62010CC0338
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
6 päivänä lokakuuta 2011 (
1
)
Asia C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
vastaan
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(Finanzgericht Hamburgin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
”Asetus, jolla otetaan käyttöön tiettyjen Kiinasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden tuontia koskeva polkumyyntitulli — Pätevyys — Normaaliarvon määrittäminen — Viejämaa, joka ei ole markkinatalousmaa — Komission velvollisuus toimia huolellisesti normaaliarvon määrittämiseksi sen hinnan perusteella, jota samankaltaisesta tuotteesta käytetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa”
1.
Finanzgericht Hamburg (Saksa) pyytää unionin tuomioistuinta lausumaan kahden sellaisen asetuksen (
2
) pätevyydestä, joiden perusteella saksalaiselle mandariinisäilykkeitä ja muita samankaltaisia sitrushedelmäsäilykkeitä Kiinasta Euroopan yhteisöön tuovalle yhtiölle määrättiin väliaikaisia ja sittemmin lopullisia polkumyyntitulleja.
2.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää epäilyjä näiden asetusten pätevyydestä sillä perusteella, että yhteisön toimielimet ovat määrittäneet kyseisen tuotteen normaaliarvon yhteisössä samankaltaisesta tuotteesta maksettujen hintojen perusteella noudattamatta neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (
3
) vaatimuksia.
3.
Perusasetuksen mukaan sellaisesta maasta, joka ei ole markkinatalousmaa, tuodun tuotteen normaaliarvo voidaan siis määrittää yhteisössä käytettyjen hintojen perusteella ainoastaan, jollei ole mahdollista tukeutua samankaltaisen tuotteen arvoon sellaisen kolmannen maan markkinoilla, joka on markkinatalousmaa, tai tällaisesta kolmannesta maasta johonkin toiseen valtioon tapahtuvassa viennissä.
4.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta siten tutkimaan, ovatko yhteisön toimielimet noudattaneet vaadittua huolellisuutta, ennen kuin ne tukeutuivat yhteisössä käytettäviin hintoihin ja käyttivät siten tällaista toissijaista laskentatapaa.
5.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että sillä on tältä osin epäilyjä, koska toimielimet ovat käyttäneet mainittua laskentatapaa todettuaan ensin ainoastaan, että ne kaksi thaimaalaista yritystä, joilta ne tutkimuksen aikana pyysivät tietoja, eivät vastanneet niille lähetettyihin kyselylomakkeisiin, suorittamatta muita tarkastuksia Thaimaassa tai etsimättä jotakin muuta vastaavaa kolmatta maata, vaikka yksi osapuolista oli kyseisen tutkimuksen kuluessa ilmoittanut, että samankaltaista tuotetta valmistetaan Japanissa.
6.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimella on siis tilaisuus täsmentää, mitkä ovat Euroopan komission velvollisuudet silloin, kun tämän on määritettävä normaaliarvo tuotteelle, joka on tuotu kolmannesta maasta, joka Kiinan kansantasavallan tavoin ei ole markkinatalousmaa.
7.
Totean tässä ratkaisuehdotuksessa ensin, että nyt käsiteltävä säädöksen pätevyyden arviointia koskeva ennakkoratkaisupyyntö voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan siltä osin kuin se koskee lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annettua asetusta N:o 1355/2008.
8.
Seuraavaksi totean, että vaikka komission on kyseisessä asetuksessa säädetyssä polkumyyntitutkimusta koskevassa menettelyssä noudatettava määräaikoja ja vaikka osapuolia kehotetaan esittämään huomautuksensa erityisesti perustasta, jota kyseinen toimielin aikoo käyttää normaaliarvon laskennassa, komission on perusasetuksen mukaisesti toimittava huolellisesti etsiessään sellaista kolmatta maata, joka on markkinatalousmaa ja joka voidaan ottaa huomioon kyseisen normaaliarvon laskennassa.
9.
Esitän, että silloin kun Eurostatin tiedot, jotka ovat käytettävissä asianomaisen tutkimuksen aloittamishetkellä, osoittavat, että yhteisöön tuodaan samaan tullitariffiluokitukseen kuuluvia tuotteita kuin valituksen kohteena oleva tuote ja että näitä tuotteita tuodaan yhdestä tai useammasta sellaisesta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa, eikä tämä tuonti ole määrältään selvästi merkityksetöntä, komission on tutkittava viran puolesta, voidaanko kyseisen tuotteen normaaliarvo määrittää jossain mainitunlaisessa maassa käytettyjen hintojen tai jostain mainitunlaisesta maasta tapahtuvassa tuonnissa käytettyjen hintojen perusteella. Esitän, ettei komissio voi pätevästi määrittää kyseistä normaaliarvoa yhteisössä samankaltaisesta tuotteesta maksettavien hintojen perusteella pyrkimättä tukeutumaan soveltuvassa kolmannessa maassa tai sieltä tapahtuvassa tuonnissa maksettaviin hintoihin ja esittämättä perusteita sille, miksei se ole voinut niihin tukeutua.
10.
Totean päätelmänä, että asetus N:o 1355/2008 on lainvastainen, koska siitä ei käy ilmi, että yhteisön toimielimet olisivat ryhtyneet vakavasti otettaviin ja riittäviin ponnisteluihin määrittääkseen mandariinisäilykkeiden ja muiden samankaltaisten sitrushedelmäsäilykkeiden normaaliarvon niiden hintojen perusteella, joita käytetään jossakin niistä kolmansista maista, jotka ovat markkinatalousmaita ja jotka mainitaan Eurostatin tilastoissa maina, joista vuoden 2006 tai 2007 aikana tuotiin yhteisöön samaan tullitariffiluokitukseen kuuluvia tuotteita kuin kyseinen tuote, tai niiden hintojen perusteella, joita käytetään tällaisesta maasta tapahtuvassa tuonnissa, jos tämä tuonti yhteisöön ei ole määrältään selvästi merkityksetöntä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Perusasetus
11.
Asetukset N:o 642/2008 ja N:o 1355/2008 on annettu perusasetuksen perusteella. Käsiteltävässä asiassa nähdäkseni merkitykselliset perusasetuksen säännökset koskevat yhtäältä normaaliarvon määrittämistä ja toisaalta menettelyn kulkua.
12.
Perusasetuksen johdanto-osan toisesta, kolmannesta ja viidennestä perustelukappaleesta käy ilmi, että kyseisellä asetuksella on tarkoitus panna täytäntöön mahdollisimman hyvin tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) VI artiklasta ja kyseisen artiklan täytäntöönpanoa koskevasta sopimuksesta johtuvat velvoitteet.
1. Normaaliarvon määrittäminen
13.
Perusasetuksessa Euroopan unionin neuvosto ja komissio valtuutetaan kantamaan tullimaksua polkumyynnillä tapahtuneella tuonnilla yhteisöön tuodusta tuotteesta silloin, kun kyseisestä polkumyynnistä aiheutuu haittaa yhteisön tuotannonalalle. Tuotetta tuodaan polkumyynnillä silloin, kun sitä pidetään yhteisössä kaupan normaaliarvoa alhaisempaan hintaan.
14.
Perusasetuksessa säädetään kyseistä normaaliarvoa koskevista yksityiskohtaisista laskentasäännöistä sen mukaan, onko kolmas maa, josta kyseinen tuote tuodaan, markkinatalousmaa vai ei.
