Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
TAMARA
ĆAPETA
prednesené
19. marca 2026(1)
Vec C‑354/24
Elisa Eesti AS
proti
Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjoni küberjulgeoleku nõukogu,
Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Tallinna
Halduskohus (Správny
súd
Tallinn,
Estónsko)]
„ Prejudiciálne
konanie – Telekomunikačné
služby – Smernica
(EÚ)
2018/1972 – Článok 40 ods. 1 a článok 41 ods. 1 – Bezpečnosť
sietí a služieb – Funkcie
5G – Povoľovací
postup – ‚Vysokorizikoví‘
dodávatelia
hardvéru a softvéru – Zákaz
‚vysokorizikového‘
hardvéru a softvéru z dôvodov
národnej
bezpečnosti – Článok 4 ods. 2 ZEÚ – Článok 17 ods. 1
Charty – Proporcionalita – Intenzita
preskúmania – Pozitívne
opatrenia v prípade
vplyvu
alebo
kontroly
tretieho
štátu “
I.      Úvod
1.        Ako
opatrenia
prijaté
členským
štátom
na
ochranu
národnej
bezpečnosti
interagujú s právnymi
predpismi
Únie
prijatými
na
zabezpečenie
fungovania
vnútorného
trhu s elektronickými
komunikačnými
sieťami a službami?
2.        Najdôležitejšia
otázka
je,
či
sú
také
vnútroštátne
opatrenia
vylúčené z pôsobnosti
smernice
(EÚ)
2018/1972
(európsky
kódex
elektronických
komunikácií,
ďalej
len
„EKEK“),(2) lebo
boli
prijaté z dôvodov
národnej
bezpečnosti, a teda
sa
na
ne nevzťahuje
súdne
preskúmanie
proporcionality
podľa
práva
Únie?
3.        Tieto
otázky
vznikajú v súvislosti s právnou
úpravou
prijatou v Estónsku,
ktorá
zavádza
postup
získavania
povolenia
ex
ante na
používanie
hardvéru a softvéru
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
Tento
postup
umožňuje
príslušným
orgánom
zakázať
používanie
určitého
zariadenia,
ak
sa
považuje
za
hrozbu
pre
národnú
bezpečnosť.
4.        Žalobkyňa v spore
vo
veci
samej
spoločnosť
Elisa Eesti AS
(ďalej
len
„žalobkyňa“),
dcérska
spoločnosť
fínskej
telekomunikačnej
spoločnosti
Elisa Oyj,
je
jedným z troch
poskytovateľov
celoštátnych
mobilných
telekomunikačných
sietí a služieb v Estónsku.
Na
Tallinna Halduskohus (Správny súd Tallin, Estónsko) (ďalej len „predkladajúci vnútroštátny súd“) napadla
rozhodnutie,
ktorým
jej
príslušné
estónske
orgány
odmietli
udeliť
povolenie
na
používanie
určitého
hardvéru a softvéru
2G‑4G a 5G v jej
telekomunikačnej
sieti.
Toto
rozhodnutie
bolo
okrem
iného
prijaté z dôvodu,
že
výrobcom
zariadenia
je
čínska
telekomunikačná
spoločnosť
Huawei
Corporation (ďalej
len
„Huawei“),
ktorú
estónske
úrady
považujú
za
„vysokorizikového“
dodávateľa
takýchto
zariadení.
II.    Právny a skutkový rámec prejednávanej veci a prejudiciálne otázky
A.      Základné informácie o telekomunikačnej infraštruktúre a technológiách 5G
5.        Pochopenie
pozadia
tohto
prípadu
si
vyžaduje
minimálnu
úroveň
vysvetlenia
infraštruktúry,
na
ktorej
sú
založené
funkcie
5G.
Práve
tým
začnem.
6.        Mobilná
telekomunikačná
sieť
sa
tradične
skladá z dvoch
častí.
Prvou a ústrednou
časťou
tejto
infraštruktúry
je
jadrová
sieť.
Obsahuje
centrálne
zariadenia,
ktoré
riadia
celú
sieť, a je
navrhnutá
ako
hlavný
kanál
na
prepojenie
všetkých
koncových
bodov
prevádzky,
ktorý
združuje a prenáša
sieťovú
prevádzku
vysokou
rýchlosťou.(3) Druhou
časťou
tejto
infraštruktúry
je
mobilná
rádiová
sieť.
Skladá
sa
zo
základňových
staníc,
ktoré
rozdeľujú
väčšiu
oblasť
služieb
na
„bunky“ a ku
ktorým
sa
môžu
pripojiť
mobilné
zariadenia,
akými
sú
mobilné
telefóny,
cez
mobilnú
sieť
členského
štátu.(4) Táto
časť
mobilnej
siete
sa
niekedy
označuje
ako
„okrajová“
sieť.
7.        Telekomunikačná
technológia
sa
delí
na
„generácie“.
2G,
3G a 4G
sú
po
sebe
idúce
generácie
technológie
neanalógových
mobilných
sietí.
Piata
generácia
tejto
technológie – 5G – je
navrhnutá
tak,
aby v budúcnosti
nahradila
súčasnú
normu
4G.(5) Technológia
5G
sa
vyznačuje
vysokými
rýchlosťami a kapacitou
dát,
ako
aj
nižšou
latenciou
(oneskorením).
8.        Európska komisia
považuje
technológiu
5G
za
dôležitú
súčasť
budovania
vysokorýchlostných a vysokokapacitných
sietí v Európskej
únii v záujme
hospodárstva a celej
spoločnosti.(6)
9.        Ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a z vnútroštátneho
spisu,
technológiu
5G
možno
rozdeliť
na
„nesamostatné“
funkcie
5G a „samostatné“
funkcie
5G.
Nesamostatná
technológia
5G
je
postavená
na
existujúcej
sieťovej
vrstve
infraštruktúry
2G
až
4G.(7) Komunikácia
teda
stále
prebieha
medzi
„okrajovou“ a „jadrovou“
komunikačnou
sieťou.
Samostatné
siete
5G
vytvárajú
vlastnú
rádiovú
sieť, a preto
nezávisia
od
„staršej“
infraštruktúry
2G
až
4G
alebo
od
jadrovej
siete.
Samostatné
zariadenia
5G
preto
tvoria
vlastnú,
nezávislú
sieťovú
infraštruktúru,
pričom
nemusia
najprv
prechádzať
jadrovou
sieťou.
Na
základe
toho
môžu
medzi
sebou
priamo
komunikovať
bez
potreby
prejsť
cez
„jadro“
telekomunikačnej
infraštruktúry.
Vďaka
tejto
vlastnosti
bude
samostatná
technológia
5G
schopná
prepojiť
oveľa
viac
zariadení
než
kedykoľvek
predtým v „internete
vecí“.(8)
10.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a zo
spisu
vyplýva,
že
jadrová
sieť
žalobkyne
pozostáva z hardvéru a softvéru
vyrobeného švédskou
spoločnosťou Telefonaktiebolaget LM
Ericsson
(ďalej
len
„Ericsson“) a fínskej
spoločnosti
Nokia
Corporation (ďalej
len
„Nokia“) a že
jej
mobilná
rádiová
sieť
pozostáva z hardvéru a softvéru
vyrobeného čínskou spoločnosťou Huawei.
11.      Spor
sa
týka
iba
mobilnej
rádiovej
siete
žalobkyne, t. j. okrajovej
siete.
B.      Právny a skutkový rámec konania vo veci samej
12.      Dňa
23. marca 2022(9) žalobkyňa
podala
na
Tarbijakaitse ja
Tehnilise Järelevalve Amet (Úrad
pre
ochranu
spotrebiteľa a technický
dozor;
ďalej
len
„TTJA“)
žiadosť,
na
základe
ktorej
mal
TTJA v jej
okrajovej
sieti
schváliť
používanie
i)
už
existujúceho
hardvéru a softvéru
Huawei
2G
až
4G a ii)
hardvéru a softvéru
Huawei
5G,
ktorý
mal
byť
zavedený
od
1. júna
2022
(spoločne
„sporný
hardvér a softvér“).
13.      Uvedená
žiadosť
bola
podaná
na
základe
elektroonilise side seadus (estónsky
zákon o elektronických
komunikáciách;
ďalej
len
„ESS“).(10) Predkladajúci
vnútroštátny
súd
vysvetľuje,
že
ESS
okrem
iného
preberá
EKEK.
14.      Kapitola 8 ESS
stanovuje
určité
požiadavky
na
poskytovanie
elektronických
komunikačných
služieb v Estónsku.
Jeho § 872 ods. 1
požaduje,
aby
komunikačné
podniky
zaviedli
vhodné
technické a organizačné
opatrenia
na
riadenie
rizík
súvisiacich s bezpečnosťou a integritou
komunikačnej
služby a siete.
Ustanovenie § 873 ods. 1 ESS
stanovuje,
že
hardvér a softvér
používaný
pri
poskytovaní
komunikačných
služieb v komunikačnej
sieti
nesmie
predstavovať
riziko
pre
národnú
bezpečnosť. V dôsledku
toho § 873 ods. 6 ESS
stanovuje,
že
komunikačný
podnik
je
povinný
požiadať
TTJA o povolenie
na
používanie
hardvéru
alebo
softvéru v komunikačnej
sieti.
15.      Podľa § 873 ods. 2 ESS
sa
ohrozenie
národnej
bezpečnosti
stanovuje
na
základe
vysokého
rizika,
ktoré
predstavuje
výrobca
alebo
poskytovateľ
služieb
údržby
alebo
podpory
(bod 1),
alebo
na
základe
rizika
vyplývajúceho z technických
vlastností
alebo
konfigurácie
hardvéru
či
softvéru
(bod 2).
Vysoká
rizikovosť
výrobcu
alebo
poskytovateľa
údržby
či
podporných
služieb
sa
hodnotí
na
základe
12
kritérií
uvedených v § 873 ods. 3 ESS.(11)
16.      Ak
sa
zistí,
že
hardvér
alebo
softvér
predstavuje
riziko
pre
národnú
bezpečnosť, § 1965 ESS
stanovuje
určité
pevné
prechodné
obdobia:
do 31. december
2025
pre
technológiu
5G(12) a do 31. december
2029
pre
hardvér a softvér
2G,
3G, a 4G.(13)
17.      Po
prijatí
žiadosti o povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru v komunikačnej
sieti
je
TTJA
podľa § 874 ESS
povinný
požiadať
Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjoni küberjulgeoleku nõukogu (Rada
pre
kybernetickú
bezpečnosť
Bezpečnostného
výboru
vlády
Estónskej
republiky)
(„KJN“) o stanovisko k otázke,
či
hardvér a softvér
uvedený v tejto
žiadosti
predstavuje
riziko
pre
národnú
bezpečnosť.
18.      Rozhodnutím č. 1 z 27. októbra
2022
KJN
konštatoval
takéto
riziko
vo
vzťahu k celému
spornému
hardvéru a softvéru.(14) Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bolo
toto
riziko
zistené
vo
vzťahu k všetkým
12
kritériám
uvedeným v § 873 ods. 3 ESS.(15) Tento
orgán
zároveň
navrhol,
aby
TTJA
udelil
povolenie
do
31. decembra
2025
na používanie funkcií 5G a do
31. decembra
2029
pre 2G až 4G (ďalej
len
„rozhodnutie
KJN“).
19.      Rozhodnutím č. 1‑7/22‑436 z 25. novembra
2022
TTJA
konštatoval,
že
všetok
hardvér a softvér
uvedený v žiadosti
žalobkyne o povolenie
ohrozuje
národnú
bezpečnosť
Estónska.
Preto
žalobkyni
udelila
časovo
obmedzené
povolenie
do
31. decembra
2025
na používanie funkcií 5G a do
31. decembra
2029
funkcií 2G až 4G v súlade s § 1965 ESS
(ďalej
len
„rozhodnutie
TTJA“).
20.      Žalobou z 1. decembra
2022
žalobkyňa
napadla
rozhodnutia
KJN a TTJA
(spoločne
len
„sporné
rozhodnutia“)
na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde.
Žalobkyňa
okrem
iného
tvrdí,
že
KJN a TTJA
nepreukázali
existenciu
rizika
pre
estónsku
národnú
bezpečnosť,
pravdepodobnosť,
že
sa
údajné
riziko
naplní,
ani
potenciálny
rozsah
škôd
vyplývajúcich
zo
sporného
hardvéru a softvéru.
Tento
účastník
konania
tiež
tvrdí,
že
vzhľadom
na
krátke
prechodné
obdobie
sporné
rozhodnutia
predstavujú
retroaktívny
zákaz
sporného
hardvéru a softvéru,
ktorý
má
za
následok
vyvlastnenie
majetku
žalobkyne.
To
následne
musí
viesť k náhrade.
