62006CC0329
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 14. februára 2008 (
1
)
Spojené veci C-329/06 a C-343/06
Arthur Wiedemann
Peter Funk
proti
proti
Spolkovej krajine Bádensko-Württembersko
Stadt Chemnitz
„Smernica 91/439/EHS — Vzájomné uznávanie vodičských preukazov — Odňatie vodičského preukazu v členskom štáte z dôvodu užívania omamných látok alebo alkoholu — Nový vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte — Odmietnutie uznať vodičské oprávnenie v prvom členskom štáte — Bydlisko, ktoré nie je v súlade so smernicou 91/439/EHS“
1.
Veci, ktoré sú v tomto prípade predložené Súdnemu dvoru, sú časťou už rozsiahlej súdnej agendy Spoločenstva v oblasti vzájomného uznávania vodičských preukazov.
2.
V týchto piatich veciach sa Súdnemu dvoru kladie otázka, či môže členský štát odmietnuť uznať platnosť vodičského preukazu, ktorý bol vydaný v inom členskom štáte, ak bolo držiteľovi tohto preukazu už predtým na území prvého členského štátu odobraté vodičské oprávnenie, pričom získanie nového vodičského preukazu je podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia.
3.
Pôjde o určenie rozsahu povinností uložených členským štátom na základe smernice Rady 91/439/EHS (
2
), a predovšetkým na základe článku 7 ods. 1 písm. a) a b) a článku 8 ods. 2 a 4 tejto smernice.
4.
V týchto návrhoch Súdnemu dvoru navrhnem, aby rozhodol, že pokiaľ bol určitej osobe odňatý vodičský preukaz v niektorom členskom štáte z dôvodu, že viedla motorové vozidlo pod vplyvom alkoholu alebo drogy a vzhľadom na stupeň nebezpečnosti tejto osoby bolo vydanie nového preukazu podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia, môže tento členský štát na základe článku 1 ods. 2 a článku 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 odmietnuť uznať platnosť vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, ak sa v členskom štáte, ktorý tento preukaz vydal, nevykonalo obdobné vyšetrenie, ako sa vyžaduje v prvom štáte.
5.
Súdnemu dvoru taktiež navrhnem, aby rozhodol, že v prípade, ak sa držiteľ vodičského preukazu správa potenciálne nebezpečne, najmä s ohľadom na dôvody, ktoré viedli k odňatiu prvého preukazu, je členský štát, ktorý vykonal kontrolu, oprávnený predbežným opatrením, akým je pozastavenie platnosti tohto preukazu, pokým členský štát vydania preukazu nepreskúma, či boli splnené podmienky na vydanie daného preukazu.
6.
Spresňujem, že keďže týchto päť vecí sa týka toho istého právneho problému, preskúmam ich v týchto návrhoch spoločne.
I — Právny rámec
A — Právna úprava Spoločenstva
7.
S cieľom uľahčiť pohyb osôb na území Európskeho spoločenstva alebo ich usadenie v inom členskom štáte ako v tom, v ktorom získali svoj vodičský preukaz, bola smernicou 91/439 zavedená zásada vzájomného uznávania vodičských preukazov. (
3
)
8.
Cieľom stanovenia minimálnych požiadaviek na vydanie vodičského preukazu v tejto smernici je tiež zlepšiť bezpečnosť cestnej premávky na území Európskej únie. (
4
)
9.
Článok 7 ods. 1 písm. a) a b) danej smernice stanovuje:
„1.   Vodičské preukazy sa okrem toho vydajú len tým žiadateľom:
a)
ktorí zložili testy zručnosti a chovania a teoretické testy a ktorí sú zdravotne spôsobilí, v súlade s ustanoveniami prílohy II a III;
b)
ktorí majú zvyčajné bydlisko na území členského štátu vydávajúceho preukaz, alebo môžu poskytnúť dôkaz, že tam študovali po dobu aspoň šiestich mesiacov.[ (
5
)]“
10.
Konkrétne smernica 91/439 stanovuje, že vodičský preukaz sa nesmie vydať ani obnoviť žiadateľovi alebo vodičovi, ktorý je závislý od alkoholu alebo psychotropných látok.
11.
Body 14.1 a 15.1 prílohy III tejto smernice totiž stanovujú:
„Vodičský preukaz sa nevydá alebo neobnoví žiadateľom alebo vodičom, ktorí sú na alkohole závislí a ktorí nie sú schopní zdržať sa pitia.
Vodičský preukaz môže byť vydaný alebo obnovený žiadateľom a vodičom, ktorí boli v minulosti závislí na alkohole po absolvovaní skúšobného obdobia abstinencie na základe posudku lekára a pravidelných lekárskych prehliadok.
…
Vodičský preukaz sa nevydá alebo neobnoví žiadateľom alebo vodičom, ktorí pravidelne užívajú psychotropné látky v akejkoľvek forme, ktoré môžu sťažovať schopnosť viesť vozidlo bezpečne, a kde užité množstvá sú také, že majú nepriaznivý účinok na vedenie motorového vozidla. Toto sa uplatňuje na všetky lekárske výrobky alebo kombinácie lekárskych výrobkov, ktoré ovplyvňujú vodičove schopnosti riadiť motorové vozidlo.“
12.
Článok 8 ods. 2 uvedenej smernice stanovuje, že členský štát, v ktorom má držiteľ svoje zvyčajné bydlisko, môže uplatniť svoje vnútroštátne opatrenia na obmedzenie, prerušenie, odobratie alebo zrušenie vodičského oprávnenia držiteľovi vodičského preukazu vydaného iným členským štátom.
13.
Podľa článku 8 ods. 4 prvého pododseku smernice 91/439 môže tiež členský štát odmietnuť uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorej bolo na jeho území uložené jedno z vyššie uvedených opatrení.
14.
Napokon článok 12 ods. 3 tejto smernice stanovuje, že „členské štáty navzájom spolupracujú pri vykonávaní tejto smernice a v prípade potreby si vymieňajú informácie o preukazoch, ktoré zaregistrovali“.
