62022CC0337
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
10 päivänä huhtikuuta 2025 (
1
)
Asia C‑337/22 P
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto
vastaan
Nowhere Co. Ltd
Muutoksenhaku – EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Asetus (EY) N:o 207/2009 – 8 artiklan 4 kohta – Aikaisemmat oikeudet – Suhteellinen hylkäysperuste – Hakemus kuviomerkin APE TEES rekisteröimiseksi – Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen Euroopan unionista – Aikaisemman oikeuden lakkaaminen siirtymäkauden päättyessä – Väitteen käsittely pelkästään päätöksen tekopäivän perusteella
I Johdanto
1.
Käsiteltävä asia koskee unionin yleisen tuomioistuimen 16.3.2022 antamasta tuomiosta Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139; jäljempänä valituksenalainen tuomio) tehtyä valitusta. Siinä unionin yleinen tuomioistuin kumosi Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (jäljempänä EUIPO) päätöksen hylätä Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuihin aikaisempiin oikeuksiin perustuvan väitteen ”pelkästään tällä perusteella”, (
2
) koska Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan unionista eroamista seuranneen siirtymäkauden päätyttyä tällaiset oikeudet eivät voineet enää olla perustana EU-tavaramerkin rekisteröinnin vastustamiselle – vaikka mainittu menettely aloitettiin silloin, kun Yhdistynyt kuningaskunta oli vielä Euroopan unionin jäsenvaltio.
2.
EUIPO:n valitus koskee tätä päätelmää. Kyseinen virasto väittää ainoassa valitusperusteessaan, että näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (
3
) (jäljempänä vuoden 2009 tavaramerkkiasetus) 8 artiklan 4 kohtaa. Olen tästä eri mieltä.
II Asian tausta
A
Väitemenettely EUIPO:ssa
3.
Käsiteltävän asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 1–15 kohdassa. Tässä ratkaisuehdotuksessa tehtävän tarkastelun kannalta on aiheellista toistaa seuraavat seikat.
4.
Junguo Ye (jäljempänä Ye) jätti 30.6.2015 EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen seuraavalle kuviomerkille (jäljempänä riidanalainen tavaramerkki):
5.
Nowhere Co. Ltd (jäljempänä Nowhere), joka oli kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa, teki 8.3.2016 vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 41 artiklan nojalla kyseisen tavaramerkin rekisteröintiä vastaan väitteen, perustui muun muassa seuraaviin kolmeen aikaisempaan rekisteröimättömään kuviomerkkiin, joita käytetään liike-elämässä muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
6.
EUIPO:n väiteosasto hylkäsi kantajan väitteen marraskuussa 2017 ja toinen valituslautakunta siitä tehdyn valituksen lokakuussa 2018.
7.
Sen jälkeen, kun Nowhere oli vaatinut toisen valituslautakunnan lokakuussa 2018 tekemän päätöksen kumoamista unionin yleisessä tuomioistuimessa, toinen valituslautakunta peruutti kyseisen päätöksen 17.7.2019. Tästä syystä unionin yleinen tuomioistuin päätti, ettei kanteesta ollut enää tarpeen lausua. (
4
)
8.
Erosopimuksen (
5
) 126 artiklassa määrätty siirtymäaika päättyi keskiyöllä 31.12.2020.
9.
Toinen valituslautakunta hylkäsi Nowheren valituksen 10.2.2021 tekemällään päätöksellä. Riidanalaisessa päätöksessä todetaan asian kannalta merkityksellisin osin seuraavaa:
”24
Yhdistyneen kuningaskunnan [Euroopan unionista] eroamisen ja 31.12.2020 päättyneen siirtymäkauden jälkeen Yhdistyneessä kuningaskunnassa mahdollisesti olevat oikeudet eivät muodosta [vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen] 8 artiklan 2 kohdan mukaista oikeusperustaa suhteellisiin perusteisiin, kuten [vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen] 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, 8 artiklan 4 kohtaan – – ja 8 artiklan 5 kohtaan, perustuvalle menettelylle.
25
Tästä seuraa, että tavaramerkkiin IR nro 996157, joka on rekisteröity Yhdistynyttä kuningaskuntaa varten, ja tavaramerkkiin IR nro 871962, joka on rekisteröity [Yhdistynyttä kuningaskuntaa] varten, ei voida vedota [vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen] 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan nojalla.
26
Väitteentekijä ei voi vedota Englannin oikeuden mukaiseen merkkioikeuden loukkaamiseen [vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen] 8 artiklan 4 kohdan osalta.