15.
Silloin kun kyseinen maa on markkinatalousmaa, normaaliarvo perustuu lähtökohtaisesti riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä tästä tuotteesta tai samankaltaisesta tuotteesta tässä maassa maksamiin tai maksettavaksi tuleviin hintoihin. Perusasetuksessa säädetään lisäksi muista laskentatavoista siinä tapauksessa, ettei ensiksi mainittu menetelmä tule sovellettavaksi, kuten on esimerkiksi silloin, kun asianomaisessa maassa ei myydä kyseistä tuotetta tai samankaltaisia tuotteita tai niiden myynti on määrältään niin vähäistä, ettei sen perusteella voi tehdä pätevää vertailua, taikka silloin, kun liiketoimet tapahtuvat keskenään etuyhteydessä olevien osapuolten välillä.
16.
Silloin, kun viejämaa ei ole markkinatalousmaa, sovellettavaksi tulevat menetelmät, joita tarkoitetaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa, jossa säädetään seuraavaa:
”Muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös yhteisöön, vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu kohtuullisella voittomarginaalilla.
Soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottaen huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Myös määräajat otetaan huomioon ja tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa.
Tutkimuksen osapuolille ilmoitetaan viipymättä tutkimuksen alkamisen jälkeen suunnitellusta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa, ja niillä on kymmenen päivää aikaa esittää huomautuksia.”
17.
Perusasetuksen 18 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jos – siinä tapauksessa, että osapuoli, jota asia koskee, ei tee yhteistyötä – päätelmät, mukaan lukien normaaliarvoa koskevat päätelmät, perustuvat käytettävissä oleviin tietoihin, mukaan luettuna kantelussa toimitetut tiedot, tiedot on tarkistettava, jos se on mahdollista ja ottaen huomioon tutkimuksen määräaika, muista käytettävissä olevista riippumattomista lähteistä, kuten julkaistuista hintaluetteloista, virallisista tuontitilastoista ja tulliluetteloista.
18.
Perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaan ”samankaltaisella tuotteella” tarkoitetaan identtistä tuotetta, toisin sanoen kaikilta osin samanlaista kuin tutkimuksen kohteena oleva tuote tai, sellaisen tuotteen puuttuessa, muuta tuotetta, joka, vaikka se ei ole kaikissa suhteissa samanlainen, muistuttaa ominaispiirteiltään kyseistä tuotetta.
2. Menettelymääräykset
19.
Perusasetuksen 5 artiklan 1–4 kohdan mukaan menettely aloitetaan kantelun perusteella, jonka tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että se sisältää tiettyjä tietoja ja sen tekijöinä on yhteisön tuottajia, joiden tuotanto vastaa huomattavaa osaa yhteisön kokonaistuotannosta.
20.
Perusasetuksen 5 artiklan 9 kohdan mukaan komission on päätettävä menettelyn aloittamisesta tai aloittamatta jättämisestä 45 päivän kuluessa kantelun jättämisestä. Päättäessään aloittaa menettelyn sen on ilmoitettava tästä Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja mainittava tässä yhteydessä muun muassa tutkimuksen kohteena oleva tuote ja maat sekä asetettava määräaika, jonka kuluessa osapuolet, joita asia koskee, voivat ilmoittautua, toimittaa tietoja ja pyytää tulla kuulluksi.
21.
Perusasetuksen 6 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan tutkimus käsittää sekä polkumyynnin että siitä aiheutuneen vahingon. Komission on vahvistettava tutkimusajanjakso, joka käsittää vähintään kuuden kuukauden pituisen jakson välittömästi ennen menettelyn aloittamista. Kyselylomakkeiden vastaanottajille on annettava vähintään 30 päivää vastausaikaa, jota voidaan pidentää.
22.
Perusasetuksen 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan komissio voi pyytää jäsenvaltioita toimittamaan tietoja ja suorittamaan tarvittavat todentamiset ja tarkastelut.
23.
Perusasetuksen 6 artiklan 5 kohdan mukaan asianomaisia osapuolia, jotka ovat ilmoittautuneet tutkimuksen aloittamista koskevan ilmoituksen julkaisemisen johdosta, kuullaan vahvistetussa määräajassa, jos osoitetaan, että ne todella ovat osapuolia, joita asia koskee, ja että on erityisiä syitä, joiden vuoksi niitä pitäisi kuulla.
24.
Perusasetuksen 6 artiklan 6 kohdassa säädetään lisäksi, että tuojille, viejille, viejämaan hallituksen edustajille ja kantelun tekijöille voidaan järjestää mahdollisuus kohdata osapuolet, joiden edut ovat ristiriidassa, vastakkaisista väitteistä keskustelemiseksi; tietyn osapuolen poissaolosta ei aiheudu vahinkoa osapuolen asialle. Perusasetuksen 6 artiklan 6 kohdan viimeisen virkkeen mukaan tämän 6 kohdan mukaisesti suullisesti toimitetut tiedot otetaan huomioon siltä osin kuin ne myöhemmin vahvistetaan kirjallisesti.
25.
Perusasetuksen 6 artiklan 8 kohdassa säädetään, että osapuolten, joita asia koskee, toimittamien tietojen, joiden perusteella päätelmät tehdään, paikkansapitävyys on tutkittava niin hyvin kuin mahdollista.
26.
Perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdan mukaan tutkimus päätetään, jos mahdollista, yhden vuoden määräajassa ja joka tapauksessa 15 kuukauden kuluessa tutkimuksen vireillepanosta.
27.
Perusasetuksen 7 artiklassa säädetään, että väliaikaisia tulleja voidaan samassa artiklassa säädetyin edellytyksin määrätä aikaisintaan 60 päivän ja viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua menettelyn aloittamisesta ja ne otetaan käyttöön enintään yhdeksäksi kuukaudeksi.
28.
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan silloin, jos tosiasioiden perusteella lopullisesti todetaan, että polkumyyntiä ja siitä aiheutunutta vahinkoa on olemassa, ja jos yhteisön etu sitä vaatii, neuvosto ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin yksinkertaisella enemmistöllä komission ehdotuksesta, jonka se tekee kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa. Kyseisessä säännöksessä säädetään lisäksi, ettei polkumyyntitullin määrä saa ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia ja että määrän on oltava kyseistä marginaalia alhaisempi, jos tämä alhaisempi määrä on riittävä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi.
B Asetukset N:o 642/2008 ja N:o 1355/2008
29.
Espanjan hedelmä- ja vihannessäilyketeollisuuden yhdistysten liiton 6.9.2007 tekemän kantelun seurauksena komissio päätti 20.10.2007 (
4
) Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistun ilmoituksen mukaisesti aloittaa Kiinasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden (kuten mandariinivalmisteiden ja -säilykkeiden) tuontia koskevan polkumyyntimenettelyn.
30.
Komissio totesi tämän ilmoituksen 5.1 kohdan d alakohdassa, että koska tarkasteltavana olevaa tuotetta ei tuoteta yhteisön ja Kiinan ulkopuolella, se suunnitteli määrittävänsä normaaliarvon perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan säännösten mukaisesti jollakin muulla hyväksyttävällä tavalla, eli samankaltaisesta tuotteesta yhteisössä tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella. Komissio pyysi osapuolia, joita asia koskee, esittämään huomionsa tämän normaaliarvon määrittämisessä käytetyn perusteen sopivuudesta kymmenen päivän kuluessa kyseisen ilmoituksen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
31.
