39 vastuseks EUIPO argumendile määruse nr 207/2009 artikli 42 lõigete 2 ja 3 kohta, et vastulause läbivaatamine ei eelda süstemaatiliselt varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise kontrollimist, sest viimati nimetatud kontroll saab toimuda üksnes taotleja nõudmisel, ning et igal juhul viitab osutatud määruse artikli 42 lõige 2 viiele aastale enne ELi kaubamärgi taotluse avaldamist, mitte ajavahemikule, mis lõpeb kuupäeval, mil EUIPO teeb vastulause kohta lõpliku otsuse.
57      Neljandaks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40 tagasi EUIPO viited kehtetuks tunnistamise taotlusi käsitlevatele sätetele ja kohtupraktikale, märkides, et need ei ole vastulausemenetluses tingimata asjakohased.
58      Viiendaks nentis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 vastuseks EUIPO argumendile, mille kohaselt ei saa alates üleminekuperioodi lõpust taotletav kaubamärk vastanduda Ühendkuningriigi kaubandustegevuses kasutatavatele varasematele registreerimata kaubamärkidele, et vastavalt määruse 2017/1001 artiklile 51 on taotletav kaubamärk registreeritud, kui vastulause korral menetlus lõpeb, muu hulgas vastulause tagasilükkamise teel, ning asjaomase määruse artiklist 52 nähtub sõnaselgelt, et registreering kehtib alates taotluse esitamise kuupäevast, mitte ainult võimaliku vastulause lõpliku tagasilükkamise kuupäevast.
59      Kohtuotsuse punktis 42 järeldas Üldkohus sellest, et isegi kui möönda, et pärast üleminekuperioodi lõppemist ei saa asjaomased kaubamärgid enam vastanduda, oleks taotletava kaubamärgi registreerimise korral selline vastandumine ajavahemikul alates ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisest kuni üleminekuperioodi lõppemiseni siiski saanud esineda. Üldkohus märkis aga, et on raske mõista, miks ei saa anda kaitset Nowhere’i varasematele registreerimata kaubamärkidele, mida kasutati Ühendkuningriigis kaubanduses ka sel ajavahemikul, ning seetõttu tuleb tunnistada, et hagejal oli selle ajavahemiku osas oma vastulause rahuldamise vastu põhjendatud huvi.
60      Kuuendaks tõdes Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 44 ja 45, et tagasi tuleb lükata ka EUIPO argument, et asjaomase ELi kaubamärgi taotlejal on määruse 2017/1001 artikli 139 alusel võimalik muuta oma ELi kaubamärgi taotlus riigisiseseks kaubamärgitaotluseks kõikides liidu liikmesriikides ja saavutada sama kaubamärgi kaitse vastaval territooriumil niisugusel tülikal ja kulukal viisil, samas kui liidus registreerimise takistust enam ei eksisteeri. Üldkohus osutas, et ühelt poolt on need kaalutlused asjakohased põhimõtteliselt kogu vastulausete menetluse kohta, ja teiselt poolt – võttes arvesse, et määruse 2017/1001 artikli 139 lõike 3 kohaselt on ELi kaubamärgi taotluse muutmisest tuleneval riigisisese kaubamärgi taotlusel asjaomases liikmesriigis ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäev – oleks ajavahemikul ELi kaubamärgi taotluse esitamisest kuni üleminekuperioodi lõppemiseni saanud vastandumine tekkida.
61      Eeltoodut arvestades järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 46, et ükski EUIPO esitatud argumentidest ei saa toetada tema seisukohta, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäev – mis oli ainus asjaolu, mis käesoleval juhul leidis aset pärast üleminekuperioodi lõppu – oli käesoleva vaidluse lahendamisel arvesse võetav asjakohane kuupäev, ning asus seisukohale, et Nowhere’i ainsa väitega tuleb nõustuda ja vaidlusalune otsus tühistada. Üldkohus jättis kohtuotsuse punktides 47 ja 48 esitatud põhjustel hagi ülejäänud osas aga rahuldamata.
Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonimenetluse poolte nõuded
62      EUIPO esitas 23. mail 2022 Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170a lõike 1 alusel taotluse võtta vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmandale lõigule tema apellatsioonkaebus menetlusse.
63      Apellatsioonkaebus võeti 16. novembri 2022. aasta
kohtumäärusega EUIPO vs. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908) menetlusse.
64      Euroopa Kohtu presidendi 21. märts 2023. aasta määrusega anti Saksamaa Liitvabariigile luba astuda EUIPO nõuete toetuseks menetlusse.
65      Euroopa Kohtu presidendi 27. aprill 2023. aasta määrusega EUIPO vs. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409) anti International Trademark Associationile (INTA) luba astuda EUIPO nõuete toetuseks menetlusse.
66      Euroopa Kohtu presidendi 3. oktoobri 2023. aasta määrusega peatati menetlus käesolevas kohtuasjas kuni 20. juuni 2024. aasta otsuse EUIPO
vs.
Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528) kuulutamiseni. Pärast kohtuotsuse kuulutamist jätkati käesolevat menetlust Euroopa Kohtu presidendi 20. juuni 2024. aasta määrusega.
67      EUIPO palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna;
–        jätta Nowhere’i poolt vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagi tervikuna rahuldamata;
–        mõista käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetluse kohtukulud välja Nowhere’ilt.
68      Nowhere palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–        mõista apellatsioonimenetluse kulud välja EUIPO-lt.
69      Saksamaa Liitvabariik toetab EUIPO nõudeid.
70      INTA palub Euroopa Kohtul:
–         tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–        jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
Apellatsioonkaebus
71      EUIPO põhjendab oma apellatsioonkaebust ühe väitega. Ta leiab sisuliselt, et Üldkohtu järeldus, mille kohaselt oli EUIPO teine apellatsioonikoda kohustatud asjaomase vastulause hindamisel võtma varasemaid registreerimata kaubamärke arvesse, sest neid on Ühendkuningriigis kaubanduses kasutatud, on ebapiisavalt põhjendatud ja selles on rikutud õigusnorme. Nimetatud väide jaguneb kolmeks osaks, millest esimese kohaselt rikkus Üldkohus oma põhjendamiskohustust, kuna ta ei esitanud õiguslikult piisavalt põhjusi, miks ta kaldus selle järeldusega oma väljakujunenud kohtupraktikast kõrvale, teise kohaselt on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 tõlgendamisel rikutud õigusnormi ning kolmanda kohaselt on eiratud ELL artikli 50 lõike 3 ja väljaastumislepingu artiklite 126 ja 127 õiguslikke tagajärgi ning rikutud määruse nr 207/2009 artikli 1 lõikes 2 osutatud territoriaalsuse põhimõtet.
72      Saksamaa Liitvabariik väidab apellatsioonkaebuse toetuseks samuti, et Nowhere’i poolt Üldkohtule esitatud hagi oleks tulnud põhjendatud huvi puudumise tõttu jätta läbi vaatamata, kuna kõnealused varasemad kaubamärgid langesid EUIPO kaebemenetluse käigus ära.
Vastuvõetavus
73      Nowhere vaidlustab apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse sisuliselt põhjendusel, et selles ei ole tõstatatud liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ega edasiarendamise seisukohast olulist küsimust Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a tähenduses, sest vaidlusaluses otsuses on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõtet, ning sellises olukorras tuleb see igal juhul tühistada, sest vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioon peab tuginema sellele põhjendusele.
74      Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et Euroopa Kohus võttis apellatsioonkaebuse tervikuna menetlusse, leides, et EUIPO poolt kodukorra artikli 170a lõike 1 alusel esitatud apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses on õiguslikult piisavalt tõendatud, et apellatsioonkaebuses on tõstatatud liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast oluline küsimus (16. novembri 2022. aasta kohtumäärus EUIPO vs. Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, punktid 41 ja 42).
