62002CC0216_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Verwaltungsgerichtshof, joka on Itävallan hallintotuomioistuin, on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle EY 234 artiklan mukaisesti kaksi ennakkoratkaisukysymystä rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen perusteista 11 päivänä kesäkuuta 1992 tehdyn komission päätöksen 92/353/ETY(2) ja tarkemmin sanottuna sen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinnasta.
Kyseinen tuomioistuin haluaa lähinnä tietää, annetaanko tuossa säännöksessä jäsenvaltiossa virallisesti tunnustetulle, rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävälle järjestölle oikeus vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät hyväksymästä toista järjestöä silloin, kun se voi vaarantaa rodun säilymisen tai vaarantaa olemassa olevan järjestön toiminnan taikka parantamis- tai jalostusohjelman. Se kysyy myös, estääkö säännös sen, että uuden järjestön hyväksymismenettelyssä olemassa olevalla järjestöllä on ainoastaan oikeus tulla kuulluksi ja ettei se voi riitauttaa tunnustamista tuomioistuimessa.
I Pääasian tosiseikat
2. Pääasian valittaja, Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, on tunnustettu 14.8.1997 shetlanninponien jalostusjärjestöksi Burgenlandin osavaltiossa 2.3.1995 annetun Burgenländisches Tierzuchtgesetzin (laki eläinten jalostuksesta; jäljempänä Tierzuchtgesetz) nojalla.
3. Österreichischer Shetlandponyzuchtverband haki vuonna 1997 kyseisen osavaltion viranomaisilta tunnustamista shetlanninponirodun jalostusjärjestöksi.
Hallintomenettelyssä kuultiin Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassenia, joka vastusti hyväksymistä siksi, että se vaarantaisi rodun säilymisen ja saattaisi vaarantaa sen toiminnan olemassa olevana järjestönä sekä sen parantamis- ja jalostusohjelman ja että se itse, toisin kuin uusi järjestö, noudattaa alkuperää koskevan kantakirjan periaatteita.
4. Burgenlandin osavaltion viranomaiset tunnustivat 30.4.2001 Österreichischer Shetlandponyzuchtverbandin Tierzuchtgesetzin 9 §:n mukaisesti shetlanninponirodun jalostusjärjestöksi kymmenen vuoden pituisen ohjelman mukaisesti. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen valitti päätöksestä Verwaltungsgerichtshofiin.
5. Pääasiassa vastaajina olevat viranomaiset katsovat, ettei Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassenilla ole oikeutta riitauttaa Verwaltungsgerichtshofissa Österreichischer Shetlandponyzuchtverbandin tunnustamista jalostusjärjestöksi, koska sillä ei ollut asianosaisasemaa hyväksymismenettelyssä; sillä ei siis ole oikeuksia, joihin se voisi vedota.
II Kansallinen lainsäädäntö
6. Tällaisten järjestöjen tunnustamisesta säädetään Tierzuchtgesetzin 9 §:ssä. Sen 1 momentin nojalla osavaltion hallitus tunnustaa järjestön vain, jos tietyt edellytykset täyttyvät.
7. Kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan tässä asiassa merkityksellisiä ovat 9 §:n 3 ja 5 momentti, jotka kuuluvat seuraavasti:
”3. Tunnustamismenettelyssä on kuultava kaikkia jalostusyhdistyksiä, joiden alueellinen tai asiallinen toiminta-ala kattaa kokonaan tai osaksi 2 momentin 5 a kohdassa luetellut alat.
– –
5. Jos tiettyä rotua varten on jo olemassa yksi tai useampi tunnustettu jalostusjärjestö, osavaltion hallituksen on kieltäydyttävä tunnustamasta uutta jalostusjärjestöä, jos tunnustaminen vaarantaa rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön jalostusohjelman.”