27
Kun tarkastellaan näitä väitettyjä aikaisempia oikeuksia, väite on hylättävä pelkästään tällä perusteella.”
B
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
10.
Nowhere nosti 21.5.2021 jätetyllä kannekirjelmällä SEUT 263 artiklan nojalla kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
11.
Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen. Se hyväksyi ainoan kanneperusteen ensimmäisen vaatimuksen, jossa väitettiin vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohtaa rikotun, ja hylkäsi sen toisen vaatimuksen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen muuttamista. (
6
)
C
Menettely unionin tuomioistuimessa
12.
Unionin tuomioistuin myönsi valitusluvan 16.11.2022 antamallaan määräyksellä. Se katsoi, että EUIPO:n valituslupahakemuksessa osoitettiin oikeudellisesti riittävällä tavalla se, että valitukseen liittyy unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden ja kehityksen kannalta merkityksellinen kysymys. (
7
)
13.
Unionin tuomioistuimen presidentin 21.3.2023 antamalla määräyksellä Saksan liittotasavalta hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan EUIPO:n vaatimuksia.
14.
Unionin tuomioistuimen presidentin 27.4.2023 antamalla määräyksellä International Trademark Association (INTA) hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan EUIPO:n vaatimuksia. (
8
)
15.
EUIPO vaati 23.5.2022 jättämässään valituksessa unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion, hylkäämään ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen ja velvoittamaan Nowheren korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
16.
Nowhere vaati 21.1.2023 jättämässään vastineessa, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
17.
Unionin tuomioistuin pyysi 2.7.2024 päättämällään selvittämistoimella asianosaisia ottamaan kantaa 20.6.2024 annetun tuomion EUIPO v. Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528) vaikutuksiin. Vastauksissaan Nowhere ja EUIPO katsoivat lähinnä, ettei kyseinen tuomio koske tässä valituksessa kyseessä olevaa aineellista kysymystä, vaan siinä käsitellään pikemminkin yksinomaan oikeussuojan tarvetta koskevaa kysymystä.
III Asian tarkastelu
A
Valituksenalaisen tuomion ymmärtäminen
18.
Valituksenalaista tuomiota on luettava käsiteltävän asian aikajanan valossa.
19.
Palautettakoon mieliin, että Yen riidanalaista tavaramerkkiä koskeva rekisteröintihakemus on päivätty 30.6.2015. Pian sen jälkeen Nowhere teki väitteensä vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdan perusteella; sen mukaan on olemassa aikaisempi oikeus, joka olisi ristiriidassa sen tavaramerkin kanssa, jolle rekisteröintiä haettiin. Nowhere väitti siinä olevansa rekisteröimättömän tavaramerkin, jota on käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa tavalla, jonka merkitys ei ole pelkästään paikallinen, haltija.
20.
Rekisteröintiä koskevan väitteen seurauksena tavaramerkin rekisteröinti viivästyy, kunnes EUIPO on käsitellyt kyseisen väitteen.
21.
Jos EUIPO käsittelee väitteen lopullisesti, (
9
) tavaramerkin rekisteröinti tapahtuu kuitenkin taannehtivasti hakemispäivästä. (
10
)
22.
Kun EUIPO 10.2.2021 käsitteli lopullisesti Nowheren riidanalaisesta päätöksestä tekemän väitteen, rekisteröinnin hakemispäivästä oli kulunut lähes seitsemän vuotta. (
11
)
23.
Käsiteltävässä asiassa riidanalainen tavaramerkki rekisteröitiin siten taannehtivasti 30.6.2015, jolloin sen rekisteröintiä alun perin haettiin, alkaen. (
12
)
24.
Tehdessään päätöksensä 10.2.2021 EUIPO katsoi, ettei ristiriitaa voisi syntyä 30.6.2015 ja 31.12.2020 välisenä ajanjaksona, koska siirtymäkauden päättymisestä (keskiyöllä 31.12.2020) alkaen kaikki aikaisemmat Yhdistyneessä kuningaskunnan suojatut oikeudet lakkasivat olemasta EU:ssa suojattuja oikeuksia, joiden perusteella EU-tavaramerkkiä koskevassa menettelyssä voidaan esittää väite.
25.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän logiikan valituksenalaisessa tuomiossa. Se perusteli tätä lähinnä seuraavasti.
26.