75      Teiseks ei mõjuta apellatsioonkaebuse vastuvõetavust küsimus, kas vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioon võib põhineda muudel õiguslikel põhjendustel kui need, mis on esitatud selles kohtuotsuses.
76      Seega tuleb Nowhere’i argumendid tagasi lükata.
Saksamaa Liitvabariigi argumendid selle kohta, et Nowhere’il puudus Üldkohtus põhjendatud huvi
77      Tuleb meelde tuletada, et pool, kellel lubatakse Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 alusel asjaomases kohtus läbivaatamisel olevas kohtuasjas menetlusse astuda, ei või muuta vaidluse eset, mis on piiritletud põhivaidluse poolte nõuete ja väidetega. Sellest tulenevalt on vastuvõetavad ainult need menetlusse astuja argumendid, mis paigutuvad nende nõuete ja väidetega kindlaks määratud piiridesse (10. novembri 2016. aasta kohtuotsus DTS Distribuidora de Televisión Digital vs. komisjon, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, punkt 114 ja seal viidatud kohtupraktika).
78      Kui aga menetlusse astuja tugineb avalikul huvil põhinevale väitele, mille liidu kohus võib tõstatada või isegi peab seda tegema omal algatusel, ei välju menetlusse astuja liidu kohtu menetluses oleva vaidluse piiridest (vt selle kohta 2. detsembri 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, punktid 34 ja 35 ning seal viidatud kohtupraktika). Apellatsioonkaebuse raames on avalikul huvil põhinev väide iga asjaolu, mis on seotud Üldkohtule esitatud tühistamishagi vastuvõetavusega ja eelkõige hagi esitanud poole huviga vaidlustatud akti tühistamise vastu (vt selle kohta 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Silver jt vs. nõukogu, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, punktid 38 ja 40 ning seal viidatud kohtupraktika).
79      Käesoleval juhul väidab Saksamaa Liitvabariik enda kui menetlusse astuja seisukohtades apellatsioonkaebuse nõuete toetuseks, et hagi, mille Nowhere Üldkohtule esitas, oleks tulnud põhjendatud huvi puudumise tõttu jätta läbi vaatamata, kuna vastulause toetuseks esitatud varasema kaubamärgi „äralangemise“ tõttu apellatsioonikoja menetluse käigus ei saanud tema esitatud hagi Nowhere’ile enam mingit kasu tuua.
80      Käesoleva kohtuotsuse punktis 78 märgitut arvestades tuleb aga asuda seisukohale, et kuigi EUIPO ei viidanud oma apellatsioonkaebuses sellele, et Nowhere’il puudub vaidlusaluse otsuse tühistamise suhtes põhjendatud huvi, on seda puudutav Saksamaa Liitvabariigi argument vastuvõetav.
81      Sisulistes küsimustes tuleb meelde tuletada, et tühistamise suhtes olemasolev põhjendatud huvi eeldab, et sellekohane hagi võib tuua hagi esitanud poolele kasu. Sellise kasu olemasolu küsimust tuleb hinnata konkreetselt, võttes arvesse kõiki tagajärgi, mis võivad hagi esemeks oleva otsuse võimaliku õigusvastasuse tuvastamisest tuleneda, ja väidetavalt tekitatud kahju olemust (vt selle kohta 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, punktid 80 ja 81 ning seal viidatud kohtupraktika).
82      Vaidlusaluses otsuses jäeti aga muutmata vastulausete osakonna otsus lükata Nowhere’i vastulause tagasi põhjusel, et viimane ei saanud alates üleminekuperioodi lõppemisest asjaomase vastulause toetuseks enam oma varasematele Ühendkuningriigis registreerimata kaubamärkidele tugineda. Seega võis Nowhere saada selle põhjenduse õigusvastasuse tuvastamisest ja vaidlusaluse otsuse tühistamisest
kasu.
83      Saksamaa Liitvabariigi argumendid selle kohta, et Nowhere’il puudus Üldkohtu menetluses põhjendatud huvi, tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Sisulised küsimused
84      Sissejuhatuseks tuleb märkida, et kuna käesolevas vaidluses käsitletav ELi kaubamärgi registreerimise taotlus esitati 30. juunil 2015, reguleerivad asjaomast vaidlust esiteks sel kuupäeval kehtinud määruse nr 207/2009 materiaalõigusnormid ja teiseks määruse 2017/1001 menetlusnormid (vt analoogia alusel 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
Ainsa väite teine osa, mille kohaselt on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 tõlgendamisel rikutud õigusnormi
–       Poolte argumendid
85      EUIPO, keda toetavad Saksamaa Liitvabariik ja INTA, väidab oma ainsa väite teises osas, mida tuleb analüüsida esimesena, et nii vastulausemenetluses kui ka kehtetuks tunnistamise menetluses ei pea varasema õiguse omanik tõendama selle õiguse olemasolu, kehtivust ja ulatust mitte ainult asjaomase ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga, millest nähtub
selle õiguse vanemus vastava taotluse suhtes, vaid ka selle kuupäeva seisuga, mil EUIPO teeb asjaomase otsuse, et tõendades vastava õiguse püsivat kehtimist. Sama õiguse ex nunc äralangemine EUIPO menetluse käigus, eelkõige kehtivuse lõppemise, tühistamise või loobumise korral, toob tingimata kaasa asjaomase vastulause või kehtetuks tunnistamise taotluse tagasilükkamise. Üldkohus tunnustas niisuguse
üldnormi olemasolu 13. septembri 2006. aasta kohtuotsuse MIP Metro vs. Siseturu Ühtlustamise Amet –Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, edaspidi „kohtuotsus Metro“, EU:T:2006:254) punktides 30–34, mida kinnitab tema hilisem kohtupraktika.
86      EUIPO sõnul tuleneb selline norm määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 sõnastusest, eelkõige kindla kõneviisi oleviku kasutamisest ja selle sõnastuse grammatilisest ülesehitusest, selle kontekstist, eelkõige määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti d ja eeskirja 20 lõike 1 ning määruse nr 207/2009 artikli 42 lõigete 2 ja 3 sõnastusest, samuti vastulausemenetluse üldisest eesmärgist, milleks on kaitsta varasemate õiguste omanike huve, säilitades nende õiguste peamise ülesande, kui esineb vastandumine ELi kaubamärkidele, mis tuleneb kahe sellise kehtiva õiguse samaaegsest olemasolust, millele saab vastastikku vastulauses tugineda.
87      Ühelt poolt heidab EUIPO Üldkohtule ette, et viimane „lõi“ vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28–31 uue üldnormi, mille kohaselt ei ole varasemat kaubamärki puudutavad sündmused, mis leidsid aset pärast ELi kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva, registreerimisele esitatud vastulause tulemuse seisukohast asjakohased. Selles osas tugines Üldkohus kaalutlustele, mis puudutavad ratione temporis kohaldatavat materiaalõigust ja suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu hindamist ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeval, ning Üldkohtu praktikale, mis ei ole asjakohased. Üldkohus järeldas sellest ekslikult, et EUIPO on kohustatud võtma arvesse Ühendkuningriigis kaitstud varasemaid õigusi, mis on esitatud enne üleminekuperioodi lõppu esitatud ELi kaubamärgi registreerimise taotluse vastu.
88      Teiselt poolt väidab EUIPO, et Üldkohus tõlgendas osutatud kohtuotsuse punktides 34–42 määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4 selle sätte sõnastust, konteksti ja eesmärke eirates, jättes arvestamata argumentidega, mille EUIPO esitas käesoleva kohtuotsuse punktis 85 nimetatud normide olemasolu tõendamiseks.
