62023CJ0409
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
zo 17. októbra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 2008/48/ES – Pôsobnosť – Zmluvy o spotrebiteľskom úvere – Výnimky – Článok 2 ods. 2 písm. f) – Zmluvy o bezúročnom úvere a bez ďalších poplatkov alebo o úvere so zanedbateľnými poplatkami – Služba spočívajúca v odloženej platbe typu ‚Kúpte teraz, zaplaťte neskôr‘ – Oneskorená platba – Úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie“
Vo veci C‑409/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) z 30. júna 2023 a doručený Súdnemu dvoru 4. júla 2023, ktorý súvisí s konaním:
Riverty GmbH, právna nástupkyňa spoločnosti Arvato Finance BV,
proti
MI,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda tretej komory C. Lycourgos, vykonávajúci funkciu predsedu štvrtej komory, sudcovia S. Rodin a O. Spineanu-Matei (spravodajkyňa),
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Riverty GmbH, právna nástupkyňa spoločnosti Arvato Finance BV, v zastúpení: I. M. A. Lintel, advocate,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a M. H. S. Gijzen, splnomocnené zástupkyne,
–
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, S. Šindelková a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a J. Simon, splnomocnení zástupcovia,
–
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, J. Schmoll a M. Winkler‑Unger, splnomocnení zástupcovia,
–
fínska vláda, v zastúpení: M. Pere, splnomocnená zástupkyňa,
–
nórska vláda, v zastúpení: K. H. Aarvik, M. I. R. Norum a M. S. Runde, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Ondrůšek a F. van Schaik, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 písm. f) a článku 3 písm. g) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Riverty GmbH, právnou nástupkyňou spoločnosti Arvato Finance BV (ďalej len „Arvato“), ktorá poskytuje služby spočívajúce v odložených platbách, a MI, spotrebiteľkou, ktorá si zvolila túto službu pri nákupe cez internet.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenia 10 a 13 smernice 2008/48 uvádzajú:
„(10)
Rozsah harmonizácie určuje vymedzenie pojmov v tejto smernici. Povinnosť členských štátov vykonávať ustanovenia tejto smernice by sa preto mala obmedziť na jej rozsah pôsobnosti určený týmto vymedzením pojmov. Touto smernicou by však nemalo byť dotknuté uplatňovanie ustanovení tejto smernice členskými štátmi v súlade s právom Spoločenstva v oblastiach, na ktoré sa jej rozsah pôsobnosti nevzťahuje. Členský štát by preto mohol zachovať alebo zaviesť vnútroštátne právne predpisy zodpovedajúce ustanoveniam tejto smernice alebo niektorým jej ustanoveniam o zmluvách o úvere mimo rozsahu pôsobnosti tejto smernice, napríklad o zmluvách o úvere, pri ktorých je čiastka nižšia ako 200 [eur] alebo vyššia ako 75000 [eur]. …
…
(13)
Táto smernica by sa nemala vzťahovať na určité druhy zmlúv o úvere, ako napr. na debetné karty odloženej platby, pri ktorých sa úver musí splatiť do troch mesiacov a platia sa len zanedbateľné poplatky.“
4
Článok 2 tejto smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na zmluvy o úvere.