Ensinnäkin se selitti, että ”EU-tavaramerkin, jota vastaan väite on tehty, rekisteröintiä koskevan hakemuksen jättämisajankohta on ratkaiseva arvioitaessa” suhteellisen hylkäysperusteen olemassaoloa. (
13
)
27.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että sillä, että nämä aikaisemmat Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut oikeudet voisivat menettää jäsenvaltiossa rekisteröidyn tavaramerkin aseman EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivän jälkeen, ei lähtökohtaisesti ole merkitystä. Merkityksellistä oli se, että haetun tavaramerkin rekisteröintiä koskeva hakemus jätettiin ennen siirtymäkauden päättymistä, joten väite voi perustua aikaisempiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuihin oikeuksiin. (
14
) Tästä syystä valituslautakunnan olisi pitänyt ottaa nämä aikaisemmat oikeudet huomioon arvioinnissaan, mitä se ei kuitenkaan tehnyt ”pelkästään sillä perusteella, että siirtymäkausi oli päättynyt riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana”. (
15
)
28.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että koska EU-tavaramerkin rekisteröinti tulee voimaan hakemispäivänä eikä vasta mahdollisen väitteen lopullisesta hylkäämisestä alkaen, ”ristiriita olisi – – voinut olla olemassa EU-tavaramerkin hakemispäivän ja siirtymäkauden päättymisen välisenä aikana”. (
16
) Käsiteltävässä asiassa tämä koskisi 30.6.2015 ja 31.12.2020 välistä ajanjaksoa – ajanjaksoa, jota nimitän edellä olevassa kaaviossa ”mahdollisen ristiriidan ajanjaksoksi”.
29.
Tämän päällekkäisyyden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin selitti, että ”on kuitenkin vaikea ymmärtää, miksi kantajalta pitäisi evätä sen liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettyjen aikaisempien rekisteröimättömien tavaramerkkien suoja myös kyseisen ajanjakson aikana, erityisesti siltä osin kuin on kyse haetun tavaramerkin mahdollisesta käytöstä, jonka se katsoo olevan ristiriidassa sen aikaisempien tavaramerkkien kanssa. Näin ollen on myös myönnettävä, että kantajalla on väitteensä hyväksymistä koskeva oikeutettu intressi kyseisen ajanjakson osalta.” (
17
)
30.
En näe, miksi unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen tässä päättelyssä.
31.
On mahdollista – vaikka EUIPO ei ratkaissutkaan tätä kysymystä –, että ajankohtana, jona EU-tavaramerkkiä koskeva hakemus jätettiin, Nowherellä oli aikaisempia Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuja oikeuksia.
32.
Koska tällaisia oikeuksia pidetään varallisuusesineinä ja ne kuuluvat siten terveen kilpailun järjestelmään, (
18
) suojan saaminen EU-tavaramerkkien järjestelmässä antaa haltijalleen tiettyjä yksinoikeuksia. (
19
)
33.
Yksi näistä oikeuksista on oikeus käyttää yksin merkkiä tiettyjen tavaroiden tai palvelujen osalta. (
20
)
34.
Suhteellisten hylkäysperusteiden kautta vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklassa annetaan EU-tavaramerkin haltijalle oikeus suojata kyseistä tavaramerkkiä haettuja tavaramerkkejä vastaan väitemenettelyssä. (
21
)
35.
Käsiteltävässä asiassa on niin, että koska aikaisempi oikeus oli mahdollisesti olemassa, oli myös mahdollista, että olemassa oleva (Nowheren) oikeus ja (Yen hakema) tavaramerkki ovat olemassa samanaikaisesti ja että niiden välillä on siten ristiriita, jos rekisteröinti olisi tapahtunut 30.6.2015.
36.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi EUIPO:n sitä kiistämättä, tämä mahdollinen samanaikaisuus ja ristiriita jatkui aina siirtymäkauden päättymiseen eli 31.12.2020 saakka. (
22
)
37.
Tämä johtuu siitä, että kuten EUIPO itse selittää, vasta kyseisestä ajankohdasta alkaen Nowheren aikaisemmat Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut oikeudet lakkasivat tuottamasta vaikutuksia Euroopan unionissa. (
23
)
38.
Sillä seikalla, että ajankohtana, jona EUIPO käsitteli väitteen tekemällä riidanalaisen päätöksen, Nowheren aikaisemmat Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut oikeudet eivät enää voineet täyttää keskeistä tehtäväänsä (
24
) – toisin sanoen erottaa kyseisen yhtiön tuotteita tuotteista, joilla on toinen alkuperä –, ei ole merkitystä 31.12.2020 edeltävän ajanjakson kannalta. (
25
)
39.