89      Mis puudutab esiteks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 sõnastust, siis tõlgendas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34 tema argumente ebaõigesti ja mõistis asjaomase sätte grammatilist ülesehitust valesti.
90      Teiseks, mis puudutab sama sätte konteksti, siis vähendas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 36 ja 37 oma rolli, kui ta leidis, et määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõige 1 ja eeskirja 20 lõige 1 ei viita kuupäevale, mil tehti otsus vastulause kohta. Lisaks lükkas ta nimetatud kohtuotsuse punktides 38 ja 39 ekslikult tagasi EUIPO argumendid varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise tingimuste kohta, kuigi need näitavad sellise mehhanismi olemasolu, mis takistab ELi kaubamärgi registreerimise taotluse tagasilükkamist, kui vastandumist vastulause kohta otsuse tegemise kuupäeva seisuga ei esinenud. Lõpuks keeldus Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 40 ekslikult lugemast asjakohaseks liidu õigusnormide ja kehtetuks tunnistamise menetlusi käsitleva kohtupraktika kohaldamist.
91      Kolmandaks väidab EUIPO vastulausemenetluse eesmärkide kohta, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 esitatud Üldkohtu järeldus, mille kohaselt Nowhere’il oli oma vastulause rahuldamise vastu põhjendatud huvi, põhineb ekslikel kaalutlustel. Ühelt poolt põhineb Üldkohtu järeldus võimaliku vastandumise kohta registreerimise asetleidmise korral sellel, et aetakse segi ELi kaubamärgi taotluse esitamise või prioriteedi kuupäev, mille peamine ülesanne on vastavalt prioriteedipõhimõttele määrata kindlaks õiguste ajaline järjestus, ja selle kaubamärgi registreeringu avaldamise kuupäev, millest alates saab ELi kaubamärkidele tugineda kolmandate isikute vastu. Teiselt poolt tuleneb eelkõige Euroopa Kohtu praktikast, et kaubamärgi rikkumise hagid ja haldusmenetlused erinevad oma eseme ning tagajärgede poolest. Järelikult ei tähenda EUIPO seisukoht vastupidi Üldkohtu väidetele seda, et Nowhere’i varasematele Ühendkuningriigis registreerimata kaubamärkidele keeldutakse andmast kaitset seoses ajavahemikuga, mis jääb vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise ja üleminekuperioodi lõppemise vahele.
92      Nowhere leiab, et EUIPO argumendid ei ole põhjendatud.
93      Sellega seoses väidab ta ühelt poolt, et Ühendkuningriigi liidust väljaastumine ei mõjuta kaitset, mis on tema varasematel õigustel, kuna ainus tema esitatud vastulause läbivaatamisel asjakohane kuupäev on taotletava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev, mil Ühendkuningriik oli veel liidu liikmesriik.
94      Lisaks väidab Nowhere, et vastulause esitamise kuupäeva seisuga oli asjaomane varasem kaubamärk liidus kaubamärgiõiguse alusel territoriaalselt kaitstud.
95      Teisel poolt väidab Nowhere, et EUIPO tugineb eeldusele, millel ei ole alust,
tuginedes asjaomaste määruse nr 207/2009 sätetele, mille kohaselt peab mis tahes varasema õiguse kehtivuse lõppemine, mis leiab aset vastulausemenetluse käigus enne vastulause kohta lõpliku otsuse tegemist, kaasa tooma vastulause tagasilükkamise.
96      Esiteks väidab Nowhere nimelt, et Üldkohus otsustas õigesti, et ainuüksi kindla kõneviisi oleviku kasutamine määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 ei toeta seda eeldust.
97      Teiseks ei tulene määruse nr 207/2009 asjakohastest sätetest, eelkõige artiklist 41, et vaidlusaluse otsuse tegemise kuupäeval pidi asjaomaseid varasemaid õigusi olema alati võimalik sellisena kvalifitseerida. Oluline on üksnes see, kas asjaomase ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise või prioriteedikuupäeva seisuga olid asjaomased varasemad kaubamärgid „varasemad õigused“.
98      Kolmandaks osutab EUIPO viide kohtuotsusele Metro käesolevast vaidlusest erisugusele olukorrale, nagu rõhutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35, kuna kaubamärgi pikendamist ei saa samastada pooltest sõltumatu poliitilise sündmusega.
99      Neljandaks on EUIPO arutluskäigus, mis puudutab määruse nr 207/2009 artikli 42 lõigetest 2 ja 3 tulenevaid nõudeid, jäetud arvesse võtmata arvukaid juhtumeid, kus varasem kaubamärk ei ole viie aasta jooksul olnud registreeritud, mistõttu ei võeta seda kaubamärgi tegeliku kasutamisega seoses arvesse.
–       Euroopa Kohtu hinnang
100    Selleks et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 31 järeldada, et varasemad kaubamärgid, mis ei ole Ühendkuningriigis registreeritud ja millele Nowhere määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 alusel tugineb, võivad põhimõtteliselt olla tema vastulause aluseks, tugines Üldkohus kohtuotsuse punktides 28–30 meelde tuletatud
Brownie’ kohtupraktikale.
101    Nimetatud kohtupraktika põhineb eeldusel, et kuna Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause aluseks oleva suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu tuleb hinnata selle registreerimistaotluse esitamise kuupäeva seisuga, ei mõjuta asjaolu, et varasem kaubamärk, millele vastulause tugineb, kaotab pärast seda kuupäeva registreeritud või kaitstud kaubamärgi staatuse liikmesriigis, põhimõtteliselt vastulause tulemust.
102    Nagu EUIPO oma ainsa väite teises osas sisuliselt väidab, ei tulene selline eeldus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 sõnastusest ja kontekstist ega ka üldisemalt vastulausemenetluse eesmärkidest.
103    Siinkohal tuleb esimesena märkida, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 kohaselt „ei registreerita taotletavat kaubamärki“ „[r]egistreerimata kaubamärgi või mõne muu ulatuslikumalt kui kohaliku tähtsusega kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastuseisu korral“, „kui“ see tähis vastab kohaldatava liidu või liikmesriigi õigusaktide kohaselt kahele tingimusele, nimelt esiteks artikli 8 lõike 4 punkti a kohaselt „on õigused kõnealusele tähisele omandatud enne [ELi] kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäeva või [selles] taotluses nõutud prioriteedikuupäeva“, ja teiseks, et artikli 8 lõike 4 punkti b kohaselt „annab kõnealune tähis omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“.
104    Mis puudutab määruse artikli 8 lõike 4 punktis a sätestatud tingimust, siis nagu nähtub just täismineviku ja eessõna „enne“ kasutamisest, on see tingimus sõnaselgelt seotud ajalise kriteeriumiga, mille kohaselt peab vastulause aluseks oleva tähise õiguste omandamine olema toimunud enne asjaomase Euroopa Liidu kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või vastavalt olukorrale enne selle taotluse aluseks olevat prioriteedikuupäeva.
105    Kui aga nimetatud määruse artikli 8 lõike 4 punktis b ette nähtud tingimusega rakendatakse ka vanemuse kriteeriumi, nähes ette nõude, et vastulause aluseks olev tähis „annab […] omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“, siis tuleb märkida, et osutatud tingimus on sõnastatud kindla kõneviisi olevikus ning selles ei ole viidatud ühelegi kuupäevale, mil see peab olema täidetud.
106    Samuti tuleb rõhutada, et artikli 8 lõikes 4 on väljend „ei registreerita taotletavat kaubamärki“, mis viitab EUIPO otsusele vastulause rahuldada ja lükata ELi kaubamärgi registreerimise taotlus tagasi, sõnastatud samuti kindla kõneviisi olevikus.
