Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(tretia
komora)
z 12. marca 2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Priestor
slobody,
bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná
spolupráca v občianskych
veciach – Nariadenie
(ES) č. 4/2009 – Právomoc
vo
veciach
vyživovacej
povinnosti – Článok 12 – Prekážka
začatého
konania – Určenie
súdu,
ktorý
začal
konať
ako
prvý – Článok 9 písm. a) – Pojem
‚[písomnosť
rovnocenná]‘
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie – Podanie
žiadosti o právnu
pomoc
na
súd
členského
štátu
oprávneným
na
výživné
na
účely
podania
žaloby o zmenu
vyživovacej
povinnosti
voči
tomuto oprávnenému – Následné
podanie
návrhu
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti
povinným
na
výživné
na
súd
iného
členského
štátu – Neskoršie
podanie
žaloby
oprávneného
na
výživné
na
prvý
uvedený
súd
po
priznaní
právnej
pomoci
týmto
súdom – Kvalifikácia
tejto
žiadosti o právnu
pomoc
ako
‚rovnocennej
písomnosti‘ – Podmienky “
Vo
veci C‑516/24
[Winderwill]
(i),
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Amtsgericht Schleswig (Okresný
súd
Schleswig,
Nemecko) z 22. júla
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
24. júla
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
BC,
zastúpený
zákonnou
zástupkyňou,
proti
LG,
SÚDNY
DVOR
(tretia
komora),
v zložení:
predseda
tretej
komory C. Lycourgos,
sudcovia O. Spineanu‑Matei (spravodajkyňa), S. Rodin, N. Piçarra a N. Fenger,
generálny
advokát: R. Norkus,
tajomník: E. Sartori,
referentka,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 18. júna
2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        BC, v zastúpení: A. Kröner,
Rechtsanwältin,
–        LG, v zastúpení: M. Horn,
Rechtsanwältin,
–        nemecká
vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a A. Sahner,
splnomocnení
zástupcovia,
–        česká
vláda, v zastúpení: A. Pagáčová, M. Smolek a J. Vláčil,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení: B. Ernst, M. Wasmeier a W. Wils,
splnomocnení
zástupcovia,
po
vypočutí
návrhov
generálneho
advokáta
na
pojednávaní
2. októbra 2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu článku 9 písm. a)
nariadenia
Rady
(ES) č. 4/2009 z 18. decembra
2008 o právomoci,
rozhodnom
práve,
uznávaní a výkone
rozhodnutí a o spolupráci
vo
veciach
vyživovacej
povinnosti (Ú. v. EÚ L 7,
2009, s. 1).
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
BC,
maloletým
dieťaťom, a LG,
jeho
otcom,
vo
veci
zmeny
vyživovacej
povinnosti,
ku
ktorej
je
otec
povinný.
Právny rámec
Luganský dohovor II
3        Článok 27
Dohovoru o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach,
podpísaného
30. októbra
2007
(ďalej
len
„Luganský dohovor
II“),
ktorého
uzavretie
bolo
schválené v mene
Spoločenstva
rozhodnutím
Rady
2009/430/ES z 27. novembra 2008
(Ú. v. EÚ L 147,
2009, s. 1),
stanovuje:
„1.      Ak
sa
vedú
konania v tej
istej
veci a medzi
tými
istými
účastníkmi
na
súdoch
rôznych
štátov
viazaných
týmto
dohovorom,
každý
súd,
ktorý
nezačal
konať
ako
prvý,
aj
bez
návrhu
preruší
konanie,
až
kým
sa
nepotvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
ako
prvý
začal
konať.
2.      Ak
sa
potvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
ako
prvý
začal
konať,
každý
iný
súd
odmietne
vykonávať
svoju
právomoc v prospech
tohto
súdu.“
4        Podľa článku 30 bodu 1 tohto
dohovoru:
„Na
účely
tohto
oddielu
sa
konanie
na
súde
považuje
za
začaté:
1.      momentom
podania
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
alebo
rovnocennej
písomnosti
na
súde
za
predpokladu,
že
žalobca
neopomenul
následne
prijať
kroky,
ktoré
musel
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
žalovanému…“
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 44/2001
5        Článok 27
nariadenia
Rady
(ES) č. 44/2001 z 22. decembra
2000 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach
(Ú. v. ES L 12,
2001, s. 1;
Mim.
vyd.
19/004, s. 42)
stanovoval:
„1.      Ak
sa
vedú
konania v tej
istej
veci a medzi
rovnakými
účastníkmi
na
súdoch
rôznych
členských
štátov,
každý
súd,
ktorý
nezačal
konať
ako
prvý,
aj
bez
návrhu
preruší
konanie,
až
kým
sa
nepotvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
ako
prvý
začal
konať.
2.      Keď
sa
potvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
ako
prvý
začal
konať,
každý
iný
súd
odmietne
vykonávať
svoju
právomoc v prospech
tohto
súdu.“
6        Článok 30 bod 1 tohto
nariadenia
znel
takto:
„Na
účely
tohto
oddielu
sa
konanie
na
súde
považuje
za
začaté:
1.      momentom
podania
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
alebo
rovnocennej
písomnosti
na
súde
za
predpokladu,
že
žalobca
neopomenul
následne
prijať
kroky,
ktoré
musel
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
žalovanému…“
Nariadenie č. 4/2009
7        V odôvodneniach
15 a 36
nariadenia
č. 4/2009 sa
uvádza:
„(15)      S cieľom
ochrániť
záujmy
oprávnených
na
výživné a podporiť
riadny
výkon
spravodlivosti v rámci
Európskej
únie
je
potrebné
prispôsobiť
normy
právomoci,
ako
vyplývajú z nariadenia
[č. 44/2001]. …
…
(36)      Vzhľadom
na
trovy
konania
je
potrebné
ustanoviť
výhodný
systém
právnej
pomoci
spočívajúci v úplnom
znášaní
nákladov
spojených s konaním
týkajúcim
sa
vyživovacej
povinnosti
voči
deťom
mladším
ako
21
rokov,
ktoré
sa
vedie
prostredníctvom
ústredných
orgánov.