2.   Táto smernica sa nevzťahuje na:
…
c)
zmluvy o úvere, pri ktorých je celková výška úveru nižšia ako 200 [eur] alebo vyššia ako 75000 [eur];
…
f)
zmluvy o úvere, podľa ktorých je úver bezúročný a bez ďalších poplatkov, a zmluvy o úvere, podľa ktorých sa úver musí splatiť do troch mesiacov a splatné sú len zanedbateľné poplatky;
…“
5
V súlade s článkom 3 uvedenej smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
c)
‚zmluva o úvere‘ je zmluva, ktorou veriteľ poskytuje alebo sľubuje poskytnúť spotrebiteľovi úver vo forme odloženej platby, pôžičky alebo inej podobnej finančnej pomoci…
…
g)
‚celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom‘ sú všetky náklady vrátane úrokov, provízií, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere a ktoré sú veriteľovi známe, okrem notárskych poplatkov; zahrnuté sú aj náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o úvere, a to najmä poistné, ak spotrebiteľ musí navyše uzavrieť zmluvu o poskytnutí služieb, aby získal úver alebo aby ho získal za ponúkaných podmienok;
…
i)
‚ročná percentuálna miera nákladov‘ sú celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom, vyjadrené ako percento ročne z celkovej výšky úveru, prípadne vrátane nákladov v súlade s článkom 19 ods. 2;
…“
6
Podľa článku 5 tej istej smernice, nazvaného „Informácie pred uzavretím zmluvy“:
„1.   V dostatočnom predstihu pred tým, ako sa spotrebiteľ zaviaže akoukoľvek zmluvou o úvere alebo ponukou, veriteľ a prípadne sprostredkovateľ úveru poskytnú spotrebiteľovi na základe podmienok úveru ponúkaných veriteľom, prípadne preferencií spotrebiteľa a informácií, ktoré spotrebiteľ poskytol, informácie potrebné na porovnanie rôznych ponúk, aby sa mohol s dobrou znalosťou veci rozhodnúť, či zmluvu o úvere uzavrie. Tieto informácie sa písomne alebo na inom trvalom nosiči poskytnú prostredníctvom tlačiva pre štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere uvedeného v prílohe II. …
Tieto informácie sa týkajú:
…
g)
ročnej percentuálnej miery nákladov a celkovej čiastky, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť…
…
l)
úrokovej sadzby uplatniteľnej v prípade oneskorených platieb a spôsobu jej úpravy a prípadne poplatkov v prípade neplnenia zmluvy;
…“
7
Článok 10 smernice 2008/48, nazvaný „Informácie, ktoré má obsahovať zmluva o úvere“, v odseku 2 stanovuje:
„Zmluva o úvere zrozumiteľne a stručne uvádza:
…
g)
ročnú percentuálnu mieru nákladov a celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť…
…
l)
úrokovú sadzbu pre prípad oneskorených platieb platnú v čase uzavretia zmluvy o úvere a spôsob jej úpravy a prípadne poplatky v prípade neplnenia zmluvy;
…“
8
Podľa článku 19 tejto smernice s názvom „Výpočet ročnej percentuálnej miery nákladov“:
„1.   Ročná percentuálna miera nákladov, ktorá sa na ročnom základe rovná aktuálnej hodnote všetkých záväzkov (čerpania, splátky a poplatky), budúcich alebo súčasných, na ktorých sa dohodli veriteľ a spotrebiteľ, sa vypočíta na základe matematického vzorca uvedeného v prílohe I časti I.
2.   Na účel výpočtu ročnej percentuálnej miery nákladov sa určia celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom s výnimkou poplatkov, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť za nedodržanie akýchkoľvek záväzkov ustanovených v zmluve o úvere, a iných poplatkov okrem kúpnej ceny, ktorú je povinný zaplatiť za kúpu tovaru alebo služieb bez ohľadu na to, či sa transakcia vykoná v hotovosti, alebo na úver.
Náklady na vedenie účtu, na ktorom sa zaznamenávajú platobné transakcie a čerpanie, náklady na používanie platobných prostriedkov na platobné transakcie a čerpanie a ostatné náklady na platobné transakcie sa zahrnú do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom, pokiaľ otvorenie účtu nie je dobrovoľné a náklady na účet neboli zrozumiteľne a samostatne uvedené v zmluve o úvere alebo v akejkoľvek inej zmluve uzavretej so spotrebiteľom.
3.   Pri výpočte ročnej percentuálnej miery nákladov sa vychádza z predpokladu, že zmluva o úvere zostane platná dohodnutý čas a že veriteľ a spotrebiteľ si budú plniť svoje povinnosti za podmienok a v lehotách ustanovených v zmluve o úvere.
