Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
DEAN SPIELMANN
5 päivänä maaliskuuta 2026(1)
Asia C‑5/25 [Pilev](i)
Rikosasia,
jossa vastaajana on
WE
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Sofiyska gradska prokuratura
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Luonnollisten henkilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyssä rikosasiassa – Tuomioistuinten lainkäyttötehtäviensä yhteydessä suorittamat käsittelytoimet – Direktiivin (EU) 2016/680 sovellettavuus – Vastaajan henkilöllisyyden tarkastaminen julkisessa istunnossa – Syntymäpaikkaa, kansalaisuutta, asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä, rikosrekisteriä ja ”kansanryhmään kuulumista” koskevat tiedot
Johdanto
1.        Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse siitä, miten laajasti kansallinen rikostuomioistuin kerää vastaajan henkilötietoja pelkästään sen tarkastamiseksi, että kyseinen henkilö on todellakin syytekirjelmässä tarkoitettu henkilö. Se ei kuitenkaan koske kysymystä tuomioistuimen riippumattomuudesta sen toimiessa pääasiaa käsittelevänä tuomioistuimena eikä sen harkintavallasta esittää vastaajalle kysymyksiä tältä osin.
2.        Tämä asia tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden selventää direktiivin (EU) 2016/680(2) soveltamisalaa suhteessa asetukseen (EU) 2016/679(3) ja vahvistaa oikeuskäytäntöään, joka koskee oikeasuhteisuutta rikostuomioistuimen suorittamasta henkilötietojen keräämisestä muodostuvan käsittelyn tarkoitukseen nähden.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivi 2016/680
3.        Kyseisen direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja tavoitteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt luonnollisten henkilöiden suojelulle toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten ennalta estämistä, tutkimista, paljastamista tai rikoksiin liittyviä syytetoimia tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelua ja tällaisten uhkien ehkäisyä varten.”
4.        Kyseisen direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan toimivaltaisten viranomaisten 1 artiklan 1 kohdassa säädettyjä tarkoituksia varten suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn.”
5.        Direktiivin 2016/680 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
7.      ’toimivaltaisella viranomaisella’
a)      kaikkia viranomaisia, joiden toimivalta kattaa rikosten ennalta estämisen, tutkimisen, paljastamisen tai rikoksiin liittyvät syytetoimet tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanon, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelu ja tällaisten uhkien ehkäisy; tai
b)      kaikkia muita elimiä tai yksiköitä, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä annettu tehtäväksi käyttää julkista valtaa tai valtuuksia rikosten ennalta estämiseen, tutkimiseen, paljastamiseen tai rikoksiin liittyviin syytetoimiin tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoon, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelu ja tällaisten uhkien ehkäisy;
– –”
6.        Kyseisen direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on
”Henkilötietojen käsittelyä koskevat periaatteet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että
– –
c)      henkilötiedot ovat asianmukaisia ja olennaisia eivätkä ne ole liian laajoja niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään;
– –”
7.        Kyseisen direktiivin 8 artiklan, jonka otsikko on ”Käsittelyn lainmukaisuus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että käsittely on lainmukaista ainoastaan jos ja vain siltä osin kuin se on tarpeen toimivaltaisen viranomaisen tehtävän suorittamiseksi 1 artiklan 1 kohdan tarkoitusta varten ja se perustuu unionin oikeuteen tai jäsenvaltion lainsäädäntöön.”
8.        Direktiivin 2016/680 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Erityisiä henkilötietoryhmiä koskeva käsittely”, säädetään seuraavaa:
”Sellaisten henkilötietojen käsittely, joista ilmenee rotu tai etninen alkuperä, poliittisia mielipiteitä, uskonnollinen tai filosofinen vakaumus taikka ammattiliiton jäsenyys, sekä geneettisien tietojen, luonnollisen henkilön yksiselitteiseen tunnistamiseen tarkoitettujen biometristen tietojen tai terveyttä taikka luonnollisen henkilön seksuaalista käyttäytymistä ja seksuaalista suuntautumista koskevien tietojen käsittely sallitaan vain, jos se on ehdottoman välttämätöntä ja edellyttäen, että rekisteröidyn oikeuksia ja vapauksia koskevat asianmukaiset suojatoimet on toteutettu ja vain
a)      jos käsittely sallitaan unionin oikeudessa tai jäsenvaltion lainsäädännössä;
b)      rekisteröidyn tai toisen luonnollisen henkilön elintärkeiden etujen suojaamiseksi; tai
c)      jos käsittely koskee tietoja, jotka rekisteröity on nimenomaisesti saattanut julkisiksi.”
Bulgarian oikeus
Rikosprosessilaki (NPK)
9.        Rikosprosessilain (nakazatelno-protsesualen kodeks),(4) joka on annettu 29.4.2006 (jäljempänä NPK), 138 §:n 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”– –
(2)      Ennen kuulemista asianomaisen elimen on todettava vastaajan henkilöllisyys.
(3)      Vastaajan kuuleminen alkaa kysymyksellä, ymmärtääkö hän syytteen; sen jälkeen vastaajaa kehotetaan esittämään halutessaan omin sanoin kaiken, mitä hän tietää asiasta.”
10.      NPK:n 272 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Puheenjohtaja tarkastaa vastaajan henkilöllisyyden kysymällä häneltä koko nimeä, syntymäaikaa ja
‑paikkaa, kansanryhmään kuulumista, kansalaisuutta, asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä ja henkilötunnusta sekä rikosrekisteriä.”
11.      NPK:n 311 §:n 1 momentin 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – istuntopöytäkirjassa on oltava – – tiedot vastaajan henkilöllisyydestä.”
Väestörekisterilaki (ZGR)
12.      Väestörekisteristä 27.7.1999 annetun lain (zakon za grazhdanskata registratsia,(5) jäljempänä ZGR) 8 §:n 1 momentissa säädetään, että väestörekisterissä olevia henkilön perustietoja ovat nimi, syntymäaika (päivä, kuukausi, vuosi) ja
‑paikka, sukupuoli, kansalaisuus ja henkilötunnus.
Bulgarialaisista henkilöllisyysasiakirjoista annettu laki (ZBLD)
13.      Bulgarialaisista henkilöasiakirjoista 1.4.1999 annetun lain (zakon za balgarskite lichni dokumenti,(6) jäljempänä ZBLD) 3 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Henkilöasiakirjoilla osoitetaan henkilöllisyys ja tarvittaessa kansalaisuus niihin sisältyvin tiedoin.”
14.      ZBLD:n 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kansalaisten on osoitettava henkilöllisyytensä lailla nimettyjen toimivaltaisten virkamiesten pyynnöstä.”
15.      ZBLD:n 16 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Bulgarialaisissa henkilöasiakirjoissa on seuraavat pakolliset henkilötiedot:
1.      nimet
2.      syntymäaika
3.      henkilötunnus (tunnistenumero tai ulkomaan kansalaisen tunnistenumero)
4.      sukupuoli
5.      kansalaisuus.”
Oikeuslaitoksesta annettu laki (ZSV)
16.      Oikeuslaitoksesta annetun lain (zakon za sadebnata vlast,(7) jäljempänä ZSV) 8 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Lainkäyttötehtäviä hoidettaessa – – ei saa rajoittaa oikeuksia eikä myöntää etuja – – kansanryhmään kuulumisen – – perusteella.”
Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
17.      Sofiyski gradski sadille (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, toimitettiin Sofiyska gradska prokuraturan (Sofian kaupungin syyttäjäviranomainen, Bulgaria) laatima syytekirjelmä, jonka mukaan 6.9.2023 Sofiassa yhtäältä eräs luonnollinen henkilö oli lahjonut poliiseja, jotta nämä eivät tekisi hänen osaltaan päätöstä hallinnollisesta rikkomuksesta siitä syystä, että hän oli kuljettanut ajoneuvoa ilman siihen vaadittavaa ajokorttia, ja toisaalta kyseinen henkilö oli samanaikaisesti ja samalla paikalla harjoittanut taksinkuljettajan ammattia ilman siihen vaadittavaa lupaa. Näiden tekojen väitetään olevan rikoksia.