Existujúce
normy v oblasti
právnej
pomoci v rámci
Európskej
únie
podľa
smernice
[Rady]
2003/8/ES
[z 27. januára
2003 o zlepšení
prístupu k spravodlivosti
pri
cezhraničných
sporoch
ustanovením
minimálnych
spoločných
pravidiel
týkajúcich
sa
právnej
pomoci v takýchto
sporoch
(Ú. v. EÚ L 26,
2003,
s. 41;
Mim.
vyd.
19/006,
s. 90)]
by
sa
preto
mali
doplniť
osobitnými
normami
tvoriacimi
osobitný
systém
právnej
pomoci v oblasti
vyživovacej
povinnosti. …“
8        Článok 9 nariadenia č. 4/2009,
nazvaný
„Začatie
konania
na
súde“,
znie:
„Na
účely
tejto
kapitoly
sa
konanie
na
súde
považuje
za
začaté:
a)      momentom
podania
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie
alebo
rovnocennej
písomnosti
na
súd,
za
predpokladu,
že
navrhovateľ
neopomenul
následne
prijať
kroky,
ktoré
bol
povinný
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
písomnosti
odporcovi,
alebo
b)      ak
sa
písomnosť
musí
pred
podaním
na
súd
doručiť
odporcovi,
momentom
jej
prevzatia
orgánom
povereným
doručovaním
za
predpokladu,
že
navrhovateľ
neopomenul
následne
prijať
kroky,
ktoré
bol
povinný
prijať,
aby
zabezpečil
podanie
písomnosti
na
súd.“
9        Článok 12
tohto
nariadenia s názvom
„Prekážka
začatej
veci“
stanovuje:
„1.      Ak
sa v tej
istej
veci a medzi
rovnakými
účastníkmi
vedú
konania
na
súdoch
rôznych
členských
štátov,
každý
súd,
ktorý
nezačal
konať
ako
prvý,
aj
bez
návrhu
preruší
konanie,
až
kým
sa
nepotvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
začal
konať
ako
prvý.
2.      Keď
sa
potvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
začal
konať
ako
prvý,
každý
iný
súd
odmietne
vykonávať
svoju
právomoc v prospech
tohto
súdu.“
10      Článok 44
uvedeného
nariadenia,
nazvaný
„Právo
na
právnu
pomoc“,
uvádza:
„1.      Účastníci
sporu,
na
ktorý
sa
vzťahuje
toto
nariadenie,
musia
mať
účinný
prístup k spravodlivosti v inom
členskom
štáte,
vrátane
vykonávacieho a odvolacieho
konania,
za
podmienok
ustanovených v tejto
kapitole.
…
2.      Na
účely
zaručenia
takéhoto
účinného
prístupu
členské
štáty
poskytujú
právnu
pomoc v súlade s touto
kapitolou,
pokiaľ
sa
neuplatní
odsek
3.
3.      V prípadoch,
na
ktoré
sa
vzťahuje kapitola VII,
nie
je
členský
štát
povinný
poskytnúť
právnu
pomoc,
ak
konanie v tomto
členskom
štáte
umožňuje
účastníkom
konať
bez
potreby
právnej
pomoci a ústredný
orgán
poskytuje
potrebné
služby
bezplatne.
4.      Podmienky
pre
poskytnutie
právnej
pomoci
nesmú
byť
reštriktívnejšie
ako
podmienky
pre
jej
poskytnutie v porovnateľných
vnútroštátnych
prípadoch.
…“
11      Článok 46
toho
istého
nariadenia s názvom
„Bezplatná
právna
pomoc
pre
žiadosti
podané
prostredníctvom
ústredných
orgánov v prípade
výživného
pre
deti“
znie
takto:
„1.      Dožiadaný
členský
štát
poskytne
bezplatnú
právnu
pomoc
ohľadne
všetkých
žiadostí
oprávneného
podľa článku 56
týkajúcich
sa
vyživovacej
povinnosti,
ktorá
vyplýva
zo
vzťahu
medzi
rodičom a dieťaťom,
voči
osobe
mladšej
ako
21
rokov.
2.      Bez
ohľadu
na
odsek
1
príslušný
orgán
dožiadaného
členského
štátu
môže
ohľadne
iných
žiadostí
ako
žiadostí
podľa článku 56 ods. 1 písm. a) a b)
odmietnuť
poskytnúť
bezplatnú
právnu
pomoc,
ak
sa
domnieva,
že
žiadosť
alebo
opravný
prostriedok
sú z vecnej
stránky
zjavne
nepodložené.“
Nemecké právo
Zákon o konaní v rodinných a nesporových veciach
12      Ustanovenie § 113 ods. 1
Gesetz über das
Verfahren in
Familiensachen und in
den Angelegenheiten der
freiwilligen Gerichtsbarkeit (zákon o konaní v rodinných a nesporových
veciach)
zo
17. decembra
2008
(BGBl.
