Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
RIMVYDAS NORKUS
prednesené 15. januára 2026(1)
Vec C‑657/24
Kyberg Pharma Vertriebs‑GmbH
proti
Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Bezpečnosť potravín – Zdravotné tvrdenia – Osobitné podmienky používania – Povinnosti označovania – Potravinový doplnok, ktorý je predmetom písomnej reklamy “
1.        Prejednávaná vec sa týka výkladu pravidiel v oblasti označovania a reklamy potravín, najmä potravinových doplnkov, ktoré musia dodržiavať prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí chcú na svojich výrobkoch uvádzať zdravotné tvrdenia. Týmito otázkami vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby určil, a to po prvé, či tieto pravidlá vyžadujú, aby povinnosti poskytnúť informácie, ktoré musia sprevádzať tieto zdravotné tvrdenia, boli dodržané iba na označení potravín, a po druhé, či pojem „označenie“ zahŕňa pojem „reklama“, najmä reklama v písomnej forme.
I.      Právny rámec
2.        V prejednávanej veci je relevantné odôvodnenie 17, článok 2 písm. a), článok 6 ods. 2 a 3, článok 7 prvý odsek a článok 8 smernice 2002/46/ES(2), článok 2 písm. a) smernice 2006/114/ES(3), odôvodnenia 1 až 4, 9, 10, 19, článok 1 ods. 1 a 2, článok 2 ods. 1 písm. d), článok 2 ods. 2 body 1 a 5, články 3 až 7 a články 10 až 17 nariadenia (ES) č. 1924/2006(4), odôvodnenie 10, článok 1 ods. 1 a 2, článok 2 ods. 1 písm. g), článok 7 posledný odsek, článok 14 ods. 1, článok 53 ods. 1 a 2 nariadenia (EÚ) č. 1169/2011(5), ako aj bod 2 prílohy k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63/EÚ(6).
II.    Skutkový stav sporu vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
3.        Spoločnosť Kyberg Pharma uvádza na trh potravinový doplnok vo forme kapsúl obsahujúcich okrem iného glukomanan (konjakový mannan) (ďalej len „dotknutý výrobok“), na ktorého obale je uvedený údaj zdôrazňujúci dôležitosť pestrej a vyváženej stravy a zdravého životného štýlu.
4.        V priebehu roka 2020 spoločnosť Kyberg Pharma šírila v tlačených médiách reklamný leták, ktorý mal propagovať dotknutý výrobok, pričom používala najmä tieto tvrdenia: „Schudnite zdravo“ a „Glukomanan ako súčasť diéty so zníženou energetickou hodnotou napomáha redukcii hmotnosti“. Medzi účastníkmi konania vo veci samej nie je sporné, že táto reklama neobsahovala údaj uvedený v bode vyššie.
5.        Keďže Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV, profesijné združenie založené podľa nemeckého práva, ktorého úlohou je podľa jeho stanov bojovať proti nekalej súťaži, sa domnievalo, že tieto tvrdenia mali byť doplnené informáciami uvedenými v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, podalo na Landgericht München (Krajinský súd Mníchov, Nemecko) žalobu, v ktorej sa domáhalo najmä toho, aby spoločnosti Kyberg Pharma bolo pod hrozbou pokuty nariadené, aby v obchodnom styku a na reklamné účely prestala propagovať dotknutý výrobok pomocou tvrdení, o ktoré ide vo veci samej, bez údaja o dôležitosti pestrej a vyváženej stravy a zdravého životného štýlu.
6.        Keďže Landgericht München (Krajinský súd Mníchov) tejto žalobe vyhovel, Kyberg Pharma podala na Oberlandesgericht München (Vyšší krajinský súd Mníchov) proti rozsudku odvolanie, ktoré bolo zamietnuté rozsudkom z 20. júla 2023.
7.        Kyberg Pharma podala proti rozsudku Oberlandesgericht München (Vyšší krajinský súd Mníchov) opravný prostriedok „Revision“ na Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
8.        Vnútroštátny súd sa domnieva, že úspech opravného prostriedku, ktorý prejednáva, závisí od toho, či sa článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 má vykladať v tom zmysle, že Kyberg Pharma splnila povinnosť poskytnúť informácie, ktorá jej vyplýva z tohto ustanovenia, tým, že informácie uvedené v tomto ustanovení uviedla na obale dotknutého výrobku, alebo či bola povinná uviesť tieto informácie aj v reklamnom letáku určenom na propagáciu svojho výrobku.
9.        Za týchto okolností Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 10 ods. 2 nariadenia [č. 1924/2006] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚označenie‘ potraviny zahŕňa aj písomnú reklamu na potravinu, v dôsledku čoho použitie zdravotného tvrdenia v písomnej reklame znamená, že v reklame musia byť splnené povinnosti poskytnúť informácie, ktoré sú upravené v tomto ustanovení?
2.      Má sa článok 10 ods. 2 nariadenia [č. 1924/2006] vykladať v tom zmysle, že v prípade použitia zdravotných tvrdení v reklame na potraviny povinnosť poskytnúť informácie, ktorá existuje podľa tohto ustanovenia, musí byť splnená aj v reklame na potraviny, aj keď označenie potraviny obsahuje požadované informácie?“
10.      Rozhodnutie vnútroštátneho súdu z 26. septembra 2024 bolo doručené do kancelárie Súdneho dvora 9. októbra 2024. Písomné pripomienky predložili účastníci konania vo veci samej, ako aj Európska komisia. Podľa článku 76 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku Súdny dvor rozhodol, že pojednávanie nenariadi.
III. Analýza
A.      Úvodné pripomienky
11.      Predtým, ako pristúpim k právnej analýze, považujem za užitočné formulovať niekoľko úvodných pripomienok pre lepšie pochopenie otázok položených v prejednávanej veci.
12.      V tejto súvislosti podotýkam, že táto analýza bude vychádzať z predpokladu zohľadneného vnútroštátnym súdom v jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, podľa ktorého je dotknutý výrobok potravinou vo forme potravinového doplnku.
13.      V prvom rade je vzhľadom na technickú povahu právnej úpravy uplatniteľnej v prejednávanej veci potrebné stručne opísať relevantný právny rámec.