Žalobkyňa
navyše
spochybňuje
platnosť
sporných
rozhodnutí
na
základe
toho,
že
zákon,
na
základe
ktorého
boli
tieto
rozhodnutia
prijaté,
nebol
oznámený
Komisii, a preto
je
nezlučiteľný
so
smernicou (EÚ)
2015/1535
(ďalej
len
„smernica
TRIS“).(16) Nakoniec
tvrdí,
že
sporné
rozhodnutia
predstavujú
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby,
ktorá
je
upravená v článku 12 ods. 1
EKEK, a že
akékoľvek
obmedzenie
tejto
slobody
musí
byť
riadne
odôvodnené,
čo
príslušné
orgány
neurobili.
21.      KJN a TTJA
tieto
tvrdenia
spochybňujú. V podstate
tvrdia,
že
sporné
rozhodnutia
sú
založené
na
posúdení
rizika,
na
účely
ktorého
je
postačujúca
pravdepodobnosť a predvídateľnosť
rizika.
Tieto
rozhodnutia
patria do
výlučnej právomoci Estónska,
ktorá
podlieha
len
obmedzenému
súdnemu
preskúmaniu.
KJN a TTJA
tiež
poukazujú
na
to,
že
prechodné
obdobie
stanovené v sporných
rozhodnutiach
predstavuje
maximálne
obdobie
povolené
ustanoveniami
§ 1965 ESS. Nakoniec
títo
účastníci
konania
nesúhlasia s tým,
že
sporné
rozhodnutia
sú
nezlučiteľné
so
smernicou
TRIS a EKEK.
22.      Za
týchto
okolností
sa
Tallinna
Halduskohus (Správny
súd
Tallinn)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Patrí
súbor
vnútroštátnych
právnych
predpisov
(ustanovenia § 873
ods. 2,
3,
6,
7 a 8, § 874
ods. 1
až
4 a § 1965
ods. 1
až
4
[ESS]), v ktorom
sa v záujme
zaistenia
národnej
bezpečnosti
vyžaduje,
aby
komunikačná
spoločnosť
získala
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
vo
svojej
komunikačnej
sieti,
do
pôsobnosti
[EKEK]?
2.      V prípade
kladnej
odpovede
na
predchádzajúcu
otázku:
má
sa
článok 1
ods. 3 písm. c)
[EKEK] v spojení s článkom 4
ods. 2
[ZEÚ]
vykladať v tom
zmysle,
že
zavedenie
takých
obmedzení
patrí
do
výlučnej
právomoci
členského
štátu a predstavuje
výlučne
vnútroštátne
opatrenie,
pre
ktoré
neplatia
ustanovenia
smernice
2018/1972?
3.      Ak
na
otázku
2
treba
odpovedať
záporne:
predstavuje
súbor
vnútroštátnych
právnych
predpisov
(ustanovenia § 873
ods. 2,
3,
6,
7 a 8, § 874
ods. 1
až
4 a § 1965
ods. 1
až
4 ESS),
ktoré
neumožňujú
komunikačnej
spoločnosti
používať
hardvér a softvér
vo
svojej
komunikačnej
sieti
bez
toho,
aby
na
používanie
tohto
hardvéru a softvéru
získala
povolenie
správneho
orgánu,
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby v zmysle
článku 12
ods. 1
[EKEK]?
4.      V prípade
kladnej
odpovede
na
otázku
3:
nemá
sa
upustiť
od
uplatnenia
takejto
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ak
nebola
vopred
oznámená
[Komisii] v súlade s článkom 12
ods. 1
[EKEK]?
5.      V prípade
kladnej
odpovede
na
otázku
2:
je v súlade s článkom 36 ZFEÚ a so
zásadou
proporcionality,
ak
sa
vo
vnútroštátnej
právnej
úprave
vyžaduje,
aby
komunikačná
spoločnosť
získala
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
vo
svojej
komunikačnej
sieti
na
účely
zaistenia
národnej
bezpečnosti, a nevyžaduje
sa,
aby
správny
orgán
pri
posudzovaní
nebezpečenstva,
ktoré
predstavuje
vysokorizikový
hardvér a softvér,
a)
preveril,
či
sa
riziká
spojené s výrobcom
premietajú
do
konkrétneho
hardvéru a softvéru;
b)
posúdil
funkčnosť,
umiestnenie a význam
konkrétneho
hardvéru a softvéru v rámci
poskytovania
komunikačnej
služby a c)
preskúmal,
či
sa
problémy
spojené s krajinou
sídla
výrobcu
premietajú
na
výrobcu?
6.      Ide v prípade,
že
sa
používanie
hardvéru
alebo
softvéru,
ktorý
sa v komunikačnej
sieti
nachádzal a aktívne
používal
už
pred
zavedením
požiadavky
na
povolenie,
povolí
na
obdobie
kratšie,
ako
je
životnosť
tohto
hardvéru
alebo
softvéru, a predmetný
hardvér
alebo
softvér
bol
nadobudnutý
legálnym
spôsobom, o zbavenie
majetku v zmysle
článku 17
ods. 1
druhej
vety
Charty
základných
práv
Európskej
únie [(ďalej len ‚Charta‘)]?“
23.      Písomné
pripomienky
predložila
Súdnemu
dvoru
žalobkyňa,
česká,
dánska,
estónska,
španielska,
francúzska,
talianska,
fínska a švédska
vláda,
ako
aj
Komisia.
Žalobkyňa,
KJN,
estónska,
dánska,
nemecká,
španielska,
francúzska,
talianska,
fínska a švédska
vláda a Komisia
boli
vypočuté
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
11. novembra
2025.
III. Analýza
24.      Moja
analýza
bude
mať
takúto
štruktúru.
25.      Prvé
dve
otázky
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
sa
týkajú
pôsobnosti
EKEK.
Prvou
otázkou
sa
teda
pýta,
či
legislatívny
systém,
ktorý
vyžaduje
povolenie
ex
ante na
používanie
hardvéru a softvéru v elektronických
komunikačných
sieťach a službách,
akým
je
systém
zavedený
prostredníctvom
ESS,
patrí
do
vecnej
pôsobnosti
EKEK.
Tejto
otázke
sa
budem
venovať v časti III.A. Druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
následne
pýta,
či
sú
takéto
opatrenia
napriek
tomu
vylúčené z pôsobnosti
tejto
smernice v dôsledku
toho,
že
sú
prijaté z dôvodov
národnej
bezpečnosti.
Touto
otázkou
sa
budem
zaoberať v časti III.B. V súvislosti s obomi
otázkami
dospejem k záveru,
že
EKEK
sa v prejednávanej
veci
uplatní.
26.      Keďže
sa
EKEK
uplatňuje,
treťou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
sporné
opatrenia
predstavujú
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK.
Na
túto
otázku
odpoviem
kladne v časti III.C. To
ma
privedie k štvrtej
otázke, v ktorej
ide o to,
či
tieto
opatrenia
mali
byť
oznámené
Komisii, a ak
áno,
aké
dôsledky
vyplývajú
z ich neoznámenia.
Tejto
otázke
sa
budem
venovať v časti III.D.
27.      Ak
sporné
vnútroštátne
opatrenia
predstavujú
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby,
ako
sa
domnievam,
ďalšou
dôležitou
otázkou v tomto
kontexte
je,
či, a ak
áno,
ako
by
takéto
opatrenia
mohli
byť
odôvodnené.
Takéto
odôvodnenie
je
možné
podľa článku 12 ods. 1
EKEK;
toto
ustanovenie v tomto
ohľade
odkazuje
na článok 52 ods. 1 ZFEÚ.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
však
nežiada o vysvetlenie v súvislosti s tým,
ako
vykonať
preskúmanie
proporcionality
podľa článku 12 ods. 1
EKEK.
Namiesto
toho
kladie
túto
otázku v podobe
piatej
otázky v súvislosti s voľným
pohybom
tovaru
pre
prípad,
že
Súdny
dvor
rozhodne,
že
EKEK
sa
neuplatňuje.
Keďže
navrhnem,
aby
Súdny
dvor
rozhodol,
že
EKEK
sa
uplatňuje,
nebude
potrebné
odpovedať
na
piatu
otázku v podobe, v akej
bola
položená
Súdnemu
dvoru.
Napriek
tomu
je
podstata
tejto
otázky
pre
predkladajúci
vnútroštátny
súd
relevantná
na
účely
odôvodnenia
podľa článku 12 ods. 1
EKEK v spojení s článkom 52 ods. 1 ZFEÚ.
Preto
namiesto
odpovede
na
piatu
otázku
položenú
Súdnemu
dvoru
navrhnem
preformulovať
ju
tak,
akoby
bola
položená v súvislosti s týmito
ustanoveniami
(a nie v súvislosti s článkami 34 a 36 ZFEÚ).
Takto
preformulovanou
otázkou
sa
budem
zaoberať v časti III.E.
28.      Nakoniec
šiestou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
Súdneho
dvora
pýta,
či
sporné
opatrenia
vzhľadom
na
okolnosti
tohto
prípadu
predstavujú
de
facto zbavenie
majetku
žalobkyne,
pričom v takom
prípade
sa
domnieva,
že článok 17
od.
1
Charty
požaduje,
aby
bola
poskytnutá
primeraná
náhrada. V časti III.F
navrhnem,
aby
Súdny
dvor
rozhodol,
že
sporné
opatrenie
takéto
zbavenie
majetku
nepredstavuje,
ale
predstavuje
zásah
do
používania
majetku,
ktorý
však
možno
odôvodniť, a preto
si
nevyžaduje
náhradu
na
základe článku 17 ods. 1
Charty.
A.      O prvej otázke
29.      Svojou
prvou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
príslušné
ustanovenia
ESS,
na
základe
ktorých
boli
sporné
opatrenia
prijaté,
patria
do
pôsobnosti
EKEK.
30.      Účastníci,
ktorí
predložili
pripomienky v tomto
konaní,
majú
rozdielne
stanoviská,
pokiaľ
ide o odpoveď
na
túto
otázku.
Žalobkyňa,
estónska a francúzska
vláda a Komisia
sa v podstate
domnievajú,
že
EKEK
sa
uplatní
na
sporné
opatrenia v prejednávanej
veci.
Estónska
vláda
podporovaná
Komisiou
konkrétne
vysvetľuje,
že
prijatím
ESS
bol
vlastne
vykonaný
EKEK.
Dánska,
česká,
talianska,
švédska a fínska
vláda
zastávajú
opačný
názor a v podstate
sa
domnievajú,
že
EKEK
sa
neuplatní,
keďže
sporné
povoľovacie
opatrenie
bolo
prijaté s cieľom
chrániť
národnú
bezpečnosť
Estónska.
Španielska
vláda
zas
tvrdí,
že
opatrenia
prijaté
na
ochranu
národnej
bezpečnosti
nepatria
do
pôsobnosti
EKEK,
to
však
členské
štáty
nezbavuje
povinnosti
dodržiavať
EKEK,
ktorý
sa v prejednávanej
veci
uplatní.
31.      Domnievam
sa,
že
EKEK
sa
uplatňuje a že
sporné
opatrenia
patria
do
vecnej
pôsobnosti
tejto
smernice.
32.      EKEK
je
hlavným
legislatívnym
aktom v oblasti
elektronických
komunikácií.
Stanovuje
harmonizovaný
právny
rámec s cieľom
zabezpečiť
vnútorný
trh s elektronickými
komunikačnými
sieťami a službami.(17) Na
dosiahnutie
tohto
cieľa
sa
usiluje
odstrániť
prekážky
týkajúce
sa
poskytovania
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
zákazom
obmedzení
uvalených
členskými
štátmi a prijatím
spoločných
pravidiel.(18)
33.      Tento
rámec
platí
aj
pre
mobilné
siete,
ktoré
sú
predmetom
prejednávanej
veci.(19)
34.      V zásade
teda
všetky
vnútroštátne
pravidlá,
ktoré
sa
týkajú
regulácie
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
patria
do
pôsobnosti
EKEK.
35.      Jedným z cieľov
EKEK
je
zaistiť
bezpečnosť
vnútorného
trhu
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
Podľa
článku 1 ods. 2 písm. a)
je
teda
cieľom
tejto
smernice
„implementovať
vnútorný
trh s elektronickými
komunikačnými
sieťami a službami,
čoho
výsledkom
je
zavádzanie a využívanie
vysokokapacitných
sietí,
udržateľná
hospodárska
súťaž,
interoperabilita elektronických
komunikačných
služieb,
prístupnosť,
bezpečnosť
sietí a služieb a prospech
koncového
používateľa“.(20)
36.      Na
tento
účel článok 40 ods. 1
EKEK
výslovne
stanovuje,
že
členské
štáty
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
verejných
elektronických
komunikačných
sietí
alebo
verejne
dostupných
elektronických
komunikačných
služieb
prijali
vhodné a primerané
technické a organizačné
opatrenia
na
primerané
riadenie
rizík
spojených s bezpečnosťou
sietí a služieb. S ohľadom
na
najnovší
technologický
vývoj
musia
tieto
opatrenia
zaručovať
„takú
úroveň
bezpečnosti,
ktorá
zodpovedá
miere
daného
rizika“,
čo
zahŕňa
opatrenia
na
predchádzanie
bezpečnostným
incidentom a minimalizovanie
ich
vplyvu
na
používateľov a na
iné
siete a služby.