Tutkimusajanjaksoksi vahvistettiin 1.10.2006–30.9.2007.
32.
Komissio antoi 4.7.2008 asetuksen N:o 642/2008. Asetuksen johdanto-osan 40–42 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(40)
Valituksessa esitettyjen tietojen mukaan kyseistä tuotetta ei tuoteta merkittäviä määriä yhteisön ulkopuolella eikä asianomaisessa maassa. Menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa ehdotettiin siten, että normaaliarvon perustana käytettäisiin mitä tahansa muuta hyväksyttävää perustetta, esimerkiksi samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettua tai maksettavaa hintaa. Asianomaisia osapuolia pyydettiin esittämään asiaa koskevat huomautuksensa. Komissio jatkoi menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen julkaisemisen jälkeen mahdollisten vertailumaiden etsintää. Komissio ehdotti yhteistyötä kahdelle thaimaalaiselle yritykselle. Toinen niistä lupautui alustavasti tekemään yhteistyötä tutkimuksessa, mutta se ei kuitenkaan vastannut myöhemmin kyselylomakkeeseen. Toinen yritys ei vastannut lainkaan.
(41)
Kaksi asianomaisen maan vientiä harjoittavaa tuottajaa ja yksi tuoja- ja tukkumyyjäjärjestö vastusti sitä, että normaaliarvon perustana käytettäisiin yhteisössä maksettuja tai maksettavia hintoja, mutta ne eivät esittäneet mitään muuta perusasetuksen mukaista ratkaisua.
(42)
Edellä esitetyn perusteella päätettiin alustavasti, että kaikkien otokseen kuuluvien vientiä harjoittavien tuottajien osalta normaaliarvon perustana käytetään mitä tahansa muuta hyväksyttävää perustetta, eli tässä tapauksessa samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettua tai maksettavaa hintaa perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti.”
33.
Neuvosto antoi 18.12.2008 asetuksen N:o 1355/2008. Asetuksen 17 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen kaikki kolme kiinalaista otokseen valittua yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa ja kaksi etuyhteydetöntä EU:n tuojaa asettivat yhteisön tuotannonalan hintojen käyttämisen normaaliarvon laskemisessa kyseenalaiseksi. Ne esittivät, että normaaliarvo olisi pitänyt laskea Kiinan tuotantokustannusten perusteella ja ottaa huomioon [yhteisön] ja Kiinan markkinoiden eroihin liittyvät mahdolliset aiheelliset oikaisut. Tältä osin huomautetaan, että olisi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan säännösten vastaista käyttää tietoja, jotka on saatu maasta, joka ei ole markkinatalousmaa, ja varsinkin yrityksiltä, joille ei ole myönnetty markkinatalouskohtelua. Näin ollen väite hylätään. Väitettiin myös, että kaikista muista tuojamaista saatujen hintatietojen tai asiaa koskevien julkaistujen tietojen käyttäminen olisi voinut olla vertailumaan yhteistyön puuttuessa järkevä ratkaisu. Toisin kuin komission käyttämien tietojen, tällaisten yleisten tietojen paikkansapitävyyttä ei olisi voitu tutkia ja ristiintarkistaa perusasetuksen 6 artiklan 8 kohdan säännösten mukaisesti. Näin ollen väite hylätään. Ei esitetty muita väitteitä, joiden perusteella olisi voitu kyseenalaistaa se, että komission käyttämät menetelmät ovat perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisia, ja erityisesti se, että ne muodostavat tässä tapauksessa ainoan mahdollisen järkevän perustan normaaliarvon laskemiselle.”
34.
Asetuksen N:o 1355/2008 1 artiklan 1 kohdan mukaan käyttöön otetaan lopullinen polkumyyntitulli Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien yhdistetyn nimikkeistön koodeihin (jäljempänä CN-koodit) 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 kuuluvien valmistettujen tai säilöttyjen lisättyä alkoholia sisältämättömien, myös lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältävien mandariinien (mukaan lukien tangeriinit ja satsumat), klementiinien, wilkingien ja niiden kaltaisten sitrushedelmähybridien, sellaisina kuin ne on määritelty CN-nimikkeessä 2008, tuonnissa.
35.
Asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan kunkin kyseisessä artiklassa mainitun yrityksen maksettavaksi tuleva määrä tuotteen painon mukaan (euroa/tonni) ja vahvistetaan muiden yritysten maksettavaksi tulevan tullin määräksi 531,20 euroa tonnia tuotetta kohden.
36.
Saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetuksella N:o 642/2008 käyttöön otettujen väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät kannetaan lopullisesti väliaikaisesti käyttöön otetun tullin tasoisina.
II Tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja menettely unionin tuomioistuimessa
37.
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) toi yhteisöön Kiinasta peräisin olevia CN-koodiin 2008 30 55 kuuluvia mandariinisäilykkeitä ja muita samankaltaisia sitrushedelmäsäilykkeitä, joiden osalta se määrättiin maksamaan vakuutena 5311,92 euroa väliaikaisia polkumyyntitulleja. Tämä väliaikainen polkumyyntitulli kannettiin sittemmin lopullisena polkumyyntitullina.
38.
Koska GLS:n tekemä oikaisuvaatimus tullin määräämisestä hylättiin, se nosti kanteen Finanzgericht Hamburgissa.
39.
GLS väitti kanteensa tueksi, että asetus N:o 1355/2008 oli lainvastainen sillä perusteella, ettei komissio ollut ryhtynyt riittäviin ponnisteluihin saadakseen normaaliarvon määrittämiseksi tarvittavia tietoja Thaimaan kuningaskunnasta eikä ollut nähnyt vaivaa löytääkseen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti jonkin toisen vertailumaan, vaikka eräs osapuolista oli ilmoittanut komissiolle, että Japanissa valmistettiin samankaltaista tuotetta.
40.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen käsiteltävänä olevan oikeusriidan ratkaisu riippuu siitä, ovatko asetukset N:o 642/2008 ja N:o 1355/2008 päteviä vai eivät. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että kun otetaan huomioon edellä esitetty, sillä on huomattavia epäilyjä siitä, ovatko komission ponnistelut soveltuvan kolmannen maan löytämiseksi olleet perusasetuksen vaatimusten mukaisia.
41.
Finanzgericht Hamburg on täten päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko – – komission [perusasetuksen] mukaisessa menettelyssä antama säännöstö polkumyynniltä suojautumiseksi pätemätön, koska komissio antoi sen pitäen lähtökohtana ’muulla hyväksyttävällä perusteella’ määritettyä normaaliarvoa (tässä: samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta) tutkimatta tarkemmin normaaliarvoa sen jälkeen, kun komissio oli ensin kirjoittanut kahdelle sen ensin valitsemassa vertailumaassa olevalle yritykselle, joista toinen ei vastannut lainkaan ja toinen ilmaisi yhteistyöhalukkuutensa muttei kuitenkaan enää vastannut myöhemmin lähetettyyn kyselylomakkeeseen, ja osapuolet olivat huomauttaneet komissiolle toisesta mahdollisesta vertailumaasta?”
42.
Unionin tuomioistuimen kirjaajan annettua ennakkoratkaisupyynnön tiedoksi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti GLS, neuvosto ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksiaan.