B — Vnútroštátna právna úprava
15.
Nariadenie o prístupe osôb do cestnej premávky (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straβenverkehr, ďalej len „FeV“) v § 28 ods. 1 stanovuje, že držitelia vodičského preukazu vydaného členským štátom Únie sú oprávnení viesť motorové vozidlá na území Spolkovej republiky Nemecko.
16.
Podľa § 28 ods. 4 bodu 3 FeV sa však toto oprávnenie neuplatní na osoby, ktorým bol vodičský preukaz na nemeckom území predbežne či právoplatne odňatý súdom alebo s okamžitou vykonateľnosťou či právoplatne odňatý správnym orgánom.
17.
Okrem toho v zmysle § 28 ods. 5 FeV sa právo využívať v Nemecku vodičský preukaz vydaný členským štátom Únie po tom, ako bol predmetom opatrení podľa § 28 ods. 4 bodu 3 FeV, udelí, pokiaľ dôvody odobratia vodičského oprávnenia alebo zákazu požiadať o jeho udelenie už pominuli.
18.
§ 11 FeV stanovuje, že žiadatelia o vydanie vodičského preukazu musia spĺňať potrebné fyzické aj psychické požiadavky. Tieto požiadavky nie sú splnené predovšetkým v prípade, keď sú tieto osoby závislé od omamných látok alebo užívajú konope.
19.
V prípade pochybností o fyzickej alebo psychickej spôsobilosti týchto osôb môžu príslušné orgány na účely rozhodnutia o vydaní alebo obnovení vodičského preukazu nariadiť, aby žiadatelia predložili lekársky posudok. (
6
)
20.
Nemecká právna úprava stanovuje dva spôsoby odňatia vodičského preukazu. Vodičovi môže byť vodičský preukaz odobratý správnym orgánom. Ak bolo vodičovi uložené takéto opatrenie, na to, aby mu bolo udelené vodičské oprávnenie, musí predložením lekársko-psychologického posudku preukázať, že je znovu spôsobilý viesť motorové vozidlo. Verwaltungsgericht Sigmaringen (Nemecko) spresňuje, že v takom prípade nie je možné stanoviť lehotu na účinok rozhodnutia o odňatí.
21.
Okrem odňatia správnym orgánom upravuje nemecká právna úprava aj odňatie vodičského preukazu v trestnom konaní, pričom sa môže určiť, že držiteľovi odňatého preukazu sa zakazuje žiadať o nové vodičské oprávnenie po dobu šiestich mesiacov až piatich rokov. (
7
)
II — Skutkové okolnosti vo veci samej v uvedených návrhoch na začatie prejudiciálneho konania
A — Veci C-329/06 a C-343/06
1. Vec C-329/06
22.
V apríli 2004 bol pánovi Wiedemannovi, ktorý je nemeckým štátnym príslušníkom, odňatý vodičský preukaz z dôvodu, že viedol motorové vozidlo pod vplyvom omamných látok (heroín a konope). Sťažnosť, ktorú podal pán Wiedemann proti tomuto opatreniu, bola zamietnutá rozhodnutím zo 16. augusta 2004, doručeným 18. augusta 2004, ktoré nadobudlo právoplatnosť 20. septembra 2004.
23.
V nedeľu 19. septembra 2004 príslušné české orgány udelili pánovi Wiedemannovi vodičské oprávnenie. Dňa 1. októbra 2004 mu bol vydaný vodičský preukaz s údajom o mieste bydliska v Nemecku.
24.
Dňa 11. októbra 2004 spôsobil pán Wiedemann na nemeckom území dopravnú nehodu a bol mu zadržaný jeho vodičský preukaz. Rozhodnutím Landratsamt Ravensburg (Nemecko) z 27. októbra 2004 sa pánovi Wiedemannovi zakázalo viesť na nemeckom štátnom území motorové vozidlá s odôvodnením, že žalobca z dôvodu užívania drog naďalej nemá spôsobilosť viesť motorové vozidlá. Landratsamt Ravensburg vrátil žalobcovi uvedený vodičský preukaz po tom, čo sa v ňom úradne vykonala poznámka: „Vodičský preukaz neoprávňuje na vedenie motorových vozidiel v Nemecku.“
25.
Po neúspešnom priebehu konania o sťažnosti podal pán Wiedemann žalobu na Verwaltungsgericht Sigmaringen.
2. Vec C-343/06
26.
Pánovi Funkovi, ktorý je nemeckým štátnym príslušníkom, bolo už v dôsledku odsúdenia za jazdu pod vplyvom alkoholu zakázané na obdobie deviatich mesiacov viesť motorové vozidlo a rozhodnutím správneho orgánu mesta Chemnitz (Nemecko) z 15. júla 2003 mu bol znova z toho istého dôvodu odňatý vodičský preukaz. Žiadosť o vrátenie tohto preukazu, ktorú podal pán Funk v decembri 2003, bola po predložení lekársko-psychologického posudku zamietnutá.
27.
Dňa 9. decembra 2004 bol pánovi Funkovi vydaný vodičský preukaz v Českej republike, hoci nemá bydlisko v tomto členskom štáte.
28.
Nemecké štátne orgány, ktorým bolo vydanie vodičského preukazu oznámené, konštatovali, že pán Funk stále nepreukázal spôsobilosť viesť motorové vozidlá. Keďže pán Funk sa odmietol podrobiť lekársko-psychologickému vyšetreniu, nemecké štátne orgány mu pohrozili odňatím českého vodičského preukazu.
29.
Po neúspešnom konaní o sťažnosti podal pán Funk žalobu na Verwaltungsgericht Chemnitz (Nemecko).
B — Veci C-334/06 až C-336/06
30.
