ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (odvolacia komora)
z 20. februára 2009
Spojené veci T‑359/07 P až T‑361/07 P
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Marli Bertolete a i.
„Odvolanie – Verejná služba – Zmluvní zamestnanci OIB – Bývalí zamestnanci podľa belgického práva – Zmena uplatniteľného režimu – Rozhodnutia Komisie stanovujúce odmenu – Rovnosť zaobchádzania“
Predmet: Odvolania podané proti rozsudkom Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 5. júla 2007, Bertolete a i./Komisia
(F‑26/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑199, II‑A‑1‑1133), Abarca Montiel a i./Komisia (F‑24/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑189, II‑A‑1‑1063) a Ider
a i./Komisia (F‑25/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑195, II‑A‑1‑1099), a smerujúce k zrušeniu týchto rozsudkov
Rozhodnutie: Rozsudky Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 5. júla 2007 vo veciach Bertolete a i./Komisia (F‑26/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑199,
II‑A‑1‑1133), Abarca Montiel a i./Komisia (F‑24/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑189, II‑A‑1‑1063) a Ider a i./Komisia (F‑25/06, Zb. VS
s. I‑A‑1‑195, II‑A‑1‑1099), sa zrušujú. Žaloby, ktoré podali žalobcovia v prvom stupni, to znamená M. Bertolete a osem ďalších
zmluvných zamestnancov Komisie, S. Abarca Montiel a devätnásť ďalších zmluvných zamestnancov Komisie, B. Ider, M.‑C. Desorbay
a L. Noschese, sa zamietajú. Žalobcovia v prvom stupni a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Abstrakt
1.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Odmena – Pojem
(Služobný poriadok úradníkov, článok 62 a nasl.; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 19 a nasl., článok
92, a príloha článok 2 ods. 2)
2.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Odmena – Náhrada za zníženie odmeny zamestnancov predtým zamestnaných podľa vnútroštátneho
práva
(Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, príloha, článok 2 ods. 2)
3.      Úradníci – Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov – Rovnosť zaobchádzania – Uplatnenie na prechodný režim
1.      Vzhľadom na to, že pojem odmeny definovaný v článku 62 a nasl. služobného poriadku, ktorý sa uplatňuje na zmluvných zamestnancov
predtým zamestnaných podľa vnútroštátneho práva na základe článku 19 a nasl. podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov
v spojení s článkom 92 týchto podmienok, zahŕňa aj rodinné prídavky, povinnosť inštitúcií podľa článku 2 ods. 2 prílohy podmienok
zamestnávania zohľadniť rozdiely medzi právnou úpravou v oblasti daní, sociálneho zabezpečenia a dôchodkov členského štátu
pridelenia na jednej strane a ustanoveniami uplatniteľnými na zmluvného zamestnanca na druhej strane treba vykladať v tom
zmysle, že keď chcú tieto inštitúcie poskytnúť náhradu za zníženie odmeny pri prechode na režim zmluvného zamestnanca Spoločenstva,
musia zohľadniť všetky zložky tohto pojmu odmeny. Na tento účel sú teda povinné zohľadniť osobitosti predtým uplatniteľného
vnútroštátneho práva v oblasti daní, sociálneho zabezpečenia a dôchodkov, ktoré môžu mať vplyv na výšku tejto odmeny vo význame,
aký má tento výraz podľa služobného práva Spoločenstva, aj keď prípadné peňažné výhody vyplývajúce z týchto osobitostí nevyhnutne
nepredstavujú zložky odmeny v zmysle vnútroštátneho práva. Keď teda inštitúcie prijímajú v rámci svojej voľnej úvahy rozhodnutie
poskytnúť náhradu za zníženie odmeny, článok 2 ods. 2 prílohy podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov im ukladá povinnosť
zohľadniť pri výpočte doplatkov všetky mzdové, daňové a sociálne výhody podľa vnútroštátneho práva, na ktoré sa v uplatniteľnom
práve Spoločenstva vzťahuje pojem odmeny. Z tohto dôvodu skutočnosť, že inštitúcia zahrnula do výpočtu doplatkov priznaných
dotknutým zamestnancom rodinné prídavky v zmysle vnútroštátneho práva, ktoré sú sociálnou dávkou vyplácanou štátom a nie odmenou
platenou zamestnávateľom, predstavuje správne uplatnenie článku 2 ods. 2 prílohy podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov.