43.
Unionin tuomioistuin otti huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamat tiedot ja mainitut kirjalliset huomautukset sekä velvoitti 15.6.2011 antamallaan määräyksellä komission toimittamaan sille seuraavat asiakirjat kolmen viikon kuluessa kyseisen määräyksen tiedoksi antamisesta:
—
komissiossa 19.12.2007 pidetyn kuulemisen pöytäkirjan ja kaikki sen jälkeen esitetyt huomautukset, joita ei ollut vielä toimitettu unionin tuomioistuimelle, sekä
—
sellaiset CN-koodeihin 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 kuuluvaan tuontiin liittyvät Eurostatin tilastot vuosilta 2005–2008, jotka olivat käytettävissä 18.12.2008 ja joista ilmenevät viejämaat.
44.
Nämä asiakirjat toimitettiin unionin tuomioistuimelle asetetussa määräajassa. Vuosien 2006 ja 2007 lopussa käytettävissä olleista Eurostatin tilastoista käy ilmi, että CN-koodeihin 2008 30 55, 2008 30 75 ja 2008 30 90 kuuluvia tuotteita oli tuotu yhteisöön useista sellaisista kolmansista maista, jotka ovat markkinatalousmaita, seuraavassa määrin tonneina ilmaistuna:
Jakso tammi–joulukuu 2006
Tuojamaa
Määrä tonneina
Israel
3 590,30
Marokko
252,90
Filippiinit
149,30
Swazimaa
3 241,00
Thaimaa
576,80
Turkki
2 176,50
Jakso tammi–joulukuu 2007
Tuojamaa
Määrä tonneina
Israel
4 319,20
Marokko
234,80
Filippiinit
117,90
Swazimaa
3 230,90
Thaimaa
735,70
Turkki
2 387,30
III Oikeudellinen arviointi
45.
Kansallinen tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lausumaan asetusten N:o 642/2008 ja N:o 1355/2008 pätevyydestä. Ennen aineellisten kysymysten tutkimista on esitettävä muutama huomautus tämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisesta.
A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
46.
Kuten neuvosto ja komissio ovat esittäneet, tämä ennakkoratkaisupyyntö voidaan mielestäni ottaa tutkittavaksi ainoastaan asetusta N:o 1355/2008 koskevilta osin.
47.
On nimittäin todettava, että silloin, kun polkumyynnin vastaisessa menettelyssä on peritty väliaikaisia polkumyyntitulleja sellaisen asetuksen nojalla, jossa otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, taloudellisilla toimijoilla ei enää ole intressiä riitauttaa sen asetuksen laillisuutta, jolla otettiin käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli, koska tämä asetus on korvattu lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetulla asetuksella. (
6
)
48.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista käy ilmi, että kansalliset tulliviranomaiset kantoivat GLS:lle määrätyt väliaikaiset 5311,92 euron määräiset polkumyyntitullit kokonaisuudessaan lopullisina polkumyyntitulleina. Näistä tiedoista käy myös ilmi, että GLS nosti ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kanteen, jolla se vaati sellaisen päätöksen kumoamista, jolla GLS velvoitettiin maksamaan sille asetuksen N:o 1355/2008 nojalla määrätyt lopulliset polkumyyntitullit.
49.
Edellä mainitun oikeuskäytännön mukaan GLS:llä ei ole enää intressiä asetuksen N:o 642/2008 laillisuuden riitauttamiseen.
50.
Asiassa ei sitä vastoin ole riitautettu – eikä voitane riitauttaa – sitä, että GLS voi riitauttaa asetuksen N:o 1355/2008 laillisuuden esittämällä sitä koskevan lainvastaisuusväitteen kansallisessa tuomioistuimessa.
51.
Asiakirja-aineistosta ei ilmene, että kyseisen asetuksen olisi katsottava koskevan GLS:ää suoraan ja erikseen ja että sillä olisi täten ollut oikeus vaatia asetuksen kumoamista unionin yleisessä tuomioistuimessa. Siitä ei erityisesti ilmene – eikä näin ole väitetty –, että GLS olisi maahantuoja, joka on etuyhteydessä johonkin asetuksessa N:o 1355/2008 nimeltä mainituista yrityksistä ja jonka kyseisen tuotteen jälleenmyyntihintoja olisi käytetty tässä asetuksessa vientihinnan hinnanmuodostuksen perustana kyseistä yritystä koskevien polkumyyntimarginaalien määrittämiseksi. (
7
)
52.
Oikeuskäytännöstä seuraa, ettei asetus, jolla otetaan käyttöön polkumyyntitulli, koske GLS:n kaltaista maahantuojaa tälle tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista, vaan pelkästään sen objektiivisessa ominaisuudessa kyseisten tuotteiden maahantuojana samalla tavoin kuin ketä tahansa toimijaa, joka on tosiasiassa tai mahdollisesti samassa tilanteessa. (
8
)
53.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty, ehdotan, että unionin tuomioistuin tutkii ainoastaan asetuksen N:o 1355/2008 laillisuuden.
B Aineellinen kysymys
54.
Kuten neuvosto ja komissio kirjallisissa huomautuksissaan totesivat, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys on syytä muotoilla uudelleen. Kyseiset toimielimet ovat kuitenkin eri mieltä siitä, millä tavoin tämä kysymys olisi muotoiltava, mikä kuvastaa eroja siinä, millä tavoin ne ovat ennakkoratkaisupyynnön ymmärtäneet siltä osin kuin se koskee niitä syitä, joiden vuoksi asetuksen N:o 1355/2008 laillisuudesta on epäilyjä.
55.
Komissio katsoo siis, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin harkitsee ainoastaan kahta pätemättömyysperustetta eli yhtäältä sitä, ettei komissio ryhtynyt muihin toimenpiteisiin niiden kahden thaimaalaisen valmistajan suhteen, joihin se oli ottanut yhteyttä, ja toisaalta sitä, ettei kyseinen toimielin ole selvittänyt, voitaisiinko Japania pitää soveltuvana kolmantena maana.
56.
GLS:n ja neuvoston tavoin en jaa tätä näkemystä ennakkoratkaisupyynnön suppeasta tulkinnasta. Kansallinen tuomioistuin ilmaisee kyseisessä ennakkoratkaisupyynnössä mielestäni selvästi, että sen epäilyt perustuvat laajemmin GLS:n väitteeseen, jonka mukaan yhteisön toimielimet eivät ponnistelleet riittävästi soveltuvan kolmannen maan löytämiseksi.
57.
Ehdotan siis, että unionin tuomioistuin ymmärtää tämän ennakkoratkaisukysymyksen niin, että kansallinen tuomioistuin tiedustelee sillä lähinnä, onko asetus N:o 1355/2008 pätemätön sen vuoksi, että komissio määritti kyseisen tuotteen normaaliarvon samankaltaisesta tuotteesta yhteisössä maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella ryhtymättä vakavasti otettaviin ja riittäviin ponnisteluihin kyseisen arvon määrittämiseksi soveltuvassa kolmannessa maassa käytettyjen hintojen perusteella ja rikkoi siten perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa.
1. Asianosaisten ja muiden osapuolten huomautukset
58.
GLS katsoo, että unionin tuomioistuimen on vastattava esitettyyn kysymykseen myöntävästi useiden syiden vuoksi, jotka voidaan esittää tiivistetysti seuraavasti.
