62023TJ0556_RES
Asia T-556/23
Swissgrid AG
vastaan
Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 8.10.2025
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Sähköjärjestelmän tasehallintaa koskevat suuntaviivat – Asetuksen (EU) 2017/2195 1 artikla – Epätasapainon netotusprosessin eurooppalainen kauppapaikka – Se, ettei Sveitsin siirtoverkonhaltija ole mukana – ACERin päätös kauppapaikan täytäntöönpanopuitteiden muuttamisesta – Valitus ACERin valituslautakunnalle – Muutoksenhakua koskevat erityiset edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt – Asetuksen (EU) 2019/942 28 artikla – Tutkimatta jättäminen valituslautakunnassa asiavaltuuden puuttumisen vuoksi – Toimi koskee kantajaa suoraan ja erikseen
Energia – Sähköjärjestelmän tasehallinta – Asetus 2017/2195 – Epätasapainon netotusprosessin eurooppalainen kauppapaikka – Soveltamisala – Sveitsiläiset siirtoverkonhaltijat eivät voi osallistua – Poikkeukset
(Komission asetuksen N:o 2017/2195 1 artiklan 2 kohta sekä 2, 6 ja 7 artikla)
(ks. 24–39 kohta)
Euroopan unionin virastot – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER) – Muutoksenhakumenettely – ACERin valituslautakuntaan tehty valitus – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – ACERin päätös epätasapainon netotusprosessin eurooppalaisen kauppapaikan perustamista koskevien täytäntöönpanopuitteiden muuttamisesta – Muutos, jolla Sveitsin siirtoverkonhaltijoilta evätään oikeus osallistua kyseiseen kauppapaikkaan ennen mainitun päätöksen tekemistä tehtyjen sopimusten nojalla – Päätös, jolla on vaikutuksia kyseisten siirtoverkonhaltijoiden oikeusasemaan – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2019/942 28 artikla)
(ks. 55–73 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin kumoaa tuomiollaan Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) valituslautakunnan päätöksen, jolla jätettiin tutkimatta sveitsiläisen sähkön siirtoverkon haltijan valitus ACERin päätöksestä, jolla siltä evättiin oikeus osallistua epätasapainon netotusprosessia koskevaan eurooppalaiseen kauppapaikkaan (jäljempänä IN-kauppapaikka) asetuksen 2017/2195 (
1
) nojalla. Unionin yleinen tuomioistuin lausui kyseisen asetuksen soveltamisalasta sekä tällaisen siirtoverkonhaltijan asiavaltuudesta sellaisen ACERin päätöksen, jota ei ole osoitettu sille, osalta.
Kantaja Swissgrid AG, joka on ainoa siirtoverkonhaltija Sveitsissä, oli vuodesta 2012 lähtien osallistunut International Grid Control Cooperationiin (IGCC), joka on siirtoverkonhaltijoiden välinen yhteistyörakenne, jonka tarkoituksena on optimoida taajuuden palautusreservien automatisoitu hallinnointi epätasapainon kompensointiprosessin avulla.
Euroopan komissio antoi 2.8.2017 asetuksen 2017/2195, jonka 22 artiklassa säädetään epätasapainon netotusprosessia koskevan eurooppalaisen kauppapaikan perustamisesta.
ACER teki kyseisen säännöksen nojalla IN-kauppapaikan perustamista koskevan päätöksen 13/2020, jonka liitteenä oli kyseisen kauppapaikan täytäntöönpanopuitteita koskevat säännöt (jäljempänä täytäntöönpanopuitteet).
ACER teki 30.9.2022 päätöksen 16/2022 täytäntöönpanopuitteiden muuttamisesta niissä määriteltyjä tehtäviä hoitavien toimijoiden nimeämisen osalta. Tässä yhteydessä ”jäsenenä olevan siirtoverkonhaltijan”, jolla aiemmin tarkoitettiin ”mitä tahansa siirtoverkonhaltijaa, joka on liittynyt IN-kauppapaikkaan, mukaan lukien useista eri jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden siirtoverkonhaltijoista koostuvien [taajuudensäätö]alueiden siirtoverkonhaltijat”, määritelmää muutettiin siten, että se kattaa vastedes ”kaikki siirtoverkonhaltijat, joihin sovelletaan asetusta [2017/2195] ja jotka ovat liittyneet IN-kauppapaikkaan, mukaan lukien useammasta siirtoverkonhaltijasta koostuvien [taajuudensäätö]alueiden siirtoverkonhaltijat”.