14.      Podľa svojho článku 1 ods. 2 sa nariadenie č. 1924/2006 vzťahuje na výživové a zdravotné tvrdenia uvedené pri komunikácii komerčného charakteru týkajúcej sa potravín, ktoré sa v takejto podobe dostávajú ku konečnému spotrebiteľovi, vrátane potravinových doplnkov, ako vyplýva z článku 2 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia v spojení s článkom 2 písm. a) smernice 2002/46.
15.      Nariadenie č. 1924/2006, ktoré stanovuje osobitné pravidlá, ktoré treba dodržiavať na to, aby bolo možné používať výživové a zdravotné tvrdenia o potravinách, ktoré sa v takejto podobe dodávajú konečnému spotrebiteľovi, malo od začiatku doplniť smernicu 2000/13/ES(7) obsahujúcu všeobecné ustanovenia okrem iného v oblasti označovania.(8) Táto smernica bola zrušená nariadením č. 1169/2011(9), ktoré v jednom texte kodifikovalo a zjednodušilo právnu úpravu v oblasti označovania potravín, a všeobecnejšie v oblasti informovania spotrebiteľov o týchto potravinách.(10) Nariadenie č. 1924/2006 tak treba ako doplnkový právny nástroj v rozsahu, v akom sú tvrdenia, na ktoré sa vzťahuje, informáciami o potravinách vrátane potravinových doplnkov, chápať s prihliadnutím na nariadenie č. 1169/2011.
16.      Na doplnenie dodávam, že na potravinové doplnky sa vzhľadom na ich osobitnú povahu vzťahuje aj osobitná právna úprava stanovená smernicou 2002/46. V tejto súvislosti nariadenie č. 1169/2011 vo svojom článku 29 ods. 1 písm. a) stanovuje, že pravidlá týkajúce sa informácií, ktoré musia byť uvedené v označení výživovej hodnoty, stanovené v tomto nariadení, sa nevzťahujú na potravinové doplnky. Tieto informácie sa totiž poskytujú v súlade s článkom 8 smernice 2002/46. Tieto právne nástroje sa však považujú za komplementárne, pokiaľ neupravujú výslovnú výnimku týkajúcu sa uplatňovania iných pravidiel v oblasti označovania a poskytovania informácií o potravinách.(11)
17.      V druhom rade treba vysvetliť osobitnú povahu informácií, ktoré predstavujú predmetné tvrdenia.
18.      Všeobecne článok 2 ods. 2 bod 1 nariadenia č. 1924/2006 definuje tvrdenie ako „každé oznámenie alebo znázornenie, ktoré nie je povinné podľa právnych predpisov Spoločenstva ani vnútroštátnych právnych predpisov vrátane obrazového, grafického alebo symbolického znázornenia v akejkoľvek podobe, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že daná potravina má osobitné vlastnosti“. Pri spoločnom výklade týchto definícií priťahujú moju pozornosť zvlášť tieto skutočnosti. Tvrdenie je predovšetkým dobrovoľná (alebo tiež nepovinná) informácia týkajúca sa osobitných vlastností potraviny. Inými slovami, táto informácia sa poskytuje výlučne na základe dobrovoľného rozhodnutia prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, ale nie je vyžadovaná právnou úpravou Únie.(12)
19.      Zdravotné tvrdenia, ktorých sa týka prejednávaná vec, sú definované v článku 2 ods. 2 bode 5 nariadenia č. 1924/2006 ako „každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že existuje súvislosť medzi kategóriou potravín, potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím“. Podľa Súdneho dvora ide o široký pojem.(13)
20.      Po tomto spresnení a pre lepšie pochopenie rámca otázok položených v tejto veci sa mi zdá byť obzvlášť dôležitá ďalšia skutočnosť implicitne obsiahnutá v už uvedených definíciách, a to účel, na ktorý sa tieto tvrdenia používajú. V tejto súvislosti už z prác na príprave nariadenia č. 1924/2006 vyplýva, že hoci normotvorca Únie uznal, že vývoj používania tvrdení má priaznivý vplyv na odovzdanie informácií spotrebiteľom, zohľadnil pritom skutočnosť, že tvrdenia slúžia aj ako nástroj predaja.(14)
21.      Okrem toho mnohé zdroje pozorujú tendencie, ktoré sa už niekoľko rokov neustále zintenzívňujú, najmä značné úsilie vynakladané prevádzkovateľmi potravinárskych podnikov na to, aby pritiahli pozornosť spotrebiteľov na svoje výrobky, ktoré majú ponúkať výživové alebo zdravotné výhody tým, že sa usilujú odlíšiť od svojich konkurentov, alebo dokonca vyzdvihnúť svoje inovácie v oblasti potravín.(15)
22.      V tejto súvislosti sa v odôvodnení 19 nariadenia č. 1924/2006 uznáva pozitívne vnímanie potravín s výživovými a zdravotnými tvrdeniami, ako aj vplyv, ktorý môžu mať tieto potraviny na stravovacie návyky a celkový príjem živín. Súdny dvor dospel tiež k záveru, že uvedené tvrdenia ovplyvňujú výber potravín spotrebiteľmi.(16)
23.      Je teda zrejmé, že nariadenie č. 1924/2006 predstavuje predovšetkým dôležitý právny nástroj na reguláciu používania tvrdení, najmä zdravotných tvrdení, ktoré sa používajú na propagáciu potravín medzi spotrebiteľmi. Hoci je však toto nariadenie dôležitým nástrojom na ochranu spotrebiteľov, jeho cieľom je tiež vytvoriť rovnaké podmienky hospodárskej súťaže v potravinárskom priemysle,(17) a tak uviesť do rovnováhy tieto dva odlišné ciele zavedením pravidiel, ktoré treba dodržiavať na to, aby bolo možné používať tieto tvrdenia.
24.      Aby boli totiž tvrdenia, na ktoré sa vzťahuje nariadenie č. 1924/2006 povolené, musia spĺňať všeobecné podmienky formulované v kapitole II tohto nariadenia. Zdravotné tvrdenia, ktoré nás zaujímajú v tomto prípade, musia spĺňať aj osobitné podmienky stanovené v kapitole IV uvedeného nariadenia.(18) Článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, ktorého výklad žiada vnútroštátny súd v tejto veci, sa nachádza v tejto kapitole IV, ktorú je teraz potrebné analyzovať v kontexte prejudiciálnych otázok.