18.      Ensimmäisessä, 5.7.2024 pidetyssä istunnossa olivat läsnä Sofian kaupungin syyttäjäviranomaisen edustaja, vastaaja ja hänen asianajajansa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin jatkoi asian käsittelyä, ja jaoston puheenjohtajan oli NPK:n 272 §:n 1 momentin mukaisesti tarkastettava vastaajan henkilöllisyys esittämällä hänelle kysymyksiä kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista seikoista.
19.      Vastaajan esittämän henkilökortin avulla jaoston puheenjohtaja varmistui siitä, että tuomioistuimeen saapunut henkilö oli todellakin syytekirjelmässä syytetyksi nimetty henkilö. Hän ei kuitenkaan esittänyt vastaajalle NPK:n 272 §:n 1 momentissa tarkoitettuja kysymyksiä hänen henkilöllisyydestään, ja asian käsittelyä lykättiin.
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi Konstitutsionen sadia (perustuslakituomioistuin, Bulgaria) toteamaan, että NPK:n 272 §:n 1 momentti on ristiriidassa eräiden Bulgarian tasavallan perustuslain (Konstitutsia na Republika Bulgaria)(8) säännösten kanssa. Koska perustuslakituomioistuin kieltäytyi lausumasta asiakysymyksestä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti esittää nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön.
21.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että vaikka se voi – kuten se teki ensimmäisessä istunnossa – tunnistaa vastaajan riittävällä varmuudella tutustumalla hänen henkilöasiakirjaansa, jossa on kaikki tarvittavat tunnistamistiedot, siitä, että sen on NPK:n 272 §:n 1 momentin mukaan kysyttävä tunnistamistietoihin liittyvistä seikoista, on hyötyä, jotta tuomioistuimeen saapunut henkilö osoittaa vastauksillaan entistä vakuuttavammin, että hän todella on vastaaja eli että käytetty henkilöasiakirja ei kuulu kenellekään toiselle eikä se ole väärennetty. Se huomauttaa kuitenkin, että tuomioistuimeen saapuneen henkilön tunnistamiseksi on riittävää, että häneltä kysytään koko nimeä, syntymäaikaa ja henkilötunnusta.
22.      Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on näin ollen epäilyksiä siitä, rikkooko se direktiivissä 2016/680 säädettyä henkilötietojen käsittelyn tarpeellisuuden vaatimusta, kun se tiedustele kyseiseen tuomioistuimeen
saapuneelta henkilöltä julkisessa istunnossa muista NPK:n 272 §:n 1 momentissa tarkoitetuista seikoista – eli syntymäpaikasta, kansanryhmään kuulumisesta, kansalaisuudesta, asuinpaikasta, koulutuksesta, siviilisäädystä ja rikosrekisteristä – ja tallentaa suulliset vastaukset pöytäkirjaan. Koska nämä muut seikat eivät ole tarpeen vastaajan tunnistamiseksi varmuudella ja täysimääräisesti, niiden kerääminen on NPK:n 272 §:n 1 momentin tarkoituksen eli vastaajan tunnistamisen kannalta
kohtuutonta.
23.      Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin toteaa, että osaa NPK:n 272 §:n 1 momentissa tarkoitetuista henkilötiedoista voidaan käyttää muihin tarkoituksiin. Asuinpaikkaa voidaan siten käyttää määritettäessä osoitetta, johon haaste lähetetään, ja rikosrekisterillä voi olla merkitystä rangaistuksen yksilökohtaisen määräämisen kannalta.
24.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa kuitenkin pääosin, ettei näillä tiedoilla, jotka kerätään jo ennen pääkäsittelyn aloittamista, pyritä vastaajan tunnistamiseen. Näiden seikkojen luotettavaan toteamiseen ei myöskään riitä kysymysten esittäminen vastaajalle ja hänen vastaustensa tallentaminen. Kansallisen oikeuden mukaan lopuksi tietoja, jotka tulevat ilmi tuomioistuimeen saapuneen henkilön tunnistamisen yhteydessä, ei saa käyttää pääasiaa ratkaistaessa. Tuomioistuin toteaa aluksi paikalle saapuneen henkilön henkilöllisyyden, minkä jälkeen se selittää hänelle hänen oikeutensa. Näillä tiedoilla (kansanryhmään kuuluminen, rikosrekisteri, siviilisääty, koulutustaso) ei siis ole todistusarvoa.
25.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on näin ollen epävarma siitä, täyttääkö NPK:n 272 §:n 1 momentti direktiivin 2016/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 8 artiklan 1 kohdan vaatimukset. Sen mukaan syntymäpaikkaa, kansanryhmään kuulumista, kansalaisuutta, asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä ja rikosrekisteriä koskevien henkilötietojen kerääminen, tallentaminen tuomioistuimen pöytäkirjaan ja tämän jälkeen niiden säilyttäminen asiakirja-aineistossa on rikosoikeudellisen menettelyn tarkoituksiin nähden liian laajaa. Se epäilee myös sitä, onko NPK:n 272 §:n 1 momentti direktiivin 2016/680 10 artiklan mukainen siltä osin kuin se koskee vastaajan kansanryhmään kuulumista koskevia tietoja, joista ilmenee vastaajan etninen alkuperä.
26.      Tässä tilanteessa Sofiyski gradski sad päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin 2016/680 4 artiklan 1 kohdan [c] alakohdan, 8 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan – – kanssa yhteensopiva [NPK:n] 272 §:n 1 momentin kaltainen kansallinen säännöstö, jonka mukaan vastaajan henkilöllisyyden toteamiseksi käsitellään (kerätään, tallennetaan ja säilytetään) hänen henkilötietojaan, jotka koskevat syntymäpaikkaa, kansanryhmään kuulumista, kansalaisuutta, asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä ja rikosrekisteriä, jos tällä tavalla kerätyt henkilötiedot eivät ole millään tavalla tarpeen rikosoikeudellisen menettelyn tarkoituksia varten?”
27.      Kirjallisia huomautuksia on esittänyt Euroopan komissio, joka on myös esittänyt suullisia huomautuksia 3.12.2025 pidetyssä julkisessa istunnossa.
Oikeudellinen arviointi
28.      Vaikka ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää selvänä, että riidanalainen kansallinen säännöstö kuuluu direktiivin 2016/680 soveltamisalaan, on ennen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kysymyksen asiasisällön tarkastelua arvioitava direktiivin 2016/680 sovellettavuutta koskevaa kysymystä, johon istunnossakin on suurilta osin keskitytty.
Direktiivin 2016/680 sovellettavuus
29.      Pääasiassa ei ensinnäkään tule esiin kysymys siitä, onko kyseessä ”henkilötietojen käsittely”. Ennakkoratkaisupyynnöstä näet ilmenee, että kyseessä olevat tunnistamiseen liittyvät henkilötiedot kerätään, ne tallennetaan tuomioistuimen pöytäkirjaan ja niitä säilytetään asiakirja-aineistossa. Lisäksi on todettava, että vaikka katsottaisiin, että kansallisen oikeuden mukaan toimivaltainen viranomainen on kerännyt tiedot
aikaisemmin,(9) käsittelyn käsite on laaja, ja siihen sisältyy se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tutustuu tietoihin ja säilyttää ne. Edellytys, jonka mukaan kyseessä on oltava ”henkilötietojen käsittely”, siis täyttyy.
30.      Direktiivin 2016/680 2 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan kanssa, ilmenee tämän jälkeen, että henkilötietojen käsittelyn voidaan katsoa kuuluvan kyseisen direktiivin soveltamisalaan, jos kaksi edellytystä täyttyvät. Yhtäältä tämän käsittelyn on tapahduttava kyseisen direktiivin 3 artiklan 7 kohdassa tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen toimesta ja toisaalta kyseinen käsittely on suoritettava jotakin direktiivin 2016/680 1 artiklan 1 kohdassa lueteltua tarkoitusta eli ”rikosten ennalta estämistä, tutkimista, paljastamista tai rikoksiin liittyviä syytetoimia tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelua ja tällaisten uhkien ehkäisyä varten”. Yleisessä tietosuoja-asetuksessa, joka on henkilötietojen käsittelyä koskeva yleissäännös (lex generalis), jätetään sitä vastoin sen soveltamisalan ulkopuolelle käsittely, jota ”toimivaltaiset viranomaiset” suorittavat tällaisia tarkoituksia varten,(10) koska direktiivi 2016/680 on tällä alalla sovellettava erityissäännös (lex specialis).(11)
31.      Yhtäältä kysymykseen siitä, voiko tuomioistuin kuulua direktiivin 2016/680 henkilölliseen soveltamisalaan, on mielestäni vastattava myöntävästi. Kyseisen direktiivin 3 artiklan 7 alakohdan a alakohta voi näet koskea – kun siinä käytetään ilmaisua ”toimivaltainen viranomainen” – paitsi poliisiviranomaisia myös kansallisia rikostuomioistuimia.(12) Vaikka tällainen toteamus ei ilmene nimenomaisesti toimivaltaisen viranomaisen käsitteen määritelmästä, se voidaan kuitenkin päätellä johdonmukaisesti siitä asiayhteydestä, johon kyseinen säännös kuuluu, ja erityisesti useista direktiivin 2016/60 säännöksistä.