Pánom Zercheovi, Schubertovi a Seukeovi, ktorí sú nemeckými štátnymi príslušníkmi, boli uzneseniami v trestnom konaní z dôvodu vedenia motorového vozidla pod vplyvom alkoholu odňaté nemecké vodičské preukazy a bolo im zakázané získať nový preukaz pred uplynutím lehoty viacerých mesiacov.
31.
V dôsledku nepredloženia pozitívnych lekársko-psychologických posudkov boli žiadosti smerujúce k získaniu nového vodičského preukazu, ktoré podali títo traja dotknutí, zamietnuté.
32.
Po uplynutí prekážky vydania preukazov boli v Českej republike pánom Zercheovi, Schubertovi a Seukeovi vydané vodičské preukazy. Údajom o mieste bydliska, ktorý sa nachádzal na týchto preukazoch, bola v každom z týchto prípadov adresa v Nemecku.
33.
Po tom, ako sa nemecké orgány dozvedeli o vydaní týchto nových vodičských preukazov, požadovali od ich troch držiteľov predloženie lekársko-psychologických posudkov. Keďže títo držitelia nevyhoveli uvedeným žiadostiam, nemecké správne orgány im odobrali právo používať ich české vodičské preukazy na nemeckom území.
34.
Po neúspešnom konaní o sťažnosti podali páni Zerche, Schubert a Seuke žalobu na Verwaltungsgericht Chemnitz.
III — Prejudiciálne otázky
35.
Vo veci C-329/06 Verwaltungsgericht Sigmaringen rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
1.
Má sa článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať v tom zmysle, že odňatie správnym orgánom vodičského preukazu v štáte bydliska z dôvodu nespôsobilosti viesť motorové vozidlá nebráni vydaniu vodičského preukazu iným členským štátom a že štát bydliska je v zásade povinný uznať taký vodičský preukaz?
2.
Má sa článok 1 ods. 2 a článok 7 ods. 1 písm. a) v spojení s prílohou III a článkom 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať v tom zmysle, že neexistuje povinnosť štátu bydliska uznať vodičský preukaz, ktorý jeho držiteľ podvodne získal po odňatí vodičského preukazu v štáte bydliska, a to účelovým klamaním orgánu zodpovedného za vydávanie vodičských preukazov v štáte vydania a bez preukázania znovunadobudnutia spôsobilosti viesť motorové vozidlá, alebo protiprávnym spolupôsobením s pracovníkmi orgánu v štáte vydania?
3.
Má sa článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať v tom zmysle, že štát bydliska môže po odňatí vodičského preukazu svojím správnym orgánom dočasne prerušiť uznanie alebo zakázať používanie vodičského preukazu vydaného iným členským štátom dovtedy, pokým štát vydania nepreskúma, či odníme neoprávnene vydaný vodičský preukaz?
36.
Čo sa týka veci C-343/06, Verwaltungsgericht Chemnitz rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže členský štát v súlade s článkom 1 ods. 2 a článkom 8 ods. 2 a ods. 4 smernice 91/439 vyžadovať od držiteľa vodičského preukazu vydaného v inom členskom štáte, aby tento držiteľ požiadal vnútroštátne orgány o uznanie práva používať tento preukaz na jeho štátnom území, ak držiteľovi zahraničného vodičského preukazu bol predtým v tomto členskom štáte odňatý [jeho] vodičský preukaz, alebo mu bol iným spôsobom zrušený?
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
2.
Má sa článok 1 ods. 2 v spojení s článkom 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať tak, že členský štát môže na svojom území odmietnuť uznať vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte, ak [príslušný] správny orgán predtým odňal v tomto členskom štáte držiteľovi jeho vodičský preukaz, ak právo prvého členského štátu vychádza z toho, že sa pri správnych opatreniach, akými sú odňatie alebo zrušenie vodičského preukazu, neukladá nijaká lehota, v ktorej je zakázané jeho opätovné vydanie, a ak nárok na opätovné vydanie vodičského preukazu vznikne až vtedy, keď dotknutá osoba na výzvu správnych orgánov preukáže svoju spôsobilosť viesť motorové vozidlá, čo je hmotnoprávnou podmienkou na opätovné vydanie vodičského preukazu, vo forme lekársko-psychologického posudku bližšie upraveného vnútroštátnymi právnymi normami?
V prípade zápornej odpovede na druhú otázku:
3.
Má sa článok 1 ods. 2 v spojení s článkom 8 ods. 2 a 4 smernice 91/349 vykladať tak, že členský štát môže na svojom území odmietnuť uznať vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte, ak predtým správny orgán v tuzemsku tento preukaz držiteľovi odňal alebo iným spôsobom zrušil, a ak vzhľadom na objektívne skutočnosti (bydlisko sa nenachádza v členskom štáte, ktorý vydal vodičský preukaz, a žiadosť o opätovné vydanie vodičského preukazu v tuzemsku bola zamietnutá) možno dospieť k záveru, že cieľom získania vodičského preukazu EÚ [vydaného v inom členskom štáte] je výlučne snaha obísť prísne hmotnoprávne požiadavky vnútroštátneho konania o opätovné vydanie vodičského preukazu, najmä požiadavky lekársko-psychologického posudku?“
37.
Čo sa týka vecí C-335/06 a C-336/06, Verwaltungsgericht Chemnitz rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže členský štát požadovať v súlade s článkom 1 ods. 2 a článkom 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439, aby držiteľ vodičského preukazu vydaného v inom členskom štáte požiadal tuzemský vnútroštátny orgán o uznanie práva používať tento preukaz na jeho území, ak mu bol predtým na území tuzemského štátu [jeho] vodičský preukaz [vydaný v inom členskom štáte] z akéhokoľvek dôvodu odňatý alebo zrušený?
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
2.