107    Nimetatud sätte sõnastusest tuleneb, et vastava sätte põhjal esitatud vastulause aluseks oleva varasema õiguse omandamist tuleb hinnata asjaomase ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või vajaduse korral prioriteedikuupäeva seisuga. Sellest järeldub aga ka, et vastulause rahuldamiseks on vaja, et kõnealune varasem õigus annaks selle omanikule liikmesriigi või liidu õiguse alusel „õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“ mitte ainult sel kuupäeval, vaid ka vastulause esitamise kuupäevast hilisemal ajal kuni kuupäevani, mil otsustatakse, kas „taotletavat kaubamärki ei registreerita“.
108    Teisena olgu märgitud, et seda tõlgendust kinnitab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 kontekst.
109    Ühelt poolt tuleb märkida, et osutatud sätte sõnastusega sarnaselt on ka sellega võrreldava struktuuriga määruse artikli 8 lõigete 1 ja 2 sõnastuses seoses artikli 8 lõikega 2 hõlmatud varasematel registreeritud kaubamärkidel põhinevate vastulausetega viidatud sellele, et kui Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev on asjakohane varasemate registreeritud kaubamärkide vanemuse hindamiseks, on vastulause rahuldamiseks nõutav, et need kaubamärgid oleksid olemas kuni vastulause üle otsustamise kuupäevani. Kuigi artikli 8 lõikes 2 on „varasem kaubamärk“ artikli 8 lõike 1 tähenduses määratletud nii, et see hõlmab muu hulgas „kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem [ELi] kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete“, on sama artikli 8 lõikes 1 ette nähtud, et „[v]arasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki“, kui selles sättes loetletud tingimused on täidetud.
110    Teiselt poolt tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et apellatsioonikoja ülesanne on kontrollida, et varasemat õigust, millele määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 alusel tuginetakse, ei ole tunnistatud kehtetuks jõustunud kohtuotsusega, mida ei saa selle kuupäeva seisuga, mil asjaomane apellatsioonikoda teeb otsuse vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuse kohta, edasi kaevata, et tagada, et see õigus avaldab endiselt kõnealuses sättes nõutud mõju (vt selle kohta 29. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Anheuser-Busch vs. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punktid 95–97 ja 205).
111    Lisaks tuleneb viidatud kohtupraktikast, et kui sellist lõplikku kohtuotsust ei ole tehtud ja kui asjaomane varasem õigus on endiselt kehtiv kuupäeval, mil EUIPO teeb vastulause kohta lõpliku otsuse, peab EUIPO kontrollima, kas vastulause esitaja on tõendanud, et asjaomane tähis kuulub selle liikmesriigi õiguse kohaldamisalasse, millele on tuginetud, ja kas see võimaldab hilisema kaubamärgi kasutamise keelata (vt selle kohta 29. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Anheuser-Busch vs. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punktid 95–97 ja 205–207).
112    Eeltoodud kaalutlustest tuleneb seega, et küsimust, kas niisugune kaitstud varasem õigus on endiselt olemas, tuleb hinnata selle kuupäeva seisuga, mil EUIPO teeb vastulausega seoses lõpliku otsuse selle kohta, kas „taotletavat kaubamärki ei registreerita“, sealhulgas apellatsioonikojale esitatud kaebuse staadiumis. Tegemist on küsimusega, mille EUIPO peab lahendama enne seda, kui kontrollib asjaolu, kas vastulause esitaja on tõendanud, et asjaomane varasem õigus vastab muu hulgas määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 ette nähtud sisulistele tingimustele ja eelkõige, et see annab omanikule õiguse hilisema kaubamärgi kasutamine keelata.
113    Kolmandana kinnitavad seda tõlgendust vastulausemenetluse eesmärgid.
114    Siinkohal tuleb märkida, et varasemate registreeritud kaubamärkidega seoses määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 2 punktis a ning
registreerimata kaubamärkidega seoses selle määruse artikli 8 lõikes 4 sätestatud vanemuse kriteeriumiga rakendatakse prioriteetsuse põhimõtet, millele on osutatud määruse 2017/1001 põhjenduses 12.
115    Viidatud põhimõtte kohaselt kuulub nende määrustega ELi kaubamärgi omanikule ette nähtud ainuõigus isikule, kes asjaomase kaubamärgi esimesena registreeris või omandas. Nagu nähtub määruse nr 207/2009 artiklist 46, on määrava tähtsusega selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev või vastavalt olukorrale taotluse aluseks oleva prioriteedi kuupäev. Kahe kaubamärgi vastandumise korral eeldatakse, et esimesena omandatud või registreeritud kaubamärk vastab kaitse tingimustele enne teisena registreeritud ELi kaubamärki (vt selle kohta 21. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punktid 39 ja 40 ning seal viidatud kohtupraktika).
116    Sellest seisukohast vastab vastulausemenetlus, mis on üks Euroopa Liidu kaubamärkide registreerimise menetluse eelkontrollimehhanismidest, ennetavale eesmärgile, milleks on vältida vastandumist
muudele kaubamärkidele või kaubanduses kasutatavatele muudele tähistele, võimaldades varasema kaubamärgi omanikul takistada sellise tähise registreerimist, mis võib asjaomast kaubamärki kahjustada, ilma et see piiraks kõnealuse omaniku õigust esitada määrusele nr 207/2009 tuginedes kaubamärgi rikkumise hagi, viidates hilisema kaubamärgi kasutamisele, või taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist pärast selle registreerimist (vt selle kohta 21. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punktid 42, 43, 45 ja 48).
117    Lisaks on määruse nr 207/2009 üldine eesmärk tasakaalustada ühelt poolt kaubamärgiomaniku huvi kaitsta kaubamärgi peamist ülesannet, milleks on tagada lõpptarbijale või -kasutajale kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuse teatav päritolu, võimaldades seda kaupa või teenust muud päritolu kaupadest või teenustest ilma võimaliku segiajamiseta eristada, ning teiselt poolt teiste ettevõtjate huvi tähiseid oma kaupade ja teenuste tähistamiseks vabalt kasutada (vt selle kohta 30. mai 2018. aasta kohtuotsus Tsujimoto vs. EUIPO, C‑85/16 P ja C‑86/16 P, EU:C:2018:349, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ACTC vs. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
118    Niisiis annab määrus nr 207/2009 selleks, et kaubamärk saaks kaubamärgi peamist ülesannet täita, kaubamärgi omanikule teatava hulga õigusi, samas piirates neid õigusi rangelt selle ülesande tagamiseks vajalikuga, eelkõige „tegelikku kasutamist“ käsitlevate eeskirjade kohaldamise kaudu, nagu on kindlaks määratud selle määruse artikli 42 lõike 2 esimeses lauses (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ACTC vs. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punkt 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
119    Selles osas näevad määruse nr 207/2009 artikli 42 lõiked 2 ja 3 käesolevas kohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis ette, et ELi kaubamärgi taotleja võib registreeritud varasema kaubamärgi omanikult nõuda tõendeid selle kohta, et varasemat kaubamärki on liidus viie aasta jooksul enne vastulause esemeks oleva kaubamärgi taotluse avaldamist „tegelikult kasutatud“. Kui varasemat kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, „loetakse see vastulause menetlemisel registreerituks“ ainult nende kaupade või teenuste jaoks. Seega peegeldavad need sätted vastulausemenetluste konkreetses kontekstis kõnealuste määruste üldist eesmärki tasakaalustada varasema kaubamärgi omanikule antud ainuõiguste säilitamine ja kaitse nende ainuõiguste piiramisega, et võtta arvesse kolmandate isikute huve (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ACTC vs. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, punktid 33, 38 ja 39).