…“
9
Článok 22 uvedenej smernice s názvom „Harmonizácia a záväzný charakter tejto smernice“ v odseku 3 stanovuje:
„Členské štáty ďalej zabezpečia, aby sa ustanovenia, ktoré prijmú na vykonávanie tejto smernice, nedali obísť osobitnou formuláciou zmlúv, a najmä tým, že sa čerpanie finančných prostriedkov alebo zmluvy o úvere, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, zahrnú do zmlúv o úvere, ktorých povaha alebo účel by umožnili vyhnúť sa jej uplatňovaniu.“
10
Príloha II k tej istej smernici je nazvaná „Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere“. Táto príloha stanovuje viacero informácií, ktoré sa majú poskytnúť spotrebiteľovi, akými sú najmä totožnosť a kontaktné údaje veriteľa alebo sprostredkovateľa úveru, hlavné charakteristiky úverového produktu, ako aj náklady spojené s úverom a súvisiace náklady. V rámci tohto posledného bodu sú uvedené náklady, ktoré má spotrebiteľ uhradiť v prípade oneskorených splátok.
Holandské právo
11
Burgerlijk Wetboek (Občiansky zákonník) v článku 57 ods. 1 písm. g) a článku 57 ods. 2 knihy 7 stanovuje:
„1.   Na účely tejto hlavy sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
g)
‚celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom‘: všetky náklady vrátane úrokov, provízií, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere a ktoré sú veriteľovi známe, okrem notárskych poplatkov;…
…
2.   Celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom uvedené v odseku 1 písm. g) zahŕňajú aj náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o úvere, najmä poistné, ak je uzavretie zmluvy o poskytnutí služieb povinné na získanie samotného úveru alebo podľa obchodných podmienok.“
12
Podľa článku 58 ods. 2 písm. e) knihy 7 tohto zákonníka:
„…
2.   Táto hlava sa nevzťahuje na:
…
e)
zmluvy o úvere, podľa ktorých je úver bezúročný a bez ďalších poplatkov, a zmluvy o úvere, podľa ktorých sa úver musí splatiť do troch mesiacov a splatné sú len zanedbateľné poplatky;…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
13
Riverty je právnou nástupkyňou spoločnosti Arvato, ktorá pôsobila pod názvom AfterPay. AfterPay bola poskytovateľom rovnomennej služby spočívajúcej v odložených platbách ponúkanej pri online nákupoch, za protihodnotu vo výške 1 eura.
14
Podľa všeobecných platobných podmienok uplatňovaných spoločnosťou Arvato voľba platby prostredníctvom tejto služby znamenala, že po prijatí žiadosti o využitie uvedenej služby obchodník prevedie na spoločnosť AfterPay práva týkajúce sa sumy, ktorú mal zákazník zaplatiť na základe objednávky urobenej online. Tento zákazník mohol vykonať platbu v plnej výške len spoločnosti AfterPay a na tieto účely dostal faktúru na dlžnú sumu oddelene od doručenia tejto objednávky. Platba sa mala uskutočniť do štrnástich dní odo dňa vystavenia faktúry, pokiaľ nebola písomne dohodnutá iná lehota.
15
V prípade nezaplatenia v stanovenej lehote bola dlžná suma splatná okamžite bez toho, aby bolo potrebné zaslať uvedenému zákazníkovi dodatočnú výzvu. V tomto prípade si Arvato vyhradila právo účtovať administratívne poplatky, ktorých výška sa zvyšovala pri každej výzve na zaplatenie, zákonné mesačné úroky z dlžnej sumy a všetky primerané náklady, ktoré jej vznikli pri domáhaní sa úhrady súdnou alebo mimosúdnou cestou. Minimálna suma fakturovaná ako náklady na mimosúdne vymáhanie bola 40 eur.
16
Dňa 27. februára 2019 alebo krátko pred týmto dátumom MI kúpila ako spotrebiteľka tri výrobky na internetovom obchode za celkovú sumu 37,97 eura (ďalej len „nákupná cena výrobkov“). Pri tejto príležitosti si vybrala ako spôsob platby službu AfterPay.