2008
I,
s. 2586), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej, v prvej
vete
stanovuje,
že
niektoré
ustanovenia
tohto
zákona
sa
neuplatňujú
na
manželské
veci a na
sporové
rodinné
veci. V druhej
vete
tohto
ustanovenia
sa
uvádza,
že v tejto
súvislosti
sa
primerane
uplatnia
všeobecné
ustanovenia
Zivilprozessordnung (Občiansky
súdny
poriadok),
ako
aj
ustanovenia
tohto
poriadku
týkajúce
sa
konania
pred
krajinskými
súdmi
(Landgerichte).
ZPO
13      Ustanovenie § 114
ods. 1
Občianskeho
súdneho
poriadku, v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti
vo
veci
samej
(ďalej
len
„ZPO“),
stanovuje:
„Účastníkovi
konania,
ktorý z dôvodu
svojej
osobnej
alebo
finančnej
situácie
nie
je
schopný
úplne
alebo
len
čiastočne a vo
viacerých
splátkach
znášať
trovy
konania,
sa
na
žiadosť
poskytne
právna
pomoc,
ak
má
zamýšľaná
žaloba
alebo
obhajoba
dostatočnú
nádej
na
úspech a nejaví
sa
ako
šikanózna. …“
14      V § 117
ZPO
sa
uvádza:
„1.      Žiadosť o poskytnutie právnej
pomoci
sa
musí
podať
na
súde,
ktorý
rozhoduje
vo
veci
samej;
túto
žiadosť
možno
podať
prostredníctvom
vyhlásenia
do
kancelárie
súdu.
Žiadosť
musí
obsahovať
skutočnosti,
ktoré
sú
predmetom
sporu, a dôkazné
prostriedky. …
2.      K žiadosti
treba
priložiť
vyhlásenie
účastníka
konania o jeho
osobnej a finančnej
situácii
(rodinná
situácia,
povolanie,
majetok,
príjmy a záväzky),
ako
aj
príslušné
dôkazy.
Vyhlásenie a podporné
dokumenty
sa
môžu
poskytnúť
protistrane
len
so
súhlasom
účastníka,
okrem
prípadu,
keď
má
podľa
občianskeho
práva
protistrana
právo
na
informácie o príjmoch a majetku
žiadateľa.
Predtým,
ako
sa
vyhlásenie
zašle
protistrane,
žiadateľ
by
mal
mať
možnosť
predložiť
svoje
pripomienky.
Musí
byť
informovaný o zaslaní
svojho
vyhlásenia.
…“
15      Ustanovenie § 118 ods. 1
ZPO
stanovuje:
„Protistrana
musí
mať
možnosť
vyjadriť
sa k tomu,
či
sa
domnieva,
že
podmienky
na
poskytnutie
právnej
pomoci
sú
splnené,
okrem
prípadov, v ktorých
sa
to z osobitných
dôvodov
javí
ako
nevhodné.
Svoje
stanovisko
môže
zaujať
prostredníctvom
vyhlásenia v kancelárii
súdu.
Súd
môže
účastníkov
konania
predvolať
na
pojednávanie,
ak
je
pravdepodobné,
že
bude
dosiahnutá
dohoda;
súd
musí
zaznamenať
zmier
do
zápisnice
súdu. …“
16      Podľa článku 167
ZPO:
„Ak
je
cieľom
doručenia
dodržať
lehotu,
začať
plynutie
novej
premlčacej
lehoty
alebo
prerušiť
plynutie
tejto
lehoty v súlade s § 204
Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky
zákonník,
RGBl.
1896, s. 195),
tento
účinok
nastáva
dňom
doručenia
žiadosti
alebo
vyhlásenia,
ak k doručeniu
tejto
žiadosti
alebo
vyhlásenia
dôjde
okamžite.“
Občiansky zákonník
17      Článok 204 ods. 1 bod 14
tohto
zákonníka,
v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej, stanovuje:
„Plynutie
premlčacej
lehoty
sa
preruší…
(14)      doručením
prvotnej
žiadosti o poskytnutie
právnej
pomoci;
ak k doručeniu
žiadosti
dôjde
okamžite
po
jej
podaní,
plynutie
premlčacej
lehoty
je
prerušené
odo
dňa
podania
žiadosti.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
18      BC,
ktorý
má
bydlisko
vo
Švédsku a v čase
skutkových
okolností
vo
veci
samej
bol
maloletý,
je
synom
LG,
ktorý
býva v Nemecku.
19      Dňa
17. decembra
2021
podal
BC,
zastúpený
Bundesamt für Justiz (Spolkový
úrad
pre
spravodlivosť,
Nemecko),
na
Amtsgericht Schleswig (Okresný
súd
Schleswig,
Nemecko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
žiadosť o právnu
pomoc s cieľom
následne
podať
návrh
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti,
ktorú
má
voči
nemu
LG. Prílohu
k žiadosti
tvoril
koncept
návrhu
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti a bolo
uvedené,
že
tento návrh bude podaný v prípade
priznania
právnej
pomoci.
20      Dňa
28. januára
2022,
predtým,
ako
predkladajúci vnútroštátny
súd
rozhodol o žiadosti
BC o poskytnutie
právnej
pomoci,
podal
LG
na
Eskilstuna tingsrätt (Súd
prvej
inštancie
Eskilstuna,
Švédsko)
návrh
na
zmenu
svojej
vyživovacej
povinnosti
voči
BC.
21      Po
tom,
čo
bolo
27. mája
2022
jeho
žiadosti o právnu
pomoc
vyhovené,
podal
BC
na
predkladajúci
vnútroštátny
súd
žiadosť o zmenu
uvedenú v bode 19
tohto
rozsudku.