32.      Kyseisen direktiivin 32 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on näet säädettävä siitä, että rekisterinpitäjä nimittää tietosuojavastaavan, ja ne voivat vapauttaa tuomioistuimet ja muut riippumattomat oikeusviranomaiset tästä velvoitteesta näiden ”hoitaessa lainkäyttötehtäviään”. Samoin kyseisen direktiivin 45 artiklan 2 kohta, luettuna direktiivin johdanto-osan 80 perustelukappaleen(13) valossa, kattaa nimenomaisesti kansalliset tuomioistuimet, kun siinä suljetaan pois valvontaviranomaisen toimivalta sellaisten käsittelytoimien osalta, joita ”tuomioistuimet suorittavat lainkäyttötehtäviensä yhteydessä”,(14) jotta ei puututa rikosoikeudellisia menettelyjä koskeviin sääntöihin eikä tuomioistuinten riippumattomuuteen.
33.      Näissä säännöksissä vahvistetaan, että tuomioistuimiin sovelletaan niiden hoitaessa lainkäyttötehtäviään direktiivissä 2016/680 asetettuja velvollisuuksia ja niiden riippumattomuus ja puolueettomuus on säilytetty tässä yhteydessä.(15)
34.      Oikeusviranomaiset mainitaan lisäksi nimenomaisesti direktiivin 2016/680 johdanto-osan 11 perustelukappaleessa, jonka mukaan ”tällaisiin toimivaltaisiin viranomaisiin voi kuulua oikeusviranomaisten kaltais[ia] julkis[ia] viranomais[ia] – –”. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 20, 49 ja 107 perustelukappaleessa ja 18 artiklassa(16) viitataan myös henkilötietojen käsittelyyn, jota suorittavat ”tuomioistui[met] ja mu[ut] oikeusviranomais[et] – – erityisesti, jos henkilötiedot sisältyvät tuomioistuimen päätökseen tai rikosoikeudelliseen menettelyyn liittyvään merkintään”.(17)
35.      Kansallisia tuomioistuimia on siis pidettävä direktiivissä 2016/680 tarkoitettuina ”toimivaltaisina viranomaisina”, ja niihin on sovellettava kyseisen direktiivin säännöksiä, kun ne käsittelevät henkilötietoja tuomioistuimen päätöksissä tai rikosoikeudellisiin menettelyihin liittyvissä merkinnöissä.(18)
36.      Toisaalta esiin tuleva arkaluonteisempi kysymys koskee sitä, voidaanko tuomioistuimen rikosasian tuomioistuinmenettelyn yhteydessä suorittaman käsittelyn katsoa kuuluvan direktiivin 2016/680 aineellisen soveltamisalan piiriin. Tämän kysymyksen, joka on tietääkseni täysin uusi,(19) johdosta on pohdittava, suoritetaanko kyseinen käsittely johonkin kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklan 7 kohdan a alakohdassa lueteltuihin tarkoituksiin ja erityisesti rikoksiin liittyviä ”syytetoimia” varten.
37.      Muistutan unionin tuomioistuimen jo todenneen tuomiossa Inspektor v. Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Henkilötietojen käsittelyn tarkoitus – Rikostutkinta),(20) että direktiivin 2016/680 1 artiklassa mainitut tarkoitukset eli ”ennalta estäminen”, ”paljastaminen”, ”tutkiminen”, ”syytetoimet” ja ”rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpano”, ovat kukin erillisiä tarkoituksia. Kyseisellä tuomiolla voitiin siis selventää, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli antaa sääntöjä, jotka vastaavat toimivaltaisten viranomaisten kyseisellä direktiivillä säännellyllä alalla harjoittamille toiminnoille ominaisia erityispiirteitä, ottaen samalla huomioon sen seikan, että kyseessä on toisistaan erilliset toiminnot, joilla kullakin pyritään omiin tavoitteisiinsa.(21)
38.      Kuten julkisasiamies Campos Sánchez-Bordona totesi ratkaisuehdotuksessaan, syytetoimien käsitteellä viitataan tosin kyseisen direktiivin espanjankielistä versiota lukuun ottamatta tuomioistuinmenettelyä edeltävään toimintaan.(22) Jollei jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä olevista eroista muuta johdu, tällä ilmaisulla tarkoitetaan lisäksi yleensä kaikkia syyttäjäviranomaisen (syyttäjävirasto tai syyttäjä) vireille panemia toimia ja menettelyjä sellaisen henkilön osalta, jonka epäillään syyllistyneen rikokseen, tarkoituksena antaa hänen osaltaan ratkaisu hänen syyllisyytensä tai syyttömyytensä selvittämiseksi.(23)
39.      Direktiivin 2016/680 aineellisen soveltamisalan määrittämiseksi minusta vaikuttaa kuitenkin siltä, että syytetoimien käsitettä on merkityksellisempää tarkastella syytetoimien tarkoituksen kannalta sen sijaan, että pyritään erottamaan toisistaan ”syyttäjäviranomaisen” ja tuomioistuimen rooli rikosasian tuomioistuinmenettelyn yhteydessä. Kyseisen direktiivin sääntöjä sovelletaan näet henkilötietojen käsittelyyn syytetoimia ”varten”.
40.      Tällainen tarkoitukseen perustuva lähestymistapa edellyttää kuitenkin mielestäni ”syyttämisen” käsitteen laajaa tulkintaa siten, että siihen voi kuulua tietyt rikostuomioistuinten tuomioistuinmenettelyn yhteydessä suorittamat toiminnat. Tuomioistuinten rikosasian tuomioistuinmenettelyn yhteydessä suorittama henkilötietojen käsittely voi näet tietyissä olosuhteissa, jotka riippuvat erityisesti kansallisista prosessijärjestelmistä,(24) olla sellaista, että sillä voidaan esittää riittävä näyttö syytetyn syyksi väitetyistä teoista sekä näiden tekojen rikosoikeudellisen luonnehdinnan oikeellisuus, jotta asia lopulta voidaan ratkaista.(25) Tässä mielessä voidaan katsoa, että tämä tuomioistuimen, joka on rekisterinpitäjä, suorittama tietojen käsittely on tapahtunut ”syytetoimia varten” direktiivin 2016/680 merkityksellisten säännösten merkityksessä.
41.      Tässä yhteydessä ”syyttämiseen” voi kuulua paitsi poliisin toteuttama tutkinta ja syyttäjän tekemä tai tekemättä jättämä päätös syytteen nostamisesta, myös esitutkinta, asian siirtäminen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja tarvittaessa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen rikosasian tuomioistuinmenettely.
42.      Huomautan lisäksi, että – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – poliisitutkinnan jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jolle syyttäjäviranomainen on toimittanut syytekirjelmän, jatkaa asian käsittelyä ja toteuttaa itse tuomioistuimen tutkinnan,(26) joka alkaa tarkastamalla vastaajan henkilöllisyys NPK:n 272 §:n nojalla ja jota jatketaan saman tuomioistuimen antamalla pääasiaratkaisulla. Viimeksi mainitun tehtävänä on siis ”toteuttaa tuomioistuinmenettely syyttäjäviranomaisen nostamaan syytteeseen perustuvien syytetoimien puitteissa”. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyse on syytetoimia varten vireille pannun rikosoikeudellisen menettelyn tuomioistuinvaiheesta. Rikosasian tuomioistuinmenettelyn yhteydessä harjoitetun ”syyttämisen” käsite saa täyden merkityksensä juuri
tätä taustaa vasten.