37.      Vnútroštátne
prepisy
prijaté
na
účely
dosiahnutia
cieľa
„bezpečnosti
sietí a služieb“
treba
preto
považovať
za
patriace
do
pôsobnosti
EKEK.
38.      Pojem
„bezpečnosť
sietí a služieb“
je v článku 2 bode 21
EKEK
vymedzený
ako
„schopnosť
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
odolávať,
na
danej
úrovni
spoľahlivosti,
akémukoľvek
konaniu,
ktoré
ohrozuje
dostupnosť,
pravosť,
integritu
alebo
dôvernosť
týchto
sietí a služieb,
uchovávaných,
prenášaných
alebo
spracúvaných
údajov
alebo
súvisiacich
služieb
poskytovaných
týmito
elektronickými
komunikačnými
sieťami
alebo
službami
alebo
prístupných
prostredníctvom
týchto
elektronických
komunikačných
sietí
alebo
služieb“.
39.      Túto
definíciu
treba
chápať
spolu s definíciami
pojmov
„elektronická
komunikačná
sieť“(21) a „elektronická
komunikačná
služba“.(22)
40.      Prvý z týchto
pojmov
je
formulovaný
široko a zahŕňa
okrem
iného
fyzické
zariadenia
potrebné
na
poskytovanie
tejto
siete
(a teda
aj v nich
obsiahnutý
hardvér a softvér).(23) Druhý
pojem
sa
vzťahuje
na
prenos
signálov
cez
fyzickú
infraštruktúru,
čo
podľa
výkladu
Súdneho
dvora
zahŕňa
aj
softvér
používaný
okrem
iného
na
prístup k internetu.(24)
41.      Z toho
vyplýva,
že
pojem
„bezpečnosť
sietí“,
ako
je
vymedzený v článku 2 bode 21
EKEK,
treba
chápať v tom
zmysle,
že
zahŕňa
bezpečnosť
hardvérových
aj
softvérových
prvkov
elektronickej
komunikačnej
siete.
42.      Článok 41 ods. 1
EKEK
stanovuje,
že
na
účely
vykonávania článku 40 ods. 1
členské
štáty
zabezpečia,
aby
príslušné
orgány
mali
právomoc
vydávať
záväzné
pokyny
vrátane
pokynov
na
opatrenia
nevyhnutné
na
zabránenie
vzniku
bezpečnostného
incidentu,
ak
sa
zistila
„závažná
hrozba“.
43.      Nijaké
ďalšie
ustanovenie
neupravuje
pravidlá,
ktoré
musia
členské
štáty v tomto
smere
prijať.
Právo
Únie
teda
ponecháva
na
členské
štáty
rozhodnutie o tom,
ako
splniť
tieto
požiadavky
na
zaistenie
bezpečnosti
ich
sietí a služieb.
44.      V prejednávanej
veci z návrhu
na začatie prejudiciálneho konania, pripomienok
žalobkyne a pripomienok
estónskej
vlády a KJN
potvrdených
na
pojednávaní
vyplýva,
že
cieľom
sporných
pravidiel
je
implementovať
EKEK,
najmä
jeho článok 40 ods. 1 a článok 41 ods. 1,
do
estónskeho
práva.
45.      Neexistuje
dôvod,
prečo
by
postup
získavania
povolenia
ex
ante na
používanie
hardvéru a softvéru
na
poskytovanie
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
akým
je
postup
stanovený v ESS,
nemal
byť
považovaný
za
jednu z možných
podôb
vykonania článku 40 ods. 1 a článku 41 ods. 1
EKEK.
46.      V prejednávanej
veci
to
ani
nie
je
spochybňované.
47.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
kladne
na
prvú
otázku
položenú
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
teda
že
EKEK
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
vzťahuje
na
vnútroštátny
legislatívny
balík,
ktorý
na
zaistenie
bezpečnosti
vnútroštátnej
elektronickej
komunikačnej
siete a jej
služieb
vyžaduje,
aby
prevádzkovateľ,
ktorý
chce
poskytovať
takúto
sieť a službu,
získal
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
vo
svojej
komunikačnej
sieti.
B.      O druhej otázke
48.      Svojou
druhou
otázkou,
ktorá
je
podmienená
kladnou
odpoveďou
na
prvú
otázku,
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
je
účinok článku 4 ods. 2 ZEÚ a článku 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
taký,
že
sporné
povoľovacie
opatrenia
patria
do
výlučnej
právomoci
členských
štátov a EKEK
sa
na
ne nevzťahuje,
lebo
tieto
opatrenia
boli
prijaté s cieľom
zaručiť
národnú
bezpečnosť.
49.      Touto
otázkou
sa
budem
zaoberať
stručne.
50.      Posledná
veta článku 4 ods. 2 ZEÚ stanovuje,
že
národná
bezpečnosť
ostáva
vo
výlučnej
zodpovednosti
každého
členského
štátu.
Túto
myšlienku
odráža
aj článok 1 ods. 3 písm. c)
EKEK,
ktorý
stanovuje,
že
touto
smernicou
nie
sú
dotknuté
opatrenia
prijaté
členskými
štátmi
na
účely
zabezpečenia
verejného
poriadku a verejnej
bezpečnosti,
ako
aj
obrany.
51.      Preto
napriek
terminologickým
rozdielom
medzi
týmito
dvoma
ustanoveniami(25) súhlasím s Komisiou a francúzskou
vládou v tom,
že článok 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
je v podstate
vyjadrením článku 4 ods. 2 ZEÚ.
52.      Mali
by
sa
tieto
dve
ustanovenia
chápať
tak,
že
opatrenia
prijaté
na
účely
národnej
bezpečnosti
by
mali
byť
vylúčené z pôsobnosti
EKEK?
53.      Žalobkyňa,
estónska,
španielska a francúzska
vláda a Komisia
sa
domnievajú,
že
hoci o opatreniach
na
ochranu
svojej
národnej
bezpečnosti
môžu
rozhodovať
výlučne
členské
štáty,
nezbavuje
ich
to
povinnosti
dodržiavať
EKEK. Článok 4 ods. 2 ZEÚ a článok 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
teda
nemajú
za
účinok
vylúčenie
sporného
povoľovacieho
opatrenia z pôsobnosti
práva
Únie.
Dánska,
česká,
talianska,
švédska a fínska
vláda
zastávajú
opačný
názor a zdôrazňujú,
že
keďže
sporné
opatrenia
boli
prijaté s cieľom
chrániť
národnú
bezpečnosť
Estónska,
účinkom článku 4 ods. 2 ZEÚ a článku 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
je
vylúčenie
uplatnenia
práva
Únie.
54.      Podľa
môjho
názoru
judikatúra
Súdneho
dvora
už
vysvetľuje,
že článok 4 ods. 2 ZEÚ nevylučuje
opatrenia
národnej
bezpečnosti z pôsobnosti
práva
Únie.(26)
55.      Naopak,
toto
ustanovenie
potvrdzuje,
že
Európska
únia
nemá
právomoc
rozhodovať o tom,
čo
je
potrebné
na
ochranu
bezpečnosti
členských
štátov a ako
ju
chrániť.
Napriek
tomu,
aj
keď
podľa článku 4 ods. 2 ZEÚ národná
bezpečnosť
zostáva
výlučnou
zodpovednosťou
každého
členského
štátu,
„samotná
skutočnosť,
že
vnútroštátne
opatrenie
bolo
prijaté
na
účely
ochrany
národnej
bezpečnosti,
nemôže
mať
za
následok
neuplatniteľnosť
práva
Únie a oslobodiť
členské
štáty
od
povinnosti
nevyhnutne
dodržiavať
toto
právo“.(27)
56.      Preto
aj
keď
Estónsko
prijalo
spornú
právnu
úpravu s cieľom
chrániť
svoju
národnú
bezpečnosť,
nevylučuje
to
túto
právnu
úpravu a opatrenia
prijaté
na
jej
základe z pôsobnosti
EKEK.
57.      Inými
slovami,
ak
opatrenia
prijaté
na
ochranu
národnej
bezpečnosti
sú v rozpore s pravidlami
Únie,
verejný
záujem
na
ochrane
národnej
bezpečnosti
môže
byť
použitý
na
odôvodnenie
tohto
rozporu;
tieto
opatrenia
však
musia
napriek
tomu
spĺňať
kritérium
primeranosti,
aby
bolo
možné
preukázať ich
zákonnosť. K tejto
problematike
sa
vrátim
pri
odpovedi
na
piatu
otázku.
58.      Ako
som
už
vysvetlila, v tomto
konaní
estónska
vláda
konkrétne
zastáva
názor,
že
sporná
právna
úprava
chráni
záujmy
národnej
bezpečnosti,
no
zároveň
je
prijatá v rámci
vykonávania
EKEK.(28) Aby
totiž
estónska
vláda
odôvodnila
svoje
vnútroštátne
administratívne
rozhodnutie
pokladať
sporný
hardvér a softvér
za
„vysoké
riziko“
pre
bezpečnosť
svojej
telekomunikačnej
infraštruktúry,
opiera
sa o určité
právne
nezáväzné
nástroje
Únie,
ktoré
vypracovala
Komisia(29) a skupina
pre
spoluprácu
národných
bezpečnostných
agentúr.(30)
59.      Existuje
teda
zhoda
medzi
národnými
bezpečnostnými
záujmami
Estónska a bezpečnostnými
požiadavkami
stanovenými
na
úrovni
Únie.
60.      Tento
prvok
odlišuje
prejednávanú
vec
od
rozsudku
Ministrstvo za
obrambo.(31) V uvedenej
veci
Súdny
dvor
konštatoval,
že
niektoré
kategórie
vojenských
činností
nepatria
do
pôsobnosti
smernice
2003/88/ES o niektorých
aspektoch
organizácie
pracovného
času,(32) „ak
sú
tieto
činnosti
natoľko
špecifické,
že
nevyhnutne a trvale
bránia
dodržiavaniu
požiadaviek
stanovených
touto
smernicou“.(33)
61.      Na
základe
vyššie
uvedeného
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
druhú
otázku
záporne a vysvetlil,
že článok 4 ods. 2 ZEÚ a článok 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
opatrenie
požadujúce
povolenie
hardvéru a softvéru
na
poskytovanie
verejnej
alebo
verejne
dostupnej
elektronickej
komunikačnej
siete
alebo
služby
nie
je
vylúčené z pôsobnosti
EKEK,
aj
keď
bolo
toto
opatrenie
prijaté s cieľom
chrániť
záujmy
národnej
bezpečnosti.
C.      O tretej otázke
62.      Z mojich
odpovedí
na
prvé
dve
otázky
vyplýva,
že
ESS a sporné
rozhodnutia,
ktoré
boli
prijaté
na
jeho
základe,
patria
do
pôsobnosti
EKEK.
To
ma
privádza k tretej
otázke.
63.      Svojou
treťou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
požaduje
predchádzajúce
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru,
predstavuje
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK.
64.      Žalobkyňa
sa
domnieva,
že
na
túto
otázku
treba
odpovedať
kladne.
Tvrdí,
že článok 12 ods. 1
EKEK
požaduje,
aby
členské
štáty
zaručili
slobodu
poskytovať
elektronické
komunikačné
služby,
ktorú
povoľovací
postup
upravený v ESS
obmedzuje.
Estónska,
španielska,
francúzska a talianska
vláda,
ako
aj
Komisia s týmto
postojom
nesúhlasia. V podstate
tvrdia,
že
povoľovací
postup
stanovený v ESS
funguje
ako
predpoklad
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
služby, a nie
ako
obmedzenie,
keďže
sloboda
poskytovať
elektronické
komunikačné
služby
podľa článku 12 ods. 1
EKEK
„podlieh[a]
podmienkam
stanoveným v tejto
smernici“.
Ďalej
tvrdia,
že
keďže
bezpečnosť
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
predstavuje
jednu z týchto
podmienok,
členské
štáty
sú
oprávnené
zaviesť
taký
povoľovací
postup,
aký
je
predmetom
sporu
vo
veci
samej.(34)
65.      Z týchto
postojov
vyplýva,
že
Súdny
dvor
má
dve
možnosti,
ako
charakterizovať
sporné
povoľovacie
opatrenie v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK:
i)
ako
podmienku
poskytovania
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
alebo
ii)
ako
obmedzenie
poskytovania
týchto
sietí a služieb.
66.      Domnievam
sa,
že
takáto
požiadavka
predstavuje
obmedzenie
poskytovania
takýchto
sietí a služieb v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK.
Napriek
tomu
považujem
toto
obmedzenie
za
odôvodnené.
67.      V tomto
ohľade
stojí
za
to
pripomenúť
prvé
dve
vety článku 12 ods. 1
EKEK:
„Členské
štáty
zabezpečia
právo
slobodne
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby
podliehajúce
podmienkam
stanoveným v tejto
smernici.