Huolimatta siitä, että nämä aiemmat Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut oikeudet lakkasivat 31.12.2020 edeltävän ajanjakson kuluessa, tosiasia on, että jos tavaramerkki olisi rekisteröity, olisi ollut mahdollista, että niiden välillä olisi ollut ristiriita huomattavan ajan, kun otetaan huomioon kahden suojatun merkin mahdollinen ja ratkaisematon samanaikaisuus Euroopan unionissa.
40.
Tämä kysymys ristiriidan mahdollisuudesta on kaikkea muuta kuin teoreettinen. Kuten olen selittänyt ja kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti huomautti, (
26
) EU-tavaramerkin rekisteröinti tulee nimittäin voimaan hakemispäivänä.
41.
Kyseisenä ajankohtana Nowheren tavaramerkki oli kuitenkin mahdollisesti edelleen olemassa ja siten mahdollisesti ristiriidassa riidanalaisen tavaramerkin kanssa.
42.
Vaikka vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdassa edellytetään, että mahdollista ristiriitaa arvioidaan ajankohtana, jona EUIPO tarkastaa, että kaikki väitteen edellytykset ovat täyttyneet, (
27
) ja joka käsiteltävässä asiassa oli 10.2.2021, tämä ei tarkoita, että EUIPO voi vapaasti jättää huomiotta sen seikan, että – ennen kyseistä ajankohtaa mutta ajankohdan, jona EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus jätettiin, ja sen ajankohdan välillä, jona EUIPO käsittelee rekisteröintiä koskevan väitteen – olisi voinut olla ristiriita, joka olisi estänyt mainitun tavaramerkin rekisteröinnin, jos EUIPO olisi tehnyt päätöksensä kyseisenä ajankohtana. (
28
)
43.
Edellä esitetyistä syistä unionin yleinen tuomioistuin katsoi aivan oikein, ettei EUIPO voinut yksinkertaisesti käsitellä väitettä, jonka edellytykset ovat saattaneet täyttyä yli viiden vuoden aikana, yksinomaan sen seikan perusteella, että kyseistä väitettä koskevan lopullisen päätöksensä laatimishetkellä asianomaiset oikeudet olivat lakanneet.
44.
Tällaisen lähestymistavan seurauksena suojatulta merkiltä evättäisiin suoja ajanjaksona, jona kyseinen merkki pystyi täyttämään keskeisen tehtävänsä eli erottamaan haltijan tavarat tai palvelut niistä, joilla on toinen alkuperä – vaikka kyseinen merkki menettikin myöhemmin tämän tehtävän.
45.
Jos tämä argumentti vietäisiin äärimmäisyyksiin, se sitä vastoin tarkoittaisi, että kahden merkin välillä voisi olla ristiriita EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämisen ja EUIPO:n lopullisen päätöksen tekemisen välisen koko ajanjakson ajan eikä se siltikään johtaisi väitteen hyväksymiseen, jos kyseisen päätöksen tekemistä edeltävänä päivänä aiemman merkin antama suoja raukeaa. Tätä logiikkaa on mielestäni vaikea sovittaa yhteen vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksessa annettujen yksinoikeuksien kanssa.
46.
Tämä ei tarkoita, ettei EUIPO olisi voinut automaattisesti käsitellä kyseistä väitettä siirtymäkauden päättymisen jälkeisen ajanjakson osalta, toisin sanoen 1.1.2021 alkaen.
47.
Kuten tämän jakson alussa olevassa kaaviossa olen pyrkinyt korostamaan, kyseisen ajanjakson osalta ristiriitaa ei olisi voinut syntyä alueperiaatteen vuoksi, vaikka EUIPO olikin todennut, että riidanalaisen tavaramerkin ja Nowheren tavaramerkin välillä oli aiemmin ristiriita.
48.
Näin ollen tutkimatta 31.12.2020 edeltävää ajanjaksoa EUIPO pystyi ainoastaan tekemään päätöksen väitteen tilasta 1.1.2021 jälkeisen ajanjakson osalta. Yen tavaramerkki voitaisiin siten rekisteröidä siitä alkaen ilman, että EUIPO:n on tarpeen ottaa huomioon kyseistä ajankohtaa edeltävää ajanjaksoa.
49.
Kun otetaan huomioon vuoden 2017 tavaramerkkiasetuksen 51 ja 52 artikla, ei kuitenkaan vaikuta mahdolliselta ”mukauttaa” ajankohtaa, jona rekisteröinti tapahtuu, jos EUIPO on hylännyt väitteen.
50.