Má sa článok 1 ods. 2 v spojení s článkom 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať tak, že členský štát môže na svojom území odmietnuť uznať vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte, ak držiteľovi vodičského preukazu vydaného v inom členskom štáte bol predtým na území tuzemského štátu vodičský preukaz odňatý alebo zrušený z akéhokoľvek dôvodu a zákaz získať nový vodičský preukaz nariadený spolu s týmto opatrením uplynul pred vydaním vodičského preukazu v inom členskom štáte a ak je možné na základe objektívnych dôkazov (neexistencia bydliska v členskom štáte, ktorý vydal nový vodičský preukaz alebo neúspešná žiadosť o opätovné vydanie vodičského preukazu v dotknutom členskom štáte) dospieť k záveru, že jediným dôvodom získania vodičského preukazu vydaného v inom členskom štáte je snaha obísť prísne hmotnoprávne podmienky vnútroštátneho konania o opätovné vydanie vodičského preukazu, osobitne podmienku predloženia lekársko-psychologického posudku?“
38.
Prejudiciálna otázka položená Verwaltungsgericht Chemnitz vo veci C-334/06 je rovnaká ako druhá otázka položená tým istým súdom vo veciach C-335/06 a C-336/06.
IV — Posúdenie
39.
Otázkou vo veciach samých sa vnútroštátne súdy usilujú zistiť, či sa majú článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 vykladať v tom zmysle, že bránia uplatňovaniu takej vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorej členský štát odmieta uznať platnosť vodičského preukazu vydaného iným členským štátom z dôvodu, že držiteľovi tohto preukazu bol už predtým na území prvého štátu odňatý vodičský preukaz pre vedenie motorového vozidla pod vplyvom drog alebo alkoholu, pričom toto opatrenie bolo v niektorých prípadoch spojené s prekážkou po určitú dobu oň žiadať, a jeho opätovné vydanie je podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia v tomto prvom členskom štáte.
40.
Komisia Európskych spoločenstiev zastáva názor, že hostiteľský členský štát nemá v zásade overovať dodržiavanie požiadaviek vydávania vodičských preukazov v inom členskom štáte, ak bol tento preukaz vydaný v súlade s článkom 1 ods. 1 uvedenej smernice. Dodáva však, že ak sa štát vydania preukazu domnieva, že pri jeho vydaní bolo porušené právo Spoločenstva, držiteľ preukazu sa nemôže v takom prípade dovolávať zásady vzájomného uznávania preukazov.
41.
V každom prípade sa Komisia domnieva, že hostiteľský členský štát môže použiť aj iné opatrenia, ktorými by zabránil uznať takýto preukaz. Tento štát môže odňať uvedený preukaz podľa článku 8 ods. 2 danej smernice na základe protiprávneho konania jeho držiteľa po vydaní druhého preukazu. Navyše hostiteľský členský štát môže v zmysle článku 12 ods. 3 smernice 91/439 oznámiť členskému štátu vydania, že došlo k porušeniam, alebo začať konania voči tomuto štátu podľa článku 227 ES.
42.
Názor Komisie sa mi nezdá byť presvedčivý z týchto dôvodov.
43.
Smernica 91/439 sleduje dva ciele, konkrétne zaistiť bezpečnosť a uľahčiť voľný pohyb osôb, bez toho, aby význam jedného prevyšoval význam druhého, čo však nik nespochybňuje, pretože nie je možné pripustiť, aby voľný pohyb osôb bol uľahčený na úkor ich bezpečnosti.
44.
Pokiaľ ide o prejednávané veci, najdôležitejšie ustanovenia uvedenej smernice sú tie, ktoré sa týkajú predchádzaniu rizika vznikajúceho iným účastníkom cestnej premávky od tých, ktorí zneužívajú alkohol či drogy alebo sú od nich závislí.
45.
Ustanovenia tejto smernice alebo jej príloh to osobitne zreteľne preukazujú spôsobom, akým sú upravené a opísané opatrenia, ktorých cieľom je potláčať stav nebezpečnosti spôsobovaný takými vodičmi tým, že je im odobraté vodičské oprávnenie, pokiaľ stav nebezpečnosti trvá alebo nie sú vykonané alebo dodržané opatrenia, ktorých účelom je zamedziť jeho vznik či opätovné vyvolanie.
46.
Článok 7 ods. 1 písm. a) smernice 91/439 totiž odkazuje na svoju prílohu III. Podľa bodov 14 a 15 tejto prílohy sa vodičský preukaz nevydá alebo neobnoví osobe, ktorá je závislá od alkoholu alebo drog alebo ktorá, hoci nie je od nich závislá, ich pravidelne užíva alebo zneužíva. (
8
)
47.
Zdravotná spôsobilosť na vedenie motorového vozidla je v Českej republike upravená zákonom č. 361/2000 o premávke na pozemných komunikáciách. Podľa ustanovení tohto zákona sa zdravotná spôsobilosť na vedenie motorového vozidla delí na telesnú a duševnú spôsobilosť. Táto spôsobilosť sa posúdi na žiadosť žiadateľa o vodičský preukaz lekárom, ktorý vydá o výsledku lekárskej prehliadky posudok o zdravotnej spôsobilosti žiadateľa na vedenie motorových vozidiel.
48.
Posudok vydaný lekárom musí zohľadniť vyhlásenia žiadateľa a výsledky jeho lekárskej prehliadky.
49.
Uvedený zákon č. 361/2000 neumožňuje nadobudnúť vodičské oprávnenie osobám, ktoré majú poruchy správania spôsobené závislosťou od alkoholu alebo psychotropných látok.
50.
Zdá sa, že v konaniach vo veciach samých predložili piati držitelia českých vodičských preukazov príslušným českým orgánom jednoduché osvedčenia o zdravotnej spôsobilosti preukazujúce ich spôsobilosť viesť motorové vozidlá.
51.
Podľa môjho názoru smernica 91/439, ktorá stanovuje minimálne požiadavky na vydanie vodičského preukazu, nevyžaduje od členských štátov, aby od žiadateľa požadovali viac než lekárom vydané jednoduché osvedčenie o zdravotnej spôsobilosti viesť motorové vozidlá.
52.