Kantaja katsoi, että kyseinen muutos johtaa sen sulkemiseen IN-kauppapaikan ulkopuolelle, ja saattoi kyseisen päätöksen ACERin valituslautakuntaan, joka hylkäsi valituksen asetuksen 2019/942 (
2
) 28 artiklan 1 kohdan nojalla. Valituslautakunnan mukaan IN-kauppapaikkaan voivat osallistua unionin siirtoverkonhaltijat, joten kyseisen kauppapaikan täytäntöönpanopuitteiden muuttaminen ei vaikuta kantajan oikeusasemaan sveitsiläisenä siirtoverkonhaltijana.
Tässä tilanteessa kantaja nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen valituslautakunnan päätöksen kumoamiseksi.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee aluksi valituslautakunnan päätelmää, jonka mukaan asetuksessa 2017/2195 rajoitetaan lähtökohtaisesti siinä säänneltyihin kauppapaikkoihin osallistuminen ainoastaan unionin siirtoverkonhaltijoihin ja suljetaan näin ollen sveitsiläiset siirtoverkonhaltijat IN-kauppapaikan ulkopuolelle.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa asetuksen 2017/2195 sanamuodon ja asiayhteyden mukaisen tulkinnan perusteella, että vaikka kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa ei viitata nimenomaisesti ainoastaan unionin siirtoverkonhaltijoihin sen soveltamisalan määrittämiseksi, komissiolle saman artiklan 6 ja 7 kohdassa annettua mahdollisuutta hyväksyä ainoastaan sveitsiläisten siirtoverkonhaltijoiden osallistuminen tiettyihin kauppapaikkoihin – ja tämäkin vain tietyin edellytyksin – on tulkittava poikkeuksena, joka on osoitus sellaisen periaatteellisen säännön puuttumisesta, joka mahdollistaisi unionin ulkopuolisten siirtoverkonhaltijoiden osallistumisen asetuksessa 2017/2195 tarkoitettuihin kauppapaikkoihin, mukaan lukien IN-kauppapaikka.
Tätä päätelmää tukee asetuksen 2017/2195 teleologinen tulkinta, koska kyseisellä asetuksella pyritään luomaan täysin toimivat ja yhteiset, oikeudenmukaisiin sääntöihin perustuvat energian sisämarkkinat. Kun nyt käsiteltävässä asiassa otetaan huomioon se, että Sveitsin valaliitto ei ole liittynyt unionin sisämarkkinoihin ja että sveitsiläisiin siirtoverkonhaltijoihin ei näin ollen sovelleta samoja sääntöjä kuin unionin jäsenvaltioiden siirtoverkonhaltijoihin, niiden sulkeminen asetuksessa 2017/2195 tarkoitettujen kauppapaikkojen ulkopuolelle – sillä muistutuksella, että vaihtoehtoinen kahdenvälinen järjestely on edelleen mahdollinen – on täysin perusteltua kyseisellä asetuksella tavoiteltuun päämäärään nähden.
Tästä seuraa, ettei valituslautakunta ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, että sveitsiläisten siirtoverkonhaltijoiden osallistuminen oli asetuksen 2017/2195 1 artiklan 6 ja 7 kohdassa tarkoitettuja tilanteita lukuun ottamatta poissuljettua.
Sitä vastoin valituslautakunta sovelsi virheellisesti asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa, kun se katsoi, ettei päätöksellä 16/2022 muutettu selvästi kantajan oikeusasemaa, ja jätti näin ollen valituksen tutkimatta.
Kyseisen säännöksen mukaan luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat hakea muutosta ACER:n päätökseen, joka on osoitettu näille tai joka koskee näitä suoraan ja erikseen. Unionin yleinen tuomioistuin tulkitsee kyseistä säännöstä SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa, josta se on saanut vaikutteita, koskevan oikeuskäytännön valossa ja muistuttaa, että muu luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö kuin se, jolle toimi on osoitettu, voi väittää, että toimi koskee sitä erikseen ainoastaan silloin, kun toimi vaikuttaa niiden oikeudelliseen asemaan niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle toimi on osoitettu.
Näiden selvennysten valossa unionin yleinen tuomioistuin täsmentää aluksi, että valituslautakunnan päätöksen perustelulla, jonka mukaan kantajan oikeusasemaa säänneltiin suoraan asetuksella 2017/2195 eikä päätöksillä 13/2020 ja 16/2022, ei voida perustella päätelmää, jonka mukaan valituslautakunnalle tehty valitus on jätettävä tutkimatta. Koska päätös 16/2022 perustui asetuksen 2017/2195 22 artiklan 1 kohtaan, kantajalla oli nimittäin oikeus riitauttaa sen laillisuus kyseisen asetuksen ulottuvuudesta riippumatta. Näin ollen se, ettei asetuksessa 2017/2195 säädetä kantajan mahdollisuudesta osallistua IN-kauppapaikkaan, oli merkityksellinen seikka kanteen aineellisen tutkimisen kannalta mutta ei sen tutkittavaksi ottamisen arvioinnin kannalta.