59.
GLS:n mukaan komissio rikkoi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, kun se määritti normaaliarvon yhteisössä maksetun hinnan perusteella, vaikka kyseinen laskentatapa on toissijainen ja vaikka oli olemassa useita muita sellaisia kolmansia maita – kuten Japani –, joita voitaisiin käyttää vertailumaina.
60.
Kun otetaan huomioon perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa ilmaistu velvollisuus ja oikeuskäytäntö, (
9
) komission olisi pitänyt tutkia viran puolesta, oliko löydettävissä soveltuvaa kolmatta maata, kaikkien valintahetkellä käytettävissään olleiden tietojen, kuten Eurostatin maahantuontia koskevien tietojen, perusteella.
61.
Nämä tiedot osoittavat GLS:n mukaan nyt käsiteltävässä asiassa, että samankaltaista tuotetta valmistettiin Israelissa, Filippiineillä ja Turkissa. Komission olisi siis pitänyt tutkia, onko jokin näistä maista soveltuva maa. GLS:n mukaan lisäksi yksi osapuolista oli 19.12.2007 järjestetyssä kuulemisessa huomauttanut siitä, että kyseistä tuotetta valmistetaan Japanissa.
62.
GLS katsoo, että ennen tukeutumistaan yhteisössä käytettyihin hintoihin komission olisi myös pitänyt selvittää, valmistettiinko sellaisessa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, ”samankaltaista tuotetta”, joka perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla muistuttaa ominaispiirteiltään kyseistä tuotetta.
63.
Koska komissio totesi asetuksessa N:o 642/2008, että CN-koodiin 2008 30 90 kuuluvia tuotteita eli sitrushedelmävalmisteita, joissa ei ole lisätty alkoholia tai lisättyä sokeria, voidaan pitää samankaltaisina tuotteina, ja koska näitä tuotteita valmistetaan muun muassa Israelissa, Marokossa, Swazimaassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa, sen olisi pitänyt tutkia, olisiko näissä maissa yrityksiä, jotka ovat valmiita tekemään yhteistyötä.
64.
Lopuksi komission ei GLS:n mukaan olisi pitänyt tyytyä ainoastaan lähettämään kyselylomaketta kahdelle thaimaalaiselle yritykselle ja päättelemään siitä, etteivät nämä vastanneet, ettei normaaliarvoa ole mahdollista määrittää Thaimaassa käytettyjen hintojen perusteella.
65.
GLS esittää toissijaisesti, että komissio määritti yhteisössä käytettyjen hintojen perusteella normaaliarvon virheellisesti, koska se ei tehnyt tarpeellisia oikaisuja niiden etujen perusteella, joista kiinalaiset vievät tuottajat hyötyvät suhteessa espanjalaisiin tuottajiin erityisesti raaka-aineiden saatavuutta ja tuotantoprosessia koskevilta osin. GLS korostaa, että komissio on tehnyt tällaisia oikaisuja muissa asioissa.
66.
GLS väittää, että nyt käsiteltävässä asiassa komission olisi pitänyt ottaa huomioon se seikka, että raaka-ainekustannukset ovat yhteisössä 45 prosenttia korkeammat kuin Kiinassa ja että tuotantokustannukset ovat Espanjassa huomattavasti korkeammat sen vuoksi, että hintavat koneet ovat suuren osan vuodesta käyttämättöminä.
67.
Neuvosto ja komissio kiistävät tarkasteltavan asetuksen pätemättömyyden ja perustavat kantansa seuraaviin argumentteihin.
68.
Komission mukaan kantelussa todettiin, että ainoastaan Espanjan kuningaskunta ja Kiinan kansantasavalta valmistavat mandariinisäilykkeitä, minkä vuoksi se mainitsi tutkimuksen aloittamista koskevassa ilmoituksessa aikovansa määrittää normaaliarvon yhteisössä käytettyjen hintojen perusteella.
69.
Lisäksi komissio väittää käytössään olleen tietoja, joiden mukaan mandariinisäilykkeitä valmisti myös kaksi tuottajaa Thaimaassa.
70.
Komissio toteaa näihin kahteen tuottajaan kohdistuvista toimenpiteistä, että se lähetti näille 29.10.2007 kirjeen ja että toinen tuottajista ei vastannut ja toisen puolesta vastasi 5.12.2007 lähetetyllä kirjeellä eurooppalainen yhtiö, joka pyysi kyselylomakkeen lähettämistä sähköisessä muodossa ja vastausajan pidentämistä. Komissio väittää vastanneensa välittömästi, että vastausaika oli pidennetty jatkumaan 17.12.2007 saakka, ja että kyseinen yhtiö ilmoitti 14.12.2007, ettei se pystyisi täyttämään lomaketta tässä määräajassa.
71.
Komissio katsoo tämän perusteella ponnistelleensa riittävästi kyseisiin thaimaalaisiin yrityksiin nähden.
72.
Siitä kysymyksestä, olisiko komission pitänyt selvittää, voidaanko Japani mahdollisesti katsoa soveltuvaksi kolmanneksi maaksi, komissio muistuttaa aluksi perusasetuksen mukaisten velvollisuuksiensa laajuudesta.
73.
Komission mukaan perusasetuksessa säädetään kontradiktorisesta menettelystä, joka aloitetaan yleensä kantelun johdosta. Tämän jälkeen komissio toteaa, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan toisen alakohdan mukaan sen on päätöksensä tehdessään otettava huomioon määräajat ja käytettävissä olevat luotettavat tiedot.
74.
Komissio muistuttaa lisäksi, että kolmas maa, jota se suunnittelee käyttävänsä normaaliarvon määrittämisessä, ilmoitetaan osapuolille ja että näiden on esitettävä huomautuksensa kymmenen päivän määräajassa.
75.
Komissio korostaa seuraavaksi, että oikeuskäytännön (
10
) mukaan sillä on laaja harkintavalta normaaliarvon määrittämisen osalta. Komissio muistuttaa, ettei sitä voida moittia siitä, ettei se ole tutkinut perin pohjin muita mahdollisia vertailumaita, elleivät asianosaiset ole esittäneet sille ehdotuksia tällaisiksi muiksi vertailumaiksi.
76.
Komissio toteaa, ettei sillä nyt käsiteltävässä asiassa ollut mitään syytä tutkia, voitaisiinko Japania pitää soveltuvana maana, koska 19.12.2007 järjestetyssä kuulemisessa ei sen mukaan viitattu lainkaan mahdolliseen mandariinisäilyketuotantoon Japanissa ja koska siinäkään tapauksessa, että oletettaisiinkin, että tällainen väite olisi esitetty, komissiolla ei olisi ollut velvollisuutta ryhtyä kyseistä maata koskeviin selvityksiin.
77.
Komission mukaan Japania ei nimittäin yhtäältä ollut ilmoitettu sille vertailumaana kymmenen päivän kuluessa tutkimuksen aloittamista koskevan ilmoituksen julkaisemisesta ja toisaalta kuulemistilaisuudessa esitetyt tiedot on perusasetuksen 6 artiklan 6 kohdan mukaan otettava huomioon ainoastaan, jos ne myöhemmin vahvistetaan kirjallisesti.
78.
