62023CJ0351_RES
Vec C‑351/23
GR REAL s. r. o.
proti
POaRT
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Krajský súd v Prešove)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. júna 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13/EHS – Článok 6 ods. 1 – Článok 7 ods. 1 – Zmluva o spotrebiteľskom úvere – Zmluva zabezpečená záložným právom k nehnuteľnosti predstavujúcej rodinné obydlie spotrebiteľa – Predčasná splatnosť – Mimosúdna dražba tejto nehnuteľnosti – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca uskutočnenie tejto dražby bez predchádzajúceho overenia dotknutej pohľadávky súdom – Dôvody neplatnosti uvedenej dražby, medzi ktoré nepatrí existencia nekalých zmluvných podmienok – Účinnosť ochrany priznanej spotrebiteľom – Články 7 a 47 Charty základných práv Európskej únie“
Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Pôsobnosť – Súdne konanie o návrhu na vypratanie rodinného obydlia spotrebiteľa, začaté na návrh spoločnosti, ktorej bol udelený príklep v dražbe tejto nehnuteľnosti, vydraženej v rámci mimosúdneho núteného výkonu hypotekárneho záložného práva zriadeného k tejto nehnuteľnosti so súhlasom tohto spotrebiteľa – Vzájomná žaloba podaná spotrebiteľom v rámci tohto konania a smerujúca k spochybneniu zákonnosti prevodu vlastníckeho práva k uvedenému rodinnému obydliu – Zahrnutie – Podmienky
(Smernica Rady 93/13, článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1)
(pozri body 63 – 74, 77, 79 – 83, bod 1 výroku)
Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Prostriedky na zabránenie ďalšiemu uplatňovaniu nekalých zmluvných podmienok – Vnútroštátna právna úprava, ktorá umožňuje pokračovať v mimosúdnom nútenom výkone hypotekárneho záložného práva zriadeného so súhlasom spotrebiteľa k jeho rodinnému obydliu, napriek tomu, že pred súdom prebieha konanie o návrhu na nariadenie neodkladného opatrenia, a tomu, že existujú navzájom sa zhodujúce nepriame dôkazy o prípadnej existencii potenciálne nekalej podmienky v zmluve, na ktorej je tento výkon založený – Vnútroštátna právna úprava, ktorá neumožňuje domáhať sa súdnou cestou určenia neplatnosti toho istého výkonu z dôvodu existencie nekalých podmienok v tejto zmluve – Neprípustnosť
(Smernica Rady 93/13, článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1)
(pozri body 88 – 105, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Rozhodujúc o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Krajský súd v Prešove (Slovensko) v rámci sporu medzi dvoma spotrebiteľmi a vydražiteľom rodinného obydlia týchto spotrebiteľov, týkajúcom sa jednak vypratania uvedeného obydlia dotknutých spotrebiteľov v nadväznosti na nadobudnutie tohto obydlia vydražiteľom, a jednak vzájomnej žaloby, ktorou uvedení spotrebitelia napadli zákonnosť prevodu vlastníckeho práva k tejto nehnuteľnosti, Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore rozhodol o ochrane, ktorú spotrebiteľom poskytuje smernica 93/13 (
1
) v spojení so základnými právami na obydlie a účinnú súdnu ochranu (
2
). Súdny dvor tiež preskúmal podmienky, za ktorých by mal pokračovať už začatý mimosúdny postup núteného výkonu hypotekárneho záložného práva tak, aby boli dodržané tieto základné práva, ako aj požiadavky stanovené smernicou 93/13.
Dňa 7. apríla 2011 uzavreli PO a RT, žalovaní, so slovenskou úverovou inštitúciou (ďalej len „banka“) zmluvu o úvere na sumu 63000 eur, splatnom v mesačných splátkach. Termín konečnej splatnosti tohto úveru bol stanovený na 20. januára 2030. Ustanovenie uvedené vo všeobecných obchodných podmienkach uplatňovaných bankou stanovovalo predčasnú splatnosť tohto úveru v prípade oneskorenej platby. V zmluve o úvere bolo stanovené hypotekárne záložné právo, zriadené k rodinnému obydliu žalovaných.