120    Samas, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 101, nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktide 28–30 kohaselt
Brownie’ kohtuotsusest, et kui varasem kaubamärk ei ole asjaomasel territooriumil enam kaitstud ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäevast hilisemal kuupäeval ja seega ka enne, kui EUIPO teeb vastulause- või kaebemenetluse staadiumis viimati nimetatud kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause kohta otsuse, ei pea EUIPO seda asjaolu vastulause kohta otsust tehes arvesse võtma. Niisuguse tõlgenduse vältimatu tulemusena võib EUIPO olla kohustatud keelduma Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimisest varasema kaubamärgiga esineva võimaliku vastuseisu tõttu, kuigi keeldumise otsuse tegemise kuupäeval ei ole varasem kaubamärk asjaomasel territooriumil selle kaubamärgi suhtes kohaldatavate õigusaktide või lepingusätetega enam kaitstud.
121    Olukorras aga, kus varasem kaubamärk ei ole enam kaitstud, ei saa ELi kaubamärgi registreerimine selle kaubamärgi peamist ülesannet enam kahjustada, sest vastav varasem kaubamärk ei ole enam võimeline seda peamist ülesannet täitma. Seetõttu on määruse nr 207/2009 tõlgendus, millel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 31 esitatud järeldus põhineb, vastuolus asjaomase määruse üldise eesmärgiga tasakaalustada varasema kaubamärgi omaniku huvi kolmanda isiku huviga tähiseid oma kaupade ja teenuste tähistamiseks vabalt kasutada.
122    Eeltoodust tuleneb, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28–30 eeldusele, et ELi kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause toetuseks esitatud suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu tuleb hinnata üksnes registreerimistaotluse esitamise kuupäeva seisuga.
123    Seoses vaidlustatud otsuse punktiga 42, milles Üldkohus vastas EUIPO väitele, et pärast üleminekuperioodi lõppu ei vastandu Nowhere’i varasemad kaubamärgid taotletavale kaubamärgile, asudes seisukohale, et vastandumine võis esineda vähemalt ajavahemikul alates Euroopa Liidu kaubamärgi taotluse esitamise kuupäevast kuni üleminekuperioodi lõppemiseni, mistõttu sellel äriühingul oli oma vastulause rahuldamise vastu põhjendatud huvi, tuleb esiteks märkida, et kehtetuks tunnistamise menetlus ja vastulausemenetlus erinevad oma eseme ja tagajärgede poolest rikkumismenetlustest.
124    Nii tuleneb kohtupraktikast, et varasema ELi kaubamärgi omaniku võimalus esitada kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise hagi hilisema ELi kaubamärgi omaniku vastu ei muuda mõttetuks ei kehtetuks tunnistamise taotluse esitamist EUIPO-le ega eelkontrolli mehhanisme, mis on olemas ELi kaubamärkide registreerimise menetluse raames, sealhulgas vastulausemenetluses (vt selle kohta 21. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punkt 48).
125    Samamoodi ei muuda vastulause esitamine, mille EUIPO võib seda ilma sisuliselt läbi vaatamata tagasi lükata, mõttetuks õiguste rikkumise hagi, mille eesmärk on keelata varasema kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine kaubanduses, sealhulgas hilisema Euroopa Liidu kaubamärgi puhul (vt analoogia alusel 21. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, punktid 45, 46 ja 52) ning seega veelgi enam tähise puhul, mis – nagu käesoleval juhul – on niisuguse Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimistaotluse objekt, mille menetlemine on veel pooleli.
126    Seda põhjendust saab mutatis mutandis kohaldada varasema registreerimata kaubamärgi suhtes, mis –
nagu on osutatud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 – selle sätte kohaselt „annab […] omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“.
127    Seega – vastupidi vaidlustatud otsuse punktis 42 esitatud Üldkohtu põhjenduse aluseks olevale eeldusele – ei tähenda Nowhere’i vastulause tagasilükkamine põhjusel, et pärast üleminekuperioodi lõppemist ei saa kõnealused kaubamärgid vastanduda, seda, et kõnealusele äriühingule tuleks jätta andmata kaitse seoses tema varasemate registreerimata kaubamärkidega, mida
enne seda kuupäeva Ühendkuningriigis kasutati, arvestades eelkõige võimalikku vastandumist teatava Euroopa Liidu kaubamärgi kasutamisele.
128    Nimelt, kui Nowhere’il oli Ühendkuningriigi õiguse kohaselt õigus keelata määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 tähenduses hilisema kaubamärgi kasutamine, oli Nowhere’il sel ajavahemikul õigus esitada Ühendkuningriigi kohtutele õiguste rikkumise hagi seoses asjaomase registreerimistaotluse esemeks oleva Euroopa Liidu kaubamärgi kasutamisega, ilma et viimati nimetatud kaubamärgi hilisem registreerimine oleks mingil juhul saanud niisugust hagi takistada.
129    Teiseks tuleb märkida, et erinevalt rikkumismenetlusest ei puuduta vastulausemenetlus mitte vastandumist, mis on seotud kaubamärkide tegeliku kasutamisega kaubanduses, vaid võimalikku vastandumist, mis sõltub taotletavast registreerimisest ja puudutab kahe konkureeriva intellektuaalomandi õiguse kooseksisteerimist, mis on ühtmoodi kehtivad ja millele saab tugineda.
130    Nagu Üldkohus selles kontekstis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 märkis, on vastavalt määruse nr 207/2009 artiklile 46 ELi kaubamärgi registreeringu kehtivuse aeg kümme aastat alates taotluse esitamise kuupäevast.
131    Vastupidi sellele, mida Üldkohus näib kohtuotsuse punktis 42 järeldavat, ei järeldu sellest siiski, et vastava kaubamärgi ja varasema kaubamärgi vastandumise oht esineb alates vastavast kuupäevast. Määruse nr 207/2009 artikli 9 lõike 3 esimese lause kohaselt jõustuvad ELi kaubamärgiga antud õigused kolmandate isikute suhtes alates kuupäevast, mil avaldatakse teave kaubamärgi registreerimise kohta. Eelkõige nähtub sellest, et ELi kaubamärgi omanikule vastavast kaubamärgist tulenev ainuõigus, mis muu hulgas võimaldab tal selle määruse artikli 9 lõigete 1 ja 2 alusel esitatud õiguste rikkumise hagi raames kolmandatel isikutel kaubamärgi kasutamist keelata, saab puudutada üksnes tegevust, mida kolmas isik on teinud pärast selle ELi kaubamärgi registreeringu avaldamise kuupäeva (vt selle kohta 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, punkt 37).
132    Olukorras, millele EUIPO Üldkohtus tugines ja mida on käsitletud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42, see tähendab olukorras, kus Ühendkuningriigis kaitstud varasemad kaubamärgid ei ole alates üleminekuperioodi lõpust liidus enam kaitstud, on aga võimalik, et varasemad kaubamärgid ja ELi kaubamärk vastanduvad juhul, kui viimati nimetatud kaubamärk registreeritakse enne nimetatud ajavahemiku lõppu.
133    Kuna käesoleval juhul oli Nowhere’i vastulause menetlemine sel kuupäeval pooleli ja EUIPO teine apellatsioonikoda ei olnud vaidlusalust otsust veel teinud, võimaldas see vastulause kuni nimetatud kuupäevani Nowhere’il asjaomaste varasemate kaubamärkide peamist ülesannet vaidlusaluse kaubamärgi registreerimist takistades kaitsta.
134    Eeldusel aga, et käesoleva otsuse punktis 132 osutatud hüpotees leiab kinnitust, ei saanud taotletud Euroopa Liidu kaubamärki üleminekuaja lõppemise kuupäeval veel registreerida, vaid seda oli võimalik teha alles pärast seda, kui kõnealuste varasemate kaubamärkide toime oli lõppenud.