Neuvosto perustaa kantansa samoihin argumentteihin kuin komissio ja väittää lisäksi, ettei kyseisillä toimielimillä ollut syytä tutkia omasta aloitteestaan muita soveltuvia kolmansia maita, koska komissio voi ottaa lähtökohdaksi periaatteen, jonka mukaan osapuolet, joita asia koskee, tuntevat markkinat ja ilmoittavat sille mahdollisista vertailumaista.
2. Oma arviointini
79.
Olen GLS:n tavoin sitä mieltä, että asetus N:o 1355/2008 annettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan vastaisesti, koska yhteisön toimielimet ja eritoten komissio eivät ryhtyneet vakavasti otettaviin ja riittäviin ponnisteluihin kyseisen tuotteen normaaliarvon määrittämiseksi niiden hintojen perusteella, joita käytetään sellaisessa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa.
80.
Ennen kuin esitän ne perusteet, joiden vuoksi katson komission laiminlyöneen nyt käsiteltävässä asiassa velvollisuutensa, on mielestäni syytä muistuttaa lyhyesti normaaliarvon tarkoituksesta polkumyynnin vastaisessa menettelyssä ja normaaliarvoa koskevista yksityiskohtaisista laskentasäännöistä.
a) Normaaliarvon tarkoitus polkumyynnin vastaisessa menettelyssä ja normaaliarvoa koskevat yksityiskohtaiset laskentasäännöt
81.
Ensinnäkin on korostettava, että normaaliarvo on erittäin tärkeä tieto polkumyynnin vastaisessa menettelyssä.
82.
Normaaliarvon perusteella yhtäältä voidaan näet määrittää, onko tuote tuotu polkumyynnillä vai ei, sillä perusasetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan tuotetta pidetään polkumyynnillä tuotuna, jos sen vientihinta yhteisöön on alempi kuin sen normaaliarvo.
83.
Toisaalta normaaliarvon perusteella voidaan arvioida yhteisön yritykselle asettaman polkumyyntitullin mahdollista enimmäismäärää, sillä perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan tämä määrä ei voi ylittää polkumyyntimarginaalia, joka vastaa kaavamaisesti normaaliarvon ja vientihinnan välistä erotusta, joka on laskettu sen jälkeen kun kyseisille arvoille on tehty mahdolliset tarvittavat oikaisut, jotta ne ovat vertailukelpoisia.
84.
Tästä seuraa, että mitä suurempi normaaliarvo on, sitä suurempi on vallitsevia vientihintoja käytettäessä polkumyyntimarginaali ja siten tuotetta vieville yrityksille määrättävien polkumyyntitullien mahdollinen enimmäismäärä.
85.
Toiseksi normaaliarvo on objektiivinen arvo. Kuten perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, se perustuu tavallisesti viejämaan riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin hintoihin eli niihin hintoihin, joita käytetään ihanteellisissa vapaan kilpailun olosuhteissa.
86.
Hankaluudet johtuvat siitä, että tosiasiassa tällaista hintaa ei aina ole olemassa tai se ei ole käyttökelpoinen. Perusasetuksessa säädetään siten yksityiskohtaisesti erilaisista laskentatavoista, joilla on tarkoitus muodostaa tällainen hinta mahdollisimman hyväksyttävällä tavalla joko samankaltaisten tuotteiden myyjien viejämaassa käyttämien hintojen, kyseisen maan tuotantokustannusten tai soveltuvan kolmannen maan vientihintojen perusteella.
87.
Aina kun mahdollista on kuitenkin tukeuduttava hintaan, jonka riippumattomat asiakkaat kyseisestä tuotteesta viejämaassa maksavat. Tämän kriteerin ensisijaisuus suhteessa muihin perusasetuksen 2 artiklassa mainittuihin laskentatapoihin seuraa mielestäni ajatuksesta, jonka mukaan paras menetelmä normaaliarvon määrittämiseksi on objektiivisen tosiseikan toteaminen.
88.
Mielestäni tämä sama ajattelutapa oikeuttaa perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa ilmaistun ensisijaisuuden silloin, kun on kyse sellaisista maista peräisin olevasta tuonnista, jotka eivät ole markkinatalousmaita.
89.
Tässä tapauksessa ei ole mahdollista ottaa huomioon viejämaassa käytettyjä hintoja, koska kyseiset hinnat eivät muodostu tavanomaisten markkinavoimien seurauksena. (
11
) Yhteisön lainsäätäjän oli siis valittava muita vertailukohtia. Täten se sääti, että normaaliarvo on määritettävä ensisijaisesti niiden hintojen perusteella, joita käytetään sellaisessa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa ja joka on valittu hyväksyttävällä tavalla, ja ainoastaan silloin, kun tämä ei ole mahdollista, millä tahansa muulla hyväksyttävällä perusteella, kuten yhteisössä maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella.
90.
Sen hinnan etusijaisuus, jota käytetään samankaltaisesta tuotteesta hyväksyttävällä tavalla valitussa kolmannessa maassa, selittyy mielestäni myös halulla antaa etusija objektiivisen tosiseikan toteamiselle eli tässä tapauksessa tilanteelle, joka on kaikkein lähimpänä viejämaan tilannetta. Yhteisön lainsäätäjä on siten tarkoittanut, että aina kun mahdollista komissio määrittää normaaliarvon niiden hintojen perusteella, joita käytetään sellaisessa kolmannessa maassa, joka muistuttaa eniten viejämaata erityisesti tuotteen ominaispiirteiden, myyntivolyymien, raaka-aine- ja energiamarkkinoille pääsyn sekä tuotantoprosessin osalta ja jota näiden samankaltaisuuksien vuoksi voidaan käyttää viejämaata vastaavana vertailumaana.
91.
Samankaltaisesta tuotteesta yhteisössä käytetty hinta on siis säädetty ainoastaan toissijaiseksi kriteeriksi, sillä näihin hintoihin voivat vaikuttaa työvoima- ja raaka-ainekustannusten kaltaiset tekijät, jotka ovat yleensä korkeampia kuin sellaisessa kolmannessa maassa, joka ei ole markkinatalousmaa.
92.
Kuten GLS toissijaisesti esittämässään pätemättömyysperusteessa esittää, komissio toki voi ja sen pitääkin tehdä tiettyjä oikaisuja näiden erojen tasoittamiseksi. Tällaiset oikaisut tehdään kuitenkin arvioiden perusteella, jotka luonnollisesti ovat kyseenalaisempia kuin todettu kyseisen tuotteen viejämaata vastaavan vertailumaan hintoja koskeva objektiivinen tosiseikka.
93.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa nimenomaisesti säädetyn etusijaisuuden, joka koskee samankaltaisen tuotteen hintaa sellaisessa vastaavassa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, tarkoituksena on nähdäkseni perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdassa ilmaistun vaatimuksen ja GATT-sopimuksen VI artiklan 2 kappaleessa määrätyn periaatteen sekä kyseisen VI artiklan täytäntöönpanoa koskevan sopimuksen 9 artiklan mukaisesti taata, ettei polkumyyntitullin määrä ylitä polkumyyntimarginaalia
94.
Perusteita, joiden vuoksi komissio mielestäni laiminlöi nyt käsiteltävässä asiassa velvollisuutensa, on tarkasteltava edellä esitetyn valossa.
b) Perusteet, joiden vuoksi komissio laiminlöi velvollisuutensa
95.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdasta käy ilmi, että komissio voi laillisesti määrittää normaaliarvon yhteisössä maksetun hinnan perusteella ainoastaan, jos se käytettävissään olevien luotettavien tietojen perusteella ja asetetut määräajat huomioon ottaen ei voi valita sellaista soveltuvaksi katsottavaa kolmatta maata, joka on markkinatalousmaa.