V dôsledku toho, že žalovaní sa omeškali pri splácaní mesačných splátok, banka 3. novembra 2016 vyhlásila predčasnú splatnosť úveru a vyzvala žalovaných, aby uhradili celú zostávajúcu sumu dlžnú na základe tejto zmluvy. Podala tiež návrh na nútený výkon hypotekárneho záložného práva prostredníctvom mimosúdnej dražby dotknutej nehnuteľnosti.
Dňa 21. apríla 2017 žalovaní podali na Okresný súd Prešov (Slovensko) žalobu, ktorou sa domáhali, aby sa banke uložila povinnosť zdržať sa výkonu tohto záložného práva a aby sa neodkladným opatrením nariadilo prerušenie výkonu tohto záložného práva až do právoplatného skončenia konania vo veci samej.
Dňa 25. apríla 2017 sa uskutočnilo prvé kolo dražby, pričom sa v dražbe nikto neprihlásil.
Uznesením z 26. mája 2017 Okresný súd Prešov zamietol návrh žalovaných na nariadenie neodkladného opatrenia. Títo žalovaní podali proti tomuto uzneseniu odvolanie na Krajský súd v Prešove. Dňa 18. júla 2017, predtým, než tento súd mohol vydať svoje rozhodnutie, nadobudla dotknutú nehnuteľnosť na druhom kole dražby žalobkyňa GR REAL, spoločnosť pôsobiaca najmä v odvetví úverov a správy a údržby nehnuteľností. K tomuto vydraženiu došlo napriek tomu, že PO namietal proti výkonu predmetného hypotekárneho záložného práva z dôvodu, že prebiehalo súdne konanie, ktorého cieľom bolo zabrániť tomuto výkonu, a že tak licitátor, ako aj vydražiteľ boli informovaní o tom, že prebieha súdne konanie, v rámci ktorého bol tento nútený výkon spochybnený.
Krajský súd v Prešove 9. augusta 2017 zrušil uznesenie z 26. mája 2017 a nariadil nové preskúmanie návrhu žalovaných na nariadenie neodkladného opatrenia, a to najmä z toho dôvodu, že Okresný súd Prešov mal preskúmať námietky žalovaných týkajúce sa neexistencie dohody o zmluvnej podmienke týkajúcej sa predčasnej splatnosti.
Dňa 19. decembra 2017 žalovaní vzali späť žalobu podanú 21. apríla 2017 z toho dôvodu, že predmetná nehnuteľnosť už bola vydražená. Okresný súd Prešov preto 11. januára 2018 zastavil konanie.
Po tom, čo žalovaní odmietli vypratať dotknutú nehnuteľnosť, pretože táto nehnuteľnosť bola jediným obydlím, ktoré mali k dispozícii a ktoré obývali so svojimi deťmi, vrátane dvoch maloletých, žalobkyňa podala na Okresný súd Prešov žalobu o vypratanie nehnuteľnosti. Okresný súd Prešov túto žalobu zamietol a toto rozhodnutie Krajský súd v Prešove potvrdil v odvolacom konaní.
Najvyšší súd Slovenskej republiky uznesením z 8. apríla 2021 zrušil rozhodnutia týchto dvoch súdov a vrátil vec Okresnému súdu Prešov na ďalšie konanie, aby tento súd preskúmal vlastnícke právo žalobkyne. Okresný súd Prešov vyhovel žalobe žalobkyne a uložil žalovaným povinnosť vypratať predmetnú nehnuteľnosť, pričom zamietol návrh žalovaných, ktorým napádali zákonnosť dražby tejto nehnuteľnosti.
Tak žalobkyňa, ako aj žalovaní podali proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Krajský súd v Prešove, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Pred Krajským súdom v Prešove žalovaní vo veci samej tvrdia, že boli porušené ich spotrebiteľské práva a ich právo na obydlie.