8. Verwaltungsgerichtshof tunnustaa, ettei se ole ennen joutunut soveltamaan Tierzuchtgesetzin 9 §:n 3 momenttia. Kyseisen tuomioistuimen toisia lakeja koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan säädös, jossa henkilölle annetaan ainoastaan oikeus tulla kuulluksi hallintomenettelyssä, ei kuitenkaan anna hänelle täyttä asianosaisasemaa, joten hänellä ei ole oikeutta vaatia, että viranomaiset tekevät tietynsisältöisen päätöksen, eikä hän voi riitauttaa päätöstä tuomioistuimessa.(3)
Pääasiassa Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassenin tekemä valitus olisi kansallisen oikeusjärjestyksen mukaan jätettävä tutkimatta ilman, että sen osalta selvitettäisiin, vaarantaako Österreichischer Shetlandponyzuchtverbandin tunnustaminen jalostusjärjestöksi rodun säilymisen tai valittajan jalostusohjelman.
9. Yhteisöjen tuomioistuin on pyrkinyt hahmottamaan ennakkoratkaisukysymyksiin sovellettavia oikeussääntöjä esittämällä useita kysymyksiä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn asianosaisille, Itävallan hallitukselle ja kirjalliseen menettelyyn osallistuneille osapuolille.
10. Ensiksi tiedusteltiin, vastaako Tierzuchtgesetzin 9 §:ssä käytetty ”jalostusjärjestön” käsite päätöksen 92/353/ETY 2 artiklassa tarkoitettua ”kantakirjoja pitävän tai perustavan järjestön tai yhdistyksen” käsitettä ja onko hevoseläinten jalostusjärjestön pidettävä kutakin rotua varten kantakirjaa tai sen osaa tai perustettava kantakirja tai sen osa, jotta viranomaiset tunnustaisivat sen.
Sekä pääasian valittaja että Itävallan hallitus ovat vastanneet myöntävästi kumpaankin kysymykseen.
11. Seuraavaksi kysyttiin, voiko silloin, kun samalla hevoseläinrodulla on jäsenvaltiossa useita virallisesti hyväksyttyjä tai tunnustettuja järjestöjä tai yhdistyksiä, kukin niistä pitää kyseisen rodun kantakirjaa tai perustaa kantakirjan itsenäisesti, jos ne vain noudattavat alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen vahvistamia periaatteita.
Valittajan mukaan Itävallan säädöksessä, jolla direktiivi 90/427/ETY on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ei ole direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan tunnustamista tai hyväksymistä hakevien jalostusjärjestöjen on noudatettava rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen määrittämiä sääntöjä.(4) Se ei myöskään sisällä päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa. Näin ollen valittajan mukaan järjestö, jonka tunnustamisen se haluaa riitauttaa, ei noudata kyseisen kantakirjan suuntaviivoja, vaan se rekisteröi eläimet toisenlaisin perustein.
Österreichischer Shetlandponyzuchtverband on myöntänyt, että kaikkien päätöksen 92/353/ETY 2 artiklassa tarkoitettujen järjestöjen ja yhdistysten on pidettävä kantakirjaa itsenäisesti kutakin rotua varten. Itävallan hallitus ja komissio ovat todenneet vielä, että näiden järjestöjen ja yhdistysten on noudatettava rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen normeja.
12. Lopuksi tiedusteltiin, kilpaileeko vähintään kaksi jalostusjärjestöä kasvattajien osallistumisesta parantamis-, jalostus- tai rodunsäilyttämisohjelmaansa silloin, kun niillä on sama asiallinen ja maantieteellinen toiminta-ala, ja saako näiden tunnustettujen järjestöjen toiminta tukea kansallisen tai yhteisön lainsäädännön mukaan.
Valittaja on vastannut myöntävästi kysymyksen alkuosaan ja ollut huolissaan ongelmasta, joka liittyy usean jalostusyhdistyksen tunnustamiseen shetlanninponien kaltaisen vähälukuisen rodun osalta; tämä pakottaa jakamaan jalostusorit ja -tammat ja nostaa sukulaisuusastetta. Valittaja on todennut tukien saamisesta, että Itävallassa on maataloutta koskevia yleisiä tukitoimia, jotka on tarkoitettu kaikille oikeushenkilöille.
Österreichischer Shetlandponyzuchtverband on väittänyt, että kilpailua esiintyy sellaisten jalostusjärjestöjen välillä, joiden toiminta-ala rajoittuu yhteen osavaltioon, ja että ne voivat saada jonkinlaista tukea.
