Väliaikainen versio
FIUNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
21 päivänä toukokuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83/EY – 85 c artiklan 1 ja 2 kohta – Ilman lääkemääräystä saatavat lääkkeet – Kielto, joka koskee sellaisten lääkkeiden luokkaan, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, kuuluvien lääkkeiden tietoyhteiskunnan palvelujen avulla tapahtuvaa etämyyntiä yleisölle – Kansanterveyden suojelu
Asiassa C‑604/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Symvoulio tis Epikrateias (ylin hallintotuomioistuin, Kreikka) on esittänyt 16.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.9.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Farmakeio YZ & Sia OE
vastaan
Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon ja
Ypourgos Ygeias
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Panellinios Farmakeftikos Syllogos,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Farmakeio YZ & Sia OE, edustajanaan K. Chrysogonos, dikigoros,
–        Panellinios Farmakeftikos Syllogos, edustajanaan I. Dimitrellos, dikigoros,
–        Kreikan hallitus, asiamiehinään K. Georgiadis, V. Karra ja K. Konsta,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan E. Cicatelli, procuratore dello Stato, ja M. Russo, avvocato dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Konstantinidis, E. Mathieu, A. Spina ja J. Szczodrowski,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.12.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY (EYVL 2001, L 311, s. 67), sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/62/EU (EUVL 2011, L 174, s. 74; jäljempänä direktiivi 2001/83), 85 c artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Kreikan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Farmakeio YZ & Sia OE sekä Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon (kehitys- ja investointiministeri, Kreikka) ja Ypourgos Ygeias (terveysministeri, Kreikka) ja joka koskee kumoamiskannetta, jonka kyseinen yhtiö on nostanut ministereiden päätöksestä, jossa määritellään ne lääkeluokat, joihin kuuluvia lääkkeitä sertifioidut apteekkien verkkokaupat voivat myydä etämyyntinä yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2011/62
3        Direktiivin 2011/62 johdanto-osan 21–24 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(21)      Lääkkeiden laiton myynti yleisölle internetissä on merkittävä kansanterveydellinen uhka, sillä lääkeväärennökset voivat päätyä tällä tavalla yleisölle. Tähän uhkaan olisi kiinnitettävä huomiota tässä direktiivissä. Tällöin olisi otettava huomioon, että lääkkeiden jakelua yleisölle koskevia erityisehtoja ei ole yhdenmukaistettu [Euroopan] unionin tasolla ja jäsenvaltiot saavat siksi asettaa ehtoja lääkkeiden jakelulle yleisölle [EUT-sopimuksen] rajoissa.
(22)      Tutkiessaan, ovatko lääkkeiden vähittäisjakelun ehdot unionin oikeuden mukaisia, Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, on tunnustanut lääkkeiden hyvin erityisen luonteen, koska lääkkeiden terapeuttiset vaikutukset erottavat lääkkeet olennaisesti muista tavaroista. Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että ihmisten terveyden ja hengen suojaaminen on [EUT-sopimuksessa] suojelluista oikeushyvistä ja intresseistä tärkein ja että jäsenvaltioiden asiana on päättää siitä tasosta, jolla ne aikovat suojella kansanterveyttä, sekä siitä tavasta, jolla kyseinen taso on saavutettava. Koska tämä taso voi vaihdella jäsenvaltiosta toiseen, jäsenvaltioilla on oltava harkintavalta päättää – – lääkkeiden jakelua yleisölle koskevista ehdoista alueellaan.
(23)      Erityisesti kansainterveydellisten vaarojen perusteella ja ottaen huomioon jäsenvaltioilla olevan toimivallan päättää siitä, miten laajasti kansanterveyttä on suojattava, unionin tuomioistuin on tunnustanut, että jäsenvaltiot voivat periaatteessa rajoittaa lääkkeiden vähittäismyynnin vain proviisoreille – –
(24)      Jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi, unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö huomioon ottaen, voitava asettaa tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin tarjottavien lääkkeiden vähittäisjakelulle ehtoja, jotka ovat kansanterveyden suojelun kannalta perusteltuja. Tällaiset ehdot eivät saisi rajoittaa aiheettomasti sisämarkkinoiden toimintaa.”