Nemôže sa totiž od každého členského štátu spravodlivo požadovať, aby jeho príslušné orgány, v prípade neexistencie osobitných príznakov zistených bežným klinickým spôsobom, systematicky kontrolovali každého žiadateľa tak, že mu okrem iného uložia povinnosť podrobiť sa krvnej skúške, ktorej účelom je zistiť, či nebýva pod vplyvom drog alebo alkoholu.
53.
Naopak si však myslím, že rozsiahlejšie testy zdravotnej spôsobilosti by sa mali vykonať okrem už uvedeného prípadu aj vtedy, keď držiteľ vodičského preukazu po užití drog či alkoholu spôsobil dopravnú nehodu a vodičský preukaz mu bol odňatý z týchto dôvodov alebo keď je všeobecne známe alebo určité konanie tomu nasvedčuje, že daná osoba je od týchto látok pravdepodobne závislá.
54.
Podľa môjho názoru chcel normotvorca Spoločenstva, vzhľadom na cieľ zlepšenia bezpečnosti cestnej premávky, dať bodom 14 a 15 prílohy III smernice 91/439 uvedený význam, t. j. zamedziť získaniu vodičského oprávnenia osobám, ktoré nie sú spôsobilé viesť motorové vozidlo z dôvodu užívania nebezpečných látok.
55.
Na dosiahnutie stanovených cieľov upravuje daná smernica jednotné konanie o vydaní vodičských preukazov pre všetky členské štáty a poskytuje takto vydaným preukazom výhodu uplatnenia zásady vzájomného uznávania. (
9
)
56.
Toto vzájomné uznávanie je však možné obmedziť.
57.
Článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 totiž stanovuje, že členský štát môže odmietnuť uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného iným členským štátom jeho držiteľovi, ktorému bolo na území prvého uvedeného štátu opatrením obmedzené, prerušené, odobraté alebo zrušené vodičského oprávnenie.
58.
Toto ustanovenie sleduje cieľ stanovený uvedenou smernicou, ktorým je zvýšiť bezpečnosť cestnej premávky. Na základe neho môže členský štát zabezpečiť, aby sa osoby, ktoré považuje za nespôsobilé viesť motorové vozidlo z dôvodu ich nebezpečnosti, nemohli odvolávať na preukaz vydaný iným členským štátom.
59.
Okrem toho uvedená smernica v nadväznosti na ňou zakotvenú zásadu vzájomného uznávania rovnako ukladá členským štátom povinnosť lojálnej spolupráce, ktorá je vyjadrená predovšetkým v dvoch úplne jasných ustanoveniach, a to jednak v článku 2 ods. 2 a jednak v článku 12 ods. 3.
60.
Článok 2 ods. 2 smernice 91/439 stanovuje, že členské štáty podniknú nevyhnutné opatrenia, aby sa predišlo falšovaniu vodičských preukazov.
61.
Článok 12 ods. 3 tejto smernice ukladá členským štátom povinnosť navzájom spolupracovať pri vykonávaní danej smernice a v prípade potreby si vymieňať informácie o preukazoch, ktoré zaregistrovali.
62.
Súdny dvor už v minulosti v rámci rozhodovania o rôznych otázkach, a najmä o zásade vzájomného uznávania, vytvoril judikatúru, ktorá spresňuje predovšetkým záväznú povahu vzájomného uznávania a bráni hostiteľskému členskému štátu kontrolovať konanie v štáte vydania.
63.
Už v rozsudku Skanavi a Chryssanthakopoulos (
10
) totiž Súdny dvor rozhodol, že vzájomné uznávanie vodičských preukazov platí bez akýchkoľvek formalít, čo aj potvrdil v rozsudkoch Awoyemi (
11
) a Komisia/Holandsko (
12
).
64.
Súdny dvor okrem toho v týchto dvoch rozsudkoch spresnil, že povinnosť vzájomného uznávania vodičských preukazov, ako je uvedená v smernici 91/439, predstavuje jasnú a bezpodmienečnú povinnosť a nenecháva členským štátom nijakú mieru voľnej úvahy vo veci prijímania opatrení zabezpečujúcich súlad s touto povinnosťou. (
13
)
65.
Dôsledkom opačného prístupu by bolo rozvrátenie potrebnej vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ktorú sa snaží dosiahnuť zásada vzájomného uznávania. (
14
)
66.
Lenže prípady, o ktorých Súdny dvor rozhoduje v tejto veci, sú úplne odlišné od tých, o ktorých rozhodoval doteraz.
67.
V už citovanom rozsudku Kapper Súdny dvor zaiste pripustil, že hostiteľskému členskému štátu neprináleží overiť, či sú splnené všetky potrebné požiadavky na vydanie vodičského preukazu a predovšetkým požiadavka zvyčajného bydliska držiteľa preukazu. Toto overenie prináleží len členskému štátu vydania preukazu, ktorý má výlučnú právomoc zabezpečiť, aby preukazy boli vydávané v súlade s danými požiadavkami. (
15
)
68.
Čo sa týka článku 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439, Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kapper rozhodol, že členský štát nemôže odmietnuť uznať na neurčitú dobu platnosť vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorej bol predtým v tomto prvom štáte odňatý alebo zrušený vodičský preukaz, po uplynutí lehoty dočasného zákazu získať nový vodičský preukaz. (
16
)
69.
Treba však uviesť, že v už citovanom rozsudku Kapper odmietol hostiteľský členský štát uznať vodičský preukaz vydaný iným členským štátom len preto, lebo nebola dodržaná požiadavka bydliska stanovená v článku 7 ods. 1 písm. b) smernice 91/439.
70.
Podľa môjho názoru taká požiadavka nemôže byť na rovnakej úrovni s požiadavkou zdravotnej spôsobilosti, ako je to v prípade týchto vecí. Bydlisko, či už sa nachádza na území hostiteľského členského štátu, alebo členského štátu vydania, nemá na rozdiel od takého nebezpečného správania, ako je správanie piatich dotknutých osôb v týchto veciach, nijaký vplyv na bezpečnosť účastníkov cestnej premávky.