Näiden säännösten perusteella vaikuttaakin siltä, että EUIPO:n on itse asiassa hyväksyttävä väite ja hylättävä haetun tavaramerkin rekisteröinti, jos se toteaa, että kahden suojatun merkin samanaikaisen olemassaolon aikana oli syntynyt ristiriita. Käsiteltävässä asiassa tämä tarkoittaisi, että EUIPO:n olisi pitänyt hylätä Yen tavaramerkin rekisteröinti, jos se olisi todennut, että kyseinen tavaramerkki oli ristiriidassa Nowheren aikaisemman oikeuden kanssa 30.6.2015 ja 31.12.2020 välisenä ajanjaksona.
51.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin selitti valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa, tällaisessa tapauksessa ”valituslautakunnassa käydyn menettelyn toinen osapuoli olisi kuitenkin voinut siirtymäkauden päätyttyä tehdä haetun tavaramerkin rekisteröintiä koskevan uuden hakemuksen, sillä kyseinen tavaramerkki ei olisi enää missään tapauksessa ollut ristiriidassa rekisteröimättömien aikaisempien tavaramerkkien kanssa siltä osin kuin niitä oli käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa”.
52.
Tästä seuraa, että EUIPO olisi ainoastaan voinut hylätä Nowheren väitteen ja rekisteröidä Yen tavaramerkin 30.6.2015 alkaen, jolloin hän jätti EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksensa, jos kyseinen virasto olisi todennut, ettei mahdollisuutta ristiriitaan ollut ennen 31.12.2020.
B
Valitus
53.
EUIPO:n valituksen aineellinen osa perustuu yhteen ainoaan valitusperusteeseen, joka koskee vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdan rikkomista.
54.
Tarkemmin ottaen EUIPO väittää, että valituksenalaisen tuomion 25–31 ja 33–46 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi kyseistä säännöstä siten, että siinä edellytetään, että EUIPO ottaa yksinomaan huomioon suhteellisen hylkäysperusteen olemassaolon EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivänä. Näin tehdessään kyseinen tuomioistuin väitetysti sekoitti päivämäärät, jotka koskevat sovellettavaa aineellista oikeutta, ja päivämäärät, jotka koskevat suhteellisen hylkäysperusteen olemassaoloa. Lisäksi vaatiessaan, että EUIPO ottaa huomioon mahdollisen samanaikaisuuden ajanjakson erityisesti kyseessä olevan väitteen osalta, kyseinen tuomioistuin jätti alueperiaatteen vastaisesti huomiotta Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan unionista eroamisen ja siirtymäkauden päättymisen seuraukset.
55.
Nowhere kiistää nämä argumentit olennaisilta osin.
56.
Katson, että EUIPO tulkitsee valituksenalaista tuomiota perustavalla tavalla virheellisesti.
57.
Ensinnäkään unionin yleinen tuomioistuin ei missään EUIPO:n mainitsemista kohdista tulkitse vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohtaa siten, että siinä edellytetään yksinomaan hakemispäivän huomioon ottamista. En myöskään voi havaita näistä kohdista sellaista EUIPO:n esittämää ”uutta, luonteeltaan oikeudellista yleissääntöä”, jonka mukaan hakemispäivän jälkeisiä tapahtumia olisi pidettävä merkityksettöminä väitteen lopputuloksen kannalta.
58.
Valituksenalaisen tuomion 28 ja 29 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin nimittäin pelkästään selittää, että sekä sovellettavaa aineellista oikeutta, jossa säädetään suhteellisesta hylkäysperusteesta, että ristiriidassa olevan tavaramerkin olemassaoloa kyseisenä ajankohtana on arvioitava hakemispäivän osalta. Esittäessään tämän toteamuksen unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin vain yksilöi, mitä oikeutta kyseessä oleviin tosiseikkoihin on sovellettava (
29
) ja miten keskenään ristiriitaisten tavaramerkkien etuoikeus määritetään. (
30
)
59.
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole tehnyt virhettä myöskään valituksenalaisen tuomion 30 ja 31 kohdassa, kun se tekee tarvittavat päätelmät näistä parametreistä todetakseen, että oli lähtökohtaisesti merkityksetöntä, että riidanalainen päätös tehtiin siirtymäkauden päättymisen jälkeen, jos aikaisempia Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuja oikeuksia, joihin väitteessä vedottiin, oli todellakin käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ennen kyseistä ajankohtaa.
60.