Direktiivi 2001/83
4        Direktiivin 2001/83 johdanto-osan 2–5 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)      Lääkkeiden tuotantoa, jakelua ja käyttöä koskevien säännösten ensisijaisena tarkoituksena on oltava kansanterveyden turvaaminen.
(3)      Tämä päämäärä on kuitenkin saavutettava keinoilla, jotka eivät estä lääketeollisuuden tai lääkekaupan kehittymistä yhteisössä.
(4)      Lääkkeitä koskevien kansallisten säännösten väliset erot – – muodostavat esteen yhteisön sisäiselle lääkekaupalle. Tällaiset erot vaikuttavat suoraan sisämarkkinoiden toimintaan.
(5)      On tärkeää poistaa tämän vuoksi nämä esteet; ja siksi asiaan liittyvien säännösten lähentäminen on tarpeen.”
5        Kyseisen direktiivin VII A osaston, jonka otsikko on ”Etämyynti yleisölle”, 85 c artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Rajoittamatta kansallista lainsäädäntöä, jossa kielletään reseptilääkkeiden tarjoaminen etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla, jäsenvaltioiden on varmistettava, että lääkkeitä tarjotaan etämyyntiin yleisölle teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetussa direktiivissä 98/34/EY [(EYVL 1998, L 204, s. 37)] määriteltyjen tietoyhteiskunnan palvelujen avulla seuraavin ehdoin:
a)      Luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, joka tarjoaa lääkkeitä myyntiin, on lupa tai valtuudet toimittaa lääkkeitä yleisölle, myös etämyyntinä, sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, johon kyseinen henkilö on sijoittautunut.
b)      Edellä a alakohdassa tarkoitettu henkilö on ilmoittanut jäsenvaltiolle, johon kyseinen henkilö on sijoittautunut, ainakin seuraavat tiedot:
– –
c)      Lääkkeet ovat määräjäsenvaltion kansallisen lainsäädännön vaatimusten mukaisia 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
d)      Rajoittamatta tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8 päivänä kesäkuuta 2000 annetussa [Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä 2000/31/EY (Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) [(EYVL 2000, L 178, s. 1)] asetettuja tietojen antamista koskevia vaatimuksia verkkosivustolla, jolla tarjotaan lääkkeitä etämyyntiin, on ainakin
– –
2.      Jäsenvaltiot voivat asettaa kansanterveyden suojelemiseksi ehtoja tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin yleisölle tarjottavien lääkkeiden vähittäisjakelulle niiden alueella.
– –”
Kreikan oikeus
6        Kehitys-, kilpailukyky-, infrastruktuuri-, liikenne- ja verkkoministerin sekä terveysministerin – – yhteispäätöksen D.YG3a/G.P.32221/2013 116 §:n muuttamisesta 19.4.2022 annetussa kehitys- ja investointiministerin sekä terveysministerin päätöksessä G.P. oik. 22609 (ypourgiki apofasi G.P. oik. 22609
”Tropopoiisi tou arthrou 116 tis ypo stoicheia D.YG.3a/C.P.32221/2013 koinis apofaseos ton Ypourgon Anaptyxis, Antagonistikotitas, Ypodomon, Metaforon kai Diktyon kai Ygeias – –”; (FEK B’ 1965/20.4.2022); jäljempänä ministereiden päätös) määritellään niiden lääkkeiden luokat, joita voidaan myydä etämyyntinä yleisölle apteekkien verkkokaupoissa tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Kyseisen ministereiden päätöksen 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden etämyynti yleisölle on kielletty. Tietoyhteiskunnan palvelujen avulla tapahtuva muiden lääkkeiden etämyynti yleisölle on sallittua [apteekkariliiton (Panellinios Farmakeftikos Syllogos)] [toimivaltaisen viranomaisen nimeämisestä apteekkien verkkokauppojen sertifiointia varten 15.3.2016 annetun talous-, kehitys- ja matkailuministerin sekä terveysministerin yhteispäätöksen G5(b)/G.P. oik. 20293 (koini apofasi G5(b)/G.P. oik. 20293
ton Ypourgon Oikonomias, Anaptyxis kai Tourismou kai Ygeias ’Orismos armodias Archis gia tin Pistopoiisi ilektronikon katastimaton farmakeion’ (FEK B’ 787)] mukaisesti tätä tarkoitusta varten
sertifioimissa apteekkien verkkokaupoissa ainoastaan sellaisten lääkkeiden osalta, jotka myyntilupansa mukaan luokitellaan tai on luokiteltu vapaasti myytävien lääkevalmisteiden alaluokkaan (vapaasti myytävät lääkkeet – –) sellaisten lääkkeiden luokassa, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, [terveysministerin 14.7.2016 antaman päätöksen C5(a)51194/14.7.2016 (apofasi G5(a)51194 tou Ypourgou Ygeias) (FEK Βʹ 2219/18.7.2016)] mukaisesti.