135    Seetõttu muutub kõnealune ELi kaubamärk registreerimise korral kehtivaks ja sellele saab muu kaubamärgi vastu tugineda alles kuupäeval, mil ei esine mingit – isegi potentsiaalset – vastandumist nendele varasematele kaubamärkidele. Seega, arvestades vastulausemenetluse eesmärki, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 116 ja milleks on just vältida sellist võimalikku vastandumist, ei saa vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktist 42 nähtuvale tõdeda, et sel juhul säilis Nowhere’il taotletava kaubamärgi registreerimisest keeldumiseks „põhjendatud huvi“.
136    Sellest järeldub, et Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse kõnealuses punktis tagasi EUIPO argumendid selle kohta, et varasemad kaubamärgid ja taotletav kaubamärk pärast üleminekuperioodi lõppu ei vastandu, ekslikele eeldustele tuginedes.
137    Seoses õigusnormi rikkumisega, mille Üldkohus pani väidetavalt toime vaidlustatud kohtuotsuse punktides 34–40, milles ta lükkas tagasi EUIPO argumendid, mis puudutasid esiteks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 sõnastust, teiseks määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti d ja eeskirja 20 lõike 1 asjakohasust, kolmandaks tähtsust, mis tuleb omistada varasema kaubamärgi tegeliku kasutamisega seotud tingimustele, neljandaks kehtetuks tunnistamise menetlust puudutavat Üldkohtu praktikat, siis piisab kui märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktides 102–136 esitatud järeldusi arvestades ei saa selle õigusnormi rikkumise olemasolu või puudumine ainsa väite teise osa tulemust mõjutada.
138    Kõike eeltoodut arvestades ja ilma et oleks vaja analüüsida muid EUIPO ainsa väite teise osa põhjendamiseks esitatud argumente, tuleb asuda seisukohale, et teise osaga tuleb nõustuda.
139    Nowhere’i argumendid, mis tuginevad sisuliselt samale eeldusele kui see, millele Üldkohus tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28–31, mis lükati tagasi käesoleva kohtuotsuse punktides 102–122, ei sea seda järeldust kahtluse alla.
140    Lisaks, EUIPO poolt kohtuotsusele Metro tehtud viite asjakohasuse kohta, millele Nowhere on vastu vaielnud, siis tuleb ühelt poolt tõdeda, et nagu EUIPO repliigis märkis, kohaldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses käesoleva vaidluse asjaoludele üldpõhimõtteid, mis puudutavad varasemate õiguste olemasolu hindamisel asjakohast kuupäeva, võtmata arvesse asjaolu, et Ühendkuningriigi väljaastumine kujutas
endast erinevalt eelkõige varasema kaubamärgi pikendamata jätmisest asjaolu, mis ei sõltu poolte tahtest. Teiselt poolt, nagu nähtub eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktist 121, ei ole küsimus – kas vastulause menetlemisel on tähtsust asjaolul, et varasemal õigusel ei ole asjaolu tõttu, mis ei sõltu selle omaniku tahtest, enam liidu õigusest tulenevat kaitset – määrav, sest sellisel juhul ei ohusta taotletava kaubamärgi registreerimine enam selle varasema õiguse põhiülesannet.
Ainsa väite kolmas osa, mille põhjal on eiratud ELL artikli 50 lõike 3 ning väljaastumislepingu artiklitest 126 ja 127 tulenevaid õiguslikke tagajärgi ning rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 1 lõikes 2 ette nähtud territoriaalsuse põhimõtet
–       Poolte argumendid
141    EUIPO väidab sissejuhatavalt oma ainsa väite kolmandas osas, mida tuleb analüüsida teisena, et juhul, kui varasem kaubamärk ei ole liidus enam kehtiv ja sellele ei saa muu kaubamärgi vastu põhjusel, et Ühendkuningriik on üleminekuperioodi lõppedes liidust tegelikult välja astunud, enam liidus tugineda, kuulub käesoleva kohtuotsuse punktis 85 nimetatud üldnorm kohaldamisele.
142    Selle väite toetuseks märkis ta esiteks, et väljaastumisleping ei sisalda sõnaselget sätet, mis näeks erandina asjaomasest üldnormist ette, et Ühendkuningriigis kaitstud varasemate õiguste ja kaubamärkide toime lõppemist käsitletakse teisiti kui kõigi varasemate õiguste toime lõppemist.
143    Sellest järeldub, et Üldkohus tõdes vaidlustatud otsuse punktis 25 asjatult, et väljaastumislepingus ei ole sätteid, mis reguleeriksid Ühendkuningriigis kaitstud varasema õiguse alusel enne väljaastumislepingu jõustumise kuupäeva esitatud vastulause tulemust, kuna see asjaolu ei saa õigustada seda, et Üldkohus
kaldus nimetatud üldnormidest kõrvale.
144    Lisaks ei ole tähtsust asjaolul, et – nagu Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 26 ja 27 tõdes – vaidlusalune otsus on ainus asjakohane dokument, mille kuupäev on üleminekuperioodi lõppemisest hilisem.
145    Teiseks leiab EUIPO, et taotletud ELi kaubamärgi alusel ei saa määruse nr 207/2009 artikli 9 lõike 3 teisele lausele tuginedes nõuda mõistlikku hüvitist asjaolude eest, mis leidsid aset Ühendkuningriigis, kuna viimane ei olnud selle kaubamärgi registreeringu avaldamise kuupäeval liikmesriik. Nimetatud asjaolu räägib samuti selle kasuks, et võimalik vastandumine pärast üleminekuperioodi lõppu puudus ja toetab seisukohta, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 on selles osas rikutud õigusnormi.
146    Kolmandaks väidab EUIPO, et juhul kui taotletud ELi kaubamärk on registreeritud, on see kehtiv ja sellele saab tugineda kõigis 27 praeguses
liidu liikmesriigis, kusjuures arvestada tuleks selle kaubamärgi registreerimistaotluse prioriteedikuupäevaga. Registreerimisest keeldumise korral ja juhul, kui see taotlus muudetakse 27 riigisisese kaubamärgi taotluseks, võib taotleja saada riigisiseste kaubamärkide omanikuks kõigis neis liikmesriikides, säilitades samuti selle kuupäeva. Lisaks on taotlejal hiljem – tuginedes määruse 2017/1001 artikli 139 alusel vastavatele riigisisestele kaubamärkidele – õigus esitada uus ELi kaubamärgi taotlus ning saada seega liidu tasandil ühtne kaubamärk, mis käesoleval juhul on taotletava Euroopa Liidu kaubamärgiga sarnane. Nowhere’il ei ole seega mingit huvi asjaomase ELi kaubamärgi taotluse tagasilükkamise vastu, millest saaks „seaduslikult kõrvale hoida“ viimati nimetatud taotlust muutes, ning see annaks sama tulemuse.
147    Mis puudutab Ühendkuningriigi territooriumi, siis on Nowhere’il väljaastumislepingu artikli 59 lõike 1 alusel üheksa kuu jooksul alates üleminekuperioodi lõppemisest võimalik vajaduse korral oma varasemate selles riigis registreerimata kaubamärkide alusel vastu vaielda selle kaubamärgitaotluse võimalikule registreerimisele, mille asjaomane kaubamärgi taotleja Ühendkuningriigis esitab. Nimetatud võimalus ei oleks siiski seotud EUIPO-s toimuva vastulausemenetlusega.