Táto
žiadosť
bola
LG
doručená
21. júla
2022.
22      Eskilstuna tingsrätt (Súd
prvej
inštancie
Eskilstuna) vo
Švédsku
zamietol
návrh
LG z dôvodu
nedostatku
medzinárodnej
právomoci.
Högsta domstolen (Najvyšší
súd,
Švédsko)
toto
zamietavé
rozhodnutie
zrušil a vec
vrátil
Eskilstuna tingsrätt (Súd
prvého
stupňa
Eskilstuna),
ktorý
uznesením
zo
6. mája
2024
prerušil
konanie
podľa článku 12 ods. 1
nariadenia č. 4/2009.
23      Predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
uvádza,
že
musí
určiť,
či
má
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať
vo
veci
samej
ako
„sú[d],
ktorý
začal
konať
ako
prvý“ v zmysle článku 12
nariadenia č. 4/2009 v spojení s jeho článkom 9 písm. a), a nie
posledný
uvedený
švédsky
súd.
Bolo
by
to
tak
iba v prípade,
ak
by
sa
žiadosť o právnu
pomoc
podaná
BC,
predtým,
ako
LG
podal
návrh
na
švédsky
súd,
mala
považovať
za
„[písomnosť
rovnocennú]“
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie v zmysle
tohto článku 9 písm. a).
Vnútroštátna
judikatúra a právna
náuka
sa
však v tejto
súvislosti
názorovo
rozchádzajú.
24      Za
týchto
okolností
Amtsgericht Schleswig (Okresný
súd
Schleswig)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
nasledujúcu
prejudiciálnu
otázku:
„Ide v prípade
žiadosti o právnu
pomoc,
ku
ktorej
je
len
ako
koncept
pripojený
návrh
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti,
ktorý
bude
formálne
podaný v prípade
priznania
právnej
pomoci, o ‚rovnocennú písomnosť‘ v zmysle článku 9 písm. a)
nariadenia
[č. 4/2009], v dôsledku
čoho
začal
vnútroštátny
súd
konať a jeho
právomoc
je
potvrdená?“
O prejudiciálnej otázke
25      Svojou
otázkou
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009
vykladať v tom
zmysle,
že
žiadosť o právnu
pomoc
podaná
na
súd,
ku
ktorej
je
pripojený
koncept
návrhu
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti,
ktorý
žalobca
zamýšľa
podať
vo
veci
samej v prípade
priznania
požadovanej
právnej
pomoci,
predstavuje
„rovnocennú
písomnosť“ v zmysle
tohto
ustanovenia.
26      Na
úvod
treba
po
prvé
poznamenať,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
uvádza,
že v rámci
sporu
vo
veci
samej
medzi
BC a LG
týkajúceho
sa
návrhu
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti,
ktorú
má
LG,
musí
rozhodnúť o otázke
svojej
medzinárodnej
právomoci, a to v situácii,
keď
švédsky
súd v rámci
sporu
medzi
LG a BC
vo
veci
návrhu
na
zmenu
tejto
povinnosti
prerušil
konanie
podľa článku 12 ods. 1
nariadenia č. 4/2009.
27      Toto
ustanovenie
stanovuje,
že
ak
sa v tej
istej
veci a medzi
rovnakými
účastníkmi
vedú
konania
na
súdoch
rôznych
členských
štátov,
každý
súd,
ktorý
nezačal
konať
ako
prvý,
aj
bez
návrhu,
preruší
konanie,
až
kým
sa
nepotvrdí
právomoc
súdu,
ktorý
začal
konať
ako
prvý.
28      V prejednávanej
veci z formulácie a odôvodnenia
položenej
otázky
vyplýva,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
tým,
že
sa
pýta,
či
začal
konať
ako
prvý
tento
súd
alebo
švédsky
súd,
ktorý
prerušil
konanie
na
základe
uvedeného
ustanovenia, a to
vzhľadom
na
pravidlo
začatia
konania
stanovené v článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009,
domnieva,
že
existuje
prekážka
začatej
veci
medzi
sporom
vo
veci
samej a sporom,
ktorý
prejednáva
tento
švédsky
súd,
pričom
oba
spory
medzi
BC a LG
sa
týkajú
otázky
zmeny
vyživovacej
povinnosti,
ktorú
má
LG
voči
BC.
29      Po
druhé
treba
pripomenúť,
že
keďže
ustanovenia
nariadenia č. 4/2009
týkajúce
sa
pravidiel
právomoci
vo
veciach
vyživovacej
povinnosti
nahradili
ustanovenia
nariadenia č. 44/2001,
judikatúra
Súdneho
dvora
týkajúca
sa
výkladu
ustanovení
tohto
posledného
uvedeného
nariadenia
platí
rovnako
aj
vo
vzťahu k výkladu
ustanovení
nariadenia č. 4/2009,
pokiaľ
tieto
ustanovenia
možno
kvalifikovať
ako
„zodpovedajúce“
alebo
„rovnocenné“
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 18. decembra 2014,
Sanders a Huber, C‑400/13
et C‑408/13,
EU:C:2012:2461, bod 23,
ako
aj zo
6. júna
2024,
Geterfer, C‑381/23,
EU:C:2012:467, body 23 a 24).
To
isté
platí
pre
judikatúru
Súdneho
dvora
týkajúcu
sa
výkladu
rovnocenných
ustanovení
Luganského dohovoru
II,
ako
aj
nariadení č. 44/2001 a 4/2009
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 20. decembra
2017,
Schlömp, C‑467/16,
EU:C:2017:993, body 42 a 47).