Rikkojalle määrätään [kansallisen lääkelaitoksen (Ethnikos Organismos Farmakon, jäljempänä EOF)] hallituksen päätöksellä seuraamusmaksu, joka on suuruudeltaan 20 000–100 000 euroa ja uusintatapauksessa 50 000–200 000 euroa.
Edellä mainitut seuraamukset määrätään kumulatiivisesti muiden säädettyjen seuraamusten kanssa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7        Pääasian valittajalla on fyysinen apteekkiliike Kreikassa ja se myy farmasian alan tuotteita myös verkossa lääkealalla sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
8        Se nosti 25.5.2022 Symvoulio tis Epikrateiasissa (ylin hallintotuomioistuin, Kreikka), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kumoamiskanteen ministereiden päätöksestä, jolla muutettiin aikaisempaa kansallista säännöstöä siten, että siinä sallitaan vastedes sertifioitujen apteekkien verkkokauppojen harjoittama tietoyhteiskunnan palvelujen avulla tapahtuva etämyynti yleisölle vain yhden sellaisten lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, eli vapaasti myytävien lääkkeiden, alaluokan osalta mutta ei muiden sellaisten lääkkeiden osalta, jotka eivät edellytä lääkemääräystä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan vapaasti myytävien lääkkeiden alaluokkaan kuuluu lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä ja joita voidaan asettaa saataville paitsi apteekeissa mutta myös muissa myyntipisteissä ilman, että edellytetään proviisorin tai apteekkiapulaisen läsnäoloa. Lisäksi ennen kyseisen ministeriön päätöksen antamista voimassa olleesta kansallisesta sääntelykehyksestä, sellaisena kuin kyseinen tuomioistuin on sen esittänyt, ilmenee, että sertifioiduilla apteekkien verkkokaupoilla oli aiemmin oikeus myydä verkossa erotuksetta kaikkia lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, ja lääkkeitä, joita sosiaalivakuutuslaitokset eivät korvaa.
9        Pääasian kantaja vetoaa kanteensa tueksi siihen, että ministereiden päätöksellä käyttöön otettu rajoitus on aikaisempaan kansalliseen säännöstöön nähden muun muassa direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdan vastainen. Lisäksi kantajan mukaan millään kansanterveyden suojeluun liittyvällä syyllä ei voida käsiteltävässä asiassa perustella tällaista toimea kyseisen direktiivin 85 c artiklan 2 kohdan nojalla. Se lisää, että ministereiden päätöksellä käyttöön otettu uusi kansallinen säännös jää käytännössä kuolleeksi kirjaimeksi, koska toimivaltainen kansallinen viranomainen ei ole Kreikan markkinoilla luokitellut yhtäkään lääkettä vapaasti myytävien lääkkeiden alaluokkaan.