43.      Totean vielä, että tämä ”syyttämisen” käsitteen laaja lähestymistapa, josta on se etu, ettei sillä oteta ennalta kantaa erilaisiin kansallisiin rikosoikeusjärjestelmiin, ei ole myöskään ristiriidassa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan yleisen tietosuoja-asetuksen, joka on pääsäännös, soveltamista koskevia poikkeuksia on tulkittava suppeasti.(27) Tämä lähestymistapa ei näet johda siihen, että rikosasian tuomioistuinmenettely jää henkilötietojen suojaa koskevan säännöstön ulkopuolelle, vaan se johtaa siihen, että siihen sovelletaan asiaa koskevaa erityissäännöstä, josta säädetään erityisesti yleisen tietosuoja-asetuksen 2 artiklan 2 kohdan d alakohdassa.
44.      Lopuksi on todettava, että ”syyttämisen” käsitettä koskeva tarkoitukseen perustuva lähestymistapa käy mielestäni ilmi direktiivin 2016/680 syntyhistoriasta ja vastaa sen tavoitteita.
45.      Ensinnäkin näet huomautan direktiivin 2016/680 syntyhistoriasta, että ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa SEUT 16 artikla oli merkityksellinen oikeusperusta puitepäätöksen 2008/977/YOS(28) tarkistamiseksi. Kuten direktiivin 2016/680 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, Lissabonin sopimuksen hyväksyneen hallitustenvälisen konferenssin päätösasiakirjan liitteenä olevassa julistuksessa N:o 21 henkilötietojen suojasta rikosoikeuden alalla tehtävän oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön aloilla(29) konferenssi totesi, että erityissäännöt henkilötietojen suojasta ja henkilötietojen vapaasta liikkuvuudesta saattavat osoittautua tarpeellisiksi rikosoikeuden alalla tehtävän oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön aloilla näiden alojen erityisluonteen vuoksi. Komissio ehdotti näin ollen kahta säädöstä, joista toinen oli yleinen säädös asetuksen muodossa, josta tuli myöhemmin yleinen tietosuoja-asetus, ja toinen erityisesti tietosuojaa rikosasioissa koskeva säädös,(30) jota pidettiin arkaluonteisempana ja jonka osalta annettiin siis direktiivi, joka jäsenvaltioiden on saatettava osaksi kansallista oikeutta ja josta tuli myöhemmin direktiivi 2016/680, jota sovelletaan kaikkiin toimiin, joita rikosoikeuden alan toimijat voivat toteuttaa riippumatta siitä, onko näillä toimilla rajatylittävä ulottuvuus vai ei.(31)
46.      Unionin lähestymistapana on siis ollut erottaa toisistaan tietojenkäsittely poliisiin ja rikosasioihin liittyvässä asiayhteydessä ja muu henkilötietojen käsittely, jotta voidaan ottaa huomioon direktiivin 2016/680 kattaman alan erityisluonne eli henkilötietojen suoja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön alalla, kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 10 ja 11 perustelukappaleesta ilmenee.
47.      Toiseksi haluan todeta direktiivin 2016/680 tavoitteista, että kyseisellä direktiivillä pyritään muun muassa, kuten sen johdanto-osan 4, 7 ja 15 perustelukappaleesta ilmenee, takaamaan luonnollisten henkilöiden henkilötietojen korkeatasoinen ja johdonmukainen suoja ja helpottamaan henkilötietojen vaihtoa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kesken rikosasioissa tehtävän tehokkaan oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön varmistamiseksi.
48.      Huomautan, että – kuten oikeuskirjallisuudessa on korostettu – kaksiosainen tietosuojajärjestelmä voi aiheuttaa huomattavia vaikeuksia selvitettäessä sitä, onko yleistä tietosuoja-asetusta vai direktiiviä 2016/680 pidettävä asian kannalta merkityksellisenä välineenä.(32)
49.      On siis sitäkin tärkeämpää, ettei henkilötietojen käsittelyyn sovelleta samassa rikosoikeudellisessa menettelyssä kahta eri säädöstä pelkästään sillä perusteella, että eri lainvalvontaviranomaiset ovat suorittaneet nämä käsittelyt tämän saman menettelyn eri vaiheissa. Jos asian rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä ratkaisevat rikostuomioistuimet jätettäisiin direktiivin 2016/680 soveltamisalan ulkopuolelle, seurauksena olisi – kuten komissio on istunnossa korostanut – hajanainen järjestelmä, jossa samaan rikosoikeudelliseen menettelyyn saatettaisiin soveltaa kahta säädöstä kyseessä olevasta menettelyn vaiheesta riippuen.
50.      Tällainen lähestymistapa olisi mielestäni vastoin paitsi oikeusvarmuuden periaatetta(33) myös henkilötietojen yhtenäistä ja johdonmukaista suojaa.
51.      Joissakin tapauksissa lisäksi lainvalvontaviranomaiset voivat hoitaa tehtävänsä joustavammin direktiivin 2016/680 yhteydessä kuin yleisen tietosuoja-asetuksen yhteydessä.(34) Erityisesti ”erityisiä henkilötietoryhmiä”, joihin sisältyvät niin sanotut ”arkaluonteiset” tiedot, koskeva käsittely sallitaan kyseisen direktiivin 10 artiklassa vain, jos se on ehdottoman välttämätöntä, kun taas yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaan se on kiellettyä, jollei kyseisen asetuksen 2 kohdassa säädetyistä poikkeuksista muuta johdu. Myös direktiivin 2916/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa, joka koskee tietojen minimoinnin periaatetta, säädetään, että henkilötietojen on oltava asianmukaisia ja olennaisia eivätkä ne saa olla liian laajoja, kun taas yleisen tietosuoja-asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että henkilötietojen on oltava asianmukaisia ja olennaisia ja rajoitettuja siihen, mikä on tarpeellista suhteessa niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään.
52.      Direktiivin 2016/680 soveltaminen koko rikosoikeudellisen menettelyn ajan on siis perusteltua sitäkin suuremmalla syyllä, koska henkilötietojen suojaa koskevat säännöt voivat tietyiltä osin poiketa yleisen tietosuoja-asetuksen säännöistä.
53.      Jakaantunut tapa lähestyä rikosoikeudellista menettelyä on lopuksi vaikea sovittaa yhteen sen direktiivin 2016/680 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa mainitun tavoitteen kanssa, joka koskee henkilötietojen vaihdon helpottamista jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kesken rikosasioissa tehtävän tehokkaan oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön varmistamiseksi.
54.      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kansallisen tuomioistuimen rikosasian tutkinnan yhteydessä suorittama henkilötietojen käsittely kuuluu direktiivin 2016/680 soveltamisalaan toimivaltaisen viranomaisen syytteiden nostamista ja ajamista varten suorittamana käsittelynä.
Asiakysymys
55.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, ovatko direktiivin 2016/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohta, 8 artiklan 1 kohta ja 10 artikla esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että rikostuomioistuin tarkastaa järjestelmällisesti kaikki NPK:n 272 §:n 1 momentissa tarkoitetut tiedot pelkästään vastaajan tunnistamiseksi rikosasian tuomioistuinmenettelyn yhteydessä.(35)
56.      Muistutan, etteivät Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 ja 8 artiklassa taatut yksityiselämän kunnioittamista ja henkilötietojen suojaa koskevat perusoikeudet ole ehdottomia oikeuksia. Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan niitä voidaan siis rajoittaa, jos rajoituksista säädetään lailla ja niissä kunnioitetaan perusoikeuksien keskeistä sisältöä ja noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.(36)
57.      Direktiivin 2016/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetty tietojen minimoinnin periaate ja kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetty käsittelyn lainmukaisuuden periaate edellyttävät näin ollen, että jäsenvaltiot säätävät siitä, että kyseessä olevat henkilötiedot ovat asianmukaisia ja olennaisia eivätkä ne ole liian laajoja niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään, ja että käsittely on suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tarpeen esitettyjä tarkoituksia varten.