71.
Teraz však treba rozhodnúť o prípadoch, v ktorých bol držiteľovi vodičského preukazu, hoci mu boli uložené opatrenia obmedzujúce jeho vodičské oprávnenie v dôsledku jeho závislosti od alkoholu alebo drog, v niektorom členskom štáte vydaný vodičský preukaz, pričom neboli zohľadnené pravidlá upravené touto smernicou.
72.
Preskúmanie skutkových okolností vo veciach samých zjavne preukazuje podvodný úmysel držiteľov sporných vodičských preukazov.
73.
V prvom rade sa totiž zdá, ako vo svojich pripomienkach uviedol pán Wiedemann, že dotknuté osoby sa dostavili do Českej republiky, lebo vedeli, že lekársko-psychologické vyšetrenie, ktoré sa v Nemecku vyžaduje na vydanie nového vodičského preukazu, nie je v Českej republike potrebné a že nemusia ani spresniť dôvody, pre ktoré im bol odobratý nemecký vodičský preukaz.
74.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že táto informácia je všeobecne známa, keďže existujú špeciálne internetové stránky, ktoré v nemeckom jazyku uvádzajú, že toto vyšetrenie, nazývané „Idiotentest“, sa v Českej republike na vydanie vodičského preukazu nevyžaduje. (
17
)
75.
Ďalej pán Wiedemann uvádza, že začal navštevovať stretnutia pracovnej skupiny, aby vyriešil svoje problémy s drogovou závislosťou, avšak prestal ich navštevovať po tom, ako zistil, že lekársko-psychologické vyšetrenie sa v Českej republike nevyžaduje.
76.
Súbor týchto skutočností preukazuje, že tie ustanovenia smernice 91/439, ktoré sa môžu javiť ako vedľajšie, ak by boli dodržané v nich uvedené podstatné formálne náležitosti na vydávanie vodičského preukazu, sa naopak stanú zásadnými prvkami v kontexte podvodu, pričom ich obídenie je nevyhnutnou podmienkou na spáchanie daného podvodu.
77.
Rovnaký je aj prípad ustanovenia uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. b) smernice 91/439, ktorý sa týka právomoci členského štátu vydávajúceho preukazy.
78.
Uvedená požiadavka bydliska po dobu aspoň šiestich mesiacov pred dňom vydania preukazu na území členského štátu vydania sa zdá byť nevyhnutnou na to, aby sa mohli vykonať lekárske vyšetrenia uvedené v smernici, ako aj rozhodnúť o žiadostiach a vykonať potrebnú výmenu informácií v zmysle článku 12 ods. 3 tejto smernice.
79.
Z týchto dôvodov sa na tento prípad nemôže platne uplatniť judikatúra z už citovaného rozsudku Kapper, keďže okolnosti sporu sú úplne odlišné.
80.
Z tých istých dôvodov sa nemôže bežným a tradičným spôsobom uplatniť ani zásada vzájomného uznávania.
81.
Dôsledkom takého uplatnenia by bolo v daných prípadoch uľahčenie alebo schvaľovanie podvodu, a teda zvýšenie možného nebezpečenstva, čo by bolo v priamom rozpore s výslovným cieľom smernice 91/439, ktorým je zvýšiť bezpečnosť cestnej premávky.
82.
Nielen na základe právnych predpisov, ale aj zdravého rozumu sa dá v takej situácii dospieť k záveru, že podvod spôsobuje zánik vzájomnej dôvery a priznáva členským štátom možnosť kontrolovať podmienky, za akých bol vodičský preukaz vydaný.
83.
Samotná povaha právnej úpravy zavedenej smernicou 91/439 totiž na dosiahnutie cieľa zvýšenia bezpečnosti stanovuje, aby aspoň v podstatných oblastiach výslovne upravených v smernici zodpovedalo vzájomnému uznávaniu vodičských preukazov vzájomné uznávanie pozastavenia alebo zrušenia týchto preukazov alebo iného obmedzenia vodičského oprávnenia z tých istých dôvodov, pre ktoré táto smernica vyžaduje, aby členské štáty prijali rovnaké opatrenia kontroly spôsobilosti na vedenie motorových vozidiel.
84.
Táto dodatočná forma vzájomného uznávania je podľa mňa povinnosťou uloženou členským štátom na základe článku 2 ods. 2 smernice 91/439, podľa ktorého majú podniknúť nevyhnutné opatrenia, aby sa vyhli riziku sfalšovania vodičských preukazov. Nevidím totiž dôvod, prečo by sa pojem falšovania mal vzťahovať len na fyzické pozmenenie správneho dokumentu.
85.
Ak sa tento pojem nemá stať neúčinným, treba ho chápať tak, že sa týka aj prípadov, keď si nepoctivá osoba dá podvodne vystaviť správny dokument, ktorý jej pod rúškom autenticity zdanlivo priznáva oprávnenie, ktoré jej však v skutočnosti bolo odobraté.
86.
Dôsledkom tejto povinnosti členských štátov je výmena informácií podľa článku 12 ods. 3 smernice 91/439, pričom podmienky tejto výmeny si majú upraviť členské štáty.
87.
V opačnom prípade prináleží normotvorcovi Spoločenstva upraviť na základe zásady subsidiarity podmienky jej vykonávania, ktoré by nemali byť zložitejšie ako vloženie do siete, ktorá už existuje medzi niektorými členskými štátmi, súborov s registrami trestov obsahujúcimi prinajmenšom nevyhnutné informácie týkajúce sa súdnych rozhodnutí, ktorými sa obmedzilo, prerušilo alebo zrušilo vodičské oprávnenie.
88.
Kým však nebudú tieto harmonizované podmienky účinné, myslím si, že už z opatrnosti je členský štát, ktorý sa môže objektívne domnievať, že sa neuplatnili opatrenia na ochranu tretích osôb stanovené smernicou 91/439, oprávnený kontrolovať podmienky uplatňovania zásady vzájomného uznávania.
