62024CJ0279_RES
Asia C‑279/24
AY
vastaan
Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (Itävalta))
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 4.12.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Asetus (EY) N:o 593/2008 – 3 artiklan 1 ja 2 kohta – Sovellettavan lain valinta – 6 artikla – Soveltamisala – Elinkeinonharjoittajan ja toisessa jäsenvaltiossa asuvan kuluttajan välinen sopimus – Elinkeinonharjoittajan toiminta, joka suuntautuu kuluttajan asuinpaikan jäsenvaltioon sen jälkeen, kun sovellettavan lain valintaa koskevan lausekkeen sisältävä sopimus on tehty
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Sopimusvelvoitteisiin sovellettava laki – Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehty yleissopimus – Asetus N:o 593/2008 – Kuluttajasopimukset – Soveltamisala – Elinkeinonharjoittajan ja toisessa jäsenvaltiossa asuvan kuluttajan välinen sopimus – Elinkeinonharjoittajan toiminta, joka suuntautuu kuluttajan asuinpaikan jäsenvaltioon sen jälkeen, kun sovellettavan lain valintaa koskevan lausekkeen sisältävä sopimus on tehty – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 593/2008 johdanto-osan 6, 11, 16 ja 23 perustelukappale sekä 3 ja 6 artikla)
(ks. 24–42 kohta ja tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää jäsenvaltiossa asuvan kuluttajan ja toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen pankin väliseen kuluttajasopimukseen sovellettavaa lakia Rooma I ‑asetuksen (
1
) valossa.
Italiassa asuva kuluttaja AY teki vuonna 2013 itävaltalaisen Liechtensteininische Landesbank (Österreich) AG:n (jäljempänä pankki) kanssa sopimuksen käyttötilin ja arvopaperitalletustilin avaamisesta.
Pankin vahvistamien ja AY:n tiedossa olleiden pankkiliiketoimien yleisten ehtojen mukaan kaikkiin sopimuspuolten välisiin oikeussuhteisiin sovellettiin Itävallan lakia. Lisäksi hän oli sekä sopimuksen allekirjoittamishetkellä että asiakasprofiilinsa myöhempien päivitysten yhteydessä valinnut asioinnin, johon ei sisälly neuvontaa.
AY osallistui vuonna 2016 italialaisen sijoituspalveluyrityksen Padovassa (Italia) järjestämään tilaisuuteen (jäljempänä Padovan tilaisuus), jossa kyseisen yrityksen toimitusjohtaja esitteli rahastoa, jonka salkkuun kuului myös pörssilistattuja velkakirjoja. Kyseisessä tilaisuudessa oli paikalla myös pankin työntekijä, joka esitteli pankkia paikalla olleille sijoittajille.
Jonkin aikaa tämän jälkeen AY osti omasta aloitteestaan pankin välityksellä pörssilistattuja velkakirjoja sekä osuuksia rahastosta, jota Padovan tilaisuudessa oli esitelty.
Koska AY katsoi, että hänelle oli aiheutunut taloudellista tappiota näistä ostoista, hän nosti tuomioistuimessa kanteen, jossa hän vaati vahingonkorvausta sillä perusteella, että pankki oli laiminlyönyt neuvonta- ja tiedonantovelvollisuutensa. Hän katsoo, että asiassa on sovellettava Italian lakia, joka on hänen kannaltaan edullisempi kuin Itävallan laki, koska pankki on Padovan tilaisuuteen osallistumalla suunnannut toimintaansa Italian markkinoille. Alempien oikeusasteiden tuomioistuimet hylkäsivät AY:n vaatimuksen, minkä jälkeen hän saattoi asian vireille ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, joka esitti unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön pääasiaan sovellettavasta laista.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa aluksi pääsäännöstä, jonka mukaan sopimukseen sovelletaan Rooma I ‑asetuksen 3 artiklan mukaisesti sen maan lakia, jonka osapuolet ovat valinneet. Lisäksi saman asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Kuluttajasopimukset”, 1 kohdassa säädetään, että kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemään sopimukseen sovelletaan sen maan lakia, jossa kuluttajan asuinpaikka on, edellyttäen, että kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset täyttyvät eli että elinkeinonharjoittaja harjoittaa elinkeinotoimintaansa tai ammattitoimintaansa maassa, jossa kuluttajan asuinpaikka on, tai että elinkeinonharjoittaja suuntaa millä tahansa tavalla tällaista toimintaa kyseiseen maahan tai useisiin maihin kyseinen maa mukaan lukien ja että sopimus kuuluu kyseisen toiminnan piiriin.