Itävallan hallitus ja komissio ovat todenneet, että järjestöjen välillä voi olla kilpailua. Itävallan hallitus on kiistänyt tukien olemassaolon, mutta komissio on ilmoittanut, että maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(5) 15 kohdan mukaan komissio on hyväksynyt alalla, hevoseläinala mukaan luettuna, myönnettävät tuet, jotka on tarkoitettu edistämään yhteisön eläinkantojen perimän laadun säilyttämistä ja parantamista; näitä ovat enintään 100-prosenttinen tuki kantakirjojen hallinnollisiin perustamis- ja ylläpitokustannuksiin sekä enintään 40-prosenttinen tuki eläinten jalostuskeskuksiin tehdyistä investoinneista aiheutuneisiin ja innovatiivisten kotieläinten jalostustekniikoiden tai -käytäntöjen käyttöönotosta tilalla aiheutuneisiin tukikelpoisiin kustannuksiin.
III Ennakkoratkaisukysymykset
13. Ennen pääasian ratkaisemista Verwaltungsgerichtshof on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta vastaamaan seuraaviin kysymyksiin:
”1. Annetaanko – – päätöksen 92/353/ETY – – 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olemassa olevalle järjestölle tai yhdistykselle oikeus vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät tunnustamasta uutta jalostusjärjestöä tai -yhdistystä, jos tunnustaminen vaarantaa rodun säilymisen tai vaarantaa olemassa olevan järjestön tai yhdistyksen toiminnan taikka parantamis- tai jalostusohjelman?
2. Estääkö ensimmäisessä kysymyksessä mainitun komission päätöksen 2 artiklan 2 kohdan a alakohta sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, jonka mukaan
a) olemassa olevalla järjestöllä tai yhdistyksellä on uuden jalostusjärjestön tai -yhdistyksen tunnustamismenettelyssä toimivaltaisissa viranomaisissa ainoastaan oikeus tulla kuulluksi, mutta sillä ei ole oikeutta vaatia, että – – tunnustaminen evätään siksi, että se vaarantaa rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön taikka yhdistyksen toiminnan tai parantamis- ja jalostusohjelman ja
b) olemassa olevalle järjestölle tai yhdistykselle ei anneta oikeutta riitauttaa tuomioistuimessa (Verwaltungsgerichtshof) hallintoviranomaisten siitä huolimatta suorittamaa tunnustamista, että tunnustamiseen oli otettu kielteinen kanta?”
IV Yhteisön lainsäädäntö
14. Neuvosto antoi 26.6.1990 direktiivin 90/427/ETY(6) jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa vahvistaakseen niiden kaupan pitämistä koskevat säännökset, joilla varmistetaan jalostuksen tarkoituksenmukainen kehittäminen ja lisätään sen tuottavuutta.
Direktiivin perusteluissa todetaan, että kantakirjoihin merkitsemisessä olevat erot ovat yhteisön sisäisen kaupan esteenä ja että kaupan vapauttamiseksi vaaditaan edelleen yhdenmukaistamista erityisesti tältä osin.(7)
15. Direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että komissio määrittää 1 kohdassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti:
”a) kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen perusteet;
– – ”.
16. Komissio teki 11.6.1992 päätöksen 92/353/ETY erityisesti edellä mainitun direktiivin 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi. Päätöksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1 Kyseisen jäsenvaltion viranomaisten on virallisesti hyväksyttävä tai tunnustettava jokainen kantakirjoja pitävä tai perustava järjestö tai yhdistys, joka täyttää liitteessä määrätyt edellytykset.
2 Jäsenvaltiossa, jossa tietyllä rodulla on jo yksi tai useampi virallisesti hyväksytty tai tunnustettu järjestö tai yhdistys, voivat kyseisen jäsenvaltion viranomaiset kieltäytyä tunnustamasta uutta järjestöä tai yhdistystä:
a) jos se vaarantaa rodun säilymisen tai vaarantaa olemassa olevan järjestön tai yhdistyksen toiminnan taikka parantamis- tai jalostusohjelman, tai
b) jos kyseisen rodun hevoseläimet voidaan merkitä tai rekisteröidä sellaisen kantakirjan erityiseen sektioon, jota pitää järjestö tai yhdistys, joka noudattaa erityisesti kyseisen sektion osalta tämän rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen liitteessä olevan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistamia periaatteita.