148    Seetõttu väidab EUIPO, et vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 45 esitatud selgitustele ei kehti tema poolt Üldkohtus esitatud kaalutlused, mis puudutavad asjaomase ELi kaubamärgi taotluse muutmist riigisiseseks kaubamärgitaotluseks, mis tahes vastulausemenetluses, kuna „tavapärases“ olukorras, kus varasem õigus on liidu liikmesriigi õigusega kaitstud, ei oleks ELi kaubamärgi taotlejale muutmise korral tagatud samaväärset kaitset nagu käesolevas kohtuasjas käsitletava taotletava kaubamärgi registreerimisel.
149    Lisaks väidab EUIPO, et vastupidi sellele, mida Üldkohus selles punktis
kinnitas, ei saa määruse 2017/1001 põhjenduses 5 viidatud intellektuaalomandi õiguste territoriaalsuse põhimõtte tõttu sellise muutmise tulemusel tekkinud riigisisene kaubamärk enne üleminekuperioodi lõppu vastanduda Ühendkuningriigis registreerimata varasemale kaubamärgile. Lõpuks väidab EUIPO, et Üldkohus eiras määruse nr 40/94 esimeses põhjenduses väljendatud liidu seadusandja tahet luua riigisiseste kaubamärkide alternatiivina liidu tasandil ühtne intellektuaalomandi õigus.
150    Nowhere leiab, et EUIPO argumendid ei ole põhjendatud.
151    Esiteks väidab ta, et sündmuste ajalist järjestust tuleb arvesse võtta harta artikli 17 lõike 2 ja artikli 52 lõike 1 kohase proportsionaalsuse põhimõtte analüüsimisel menetluses, mis algatati enne Ühendkuningriigi liidust väljaastumist või isegi enne seda, kui toimus selle väljaastumise üle referendum, see tähendab selle kuupäeva seisuga, mil miski ei viidanud nimetatud lahkumisele.
152    Teiseks, märkides, et väljaastumisleping ei sisalda ühtegi sõnaselget sätet Ühendkuningriigis kaitstud õiguste toime lõppemise kohta liidus, tugines ta 2018. aasta Euroopa Liidust väljaastumise seaduse (European Union (Withdrawal) Act 2018) artikli 6 lõike 3 punktile a, mille kohaselt on Ühendkuningriigis asuvad kaubamärkide kohtud kohustatud kohaldama liidu õigusest tulenevat riigisisest õigust vastavalt liidu õigusele, nagu see kehtis üleminekuperioodi lõpus.
153    Lisaks on 2019. aasta kaubamärgimääruses (muudatused jne) (EList väljaastumine) (Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019) sätestatud üleminekusätetes ette nähtud, et niisuguse ELi kaubamärgi registreering, mis on vastulausemenetluse formaalne alus, on selles menetluses endiselt asjakohane õigus. Seega on Ühendkuningriigi Intellektuaalomandi Amet kohustatud tegema asjaomase vastulause kohta otsuse taotluse esitamise ajal kehtinud õiguse alusel. Nowhere järeldab sellest, et proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamiseks ja õiguse vastastikkuse tagamiseks tuleb arvesse võtta neid sätteid, mis võimaldasid leevendada Ühendkuningriigis kaitstud õiguste liidus kehtivuse lõppemise tagajärgi.
–       Euroopa Kohtu hinnang
154    Esimesena tuleb märkida, et ELL artikli 50 lõike 3 kohaselt ei ole aluslepingud enam Ühendkuningriigi suhtes kohaldatavad alates väljaastumislepingu jõustumisest 1. veebruaril 2020, mistõttu ei ole see riik alates osutatud kuupäevast enam liikmesriik (9. juuni 2022. aasta kohtuotsus Préfet du Gers ja Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika). Lepingu preambuli neljandas põhjenduses on siiski märgitud, et liidu õiguse tervikuna kohaldamine lõpeb Ühendkuningriigi suhtes alates selle lepingu jõustumise kuupäevast, „võttes arvesse [selles] lepingus sätestatud korda“.
155    Lepingu artiklites 126 ja 127 on aga ette nähtud üleminekuperiood, mis algab lepingu jõustumise kuupäeval ja lõpeb 31. detsembril 2020, mille jooksul kohaldatakse liidu õigust Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis, kui samas lepingus ei ole sätestatud teisiti, ning iga viidet liikmesriikidele liidu õiguses, mõistetakse selliselt, et see hõlmab Ühendkuningriiki.
156    Nagu aga Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 25 sisuliselt tõdes, ei ole väljaastumislepingu artiklites 54–61, mis kuuluvad lepingu kolmanda osa IV jaotisesse „Intellektuaalomand“ ja mis on vastavalt selle lepingu artikli 185 neljandale lõigule kohaldatavad alates üleminekuperioodi lõpust, märgitud, kuidas tuleb lahendada vastulause, mis on esitatud enne selle lepingu jõustumist Ühendkuningriigis kaitstud varasema õiguse alusel ja mille menetlus on selle perioodi lõppedes veel pooleli.
157    Kuna selline märge aga puudub, siis leidis Üldkohus, et vastava asjaolu nentimine toetab seisukohta,
et tugineda ei saa – sealhulgas pärast üleminekuperioodi lõppu – Ühendkuningriigis kaitstud kaubamärkidele, mille alusel esitati vastulause enne väljaastumislepingu jõustumise kuupäeva, nagu nähtub selle asjaolu nentimisest vaidlustatud kohtuotsuse punktides 24–31 esitatud põhjendustes. Niimoodi toimides rikkus Üldkohus õigusnormi.
158    Esiteks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 154, nähtub väljaastumislepingu preambuli neljandas põhjenduses, et võttes arvesse lepingus sätestatud korda, lõpeb liidu õiguse tervikuna kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes alates lepingu jõustumise kuupäevast. Teiseks on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 tingimusena ette nähtud, et selle kaubamärgi või varasema õiguse suhtes kohaldatavate […] liikmesriigi õigusaktide kohaselt […] annab [kaubamärk või varasem õigus] omanikule õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“. Üleminekuperioodi lõpust alates aga ei olnud Ühendkuningriigi õigus, millele Nowhere oma vastulause põhjendamiseks tugines, enam „liikmesriigi õigusakt“, sest väljaastumislepingus ei ole sätestatud teisiti.
159    Seega tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 25 ekslikult, et väljaastumislepingus puuduvad sõnaselged sätted selle kohta, kuidas lahendada vastulause, mis on esitatud enne selle lepingu jõustumise kuupäeva, ning jättis sellest tegemata asjakohased õiguslikud järeldused võimatuse kohta tugineda pärast üleminekuperioodi lõppu Ühendkuningriigis kaitstud varasematele kaubamärkidele, millel see vastulause põhineb.
160    Teisena tuleneb määruse nr 207/2009 põhjendustes 2–4 meelde tuletatud ning ELi kaubamärgi suhtes kohaldatud territoriaalsuse põhimõttest asjaomase määruse artikli 1 lõike 2 teises lauses, et kaubamärgi õiguslik toime piirdub territooriumiga, kus see on kaitstud (vt selle kohta 22. juuni 1994. aasta kohtuotsus IHT Internationale Heiztechnik ja Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, punkt 22, ning 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, punktid 38, 40 ja 41). Vastavalt osutatud põhimõttele annab määruse artikli 8 lõike 4 kohaldamisega seoses üksnes asjaomase tähise kaitse territooriumil kohaldamisele kuuluv õigus sellele tähisele ainuõigused, mis võivad ELi kaubamärgile vastanduda (vt selle kohta 29. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Anheuser-Busch vs. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, punkt 162).