30      Súdny
dvor
už
rozhodol,
že článok 12
nariadenia č. 4/2009
je
rovnocenný článku 27
nariadenia č. 44/2001 a článku 27
Luganského dohovoru
II
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 20. decembra
2017,
Schlömp, C‑467/16,
EU:C:2017:993,
body 44 a 46,
ako
aj
zo 6. júna 2024,
Geterfer,
C‑381/23,
EU:C:2024:467,
bod 26).
Okrem
toho článok 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009
má
takmer
rovnaké
znenie
ako článok 30 bod 1 nariadenia č. 44/2001 a článok 30 bod 1 Luganského dohovoru
II
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 20. decembra
2017,
Schlömp,
C‑467/16,
EU:C:2017:993, body 45 a 46).
31      Na
základe
týchto
úvodných
pripomienok
treba
pripomenúť,
že
pravidlo
prekážky
začatej
veci
stanovené v článku 12
nariadenia č. 4/2009
smeruje, v záujme
riadneho
výkonu
spravodlivosti,
ako
je
spomenuté
najmä v odôvodnení
15
tohto
nariadenia, k obmedzeniu
možnosti
súbežných
konaní
na
súdoch
rôznych
členských
štátov a zabráneniu
vydania
nezlučiteľných
rozhodnutí,
ak
má
právomoc
rozhodovať v tom
istom
spore
viacero
súdov.
Mechanizmus
na
vyriešenie
prekážky
začatej
veci
stanovený v tomto článku 12
má
objektívnu a automatickú
povahu a vychádza z chronologického
poradia, v ktorom
dotknuté
súdy
začali
konať
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
6. júna
2024,
Geterfer,
C‑381/23,
EU:C:2024:467, body 27 a 29),
v dôsledku čoho
súd,
ktorému
jeden z účastníkov
predložil
spor
ako
prvému,
je
považovaný
za
príslušný.
32      V tejto
súvislosti článok 9 nariadenia č. 4/2009
jednotným a samostatným
spôsobom
vymedzuje
dátum,
od
ktorého
sa
konanie
na
súde
považuje
za
začaté
na
účely
uplatnenia článku 12
tohto
nariadenia, s cieľom
znížiť
riziko,
že v rôznych
členských
štátoch
budú
prebiehať
súbežné
konania
(pozri
analogicky
rozsudky
zo
4. mája
2017,
HanseYachts,
C‑29/16,
EU:C:2017:343, bod 29, a z 20. decembra
2017,
Schlömp, C‑467/16,
EU:C:2017:993, bod 50).
Cieľom článku 9 je
najmä
zamedziť
problémom
vyplývajúcim z vnútroštátnych
rozdielov,
pokiaľ
ide o dátum,
ku
ktorému
sa
vec
považuje
za
prejednávanú,
pričom
tento
dátum
by
sa
mal
stanoviť
samostatne.
Okrem
toho
cieľom
uvedeného
ustanovenia
je
obmedziť
problémy a právne
pochybnosti
spôsobené
veľkou
rozmanitosťou
mechanizmov
na
určenie
okamihu
začatia
konania
na
súde,
ktoré
existujú v členských
štátoch,
vďaka
hmotnoprávnemu
pravidlu,
ktoré
umožní
jednoducho a jednotne
určiť
tento
okamih
(pozri
analogicky
rozsudok
zo
4. mája
2017,
HanseYachts,
C‑29/16,
EU:C:2017:343, bod 30).
33      Podľa
toho
istého článku 9 písm. a)
sa
konanie
na
súde
považuje
za
začaté
momentom
podania
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
alebo
rovnocennej
písomnosti
na
súde,
za
predpokladu,
že
navrhovateľ
neopomenul
následne
prijať
kroky,
ktoré
musel
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
písomnosti
odporcovi.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
pýta
na
výklad
tohto
ustanovenia a konkrétnejšie
na
výklad
pojmu
„rovnocenná
písomnosť“,
ktorý
je v ňom
uvedený.
34      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
ustanovenia
týkajúce
sa
pravidiel
právomoci,
aké
stanovuje článok 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009,
sa
majú
nemajú
vykladať
ako
jednoduchý
odkaz
na
vnútroštátne
právo
členských
štátov,
ale
samostatne, a to
na
základe
ich
znenia, s odkazom
na
ciele a systematiku
tohto
nariadenia,
ako
aj
na
všeobecné
zásady,
ktoré
vyplývajú
zo
všetkých
vnútroštátnych
právnych
poriadkov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 18. decembra 2014,
Sanders a Huber, C‑400/13
et C‑408/13,
EU:C:2014:2461, body 24 a 25,
ako
aj
citovanú
judikatúru, a analogicky
rozsudok
zo
7. mája
2020,
Rina, C‑641/18,
EU:C:2020:349, bod 30).
35      Zo
znenia článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009
vyplýva,
že
pojem
„rovnocenná
písomnosť“
sa
musí
posudzovať
vo
vzťahu k pojmu
„písomnosť,
ktorou
sa
začína
konanie“,
pričom
treba
spresniť,
že v súlade s jeho
definíciou v bežnom
jazyku
pojem
„rovnocenná“
neznamená,
že
rovnocenná
písomnosť
musí
byť
totožná s písomnosťou,
ktorou
sa
začína
konanie,
ale
musí
predstavovať
porovnateľnú
písomnosť,
ktorá
plní
rovnakú
funkciu.