3 Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle virallisista hyväksymisistä ja tunnustamisista sekä vastustetuista hylkäämisistä.
4 Jos jäsenvaltiossa kieltäydytään hyväksymästä tai tunnustamasta virallisesti jotakin järjestöä tai yhdistystä, hylkäämisen perusteet on ilmoitettava kirjallisesti yhdistykselle tai järjestölle.”
V Asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen tuomioistuimessa
17. Pääasian valittaja Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, Itävallan hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia tässä menettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisessa määräajassa.
Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassenin edustaja ja komission asiamies esittivät suullisia huomautuksia 4.12.2003 pidetyssä istunnossa.
VI Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
18. Itävaltalainen tuomioistuin haluaa ensiksi tietää, annetaanko päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävälle järjestölle silloin, kun uusi järjestö hakee virallista tunnustamista, oikeus vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset tekevät hylkäävän päätöksen, jos jokin kyseisessä säännöksessä tarkoitetuista edellytyksistä täyttyy.
A Esitetyt huomautukset
19. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi kysymykseen myöntävän vastauksen. Se väittää, että päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta ovat selviä, täsmällisiä ja ehdottomia, joten niillä on välitön oikeusvaikutus, johon yksityiset oikeussubjektit voivat vedota. Sen mielestä jäsenvaltioihin viittaavaa verbiä ”voivat” on tulkittava siten, että aina, kun tunnustamisen hylkäämiselle on peruste, olemassa olevalla yhdistyksellä on oikeus vaatia, että kansalliset viranomaiset kieltäytyvät hyväksymästä uutta järjestöä. Ei olisi järkevää, että jäsenvaltio käyttäisi harkintavaltaa, jota sillä ilmeisesti on tunnustamisen osalta, ellei olemassa oleville järjestöille olisi samalla annettu laissa suojattua oikeutta riitauttaa hyväksymistä.
20. Itävallan hallituksen mielestä päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan tarkoituksena on varmistaa, että kansalliset viranomaiset tutkivat itsenäisesti virallista tunnustamista koskevat jalostusjärjestöjen hakemukset soveltaa puolueettomia, etukäteen vahvistettuja perusteita; tarkoituksena ei siis ole suojata kilpai lijoiden etuja, kuten pääasian valittajat väittävät. Koska kyseinen yhteisön säännös on asianmukaisesti sisällytetty Itävallan lainsäädäntöön Tierzuchtgesetzillä ja tarkemmin sanottuna sen 9 §:n 5 momentilla, sen soveltaminen sellaisenaan ei tule kyseeseen. Joka tapauksessa päätöksen säännökset eivät ole ehdottomia eivätkä riittävän täsmällisiä, eivätkä yksityiset voi näin ollen vedota niihin tuomioistuimessa.
21. Komissio puolestaan väittää, että päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjen edellytysten täyttyessä jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset vapautuvat jokaisen uuden järjestön tai yhdistyksen tunnustamista koskevasta velvoitteesta, joka niille asetetaan saman säännöksen 1 kohdassa. Siinä siis annetaan niille harkintavalta kieltäytyä tunnustamisesta muttei aseteta niille tällaista velvollisuutta, joten sillä ei luoda olemassa oleville järjestöille oikeutta vaatia tämänsisältöisen päätöksen tekemistä.
Komissio totesi suullisessa käsittelyssä, että direktiivillä 90/427/ETY ja päätöksellä 92/353/ETY pyrittiin edistämään sellaisten kansallisten viranomaisten tunnustamien yhdistysten ja järjestöjen perustamista, jotka pitävät hevoseläinrotujen kantakirjaa noudattaen alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen vahvistamia periaatteita, jotta voidaan poistaa kantakirjoihin merkitsemisessä olevat erot.
B Kysymyksen tarkastelu
22. Olen Itävallan hallituksen ja komission kanssa samaa mieltä siitä, että tähän ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi.