Siitä, koskeeko päätös 16/2022 kantajaa suoraan ja erikseen, unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin, että kantaja oli muiden siirtoverkonhaltijoiden kanssa tehdyn tasehallinnan kauppapaikkoja koskevan (pää-) sopimuksen osapuoli mutta myös maaliskuusta 2012 lähtien IGCC:tä koskevan yhteistyösopimuksen ”osallistuva osapuoli”, että IGCC on IN-kauppapaikkaa kohti kehittyvä täytäntöönpanohanke ja että IN-kauppapaikan täytäntöönpanopuitteiden hyväksyminen ei vienyt merkitystä sopimuksilta, joiden osapuolena kantaja oli, koska niissä määrättiin edelleen mainitun kauppapaikan toiminnasta täytäntöönpanopuitteiden mukaisena jatkumona.
Toiseksi päätöksen 13/2020 liitteenä olevista täytäntöönpanopuitteista ei ilmennyt selvästi, ettei kantaja voinut jatkaa osallistumistaan IN-kauppapaikkaan sopimusperusteisten oikeuksiensa nojalla. Täytäntöönpanopuitteissa määriteltiin ”jäsenenä oleva siirtoverkonhaltija” sen perusteella, että se on liittynyt IN-kauppapaikkaan, ja määritelmään sisällytettiin nimenomaisesti ”useammasta siirtoverkonhaltijasta koostuvien [taajuudensäätö]alueiden siirtoverkonhaltijat”.
Vaikka täytäntöönpanopuitteiden merkityksellisiä säännöksiä tulkitaan asetuksen 2017/2195 valossa, kaikkia epäilyjä kantajan mahdollisuudesta jatkaa osallistumistaan IN-kauppapaikkaan sopimusperusteisten oikeuksien nojalla ei voida poistaa. Yhtäältä unionin tuomioistuimet eivät nimittäin tuolloin vielä olleet tulkinneet asetuksen 2017/2195 1 artiklaa. Toisaalta tapa, jolla kyseinen asetus on laadittu, saattaa antaa kantajan ymmärtää, että sillä oli edelleen mahdollisuus osallistua IN-kauppapaikkaan, muun muassa siksi, ettei kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa määritetä mainitun asetuksen soveltamisalaa viittaamalla pelkästään unionin siirtoverkonhaltijoihin.
Näiden täsmennysten valossa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER esitti vasta päätöksen 16/2022, jolla muutettiin täytäntöönpanopuitteissa olevaa ”jäsenenä olevan siirtoverkonhaltijan” määritelmää koskemaan pelkästään niitä siirtoverkonhaltijoita, joihin sovelletaan asetusta 2017/2195, antamisen yhteydessä virallisen kannanoton, jossa nimenomaisesti suljettiin pois kantajan mahdollisuus osallistua IN-kauppapaikkaan.
Päätöksellä 16/2022 tehdyn muutoksen seurauksena kantaja ei siis enää voinut osallistua IN-kauppapaikkaan niiden sopimusten nojalla, joiden osapuolena se oli, joten kyseisen päätöksen on katsottava estävän kantajaa käyttämästä sopimusperusteisia oikeuksiaan ja että sillä on näin ollen välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan. Samoin on katsottava, että päätös 16/2022 vaikuttaa kantajaan sille tunnusomaisten erityispiirteiden ja sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista.
Koska IGCC on itse täytäntöönpanopuitteiden mukaan IN-kauppapaikkaa kohti kehittyvä hanke, kantaja oli kyseiseen kauppapaikkaan vuodesta 2012 lähtien osallistuneena toimijana erilaisessa tilanteessa kuin muut kolmansien maiden siirtoverkonhaltijat, jotka eivät olleet osallistuneet siihen. Lisäksi kantaja oli ainoana sveitsiläisenä siirtoverkonhaltijana erilaisessa tilanteessa kuin muiden kolmansien maiden siirtoverkonhaltijat, koska Sveitsin maantieteellisenä erityispiirteenä on se, että se on de facto unionin jäsenmaiden ympäröimä.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin kumoaa valituslautakunnan päätöksen.
(
1
)	Sähköjärjestelmän tasehallintaa koskevista suuntaviivoista 23.11.2017 annettu komission asetus (EU) 2017/2195 (EUVL 2017, L 312, s. 6).
(
2
)	Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/942 (EUVL 2019, L 158, s. 22).