B.      O prejudiciálnych otázkach
25.      Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta na pôsobnosť pojmu „označenie“ potravín v zmysle článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006. Konkrétnejšie, keďže tento súd sa pýta, či pojem „označenie“ zahŕňa aj pojem „reklama“ v písomnej forme, treba vymedziť pôsobnosť týchto dvoch pojmov v právnych predpisoch upravujúcich zdravotné tvrdenia.
26.      Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta na rozsah informačných povinností stanovených v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, a najmä na to, či sa tieto povinnosti musia dodržiavať v reklame, keď sú už splnené na označení dotknutej potraviny.
27.      Inými slovami, prejudiciálne otázky sa týkajú rozsahu informačných povinností. Je preto potrebné zaoberať sa nimi spoločne. Keďže sa však pôsobnosť pojmu „označenie“ ukazuje relevantná až po určení rozsahu informačných povinností stanovených v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, považujem za vhodné začať túto právnu analýzu práve týmto rozsahom informačných povinností.
1.      O rozsahu povinností poskytnúť informácie
28.      Zo znenia a gramatickej štruktúry článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 vyplýva, že tento článok podmieňuje dodržiavanie informačných povinností okrem iného v reklame na potraviny tým, že tieto potraviny nie sú označené.
29.      Článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 totiž v prvej časti vety, a to „zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak označenie obsahuje tieto informácie“, uvádza, že povinnosti poskytnúť informácie treba dodržať na označení. Iba v prípade, že takéto označenie chýba, musia byť informačné povinnosti dodržané na miestach špecifikovaných v druhej časti vety, a to „v prípade, že takéto označenie neexistuje_… sú tieto informácie uvedené pri prezentácii a v reklame“. Myšlienka, podľa ktorej je dodržiavanie povinností poskytnúť informácie okrem iného v reklame na potraviny podmienené neexistenciou označenia, je teda vyjadrená výrazom „v prípade, že takéto označenie neexistuje“.
30.      Priraďovacia spojka „alebo“ pred výrazom „v prípade, že takéto označenie neexistuje“, ktorý sa uvádza v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, nemôže podľa môjho názoru viesť k výkladu, v zmysle ktorého je povinnosť poskytnúť informácie na označení a okrem iného v reklame alternatívna, pretože inak by uvedený výraz nemal žiaden logický zmysel. Vzhľadom na výraz „v prípade, že takéto označenie neexistuje“, ktorý nasleduje po tejto priraďovacej spojke, sa totiž táto spojka musí považovať za vylučovaciu, t. j. ide o poskytnutie informácií špecifikovaných v článku 10 ods. 2, a to buď na označení alebo pri prezentácii, alebo v reklame na potraviny.(19)
31.      Napriek tomu je však potrebné poznamenať, podobne ako vnútroštátny súd, že jazykové verzie článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa líšia pri použití priraďovacích spojok v druhej časti vety. Francúzska jazyková verzia („la présentation du produit ou de la publicité faite pour celui‑ci“) tak používa medzi výrazmi „présentation“ a „publicité“ priraďovaciu spojku „ou“, čo naznačuje, že prevádzkovateľom potravinárskych podnikov je ponechaná určitá miera voľnej úvahy pri plnení informačných povinností, keď potravina nemá označenie. V dôsledku toho sa v takom prípade informácie uvedené v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 musia uviesť buď pri prezentácii, alebo v reklame na túto potravinu.
32.      Naproti tomu verzie v jazykoch, najmä v nemčine („die Aufmachung der Lebensmittel und die Lebensmittelwerbung“), angličtine („the presentation and advertising“), španielčine („en la presentación y la publicidad“) a litovčine („pateikime ir reklamoje“)(20) používajú medzi výrazmi „prezentácia“ a „reklama“ priraďovaciu spojku „a“. Táto spojka tak naznačuje, že keď neexistuje označenie obsahujúce povinné údaje, musia byť tieto údaje uvedené ako pri prezentácii výrobku, tak aj v reklame.
33.      Hoci treba samozrejme uznať, že jazykový rozdiel je zrejmý, nie je rozhodujúci, keďže bez ohľadu na jazykovú verziu znenie článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 v prvej časti vety uvádza, že dodržanie povinností poskytnúť informácie v prípade uvádzania zdravotných tvrdení sa vyžaduje predovšetkým na označení potraviny. Ak naproti tomu takéto označenie chýba, tieto povinnosti sa musia splniť okrem iného v reklame na potravinu v súlade s druhou časťou vety tohto ustanovenia. Použitie priraďovacích spojok „a“ alebo „alebo“ pred slovom „reklama“ v rôznych jazykových verziách nemá vplyv na skutočnosť, že toto slovo je obsiahnuté v druhej časti vety, ktorú treba zohľadniť iba v prípade, ak potravina nie je označená. Je však nesporné, že vo veci samej sa na dotknutom výrobku nachádza označenie, na ktorom je uvedený povinný údaj o dôležitosti pestrej a vyváženej stravy a zdravého životného štýlu. Výrobcovi sa totiž vytýka iba neuvedenie tohto údaja v reklame na uvedený výrobok, na ktorú sa vzťahuje druhá časť vety.
34.      V každom prípade podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie nemôže slúžiť ako jediný základ pre výklad tohto ustanovenia, ani jej nemožno priznať prednosť pred ostatnými jazykovými verziami. Ustanovenia práva Únie sa totiž musia vykladať a uplatňovať jednotne s prihliadnutím na verzie vyhotovené vo všetkých jazykoch Únie. V prípade rozdielu medzi rôznymi jazykovými verziami textu práva Únie sa príslušné ustanovenie musí vykladať v závislosti od kontextu a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou.(21) Kontext a účel nariadenia č. 1924/2006 však podľa môjho názoru potvrdzujú doslovný výklad článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, podľa ktorého sa povinnosti poskytnúť informácie musia dodržiavať v prvom rade na označení potraviny, a len v prípade, že takéto označenie neexistuje, okrem iného v reklame na túto potravinu.
35.      Pokiaľ ide o kontext informačných povinností stanovených v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, treba zdôrazniť nasledujúce.
36.      Je pravda, ako zdôrazňuje vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, že odôvodnenie 4 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje, že toto nariadenie by sa malo „vzťahovať na všetky výživové a zdravotné tvrdenia, ktoré sa uvádzajú pri komerčnej komunikácii vrátane, okrem iného, všeobecnej reklamy na potraviny a propagačných reklamných kampaní, a to napríklad na také, ktoré plne alebo čiastočne podporujú orgány verejnej moci“. V tejto súvislosti treba dodať, že článok 1 ods. 2 uvedeného nariadenia tiež stanovuje, že jeho pôsobnosť zahŕňa „komunikáci[u] komerčného charakteru uvádzan[ú] na označení, pri prezentácii a v reklame potravín“.