23. Jalostusjärjestöillä ja -yhdistyksillä on erittäin tärkeä tehtävä direktiivin 90/427/ETY pyrkimyksissä, sillä sen perustelujen mukaan tyydyttävät tulokset riippuvat hevosten jalostuksessa paljon siitä, että käytetään virallisten laitosten tai virallisesti tunnustettujen järjestöjen tai yhdistysten pitämiin kantakirjoihin rekisteröityjä hevoseläimiä. Siksi neuvosto antoi komission tehtäväksi määrittää tällaisten järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen perusteet; hyväksymisen perusedellytyksenä on, että ne noudattavat rodun kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen määrittelemiä periaatteita.
24. Komissio menetteli näin tekemällä päätöksen 92/353/ETY, jonka 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on nyt tulkittava Verwaltungsgerichtshofin pyynnöstä.
25. Päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisesti, että kunkin jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät tai tunnustavat virallisesti jokaisen kantakirjoja pitävän tai perustavan järjestön tai yhdistyksen, jonka kotipaikka on jäsenvaltion alueella, joka esittää tätä koskevan hakemuksen ja joka täyttää liitteessä määrätyt edellytykset.
26. Päätöksen 2 artiklan 2 kohdan a alakohta sisältää kuitenkin poikkeuksen yleiseen vaatimukseen, sillä jäsenvaltiot voivat sen nojalla poiketa tästä velvoitteesta yleisen edun turvaamista koskevan velvollisuutensa noudattamiseksi. Tuon säännöksen mukaan uutta järjestöä voidaan kieltäytyä tunnustamasta silloin, kun rodulla on jäsenvaltion alueella yksi tai useampi virallisesti hyväksytty järjestö tai yhdistys, kahdessa tapauksessa: jos se vaarantaa rodun säilymisen ja jos se voi vaarantaa olemassa olevan yhdistyksen toiminnan taikka parantamis- tai jalostusohjelman.
Kuten olen huomauttanut kansallisia oikeussääntöjä käsittelevässä kohdassa, Itävallan lainsäätäjä on halunnut rajoittaa viranomaistensa liikkumavaraa siltä osin, että Tierzuchtgesetzin 9 §:n 5 momentin mukaan uutta järjestöä ei saa tunnustaa, jos jompikumpi edellä mainituista edellytyksistä täyttyy.
27. Kaikille jäsenvaltioille osoitetun päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan sanamuodosta voidaan johtaa yksityisille tiettyjä oikeuksia. Huomautan kuitenkin, että päätöksen soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan uudet kantakirjoja pitävät tai perustavat yhdistykset, joilla on vaatimusten täyttyessä oikeus viralliseen tunnustamiseen; jos tunnustamisesta kieltäydytään, ne voivat siis vaatia kirjallista ilmoitusta, jossa täsmennetään hylkäämisen perusteet.
28. On vielä selvittämättä, annetaanko päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa oikeuksia jo olemassa oleville yhdistyksille, kuten Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen väittää.
29. Siltä osin, vaarantaako uusi yhdistys rodun säilymisen, tällaisen mahdollisuuden tutkimisesta vastaavat kansalliset viranomaiset pystyvät parhaiten arvioimaan asiaan liittyvien julkisten ja yksityisten etujen perusteella, täyttyykö edellytys kussakin yksittäisessä tapauksessa.
30. Kun arvioidaan vaikutusta olemassa olevan yhdistyksen toimintaan taikka parantamis- tai jalostusohjelmaan, säännöksessä annetaan mielestäni ymmärtää, että kansallisten viranomaisten on kuultava olemassa olevia järjestöjä, ennen kuin ne päättävät lopullisesti hyväksymistä koskevista uusista hakemuksista.(8)
31. Tämä menettely ei kuitenkaan merkitse, että olemassa olevan järjestön kielteinen kanta tunnustamiseen sitoisi toimivaltaisia viranomaisia siten, että hakemus olisi tuolloin hylättävä.
Yhtäältä tällainen tulkinta ei ole mahdollinen säännöksen sanamuodon eikä sillä tavoitellun päämäärän perusteella.