36      Vo
veciach
vyživovacej
povinnosti,
na
ktoré
sa
vzťahuje
nariadenie č. 4/2009,
je
účelom
návrhu
na
začatie
konania
začať
spor
vo
veci
samej v rámci
konania
medzi
jedným
alebo
viacerými
navrhovateľmi a jedným
alebo
viacerými
odporcami,
ktoré
je v zásade
kontradiktórne.
Okrem
toho z podmienky
uvedenej
na
konci článku 9 písm. a)
tohto
nariadenia,
podľa
ktorej
navrhovateľ
nesmie
po
podaní
rovnocennej
písomnosti
či
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
opomenúť
prijať
kroky,
ktoré
bol
povinný
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
písomnosti
odporcovi,
vyplýva,
že
spor
musí
byť
začatý v rámci
kontradiktórneho
konania.
37      Treba
tiež
pripomenúť,
ako
bolo
uvedené v bode 31
tohto
rozsudku,
že
cieľom
pravidiel o prekážke
začatej
veci,
stanovených v článku 12
uvedeného
nariadenia,
je
zabezpečiť
dodržiavanie
chronologického
poradia, v ktorom
súdy
začali
konať, a teda
výberu
súdu
účastníkom
konania,
ktorý
podal
podnet
na
začatie
dotknutého
sporu
ako
prvý.
38      Za
týchto
podmienok
treba
konštatovať,
že
na
účely
určenia
súdu,
ktorý v prípade
prekážky
začatej
veci
začal
konať
ako
prvý,
sa
pojem
„rovnocenná
písomnosť“
vzťahuje
na
každú
písomnosť,
ktorá
úzko
vecne
súvisí s dotknutým
sporom, a to
takým
spôsobom,
že
sa
možno
domnievať,
podobne
ako v prípade
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
že
tento
spor
bol
začatý,
hoci
len
čiastočne
alebo
predbežne, s cieľom
umožniť
kontradiktórnu
diskusiu
medzi
účastníkmi
uvedeného
sporu.
39      Zo
znenia článku 9 písm. a)
nariadenia
č. 4/2009 však
nevyplýva,
že
by
sa
pojmy
„rovnocenná
písomnosť“ a „písomnosť,
ktorou
sa
začína
konanie“
navzájom
vylučovali v tom
zmysle,
že
by
toto
ustanovenie
za
každých
okolností
bránilo
tomu,
aby
rovnocenná
písomnosť a písomnosť,
ktorou
sa
začína
konanie,
mohli v čase
nasledovať
jedna
po
druhej.
Keďže
pojem
„rovnocenná“
neznamená
„rovnaká“,
nie
je
vylúčené,
že
rovnocenná
písomnosť
môže
predchádzať
písomnosti,
ktorou
sa
začína
konanie,
pokiaľ
sú
splnené
podmienky
rovnocennosti,
ktoré
umožňujú
domnievať
sa,
ako
vyplýva z predchádzajúceho
bodu
tohto
rozsudku,
že
spor
bol
začatý, a to
úzka
vecná
súvislosť a kontradiktórnosť
konania.
40      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
ak
sa
dve
po
sebe
nasledujúce
konania v ich
vzájomnom
vzťahu
vyznačujú
samostatnosťou
alebo
jasnými
hranicami,
nemožno
sa
domnievať,
že
spor
bol
začatý
podaním
písomnosti,
ktorou
sa
začalo
prvé z týchto
konaní, a túto
písomnosť
teda
nemožno
kvalifikovať
ako
„rovnocennú
písomnosť“ v zmysle
článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009 (pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. mája
2017,
HanseYachts, C‑29/16,
EU:C:2017:343, bod 35).
41      Naproti
tomu,
ak
sa
dve
po
sebe
nasledujúce
kontradiktórne
konania v ich
vzťahu
nevyznačujú
samostatnosťou
alebo
jasnými
hranicami,
ale
úzko
vecne
súvisia,
cieľ
spočívajúci v dodržaní
chronologického
poradia, v ktorom
súdy
začali
konať, a teda
výber
súdu
účastníkom
konania,
ktorý
podal
podnet
na
začatie
konania
ako
prvý,
by
nebol
dosiahnutý,
ak
by
sa
pripustilo,
že
medzi
dátumami
začatia
konania
na
tom
istom
súde
členského
štátu v dvoch
po
sebe
nasledujúcich
kontradiktórnych
konaniach,
ktoré
úzko
vecne
súvisia,
by
žalovaný
mohol
tento
výber
obísť
tak,
že
by
sa
obrátil
na
súd
iného
členského
štátu,
pričom
by
využil
skutočnosť,
že v rámci
prvého z týchto
dvoch
konaní
bol
informovaný o druhom
konaní,
ktoré
sa
má
začať
vo
veci
samej.
42      V prejednávanej
veci
musí
predkladajúci
vnútroštátny
súd
určiť,
či
žiadosť o právnu
pomoc,
ktorú
podal
BC
na
tento
súd
predtým,
ako
LG
podal
žalobu
vo
Švédsku,
možno
kvalifikovať
ako
„rovnocennú
písomnosť“ v zmysle článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009, s písomnosťou,
ktorou
sa
začína
konanie,
ktorú
BC
podal
na
tento
súd
po
tom,
čo
mu
uvedený
súd
priznal
požadovanú
právnu
pomoc a po
tom,
čo
LG
podal
svoju
žalobu. V tejto
súvislosti
môže
Súdny
dvor,
ktorý
rozhoduje o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
poskytnúť
objasnenia,
ktoré
vnútroštátny
súd
usmernia
pri
jeho
rozhodovaní
(rozsudok z 15. januára
2026,
bluechip, C‑822/24,
EU:C:2026:13, bod 37 a citovaná
judikatúra).