10      Ministereiden päätöksen antaneet kansalliset viranomaiset ja Panellinios Farmakeftikos Syllogos (apteekkariliitto, Kreikka) puolestaan väittävät, että kansanterveyden suojeluun liittyvät yleisen edun mukaiset syyt edellyttivät tämän uuden kansallisen säännöstön antamista direktiivin 2001/83 85 c artiklan 2 kohdan nojalla. Ne väittävät erityisesti, että aikaisemmassa kansallisessa järjestelmässä apteekkien verkkokaupoille annettu mahdollisuus myydä erotuksetta kaikkia lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, ja lääkkeitä, joita ei korvata, olisi johtanut siihen, että yli 1000 lääketyyppiä olisi ollut saatavilla verkossa, mikä on omiaan vaikeuttamaan monilääkityksen eli lääkkeiden liiallisen kulutuksen valvontaa sekä väärennettyjen tai vaatimustenvastaisten lääkkeiden laittoman kaupan torjuntaa. Lääkkeiden verkkomyynti myös silloin, kun ne eivät edellytä lääkemääräystä, aiheuttaa riskejä kansanterveydelle, koska tällöin proviisorilla ei ole käytännössä mahdollisuutta tunnistaa niiden loppukäyttäjä. Kansalliset viranomaiset ja apteekkariliitto väittävät, että ministereiden päätös mahdollistaa myös sen, että ”turvatakuuseen”, joka liittyy siihen, että proviisori luovuttaa lääkkeet henkilökohtaisesti, puuttumisen vaikutusta rajoitetaan, koska tällaista vaaraa ei ole vapaasti myytävien lääkkeiden osalta niiden erityisominaisuuksien vuoksi. Lisäksi on niin, että tilanne, jossa apteekkien verkkokaupat toimittavat kaikki lääkkeet, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, ja lääkkeet, joita ei korvata, ei vastaa Kreikassa mihinkään erityiseen tarpeeseen, ottaen huomioon apteekkien optimaalinen ja järkevä maantieteellinen jakautuminen valtion alueella. Lopuksi apteekkariliitto vetoaa väitteidensä tueksi Kyproksella ja Portugalissa voimassa oleviin säännöksiin, joilla sen mukaan rajoitetaan lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, asettamista saataville internetissä.
11      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kysymystä siitä, onko unionin oikeus esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan ainoastaan sellaisten lääkkeiden alaluokkaan, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, kuuluvien lääkkeiden etämyynti internetin välityksellä yleisölle, on arvioitava muun muassa 11.12.2003 annetun tuomion Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664) ja 29.2.2024 annetun tuomion Doctipharma (C‑606/21, EU:C:2024:179) valossa. Se päättelee tästä oikeuskäytännöstä, että direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohtaa ei voida tulkita siten, että siinä sallittaisiin se, että kansallinen lainsäätäjä kieltää sellaisten lääkkeiden myynnin internetin välityksellä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä. Näin ollen se katsoo, että ministereiden päätös on kumottava.
12      Koska unionin tuomioistuin ei kuitenkaan ole antanut tältä osin nimenomaista oikeuskäytäntöä ja kun otetaan huomioon apteekkariliiton väitteet, jotka koskevat Kyproksen ja Portugalin asiaa koskevaa säännöstöä, kyseinen tuomioistuin pohtii, onko kyseisen direktiivin 85 c artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan se, että jäsenvaltiot kieltävät kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä tiettyjen lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynnin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla.
13      Tässä tilanteessa Symvoulio tis Epikrateias on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [direktiivin 2001/83] 85 c artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan apteekkien verkkokaupat eivät saa etämyydä yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kaikkia lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, vaan ainoastaan näiden lääkkeiden yhteen alaluokkaan kuuluvia lääkkeitä (tässä tapauksessa vapaasti myytäviä lääkkeitä)?
2)      Vai sallitaanko [direktiivin 2001/83] 85 c artiklan 2 kohdassa kansalliselle [lainsäätäjälle] päinvastoin mahdollisuus kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä kieltää tiettyjen lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynti yleisölle apteekkien verkkokaupoissa tietoyhteiskunnan palvelujen avulla?
3)      Jos vastaus toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on myönteinen, ovatko syyt, joihin Kreikan [hallitus] ja apteekkariliitto ovat käsiteltävässä asiassa vedonneet kyseessä olevan rajoituksen oikeuttamiseksi (monilääkityksen ja väärennettyjen tai epätarkoituksenmukaisten lääkkeiden laittoman kaupan torjuminen jne.), [direktiivin 2001/83] 85 c artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja kansanterveyden suojeluun liittyviä syitä?