Na jednej strane predkladajúci vnútroštátny súd vyjadril pochybnosti, pokiaľ ide o súlad zmluvnej podmienky o predčasnej splatnosti predmetnej zmluvy o úvere s požiadavkou transparentnosti, keďže táto podmienka bola uvedená vo všeobecných obchodných podmienkach banky, ale žalovaní s ňou neboli oboznámení. Na druhej strane sa tento súd pýta, či podľa smernice 93/13 spoločnosť, ktorá vydražila nehnuteľnosť v rámci mimosúdnej dražby, a bola informovaná o existencii prebiehajúceho súdneho konania týkajúceho sa platnosti zmluvnej podmienky, na ktorej bola táto dražba založená, požíva absolútnu ochranu, alebo či táto ochrana môže byť obmedzená najmä vzhľadom na aktívne konanie dotknutých spotrebiteľov s cieľom chrániť sa pred týmto núteným výkonom tým, že sa odvolali na nekalú povahu uvedenej zmluvnej podmienky, a na pochybnosti týkajúce sa dobrej viery tejto spoločnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor preskúmal, či súdne konanie, o ktoré ide vo veci samej, patrí do pôsobnosti smernice 93/13 (
3
).
Súdny dvor pripomenul, že na účely určenia, či sa smernice 93/13 možno účinne dovolávať v konaní pred vnútroštátnym súdom, treba preskúmať predmet tohto konania a osobitosti sporu, ktorého sa týka, ako aj existenciu navzájom sa zhodujúcich nepriamych dôkazov, pokiaľ ide o prípadnú prítomnosť potenciálne nekalej podmienky v zmluve o hypotekárnom úvere, ktorá bola predmetom takéhoto konania.
Pokiaľ ide po prvé o predmet konania, Súdny dvor pripomenul svoju judikatúru, podľa ktorej sa smernice 93/13 v zásade nemožno účinne dovolávať v spore, ktorý sa týka ochrany vecných práv k majetku, ktoré predajca alebo dodávateľ nadobudol zákonným spôsobom na základe predaja príklepom. (
4
) Súdny dvor tiež rozhodol, že v situácii, v ktorej sa postup výkonu hypotekárneho záložného práva, ktorý viedol k prevodu vlastníckeho práva, skončil, a vlastnícke práva k tejto nehnuteľnosti boli prevedené na tretiu osobu, vnútroštátne súdy nemôžu vykonať preskúmanie nekalej povahy zmluvných podmienok, ktoré by viedlo k zrušeniu aktov o prevode vlastníctva bez spochybnenia zákonnosti tohto prevodu. (
5
) V tomto kontexte Súdny dvor spresnil, že predmety žalôb, o ktoré ide vo veci samej, sa odlišujú od tých, o ktoré išlo v jeho vyššie uvedenej judikatúre. Spor vo veci samej sa totiž vyznačuje tou osobitosťou, že predkladajúci vnútroštátny súd rozhoduje jednak o žalobe o vypratanie rodinného obydlia žalovaných, ktorú podala žalobkyňa v rámci výkonu svojho vlastníckeho práva nadobudnutého mimosúdnou dražbou tohto obydlia, a jednak o vzájomnej žalobe, ktorou žalovaní spochybňujú zákonnosť prevodu vlastníckeho práva k tejto nehnuteľnosti na žalobkyňu z toho dôvodu, že podmienky, za ktorých k tomuto prevodu došlo, nespĺňali požiadavku účinnej súdnej ochrany. (
6
)
V dôsledku toho sa na rozdiel od sporu, v ktorom bol vydaný rozsudok Banco Santander (
7
), spor vo veci samej netýka len ochrany vecných vlastníckych práv nadobudnutých v dôsledku predaja nehnuteľnosti príklepom, ale aj podmienok, za ktorých postup núteného výkonu hypotekárneho záložného práva zriadeného so súhlasom spotrebiteľa k tejto nehnuteľnosti mohol viesť k prevodu týchto práv na spoločnosť vydražiteľku. V prejednávanej veci žalovaní v rámci svojej vzájomnej žaloby nevznášajú proti nadobúdateľovi nehnuteľnosti, ktorý je vo vzťahu k zmluve o hypotekárnom úvere týkajúcej sa tejto nehnuteľnosti treťou osobou, dôvody neplatnosti tejto zmluvy alebo niektorých jej zmluvných podmienok, ale spochybňujú samotnú zákonnú povahu prevodu vlastníckeho práva k tejto nehnuteľnosti na tohto nadobúdateľa.