17
V ten istý deň Arvato zaslala na e‑mailovú adresu, ktorú poskytla táto spotrebiteľka, súhrn platieb na sumu 38,97 eura, ktorá pozostávala z kúpnej ceny výrobkov a platobnej provízie vo výške 1 eura, pričom lehota splatnosti bola stanovená na 13. marca 2019. Uviedla tiež, že nezaplatenie v tejto lehote má za následok zvýšenie dlžnej sumy o 40 eur z titulu nákladov na mimosúdne vymáhanie v súlade s holandskou právnou úpravou uplatniteľnou v danej oblasti.
18
Od 15. marca do 6. decembra 2019 Arvato zaslala uvedenej spotrebiteľke e‑mailom šesť platobných upomienok. Tieto e‑maily uvádzali povinnosť zaplatiť kúpnu cenu výrobkov a špecifikovali administratívne náklady vzniknuté v dôsledku nesplnenia tejto povinnosti najprv vo výške 9,50 eura a následne vo výške 12,50 eura. V poslednom e‑maile zaslanom 6. decembra 2019 Arvato žiadala od tejto spotrebiteľky zaplatenie kúpnej ceny výrobkov v lehote pätnástich dní od doručenia posledného uvedeného e‑mailu, inak jej bude fakturovaná dodatočná suma vo výške 40 eur z titulu nákladov na vymáhanie v prípade nezaplatenia.
19
Arvato podala na Kantonrechter te Arnhem (Obvodný súd Arnhem, Holandsko) žalobu, ktorou sa domáhala, aby bola MI uložená povinnosť zaplatiť sumu 80,20 eura zvýšenú o zákonné úroky vypočítané zo sumy 38,97 eura od 9. októbra 2020. Následne Arvato znížila takto požadovanú sumu, keďže táto spoločnosť sa vzdala svojej odmeny vo výške 1 eura.
20
Kantonrechter te Arnhem (Obvodný súd Arnhem) sa v súlade s vnútroštátnym právom obrátil s viacerými „prejudiciálnymi otázkami“ na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) – súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Medzi tieto otázky patrí aj otázka, či úroky z omeškania, t. j. iné úroky ako úroky z odmeny za poskytnutie úveru, a náklady na mimosúdne vymáhanie, ktoré má spotrebiteľ zaplatiť v prípade neplnenia zmluvy o úvere, patria medzi náklady spojené s úverom, alebo či je potrebné zohľadniť tieto úroky a iné poplatky pri posúdení, či je dotknutá zmluva o úvere zmluvou „bezúročnou a bez ďalších poplatkov“ alebo zmluvou, podľa ktorej sú „splatné… len zanedbateľné poplatky“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, alebo tiež či treba v rámci skúmania uvedených otázok zohľadniť zákonnú alebo zmluvnú povahu týchto úrokov a iných poplatkov, ako aj ich výšku s prihliadnutím na zákonné sadzobníky.
21
Vnútroštátny súd tvrdí, že pojem „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ uvedený v článku 3 písm. g) smernice 2008/48 bol prebratý do holandského práva „čo možno najdoslovnejšie“ v článku 57 ods. 1 písm. g) a článku 57 ods. 2 knihy 7 Občianskeho zákonníka. Podľa tohto súdu článok 58 ods. 2 písm. e) knihy 7 tohto zákonníka preberá znenie článku 2 ods. 2 písm. f) tejto smernice, ktoré sa týka vylúčenia zmlúv o úvere, ktorý je „bezúročný a bez ďalších poplatkov“, ako aj zmlúv, „podľa ktorých sa úver musí splatiť do troch mesiacov a splatné sú len zanedbateľné poplatky“ v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia.
22
V odpovedi na časť otázok, ktoré mu položil Kantonrechter te Arnhem (Obvodný súd Arnhem), sa vnútroštátny súd domnieva, že zmluva, v rámci ktorej je dohodnutá lehota splatnosti, predstavuje zmluvu o úvere, ak spĺňa podmienky stanovené vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na účely takejto kvalifikácie, a že pojem „iné náklady“ v zmysle článku 58 ods. 2 písm. e) knihy 7 Občianskeho zákonníka sa musí chápať „v spojení“ s pojmom „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ v zmysle § 57 ods. 1 písm. g) knihy 7 tohto zákonníka.