Lisäksi, toisin kuin EUIPO väittää, valituksenalaisen tuomion 32–42 ja 46 kohdassa ei esitetä vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdasta tulkintaa, joka edellyttäisi, että EUIPO ottaa yksinomaan huomioon EU-tavaramerkin rekisteröintihakemusta koskevan väitteen tekemispäivän. Sen sijaan unionin yleinen tuomioistuin pelkästään hylkäsi kyseisissä kohdissa EUIPO:n argumentit, joiden mukaan vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdan sanamuoto, asiayhteys ja tarkoitus tosiasiassa antavat EUIPO:lle mahdollisuuden vaikuttaa muutoin pätevän väitteen lopputulokseen laatimalla lopullisen päätöksensä mainitusta väitteestä ajankohtana, jona aikaisempi oikeus, johon on vedottu, ei voinut enää estää haetun tavaramerkin rekisteröintiä. Kuten tämän ratkaisuehdotuksen III.A jaksossa olen selittänyt, kun otetaan huomioon seuraukset, joita kyseisellä EUIPO:n tulkinnalla olisi ollut, unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta kyseisen asetuksen 8 artiklan 4 kohdasta oli täysin perusteltu.
61.
Toiseksi alueperiaatteen väitetystä loukkaamisesta on huomautettava, että valituksenalaisen tuomion 25–27 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin pelkästään selitti, ettei erosopimukseen sisältynyt mitään järjestelyjä, joissa määrättäisiin sellaisen väitteen lopputuloksesta, joka on tehty ennen siirtymäkauden päättymistä mutta joka on ratkaistu sen jälkeen. (
31
) Tämä huomautus yksinään ei ole ristiriidassa alueperiaatteen kanssa.
62.
Lisäksi myöntäessään, että väite voisi oikeutetusti perustua aikaisempiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuihin oikeuksiin siirtymäkauden päättymistä edeltävänä ajankohtana, unionin yleinen tuomioistuin ei – mikä olisikin ollut väärin – tulkinnut vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohtaa siten, että sen soveltamisalaan voisivat kuulua Euroopan unionin alueen ulkopuolella suojatut oikeudet alueperiaatteen vastaisesti.
63.
Valituksenalaisen tuomion 31 ja 42 kohdassa kyseinen tuomioistuin pikemminkin pelkästään totesi, että kun otetaan huomioon väitemenettelyn tarkoitus, EUIPO ei voinut – alun alkaenkaan ja arvioimatta asiasisältöä – hylätä pelkästään sen ajankohdan vuoksi, jona riidanalainen päätös tehtiin, Nowheren väitettä, jonka mukaan sen aikaisemmat oikeudet olivat ristiriidassa Yen tavaramerkin kanssa ja siten estivät sen rekisteröinnin 30.6.2015–31.12.2020.
64.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää EUIPO:n ainoan valitusperusteen perusteettomana.
IV Oikeudenkäyntikulut
65.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska ehdotan, että EUIPO:n valitus hylätään perusteettomana, katson, että se olisi velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Nowheren oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakuvaiheessa.
66.
Työjärjestyksen 140 artiklan, jota sovelletaan kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, 1 ja 3 kohdan mukaisesti Saksan hallituksen ja INTAn olisi vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
V Ratkaisuehdotus
67.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
1)
hylkää valituksen perusteettomana
2)
pysyttää 16.3.2022 annetun tuomion Nowhere vastaan EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139)
3)
velvoittaa Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Nowhere Co. Ltd:n oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakuvaiheessa ja
4)
velvoittaa Saksan hallituksen ja International Trademark Associationin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Ks. vastaavasti EUIPO:n toisen valituslautakunnan 10.2.2021 tekemä päätös (asia R 2474/2017-2) (jäljempänä riidanalainen päätös), 27 kohta.
(
3
)	Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu asetus (EUVL 2009, L 78, s. 1).
(
4
)	Ks. määräys 18.12.2019, Nowhere v. EUIPO – Junguo Ye (APE TEES) (T‑12/19, ei julkaistu, EU:T:2019:907, määräysosa).
(
5
)	Sopimus Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä (EUVL 2019, C I 384, s. 1; jäljempänä erosopimus).
(
6
)	Valituksenalaisen tuomion 47–49 kohta.
(
7
)	Määräys 16.11.2022, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
(
8
)	Unionin tuomioistuimen presidentin määräys 27.4.2023, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409).
(
9
)	Ks. Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1; jäljempänä vuoden 2017 tavaramerkkiasetus) 51 artiklan 1 kohta, jonka mukaan tavaramerkin rekisteröinti tapahtuu väitteen käsittelyn jälkeen. On syytä huomata, että riidanalaisen päätöksen tekoajankohdan vuoksi tämän asian menettelylliset osatekijät kuuluvat vuoden 2017 tavaramerkkiasetuksen soveltamisalaan; ks. mm. tuomio 8.11.2016, BSH v. EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, 2 kohta).