58.      Direktiivin 2016/680 10 artikla, joka on erityissäännös, jolla säännellään erityisten henkilötietoryhmien käsittelyä ja etenkin tietoja, joista ilmenee rotu tai etninen alkuperä, pyritään lisäksi varmistamaan rekisteröidyn tehostettu suoja siltä osin kuin kyseiset tiedot voivat erityisen arkaluonteisuutensa ja sen asiayhteyden, jossa niitä käsitellään, vuoksi merkitä – kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 37 perustelukappaleesta ilmenee – huomattavia riskejä perusoikeuksille ja
‑vapauksille, kuten yksityiselämän kunnioittamista koskevalle oikeudelle ja henkilötietojen suojaa koskevalle oikeudelle, jotka on taattu perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa.(37)
59.      Nyt käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on toteuttaa tuomioistuinmenettely syyttäjäviranomaisen nostamaan syytteeseen perustuvien syytetoimien yhteydessä. Tämän tehtävän hoitamiseksi sen on todettava virallisesti tuomioistuimeen saapuneen henkilön henkilöllisyys ja tarkastettava etenkin se, onko kyse todellakin vastaajasta, jota vastaan syyte on nostettu.(38) Vastaajan henkilöllisyyden tarkastamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on NPK:n 272 §:n 1 mukaan kysyttävä järjestelmällisesti tuomioistuimeen kussakin nimenomaisessa asiassa saapuneelta henkilöltä tiettyjä henkilötietoja eli hänen koko nimeään, syntymäaikaansa ja
‑paikkaansa, kansanryhmään kuulumistaan, kansalaisuuttaan, asuinpaikkaansa, koulutustaan, siviilisäätyään ja henkilötunnustaan sekä rikosrekisteriään.
60.      Vastaajan henkilöllisyyden selvittämistä koskeva tavoite on sellaisenaan oikeutettu ja voi kuulua perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun unionin tunnustaman yleisen edun piiriin ja sillä voidaan erityisesti välttää kaikki virheet tuomioistuimeen saapuvan henkilön osalta.
61.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava, onko kyseessä olevien tietojen keräämistä koskeva vaatimus ensinnäkin sellainen, että sillä voidaan myötävaikuttaa asetetun henkilöllisyyden tarkastamista koskevan tavoitteen toteuttamiseen, onko se toiseksi tarpeellinen, mikä edellyttää sitä, ettei ole olemassa vaihtoehtoisia toimenpiteitä, joilla loukataan vähemmän henkilötietojen suojan kunnioittamista koskevia oikeuksia mutta jotka ovat yhtä tehokkaita esitetyn tavoitteen saavuttamiseksi,(39) ja onko se kolmanneksi oikeassa suhteessa tähän tavoitteeseen, mikä edellyttää yhtäältä kyseessä olevan yleisen edun mukaisen tavoitteen ja toisaalta sen henkilön oikeuksien, jonka henkilötietoja kerätään, saattamista keskenään harmoniseen tasapainoon,(40) ja unionin tuomioistuin on toimivaltainen esittämään ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hyödyllisiä tulkintaan liittyviä seikkoja.
62.      Huomautan, että esitetty kysymys ei koske tiettyjen nimien, syntymäajan ja henkilötunnuksen kaltaisten väestörekisteri- ja tunnistamistietojen keräämistä. Nämä tiedot ovat lisäksi perinteisiä tunnistamisessa käytettyjä seikkoja, myös väestörekisteriä ja henkilöasiakirjoja koskevan Bulgarian lainsäädännön mukaan.(41)
63.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä vastoin kysymystä tiettyjen tietojen, joita ovat ensinnäkin syntymäpaikka ja kansalaisuus, toiseksi asuinpaikka, koulutus, siviilisääty ja rikosrekisteri ja kolmanneksi kansanryhmään kuuluminen, järjestelmällisen keräämisen oikeasuhteisuudesta. Näitä tietoja on syytä tarkastella vuorotellen.
64.      Ensinnäkin jotkin näistä tiedoista, kuten syntymäpaikka ja kansalaisuus, ovat ”väestörekisterissä olevia – – perustietoja”.(42) Niillä voidaan siis todentaa syytekirjelmässä tarkoitetun henkilön henkilöllisyys ja välttää kaikki väärinkäsitykset. Lisäksi yksityiselämää ja henkilötietojen suojaa koskevaan oikeuteen puuttuminen, jota tällaisten tietojen kerääminen merkitsee, ei ole sellaista, että se olisi kyseessä olevien intressien tasapainottamisen jälkeen suhteetonta asetettuun henkilöllisyyden tarkastamista koskevaan tavoitteeseen nähden.
65.      Toiseksi on todettava koulutukseen, siviilisäätyyn, asuinpaikkaan ja rikosrekisteriin liittyvien lisätietojen keräämisestä, että – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja komissio ovat kirjallisissa huomautuksissaan huomauttaneet – sillä voi olla merkitystä muiden tarkoitusten kuin tunnistamisen kannalta. Koulutus ja siviilisääty voivat näet olla tärkeitä seuraamuksen yksilökohtaista määrittämistä varten. Asuinpaikalla voi olla merkitystä siirrettäessä seuraamuksen täytäntöönpano toiseen valtioon. Rikosrekisterin perusteella voidaan niin ikään todeta, onko kyseessä uusiminen. Yhtäältä on kuitenkin niin, että – kuten Bulgarian prosessuaalisista säännöistä ilmenee – näitä tietoja, jotka jaoston puheenjohtaja kerää tarkastettaessa jaostoon saapuneen henkilön henkilöllisyys, ei voida käyttää pääasiaratkaisun antamiseksi eikä niillä ole todistusarvoa. Toisaalta näiden tietojen luotettavuuden toteamiseksi ei missään tapauksessa ole riittävää esittää vastaajalle kysymyksiä ja tallentaa hänen vastauksensa. Virallisiin asiakirjoihin, kuten rikosrekisteriin, väestörekisteriin tai tutkintotodistuksen saamiseen, on näet käytävä tutustumassa tai ne on esitettävä.
66.      Olen siis sitä mieltä, että säännöstö, jonka mukaan jokaiselle vastaajalle on erotuksetta ja yleisesti esitettävä järjestelmällisesti kysymyksiä näistä lisätiedoista ja sen jälkeen tallennettava nämä vastaukset pöytäkirjaan, on omiaan ylittämään sen, mikä on tarpeen yksinomaan vastaajan tunnistamista koskevaa tarkoitusta varten. Tunnistamisvaatimus ei mielestäni edellytä kaikkien lueteltujen tietoryhmien järjestelmällistä käsittelemistä vaan se edellyttää ainoastaan niiden tietoryhmien käsittelemistä, jotka konkreettisten olosuhteiden perusteella ovat tarpeen perustellun epäilyksen poistamiseksi tuomioistuimeen saapuvan henkilön henkilöllisyydestä, minkä arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
67.      Vaikka lisäksi katsottaisiinkin, että tietyt koulutusta, siviilisäätyä, asuinpaikkaa ja rikosrekisteriä koskevat tiedot voivat tietyissä tapauksissa olla tarpeen vastaajan tunnistamiseksi, suhteellisuusperiaate edellyttää myös kaikkien merkityksellisen seikkojen punnitsemista sekä sitä, että asetetun yleisen edun mukaisen tavoitteen tärkeys ja perusoikeuksiin ja rekisteröidyn henkilötietojen suojaan puuttumisen vakavuus saatetaan keskenään tasapainoon.(43) Se, että näitä tietoja kysytään järjestelmällisesti, yhdistettynä siihen, että tämä kerääminen tapahtuu julkisessa istunnossa, että nämä tiedot tallennetaan pöytäkirjaan ja että ne säilytetään tämän jälkeen asiakirja-aineistossa, johon asianosaiset voivat tutustua, on kuitenkin omiaan merkitsemään puuttumista, jolla ylitetään se, mitä tunnistaminen tässä rikosoikeudellisen menettelyn alkuvaiheessa edellyttää.