43      S výhradou
overenia
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, z písomných
pripomienok
nemeckej
vlády,
ako
aj z odpovedí,
ktoré
táto
vláda
poskytla
na
pojednávaní,
po
prvé
vyplýva,
že v súlade s § 117 ZPO,
ktorý
sa
podľa § 113 ods. 1
zákona o konaní v rodinných a nesporových
veciach, v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej,
primerane
uplatňuje
na
konanie o rodinných
veciach, o aké
ide
vo
veci
samej,
žalobca,
akým
je
BC,
môže
požiadať
súd,
ktorý
rozhoduje
vo
veci
samej, o právnu
pomoc,
pričom
uvedie
skutočnosti,
ktoré
sú
predmetom
sporu a dôkazné
prostriedky.
44      Po
druhé
vzhľadom
na
skutočnosť,
že v súlade s § 114 ods. 1
ZPO
môže
byť
právna
pomoc
poskytnutá
žalobcovi,
akým
je
BC,
len
vtedy,
ak
má
zamýšľaná
žaloba
dostatočnú
nádej
na
úspech a nejaví
sa
ako
šikanózna,
žalobca
musí k svojej
žiadosti o právnu
pomoc v zásade
pripojiť
koncept
žaloby
alebo
do
nej
zahrnúť
podstatné
prvky
žaloby,
ktorú
zamýšľa
podať v prípade
priznania
požadovanej
právnej
pomoci,
aby
súd,
ktorému
bola
vec
predložená,
mohol
overiť,
či
sú
splnené
podmienky
na
priznanie
tejto
pomoci.
45      Po
tretie z § 118 ods. 1
ZPO
vyplýva,
že
okrem
prípadov, v ktorých
sa
to z osobitných
dôvodov
javí
ako
nevhodné,
musí
mať
protistrana
možnosť
vyjadriť
sa k otázke,
či
sú
tieto
podmienky
splnené,
čo
znamená,
ako
uviedla
nemecká
vláda
na
pojednávaní,
že
súd,
ktorému
bola
vec
predložená,
informuje
protistranu o žiadosti o právnu
pomoc,
pričom
toto
informovanie
má
vo
všeobecnosti
formu
jednoduchého
oznámenia, a to
bez
toho,
aby
bola
dotknutá
možnosť
tohto
súdu
vykonať
doručenie.
46      Okrem
toho,
ako
uviedol
predkladajúci
vnútroštátny
súd
vo
svojom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, z ustanovení § 204
Občianskeho
zákonníka, v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti
vo
veci
samej, v spojení s § 167
ZPO
vyplýva,
že
doručenie
žiadosti o právnu
pomoc
má
za
následok
prerušenie
premlčacej
lehoty, a to
odo
dňa
podania
tejto
žiadosti v prípade,
že
táto
žiadosť
bola
doručená
okamžite
po
tomto
podaní.
47      Zdá
sa,
že z nemeckého
práva,
ako
je
uvedené v bodoch 43
až
46
tohto
rozsudku,
vyplýva,
že
pokiaľ
neexistujú
osobitné
dôvody,
ktoré
by
tomu
bránili,
žiadosť o právnu
pomoc,
ktorá
obsahuje
najmä
podstatné
náležitosti
žaloby,
ktorá
bude v prípade
priznania
požadovanej
právnej
pomoci
podaná
vo
veci
samej,
musí
byť
oznámená
protistrane,
aby
mala
možnosť
vyjadriť
sa k otázke,
či
má
zamýšľaná
žaloba
vo
veci
samej
dostatočnú
nádej
na
úspech a nejaví
sa
ako
šikanózna.
48      Zdá
sa
teda,
že v nemeckom
rodinnom
práve
je
konanie o právnej
pomoci v zásade
konaním
inter partes,
ktoré
úzko
súvisí s budúcim
kontradiktórnym
konaním
vo
veci
samej,
keďže
na
jednej
strane
umožňuje
protistrane
oboznámiť
sa s nárokmi a stručnými
tvrdeniami,
ktoré
žiadateľ o právnu
pomoc
zamýšľa
predložiť
vo
veci
samej,
ako
aj
vyjadriť
sa k nim, a na
druhej
strane
umožňuje
súdu,
ktorému
bola
vec
predložená,
aby
vykonal
prima facie analýzu
veci
samej s cieľom
rozhodnúť o priznaní
požadovanej
právnej
pomoci.
Takúto
úzku
súvislosť
navyše
potvrdzuje
aj
skutočnosť,
že
doručenie
žiadosti o právnu
pomoc
má
za
následok
prerušenie
plynutia
premlčacej
lehoty.
49      Za
týchto
podmienok
treba, s výhradou
overenia
nemeckého
práva
uvedeného v bodoch 43
až
46
tohto
rozsudku
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
konštatovať,
že v tomto
právnom
poriadku
je
možné
žiadosť o právnu
pomoc
podanú
na
súd
kvalifikovať
ako
„rovnocennú
písomnosť“ v zmysle článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009.