89.
Ide predovšetkým o prípad, ak vyplýva už zo samotného prečítania vodičského preukazu, že nebola splnená požiadavka skutočného bydliska po minimálnu dobu, ako sa podľa článku 7 ods. 1 písm. b) tejto smernice vyžaduje, a dotknutej osobe bol už predtým na území členského štátu, ktorý vykonal kontrolu, odňatý vodičský preukaz, pričom vydanie nového vodičského preukazu bolo podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia.
90.
Domnievam sa, že v tomto rámci je členský štát, ktorý vykonal kontrolu, oprávnený obrátiť sa na členský štát vydania preukazu, aby tento členský štát vydania rozhodol, pričom len on sám tak môže urobiť, o platnosti dokumentu, ktorý vydal.
91.
V týchto veciach by mal teda členský štát vydania overiť, či držiteľ vodičského preukazu podstúpil, vzhľadom na okolnosti, ktoré viedli k odobratiu prvého preukazu, a vzhľadom na jeho nebezpečnosť voči ostatným účastníkom cestnej premávky, obdobné lekárske vyšetrenie, ako je lekársko-psychologické vyšetrenie.
92.
Ak bolo v členskom štáte vydania vykonané obdobné vyšetrenie ako v prvom členskom štáte, ktorým sa overí zdravotná spôsobilosť držiteľa vodičského preukazu a predovšetkým jeho závislosť od drog či alkoholu, myslím si, že prvý členský štát musí uznať vodičský preukaz vydaný podľa článku 1 ods. 2 smernice 91/439.
93.
Naopak, ak členský štát vydania oznámi prvému členskému štátu, že nemal vedomosti o predchádzajúcej činnosti držiteľa tohto preukazu, a že preto nebolo ani vykonané podrobné lekárske vyšetrenie, na základe ktorého by sa preukázala jeho opätovná spôsobilosť viesť motorové vozidlo, domnievam sa, že vo výnimočných prípadoch je prvý členský štát oprávnený podľa článku 8 ods. 2 a 4 tejto smernice odmietnuť uznať platnosť daného vodičského preukazu vzhľadom na preukázanú nebezpečnosť dotknutého držiteľa.
94.
Podľa môjho názoru možnosť príslušných orgánov kontrolovať vodičov, ktorých preukaz bol vydaný iným členským štátom, prípadne overiť platnosť určitého preukazu u orgánov členského štátu vydania, nesmeruje proti zásade vzájomného uznávania.
95.
Inak by to bolo len v prípade, ak by členský štát, ktorý vykonal kontrolu, neuznal ex offo vodičský preukaz alebo ak by tento preukaz nebol uznaný za platný, hoci by kontrola nepreukázala nič nezvyčajné.
96.
Sama Komisia vo svojom odporúčaní zdôraznila skutočnosť, že kontrola, a predovšetkým cezhraničná kontrola, je dôležitým a účinným prostriedkom na predchádzanie a znižovanie počtu nehôd. (
18
)
97.
Nepriznanie tejto možnosti členským štátom by bolo podľa môjho názoru v rozpore s cieľom zlepšenia bezpečnosti cestnej premávky, ktorý sleduje smernica 91/439 a ktorý presadzuje Komisia. (
19
)
98.
Okrem toho Komisia pripomenula, že nedostatok bezpečnosti v cestnej doprave predstavuje hlavné znepokojenie účastníkov cestnej premávky a že automobilová doprava je najnebezpečnejšia a stojí najviac ľudských životov zo všetkých spôsobov dopravy. (
20
)
99.
Komisia tiež spresnila, že prináleží členským štátom prijať potrebné opatrenia na dosiahnutie cieľa stanoveného v Bielej knihe, ktorým je znížiť počet úmrtí na cestách na polovicu. (
21
)
100.
V tejto súvislosti prípad pána Wiedemanna preukazuje, že stav nebezpečenstva nebol zjavne odstránený, keďže ani nie mesiac po vydaní českého vodičského preukazu znova spôsobil dopravnú nehodu na nemeckom území.
101.
Uvedené riešenie sa mi nezdá byť v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora.
102.
Ako som už uviedol, v už citovanom rozsudku Kapper išlo len o požiadavku bydliska.
103.
Tiež je možné namietať, že Súdny dvor v už citovanom uznesení Halbritter znova pripustil, že členské štáty nie sú oprávnené opätovne overovať splnenie požiadaviek pri vydaní a že v uvedenom prípade išlo o požiadavku týkajúcu sa zdravotnej spôsobilosti. (
22
)
104.
Na rozdiel od prejednávaných vecí vo veci už citovaného uznesenia Halbritter však už orgány členského štátu vydania overili zdravotnú spôsobilosť držiteľa vodičského preukazu, keď skúmali presne to, či stále býva pod vplyvom drog. (
23
)
105.
Keďže overenie bolo už vykonané a rakúske orgány sa domnievali, že žiadateľ bol zdravotne spôsobilý viesť motorové vozidlo, Spolková republika Nemecko nebola už oprávnená vyžadovať od držiteľa vodičského preukazu absolvovanie lekársko-psychologického vyšetrenia, a teda nebola oprávnená ani odmietnuť uznať jeho vodičský preukaz.
106.
Napokon sa tieto konania odlišujú skutkovými okolnosťami aj od veci Kremer (
24
), pretože vo veci Kremer odmietla Spolková republika Nemecko uznať ex offo vodičský preukaz vydaný Belgickým kráľovstvom, hoci predtým neoverila, že Belgické kráľovstvo vykonalo potrebné overenia zdravotnej spôsobilosti.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen sa okrem toho Súdneho dvora pýta, či môže členský štát, na ktorého území bol odobratý prvý preukaz, predbežným opatrením pozastaviť platnosť druhého preukazu, pokým členský štát vydania preukazu preskúma, či boli splnené požiadavky na jeho vydanie.