(
10
)	Vuoden 2017 tavaramerkkiasetuksen 52 artiklan mukaan ”EU-tavaramerkin rekisteröinnin kesto on 10 vuotta alkaen hakemispäivästä. Rekisteröinti voidaan uudistaa – – kymmenen vuoden jaksoissa.”
(
11
)	En voi välttyä huomaamasta tältä osin, että valituksenalaisen tuomion 27 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin korosti erityisesti sitä, että EUIPO:n hallinnolliseen asiakirja-aineistoon ei ”sisälly yhtään asiakirjaa lähes 18 kuukauden pituiselta ajanjaksolta, joka kului sen välillä, kun peruuttamispäätös annettiin tiedoksi valituslautakunnassa käydyn menettelyn osapuolille 22.8.2019 ja kun riidanalaisen päätös tehtiin 10.2.2021”.
(
12
)	Ks. vastaavasti valituksenalaisen tuomion 41 ja 42 kohta.
(
13
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 28 kohta.
(
14
)	Ks. vastaavasti valituksenalaisen tuomion 29 ja 31 kohta.
(
15
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 31 kohta.
(
16
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 42 kohta.
(
17
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 42 kohta.
(
18
)	Ks. esim. tuomio 17.10.1990, HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, 13 kohta, jossa selitetään, että ”tavaramerkkioikeus on olennainen osa sitä terveen kilpailun järjestelmää, jonka luominen ja säilyttäminen on perustamissopimuksen tavoite. Tällaisessa järjestelmässä yritysten on voitava perustaa asiakassuhteensa tuotteiden tai palvelujen laatuun. Tämä on mahdollista ainoastaan sellaisten tunnusmerkkien avulla, joiden perusteella tavarat ja palvelut voidaan tunnistaa. Jotta tavaramerkki voisi täyttää tämän tehtävän, sen on taattava, että kaikkien sillä varustettujen tuotteiden valmistusta valvoo yksi ainoa yritys, joka vastaa niiden laadusta”).
(
19
)	Ks. vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen johdanto-osan 9 ja 11 perustelukappale.
(
20
)	Ks. vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 9 artiklan 1 kohta ja vastaavasti mm. tuomio 6.5.2003, Libertel (C‑104/01, EU:C:2003:244, 49 kohta tavaramerkistä seuraavan oikeuden ”käyttämisestä yksin”) ja tuomio 25.7.2018, Mitsubishi Shoji Kaisha ja Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594, 33 kohta, jossa selitetään, että EU-tavaramerkin rekisteröinti ”mahdollistaa haltijalle sen, että tämä kieltää kolmatta käyttämästä elinkeinotoiminnassa ilman haltijan suostumusta merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki, samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, tai merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki ja että merkki ja tavaramerkki tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran; sekaannusvaara sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä”).
(
21
)	Ks. vastaavasti vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen johdanto-osan kahdeksas perustelukappale. Ks. myös analogisesti tuomio 22.10.2015, BGW (C‑20/14, EU:C:2015:714, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, jossa selitetään jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25) 4 artiklan 1 kohdan b alakohdasta, joka kuvastaa vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 1 kohtaan sisältyviä suhteellisia hylkäysperusteita, että kyseisen säännöksen ”tarkoituksena on suojata haetun merkin kanssa ristiriidassa olevien aikaisempien tavaramerkkien haltijoiden omia etuja, ja sillä taataan siten, että tavaramerkki osoittaa alkuperän, kun sekaannusvaara on olemassa”).
(
22
)	Tältä osin, ja siten toisin kuin EUIPO näyttää antavan ymmärtää, unionin yleinen tuomioistuin ei poikennut oikeuskäytännöstään, jonka mukaan kahden suojatun merkin on oltava olemassa samanaikaisesti, jotta vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 artiklan 4 kohdan olennainen tarkoitus täyttyy. Ks. tältä osin tuomio 13.9.2006, MIP Metro v. SMHV – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, 32 kohta, jossa selitetään, että nykyisin vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 8 ja 41 artiklan ”ajallisen (ratione temporis) soveltamisen osalta näiden tavaramerkkien on oltava tietyn jakson ajan samanaikaisia. Aikaisemman tavaramerkin alkuperän tunnistamista koskevaa tehtävää ei voi uhata toinen tavaramerkki, joka rekisteröidään vasta aikaisemman tavaramerkin voimassaolon päättymisen jälkeen. Ilman sellaista jaksoa, jolloin kaksi tavaramerkkiä ovat samanaikaisia, mitään ristiriitaa ei voi ilmetä”).