37.      Ako však vyplýva z vyššie uvedených ustanovení nariadenia č. 1924/2006, tieto ustanovenia sa týkajú zdravotných tvrdení ako takých. Nemožno z nich vyvodiť, že to isté platí pre pravidlá týkajúce sa informácií, ktoré sa musia uvádzať spolu s týmito tvrdeniami. Ako sa totiž uvádza v článku 10 ods. 1 tohto nariadenia, aby boli zdravotné tvrdenia povolené, musia byť v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II, nazvanej „Všeobecné zásady“, a osobitnými požiadavkami uvedenými v kapitole IV, ktorá sa týka „zdravotných tvrdení“. Tieto tvrdenia musia byť predovšetkým povolené v súlade s uvedeným nariadením a nachádzať sa v zoznamoch povolených tvrdení uvedených v článkoch 13 a 14, ktoré sa týkajú „iných zdravotných tvrdení ako tie, ktoré odkazujú na zníženie rizika ochorenia“ a „tvrdení o znížení rizika ochorenia“. Inými slovami, ide o podmienky týkajúce sa samotných zdravotných tvrdení, ale nie informácií, ktoré ich musia sprevádzať, a najmä nie miesta, kde sa takéto informácie musia povinne uvádzať. Podľa môjho názoru práve v tom spočíva rozdiel medzi osobitnými pravidlami uvedenými v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006, ktoré sa týkajú samotných zdravotných tvrdení na jednej strane, a na strane druhej osobitnými pravidlami, ktoré sa vzťahujú na informácie, ktoré sa musia uvádzať spolu s týmito tvrdeniami, aby mohli byť tieto tvrdenia povolené, stanovenými v článku 10 ods. 2 tohto nariadenia.
38.      Okrem toho článok 10 ods. 4 nariadenia č. 1924/2006 výslovne upravuje možnosť prijať usmernenia o vykonávaní tohto článku. Z tohto dôvodu sa domnievam, že vykonávacie rozhodnutie 2013/63 predstavuje dôležitú skutočnosť pri systematickom výklade článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006.
39.      Príloha k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63 však výslovne stanovuje, že na účely súladu s článkom 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 treba zahrnúť povinné informácie v označení potraviny, ktorej sa zdravotné tvrdenie týka. Ak označenie neexistuje, tieto povinné informácie musia byť uvedené v rámci reklamy a prezentácie potraviny.(22) To možno totiž vysvetliť s prihliadnutím na ciele, ktoré sleduje tak samotné nariadenie č. 1924/2006, ako aj iné právne nástroje týkajúce sa označovania potravín, medzi ktoré patrí najmä nariadenie č. 1169/2011, ktoré dopĺňa nariadenie č. 1924/2006. Tieto právne nástroje zabezpečujú riadne fungovanie vnútorného trhu pri poskytnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov tým, že im poskytujú potrebné informácie o potravinách, aby mohli robiť informované nákupné rozhodnutia.(23)
40.      Vnútroštátny súd má pochybnosti o tom, že je možné dosiahnuť cieľ vysokej úrovne ochrany najmä v prípade potravín predávaných online, pokiaľ reklama na tieto potraviny neobsahuje povinné informácie.
41.      V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že nariadenie č. 1924/2006 neobsahuje ustanovenia týkajúce sa povolenia uvádzať zdravotné tvrdenia na potravinách v závislosti od miesta, kde sa predávajú, t. j. v kamennom obchode alebo na diaľku. Pravidlá týkajúce sa povolených tvrdení sa totiž uplatňujú z dôvodu poskytnutej informácie, t. j. vždy, keď sa pri komunikácii komerčného charakteru týkajúcej sa potraviny uvádza výživové alebo zdravotné tvrdenie a ak sa táto potravina v takejto podobe dostáva ku konečnému spotrebiteľovi.(24) Navyše, aby spotrebiteľ mohol urobiť výber potravín s plnou znalosťou veci, je dôležité, aby mu boli povinné informácie poskytnuté pred kúpou.
42.      V tomto zmysle je teda potrebné vykladať okrem iného pravidlá týkajúce sa dostupnosti a umiestnenia povinných informácií a pravidlá týkajúce sa predaja na diaľku uvedené v článku 12 a článku 14 nariadenia č. 1169/2011, ktoré sú pripomenuté v bode 2.1 písm. b) prílohy k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63. Článok 12 nariadenia č. 1169/2011 konkrétne formuluje zásadu, podľa ktorej spotrebiteľ musí mať vždy k dispozícii povinné informácie o potravine, než sa rozhodne pre jej kúpu. Podľa článku 14 tohto nariadenia sa v prípade predaja na diaľku musia tieto informácie uvádzať v materiáloch podporujúcich predaj na diaľku alebo sa poskytujú inými vhodnými prostriedkami, ktoré určí prevádzkovateľ potravinárskeho podniku. Táto osobitná úprava sa vzťahuje aj na predaj potravín so zdravotnými tvrdeniami na diaľku.
43.      V tejto súvislosti bod 2.1 písm. b) prílohy k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63 dodáva, že ak je pri predaji potravín so zdravotnými tvrdeniami na diaľku prístup k označeniu obmedzený,(25) musia sa tieto informácie uviesť aj pri prezentácii a v reklame týchto potravín. Z vyššie uvedených ustanovení však jasne vyplýva, že sa týkajú špecifického prípadu predaja na diaľku, ktorý sa nemôže automaticky vzťahovať na každý predaj potravín so zdravotnými tvrdeniami. Nemôže teda zmeniť všeobecnú úpravu informačných povinností stanovenú v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006.
44.      Treba pripomenúť, že spotrebitelia sa zaujímajú o súvislosť medzi stravovaním a zdravím, ako aj o výber vhodnej stravy zodpovedajúcej individuálnym potrebám.(26) V tejto súvislosti sa treba domnievať, že označenie je dôležitým prostriedkom na ich informovanie. „Vhodné označenie môže skutočne usmerniť spotrebiteľov správnym smerom k prijatiu zdravého spôsobu stravovania a podporiť pozitívne rozhodovanie“(27) pre ich zdravie. Na účely vysokej ochrany spotrebiteľov v oblasti potravín teda v súlade so zámerom normotvorcu Únie musí práve označenie slúžiť na poskytnutie základných informácií o potravinách(28) spotrebiteľom. Reklama totiž zohráva len druhoradú úlohu, aby napravila to, že chýba označenie a základné informácie o potravine, ktoré musia byť uvedené na označení pred nákupom.