23
Vnútroštátny súd sa však domnieva, že ani smernica 2008/48, ani judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa tejto smernice neumožňujú odpovedať na otázku, či sa úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie majú považovať za náklady spojené s úverom a či sa majú zohľadniť pri určení, či dotknutá zmluva predstavuje zmluvu o úvere, podľa ktorej je úver „bezúročný a bez ďalších poplatkov“ alebo zmluvu o úvere, podľa ktorej sú „splatné… len zanedbateľné poplatky“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) tejto smernice.
24
Pokiaľ ide v prvom rade o vnútroštátny právny rámec, tento súd v tejto súvislosti spresňuje, že úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, o ktoré ide vo veci samej, odkazujú na úroky a náklady vynaložené veriteľom na účely získania mimosúdneho splatenia jeho pohľadávky. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že ak je dlžníkom fyzická osoba, ktorá koná s cieľom, ktorý nesúvisí s jej obchodnou alebo podnikateľskou činnosťou, Občiansky zákonník stanovuje, že požadovaná náhrada nákladov na mimosúdne vymáhanie zodpovedá percentuálnemu podielu hlavného dlhu a nemôže byť nižšia než 40 eur a vyššia než 6775 eur.
25
Z tohto návrhu tiež vyplýva, že v oblasti zmlúv o úvere, ktoré patria do pôsobnosti smernice 2008/48, holandská právna úprava zakazuje veriteľovi požadovať odmenu za poskytnutie úveru, ktorá je vyššia ako maximálna zákonom povolená odmena, a že táto maximálna odmena zahŕňa úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, v dôsledku čoho sa veriteľ nemôže domáhať náhrady nákladov na mimosúdne vymáhanie, ktorej dôsledkom zvýšenie odmeny za poskytnutie úveru presahuje rámec povolenej maximálnej sumy.
26
Pokiaľ ide v druhom rade o relevantné ustanovenia smernice 2008/48, vnútroštátny súd zo znenia článku 5 ods. 1 písm. l) v spojení s článkom 10 ods. 2 písm. l) a prílohou II k tejto smernici vyvodzuje, že náklady, ktoré sa majú zaplatiť v prípade oneskorenej platby, do ktorých patria úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie požadované v prejednávanej veci, musia byť zahrnuté do „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ uvedených v článku 3 písm. g) uvedenej smernice.
27
Vnútroštátny súd dodáva, že hoci z článku 19 ods. 3 tej istej smernice vyplýva, že náklady, ktoré sa majú zaplatiť v prípade neplnenia zmluvného záväzku, sa nezohľadňujú pri výpočte ročnej percentuálnej miery nákladov (RPMN), neznamená to, že tieto náklady by nemohli patriť do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom.
28
Vnútroštátny súd však spresňuje, že je tiež možné domnievať sa, že uvedené náklady môžu byť zahrnuté do „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ len vtedy, ak podmienky poskytnutia úveru a iné okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy umožňujú predpokladať, že splatnosť tých istých nákladov je súčasťou obchodného modelu veriteľa.
29
Pokiaľ ide o výnimku stanovenú v článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, tento súd tvrdí, že by mohla byť zbavená svojej podstaty, ak by sa rozhodlo, že úroky a ďalšie poplatky stanovené v tomto ustanovení musia zahŕňať úroky a náklady na mimosúdne vymáhanie splatné podľa zákona v prípade nezaplatenia.
30
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Sú úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie súčasťou celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom v zmysle článku 3 písm. g) smernice [2008/48] a majú sa zohľadniť pri určení, či ide o zmluvu o úvere, podľa ktorej je úver ‚bezúročný a bez ďalších poplatkov‘, alebo o zmluvu o úvere, podľa ktorej sú ‚splatné… len zanedbateľné poplatky‘ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) tejto smernice?
2.