96.
Kuten oikeuskäytännössä asiassa T-255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ja Zhejiang Yankon vastaan neuvosto, 23.10.2003 annetussa tuomiossa (
12
) on todettu, neuvosto ja komissio voivat jättää soveltamatta perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa ilmaistua pääsääntöä sellaisesta maasta peräisin olevien tuotteiden normaaliarvon määrittämiseksi, joka ei ole markkinatalousmaa, tukeutumalla johonkin muuhun hyväksyttävään perusteeseen ainoastaan siinä tapauksessa, ettei kyseistä pääsääntöä voida soveltaa. Pääsäännön soveltaminen on mahdotonta vain, jos normaaliarvon määritykseen tarvittavat tiedot eivät ole käytettävissä tai jos ne ovat epäluotettavia. (
13
)
97.
Mainitussa asiassa annetusta tuomiosta voidaan nähdäkseni tehdä seuraavat päätelmät. Ensinnäkin – toisin kuin komissio antoi kirjallisissa huomautuksissaan ymmärtää – turvautuminen toissijaiseen laskentatapaan soveltuvassa kolmannessa maassa tai sieltä tapahtuvassa viennissä käytettyjen hintojen sijaan ei ole sellainen ratkaisu, jonka osalta komissiolla olisi laajalti harkintavaltaa. Oikeuskäytäntöä, johon kyseinen toimielin tukeutui ja jonka mukaan sillä on laaja harkintavalta normaaliarvon määrittämisessä, ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa. Sen ratkaiseminen, oliko komission käytettävissä olevien tietojen perusteella todellakin mahdotonta käyttää perustana soveltuvassa kolmannessa maassa tai sieltä tapahtuvassa viennissä käytettyjä hintoja, ei edellytä monitahoisen taloudellisen tilanteen analysointia ja sen on siis voitava olla kaikilta osin tuomioistuinvalvonnan kohteena.
98.
Toiseksi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitettu käsite ”käytettävissä olevat tiedot” ei voi rajoittua tarkoittamaan ainoastaan kantelijan kantelussaan toimittamia tietoja tai osapuolten tutkimuksen yhteydessä myöhemmin toimittamia tietoja.
99.
Kuten neuvosto ja komissio muistuttavat, perusasetuksessa tarkoitettu tutkimus on tosin luonteeltaan kontradiktorista ja osapuolilla, joita asia koskee, on siten toki oikeus esittää huomautuksensa erityisesti sen tavan valinnasta, jonka mukaan komissio aikoo laskea normaaliarvon. Samoin pitää paikkansa, että tutkimus aloitetaan yleensä kantelun johdosta ja että komission on otettava huomioon kantelussa toimitetut tiedot erityisesti siltä osin kuin ne koskevat kyseisen tuotteen tuotantoa maailmanlaajuisesti.
100.
Komissio ei kuitenkaan voi tyytyä yksinomaan näihin tietoihin. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa ei nimittäin säädetä tällaisesta rajoituksesta.
101.
Komissiolla on velvollisuus tutkia viran puolesta kaikki saatavillaan olevat merkitykselliset tiedot. Komission tehtävänä polkumyynnin vastaisessa menettelyssä ei näet ole toimia välimiehenä, jonka toimivaltaan kuuluu ainoastaan asian ratkaiseminen osapuolten esittämän näytön perusteella.
102.
Tämä analyysi vahvistetaan perusasetuksen 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa, joissa komissiolle annetaan toimivalta pyytää jäsenvaltioita toimittamaan tietoja ja suorittaa tarpeellisia todentamisia ja tarkasteluja.
103.
Kun otetaan huomioon polkumyynnin vastaisen menettelyn suuri merkitys osapuolille, joita asia koskee, komissiolla on velvollisuus tutkia viran puolesta sellaisten käytettävissään olevien asiakirjojen perusteella, joiden luotettavuudesta on olemassa riittävät takeet, onko löydettävissä sellaisia kolmansia maita, jotka ovat markkinatalousmaita ja joissa valmistetaan samoja tuotteita kuin kyseinen tuote tai siihen rinnastettavia tuotteita ja jotka voidaan valita viejämaan vertailumaiksi.
104.
Ei ole pienintäkään epäilystä siitä, etteikö Euroopan unionin tilastotoimiston Eurostatin, joka on yksi komission pääosastoista ja jonka tehtävänä on tuottaa korkealaatuisia tilastotietopalveluja, tilastoja olisi pidettävä sellaisena tietolähteenä, joka kyseisen toimielimen on säännönmukaisesti tutkittava.
105.
Tästä seuraa, että silloin kun tutkimuksen aloittamishetkellä tai sen aikana käytettävissä olevien Eurostatin tilastojen perusteella voidaan olettaa, että kyseiseen tuotteeseen rinnastettavia tuotteita valmistetaan erinäisissä kolmansissa maissa, jotka ovat markkinatalousmaita, eikä tämä tuotanto ole määrältään merkityksetöntä, komission on tutkittava viran puolesta, voidaanko jotakin näistä maista käyttää perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna vertailumaana.
106.
Komission on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan kolmannen alakohdan mukaan myös ilmoitettava viipymättä osapuolille, joita se katsoo tutkimuksen koskevan, suunnitellusta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa, ja näillä on ilmoituksesta lukien kymmenen päivää aikaa esittää tästä huomautuksia.
107.
On kuitenkin todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa komissio laiminlöi nämä velvollisuutensa.
108.
Eurostatin tilastoista, jotka olivat käytettävissä silloin, kun komissio tutki nyt käsiteltävän asian taustalla olevaa kantelua, nimittäin käy ilmi, että kyseisen tuotteen kanssa samaan CN-luokitukseen kuuluvia tuotteita tuotiin yhteisöön Israelista, Marokosta, Filippiineiltä, Swazimaasta, Thaimaasta ja Turkista. Sillä perusteella, että nämä tuotteet kuuluivat yhteisen nimikkeistön samaan luokitukseen kuin kyseinen tuote, voidaan olettaa, että niitä voidaan pitää perusasetuksessa tarkoitetulla tavalla samankaltaisina tuotteina.
109.
Näiden tietojen tarkastelu osoittaa lisäksi, että vaikka tuonti näistä maista oli määrältään vähäisempää kuin Kiinasta peräisin oleva tuonti, se ei selvästikään ollut merkityksetöntä. Mainittujen tietojen perusteella voitiin siis päätellä, että kyseisen tuotteen kanssa vertailukelpoisia tuotteita valmistettiin näissä maissa riittäviä määriä, jotta niiden hintoja voitiin pitää kyseisiä markkinoita edustavina.
110.
Komissio selitti istunnossa, että Eurostatin tilastoissa esitetään kunkin kolmannen maan osalta kolmeen eri CN-koodiin kuuluvien tuotteiden tuonnin yhteenlaskettu määrä siten, ettei näistä luvuista voida erottaa kyseisen tuotteen kanssa vertailukelpoisen tuotteen merkityksellistä määrää. On kuitenkin todettava, että nämä tilastot viittaavat objektiivisesti siihen, että on olemassa muita kolmansia maita, joissa tällaisia tuotteita voidaan valmistaa.