45.      Dodržiavanie povinností poskytnúť informácie na označení, a len v prípade, že takéto označenie neexistuje, okrem iného v reklame, možno vysvetliť aj z praktického hľadiska. Hoci sa totiž reklama samozrejme môže vyskytovať v predajniach potravín, a teda v určitej blízkosti k nim,(29) vo všeobecnosti nie je vnímaná ako prostriedok odovzdávania informácií v blízkosti potravín. Reklama má síce upriamiť pozornosť na daný výrobok, ale je tiež koncipovaná ako nástroj, ktorý má ovplyvňovať postoje spotrebiteľov a ich výber ešte skôr, ako sa stretnú so samotnou potravinou. Aj podľa tejto logiky, teda umožniť reklame dosiahnuť jej účel, ktorým je podpora nákupu, a v súlade s cieľom nariadenia č. 1924/2006,
ktoré má nielen zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov, ale aj zachovať efektívne fungovanie vnútorného trhu, sa mi javí ako celkom pochopiteľné, že prevádzkovatelia potravinárskych podnikov sú oslobodení od dodržiavania informačných povinností stanovených v článku 10 ods. 2 tohto nariadenia v reklame, pokiaľ sú požadované informácie uvedené na označení, ktoré sa v zásade nachádza v blízkosti potraviny.(30)
46.      Domnievam sa teda, že povinnosti poskytnúť informácie v zmysle článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 musia byť dodržané na označení potravín, a len v prípade, že označenie neexistuje, okrem iného v reklame na potraviny.
47.      Keďže rozsah informačných povinností podľa článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 bol stanovený, je teraz potrebné posúdiť, či pojem „označenie“ potravín v zmysle tohto článku zahŕňa aj pojem „reklama“, najmä písomná reklama, v dôsledku čoho dodržiavanie informačných povinností na označení predpokladá uvedenie týchto informácií stanovených v uvedenom článku v tejto reklame.
2.      O vymedzení pojmov „označenie“ a „reklama“
48.      V tejto súvislosti treba poznamenať, že článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, ktorý, ako naznačuje jeho názov, stanovuje osobitné podmienky týkajúce sa používania zdravotných tvrdení, nedefinuje pojmy „označenie“ a „reklama“. Podľa tohto článku, ktorý vymenúva podmienky, ktoré je potrebné dodržať, aby bolo povolené uviesť zdravotné tvrdenia, takéto tvrdenia nie sú povolené, pokiaľ informácie vymenované v uvedenom článku nie sú uvedené na označení, alebo, v prípade, že takéto označenie neexistuje, okrem iného v reklame na výrobok. Použitie výrazu „v prípade, že neexistuje“, naznačuje existenciu vzťahu subsidiarity medzi uvedenými pojmami.(31)
49.      Článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 však treba vykladať v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. d) tohto nariadenia. Toto ustanovenie odkazuje na vymedzenie pojmu „označenie“ uvedené v smernici 2000/13 a v súčasnosti ho treba chápať tak, že odkazuje na vymedzenie uvedené v nariadení č. 1169/2011. Podľa tohto vymedzenia sa označením rozumejú „akékoľvek slová, údaje, ochranné známky, obchodná značka, zobrazenia alebo symboly, ktoré sa týkajú potraviny a sú umiestnené na akomkoľvek obale, dokumente, oznámení, etikete, krúžku alebo prstenci, ktoré sprevádzajú takúto potravinu alebo sa jej týkajú“(32). Ide o široké vymedzenie, ktoré zahŕňa veľké množstvo vizuálnych prvkov, ktoré môžu poskytovať informácie o potravine a ktorých prítomnosť na rôznych informačných materiáloch, ktoré sprevádzajú potravinu alebo sa jej týkajú, je podmienkou jeho kvalifikácie v zmysle článku 2 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 1924/2006 v spojení s článkom 2 ods. 2 písm. j) nariadenia č. 1169/2011.
50.      Naproti tomu nariadenie č. 1924/2006 neobsahuje žiadne vymedzenie pojmu „reklama“, ani neodkazuje na takéto vymedzenie, ktoré by bolo obsiahnuté v inom právnom nástroji. Vzhľadom na to, že toto nariadenie dopĺňa nariadenie č. 1169/2011, sa však domnievam, že na účely doslovného výkladu článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 je relevantný pojem „reklama“, na ktorý odkazuje nariadenie č. 1169/2011.(33)
51.      Podľa článku 2 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1169/2011 je vymedzenie pojmu „reklama“, na ktoré treba odkazovať, keď ide o pravidlá týkajúce sa informovania spotrebiteľov o potravinách, vymedzenie, ktoré sa nachádza v smernici 2006/114, a to „akékoľvek predvedenie súvisiace s obchodom, podnikaním, remeslom alebo povolaním, ktorého cieľom je podpora odbytu tovaru alebo služieb, vrátane nehnuteľností, práv a záväzkov“(34). V tejto súvislosti už Súdny dvor zdôraznil, že vzhľadom na toto zvlášť široké vymedzenie sa reklama môže prejavovať vo veľmi rozmanitých formách, a teda sa vôbec neobmedzuje na tradičné formy reklamy.(35)
52.      Napriek tomu však vzniká otázka, či vzhľadom na dve tak široké vymedzenia pojmov „označenie“ a „reklama“ existuje možnosť čiastočného prekrývania, hoci iba jednej formy reklamy, a to písomnej reklamy, s označením. V tejto súvislosti si myslím, že doslovný výklad článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. d) tohto nariadenia a s článkom 2 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1169/2011 svedčí proti takémuto záveru. Je totiž potrebné uviesť, že na jednej strane vymedzenie pojmu „reklama“, ako je uvedené v predchádzajúcom bode, zahŕňa všetky formy komunikácie, medzi ktorými možno uviesť okrem iného písomnú reklamu. Inými slovami, nič v znení už uvedených článkov nenaznačuje, že by sa s jednou špecifickou formou reklamy mohlo zaobchádzať inak ako s ostatnými napríklad z dôvodu jej možného prekrývania sa s inými definíciami uvedenými v tomto nariadení.