(pozri body 45 – 47)
Odkaz: Súdny dvor, 7. mája 1987, Komisia/Belgicko, 186/85, Zb. s. 2029, body 26 a 29; Súdny dvor, 7. mája 1987, Komisia/Nemecko,
189/85, Zb. s. 2061, bod 18
2.      Na účely uplatnenia zásady rovnosti zaobchádzania pri určovaní doplatkov, ktoré sa majú poskytnúť zamestnancom predtým zamestnaným
podľa vnútroštátneho práva po ich prechode na režim zmluvného zamestnanca Spoločenstva, je inštitúcia povinná porovnať tieto
situácie so zreteľom na cieľ článku 2 ods. 2 prílohy podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, ktorým je zachovať výšku
doterajšej odmeny tak, ako ju definuje služobný poriadok, teda celkovej doterajšej odmeny vrátane rodinných prídavkov, a previesť
ju na odmenu v zmysle služobného poriadku. Toto porovnanie tak so sebou vzhľadom na účel uplatniteľných ustanovení a pojem
odmeny podľa služobného práva Spoločenstva prináša povinnosť inštitúcie zohľadniť príslušnú rodinnú situáciu dotknutých osôb
a predovšetkým skutočnosť, či majú deti. Z pohľadu tak skutkového, ako aj právneho sa teda v čase prechodu na režim zmluvného
zamestnanca podľa článku 7 ods. 1 a článku 8 od. 1 Všeobecných vykonávacích ustanovení k prechodným opatreniam uplatniteľným
na zamestnancov zamestnaných Úradom pre infraštruktúru v Bruseli rodinná a mzdová situácia osoby s jedným alebo viacerými
deťmi podstatne odlišuje od situácie bezdetnej osoby, keďže táto bezdetná osoba nemá právo – ani na základe predchádzajúcej
vnútroštátnej zmluvnej úpravy, ani na základe služobného práva Spoločenstva – na rodinné prídavky na nezaopatrené deti ako
osobitnú zložku odmeny. Rozdielna rodinná a mzdová situácia týchto dvoch skupín osôb predstavuje naopak relevantné rozlišovacie
kritérium, ktoré inštitúcia so zreteľom na účel uplatniteľnej právnej úpravy nemôže legálne nezohľadniť.
(pozri body 50 a 51)
3.      Uplatnenie zásady rovnosti zaobchádzania na prechodný režim predpokladá, že inštitúcia zohľadní osobnú situáciu všetkých dotknutých
osôb v konkrétnom okamihu zmeny ich postavenia, ktorá predstavuje významnú zlomovú udalosť, ktorá môže podstatne zmeniť všetky
ich práva a povinnosti. Ak by tomu bolo inak, museli by inštitúcie Spoločenstva, aby pri takejto ad hoc zmene postavenia dotknutých osôb dodržali zásadu rovnosti zaobchádzania, zohľadniť pri prijímaní všeobecne záväzných opatrení
hypotetický vývoj osobnej situácie každej z dotknutých osôb, čo by na nich kládlo neprimeranú a neuskutočniteľnú požiadavku
porovnávacieho preskúmania budúceho vývoja. Týmto posúdením však nie je dotknutá potreba v pravidelných intervaloch overovať
osobnú situáciu dotknutých zamestnancov a v prípade potreby napraviť budúce nerovnosti medzi osobami, ktoré sa v tomto neskoršom
štádiu budú nachádzať v podobných alebo zhodných situáciách.
(pozri bod 54)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 14. februára 2007, Simões Dos Santos/ÚHVT, T‑435/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 90 a nasl.