Toisaalta jos tämä tulos myönnettäisiin, samalla yksityisille järjestöille annettaisiin liikaa valtaa pelkästään siksi, että ne on tunnustettu ensin. On erityisesti otettava huomioon, että yhteisön säännös on muotoiltu siten, että jäsenvaltiot voivat sen perusteella – mutta niiden ei tarvitse – kieltäytyä hyväksymästä uutta järjestöä, jos jompikumpi säädetyistä edellytyksistä täyttyy, vaikka se täyttäisikin vaatimukset. Sitä paitsi olemassa olevat järjestöt ovat jatkuvan valvonnan alaisia, sillä niiden virallinen tunnustaminen peruutetaan, jos ne eivät enää jatkuvasti täytä niille hyväksymisajankohtana asetettuja edellytyksiä.
32. Edellä esitetyistä syistä katson, ettei päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa anneta rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävälle järjestölle silloin, kun uusi järjestö hakee virallista tunnustamista, oikeutta vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset tekevät hylkäävän päätöksen.
VII Toinen ennakkoratkaisukysymys
33. Itävaltalainen tuomioistuin kysyy myös, estääkö päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohta sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, jossa uuden jalostusyhdistyksen virallisessa hyväksymismenettelyssä yhtäältä annetaan olemassa oleville yhdistyksille ainoastaan oikeus tulla kuulluksi muttei oikeutta vaatia tunnustamisen hylkäämistä ja jossa toisaalta ei anneta niille oikeutta riitauttaa tunnustamista, vaikka ne olisivat esittäneet kielteisen kannan kuulemismenettelyssä.
A Esitetyt huomautukset
34. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen katsoo, että yhteisön säännös on ensisijainen Tierzuchtgesetzin 9 §:n 3 momenttiin verrattuna. Siitä ajankohdasta lähtien, jolloin uusi järjestö voidaan hyväksyä, ellei se vaaranna jo olemassa olevan järjestön toimintaa, on myönnettävä, että viimeksi mainitun järjestön tehtävään menettelyssä liittyy julkisoikeuteen perustuva subjektiivinen oikeus vaatia päätöksen tutkimista, eikä pelkkään mahdollisuuteen tulla kuulluksi sisälly tällaista valtuutta. Yhteisön säännöksessä annetun aineellisoikeudellisen aseman takaamiseksi on siis välttämätöntä, että jo olemassa olevalla järjestöllä on uuden järjestön tunnustamismenettelyssä kaikki asianosaisasemaan kuuluvat erioikeudet. Muuten jäsenvaltiot voisivat asianosaiskelpoisuudesta päättäessään mitätöidä yhteisön oikeusjärjestyksellä luodun oikeuden.
35. Itävallan hallituksen mielestä yhteisön oikeusjärjestyksessä yksityisille annettujen oikeuksien soveltaminen toteutuu kansallisen prosessioikeuden kautta. Päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten asiana on arvioida, täyttyvätkö vahvistetut perusteet, mutta siinä ei anneta kilpailijoille oikeutta vastustaa uuden yhdistyksen tunnustamista. Sisällyttäessään tämän säännöksen kansalliseen oikeuteen Itävallan lainsäätäjä on paitsi taannut tunnollisesti yhteisön säännöksen noudattamisen myös ottanut huomioon kolmansien osapuolten edut ja antanut näille oikeuden tulla kuulluksi; tätä oikeutta ei mainita päätöksen 92/353/ETY 2 artiklassa.
36. Komissio katsoo, että kolmansille osapuolille päätöksessä 92/353/ETY annettuja oikeuksia kunnioitetaan silloin, kun olemassa olevalla järjestöllä on ainoastaan oikeus tulla kuulluksi uuden yhdistyksen tunnustamismenettelyssä. Se toteaa vielä, että neuvoston sille direktiivissä 90/427/ETY antama toimivalta rajoittuu yhteisön sisäiseen kauppaan ja ettei se ulotu olemassa olevien yhdistysten mahdollisuuksiin osallistua hallintomenettelyyn tai puolustaa etujaan oikeusteitse.
B Kysymyksen tarkastelu
37. Huomautan, ettei päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodosta voida päätellä, että olemassa olevilla järjestöillä olisi itävaltalaisen tuomioistuimen tarkoittamat oikeudet. Tuossa säännöksessä pelkästään luetellaan tilanteet, joissa jäsenvaltioilla on oikeus kieltäytyä tunnustamasta virallisesti uutta yhdistystä; kunkin maan toimivaltaiset viranomaiset siis arvioivat, toteutuuko jompikumpi säädetyistä oletuksista.