Členské
štáty
preto
nebránia
podniku,
aby
poskytoval
elektronické
komunikačné
siete
alebo
služby, s výnimkou
prípadov,
keď
je
to
potrebné z dôvodov
uvedených v článku 52 ods. 1 ZFEÚ.“(35)
68.      V zásade
teda z tohto
ustanovenia
vyplýva
základná
línia,
podľa
ktorej
členské
štáty
musia
za
určitých
podmienok
umožniť
podnikom
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby.
69.      Navyše
členské
štáty
nemôžu
brániť
podnikom
vo
výkone
tejto
slobody
prostredníctvom
akéhokoľvek
obmedzenia,
ktoré
priamo
neukladá
samotný
EKEK
ako
podmienku
poskytovania
takýchto
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
70.      Článok 12 ods. 1
EKEK
ukladá
negatívnu
integráciu
(t. j. zakazuje
opatrenia
členských
štátov,
ktoré
vytvárajú
prekážky
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby)(36) a zároveň
uznáva
potrebu
pozitívnej
integrácie
(t. j. harmonizácie
potreby
zaistiť
bezpečnosť
ako
podmienku
poskytovania
elektronických
komunikačných
sietí a služieb).
71.      Aj
keď
je
však
stanovená
potreba
bezpečnosti
sietí a služieb,
pozitívna
integrácia v súvislosti s bezpečnosťou
týchto
sietí a služieb
neprebieha
na
úrovni
Únie.
72.      EKEK
nestanovuje
opatrenia,
ktoré
by
takúto
bezpečnosť
zaručovali.
Túto
voľbu
ponecháva
členským
štátom
tým,
že
im
prostredníctvom článku 40 ods. 1 a článku 41 ods. 1
ukladá
prijímať
také
rozhodnutia.
73.      Inými
slovami,
aj
keď
podľa
EKEK
bezpečnosť
sietí a služieb
predstavuje
podmienku
poskytovania
takýchto
sietí a služieb,
predchádzajúce
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
pri
ich
poskytovaní
takou
podmienkou
nie
je.
74.      Naopak,
ak
by
sa
akékoľvek
opatrenie,
ktoré
členský
štát
zvolí
na
zabezpečenie
bezpečnosti
sietí a služieb,
automaticky
pokladalo
za
podmienku
riadneho
fungovania
vnútorného
trhu
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
znamenalo
by
to,
že
členské
štáty
by
mohli
ľahko
vytvárať
prekážky
voľného
pohybu.(37)
75.      Takéto
automatické
vylúčenie
zo
súdneho
preskúmania
primeranosti
opatrení
zvolených
členskými
štátmi
by
nebolo v súlade
so
zámerom článku 12 ods. 1
EKEK,
ktorým
je
brániť
ukladaniu
prekážok
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby.
76.      Preto
navrhujem
výklad,
podľa
ktorého
konkrétne
vnútroštátne
opatrenie
prijaté s cieľom
zaistiť
bezpečnosť
sietí a služieb
členského
štátu
možno
považovať
za
obmedzenie
slobody
poskytovať
takéto
siete a služby,
zakázané článkom 12 ods. 1
EKEK,
aj
keď
členské
štáty
sú
podľa
tejto
smernice
povinné
zaručiť
bezpečnosť
svojich
sietí.
77.      Akékoľvek
požiadavky
na
predchádzajúce
povolenie
na
vstup
na
vnútorný
trh
sú v zásade
považované
za
prekážky
voľného
pohybu,
či
už
ide o tovar,(38) služby,(39) kapitál(40) alebo
slobodu
usadiť
sa.(41) Takáto
požiadavka
vždy
znižuje
príťažlivosť
slobody a sťažuje
prístup
na
príslušné
trhy.
78.      V tomto
ohľade
je
jasné,
že
taký
povoľovací
postup
ex
ante,
aký
je
predmetom
prejednávanej
veci,
ktorý
umožňuje
príslušným
orgánom
zakázať
používanie
určitého
hardvéru a softvéru z dôvodu
ich
„vysokorizikovej“
povahy,
je
opatrením,
ktoré v zásade
predstavuje
prekážku
voľného
pohybu
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
keďže
je
spôsobilé
znížiť
príťažlivosť
prístupu k vykonávaniu
takej
služby
alebo
ho
sťažiť.
79.      Článok 12 ods. 1
EKEK
preto v zásade
zakazuje
také
opatrenie.
80.      Sporná
estónska
právna
úprava
je
preto
spôsobilá
obmedziť
slobodu
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby v rozpore s prvou
vetou článku 12 ods. 1
EKEK.
81.      Podľa článku 12 ods. 1
EKEK
však
také
opatrenie
môže
byť
odôvodnené
jedným z dôvodov
uvedených v článku 52 ods. 1 ZFEÚ.
82.      Výsledné
preskúmanie
primeranosti,
ktoré
zahŕňa
úvahy
týkajúce
sa
národnej
bezpečnosti,
je
záležitosťou
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu.
Nežiada o usmernenie v súvislosti s týmto
konkrétnym
aspektom článku 12 ods. 1
EKEK. V rámci
svojej
navrhovanej
odpovede
na
piatu
otázku
však
poskytnem
usmernenie,
ktoré
môže
byť
pre
predkladajúci
vnútroštátny
súd
užitočné
aj v tomto
ohľade.
83.      Na
základe
vyššie
uvedeného
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
tretiu
otázku
kladne: článok 12 ods. 1
EKEK
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
legislatívny
balík,
ktorý
požaduje
povolenie
správneho
orgánu
na
používanie
hardvéru a softvéru
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
predstavuje
obmedzenie
slobody
poskytovať
takéto
siete a služby v zmysle
tohto
ustanovenia. Takéto obmedzenie možno odôvodniť dôvodmi stanovenými v článku 52 ods. 1 ZFEÚ.
D.      O štvrtej otázke
84.      Tretia
veta článku 12 ods. 1
EKEK
požaduje,
aby
členské
štáty
riadne
zdôvodnili
akékoľvek
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby a aby
takéto
obmedzenie
oznámili
Komisii.
85.      Vzhľadom
na
toto
ustanovenie
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
svojou
štvrtou
otázkou
pýta,
aké
dôsledky
treba
vyvodiť z neoznámenia
obmedzenia
práva
uvedeného v článku 12 ods. 1
EKEK,
akým
je v prejednávanej
veci
legislatívny
balík
požadujúci
povolenie
ex
ante na
používanie
hardvéru a softvéru v elektronickej
komunikačnej
sieti. Najdôležitejšia
je
otázka
tohto
súdu,
či
nesplnenie
takejto
oznamovacej
povinnosti
má
za
následok
neuplatniteľnosť
opatrenia.
86.      Podľa
žalobkyne
nebola
sporná
právna
úprava
oznámená
Komisii. Z tohto
dôvodu
nie
je
možné
na
ňu
uplatniť
povoľovací
postup
stanovený v ESS. Estónska,
španielska,
francúzska a talianska
vláda,
ako
aj
Komisia,
ku
ktorým
sa
na
pojednávaní
pripojil
aj
TTJA a nemecká a fínska
vláda,
tvrdia,
že
oznámenie
nebolo
potrebné,
lebo
podľa
ich
názoru
požiadavka
na
získanie
povolenia
vyplývajúca z ESS
nepredstavuje
obmedzenie,
ale
skôr
podmienku,
ktorú
ukladá
EKEK
na
poskytovanie
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
87.      Ako
som
už
vysvetlila v súvislosti s treťou
otázkou,
na
rozdiel
od
týchto
postojov
sa
domnievam,
že
také
povoľovacie
opatrenie
ex
ante,
aké
bolo
zavedené
prostredníctvom
ESS v Estónsku,
predstavuje
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby.
Preto
podľa
môjho
názoru
malo
byť
takéto
opatrenie
oznámené
Komisii.
88.      Chcem
však
poukázať
na
to,
že
zo
súdneho
spisu
nie
je
jasné,
či
bolo
toto
opatrenie
skutočne
oznámené.
Podľa
estónskej
vlády
bol
návrh
ESS
vrátane
rámca
povoľovacieho
postupu
predložený
Komisii v roku
2020,(42) skôr
než
nadobudol
účinnosť v roku
2022.
Žalobkyňa
sa
však
usiluje
spochybniť
existenciu
takéhoto
oznámenia.
Je
na
predkladajúcom vnútroštátnom
súde,
aby
preskúmal,
či
to
tak
naozaj
bolo.
89.      Aj
keby
však
estónska
vláda
neoznámila
Komisii
legislatívnu
požiadavku
na
predchádzajúce
povolenie,
zastávam
názor,
že
toto
neoznámenie
neznamená
nepoužiteľnosť
tejto časti ESS vo
vzťahu k žalobkyni,
t. j. účinok neoznámenia nie je rovnaký ako účinok,
ktorý
by
nastal v prípade
neoznámenia
technických
požiadaviek
podľa
smernice
TRIS.
90.      Po
prvé
smernica
TRIS
výslovne
vylučuje
svoje
uplatnenie v oblasti
elektronických
komunikačných
sietí a služieb. Jej článok 1 ods. 3 stanovuje, že táto
smernica
„sa
nevzťahuje
na
predpisy
súvisiace
so
záležitosťami,
na
ktoré
sa
vzťahuje
právna
úprava
Únie
pre
oblasť
telekomunikačných
služieb v zmysle
smernice[, ktorá bola predchodcom EKEK]“.
91.      Na
účely
technických
predpisov a noriem
týkajúcich
sa
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
preto
EKEK
predstavuje
lex
specialis vo
vzťahu k smernici
TRIS.
92.      Po
druhé,
ako
vysvetľuje
Komisia,
nemožno
nájsť
analógiu
medzi
neoznámením
podľa článku 12 ods. 1
EKEK
na
jednej
strane a na
druhej
strane
nedodržaním
oznamovacieho
postupu
stanoveného
smernicou
TRIS a príslušnou
judikatúrou,
podľa
ktorej
neoznámenie
technickej
normy
vedie k jej
neuplatniteľnosti
vo
vzťahu k jednotlivcom.(43)
93.      Je
to
preto,
že
na
rozdiel
od
smernice
TRIS článok 12 ods. 1
EKEK
nepodmieňuje
uplatňovanie
podmienok
týkajúcich
sa
poskytovania
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
schválením
Komisie
ani
uplynutím
minimálneho
časového
obdobia.
94.      Preto
neoznámenie
obmedzenia
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby
podľa článku 12 ods. 1
EKEK
neznamená
nemožnosť
uplatniť
postup
povoľovania
stanovený v ESS
na
žalobkyňu.
95.      Z vyššie
uvedených
dôvodov
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
štvrtú
otázku
tak,
že
neoznámenie
obmedzenia
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete
Komisii v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK
nevedie k neuplatniteľnosti
neoznámených
vnútroštátnych
ustanovení.
E.      O piatej otázke
96.      Piata
otázka,
ako
bola
položená,
sa
týka
vnútroštátnych
opatrení,
ktoré
obmedzujú
voľný
pohyb
tovaru
upravený v článku 34 ZFEÚ,
ale
ktoré
môžu
byť
odôvodnené
na
základe článku 36 ZFEÚ.
Táto
otázka
bola
Súdnemu
dvoru
položená
pre
prípad,
že
rozhodne,
že
EKEK
sa
neuplatní.
97.      Ako
som
však
už
vysvetlila,
podľa
mňa
sa
EKEK
na
prejednávanú
vec
uplatní. V zásade
teda
Súdny
dvor
nemusí
odpovedať
na
piatu
otázku.
98.      Odpoveď
na
túto
otázku,
ako
bola
položená,
by
však
bola
pre
predkladajúci
vnútroštátny
súd
užitočná
pri
rozhodovaní,
či
môžu
byť
sporné
opatrenia
zavedené
na
základe
ESS
odôvodnené v súlade s článkom 12 ods. 1
EKEK,
podľa
ktorého
predstavujú
obmedzenie.
99.      Keďže
Súdny
dvor
má
možnosť
preformulovať
otázku
položenú
spôsobom,
ktorý
považuje
za
užitočný
na
vyriešenie
sporu
prejednávaného predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
navrhujem,
aby
to v prejednávanej
veci
urobil.(44)
100. Preformulovanou
piatou
otázkou
by
sa
teda
vnútroštátny
súd
pýtal,
či
je
zlučiteľné s článkom 12 ods. 1
EKEK a zásadou
proporcionality,
ak
sa
vo
vnútroštátnej
právnej
úprave
vyžaduje,
aby
komunikačná
spoločnosť
získala
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
vo
svojej
komunikačnej
sieti
na
účely
zaistenia
národnej
bezpečnosti, a nevyžaduje
sa,
aby
správny
orgán
pri
posudzovaní
nebezpečenstva,
ktoré
predstavuje
vysokorizikový
hardvér a softvér:
a)
preveril,
či
sa
riziká
spojené s výrobcom
premietajú
do
konkrétneho
hardvéru a softvéru;
b)
posúdil
funkčnosť,
umiestnenie a význam
konkrétneho
hardvéru a softvéru v rámci
poskytovania
komunikačnej
služby a c)
preskúmal,
či
sa
problémy
spojené s krajinou
sídla
výrobcu
premietajú
na
výrobcu.