161    Lepingu artiklitest 54–61 ei tulene aga, et lepinguosalised oleksid nimetatud territoriaalsuse põhimõttest erandit tehes näinud ette anda ELi kaubamärgile, mis on registreeritud pärast üleminekuperioodi lõppemist, mõju Ühendkuningriigi territooriumil, sealhulgas kaubamärgi kehtivusajal enne nimetatud kuupäeva. Eelkõige ei ole nendes artiklites nähtud ette mingit seost sel kuupäeval menetluses oleva ELi kaubamärgi taotluse tulemuse ja vastava lepingu artikli 59 lõike 1 alusel Ühendkuningriigi ametiasutustele esitatud analoogse taotluse tulemuse vahel.
162    Sellest järeldub, nagu EUIPO oma ainsa väite kolmandas osas sisuliselt märkis, et Ühendkuningriigis kaitstud varasemad kaubamärgid ei saa vastanduda ELi kaubamärgile juhul, kui viimane registreeritakse pärast üleminekuperioodi lõppu, kuna viimati nimetatud kaubamärk avaldab sellisel juhul mõju muul territooriumil kui see, kus on kaitstud varasemad kaubamärgid.
163    Viidates vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42 ja 45 võimalikule Ühendkuningriigis kaitstud varasemate kaubamärkide vastandumisele taotletavale ELi kaubamärgile või vastaval juhul viimase registreerimisest keeldumise korral ELi kaubamärgi taotluse muutmise tulemusel esitatud riigisisese kaubamärgi taotlusele, põhjendas Üldkohus seda kaudselt, kuid tingimata eeldusega, et juhul, kui ELi kaubamärgi registreerimise taotlus on esitatud enne üleminekuperioodi lõppu, võib viimati nimetatud kaubamärk, mis on registreeritud pärast seda kuupäeva, või vähemalt viimati nimetatud taotluse muutmisest tulenev riigisisene kaubamärk avaldada Ühendkuningriigi territooriumil mõju. Selline eeldus tähendaks aga, et väljaastumislepingus on sõnaselged sätted, mis võimaldavad kaubamärkide territoriaalsuse põhimõttest kõrvale kaldudes pikendada sellist mõju sellest kuupäevast hilisemale ajale, mis aga nii ei ole.
164    Sellest tuleneb, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42 ja 45 võimalikule vastandumisele tuginedes õigusnormi, kuna ta ei võtnud nõuetekohaselt arvesse üleminekuperioodi lõpu õiguslikke tagajärgi ning kaubamärkide territoriaalsuse põhimõtet seoses käesolevas vaidluses käsitletava vastulausega.
165    Seetõttu tuleb ainsa väite kolmanda osaga nõustuda, ilma et oleks vaja analüüsida muid EUIPO poolt selle väite toetuseks esitatud argumente.
166    Seda järeldust ei sea kahtluse alla Nowhere’i argumendid proportsionaalsuse ja vastastikkuse põhimõtte kohta. Nimelt, kuna Üldkohus ei tuginenud vaidlustatud kohtuotsuses nendele põhimõtetele, ei saa neile selle otsuse põhjenduste toetuseks tugineda.
167    Isegi kui eeldada, et Nowhere soovib nende argumentidega paluda Euroopa Kohtul asendada osutatud kohtuotsuse põhjendused muude põhjendustega, piisab esiteks, kui märkida, et asjaolul, et vastulause esitati kuupäeval, mil Ühendkuningriigi väljaastumist ei olnud võimalik ette näha, ei ole tähtsust, kuna – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 102–122 – peab varasem kaubamärk, mis on liidu õiguse alusel kaitstud, olema vastulause rahuldamiseks kehtiv kuni selle vastulause kohta lõpliku otsuse tegemiseni.
168    Teiseks, mis puudutab Nowhere’i tuginemist Ühendkuningriigi õigusnormidele, mis käsitlevad ELi kaubamärkidel põhinevaid vastulauseid ja mis on vastu võetud selle riigi liidust väljaastumist arvestades, siis tuleb ühelt poolt märkida, et ELi kaubamärgikord on autonoomne süsteem, mis koosneb normide kogumist ja taotleb sellele ainuomaseid eesmärke, ning selle kohaldamine on sõltumatu mis tahes riigisisesest süsteemist (6. juuni 2018. aasta kohtuotsus Apcoa Parking Holdings vs. EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Teiselt poolt, nagu on märgitud käesoleva otsuse punktis 161, ei tulene väljaastumislepingu artiklitest 54–61, et lepinguosalised on erandina territoriaalsuse põhimõttest näinud ette anda pärast üleminekuperioodi lõppemist registreeritud Euroopa Liidu kaubamärgile mõju Ühendkuningriigi territooriumil. Neil asjaoludel, isegi kui möönda, et vastastikkuse põhimõte on käesoleval juhul asjakohane, ei saa see igal juhul viia selleni, et EUIPO tunnistab, et Ühendkuningriigis kaitstud varasemale õigusele saab sellise kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulauses pärast seda kuupäeva jätkuvalt tugineda.
169    Kõike eeltoodut arvestades ja ilma et oleks vaja analüüsida ainsa väite esimest osa, tuleb apellatsioonkaebus rahuldada ja vaidlustatud kohtuotsus tühistada.
Üldkohtule esitatud hagi
170    Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsust tühistades teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
171    Käesolevas asjas lubab menetlusstaadium teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse.
172    Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 45, esitas Nowhere oma hagi toetuseks ühe väite, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4, märkides sisuliselt, et ainus kuupäev, mis on ELi kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause aluseks oleva varasema õiguse olemasolu kindlakstegemisel asjakohane, on selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev.
173    Käesoleva kohtuotsuse punktides 102–137 esitatud põhjustel tuleb see väide tagasi lükata, kuna vastav varasem õigus peab kehtima kuni kuupäevani, mil EUIPO teeb otsuse sellel õigusel põhineva vastulause kohta, sealhulgas apellatsioonikojale esitatud kaebuse menetlemise staadiumis, millega ei olnud tegemist kaubamärgi puhul, millele Nowhere oma vastulauses tugines.
174    Apellatsioonkaebuses märgib Nowhere, et ta esitas ka väite harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõtte rikkumise kohta.
175    Hagiavalduse sisust aga nähtub, et kuigi Nowhere väitis, et kuna vaidlusaluses otsuses ei võetud arvesse tema varasemaid Ühendkuningriigis kaitstud õigusi, tekkis tal kahju, mille eest on ainsana vastutav EUIPO, arvestades eelkõige EUIPO teise apellatsioonikoja 8. oktoobri 2018. aasta esimese otsuse tühistamist, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 39, siis on need argumendid esitatud tema ainsa väite toetuseks, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 4, ning esitatud ei ole eraldi ja iseseisvat väidet hea halduse põhimõtte rikkumise kohta.
176    Sellest tuleneb, et Nowhere’i hagi tuleb jätta rahuldamata.
Kohtukulud
177    Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
178    Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
179    Kuna EUIPO on käesolevas asjas kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Nowhere on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb EUIPO kohtukulud käesolevas apellatsioonimenetluses ja esimeses kohtuastmes välja mõista Nowhere’ilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
180    Euroopa Kohtu kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, kannab menetlusse astunud Saksamaa Liitvabariik ise oma kohtukulud.
181    Kodukorra artikli 140 lõike 3 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, võib Euroopa Kohus otsustada, et menetlusse astuja, kes ei ole liikmesriik ega institutsioon, kannab ise oma kohtukulud.
182    Käesolevas asjas tuleb INTA kohtukulud jätta tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.      Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 16. märtsi 2022. aasta otsus kohtuasjas Nowhere vs. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139).
2.      Jätta Nowhere Co. Ltd hagi rahuldamata.
3.      Jätta Nowhere Co. Ltd kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukulud, mis on tekkinud käesoleva apellatsioonimenetluse ja esimese astme menetluse käigus.
4.      Jätta Saksamaa Liitvabariigi ja International Trademark Associationi (INTA) kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.