(
23
)	Syynä tähän on alueperiaate, jolla tavaramerkistä johtuvien oikeuksien vaikutukset rajataan alueeseen, jolla tavaramerkkejä suojataan. Ks. vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen johdanto-osan neljäs perustelukappale ja tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 114 kohta, jossa alueperiaatetta kuvataan ”immateriaalioikeuden perusperiaatteeksi”). Ks. tältä osin myös julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotus Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:46, 50 kohta) ja julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus Génesis (C‑190/10, EU:C:2011:202, 29 kohta).
(
24
)	Unionin tuomioistuin on aiemmin todennut, ”ettei yleisen edun mukaista ole [nykyisin vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksessa] tarkoitetun koko suojan antaminen sellaiselle merkille, joka ei täytä keskeistä tehtäväänsä, eli jolla ei taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle sitä, että kyseisellä tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella ilman sekaannusvaaraa erottaa tämän tavaran tai palvelun muista tavaroista tai palveluista, joilla on toinen alkuperä” (ks. tuomio 29.4.2004, Henkel v. SMHV (C‑456/01 P ja C‑457/01 P, EU:C:2004:258, 48 kohta). Ks. myös samansuuntaisesti tuomio 12.6.2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
25
)	Pyrkimättä mitenkään ennakoimaan unionin tuomioistuimen kantaa asiassa C‑751/22 P, Shopify v. EUIPO, sama logiikka pätee nähdäkseni myös vuoden 2009 tavaramerkkiasetuksen 53 artiklan 1 kohdan c alakohtaan perustuvassa mitättömyysmenettelyssä.
(
26
)	Valituksenalaisen tuomion 41 kohta.
(
27
)	Ks. tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 94 kohta, jossa selitetään, että ”jotta – – väitteen tekijä voi asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan perusteella estää yhteisön tavaramerkin rekisteröimisen, edellytetään ja riittää, että sinä ajankohtana, jolloin [EUIPO] tarkastaa, että kaikki väitteen edellytykset ovat täyttyneet, on mahdollista vedota sellaisen aikaisemman oikeuden olemassaoloon, jota ei ole todettu pätemättömäksi lopulliseksi tulleella tuomioistuimen päätöksellä”).
(
28
)	Muutoin olisi nimittäin vaarana, että EUIPO:lle annetaan ”avoin valtakirja” sivuuttaa kaikki sen ajankohdan jälkeiset tapahtumat, jona EU-tavaramerkkihakemuksesta esitetään väite, yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1) 19 säännön 1 ja 2 kohdasta ja asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 (EUVL 2018, L 104, s. 1) 7 artiklan 2 kohdan d alakohdasta johtuvista vaatimuksista huolimatta.
(
29
)	Ks. mm. tuomio 8.5.2014, Bimbo v. SMHV (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 12 kohta) ja tuomio 18.6.2020, Primart v. EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 2 kohta), joihin unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 18 kohdassa (todetessaan, että hakemispäivä on määräävä sovellettavan aineellisen oikeuden ja sovellettavien menettelysääntöjen määräytymisen kannalta).
(
30
)	Ks. tältä osin tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 166 ja 167 kohta); tuomio 22.3.2012, Génesis (C‑190/10, EU:C:2012:157, 50 kohta) ja tuomio 21.2.2013, Fédération Cynologique Internationale (C‑561/11, EU:C:2013:91, 40 kohta) (joissa kaikissa todetaan, että etuoikeuspäivä on päivä, jona EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty tai jona sovellettavalle tavaramerkille on vaadittu etuoikeutta).
(
31
)	Täydellisyyden vuoksi korostettakoon, että erosopimuksen, jolla sen 185 artiklan mukaan säännellään EU-tavaramerkkien asemaa siirtymäkauden päättymisestä alkaen, 54 artiklan 1 kohdassa määrätään, että kyseisestä ajankohdasta alkaen EU-tavaramerkin haltijasta tulee ilman asian uutta käsittelyä vastaavan rekisteröidyn ja täytäntöönpanokelpoisen teollis- ja tekijänoikeuden haltija Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Samankaltaisia järjestelyjä aikaisemmista Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatuista oikeuksista Euroopan unionissa ei kuitenkaan ole.