101. V tomto
ohľade
je
dôležité
zdôrazniť,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
nežiada
odpoveď v súvislosti s primeranosťou
sporných
rozhodnutí
prijatých
na
základe
ESS.
Skôr
sa
tento
súd
pýta,
či
môže
byť
povoľovací
postup
upravený v ESS,
na
ktorom
sú
sporné
rozhodnutia
založené,
odôvodnený,
ak
neukladá
príslušným
orgánom
povinnosť
najprv
posúdiť,
či
je
hrozba
pre
národnú
bezpečnosť
skutočná,
skôr
než
zamietnu
žiadosť o povolenie z týchto
dôvodov.
Len
ak
je
ESS z tohto
pohľadu
považovaný
za
platný,
vzniká
otázka,
či
je
spôsob
jeho
uplatnenia
primeraný.
102. Opatrenie,
ktoré
predstavuje
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby v zmysle článku 12 ods. 1
EKEK,
môže
byť
odôvodnené
dôvodmi
uvedenými v článku 52 ods. 1 ZFEÚ; t. j. verejným
poriadkom,
verejnou
bezpečnosťou a verejným
zdravím.
103. V prejednávanej
veci
estónska
vláda
odôvodňuje
obmedzenia
zavedené
ESS
dôvodmi
národnej
bezpečnosti (vo význame bezpečnosti
jej
telekomunikačnej
infraštruktúry), a na
základe
toho,
že
týmito
opatreniami
sa
vykonáva
EKEK,
najmä
jeho článok 40 ods. 1 a článok 41 ods. 1.
104. Je
nesporné,
že
bezpečnosť
komunikačných
sietí
má v súčasných
demokratických
spoločnostiach
značný
význam:
bezpečná a dôveryhodná
telekomunikačná
infraštruktúra
je
nielen
nevyhnutná
na
účinné
uplatňovanie
viacerých
hodnôt a základných
práv
Únie
vrátane
hodnoty
demokracie a slobody
prejavu,
ale
tiež
zabezpečuje
sociálnu
stabilitu
vzhľadom
na
to,
ovplyvnením
alebo
narušením
telekomunikačnej
infraštruktúry
členských
štátov
môže
ovplyvniť
iné
odvetvia
hospodárstva a každodenný
život
občanov
Únie
vo
všeobecnosti.(45)
105. Chcem
tiež
poukázať
na
to,
že
Súdny
dvor
už
uznal,
že
bezpečnosť
telekomunikačnej
infraštruktúry
členského
štátu
môže
predstavovať
prvok
verejnej
bezpečnosti
štátu.(46)
106. Okrem
toho
EKEK
sleduje
cieľ
zaručiť
bezpečnosť
elektronických
komunikačných
sietí a služieb a na
tento
účel
na
základe článku 40 ods. 1 a článku 41 ods. 1
nariaďuje,
aby
členské
štáty
zaistili
bezpečnosť
svojich
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.(47)
107. Hoci
je
však
bezpečnosť
elektronickej
komunikačnej
siete
členských
štátov a jej
služieb
uznaná
ako
základný
záujem
spoločnosti
na
úrovni
členských
štátov
aj
Únie, a preto
sa
na
ňu
možno
odvolávať
na
odôvodnenie
obmedzenia
slobody
poskytovať
takéto
siete a služby,
toto
obmedzenie
môže
byť
uložené
len
vtedy,
ak
je
ohrozenie
tohto
záujmu v konkrétnom
prípade
skutočné,
existujúce a dostatočne
vážne.(48)
108. V tomto
ohľade
členský
štát
nemôže
takéto
obmedzenie
odôvodniť
len
odvolaním
sa
na
dôvody
národnej
bezpečnosti.(49)
109. Namiesto
toho
musí
právna
úprava
umožňujúca
takéto
obmedzenie, v tomto
prípade
ESS,
ukladať
príslušným
orgánom, v prejednávanej
veci
TTJA a KJN,
povinnosť
posúdiť,
či
konkrétne
sporné
zariadenie
skutočne
predstavuje
takéto
riziko
pre
bezpečnosť
národnej
telekomunikačnej
siete.
110. Hoci
toto
posúdenie
môže
byť
odlišné
pre
riziká
pochádzajúce
od
tretích
štátov
alebo
ich
dodávateľov,(50) nemôže
byť
založené
na
všeobecnom
podozrení;(51) namiesto
toho
musí
zahŕňať
konkrétne
posúdenie
použitia,
na
ktoré
je
zariadenie
určené, a rizík s tým
spojených.
Táto
analýza
môže
zahŕňať
napríklad
riziká
súvisiace s typom
sporného
zariadenia,
výrobcom
tohto
zariadenia
alebo
štátom, v ktorom
je
tento
výrobca
usadený.(52)
111. Vzhľadom
na
to
treba
na
piatu
otázku
položenú
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
odpovedať v tom
zmysle,
že článok 12 ods. 1
EKEK
vyžaduje,
aby
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorá
stanovuje
požiadavku
na
predchádzajúce
povolenie
používania
hardvéru a softvéru s cieľom
chrániť
bezpečnosť
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
ukladala
orgánom
oprávneným
rozhodnúť o udelení
takéhoto
povolenia
povinnosť
posúdiť,
či
sporný
hardvér a softvér,
ktorého
používanie
sa
požaduje,
predstavuje
skutočné
riziko
pre
bezpečnosť
siete,
čo
môže
zahŕňať
zohľadnenie
použitia,
na
ktoré
je
takéto
zariadenie
určené,
či
sa
riziká
spojené s krajinou
sídla
výrobcu
premietajú
na
výrobcu a či
sa
riziká
spojené s výrobcom
premietajú
do
konkrétneho
hardvéru a softvéru.
112. Podľa
môjho
chápania,
ktoré
musí
overiť
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ESS
stanovuje
presné
kritériá,
na
základe
ktorých
môžu
príslušné
vnútroštátne
orgány
dospieť k záveru,
že
existuje
riziko
pre
národnú
bezpečnosť.
Zdá
sa,
že
na
tento
účel
sa
berie
do
úvahy
okrem
iného
existencia
hrozby
týkajúcej
sa
výrobcu a tretej
krajiny, v ktorej
je
tento
výrobca
usadený.(53)
113. Vnútroštátny
súd
bude musieť pri
posudzovaní
sporných
rozhodnutí
preskúmať,
či
tieto
kritériá
boli
skutočne
zohľadnené
pri
hodnotení
rizík v konkrétnej
situácii
prejednávanej
veci,
ktoré
viedlo k časovému
obmedzeniu
povolenia
na
používanie.
114. Keďže
ide o hĺbkové
znalosti
technických,
politických a bezpečnostných
aspektov
súvisiacich s konkrétnou
situáciou,
posúdenie
existencie
rizika
vo
vzťahu
ku
konkrétnemu
výrobcovi,
jeho
zariadeniu
alebo
používaniu
tohto
zariadenia
nemôžu
vykonať
súdy Únie.
Napriek
tomu,
keď
je
vnútroštátny súd
požiadaný o preskúmanie
opatrení,
ktorými
je
používanie
určitého
hardvéru a softvéru
zakázané z dôvodov
národnej
bezpečnosti,
príslušné
orgány
musia
byť
schopné
poskytnúť
primerané
vysvetlenia
dôvodov
na
konštatovanie
takéhoto
rizika;(54) v prípade
potreby
si
to
môže
vyžadovať
použitie
rôznych
súdnych
postupov.(55)
115. Ak
– ako v prejednávanej
veci
– dochádza k zhode
medzi
dotknutými
bezpečnostnými
záujmami
na
úrovni
Únie a na
vnútroštátnej
úrovni,
môže
vnútroštátny
súd
tiež zohľadniť
– pri vykonávaní súdneho preskúmania sporného opatrenia – posúdenie
rizík
vykonané
inštitúciami a orgánmi Únie, ako aj    vnútroštátnymi
orgánmi.
116. V tomto
ohľade
by
mohli
byť
pre
posúdenie
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
relevantné
viaceré
dokumenty,
na
ktoré
sa
odvoláva
estónska
vláda:
táto
vláda
okrem
iného
odkazuje
na
odporúčanie
Komisie o kybernetickej
bezpečnosti z roku
2019,
koordinované
posúdenie
rizík a nástroje
5G(56) vypracované
skupinou
pre
spoluprácu v oblasti
sieťovej a informačnej
bezpečnosti(57) a oznámenie
Komisie o implementácii
nástrojov
5G.
117. Hoci
tieto
dokumenty
predstavujú
prvky
tzv. „soft
law“,
ktoré
nie
sú
pre
členské
štáty
záväzné,
stanovujú
koordinované
posúdenie
rizík
zo
strany
príslušných
orgánov
na
vnútroštátnej
úrovni a úrovni
Únie,
na
základe
ktorého
Komisia
okrem
iného
konštatovala,
že
zariadenia
vyrobené
výrobcom
sporného
hardvéru a softvéru
predstavujú
„podstatne
vyššie
riziko
ako v prípade
iných
dodávateľov
5G“a že v dôsledku
„tohto
vysokého
rizika…
sa
Komisia
domnieva,
že
rozhodnutia
obmedziť
alebo
vylúčiť
spoločnosť
Huawei
prijaté
členskými
štátmi
sú
odôvodnené a v súlade s nástrojmi
5G“.(58)
118. Podľa
oznámenia o implementácii
nástrojov
5G
tento
záver
vychádza
okrem
iného
zo
skutočnosti,
že
existuje
„osobitné
prepojenie
medzi
[týmto]
dodávateľom a vládou
danej
krajiny,
právnou
úpravou
tretej
krajiny a charakteristikami
vlastníctva
dodávateľskej
spoločnosti“.(59)
119. Estónska
vláda
vysvetľuje,
že
jej
príslušné
orgány
zohľadnili
toto
posúdenie a že
na
základe
spoločnej
identifikácie
rizika
na
úrovni
Únie
aj
na
úrovni
členských
štátov
považovali
za
nevyhnutné
obmedziť
vystavenie
zariadeniam
okrem
iného
spoločnosti
Huawei,
dodávateľa
sporného
hardvéru a softvéru,
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
120. Preto
sa
mi
zdá
rozumné
konštatovať,
že
ESS a sporné
rozhodnutia,
ktoré
boli
prijaté
na
jeho
základe,
napriek
tomu,
že
predstavujú
obmedzenie
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné siete a služby,
sledujú
legitímny
cieľ:
ktorý
spočíva v predchádzaní skutočnému riziku
pre
bezpečnosť
sietí. To
však
musí
posúdiť
predkladajúci vnútroštátny
súd.
F.      O šiestej otázke
121. Z vnútroštátneho
spisu
vyplýva,
že
sporný
hardvér a softvér
žalobkyňa
pred
vydaním
sporných
rozhodnutí
používala
na
funkcie
2G
až
4G
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb. Z vysvetlenia
žalobkyne
tiež
vyplýva,
že
zariadenia
pre
funkcie
5G s cieľom
zahrnúť
tieto
zariadenia
do
svojej
okrajovej
siete
si
obstarala
pred
zavedením
požiadavky
na
získanie
povolenia v ESS.
Nakoniec z návrhu
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu a vysvetlení
účastníkov
konania
vyplýva,
že
sporné
rozhodnutia
umožnili
používanie
sporného
hardvéru a softvéru
na
kratšie
obdobie,
než
je
životnosť
tohto
zariadenia.
122. V tomto
smere
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
svojou
šiestou
otázkou
pýta,
či s ohľadom
na
tieto
okolnosti
sporné
rozhodnutia
vedú k zbaveniu
majetku
v zmysle druhej
vety článku 17 ods. 1
Charty,
pričom v takom
prípade
by
žalobkyňa
mohla
mať
nárok
na
primeranú
náhradu.
123. Žalobkyňa
sa
domnieva,
že
je
to
tak.
Tvrdí,
že
dotknutý
systém
získavania
povolení
vedie k neodôvodnenému
zbaveniu
majetku.
Zároveň
sa
domnieva,
že článok 17 ods. 1
Charty
vylučuje
náhlu
zmenu
legislatívneho
režimu
upravujúceho
používanie
sporného
hardvéru a softvéru,
ktorá
zavádza
požiadavku
na
povolenie
na
používanie a vedie k zákazu
používania
hardvéru a softvéru,
ktorý
žalobkyňa
legálne
nadobudla
od
konkrétneho
výrobcu,
pokiaľ
nie
je
stanovená
spravodlivá a primeraná
náhrada.