Má skutočnosť, že úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie sú splatné zo zákona alebo zo zmluvy, vplyv na odpoveď na prvú otázku? Ak ustanovenie zmluvy stanovuje úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, má na odpoveď na prvú otázku vplyv skutočnosť, že sú vyššie než tie, ktoré by boli splatné podľa zákona, ak by takéto ustanovenie neexistovalo?“
O prejudiciálnych otázkach
Úvodné pripomienky
31
Na úvod treba poznamenať, že z pripomienok holandskej vlády vyplýva, že smernica 2008/48 sa podľa holandského vnútroštátneho práva uplatňuje na zmluvy o úvere, pri ktorých je celková výška úveru nižšia než 200 eur.
32
Treba tiež konštatovať, že na zodpovedanie otázok položených vnútroštátnym súdom je potrebné preskúmať dva aspekty. Prvý sa v podstate týka výkladu pojmov „úrok“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, ako aj otázky, či zákonný alebo zmluvný pôvod úrokov z omeškania a nákladov na mimosúdne vymáhanie, ktoré požaduje veriteľ v prípade nesplnenia platobnej povinnosti, ktorá vyplýva spotrebiteľovi na základe zmluvy o úvere, a prípadne ich výška, predstavujú užitočné kritériá na účely tohto výkladu. Druhý aspekt sa týka výkladu pojmu „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“, uvedeného v článku 3 písm. g) tejto smernice.
33
Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vnútroštátny súd spája pojem „ďalšie poplatky“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 s pojmom „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) tejto smernice, pričom sa pýta, či sa na úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie vzťahuje jeden alebo druhý pojem.
34
Vzhľadom na to článok 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 pomáha vymedziť pôsobnosť tejto smernice a môže prípadne urobiť nepotrebnou odpoveď na otázku, či úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie spadajú pod pojem „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) uvedenej smernice.
35
V dôsledku toho treba najskôr vyložiť článok 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 a preskúmať relevantnosť zákonnej alebo zmluvnej povahy úrokov a poplatkov v prípade neplnenia zmluvy, prípadne ich výšky na účely tohto výkladu, a až potom prípadne preskúmať rozsah pojmu „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) tejto smernice.
O druhej časti prvej otázky a o druhej otázke
36
Druhou časťou prvej otázky a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne a v prvom rade, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 vykladať v tom zmysle, že úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, ktoré má spotrebiteľ zaplatiť v prípade omeškania alebo nesplnenia platobnej povinnosti, ktorá mu vyplýva zo zmluvy o úvere, spadajú pod pojmy „úrok“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle tohto ustanovenia. Tento súd sa tiež pýta, či zákonný alebo zmluvný pôvod týchto úrokov a ďalších poplatkov a skutočnosť, že uvedené úroky a ďalšie poplatky zmluvného pôvodu by prípadne boli vyššie ako to, čo by bolo splatné podľa zákona, sú relevantnými skutočnosťami na účely tohto výkladu.
37
V tejto súvislosti treba spresniť, že úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, o ktoré ide vo veci samej, predstavujú, ako spresňuje vnútroštátny súd, úroky a poplatky v prípade neplnenia zmluvy.
38
Podľa článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 sú zmluvy o úvere, podľa ktorých je úver „bezúročný a bez ďalších poplatkov“, a zmluvy o úvere, „podľa ktorých sa úver musí splatiť do troch mesiacov a splatné sú len zanedbateľné poplatky“, vylúčené z pôsobnosti tejto smernice.
39
Na účely výkladu tohto ustanovenia, a najmä pojmov „úrok“ a „ďalšie poplatky“, ktoré sú v ňom uvedené, treba v súlade s ustálenou judikatúrou zohľadniť nielen znenie uvedeného ustanovenia, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel, ktorý sleduje akt, ktorého je súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. januára 2024, Inditex, C‑361/22, EU:C:2024:17, bod 43 a citovanú judikatúru).
40
Pokiaľ ide v prvom rade o znenie článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, treba poznamenať, že toto ustanovenie len odkazuje na „úroky“ a „ďalšie poplatky“ bez toho, aby definovalo tieto pojmy a odkazovalo na iné pojmy použité aj v kontexte tejto smernice, najmä na pojmy „poplatky v prípade neplnenia zmluvy“, „náklady v prípade oneskorenej platby“, „náklady“, „poplatky“ alebo „dane“.