38. Näitä oikeuksia ei päätöksellä tavoitellun päämäärän perusteella myöskään tarvitse antaa. Päätöksessä 92/353/ETY säädetään rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien yhdistysten hyväksymisen perusteista; juuri nämä järjestöt, toisin sanoen tunnustamista hakevat järjestöt, voivat siis esittää päätöksen sisältöä koskevia vaatimuksia.
39. Jo olemassa olevat yhdistykset ja järjestöt eivät kuitenkaan esiinny säännöksessä oikeuksien haltijoina, vaan ne mainitaan ainoastaan epäsuorasti, kun toimivaltaisia viranomaisia kehotetaan uuden yhdistyksen tai järjestön hyväksymisen yhteydessä arvioimaan, voiko se vaarantaa jo perustetun yhdistyksen tai järjestön toiminnan taikka parantamis- tai jalostusohjelman.
Arvioinnin yhteydessä hyvän hallinnon osoituksena pidetään sitä, että viranomaiset kuulevat olemassa olevia järjestöjä, ennen kuin ne päättävät tunnustamisesta, ja Itävallan lainsäädännön mukaan näin ilmeisesti menetellään. Tämä ei merkitse, että jäsenvaltioiden olisi päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla annettava niiden riitauttaa niiden toiveiden tai etujen vastainen kilpailevan järjestön hyväksyminen.
40. Edellä esitetyistä syistä katson, että päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohta ei estä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista, jossa uuden jalostusyhdistyksen virallisessa hyväksymismenettelyssä annetaan olemassa oleville järjestöille ainoastaan oikeus tulla kuulluksi ja kielletään niiltä kaikenlaiset oikeustoimet hyväksymisen riitauttamiseksi, vaikka ne olisivat esittäneet kielteisen kannan kuulemismenettelyssä.
VIII Ratkaisuehdotus
41. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Verwaltungsgerichtshofille seuraavasti:Rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen perusteista 11 päivänä kesäkuuta 1992 tehdyn komission päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ei anneta olemassa olevalle jalostusjärjestölle silloin, kun uusi järjestö hakee virallista tunnustamista, oikeutta vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset tekevät hylkäävän päätöksen. Päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohta ei estä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista, jossa uuden jalostusyhdistyksen virallisessa hyväksymismenettelyssä annetaan olemassa oleville järjestöille ainoastaan oikeus tulla kuulluksi ja kielletään niiltä kaikenlaiset oikeustoimet hyväksymisen riitauttamiseksi, vaikka ne olisivat esittäneet kielteisen kannan kuulemismenettelyssä.
(1) .
(2)
–	EYVL L 192, s. 63.
(3)
–	Komissio puolestaan toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, että Itävallan hallinto-oikeudessa menettelyssä on kahdenlaisia asianosaisia. Toisilla asianosaisilla on asiassa oikeus tai oikeudellinen etu, kun taas toiset asianosaiset ovat niitä, jotka pyytävät viranomaisilta toimia tai joihin hallintotoimi vaikuttaa. Ensiksi mainituilla asianosaisilla on mahdollisuus riitauttaa viranomaispäätös, viimeksi mainituilla asianosaisilla ei.
(4)
– Esittelevän tuomarin pyynnöstä valittajan asianajaja ilmoitti yhteisöjen tuomioistuimelle istunnossa, että shetlanninponirodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävä järjestö sijaitsee Skotlannissa.
(5)
– EYVL C 28, 1.2.2000, s. 2.
(6)
–	EYVL L 224, s. 55.
(7)
– Viides perustelukappale.
(8)
–	Näin on käsittääkseni myös silloin, kun pyritään soveltamaan päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, josta itävaltalainen tuomioistuin ei ole pyytänyt tulkintaa, eli silloin, kun hevoseläimet voidaan merkitä sellaisen kantakirjan erityiseen sektioon, jota pitää toinen yhdistys, joka noudattaa alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän yhdistyksen vahvistamia periaatteita; tällä säännöksellä halutaan estää samaa tarkoitusta varten perustettujen yhdistysten määrän perusteeton kasvu.