124. Podľa
Komisie a estónskej,
španielskej,
nemeckej,
francúzskej,
talianskej,
švédskej a fínskej
vlády
predstavuje
rámec
týkajúci
sa
sporného
povoľovacieho
opatrenia
určitú
úpravu
používania
majetku v zmysle
tretej
vety článku 17 ods. 1
Charty.
Sporné
rozhodnutia
teda
nezbavili
žalobkyňu
vlastníctva
sporného
hardvéru a softvéru, a to
de
facto ani
de
iure.
Títo
účastníci
konania
ďalej
považujú
úpravu
vlastníctva z hľadiska
obáv
Estónska v oblasti
národnej a verejnej
bezpečnosti
za
primerané
obmedzenie
tohto
práva,
keďže
estónske
orgány
zabezpečili
dostatočne
dlhé
prechodné
obdobie.
125. Článok 17 ods. 1
Charty
stanovuje:
„Každý
má
právo
vlastniť
svoj
oprávnene
nadobudnutý
majetok,
užívať
ho,
nakladať s ním a odkázať
ho.
Nikoho
nemožno
zbaviť
jeho
majetku, s výnimkou
verejného
záujmu, v prípadoch a za
podmienok,
ktoré
ustanovuje
zákon,
pričom
musí
byť
včas
vyplatená
spravodlivá
náhrada.
Užívanie
majetku
môže
byť
upravené
zákonom v nevyhnutnej
miere v súlade
so
všeobecným
záujmom.“
126. Súdny
dvor
konštatoval,
že
toto
ustanovenie
obsahuje
tri
rôzne
pravidlá.
Vysvetlil,
že
„prvé
pravidlo,
ktoré
sa
nachádza v prvej
vete
tohto
ustanovenia a má
všeobecnú
povahu,
konkretizuje
zásadu
rešpektovania
vlastníctva.
Druhé,
obsiahnuté v druhej
vete
uvedeného
ustanovenia,
sa
týka
zbavenia
majetku a podmieňuje
ho
splnením
určitých
podmienok.
Pokiaľ
ide o tretie
pravidlo
nachádzajúce
sa v tretej
vete
toho
istého
ustanovenia,
toto
priznáva
členským
štátom
právomoc
upraviť
užívanie
majetku v nevyhnutnej
miere v súlade
so
všeobecným
záujmom.
Nie
sú
to
však
pravidlá,
medzi
ktorými
by
neexistoval
nijaký
vzťah.
Druhé a tretie
pravidlo
sa
totiž
týkajú
osobitných
príkladov
zásahu
do
vlastníckeho
práva a musia
sa
vykladať s prihliadnutím
na
zásadu
zakotvenú v prvom z týchto
pravidiel.“(60)
127. Z judikatúry
Súdneho
dvora
tiež
vyplýva,
že
ochrana
poskytovaná článkom 17 ods. 1
Charty
je
široká a zahŕňa
okrem
majetku s hospodárskou
hodnotou
aj
záujmy
spojené s využívaním
licencie
alebo
povolenia
na
používanie.(61)
128. Vo veci samej sa
sporné
rozhodnutia
týkajú
žiadosti o povolenie
na
používanie
určitého
hardvéru a softvéru
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb.
Tejto
žiadosti
bolo
vyhovené
len
čiastočne v rozsahu
maximálnej
možnej
doby
stanovenej v ESS: t. j. do
31. decembra
2029
pre funkcie 2G až 4G a do
31. decembra
2025
pre funkcie 5G.
129. V dôsledku
toho,
keďže
nedošlo k zásahu
do
podstaty
tohto
majetku,
žalobkyňa
ho
nebola
zbavená.(62) Sporné
rozhodnutia
totiž
predstavujú
obmedzenie
používania
majetku
žalobkyne v zmysle
tretej
vety článku 17 ods. 1
Charty.(63)
130. V takom
prípade
žalobkyňa v zásade
nemá
nárok
na
náhradu.
131. Obmedzenie
užívania
majetku
je
však
možné
len v rozsahu, v akom
je
to
nevyhnutné
pre
všeobecný
záujem.
Na
účely
prejednávanej
veci
bude
toto
posúdenie
podobné
tomu,
ktoré
je
potrebné
na
odôvodnenie
zásahu
do
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby
podľa článku 12 ods. 1
EKEK.
132. Predkladajúci
vnútroštátny
súd
však
nepožiadal o usmernenie,
ako
vykonať
takéto
posúdenie
proporcionality.
133. Napriek
tomu
môžem
poukázať
na
to,
že
jedným z aspektov,
ktoré
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
mal v prejednávanej
veci
zohľadniť,
je
to,
či
má
obdobie,
počas
ktorého
bola
žalobkyňa
oprávnená
pokračovať v používaní
sporného
hardvéru a softvéru,
dostatočnú
dĺžku v kontexte
trvania
obdobia,
počas
ktorého
sa
žalobkyňa
mala
pripraviť
sa
na
takúto
zmenu
právnej
úpravy.
134. Dôvodom
je
to,
že
sporné
povoľovacie
opatrenie
spolu s prísnymi
maximálnymi
lehotami
používania
výrazne
ovplyvňuje
investície
uskutočnené
pred
zavedením
týchto
legislatívnych
zmien.(64)
135. V dôsledku
toho
musí
predkladajúci
vnútroštátny
súd
posúdiť,
či
celé
obdobie,
počas
ktorého
sa
žalobkyňa
mohla
pripraviť
na
prispôsobenie
sa
novej
právnej
situácii,
počnúc
momentom
navrhnutia
príslušných
zmien
ESS
až
po
uplynutie
maximálnej
doby
používania
sporného
hardvéru a softvéru,
bolo
dostatočne
dlhé.
Ak
zistí,
že
to
tak
nebolo,
bolo
by
potrebné
zvážiť
systém
primeranej
náhrady
za
utrpenú
škodu.(65)
136. Nakoniec
pri
posudzovaní
proporcionality
sporných
rozhodnutí
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
mal
zohľadniť
závažnosť
sporného
zásahu
do
základného
práva a význam
sledovaného
cieľa,(66) ako
aj
ďalšie
záujmy,
akými
sú
záujmy
príjemcov
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
na
bezpečnosti a ochrane
týchto
sietí a služieb a trhové
riziko,
ktoré
by
znášal
opatrný a obozretný
hospodársky
subjekt
pôsobiaci
na
rovnakom
trhu v súvislosti
so
sporným
hardvérom a softvérom.(67)
137. Ak
predkladajúci
vnútroštátny
súd
zistí,
že
žalobkyňa
musela
znášať
neprimerane
vysoké
bremeno,
aj
keď
bolo
nevyhnutné,
môže
byť
vhodné,
ako
som
vysvetlila,
uplatniť
spravodlivú
náhradu.
138. Na
základe
vyššie
uvedených úvah navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
šiestu
otázku v tom
zmysle,
že
obmedzenie
používania
hardvéru
alebo
softvéru,
ktorý
sa v elektronickej
komunikačnej
sieti
nachádzal
už
pred
zavedením
požiadavky
na
povolenie
používania,
podľa
ktorého
sa
používanie
povoľuje
na
kratšie
obdobie,
než
je
životnosť
tohto
hardvéru
alebo
softvéru,
nepredstavuje
zbavenie
majetku v zmysle
druhej
vety článku 17 ods. 1
Charty.
IV.    Návrh
139. Navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
otázky,
ktoré
položil
Tallinna
Halduskohus (Správny
súd
Tallinn,
Estónsko),
takto:
1.      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2018/1972 z 11. decembra
2018,
ktorou
sa
stanovuje
európsky
kódex
elektronických
komunikácií,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
vzťahuje
na
vnútroštátny
legislatívny
balík,
ktorý
na
zaistenie
bezpečnosti
vnútroštátnej
elektronickej
komunikačnej
siete a jej
služieb
vyžaduje,
aby
prevádzkovateľ,
ktorý
chce
poskytovať
takúto
sieť a službu,
získal
povolenie
na
používanie
hardvéru a softvéru
vo
svojej
komunikačnej
sieti.
2.      Článok 4 ods. 2 ZEÚ a článok 1 ods. 3 písm. c)
smernice
2018/1972
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
opatrenie
požadujúce
povolenie
hardvéru a softvéru
na
poskytovanie
verejnej
alebo
verejne
dostupnej
elektronickej
komunikačnej
siete
alebo
služby
nie
je
vylúčené z pôsobnosti
smernice 2018/1972,
aj
keď
bolo
toto
opatrenie
prijaté s cieľom
chrániť
záujmy
národnej
bezpečnosti.
3.      Článok 12 ods. 1
smernice
2018/1972
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
legislatívny
balík,
ktorý
požaduje
povolenie
správneho
orgánu
na
používanie
hardvéru a softvéru
pri
poskytovaní
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
predstavuje
obmedzenie
slobody
poskytovať
takéto
siete a služby v zmysle
tohto
ustanovenia.
Takéto obmedzenie možno odôvodniť dôvodmi stanovenými v článku 52 ods. 1 ZFEÚ.
4.      Článok 12 ods. 1 smernice 2018/1972
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
neoznámenie
obmedzenia
slobody
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete
Európskej
komisii
nevedie k neuplatniteľnosti
neoznámených
vnútroštátnych
ustanovení.
5.      Článok 12 ods. 1
smernice 2018/1972 a zásada
proporcionality
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
vyžadujú,
aby
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorá
stanovuje
požiadavku
na
predchádzajúce
povolenie
používania
hardvéru a softvéru s cieľom
chrániť
bezpečnosť
elektronických
komunikačných
sietí a služieb,
ukladala
orgánom
oprávneným
rozhodnúť o udelení
takéhoto
povolenia
povinnosť
posúdiť,
či
sporný
hardvér a softvér,
ktorého
používanie
sa
požaduje,
predstavuje
skutočné
riziko
pre
bezpečnosť
siete,
čo
môže
zahŕňať
zohľadnenie
použitia,
na
ktoré
je
takéto
zariadenie
určené,
či
sa
riziká
spojené s krajinou
sídla
výrobcu
premietajú
na
výrobcu a či
sa
riziká
spojené s výrobcom
premietajú
do
konkrétneho
hardvéru a softvéru.
6.      Obmedzenie
používania
hardvéru
alebo
softvéru,
ktorý
sa v elektronickej
komunikačnej
sieti
nachádzal
už
pred
zavedením
požiadavky
na
povolenie
používania,
podľa
ktorého
sa
používanie
povoľuje
na
kratšie
obdobie,
než
je
životnosť
tohto
hardvéru
alebo
softvéru,
nepredstavuje
zbavenie
majetku v zmysle
druhej
vety článku 17 ods. 1
Charty
základných
práv
Európskej
únie.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 11. decembra
2018,
ktorou
sa
stanovuje
európsky
kódex
elektronických
komunikácií
(Ú. v. EÚ L 321,
2018,
s. 36).
3      Pozri v tomto
zmysle
SENDIN,
A.,
SANCHEZ‑FORNIE, M. A,
BERGANZA,
I.,
SIMON,
J.,
IRRITOA,
I.:
Telecommunication Networks for the Smart Grid.
Artech House,
Boston,
2016,
s. 176.
Vzhľadom
na
svoj
zásadný
význam
pre
telekomunikačnú
infraštruktúru
ako
celok
sa
jadrová
sieť
niekedy
označuje
ako
„chrbtica“
alebo
„mozog“
mobilnej
siete.
Pokiaľ
ide o tento
bod,
pozri
vo
všeobecnosti
Centrum
excelentnosti NATO
pre
kooperatívnu
kybernetickú
obranu,
ktoré
opísalo
jadrovú
sieť
ako
„základnú
infraštruktúru, a teda…
zásadný
národný
záujem,
ktorý
má
dôsledky
pre
národnú
bezpečnosť“.
Pozri
NATO
Cooperative Cyber Defence Centre
of
Excellence
(Centrum
excelentnosti NATO
pre
kooperatívnu
kybernetickú
obranu),
KASKA, K., BECKVARD, H. a MINÁRIK, T.: Huawei,
5G
and
China as a Security Threat (Huawei,
5G a Čína
ako
bezpečnostná
hrozba),
2019,
s. 15, k dispozícii
na
adrese:
https://ccdcoe.org/uploads/2019/03/CCDCOE‑Huawei‑2019‑03‑28‑FINAL.pdf.
4      Pozri
napríklad
v Nemecku Spolkový
úrad
pre
informačnú
bezpečnosť,
5G
Risk
Analysis,
Framework Document:
Methodology,
Risk
Scenarios and
Results (Analýza
rizík
5G,
rámcový
dokument:
metodika,
scenáre
rizík a výsledky),
2025, s. 21,
ktorý
vysvetľuje,
že
„rádiová
prístupová
sieť
(RAN)
obsahuje
základňové
stanice
5G… s rádiovým
rozhraním…
ktoré
poskytuje
pripojenie
pre
mobilné
zariadenia“ (k dispozícii na adrese: https://www.bsi.bund.de/SharedDocs/Downloads/EN/BSI/Publications/Studies/5G/5G_Framework_Document.pdf?__blob=publicationFile&v=4).