53.      Na druhej strane záver, že na písomnú formu reklamy sa vzťahuje pojem „označenie“, by viedol k ignorovaniu podstatných znakov definícií týchto dvoch pojmov. V právnej definícii označenia sa totiž kladie dôraz na povahu rôznych prvkov, ktoré sa týkajú potraviny, a na miesto, kde sú umiestnené. Zákonná definícia „reklamy“ zase zdôrazňuje význam propagačného účelu.
54.      Okrem toho kontext, v ktorom sa nachádza článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006,
a ciele, ktoré toto nariadenie sleduje, takisto svedčia v prospech zápornej odpovede na otázku, či sa dotknuté pojmy môžu prekrývať.
55.      Kontext článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 potvrdzuje existenciu jasného odlíšenia pojmov „označenie“ a „reklama“. Z celého tohto nariadenia totiž vyplýva, že toto nariadenie rozlišuje okrem iného medzi pojmami „označenie“ a „reklama“. Hoci uvedené nariadenie neobsahuje vymedzenie pojmu „reklama“, pričom obsahuje odkaz na vymedzenie pojmu „označenie“, vo viacerých článkoch používa tieto dva pojmy odlišne. V článku 1 nariadenia č. 1924/2006, nazvanom „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“, v odseku 2 výslovne uvádza, že toto nariadenie sa vzťahuje na „výživové a zdravotné tvrdenia pri komunikácii komerčného charakteru uvádzané na označení, pri prezentácii a v reklame potravín“. Článok 3 uvedeného nariadenia, ktorý sa týka „všeobecných zásad pre všetky tvrdenia“, rovnako upravuje tieto tri pojmy odlišuje, keď uvádza, že zdravotné tvrdenia „sa môžu používať na označení, pri prezentácii a v reklame potravín umiestnených na trhu v Spoločenstve len vtedy, ak sú v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia“. Navyše vzhľadom na to, že nariadenie č. 1924/2006 dopĺňa nariadenie č. 1169/2011, skutočnosť, že toto posledné uvedené nariadenie vymedzuje pojmy „označenie“ a „reklama“ zvlášť, svedčí podľa môjho názoru o tom, že tieto pojmy treba považovať za pojmy s odlišnou pôsobnosťou.(36)
56.      Okrem toho sa domnievam, že vykonávacie rozhodnutie 2013/63, ktorým Komisia prijala usmernenia na účely uplatňovania osobitných podmienok týkajúcich sa zdravotných tvrdení uvedených v článku 10 nariadenia č. 1924/2006(37),
prináša užitočné podnety na zamyslenie. Najmä bod 2 jeho prílohy, ktorý sa týka „sprievodných povinných informácií k schváleným zdravotným tvrdeniam“, rozlišuje medzi pojmami „označenie“ a „reklama“ na základe ich účelu. Podľa tohto bodu prílohy má totiž označenie za cieľ informovať konečného spotrebiteľa, zatiaľ čo reklama slúži prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku na podporu predaja potravín.
57.      Z uvedeného vyplýva, že označenie obsahuje informácie o potravine určené spotrebiteľovi, aby mohol pri nákupe tejto potraviny urobiť informované rozhodnutie. Inými slovami, označenie má poskytnúť spotrebiteľovi základné informácie o potravine, aby mohol urobiť informované rozhodnutie o výbere potravín.(38)
58.      Naproti tomu reklama má za cieľ podporovať predaj potravín a podnecovať k nákupu. V tejto súvislosti treba poznamenať, že reklama na potraviny môže mať veľmi rôznorodé formy v závislosti okrem iného od média, prostredníctvom ktorého sa šíri,(39) od odovzdávaného posolstva,(40) od cieľovej skupiny verejnosti a od cieľa, ktorým je v podstate propagácia potraviny, vzbudenie záujmu o ponuku a povzbudenie spotrebiteľov k nákupu. Samozrejme nie je vylúčené, že vzhľadom na túto rozmanitosť foriem reklamy môže existovať určitá blízkosť medzi označením a reklamou, najmä pokiaľ ide o oznamované informácie a formu, v akej sa odovzdávajú spotrebiteľom. Z už uvedeného kontextu však jasne vyplýva, že tieto pojmy majú odlišnú logiku poskytovania informácií, pričom jedna je informatívna a druhá propagačná. Spájanie týchto dvoch pojmov na základe použitých informácií (informácie o potravine) a formy odovzdania týchto informácií (v tomto prípade v písomnej forme) by preto bolo podľa môjho názoru umelé.
59.      Myslím si, že tento záver je v súlade aj s cieľom nariadenia č. 1924/2006, ktorý je napokon prierezový a ktorý sleduje nielen toto nariadenie, ktorého výklad sa požaduje v tejto veci, ale aj iné právne nástroje, ktoré uvedené nariadenie dopĺňa, najmä nariadenie č. 1169/2011(41).
60.      Ako sa uvádza v jeho článku 1 ods. 1 v spojení odôvodnením 1, nariadenie č. 1924/2006 má zabezpečiť efektívne fungovanie vnútorného trhu pri poskytnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov tým, že sa uľahčí ich výber prostredníctvom uvádzania bezpečných a primerane označených výrobkov na trh. Okrem toho podľa judikatúry patrí ochrana zdravia medzi hlavné ciele tohto nariadenia.(42) Tento cieľ treba podľa môjho názoru chápať tak, že má v tomto prípade zabezpečiť ochranu spotrebiteľa pred nesprávnymi, vedecky nepodloženými, ba dokonca klamlivými zdravotnými tvrdeniami, ktoré môžu ovplyvniť stravovacie návyky a celkové množstvo živín prijatých týmto spotrebiteľom.(43) Tento cieľ však nemôže rozširovať pôsobnosť pravidiel týkajúcich sa označovania na pravidlá týkajúce sa reklamy, pretože by to bolo v rozpore so zámerom normotvorcu Únie stanoviť jasné odlíšenie medzi týmito dvoma pojmami. Je totiž zrejmé, že ak by sa normotvorca Únie domnieval, že tieto dva pojmy sa prekrývajú, aspoň pokiaľ ide o označenie a reklamu v písomnej forme, označil by ich rovnako, namiesto toho, aby ich rozlišoval, ako to robí v nariadení č. 1924/2006.