Po druhé, pokiaľ ide o osobitosti sporu, s ktorým súvisí tento postup, a konkrétne o prístup spotrebiteľov k predmetnému mimosúdnemu postupu núteného výkonu záložného práva, Súdny dvor zdôraznil, že tento prístup nemožno kvalifikovať ako úplne pasívny.
Na jednej strane totiž žalovaní podali žalobu, ktorej cieľom bolo zabrániť pokračovaniu v tomto postupe, ku ktorej pripojili návrh na nariadenie neodkladného opatrenia smerujúceho k prerušeniu tohto postupu. Podľa vnútroštátneho súdu bol pritom tento právny prostriedok jediným prostriedkom umožňujúcim zabrániť uskutočneniu mimosúdnej dražby. S výhradou posúdenia, ktoré prináleží vykonať uvedenému súdu, skutočnosť, že po uskutočnení predmetnej dražby títo žalovaní vzali túto žalobu späť, nemôže spochybniť konštatovanie, že títo žalovaní neboli pasívni, keďže sa mohli dôvodne domnievať, že uvedená žaloba sa stala bezpredmetnou.
Po druhé vnútroštátny súd uvádza, že žalovaní na druhom kole dražby informovali žalobkyňu o existencii návrhu na nariadenie neodkladného opatrenia smerujúceho k prerušeniu núteného výkonu dotknutého hypotekárneho záložného práva. Toto posúdenie skutkového stavu patrí do právomoci vnútroštátneho súdu a je pre Súdny dvor záväzné, hoci žalobkyňa spochybňuje, že bola informovaná o existencii takéhoto návrhu.
Po tretie vnútroštátny súd zastáva názor, že v čase dražby existovali navzájom sa zhodujúce nepriame dôkazy o prípadnej existencii potenciálne nekalej podmienky v zmluve, na ktorej bol založený nútený výkon dotknutého hypotekárneho záložného práva. Predkladajúci vnútroštátny súd totiž vyjadril pochybnosti, pokiaľ ide o súlad zmluvnej podmienky o predčasnej splatnosti, ktorá viedla k tomuto nútenému výkonu, s požiadavkou transparentnosti.
Vzhľadom na vyššie uvedené Súdny dvor dospel k záveru, že na rozdiel od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Banco Santander (
8
), žalovaní neboli v rámci postupu mimosúdneho núteného výkonu pasívni. Naopak, využili právne prostriedky stanovené vnútroštátnou právnou úpravou s cieľom zabrániť tomuto výkonu a informovali o svojich krokoch osoby dotknuté týmto výkonom. Tento postup však pokračoval a viedol k vydraženiu ich rodinného obydlia bez akéhokoľvek súdneho preskúmania základu pohľadávky, ktorej zaplatenie banka požadovala, a to napriek tomu, že existovali navzájom sa zhodujúce nepriame dôkazy o potenciálne nekalej povahe zmluvnej podmienky o predčasnej splatnosti, na ktorej bol založený tento výkon záložného práva. Za takýchto okolností ochranu právnej istoty prevodu vlastníckeho práva na tretiu osobu (
9
), ku ktorému už došlo, nemožno považovať za absolútnu.