5      V niektorých
členských
štátoch
sú
siete
2G a 3G
už v procese
vypínania;
pozri
napríklad v prípade
Írska
Commission for Communications Regulation (Komisia
pre
reguláciu
komunikácií),
2G/3G
Switch
off:
Guidance for Mobile
Network Operators (Vypnutie
2G/3G:
usmernenie
pre
mobilných
operátorov),
ComReg 24/61,
30. júl 2024, k dispozícii
na
adrese:
https://www.comreg.ie/media/2024/07/ComReg‑2461.pdf.
6      Komisia
tento
postoj
vyjadrila
už v roku
2016 a neskôr
naň
nadviazala.
Pozri
Oznámenie
Komisie
Európskemu
parlamentu,
Rade,
Európskemu
hospodárskemu a sociálnemu
výboru a Výboru
regiónov
5G
pre
Európu:
akčný
plán,
COM(2016)
588
final,
s. 4, v ktorom
Komisia vysvetľuje,
že
„na
zabezpečenie
vedúceho
postavenia
Európy a včasné
využitie
výhod
vyplývajúcich z nových
trhových
príležitostí,
ktoré
prináša
technológia
5G, a to
nielen v odvetví
telekomunikácií,
ale
aj v celom
hospodárstve a spoločnosti,
je
najdôležitejší
ambiciózny
harmonogram
zavedenia
technológie
5G“.
7      Komisia
v bode 2 písm. a)
odporúčaní
Komisie
(EÚ)
2019/534 z 26. marca 2019
Kybernetická
bezpečnosť
sietí
5G
(Ú. v. EÚ L 88,
2019,
s. 42)
(ďalej len „odporúčania o kybernetickej bezpečnosti“) definuje
„siete
5G“
ako
„súbory
všetkých
príslušných
prvkov
sieťovej
infraštruktúry
pre
mobilné a bezdrôtové
komunikačné
technológie
používané
na
pripojenie a služby s pridanou
hodnotou s pokročilými
výkonnostnými
charakteristikami,
ako
sú
veľmi
vysoká
rýchlosť a kapacita
prenosu
dát,
malé
oneskorenie
komunikácie,
ultravysoká
spoľahlivosť
či
podpora
veľkého
počtu
pripojených
zariadení.
Môžu
zahŕňať
tradičné
sieťové
prvky
založené
na
predchádzajúcich
generáciách
mobilných a bezdrôtových
komunikačných
technológií
ako
4G
alebo
3G.
Sieťami
5G
by
sa
mali
rozumieť
všetky
príslušné
časti
siete.“
8      Pozri
napríklad
osobitnú
správu
Európskeho
dvora
audítorov z roku
2022, v ktorej
sa
uvádza,
že
„ku
koncu
roka
2018
sa
odhadovalo,
že
na
celom
svete
sa
používa
22
miliárd
hybridných
zariadení.
Podľa
prognózy
sa
tento
počet
do
roku
2030
zvýši
na
približne
50
miliárd,
čím
vznikne
rozsiahla
sieť
navzájom
prepojených
zariadení
zahŕňajúca
všetko
od
smartfónov
po
kuchynské
spotrebiče.
Očakáva
sa,
že
globálna
spotreba
údajov
vyskočí z 12
exabajtov mobilných
prevádzkových
údajov
mesačne v roku
2017
na
viac
ako 5 000
exabajtov do
roku
2030.“
Pozri
Európsky
dvor
audítorov,
„Zavádzanie
sietí
5G v EÚ:
oneskorenie v zavádzaní
sietí,
pričom
bezpečnostné
otázky
zostávajú
nevyriešené“,
Osobitná správa 03/2022, Úrad pre vydávanie publikácií Európskej únie, 2022, s. 7,
k dispozícii
na
adrese:
https://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR22_03/SR_Security‑5G‑networks_SK.pdf.
9      Chcem
poukázať
na
to,
že
zatiaľ
čo v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a v pripomienkach
žalobkyne
je
ako
dátum
podania
žiadosti o povolenie
uvedený
23. marec 2022,
podľa pripomienok estónskej
vlády a časti
vnútroštátneho
spisu
vrátane
rozhodnutia
TTJA č. 1‑7/22‑436 z 25. novembra
2022
pochádza uvedená
žiadosť
z 18.
marca
2022.
10      Anglický
preklad
tohto
predpisu
možno
nájsť
na
adrese:
https://www.riigiteataja.ee/en/eli/ee/Riigikogu/act/528102025002/consolide.
11      Ide o týchto
dvanásť
kritérií:
1.
Výrobca alebo poskytovateľ služieb údržby alebo podpory má registrované sídlo alebo ústredie v krajine… ktorá nie je členským štátom Európskej únie, Severoatlantickej aliancie [(NATO)] alebo Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj [(OECD)].
2. V krajine sídla výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory sa nedodržiavajú zásady demokratického právneho štátu alebo ľudské práva. 3. V krajine sídla výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory nie
je
chránené
duševné
vlastníctvo,
osobné
údaje
alebo
obchodné
tajomstvá
osôb z iných
krajín.
4.
Krajina sídla výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory prejavuje
agresívne
správanie v kybernetickom
priestore.
5. Členské štáty Európskej únie, NATO alebo OECD pripisujú krajine sídla výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory kybernetické útoky. 6.
Výrobca alebo poskytovateľ služieb
údržby
alebo
podpory
podlieha
vláde
alebo
štátnemu
orgánu
krajiny
svojho
sídla
alebo
inej
cudzej
krajiny,
ktorá
nemá
nezávislú
súdnu
kontrolu.
7.
Krajina sídla výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory alebo
iná
cudzia
krajina
ho
môže
nútiť
konať
spôsobom,
ktorý
ohrozuje
národnú
bezpečnosť
Estónska.
8.
Hospodárska činnosť výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory nie je založená na trhovej hospodárskej súťaži alebo na to nie sú v krajine jeho sídla vytvorené primerané podmienky. 9.
Vlastnícka štruktúra, organizačná štruktúra alebo riadiaca štruktúra výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory nie je transparentná. 10.
Financovanie výrobcu alebo poskytovateľa služieb
údržby
alebo
podpory
nie je transparentné. 11.
Výrobky alebo služby výrobcu alebo poskytovateľa služieb údržby alebo podpory vykazujú zraniteľné miesta a neboli zavedené primerané bezpečnostné opatrenia na ich odstránenie. 12.
Výrobca alebo poskytovateľ služieb údržby alebo podpory nie je schopný zabezpečiť plynulé dodávky výrobkov alebo služieb s výnimkou prípadu vyššej moci.
12      Podľa
znenia § 1965 ESS
sa
to
vzťahuje
na
„[nie nezávislú] funkciu
5G
alebo
normu
mobilnej
komunikačnej
siete
novšej
generácie“.
13      Zo
znenia § 1965 ESS
vyvodzujem,
že
po
31. decembri
2025
nebude
vydané
nijaké
budúce
povolenie
pre
technológiu
5G,
ktorá
bola
identifikovaná
ako
ohrozenie
národnej
bezpečnosti,
zatiaľ
čo
po
31. decembri
2029
možno
podať
žiadosť o povolenie
na
pokračujúce
používanie
hardvéru a softvéru
2G,
3G a 4G
dokonca
aj v prípade,
že
bolo
zistené
riziko
pre
národnú
bezpečnosť.
14      Podľa
873 ods. 2
ESS
hardvér
alebo
softvér,
ktorý
sa
používa v komunikačnej
sieti,
môže
ohroziť
národnú
bezpečnosť z dôvodu
vysokého
rizika,
ktoré
predstavuje
výrobca
alebo
poskytovateľ
služieb
údržby
alebo
podpory
(bod 1),
alebo z dôvodu
rizika,
ktoré
predstavujú
technické
vlastnosti
alebo
konfigurácia
hardvéru
alebo
softvéru
(bod 2).
15      Pozri
poznámku
pod
čiarou
11
vyššie.
Na
pojednávaní
estónska
vláda
vysvetlila,
že
príklady
zistených
rizík
sa
týkali
potenciálu
špionáže,
nezákonného
využívania
informácií a údajov a narušenia
dôležitých
služieb.
16      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 9. septembra
2015,
ktorou
sa
stanovuje
postup
pri
poskytovaní
informácií v oblasti
technických
predpisov a pravidiel
vzťahujúcich
sa
na
služby
informačnej
spoločnosti
(Ú. v. EÚ L 241,
2015,
s. 1).
17      Pozri v tomto
zmysle článok 1 ods. 1
EKEK.
Na
tento
účel
EKEK
prepracúva
niekoľko
aktov
prijatých v marci
2002
ako
balík,
ktorý
predtým
reguloval
elektronickú
komunikáciu, s cieľom
prispôsobiť
regulačný
rámec
technologickému a trhovému
vývoju.
Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. februára
2025,
T
‑ 2
(C‑562/23,
EU:C:2025:126, bod 37 a tam
citovaná
judikatúra).
18      Ako
uvádza odôvodnenie
5
EKEK,
sloboda
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby
by
mala
podliehať
len
podmienkam
stanoveným v tejto
smernici.
19      Pozri článok 2 bod 1 EKEK.
20      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
21      Pozri článok 2 bod 1 EKEK.
22      Pozri článok 2 bod 4 EKEK.
23      Pojem
„elektronická
komunikačná
sieť“
je
vymedzený v článku 2 bode 1 EKEK
ako
„prenosové
systémy,
ktoré
môžu
ale
nemusia
byť
založené
na
trvalej
infraštruktúre
alebo
centralizovanej
administratívnej
kapacite,
prípadne
prepájacie
alebo
smerovacie
zariadenie a iné
prostriedky
vrátane
neaktívnych
prvkov
siete,
ktoré
umožňujú
prenos
signálov
po
vedení,
rádiovými,
optickými
alebo
inými
elektromagnetickými
prostriedkami,
vrátane
družicových
sietí,
pevných
(s prepájaním
okruhov a paketov
vrátane
internetu) a mobilných
sietí,
elektrických
káblových
systémov v rozsahu, v ktorom
sa
používajú
na
prenos
signálov,
sietí
používaných
na
rozhlasové a televízne
vysielanie a sietí
káblovej
televízie
bez
ohľadu
na
typ
prenášaných
informácií“.
24      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 5. júna
2019,
Skype
Communications (C‑142/18,
EU:C:2019:460, bod 49), a z 13. júna
2019,
Google
(C‑193/18,
EU:C:2019:498, body 34,
35 a 41).
25      Článok 4 ods. 2 ZEÚ odkazuje
na
národnú
bezpečnosť,
zatiaľ
čo
1 ods. 3 písm. c)
EKEK
používa
výrazy
„verejný
poriadok“ a „verejná
bezpečnosť“.
Napríklad
odôvodnenie
6
EKEK
však
používa
pojem
„základné
bezpečnostné
záujmy“ a zároveň
odkazuje
na
„verejný
poriadok“ a „verejnú
bezpečnosť“ v rámci
formulácie
„nie
je
dotknutá“.
Keďže v znení
samotného
EKEK,
jeho
cieľoch
ani
travaux préparatoires nie
je
náznak,
že
treba
uvažovať
inak
[pozri
návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa stanovuje európsky kódex elektronickej komunikácie [COM
(2016)
590
final 2]],
domnievam
sa,
že
terminológiu v znení článku 1 ods. 3 písm. c)
EKEK
treba
chápať v tom
zmysle,
že
zahŕňa
pojmy
„národná
bezpečnosť“
alebo
„základné
bezpečnostné
záujmy“.
Zároveň
je
to v súlade s jazykom
použitým v smernici,
ktorá
predchádzala
EKEK a ktorá
už
vo
svojich
odôvodneniach
(hoci
bez
konkrétneho
článku v tomto
zmysle)
obsahovala
takéto
znenie.
Pozri
odôvodnenie
7
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady2002/21/ES
zo 7. marca 2002 o spoločnom
regulačnom
rámci
pre
elektronické
komunikačné
siete a služby
(rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108,
2002,
s. 33;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 349).
26      Pozri
napríklad
rozsudky z 26. októbra
1999,
Sirdar (C‑273/97,
EU:C:1999:523, bod 15);
zo
6. októbra
2020,
Privacy International
(C‑623/17,
EU:C:2020:790, bod 44 a tam
citovaná
judikatúra); a z 15. júla
2021,
Ministrstvo za
obrambo (C‑742/19,
EU:C:2021:597, bod 40 a tam
citovaná
judikatúra).
27      Pokiaľ
ide o nedávnu
judikatúru,
pozri
rozsudok z 29. júla
2024,
protectus (C‑185/23,
EU:C:2024:657, bod 62 a tam
citovaná
judikatúra).
28      V tomto
zmysle
predstavuje
prejednávaná vec
zaujímavý
príklad
„sekuritizácie“
práva
Únie.