41
Pojem „úroky“ v jeho doslovnom zmysle označuje tak úroky, ktoré sú nahromadené alebo splatné z vloženého alebo požičaného kapitálu, ako aj kompenzačné úroky alebo úroky z omeškania, a má tak viacero možných významov.
42
Pojem „ďalšie poplatky“ tiež predstavuje všeobecný pojem, ktorý môže zahŕňať viacero kategórií výdavkov, takže tento pojem má rôzny obsah v závislosti od kontextu, v ktorom sa používa.
43
Porovnanie rôznych jazykových verzií článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 však poskytuje niekoľko indícií týkajúcich sa výkladu pojmov „úroky“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle tohto ustanovenia. Medzi tieto verzie patria najmä tie, ktoré stručnejšie odkazujú len na neexistenciu úrokov alebo iných poplatkov, ako napríklad nemecká („zins‑ und gebührenfreie Kreditverträge“), grécka („symvaseis pistosis oi opoies einai atokes kai choris alles epivarynseis“), francúzska („contrats de crédit sans intérêt et sans autres frais“) alebo holandská („kredietovereenkomsten zonder rente en andere kosten“). V iných jazykových verziách, najmä v španielskej jazykovej verzii („los contratos de crédito concedidos libres de intereses y sin ningún otro tipo de gastos“), anglickej („where the credit is granted free of interest and without any other charges“), v chorvátskom jazyku („ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada“), v talianskom jazyku („contratti di credito che non prevedono il pagamento di interessi o altre spese“) alebo v rumunskom jazyku („contractele de credit în baza cărora creditul este acordat fără dobândă și fără alte costuri“) sa výslovne odkazuje na skutočnosť, že úver sa poskytuje bez toho, aby boli stanovené úroky alebo ďalšie poplatky.
44
Zo znenia týchto iných verzií výslovne vyplýva, že uplatniteľnosť článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 sa musí preskúmať s prihliadnutím na úroky a ďalšie poplatky stanovené v čase uzavretia zmluvy o úvere. Neplnenie platobnej povinnosti spotrebiteľom a trvanie takéhoto prípadného neplnenia je však v zásade v tomto okamihu nepredvídateľné. Úroky a poplatky v prípade neplnenia zmluvy preto nie sú súčasťou „úrokov“ a „ďalších poplatkov“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, a to bez ohľadu na to, či sú uplatnenie a výška týchto úrokov a poplatkov stanovené zákonom alebo dohodnuté v zmluve o úvere.
45
Tento výklad je podporený kontextom, do ktorého patrí toto ustanovenie, ako aj cieľmi sledovanými smernicou 2008/48.
46
Pokiaľ ide v druhom rade o kontext, do ktorého patrí uvedené ustanovenie, treba poznamenať, že v súlade s článkom 19 ods. 2 a 3 smernice 2008/48 sú poplatky v prípade neplnenia zmluvy vylúčené z výpočtu RPMN, keďže tento výpočet spočíva na predpoklade, že zmluva o úvere zostane platná počas dohodnutého obdobia a že veriteľ, ako aj spotrebiteľ si budú plniť svoje záväzky za podmienok a v lehotách stanovených v tejto zmluve. Preto je potrebné vychádzať z tohto predpokladu pri výklade článku 2 ods. 2 písm. f) tejto smernice.
47
V treťom rade výklad uvedený v bode 44 tohto rozsudku zodpovedá účelu článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, ktorým je – podobne ako ostatné ustanovenia tohto článku – vymedziť pôsobnosť tejto smernice. Ak by sa však úroky a poplatky v prípade neplnenia zmluvy mali zohľadniť na účely určenia, či zmluva patrí do pôsobnosti uvedenej smernice, toto ustanovenie by bolo do veľkej miery zbavené svojej podstaty a potrebného účinku, pretože by sa uplatňovalo len vo veľmi nepravdepodobných prípadoch, keď omeškanie alebo nezaplatenie nepredstavujú pre dlžníka žiadny právny následok, a to ani uloženie úrokov z omeškania, ani ďalšie poplatky z dôvodu nesplnenia platobnej povinnosti.