68.      Kolmanneksi on huomautettava ”kansanryhmään kuulumista” koskevasta tiedosta, että direktiivin 2016/680 10 artiklassa säädetään, että arkaluonteisten tietojen käsittely on sallittua ”vain, jos se on ehdottoman välttämätöntä”, ja tämä on tiukennettu edellytys tällaisten tietojen käsittelyn lainmukaisuudelle ja merkitsee muun muassa erityisen tiukkaa tietojen minimoinnin periaatteen, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan c alakohdasta, noudattamisen valvontaa. Tämä vaatimus tarkoittaa kyseisen periaatteen erityistä soveltamista näihin arkaluonteisiin tietoihin.(44) Adverbin ”vain” käyttö ennen ilmaisua ”ehdottoman välttämätöntä” korostaa, että näiden erityisten ryhmien käsittelyä voidaan pitää sallittuna vain rajoitetussa määrässä tapauksia, kun taas välttämättömyyden ”ehdottomuutta” on arvioitava erityisen tarkasti.(45)
69.      Julkisessa istunnossa jokaiselle vastaajalle järjestelmällisesti esitetty kysymys, joka koskee ”kansanryhmään kuulumista” ja joka liittyy siis kyseisen henkilön etniseen alkuperään, ei täytä mitenkään direktiivin 2016/680 10 artiklassa esitettyjä vaatimuksia.(46) Vastaajan tunnistaminen voidaan näet yleensä varmistaa väestörekisteritiedoilla ja jo käytettävissä olevilla tunnistamistiedoilla, etenkin henkilöasiakirjoilla, tarvitsematta turvautua indikaattoriin, joka liittyy hänen etniseen alkuperäänsä. Lisäksi ehdottoman välttämättömyyden vaatimus edellyttää, että konkreettisten seikkojen perusteella osoitetaan, ettei asetettua tavoitetta voida saavuttaa yhtä hyvin ilman tätä nimenomaista tietoa. Tällaisen henkilötiedon keräämistä koskeva yleinen ja erotuksetta sovellettu velvollisuus, joka on asetettu menettelyn tässä vaiheessa vastaajan tunnistamista varten ja joka ei riipu mistään tähän tunnistamiseen liittyvästä erityisestä vaikeudesta, on mielestäni lähtökohtaisesti ristiriidassa kyseisen direktiivin 10 artiklassa ilmaistun ”ehdottoman välttämättömyyden” vaatimuksen kanssa.(47)
70.      Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on vastattava, että direktiivin 2016/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 8 artiklan 1 kohtaa ja 10 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä NPK:n 272 §:n 1 momentin kaltaiselle kansalliselle säännöstölle siltä osin kuin se edellyttää, että
vastaajan henkilöllisyyttä rikosasiassa tarkastettaessa käsitellään (kerättävä, tallennettava ja säilytettävä) järjestelmällisesti hänen henkilötietojaan, jotka koskevat asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä, rikosrekisteriä ja kansanryhmään kuulumista, vaikka nämä tiedot eivät ole tarpeen tätä tarkoitusta varten, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
Ratkaisuehdotus
71.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sofiyski gradski sadin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Luonnollisten henkilöiden suojelusta toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten ennalta estämistä, tutkimista, paljastamista tai rikoksiin liittyviä syytetoimia tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja neuvoston puitepäätöksen 2008/977/YOS kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/680 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 8 artiklan 1 kohtaa ja 10 artiklaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä
Bulgarian rikosprosessilain (nakazatelno-protsesualen kodeks) 272 §:n 1 momentin kaltaiselle kansalliselle säännöstölle siltä osin kuin se edellyttää, että
vastaajan henkilöllisyyttä rikosasiassa tarkastettaessa käsitellään (kerättävä, tallennettava ja säilytettävä) järjestelmällisesti hänen henkilötietojaan, jotka koskevat asuinpaikkaa, koulutusta, siviilisäätyä, rikosrekisteriä ja kansanryhmään kuulumista, vaikka nämä tiedot eivät ole tarpeen tätä tarkoitusta varten, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Luonnollisten henkilöiden suojelusta toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten ennalta estämistä, tutkimista, paljastamista tai rikoksiin liittyviä syytetoimia tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja neuvoston puitepäätöksen 2008/977/YOS kumoamisesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2016, L 119, s. 89).
3      Luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL 2016, L 119, s. 1).
4      DV nro 86, 28.10.2005, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä 1.5.2014 annetulla DV:llä nro39.
5      DV nro 67, 27.7.1999, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä DV:llä nro 85,
8.10.2024.
6      DV nro 93, 11.8.1998, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä DV:llä nro 67,
4.8.2023.
7      DV nro 64, 7.8.2007, sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä DV:llä nro 67,
9.8.2024.
8      DV nro 56, 13.7.1991.
9      On siis mahdollista keskustella siitä, kerääkö ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedot itse vai onko toimivaltainen viranomainen kerännyt ne jo aikaisemmin (ks. tältä osin NPK:n 138 §:n 2 momentti).
10      Ks. yleisen tietosuoja-asetuksen 2 artiklan 2 kohdan d alakohta.
11      Yleistä tietosuoja-asetusta sovelletaan kuitenkin henkilötietojen käsittelyyn, jota direktiivin 2016/680 3 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettu ”toimivaltainen viranomainen” suorittaa, kun se toimii muissa tarkoituksissa, jotka liittyvät esimerkiksi kuten työllisyyteen, henkilöstön koulutukseen, arkistointiin, tutkimukseen tai tilastoihin. Ks. vastaavasti tuomio 21.6.2022, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös Leiser, M. ja Custers, B., ”The Law Enforcement Directive: Conceptual Challenges of EU Directive 2016/680”, European Data Protection Law Review, osa 5, nro 3, 2019, s. 367–378, erit. s. 371.
12      Olen sitä vastoin sitä mieltä, että direktiivin 2016/680 3 artiklan 7 alakohdan b alakohta ei koske tuomioistuimia, vaan sen tarkoituksena on – kun siinä käytetään ilmaisua ”kaikkia muita elimiä tai yksiköitä, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä annettu tehtäväksi käyttää julkista valtaa tai valtuuksia rikosten ennalta estämiseen, tutkimiseen, paljastamiseen tai rikoksiin liittyviin syytetoimiin tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoon” – kattaa yksityiset elimet. Tässä yhteydessä voidaan ajatella yksityistettyjä poliisivoimia tai yksityisen yksikön johtamia vankiloita. Ks. tältä osin Purtova, N., ”Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public-private partnerships”, International Data Privacy Law, osa 8, nro 1, helmikuu 2018, s. 52–68. Ks. myös De Hert, P. ja Sajfert, J., ”Chapter 10: Variety, Velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680”, teoksessa Research Handbook on EU Criminal Law, Mitsilegas, V., Bergström, M. ja Quintel, T. (toim)., Edward Elgar Publishing, 2024, 2. painos, s. 212–228.
13      Kyseisessä perustelukappaleessa todetaan, että ”vaikka tätä direktiiviä sovelletaan myös kansallisten tuomioistuinten ja muiden oikeusviranomaisten toimintaan, valvontaviranomaisten toimivallan ei pitäisi kattaa henkilötietojen käsittelyä, jota tuomioistuimet suorittavat lainkäyttötehtäviensä yhteydessä, jotta voidaan turvata tuomareiden riippumattomuus heidän hoitaessaan lainkäyttötehtäviään”.
14      Ks. analogisesti yleisen tietosuoja-asetuksen vastaavan säännöksen osalta tuomio 24.3.2022, Autotoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, 26 kohta). Kyseinen tuomio koski hallintolainkäyttöasiaa, jossa oli kyse tuomioistuimen suorittamasta käsittelystä annettaessa henkilötietoja sisältäviä oikeudenkäyntiasiakirjoja tilapäisesti toimittajien käyttöön; tämän käsittelyn katsottiin kuuluvan tuomioistuimen suorittamien yleisessä tietosuoja-asetuksessa tarkoitettujen lainkäyttötehtävien yhteyteen.
15      Ks. tältä osin Tosconi, L. ja Bygrave, L. A., ”Article 3 – Definitions”, teoksessa The EU Law Enforcement Directive (LED):
A Commentary, Kosta, E. ja Boehm, F. (toim.), Oxford University Press, 2024, s. 79–132, erit. s. 104, nro 7.2.4, jossa viitataan myös yleistä tietosuoja-asetusta ja direktiiviä 2016/680 käsittelevän komission asiantuntijaryhmän 2.10.2017 pidetyn 12. kokouksen pöytäkirjaan, jossa mainitaan jäsenvaltioiden suostumus siihen, että kyseistä direktiiviä sovelletaan rikostuomioistuimiin (asiakirja on saatavilla osoitteessa: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=fr&groupID=3461).