Pokiaľ
ide o rozvoj
„bezpečnostného
duopolu“
medzi
členskými
štátmi a politickými
inštitúciami
Únie,
kde
sa
politické
smerovanie
prelína s akciami
na
národnej
úrovni a úrovni
EÚ,
pozri
PILNIOK,
A.:
Governance of
the European Security Union.
In:
DIETRICH,
J.‑H.,
PILNIOK,
A.:
European Security Union:
Law and
Policies.
Beck/Hart/Nomos,
2024,
s. 18 a 19.
29      Pozri
okrem
iného
odporúčanie o kybernetickej
bezpečnosti z roku
2019 a oznámenie
Komisie,
Implementácia
nástrojov
pre
kybernetickú
bezpečnosť
5G
[neoficiálne
znenie]
[C(2023) 4049
final]
(ďalej
len
„oznámenie o implementácii
nástrojov
5G“).
30      Pozri
NIS
Cooperation Group
(skupina
pre
spoluprácu v oblasti
sieťovej a informačnej
bezpečnosti),
„EU
coordinated risk
assessment of
the cybersecurity of
5G
networks“
(Koordinované
posúdenie
rizík
EÚ v oblasti
kybernetickej
bezpečnosti
sietí
5G),
2019
(ďalej len „koordinované posúdenie rizík“),
k dispozícii
na
adrese:
https://digital‑strategy.ec.europa.eu/en/news/eu‑wide‑coordinated‑risk‑assessment‑5g‑networks‑security.
Pozri tiež NIS
Cooperation Group
(skupina
pre
spoluprácu v oblasti
sieťovej a informačnej
bezpečnosti)
„Cybersecurity of
5G
networks,
EU
Toolbox of
risk
mitigating measures“
(Kybernetická
bezpečnosť
sietí
5G,
nástroje
EÚ
na
opatrenia
na
zmiernenie
rizík),
2020
(ďalej len „nástroje 5G“), k dispozícii
na
adrese:
https://digital‑strategy.ec.europa.eu/en/library/cybersecurity‑5g‑networks‑eu‑toolbox‑risk‑mitigating‑measures.
31      Rozsudok z 15. júla 2021 (C‑742/19, EU:C:2021:597).
32      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
4. novembra
2003
(Ú. v. EÚ L 299,
2003,
s. 9;
Mim.
vyd.
05/004,
s. 381).
33      Pozri
rozsudok z 15. júla
2021,
Ministrstvo za
obrambo (C‑742/19,
EU:C:2021:597, bod 75).
34      Francúzska
vláda
tiež
poukazuje
na
to,
že
nie
je
zrejmé,
že
taký
systém
predchádzajúceho
schválenia
hardvéru a softvéru,
aký
je
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
ovplyvňuje
možnosť
poskytovania
takýchto
sietí
alebo
služieb.
Podľa
jej
názoru
tento
systém
nijako
nepožaduje,
aby
telekomunikační
operátori
získali
povolenie,
aby
mohli
vykonávať
činnosť
poskytovania
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
všeobecne.
35      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
36      Hoci článok 12 ods. 1
EKEK
obsahuje
znenie,
podľa
ktorého
členské
štáty
nesmú
„brániť“
slobode
poskytovať
elektronické
komunikačné
siete a služby,
domnievam
sa,
že
tento
výraz
by
sa
mal
chápať
širšie v tom
zmysle,
že
zakazuje
členským
štátom
klásť
akékoľvek
prekážky
ich
poskytovaniu.
Vyplýva
to z cieľa
EKEK
vytvoriť
vnútorný
trh s elektronickými
komunikačnými
sieťami a službami.
Tento
záver
možno
vyvodiť
aj z rôznych
jazykových
verzií článku 12 ods. 1
EKEK,
ktoré
používajú
výrazy
znamenajúce
„prekážať“
aj
„brániť“:
porovnaj v tomto
smere
napríklad
nemecké
jazykové
znenie, v ktorom
je
použitý
výraz
„hindern“,
španielske
jazykové
znenie, v ktorom
je
použitý
výraz
„no
impedirán“,
francúzske
jazykové
znenie, v ktorom
je
použitý
výraz
„n’empêchent pas“,
alebo
chorvátske
jazykové
znenie, v ktorom
je
použitý
výraz
„ne smiju sprečavati“.
37      Predstavte
si
situáciu, v ktorej
by
členský
štát
rozhodol,
že
na
zaistenie
bezpečnosti
sietí
musí
byť
akýkoľvek
hardvér a softvér
používaný v takýchto
sieťach
vyrobený
podnikmi
usadenými v tomto
štáte.
Takéto
protekcionistické
opatrenie
by
bolo
jasne v rozpore
so
slobodou
poskytovať
siete a služby,
ale
dalo
by
sa
odôvodniť,
ak
by
sa
EKEK
vykladal
tak,
že
akékoľvek
opatrenie
prijaté s cieľom
dosiahnuť
cieľ
spočívajúci v bezpečnosti
sietí a služieb
sa
automaticky
považuje
za
prijateľné a je
vylúčené z ďalšieho
skúmania.
38      Pozri
napríklad
rozsudok z 23. februára
1995,
Bordessa a i. (C‑358/93 a C‑416/93,
EU:C:1995:54, bod 25).
39      Pozri
napríklad
rozsudok
zo
4. decembra
1986,
Komisia/Nemecko
(205/84,
EU:C:1986:463, bod 28).
40      Pozri
napríklad
rozsudok zo 14. marca 2000,
Église de
scientologie (C‑54/99,
EU:C:2000:124, bod 14).
41      Pozri
napríklad
rozsudok z 1. júna
2010,
Blanco Pérez a Chao Gómez (C‑570/07 a C‑571/07,
EU:C:2010:300, bod 54).
42      Estónska
vláda
sa
odvoláva
na
technické
oznámenie
tohto
návrhu,
ktoré
Komisia
prijala
20. októbra
2020, k dispozícii na adrese:
https://technical‑regulation‑information‑system.ec.europa.eu/sk/notification/15441.
43      Pozri
najmä
rozsudky z 30. apríla
1996,
CIA
Security International
(C‑194/94,
EU:C:1996:172, bod 54), a z 21. decembra
2023,
Papier
Mettler Italia (C‑86/22,
EU:C:2023:1023, bod 44).
44      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 15. júla
2021,
Ministrstvo za
obrambo (C‑742/19,
EU:C:2021:597, bod 31 a tam
citovaná
judikatúra).
45      Pozri v tomto
smere
odôvodnenia
5 a 37
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2022/2555
zo
14. decembra
2022 o opatreniach
na
zabezpečenie
vysokej
spoločnej
úrovne
kybernetickej
bezpečnosti v Únii,
ktorou
sa
mení
nariadenie
(EÚ)
č. 910/2014 a smernica
(EÚ)
2018/1972 a zrušuje
smernica
(EÚ)
2016/1148
(smernica
NIS
2)
(Ú. v. EÚ L 333,
2022,
s. 80).
46      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 20. júna
2002,  Radiosistemi (C‑388/00 a C‑429/00,
EU:C:2002:390, bod 44). V každom
prípade
už
od
vydania
rozsudku z 10. júla
1984,
Campus Oil a i. (72/83,
EU:C:1984:256,
najmä body 34
až
36),
je
zrejmé,
že
judikatúra
chápe
pojem
verejná
bezpečnosť
ako
presahujúci
zákon a poriadok a využívanie
policajných
síl a armády;
Súdny
dvor v ňom
rozhodol,
že
tento
pojem
sa
môže
vzťahovať
aj
na
iné
druhy
hrozieb
pre
inštitúcie
členského
štátu,
jeho
základné
verejné
služby a potreby
spoločnosti
všeobecne.
47      Pozri body 32
až
42
vyššie.
48      Pozri
okrem
iného
rozsudky
zo
14. marca 2000,
Église de
scientologie (C‑54/99,
EU:C:2000:124, bod 17 a tam
citovaná
judikatúra), a z 18. júna
2020,
Komisia/Maďarsko
(Transparentnosť
združení)
(C‑78/18,
EU:C:2020:476, bod 91 a tam
citovaná
judikatúra).
49      Pozri
analogicky
rozsudok z 3. septembra
2008,
Kadi a Al
Barakaat International
Foundation/Rada a Komisia
(C‑402/05 P a C‑415/05 P,
EU:C:2008:461, bod 343)
(ktorý
vysvetľuje,
že
opatrenie
nemôže
uniknúť
akémukoľvek
preskúmaniu
súdmi
Únie
len
preto,
že
akt,
ktorý
ho
stanovuje,
sa
týka
národnej
bezpečnosti).
50      Pozri
analogicky
rozsudok z 26. februára
2019,
X
(Sprostredkovateľské
spoločnosti
so
sídlom v tretích
krajinách)
(C‑135/17,
EU:C:2019:136, bod 90 a tam
citovaná
judikatúra).
51      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
14. marca 2000,
Église de
scientologie (C‑54/99,
EU:C:2000:124, bod 22), a z 18. júna
2020,
Komisia/Maďarsko
(Transparentnosť
združení)
(C‑78/18,
EU:C:2020:476, body 86 a 93).
52      Pozri
analogicky
rozsudok z 10. marca 2016,
Safe Interenvíos (C‑235/14,
EU:C:2016:154, bod 104)
(ktorý
vysvetľuje,
že v oblasti
prania
špinavých
peňazí
môže
posúdenie
vysokorizikovej
povahy
zákazníka
zahŕňať
typ
zákazníka,
krajinu,
produkt
alebo
spornú
transakciu).
53      Pozri v tomto
ohľade
poznámku
pod
čiarou
11
vyššie.
54      Pozri
analogicky
rozsudok z 21. novembra
1991,
Technische Universität München (C‑269/90,
EU:C:1991:438, body 13 a 14).
55      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. júna
2013,
ZZ
(C‑300/11,
EU:C:2013:363, bod 57 a tam
citovaná
judikatúra).
56      Tento
nástroj
vychádza z jedného z cieľov
stanovených
Komisiou v odporúčaní o kybernetickej
bezpečnosti
[pozri bod 1 písm. c)
odporúčania],
ktorý
stanovuje, že
skupina
pre
spoluprácu v oblasti
sieťovej a informačnej
bezpečnosti má
„identifikovať prípadný spoločný súbor opatrení, ktoré sa majú prijať s cieľom zmierniť riziká v oblasti kybernetickej bezpečnosti súvisiace s infraštruktúrami, ktoré tvoria základ digitálneho ekosystému, a najmä sietí 5G“.
57      Pozri
poznámku
pod
čiarou
30
vyššie.
Táto
skupina
predstavuje
výbor
zriadený
na
základe článku 11 ods. 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/1148
zo
6. júla
2016 o opatreniach
na
zabezpečenie
vysokej
spoločnej
úrovne
bezpečnosti
sietí a informačných
systémov v Únii
(Ú. v. EÚ L 194,
2016,
s. 1).
Táto
smernica
bola
medzičasom
nahradená
smernicou
NIS
2,
ale
výbor
naďalej
existuje
(pozri článok 14 ods. 1
smernice
NIS
2).
58      Pozri
oznámenie o implementácii
nástrojov 5G,
s. 2.
59      Pozri
oznámenie o implementácii
nástrojov 5G,
s. 1. Podobné kritériá zraniteľnosti špecifické pre jednotlivých dodávateľov nájdete aj na strane 42 nástrojov 5G.
60      Pozri rozsudok z 10. júla 2025, INTERZERO a i. (C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 144 a tam citovaná judikatúra). Pozri
v tejto súvislosti tiež rozsudok z 5. mája
2022,
BPC
Lux
2 a i. (C‑83/20,
EU:C:2022:346, bod 38 a tam
citovaná
judikatúra).
61      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, body 145 a 146 a tam
citovaná
judikatúra).
62      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. septembra
2024,
Neves 77
Solutions  (C‑351/22,
EU:C:2024:723, body 82 a 88 a tam
citovaná
judikatúra).
63      Pozri
analogicky
rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 146 a tam
citovaná
judikatúra)
(ktorý
vysvetľuje,
že
„záujmy
spojené s využívaním
licencie
sú
majetkovými
záujmami,
ktoré
si
vyžadujú
ochranu
priznanú v tomto
článku 1
Protokolu č. 1 [k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd]“,
takže
„odňatie
ex
lege povolenia
umožňujúceho
jeho
držiteľovi
vykonávať
hospodársku
činnosť
predstavuje
obmedzenie
vlastníckeho
práva
zaručeného v tomto
článku,
ktoré
ako
opatrenie
upravujúce
užívanie
majetku
spadá
pod
druhý
odsek
uvedeného
článku“).
64      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 155 a tam
citovaná
judikatúra).
65      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, body 155 a 156 a tam
citovaná
judikatúra).
66      Z novšej
judikatúry
pozri
rozsudok z 18. decembra
2025,
Slagelse Almennyttige Boligselskab,
Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23,
EU:C:2025:1017, bod 168 a tam
citovaná
judikatúra).
67      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 158 a tam
citovaná
judikatúra).