48
V prejednávanej veci sa Arvato domáha zaplatenia kúpnej ceny výrobkov vo výške 37,97 eura zvýšenej o zákonné úroky od 9. októbra 2024 a nákladov na mimosúdne vymáhanie vyplývajúcich zo zákona vo výške 40 eur, čo je spodná hranica rozpätia stanoveného holandskou právnou úpravou. Na takéto úroky a poplatky sa v zásade nevzťahujú pojmy „úrok“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48, a preto ich nemožno zohľadniť na účely určenia, či dotknutá zmluva o úvere patrí do pôsobnosti tejto smernice.
49
Vnútroštátny súd a holandská vláda však tvrdia, že nemožno vylúčiť, že okolnosti súvisiace s uzatvorením dotknutej zmluvy umožňujú predpokladať, že splatnosť poplatkov v prípade neplnenia zmluvy je súčasťou obchodného modelu veriteľa, keďže tieto náklady by sa mali zohľadniť pri skúmaní uplatniteľnosti článku 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48.
50
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 22 ods. 3 smernice 2008/48 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby sa ustanovenia, ktoré prijmú na vykonávanie tejto smernice, nedali obísť osobitnou formuláciou zmlúv (rozsudok z 11. septembra 2019, Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, bod 30).
51
Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či sa veriteľ v skutočnosti nesnaží obísť povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 2008/48, tým, že od uzavretia zmluvy o úvere očakáva nesplnenie platobnej povinnosti spotrebiteľom s cieľom získať ekonomickú výhodu zo splatnosti úrokov a poplatkov prípade neplnenia zmluvy. Na tieto účely má tento súd preskúmať všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením dotknutej zmluvy a ďalšie relevantné skutočnosti, ako najmä zákonný alebo zmluvný pôvod úrokov a poplatkov v prípade neplnenia zmluvy, lehoty, v ktorých sa tieto úroky a náklady stanú splatnými, ako aj výšku uvedených úrokov a nákladov.
52
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú časť prvej otázky a na druhú otázku odpovedať tak, že článok 2 ods. 2 písm. f) smernice 2008/48 sa má vykladať v tom zmysle, že s výnimkou prípadov, v ktorých veriteľ od uzavretia zmluvy o úvere predvída nesplnenie platobnej povinnosti spotrebiteľom s cieľom získať ekonomickú výhodu, úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, ktoré má spotrebiteľ zaplatiť v prípade omeškania alebo nesplnenia si svojej platobnej povinnosti, ktorá mu vyplýva zo zmluvy o úvere, nepatria pod pojmy „úrok“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle tohto ustanovenia, a to v zásade nezávisle od skutočnosti, že tieto úroky a ďalšie poplatky majú pôvod v zákone alebo v zmluve, ako aj od skutočnosti, že uvedené úroky a ďalšie poplatky zmluvného pôvodu sú prípadne vyššie než tie, ktoré by boli splatné podľa zákona.
O prvej časti prvej otázky
53
Vzhľadom na odpoveď na prvú časť prvej otázky nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O trovách
54
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
Článok 2 ods. 2 písm. f) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS
sa má vykladať v tom zmysle, že:
s výnimkou prípadov, v ktorých veriteľ od uzavretia zmluvy o úvere predvída nesplnenie platobnej povinnosti spotrebiteľom s cieľom získať ekonomickú výhodu, úroky z omeškania a náklady na mimosúdne vymáhanie, ktoré má spotrebiteľ zaplatiť v prípade omeškania alebo nesplnenia si svojej platobnej povinnosti, ktorá mu vyplýva zo zmluvy o úvere, nepatria pod pojmy „úrok“ a „ďalšie poplatky“ v zmysle tohto ustanovenia, a to v zásade nezávisle od skutočnosti, že tieto úroky a ďalšie poplatky majú pôvod v zákone alebo v zmluve, ako aj od skutočnosti, že uvedené úroky a ďalšie poplatky zmluvného pôvodu sú prípadne vyššie než tie, ktoré by boli splatné podľa zákona.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.