61.      Okrem toho treba pripomenúť, že cieľ nariadenia č. 1924/2006 má dve zložky, a to zabezpečiť efektívne fungovanie vnútorného trhu a pritom zaručiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov.(44) Rozšírenie pôsobnosti pojmu „označenie“ na pojem „reklama“ v písomnej forme by však podľa môjho názoru mohlo zatieniť prvú z týchto dvoch zložiek, ba dokonca ju ohroziť.(45) Všeobecnejšie by to mohlo spôsobiť právnu neistotu v tejto oblasti, ba dokonca viesť k absurdnému výsledku: ak by sa na písomnú reklamu odteraz vzťahoval pojem „označenie“, platilo by to aj naopak, t. j. mohol by sa na označenie vzťahovať pojem „reklama“? Predovšetkým, prečo by mal mať pojem „označenie“ prednosť a zahŕňať pojem „reklama“, a nie naopak?(46) Podľa môjho názoru je to ďalší dôvod, prečo považovať toto prekrývanie za umelé, ba dokonca za zneužitie pravidiel stanovených v nariadení č. 1924/2006.
62.      V dôsledku uvedeného sa domnievam, že pojem „označenie“ nezahŕňa pojem „reklama“, a to v žiadnej forme, v zmysle článku 10 ods. 2 v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 1924/2006 a článkom 2 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1169/2011.
63.      Na základe všetkých týchto dôvodov navrhujem odpovedať na prvú a druhú prejudiciálnu otázku tak, že článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že vyžaduje dodržiavanie povinností poskytnúť informácie na označení potravín. Pojem „označenie“ uvedený v tomto článku nezahŕňa pojem „reklama“ v žiadnej forme. Ak neexistuje označenie, povinnosti poskytnúť informácie musia byť splnené okrem iného v reklame na potraviny.
IV.    Návrh
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), takto:
Článok 10 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 |o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, zmeneného nariadením Komisie (EÚ) č. 1047/2012 z 8. novembra 2012,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
vyžaduje dodržiavanie povinností poskytnúť informácie na označení potravín. Pojem „označenie“ uvedený v tomto článku nezahŕňa pojem „reklama“ v žiadnej forme. Ak označenie neexistuje, povinnosti poskytnúť informácie musia byť splnené okrem iného v reklame na potraviny.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 10. júna 2002 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa potravinových doplnkov (Ú. v. ES L 183, 2002, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 490).
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2006 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 21).
4      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, 2006, s. 9), zmenené nariadením Komisie (EÚ) č. 1047/2012 z 8. novembra 2012 (Ú. v. EÚ L 310, 2012, s. 36).
5      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 25. októbra 2011 o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a ktorým sa zrušuje smernica Komisie 87/250/EHS, smernica Rady 90/496/EHS, smernica Komisie 1999/10/ES, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES, smernice Komisie 2002/67/ES a 2008/5/ES a nariadenie Komisie (ES) č. 608/2004 (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 18), zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2283 z 25. novembra 2015 (Ú. v. EÚ L 327, 2015, s. 1).
6      Vykonávacie rozhodnutie Komisie z 24. januára 2013, ktorým sa prijímajú usmernenia na vykonávanie osobitných podmienok v prípade zdravotných tvrdení ustanovených v článku 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 (Ú. v. EÚ L 22, 2013, s. 25).
7      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (Ú. v. ES L 109, 2000, s. 29; Mim. vyd. 15/005, s. 75).
8      Odôvodnenie 3 nariadenia č. 1924/2006.
9      Každý odkaz na smernicu 2000/13 v nariadení č. 1924/2006 tak treba považovať za odkaz na nariadenie č. 1169/2011 v súlade s článkom 53 tohto posledného uvedeného nariadenia.
10      Článok 1 ods. 2 nariadenia č. 1169/2011.
11      V tejto súvislosti sa v odôvodnení 17 smernice 2002/46 stanovuje, že táto smernica obsahuje iba potrebné dodatočné ustanovenia, keďže všeobecné ustanovenia a definície sú stanovené v smernici 2000/13 a teraz v nariadení č. 1169/2011.
12      Poskytnutie týchto nepovinných informácií však má za následok povinnosť uviesť ďalšie informácie, ako to stanovuje článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006.
13      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2012, Deutsches Weintor, C‑544/10 (ďalej len „rozsudok Deutsches Weintor“), EU:C:2012:526, body 35 a 36.
14      Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách [neoficiálne znenie] [COM(2003)424 final], bod 9.
15      Pozri v tomto zmysle NIHOUL, P., Van Nieuwenhuyze, E.: L'étiquetage des denrées alimentaires : une pondération réussie entre intérêts contradictoires ? In: Journal de droit européen, 20e
année (2012), no 192, s. 237 – 243. Pozri nedávno tiež Osobitnú správu Dvora audítorov 23/2024, prijatú 28. novembra 2024, „Označovanie potravín v EÚ – Spotrebitelia sa môžu stratiť v bludisku etikiet“ (Ú. v. EÚ C, C/2024/7194), najmä body 7 a 47, v ktorých sa konštatuje neustály vývoj postupov označovania zo strany potravinárskych podnikov, ktoré hľadajú nové spôsoby, ako prilákať spotrebiteľov.
16      Rozsudok Deutsches Weintor (bod 37).
17      Odôvodnenie 2 nariadenia č. 1924/2006.
18      Podrobný opis týchto všeobecných a osobitných podmienok, okrem tých, ktoré sú uvedené v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, sa mi nezdá v prejednávanej veci potrebný.
19      Toto chápanie podľa môjho názoru potvrdzujú aj iné jazykové verzie, napríklad anglická („health claims shall only be permitted if the following information is included in the labelling, or if no such labelling exists, in the presentation and advertising…“) alebo litovská („teiginiai apie sveikatingumą leidžiami tik tuo atveju, jei toliau nurodyta informacija yra pateikta etiketėje, o jei etiketės nėra – pateikime ir reklamoje…“).
20      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
21      Pozri rozsudok z 12. septembra 2019, A a i. (C‑347/17, EU:C:2019:720, bod 38 a citovaná judikatúra).
22      Bod 2.1 písm. a) a b) prílohy k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63.
23      Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006 a článok 1 ods. 1 nariadenia č. 1169/2011.
24      Článok 1 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006.