Súdny dvor preto dospel k záveru, že do pôsobnosti smernice 93/13 (
10
) v spojení s právami na obydlie a účinnú súdnu ochranu (
11
) patrí súdne konanie, v rámci ktorého na jednej strane spoločnosť, ktorá vydražila nehnuteľnosť predstavujúcu rodinné obydlie spotrebiteľa, predanú v rámci mimosúdneho núteného výkonu hypotekárneho záložného práva k tejto nehnuteľnosti, ktoré bolo so súhlasom tohto spotrebiteľa zriadené v prospech poskytovateľa úveru, ktorý je predajcom alebo dodávateľom, navrhuje vypratanie dotknutej nehnuteľnosti obývanej uvedeným spotrebiteľom, a na druhej strane tento spotrebiteľ vzájomnou žalobou spochybňuje zákonnú povahu prevodu vlastníckeho práva k uvedenej nehnuteľnosti na túto spoločnosť vydražiteľku, ku ktorému došlo napriek súdnemu konaniu, ktoré v čase tohto prevodu ešte prebiehalo a ktorého cieľom bolo prerušenie tohto výkonu z dôvodu existencie nekalých podmienok v zmluve, na ktorej je založený uvedený výkon, pričom tento spotrebiteľ túto spoločnosť vydražiteľku o tomto súdnom konaní vopred informoval. Uvedené platí v prípade, ak ku dňu dotknutej dražby existovali navzájom sa zhodujúce nepriame dôkazy o potenciálne nekalej povahe týchto zmluvných podmienok a ak spotrebiteľ využil právne prostriedky, ktorých uplatnenie bolo možné rozumne očakávať od priemerného spotrebiteľa na účely dosiahnutia súdneho preskúmania týchto zmluvných podmienok.
V druhom rade Súdny dvor konštatoval, že smernica 93/13 v spojení s právami na obydlie a účinnú súdnu ochranu bráni vnútroštátnej právnej úprave (
12
), ktorá umožňuje, aby mimosúdny nútený výkon hypotekárneho záložného práva, zriadeného k nehnuteľnosti predstavujúcej rodinné obydlie spotrebiteľa so súhlasom tohto spotrebiteľa v prospech poskytovateľa úveru, ktorý je predajcom alebo dodávateľom, pokračoval napriek tomu, že prebieha konanie o návrhu na nariadenie neodkladného opatrenia smerujúceho k prerušeniu tohto výkonu a existujú navzájom sa zhodujúce nepriame dôkazy o prípadnej existencii potenciálne nekalej podmienky v zmluve, na ktorej je tento výkon založený. Uvedené platí v prípade, ak táto právna úprava nestanovuje žiadnu možnosť domáhať sa súdnou cestou určenia neplatnosti toho istého výkonu z dôvodu existencie nekalých podmienok v tejto zmluve.
V prejednávanej veci s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, právne prostriedky, ktoré mali žalovaní k dispozícii ku dňu uskutočnenia dražby, nespĺňali požiadavku účinnej súdnej ochrany.
Na jednej strane totiž tieto právne prostriedky neposkytovali účinnú možnosť dosiahnuť odklad tejto dražby v rámci núteného výkonu záložného práva, aby sa umožnilo súdne preskúmanie potenciálne nekalej podmienky v zmluve, na ktorej bol založený tento výkon, hoci pred súdom prebiehalo konanie o návrhu na prerušenie výkonu. Článok 7 ods. 1 smernice 93/13 pritom vyžaduje, aby spotrebiteľ nebol zbavený účinnej možnosti dosiahnuť prerušenie postupu núteného výkonu začatého na základe exekučného titulu založeného na zmluvnej podmienke, ktorej platnosť je napadnutá na súde z dôvodu jej nekalej povahy. V prípade neexistencie tohto prerušenia by totiž rozhodnutie, ktorým by sa konštatovala nekalá povaha tejto podmienky, poskytlo tomuto spotrebiteľovi len ochranu a posteriori, výlučne v podobe náhrady škody, ktorá by bola neúplná a nedostatočná. Táto požiadavka je odôvodnená o to viac, keď sa tak ako v tejto veci postup núteného výkonu týka bydliska spotrebiteľa a jeho rodiny, ktorých ochrana je súčasťou základného práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života. (
13
)
Na druhej strane uvedené právne prostriedky nedávali žalovaným možnosť domáhať sa určenia neplatnosti dražby z dôvodu existencie nekalej podmienky v zmluve, na základe ktorej došlo k tomuto predaju, (
14
) a to napriek existencii navzájom sa zhodujúcich nepriamych dôkazov o potenciálne nekalej povahe tejto podmienky.