16      Erityisesti kyseisen direktiivin 18 artikla, jonka otsikko on ”Rekisteröidyn oikeudet rikostutkinnassa ja rikosoikeudellisissa menettelyissä”, koskee tiedonsaantia, tietoihin pääsyä, tietojen oikaisemista ja poistamista koskevien oikeuksien käyttämistä, ja siinä säädetään, että näitä oikeuksia on käytettävä jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jos henkilötiedot sisältyvät ”rikostutkinnan ja rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä käsiteltyyn tuomioistuimen päätökseen, asiakirjaan tai tapausaineistoon”.
17      Ks. direktiivin 2016/680 johdanto-osan 20 perustelukappale.
18      Todettakoon vielä, että – kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan – tällä ei oteta jäsenvaltioilta pois mahdollisuutta täsmentää kansallisissa rikosprosessisäännöissään näitä käsittelytoimia ja
‑menettelyjä.
19      Vaikka direktiivin 2016/680 soveltamisalasta on annettu unionin tuomioistuimen tuomioita, nämä tuomiot eivät koske tätä kysymystä. Lentoliikenteen harjoittajia ei esimerkiksi voida pitää direktiivin 2016/680 3 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettuina toimivaltaisina viranomaisina, vaikka niillä on lakisääteinen velvollisuus siirtää matkustajarekisteritietoja (PNR-tietoja) (ks. tuomio 21.6.2022, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 81 kohta). Ks. myös julkisasiamies Pikamäen ratkaisuehdotus asiassa Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2021:991, 28 kohta), joka koskee Vyriausioji tarnybinės etikos komisijaa (julkishallinnon eettinen valvontalautakunta, Liettua), johon yleistä tietosuoja-asetusta sovellettiin (ks. tuomio 1.8.2022, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, C‑184/20, EU:C:2022:601;
jäljempänä Vyriausioji tarnybinės etikos komisija
‑tuomio). Myöskään Ceļu satiksmes drošības direkcija (liikenneturvallisuusvirasto, Latvia) ei ole direktiivissä 2016/680 tarkoitettu toimivaltainen viranomainen harjoittaessaan pääasiassa kyseessä ollutta toimintaa, joka muodostui siitä, että yleisölle luovutetaan liikenneturvallisuuden nimissä liikennerikkomuspisteitä koskevia henkilötietoja (ks. tuomio 22.6.2021, Latvijas Republikas Saeima (Liikennerikkomuspisteet), C‑439/19, EU:C:2021:504, 71 kohta).
20      Tuomio 8.12.2022 (C‑180/21, EU:C:2022:967; jäljempänä Inspektor-tuomio). Kyseisessä tuomiossa tuli esiin kysymys siitä, voitiinko henkilötietoja, jotka oli saatu silloin, kun kyseessä oleva henkilö näytti olevan tutkinnan kohteena olevan rikoksen uhri, käsitellä tämän jälkeen häntä vastaan esitutkinnan kohteena olevana henkilönä tai syytettynä, vaikka alun perin tiedot oli kerätty ja niitä oli käsitelty muita tarkoituksia varten eli rikosten paljastamiseen ja tutkimiseen. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin katsoi, että kun henkilötiedot on kerätty rikosten ”paljastamista” ja ”tutkintaa” varten ja niitä käsitellään myöhemmin ”syytetoimia” varten, mainituilla tietojen keräämisellä ja niiden käsittelyllä on erilaiset tarkoitukset (44 kohta) ja että sen arvioimisessa, noudatetaanko rekisterinpitäjän suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä oikeasuhteisuutta, jokaista näistä tarkoituksista on pidettävä erityisenä ja erillisenä (56 kohta).
21      Inspektor-tuomio (59 kohta).
22      Ks. julkisasiamies Campos Sánchez-Bordonan ratkaisuehdotus asiassa Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Henkilötietojenkäsittelyn tarkoitus – Rikostutkinta) (C‑180/21, EU:C:2022:406, alaviite 15). Tämä koskee muun muassa direktiivin 2016/680 saksan-, ranskan-, englannin-, italian- ja hollanninkielisiä versioita, lukuun ottamatta espanjankielistä versiota, jossa viitataan varsinaiseen ”enjuiciamientoon” (oikeudenkäynti), joka on varattu yksinomaan tuomioistuimille.
23      Kansallisten järjestelmien moninaisuudesta sekä tuomarin ja syyttäjän tehtävien toisiaan täydentävästä luonteesta ks. eurooppalaisten tuomareiden konsultatiivisen neuvoston (CCJE) ja eurooppalaisten syyttäjien konsultatiivisen neuvoston (CCPE) yhteinen lausunto tuomareiden ja syyttäjien välisistä suhteista (1075. kokous) (CM(2009)192). Ks. myös vertailevasta lähestymistavasta Pradel, J., Droit pénal comparé, Dalloz, Pariisi, 2016, 4. painos, erit. nro 145 ja sitä seuraavat numerot. Ks. myös direktiivin 2016/680 täytäntöönpanosta eri jäsenvaltioissa Franssen, V. ja Corhay, M., ”Article 18 – Rights of the data subject in criminal investigations and proceedings”, em. teoksessa The EU Law Enforcement Directive (LED):
A Commentary, s. 321–330, erit. kohta B.3, jonka otsikko on ”National legislation”, s. 325–328.
24      Euroopan tietosuojaneuvosto (EDPD) korosti 28.10.2015 antamansa lausunnon nro 6/2015, A further step towards comprehensive EU data protection, VI kohdassa, joka koskee valvontaviranomaisten valtuuksia, itsekin sitä, että jäsenvaltioiden kansallisten järjestelmien erot ovat merkittäviä ja ettei ole aina selvää, ovatko – ja milloin – syyttäjät ”riippumattomia oikeusviranomaisia” ja missä määrin heidän toimintansa on lainkäyttötoimintaa. Ks. myös yleistä tietosuoja-asetusta ja direktiiviä 2016/680 käsittelevän komission asiantuntijaryhmän 20.2.2018 pidetyn 15. kokouksen pöytäkirja, jonka 5 kohdassa viitataan vaikeuksiin, joita direktiivin saattamisessa osaksi kansallista oikeutta on tältä osin ilmennyt, koska jotkin jäsenvaltiot korostavat, että niiden syyttäjät ovat yhtä riippumattomia kuin niiden tuomarit (saatavilla osoitteessa: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/meetings/consult?lang=en&meetingId=3656&fromExpertGroups=true).
25      Ks. Inspektor-tuomio (53 kohta), jossa unionin tuomioistuin korosti, että ”kun henkilötietoja käsitellään ’syytetoimia’ varten, näillä tiedoilla pyritään esittämään riittävä näyttö syytettyjen syyksi väitetyistä teoista sekä näiden tekojen rikosoikeudellisen luonnehdinnan oikeellisuus, jotta toimivaltainen tuomioistuin voi ratkaista asian”.
26      Kuten istunnossa on todettu, Bulgarian rikosoikeudessa ei tunneta tutkintatuomaria vaan poliisitutkintaa seuraa ”tuomioistuimen tutkinta” tai ”rikosasian pääkäsittely”.
27      Ks. yleisen tietosuoja-asetuksen soveltamista koskevien poikkeusten suppeasta tulkinnasta Inspektor-tuomio (78 kohta), josta seuraa, että kun syyttäjäviranomainen toimii valtion oikeuksien puolustamiseksi hallinnollisen vahingonkorvauskanteen yhteydessä, sen tavoitteena ei ole huolehtia syyttäjäviranomaiselle kuuluvista tehtävistä direktiivin 2016/680 1 artiklan 1 kohdassa säädettyjä tarkoituksia varten, ja asiassa sovelletaan siten yleistä tietosuoja-asetusta. Samoin se, että jäsenvaltion verohallinto kerää talouden toimijan internetsivustolla julkaistuja ajoneuvojen myynti-ilmoituksia koskevia henkilötietoja, kuuluu yleisen tietosuoja-asetuksen aineelliseen soveltamisalaan, koska näitä tietoja ei kerätä erityisesti syytetoimien tarkoituksessa tai valtion rikosoikeuden alalla tapahtuvan toiminnan yhteydessä (ks. tuomio 24.2.2022, Valsts ieņēmumu dienests (Henkilötietojen käsittely verotusta varten), C‑175/20, EU:C:2022:124, 44–46 kohta).