Vain siinä tapauksessa, että kyseessä oleva sopimus ei täytä näitä edellytyksiä, joita on tarkasteltava sopimuksen tekopäivän tilanteen mukaan, sopimukseen sovelletaan osapuolten valitsemaa lakia. (
2
)
Nyt kyseessä olevassa asiassa pankki ei asianomaisen sopimuksen tekemispäivänä harjoittanut elinkeinotoimintaansa tai ammattitoimintaansa maassa, jossa kuluttajan asuinpaikka oli, eikä suunnannut sitä kyseiseen maahan, joten nämä edellytykset eivät täyttyneet.
Pankki on kuitenkin myöhemmin suunnannut elinkeinotoimintaansa tai ammattitoimintaansa maahan, jossa kuluttajan asuinpaikka oli, joten tämä edellytys on täyttynyt kuluttajan ja pankin välisen sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin tulkitsee Rooma I ‑asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa sen sanamuodon, asiayhteyden ja tavoitteen perusteella.
Kun otetaan huomioon sanamuodon mukainen tulkinta, kyseisen säännöksen sanamuodossa ei säädetä nimenomaisesti mahdollisuudesta muuttaa kuluttajasopimukseen sovellettavaa lakia, jos kyseisessä säännöksessä mainitut edellytykset eivät täyttyneet kyseisen sopimuksen tekemispäivänä mutta täyttyvät myöhemmin liikesuhteen aikana.
Asiayhteyteen ja tavoitteeseen perustuvasta tulkinnasta on muistutettava ensinnäkin, että Rooma I ‑asetuksen tarkoituksena on muun muassa oikeusvarmuuden turvaaminen Euroopan oikeusalueella lainvalintasäännöillä, joiden ennustettavuus on hyvä.
Toiseksi kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että osapuolten sopimusta tehtäessä määrittelemän kyseiseen sopimukseen sovellettavan lain muuttaminen voi seurata ainoastaan osapuolten sopimuksesta, koska heidän vapautensa valita sovellettava laki olisi lisäksi oltava sopimusvelvoitteita koskevien lainvalintasääntöjen peruslähtökohtana. Sopimuspuolten tahdonautonomian periaatteen täysimääräisen vaikutuksen varmistamiseksi on noudatettava valintaa, jonka nämä osapuolet ovat vapaasti tehneet niiden väliseen sopimussuhteeseen sovellettavasta laista.
Kolmanneksi on niin, että heikommassa asemassa oleviksi katsottuja sopimuspuolia olisi syytä suojata soveltamalla sellaisia lainvalintasääntöjä, jotka ovat heidän etujensa kannalta suotuisampia kuin yleiset säännöt. Kuitenkin tulkinta, jonka mukaan olisi mahdollista poiketa Rooma I ‑asetuksessa säädetyistä lainvalintasäännöistä kuluttajasopimukseen sovellettavan lain määrittämiseksi sillä perusteella, että toinen laki olisi kuluttajan kannalta edullisempi, loukkaisi väistämättä huomattavasti yleistä vaatimusta sovellettavan lain ennustettavuudesta ja näin ollen oikeusvarmuuden periaatetta kuluttajasopimuksissa.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että mahdollisuus muuttaa kuluttajasopimukseen sovellettavaa lakia silloin, kun Rooma I asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet kyseisen sopimuksen tekemisen ajankohtana mutta täyttyvät myöhemmin liikesuhteen aikana, on suljettu pois kyseisen säännöksen sanamuodon perusteella ja että mainitun säännöksen rakenne ja tavoitteet tukevat tätä tulkintaa. Lisäksi tällainen muutos merkitsisi puuttumista lainvalintaan, jonka osapuolet ovat tehneet kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(
1
)	Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 593/2008, annettu 17.6.2008, sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) (EUVL 2008, L 177, s. 6; jäljempänä Rooma I ‑asetus).
(
2
)	Rooma I ‑asetuksen 3 artikla sekä 6 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta ja 3 kohta.