111.
Todettakoon lisäksi, että asetuksen N:o 1355/2008 johdanto-osan 17 perustelukappaleessa neuvosto huomauttaa, että yhteisössä käytetyt hinnat, joiden perusteella komissio laski normaaliarvon, muodostivat ainoan mahdollisen järkevän perustan normaaliarvon laskemiselle, mutta se ei esitä perusteita sille, miksei mitään edellä mainituista maista – jotka ovat markkinatalousmaita – voida käyttää vertailumaana.
112.
Asiakirja-aineistosta ja erityisesti tutkimuksen aloittamista koskevasta ilmoituksesta käy lisäksi ilmi, että komissio otti kantelussa toimitettujen tietojen perusteella lähtökohdaksi sen olettaman, että kyseistä tuotetta ei tuotettu yhteisön ja Kiinan ulkopuolella.
113.
Kuten GLS aivan oikein esittää, komissio siis arvioi virheellisesti kyseisen tuotteen maailmanlaajuista valmistusta ja vertailumaita, jotka voitaisiin mahdollisesti ottaa huomioon, vaikka sillä oli käytettävissään Eurostatin tilastot, jotka osoittivat, että tuotteita, joita voitaisiin pitää samankaltaisina tuotteina, tuotiin useista sellaisista kolmansista maista, jotka ovat markkinatalousmaita, eikä tämä tuonti ollut määrältään merkityksetöntä.
114.
Komissio sitä paitsi myönsi virheensä todetessaan asetuksen N:o 642/2008 johdanto-osan 40 perustelukappaleessa, että Thaimaan kuningaskuntaa voitaisiin käyttää vertailumaana ja että se oli esittänyt tiedusteluja kahdelle thaimaalaiselle yritykselle.
115.
Komissio pyrki tällä tavoin toimiessaan siis korjaamaan alun perin tekemänsä arviointivirheen, eikä sitä mielestäni voida moittia siitä, että se olisi laiminlyönyt huolellisuusvelvollisuutensa kyseisten kahden yrityksen osalta.
116.
En siis kiistä sitä, että olosuhteet, joissa komissio esitti kyseisille yrityksille tiedusteluja, ja määräaika, jossa niitä kehotettiin täyttämään lomake, olivat sellaisia, että näiden yritysten oli mahdollista niihin vastata, ja että se, että ne jättivät vastaamatta, voidaan katsoa täysin kyseisten yritysten omaksi syyksi. Lisäksi on todettava, ettei komissiolla ole käytössään mitään sellaisia keinoja kolmansien maiden yritysten painostamiseksi, joilla se voisi pakottaa tällaiset yritykset tekemään yhteistyötä.
117.
Komission toteuttamien toimenpiteiden perusteella ei kuitenkaan voida katsoa, että se olisi täyttänyt velvollisuutensa asianmukaisesti. Komissio ei toimenpiteidensä osoittauduttua joulukuussa 2007 epäonnistuneiksi näet tutkinut – vaikka sillä olisi edelleen ollut tähän aikaa –, oliko mahdollista valita vertailumaaksi jokin muu niistä kolmansista maista, jotka ovat markkinatalousmaita ja jotka on mainittu Eurostatin tilastoissa ja joissa Thaimaan kuningaskunnan tavoin saatettiin tuottaa kyseistä tuotetta. Komission ei siis tarvinnut ottaa huomioon Japanin kaltaista maata, koska kuulemisen yhteydessä esitettyä viittausta kyseiseen maahan ei myöhemmin vahvistettu kirjallisesti perusasetuksen 6 artiklan 6 kohdan viimeisen virkkeen vaatimusten mukaisesti, mutta sen oli sitä vastoin suoritettava tarvittavat todentamiset muita kolmansia maita koskevilta osin sen omista tilastoista ilmenevien viitteiden perusteella.
118.
Mielestäni komissio rikkoi siten perusasetuksen 18 artiklan 5 kohtaa, jossa säädetään, että jos – siinä tapauksessa, että osapuoli, jota asia koskee, ei tee yhteistyötä – päätelmät, mukaan lukien normaaliarvoa koskevat päätelmät, perustuvat käytettävissä oleviin tietoihin, mukaan luettuna kantelussa toimitetut tiedot, tiedot on siis tarkistettava, jos se on mahdollista ja ottaen huomioon tutkimuksen määräaika, muista käytettävissä olevista riippumattomista lähteistä, kuten julkaistuista hintaluetteloista, virallisista tuontitilastoista ja tulliluetteloista.
119.
Tämän vuoksi olen GLS:n tavoin sitä mieltä, ettei komissio nyt käsiteltävässä asiassa ryhtynyt vakavasti otettaviin ja riittäviin ponnisteluihin kyseisen tuotteen normaaliarvon määrittämiseksi niiden hintojen perusteella, joita käytetään sellaisessa kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa. Ehdotan siis, että unionin tuomioistuin vastaa esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen, että asetus N:o 1355/2008 on tällä perusteella lainvastainen.
IV Ratkaisuehdotus
120.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Finanzgericht Hamburgin esittämään kysymykseen seuraavasti:
Tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden (mandariinien jne.) tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta ja väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1355/2008 on pätemätön, koska Euroopan komissio määritti kyseisen tuotteen normaaliarvon yhteisössä samankaltaisesta tuotteesta maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella ryhtymättä riittäviin ponnisteluihin kyseisen normaaliarvon määrittämiseksi soveltuvassa kolmannessa maassa käytettyjen hintojen perusteella ja rikkoi siten polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96, sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005, 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa säädettyjä vaatimuksia.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden (mandariinien jne.) tuonnissa 4.7.2008 annettu komission asetus (EY) N:o 642/2008 (EYVL L 178, s. 19) ja tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien sitrushedelmävalmisteiden ja -säilykkeiden (mandariinien jne.) tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta ja väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1355/2008 (EYVL L 350, s. 35).
(
3
)	Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annettu asetus N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005 (EUVL L 340, s. 17; jäljempänä perusasetus).
(
4
)	EUVL C 246, s. 15.
(
5
)	Jäljempänä GLS.
(
6
)	Yhdistetyt asiat C-305/86 ja C-160/87, Neotype Techmashexport v. komissio ja neuvosto, tuomio 11.7.1990 (Kok., s. I-2945, 13 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
7
)	Ks. tältä osin asia C-239/99, Nachi Europe, tuomio 15.2.2001 (Kok., s. I-1197, 39 kohta).
(
8
)	Asia C-157/87, Electroimpex ym. v. neuvosto, tuomio 11.7.1990 (Kok., s. I-3021, 10–13 kohta).
(
9
)	GLS viittaa pääasiallisesti asiassa C-16/90, Nölle, 22.10.1991 annettuun tuomioon (Kok., s. I-5163).
(
10
)	Komissio viittaa lisäksi em. asiaan Nölle, asiaan C-26/96, Rotexchemie, tuomio 29.5.1997 (Kok., s. I-2817) ja asiaan T-164/94, Ferchimex v. neuvosto, tuomio 28.9.1995 (Kok., s. II-2681).
(
11
)	Em. asia Rotexchemie, tuomion 9 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
12
)	Kok., s. II-4741.
(
13
)	Tuomion 59 kohta.