25      V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že je pravda, že formulácia vo francúzskej jazykovej verzii je trochu nejednoznačná, keďže používa výraz „le consommateur ayant difficilement accès à l’‚étiquetage‘“. Ostatné jazykové verzie tohto bodu 2.1 písm. b) prílohy k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/63 však potvrdzujú, že povinné informácie uvedené v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 musia byť poskytnuté v iných materiáloch vtedy, keď je prístup k označeniu obmedzený (pozri napríklad anglickú jazykovú verziu: „mandatory information shall be available to the consumer before purchase and in the cases of distance selling where access to the ‚labelling‘
is restricted, mandatory information must be included in the presentation and advertising of the food, in the material supporting the distance selling whether this is a website, a catalogue, a leaflet, a letter, etc.“; španielsku jazykovú verziu: „la información obligatoria estará a disposición del consumidor antes de que se realice la compra y, en el caso de las ventas a distancia en las que el acceso al ‚etiquetado‘ está limitado, la información obligatoria deberá incluirse, en la presentación y la publicidad de los alimentos, en el soporte de la venta a distancia, ya se trate de un sitio web, de un catálogo, de un folleto, de una carta, etc.“ a litovskú jazykovú verziu: „privaloma informacija pateikiama vartotojui prieš perkant, o tais nuotolinės prekybos atvejais, kai prieiga prie ‚ženklinimo‘ yra ribota, privaloma informacija turi būti nurodyta ‚pateikime‘ bei ‚reklamoje‘ ir informacinėje medžiagoje, kuria naudojamasi prekiaujant nuotoliniu būdu, kaip antai, tinklalapyje, kataloge, informaciniame lapelyje, rašte ir t. t“).
26      Odôvodnenie 10 nariadenia č. 1169/2011.
27      KOM(2006) 368 v konečnom znení.
28      Článok 9 ods. 1 nariadenia č.1169/2011.
29      Mám na mysli napríklad najmä reklamné letáky pri vchode do supermarketov alebo katalógy distribuované v týchto supermarketoch.
30      Tým nie je dotknutá možnosť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov uvádzať tieto informácie v reklame, hoci nie sú povinní tak urobiť.
31      Pozri analogicky rozsudok zo 7. júla 2016, Ambisig (C‑46/15, EU:C:2016:530, bod 33).
32      Článok 2 ods. 2 písm. j) nariadenia č. 1169/2011.
33      Tento záver sa podľa môjho názoru vyžaduje z dôvodov právnej istoty a konzistentnosti v oblasti označovania potravín.
34      Článok 2 písm. a) smernice 2006/114.
35      Rozsudok z 11. júla 2013, Belgian Electronic Sorting Technology (C‑657/11, EU:C:2013:516, bod 35).
36      Dopĺňam, že rozdiel medzi pojmami „označenie“ a „reklama“ sa zdá byť možné nepriamo vyvodiť už zo smernice 2000/13, ktorú doplnilo nariadenie č. 1924/2006 pred zrušením tejto smernice nariadením č. 1169/2011. Uvedená smernica totiž odlišovala pravidlá, ktoré sa uplatňovali na každý z týchto pojmov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2004, Douwe Egberts, C‑239/02, EU:C:2004:445, bod 34).
37      Pozri odôvodnenie 37 a článok 10 ods. 4 nariadenia č. 1924/2006.
38      Tým nie je dotknutá skutočnosť, že označenie môže obsahovať aj informácie, ktoré možno považovať za nepodstatné. Mám tu na mysli nepovinné informácie, ako sú napríklad zdravotné tvrdenia, ktoré, ako bolo vysvetlené vyššie, síce informujú spotrebiteľa, ale ich hlavným cieľom je upútať jeho pozornosť a v konečnom dôsledku ho podnietiť k nákupu. Z tohto dôvodu ich uvedenie na označení potraviny musí byť nielen podložené vedeckými údajmi [pozri článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1924/2006], ale vzhľadom na ich propagačnú úlohu musia byť sprevádzané doplňujúcimi informáciami uvedenými v článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, aby boli spotrebitelia chránení pred klamlivými a nepodloženými informáciami.
39      Napríklad písomná reklama v novinových inzerátoch alebo na reklamných tabuliach, audiovizuálna reklama v televízii alebo rozhlase, alebo digitálna reklama, ako je to často na sociálnych sieťach.
40      Napríklad v závislosti od tónu a zámeru posolstva, ktoré môžu byť informatívne, týkajúce sa vlastností výrobku, presviedčajúce, s cieľom zdôrazniť výhody výrobku a presvedčiť spotrebiteľa o kúpe, alebo emocionálne, s cieľom vyvolať emócie, ktoré môžu ovplyvniť nákup.
41      Podľa jeho článku 1 ods. 1 je cieľom nariadenia č. 1169/2011 zaistenie vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa vo vzťahu k informáciám o potravinách, pričom sa zohľadňujú rozdiely vo vnímaní spotrebiteľov a ich informačných potrieb a zároveň sa zabezpečuje hladké fungovanie vnútorného trhu.
42      Rozsudok z 30. januára 2020, Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60, body 35 a 55, ako aj citovaná judikatúra).
43      Odôvodnenia 14 a 19 nariadenia č. 1924/2006.
44      Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006.
45      V tomto ohľade je reklama nepochybne prostriedkom na otvorenie odbytísk pre tovary a služby na vnútornom trhu, z ktorých by mali mať možnosť čo najviac profitovať spotrebitelia aj podnikatelia. Nariadiť prevádzkovateľovi potravinárskych podnikov, aby upustil od reklamnej techniky, ktorú považuje za obzvlášť účinnú, v tomto prípade od uvedenia jediného zdravotného tvrdenia, z dôvodu, že pojmy „označenie“ a „reklama“ sa prekrývajú, by však malo za následok obmedzenie týchto odbytísk, a tým narušenie efektívneho fungovania vnútorného trhu.
46      Okrem toho, mali by prevádzkovatelia potravinárskych podnikov odteraz možnosť zvoliť si uplatniteľnú právnu úpravu? Aké dôsledky by takéto prekrývanie mohlo mať na ostatné právne nástroje, ktoré používajú rovnaké definície? Toto sú len niektoré príklady praktických ťažkostí, ktoré by so sebou prinieslo, ak by sme pripustili, že pojmy „označenie“ a „reklama“ sa v písomnej forme prekrývajú.