Súdny dvor dodal, že vzhľadom na nedávnu judikatúru Najvyššieho súdu Slovenskej republiky týkajúcu sa zákona o dobrovoľných dražbách (
15
) sa nezdá, že by možnosť výkladu tohto zákona (
16
) v súlade s ustanoveniami smernice 93/13 bola vylúčená. V tejto súvislosti, ak sa vnútroštátny súd dospeje k záveru, že je oprávnený podať takýto výklad uvedeného zákona, pokiaľ ide o dôvody určenia neplatnosti, ktoré stanovuje, ten istý zákon tiež stanovuje, že návrh na určenie neplatnosti musí byť podaný v lehote troch mesiacov odo dňa príklepu. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom platí, že nebolo možné od žalovaných rozumne očakávať, že podajú návrh na určenie neplatnosti dotknutej dražby na základe zákona o dobrovoľných dražbách, keďže nemohli predvídať výklad tohto zákona, ku ktorému dospel Najvyšší súd Slovenskej republiky päť rokov po uskutočnení dražby.
Význam verejného záujmu, ktorý je základom ochrany poskytovanej smernicou 93/13 spotrebiteľom, a potreba zabezpečiť účinnosť práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z uvedenej smernice, pritom v prípade neexistencie účinných právnych prostriedkov nápravy, ktoré by žalovaným vo veci samej umožňovali uplatniť svoje práva vyplývajúce z tej istej smernice pred dňom príklepu, odôvodňujú, aby týmto žalovaným v spore vo veci samej nezaniklo v danej veci právo napadnúť nútený výkon záložného práva, ktorý viedol k udeleniu tohto príklepu.
Súdny dvor tiež spresnil, že keďže vnútroštátny súd by mohol konštatovať neplatnosť dražby, o ktorú ide vo veci samej, a v dôsledku toho obnoviť právne vzťahy existujúce medzi žalovanými a bankou pred uskutočnením tejto dražby, vnútroštátny súd by mal z hľadiska uplatniteľného vnútroštátneho práva preskúmať možnosť, ktorou sa tejto banke prostredníctvom akéhokoľvek vhodného procesného postupu umožní zúčastniť sa konania.
(
1
)	Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
(
2
)	Článok 7 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) týkajúci sa rešpektovania súkromného a rodinného života, zaručuje právo na obydlie, zatiaľ čo článok 47 Charty stanovuje právo na účinnú súdnu ochranu.
(
3
)	Konkrétne do pôsobnosti článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice 93/13.
(
4
)	Rozsudok zo 7. decembra 2017, Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945), body 44 a 47.
(
5
)	Rozsudok zo 17. mája 2022, Ibercaja Banco (C 600/19, EU:C:2022:394), bod 57.
(
6
)	Ako je stanovená v článku 47 Charty a článku 7 ods. 1 smernice 93/13.
(
7
)	Rozsudok zo 7. decembra 2017, Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
8
)	Rozsudok zo 7. decembra 2017, Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
9
)	Na ktorú Súdny dvor odkázal v rozsudkoch zo 7. decembra 2017, Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945), bod 45, a zo 17. mája 2022, Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394), bod 57.
(
10
)	Presnejšie článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice 93/13.
(
11
)	Články 7 a 47 Charty.
(
12
)	Zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o dobrovoľných dražbách“).
(
13
)	Článok 7 Charty.
(
14
)	Ustanovenie § 21 ods. 2 zákona o dobrovoľných dražbách stanovuje právo domáhať sa neplatnosti dražby v lehote troch mesiacov odo dňa príklepu, ak sa spochybňuje platnosť dotknutej záložnej zmluvy alebo boli porušené ustanovenia tohto zákona.
(
15
)	Slovenská vláda vo svojich písomných pripomienkach tvrdí, že v judikatúre z roku 2022, potvrdenej v roku 2023, Najvyšší súd Slovenskej republiky vyložil § 21 ods. 2 zákona o dobrovoľných dražbách v tom zmysle, že existencia nekalých podmienok v zmluve, na ktorej je založený mimosúdny postup núteného výkonu, predstavuje dôvod umožňujúci vyhlásiť neplatnosť dražby uskutočnenej v rámci tohto postupu výkonu.
(
16
)	Konkrétne ustanovenie § 21 ods. 2 zákona o dobrovoľných dražbách.