28      Rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä käsiteltävien henkilötietojen suojaamisesta 27.11.2008 tehty neuvoston puitepäätös (EUVL 2008, L 350, s. 60). Sen soveltamisala rajoittui henkilötietojen rajatylittävään käsittelyyn.
29      Jäsenvaltioiden hallitusten edustajien konferenssi, päätösasiakirja, hyväksytty Brysselissä 3.12.2007 (CIG 15/07), saatavilla osoitteessa https://data.consilium.europa.eu/doc/document/CG-15-2007-INIT/fr/pdf.
30      25.1.2012 annettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yksilöiden suojelusta toimivaltaisten viranomaisten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten torjumista, tutkimista, selvittämistä ja syytteeseenpanoa tai rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa varten sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (COM(2012) 0010),
31      Ks. De Hert, P. ja Papakonstantinou, V., ”The New Police and Criminal Justice Data Protection Directive. A First Analysis”, New Journal of European Criminal Law, osa 7, nro 1, 2016, s. 7–19; ja Brière, C., ”Défaut de transposition de la directive sur la protection des données dans le domaine pénal: vers une application ordinaire de l’article 260, paragraphe 3, TFUE. CJUE (8e ch.), 25 février 2021, Commission européenne/Royaume d’Espagne (Directive données à caractère personnel – Domaine pénal), aff. C‑658/19, EU:C:2021:138”, Revue des affaires européennes, osa 1, 2021, s. 223–233.
32      Ks. tästä Sajfert, J. ja Quintel, T., ”Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities”, SSRN Electronic Journal, 2017, erit. kohta I.1, jonka otsikko on ”Meandering between the Directive and the GDPR”, joiden mukaan eron tekeminen yleisen tietosuoja-asetuksen ja direktiivin 2016/680 soveltamisalan välillä ei ole ilmeistä. He mainitsevat esimerkkinä poliisin, joka käsittelee henkilötietoja arkistointia varten ja kuuluu tässä tapauksessa yleisen tietosuoja-asetuksen soveltamisalaan, mutta toteavat, että sovellettava väline ei ole yhtä selkeä silloin, kun kyseinen poliisi toimii tunnistamistarkoituksessa muuttoliikkeen ja rajavalvonnan alalla: Schengen-rajan laiton ylittäminen voidaan joskus katsoa rikokseksi, mutta jos laiton maahanmuuttaja hakee turvapaikkaa, käsittely voi kuulua yleisen tietosuoja-asetuksen tai muun asiaankuuluvan alakohtaisen kehyksen soveltamisalaan aloitetusta rikosoikeudellisesta menettelystä huolimatta. Tämä osoittaa, että toimivaltaisten viranomaisten on vaikeaa soveltaa kahta erilaista oikeudellista järjestelmää käsittelyn tarkoituksen mukaan. Ks. myös Vogiatzoglou P., ”Article 2 – Scope”, em. teoksessa The EU Law Enforcement Directive (LED):
A Commentary, s. 67–78 ja kohta C.2, jonka otsikko on ”Between the LED and the GDPR”, s. 74 ja 75. Ks. myös em. Purtova, N., ”Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public-private partnerships”.
33      Oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että oikeussääntöjen soveltaminen on yksityisten ennakoitavissa (ks. tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 76 kohta).
34      Ks. tästä em. Sajfert, J. ja Quintel, T., ”Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities”, erit. kohta I.4, jonka otsikko on ”Croquis of the Directive”, s. 7, joiden mukaan esimerkiksi rekisterinpitäjällä on direktiivin 2016/680 13 artiklan 3 kohdan, 15 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan 4 kohdan nojalla paremmat mahdollisuudet rajoittaa oikeutta päästä sellaisiin tietoihin, jotka koskevat mahdollista tietojen oikaisemisesta, poistamisesta tai käsittelyn rajoittamisesta kieltäytymistä, ja oikeutta saada tällaisia tietoja kuin yleisen tietosuoja-asetuksen 23 artiklan yhteydessä. Näin näet ”vältetään virallisten tai laillisten tiedustelujen, tutkimusten tai menettelyjen estäminen” ja vältetään tuottamasta haittaa muun muassa rikoksiin liittyville syytetoimille (ks. direktiivin 2016/680 13 artiklan 3 kohdan a ja b alakohta). Ks. myös em. Purtova, N., ”Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public-private partnerships”, erit. s. 60; ja em. De Hert, P. ja Sajfert, J., ”Chapter 10: Variety, Velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680”, s. 222.
35      Huomautan selityksenä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa saattaneensa asian Konstitutsionen sadin käsiteltäväksi, jotta tämä toteaisi, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännös on ristiriidassa Bulgarian tasavallan perustuslain kanssa. Tämä pyyntö on kuitenkin jätetty tutkimatta sillä perusteella, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole ottanut huomioon henkilötietojen suojasta 1.1.2002 annetun lain (Zakon za zashtita na lichnite danni) (DV nro 1, 4.1.2002; sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä DV:llä nro 70, 20.8.2024) (jäljempänä ZZLD), jolla direktiivi 2016/680 on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, kahdeksatta lukua. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin, että ZZLD:n säännöstö on yleinen ja että koska NPK:n 272 §:n 1 momentti on erityislaki, sitä sovelletaan edelleen. Muistutan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan kansallista oikeuttaan (ks. tuomio 30.4.2024, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 76 kohta), ja olen sitä mieltä, että kysymykseen – sellaisena kuin se on esitetty –, jolla oletetaan olevan merkitystä, on vastattava (ks. tuomio 26.1.2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Poliisin suorittama biometristen ja geneettisten tietojen rekisteröinti), C‑205/21, EU:C:2023:49, 54 kohta; jäljempänä Ministerstvo na vatreshnite raboti ‑tuomio).
36      Ks. tuomio 30.1.2024, Direktor na Glavna direktsia ”Natsionalna politsia” pri MVR – Sofia (C‑118/22, EU:C:2024:97, 39 kohta; jäljempänä Direktor na Glavna direktsia ‑tuomio).
37      Ks. Ministerstvo na vatreshnite raboti ‑tuomio (116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Etnisen alkuperän käsitteestä toisessa asiayhteydessä ks. tuomio 18.12.2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 71 kohta ja sitä seuraavat kohdat), joka koskee rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annettua neuvoston direktiiviä 2000/43/EY (EYVL 2000, L 180, s. 22).
38      Tässä tapauksessa ei ole kyse poliisin tutkinnan aikana suorittamasta tietojen keräämisestä vastaajan tulevaa tunnistamista tai vertailua varten, mistä oli kyse esimerkiksi 20.11.2025 annettuun tuomioon Policejní prezidium (Biometristen ja geneettisten tietojen säilyttäminen) johtaneessa asiassa (C‑57/23, EU:C:2025:905, 84 kohta).
39      Ks. analogisesti tuomio 22.6.2021, Latvijas Republikas Saeima (Liikennerikkomuspisteet) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 109 ja 110 kohta).
40      Ks. analogisesti Vyriausioji tarnybinės etikos komisija
‑tuomio (98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös Direktor na Glavna direktsia ‑tuomio (62 kohta).
41      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 12–15 kohta.
42      Ks. ZGR:n 8 §:n 1 momentti, jonka sisältö on esitetty tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohdassa.
43      Ks. analogisesti Vyriausioji tarnybinės etikos komisija
‑tuomio (98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös Direktor na Glavna direktsia ‑tuomio (62 kohta).
44      Ks. tuomio Direktor na Glavna direktsia (48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Ks. Ministerstvo na vatreshnite raboti ‑tuomio (118 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 20.11.2025, Policejní prezidium (Biometristen ja geneettisten tietojen säilyttäminen) (C‑57/23, EU:C:2025:905, 78 kohta). Ks. myös julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus asiassa Comdribus (C‑371/24, EU:C:2025:631, 43 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
46      Pohdin lisäksi sitä, mikä on perustana tälle ”kansanryhmään kuulumista” koskevalle kysymykselle, joka voi aiheuttaa ongelmia SEU 2 artiklassa tarkoitettujen unionin arvojen kannalta.
47      Ks. vastaavasti Ministerstvo na vatreshnite raboti ‑tuomio (128 ja 129 kohta); Simon, D., ”Données personnelles – Traitement des données sensibles dans les procédures pénales”, Revue Europe, LexisNexis, nro 3, 2023, kommentti nro 112.