50      Aby
však
na
účely
kvalifikácie
žiadosti o právnu
pomoc, o akú
ide
vo
veci
samej,
za
„rovnocennú
písomnosť“
bola
zachovaná
úzka
súvislosť
medzi
konaním o právnej
pomoci a konaním
vo
veci
samej,
je
ešte
potrebné
po
prvé,
aby
požadovaná
právna
pomoc
bola
poskytnutá,
po
druhé,
aby
bola
žaloba
vo
veci
samej
podaná v primeranej
lehote
po
poskytnutí
tejto
pomoci, a po
tretie,
aby
obsah
tejto
žaloby v podstate
zodpovedal
obsahu
vyplývajúcemu z konceptu
návrhu
vo
veci
samej,
ktorý
súd
preskúmal
počas
konania o právnej
pomoci.
51      Komisia
na
pojednávaní
poukázala
na
skutočnosť,
že
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu
prináleží
overiť,
že
žiadosti o právnu
pomoc, o aké
ide
vo
veci
samej,
sú
protistrane
súdom,
ktorému
bola
vec
predložená,
vo
všeobecnosti
jednoducho
oznámené, a nie
doručované. V tejto
súvislosti
treba
zdôrazniť,
že
hoci článok 9 písm. a)
in
fine nariadenia č. 4/2009
upravuje
len
prípady, v ktorých
sa
má
rovnocenná
písomnosť
alebo
písomnosť,
ktorou
sa
začína
konanie,
doručiť,
povinnosť
uložená
navrhovateľovi
prijať
kroky,
ktoré
bol
povinný
prijať,
aby
zabezpečil
doručenie
písomnosti,
je
možné
primerane
uplatniť
na
prípad,
keď
je
táto
písomnosť
predmetom
jednoduchého
oznámenia
zo
strany
súdu,
ktorému
bola
vec
predložená. Z uvedeného
vyplýva,
že
skutočnosť,
že
žiadosť o právnu
pomoc
je
protistrane
jednoducho
oznámená,
sama
osebe
nemá
vplyv
na
kvalifikáciu
takejto
žiadosti
ako
„rovnocennej
písomnosti“.
52      Ako
však
nemecká
vláda
pripustila
na
pojednávaní,
táto
osobitosť
nemeckého
práva
môže
takúto
kvalifikáciu
znemožniť v prípade,
že
by
sa
ukázalo,
že
protistrana
oznámenie
žiadosti o právnu
pomoc
nedostala a že
konanie o právnej
pomoci
bolo
zbavené
svojej
kontradiktórnej
povahy,
bez
toho,
aby
protistrana
mala
následne k dispozícii
prostriedky
nápravy.
Predkladajúcemu vnútroštátnemu
súdu
prináleží,
aby v prípade
potreby
tento
aspekt
overil.
53      Napokon
treba
spresniť,
že
kvalifikácia
žiadosti o právnu
pomoc, o akú
ide
vo
veci
samej,
ako
„rovnocennej
písomnosti“ v zmysle článku 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009,
zohľadňuje
aj
význam,
ktorý
toto
nariadenie
na
účely
zaručenia
účinného
prístupu k spravodlivosti
priznáva
mechanizmu
právnej
pomoci
ako
neoddeliteľnej
súčasti
sporov
vo
veciach
vyživovacej
povinnosti,
ktorá
je
zároveň
nevyhnutná
pre
oprávnených
na
výživné,
ktorí
nemajú
dostatočné
prostriedky
na
uplatnenie
svojich
práv.
To
sa
odráža
tak v článku 44,
ako
aj v článku 46
tohto
nariadenia v spojení s jeho
odôvodnením
36.
54      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
dôvody
treba
na
položenú
otázku
odpovedať
tak,
že článok 9 písm. a)
nariadenia č. 4/2009
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
žiadosť o právnu
pomoc
podaná
na
súd,
ku
ktorej
je
pripojený
koncept
návrhu
na
zmenu
vyživovacej
povinnosti,
ktorý
žalobca
zamýšľa
podať
vo
veci
samej v prípade
priznania
požadovanej
právnej
pomoci,
predstavuje
„rovnocennú
písomnosť“ v zmysle
tohto
ustanovenia,
ak
má v priebehu
dotknutého
konania
protistrana,
ktorej
je
táto
žiadosť o právnu
pomoc
vrátane
tohto
konceptu
návrhu
vo
veci
samej
oznámená,
možnosť
vyjadriť
sa k otázke,
či
žaloba
vo
veci
samej
má
dostatočnú
nádej
na
úspech a nejaví
sa
ako
šikanózna, a ak
je
táto
žaloba
podaná v primeranej
lehote
po
priznaní
tejto
pomoci,
pričom
jej
obsah v podstate
zodpovedá
tomu,
ktorý
vyplýva z uvedeného
konceptu.
O trovách
55      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(tretia
komora)
rozhodol
takto:
Článok 9 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 4/2009 z 18. decembra 2008 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a o spolupráci vo veciach vyživovacej povinnosti
sa má vykladať v tom zmysle, že:
žiadosť o právnu pomoc podaná na súd, ku ktorej je pripojený koncept návrhu na zmenu vyživovacej povinnosti, ktorý žalobca zamýšľa podať vo veci samej v prípade priznania požadovanej právnej pomoci, predstavuje „rovnocennú písomnosť“ v zmysle tohto ustanovenia, ak má v priebehu dotknutého konania protistrana, ktorej je táto žiadosť o právnu pomoc vrátane tohto konceptu návrhu vo veci samej oznámená, možnosť vyjadriť sa k otázke, či žaloba vo veci samej má dostatočnú nádej na úspech a nejaví sa ako šikanózna, a ak je táto žaloba podaná v primeranej lehote po priznaní tejto pomoci, pričom jej obsah v podstate zodpovedá tomu, ktorý vyplýva z uvedeného konceptu.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
nemčina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.