108.
Podľa môjho názoru môže členský štát, ktorý vykonal kontrolu, počas čakania na rozhodnutie členského štátu vydania platne odňať sporný vodičský preukaz opatrením, ktoré má povahu nevyhnutnej ochrany tretích osôb.
109.
Myslím si totiž, že je neprijateľné čakať na ďalšiu dopravnú nehodu alebo ďalší priestupok, aby mohol konať daný členský štát, ktorý vykonal kontrolu.
110.
Opačný prístup by v skutočnosti popieral akúkoľvek politiku prevencie, pričom je známe, že táto politika má rozhodujúcu úlohu v oblasti bezpečnosti cestnej premávky. Tiež by oprávnene pohoršoval verejnú mienku a spochybnil účinnosť a potrebnosť predpisov Spoločenstva.
111.
Z uvedených dôvodov navrhujem odpovedať na prejudiciálne otázky tak, ako je uvedené nižšie.
112.
Pokiaľ je určitej osobe odňatý jej vodičský preukaz v niektorom členskom štáte z dôvodu, že viedla motorové vozidlo pod vplyvom alkoholu alebo drog, a vzhľadom na stupeň nebezpečnosti tejto osoby bolo vydanie nového preukazu podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia, môže tento členský štát na základe článku 1 ods. 2 a článku 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 odmietnuť uznať platnosť vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, ak sa v členskom štáte, ktorý tento preukaz vydal, nevykonalo obdobné vyšetrenie, ako sa vyžaduje v prvom štáte.
113.
Okrem toho sa článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát v prípade, že sa držiteľ vodičského preukazu správa potenciálne nebezpečne, prijal predbežné opatrenia, akými je pozastavenie platnosti vodičského preukazu, pokým členský štát vydania preukazu nepreskúma, či boli splnené požiadavky na vydanie daného preukazu.
V — Návrh
114.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky Verwaltungsgericht Sigmaringen a Verwaltungsgericht Chemnitz takto:
Článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát odmietal uznať platnosť vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, pokiaľ bol držiteľovi tohto preukazu už odňatý vodičský preukaz v prvom členskom štáte z dôvodu, že viedol motorové vozidlo pod vplyvom alkoholu alebo drog, a vzhľadom na stupeň nebezpečnosti tejto osoby bolo vydanie nového preukazu podmienené úspešným absolvovaním lekársko-psychologického vyšetrenia, a pokiaľ sa v členskom štáte vydania nevykonalo obdobné vyšetrenie, ako sa vyžaduje v prvom štáte.
Okrem toho sa článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439/EHS majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát v prípade, že sa držiteľ vodičského preukazu správa potenciálne nebezpečne, prijal predbežné opatrenia, akým je pozastavenie platnosti vodičského preukazu, pokým členský štát vydania preukazu nepreskúma, či boli splnené požiadavky na vydanie daného preukazu.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Smernica z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch (Ú. v. ES L 237, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 317).
(
3
)	Pozri článok 1 uvedenej smernice.
(
4
)	Pozri štvrté odôvodnenie.
(
5
)	Podľa článku 9 prvého odseku smernice 91/439 je zvyčajné bydlisko miestom, kde osoba obyčajne býva, t. j. najmenej 185 dní v každom kalendárnom roku. Ak držiteľ preukazu študuje v danom členskom štáte, musí predložiť dôkaz, že je usadený v uvedenom členskom štáte aspoň šesť mesiacov.
(
6
)	Článok 11 ods. 2 a 3 FeV.
(
7
)	Články 69 a 69a nemeckého Trestného zákona.
(
8
)	Pozri body 14, 14.1 prvý odsek a body 15 a 15.1 prílohy III.
(
9
)	Pozri článok 1 ods. 2 smernice 91/439.
(
10
)	Rozsudok z 29. februára 1996, C-193/94, Zb. s. I-929, bod 26.
(
11
)	Rozsudok z 29. októbra 1998, C-230/97, Zb. s. I-6781, bod 41.
(
12
)	Rozsudok z 10. júla 2003, C-246/00, Zb. s. I-7485, bod 60.
(
13
)	Pozri rozsudky Awoyemi, už citovaný, bod 42, a Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 61.
(
14
)	Pozri body 35 až 40 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Léger vo veci Kapper (rozsudok z 29. apríla 2004, C-476/01, Zb. s. I-5205).
(
15
)	Body 46 až 48 a citovaná judikatúra.
(
16
)	Pozri rozsudok Kapper, už citovaný, bod 76, a uznesenie zo 6. apríla 2006, Halbritter, C-227/05, bod 37.
(
17
)	Pozri najmä stránku www.fahrschulvermittlung.com.
(
18
)	Pozri odporúčanie Komisie zo 6. apríla 2004 o presadzovaní právnych predpisov v oblasti bezpečnosti cestnej premávky (Ú. v. EÚ L 111, s. 75).
(
19
)	Pozri Bielu knihu Komisie z 12. septembra 2001 nazvanú Európska dopravná politika na rok 2010: čas rozhodnúť [KOM(2001) 370 v konečnom znení]. Pripomínam tiež publikáciu Komisie Záchrana 20000 životov na našich cestách. Spoločná zodpovednosť, dostupnú na stránke http://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/rsap/rsap_fr.pdf, v rámci európskeho akčného programu bezpečnosti na cestách s názvom Znížiť počet úmrtí na cestách v Európskej únii do roku 2010 na polovicu: spoločná zodpovednosť [KOM(2003) 311 v konečnom znení].
(
20
)	Pozri Bielu knihu, už citovanú, s. 70.
(
21
)	Tamže, s. 73.
(
22
)	Pozri bod 34 uvedeného uznesenia.
(
23
)	Pozri bod 31 toho istého uznesenia.
(
24
)	Uznesenie z 28. septembra 2006, C-340/05, neuverejnené v Zbierke.