4)      Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kansallisen tuomioistuimen arvioitava rajoittavan toimenpiteen oikeasuhteisuutta negatiivisen seikan osalta eli selvitettävä ainoastaan, onko rajoitus ilmeisen soveltumaton tai ilmeisen tarpeeton, vai myönteisen seikan osalta eli selvitettävä, onko rajoitus asianmukainen ja ehdottoman tarpeellinen toimenpide kansanterveyden suojelemiseksi?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
14      Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä kielletään apteekkien verkkokaupoilta lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynti yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kyseisten lääkkeiden yhtä alaluokkaa lukuun ottamatta.
15      Direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että ”rajoittamatta kansallista lainsäädäntöä, jossa kielletään reseptilääkkeiden tarjoaminen etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla, jäsenvaltioiden on varmistettava, että lääkkeitä tarjotaan etämyyntiin yleisölle – – tietoyhteiskunnan palvelujen avulla seuraavin ehdoin – – [lueteltu kyseisen 1 kohdan a–d alakohdassa]”.
16      Kyseisen säännöksen toisesta ja kolmannesta lauseesta ilmenee, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että ”lääkkeitä” tarjotaan etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Kyseisen ilmaisun yleinen luonne sekä määräisen artikkelin käyttö tietyissä kieliversioissa, kuten espanjan-, kreikan-, ranskan-, italian- ja portugalinkielisissä versioissa, viittaavat siihen, että jäsenvaltioille näin asetettu velvollisuus koskee kaikkia lääkkeitä. Kyseinen lause ei nimittäin sisällä mitään viitettä siitä, että unionin lainsäätäjä olisi halunnut tehdä eroa mahdollisten lääkeluokkien välillä.
17      Kyseisen säännöksen ensimmäisessä lauseessa sallitaan kuitenkin poikkeus tähän velvollisuuteen siltä osin kuin lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden tarjoaminen etämyyntiin yleisölle kielletään kansallisen lainsäädännön nojalla (ks. vastaavasti tuomio 27.2.2025, Apothekerkammer Nordrhein, C‑517/23, EU:C:2025:122, 74 kohta).
18      Direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa näin ollen, että siinä säädetty velvollisuus koskee kaikkien lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tarjoamista etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla (ks. vastaavasti tuomio 29.2.2024, Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, 41 kohta).
19      Tästä seuraa, että kansallisella säännöstöllä, jossa kielletään lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynti yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kyseisten lääkkeiden yhtä alaluokkaa lukuun ottamatta, rikotaan direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdasta johtuvaa velvollisuutta.
20      Tällainen kansallinen säännöstö ei voi myöskään perustua kyseisen direktiivin 85 c artiklan 2 kohtaan, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat asettaa kansanterveyden suojelemiseksi ehtoja tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin yleisölle tarjottavien lääkkeiden vähittäisjakelulle niiden alueella.
21      Vaikka sen vuoksi, että sekä kyseisen direktiivin 85 c artiklan 1 kohdassa että sen 2 kohdassa käytetään ilmaisua ”ehto”, voidaan katsoa, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus asettaa kaikkien lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynnille yleisölle lisäehtoja kyseisen 1 kohdan a–d alakohdassa nimenomaisesti lueteltujen ehtojen lisäksi, on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä, jossa kielletään lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tarjoaminen verkkomyyntiin yleisölle yhtä lääkkeiden alaluokkaa lukuun ottamatta, ei voida luokitella kyseisen direktiivin 85 c artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi ehdoksi
lääkkeiden vähittäisjakelulle.
22      Tällaisessa säännöstössä sallitaan nimittäin vain osittain sellaisten lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tarjoaminen etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Direktiivin 2001/83 85 c artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ehdot eivät kuitenkaan voi johtaa siihen, että jäsenvaltioille kyseisen artiklan 1 kohdan nojalla kuuluva velvollisuus varmistaa, että lääkkeitä – ainakin kaikkia lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä – tarjotaan etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla viimeksi mainitussa säännöksessä vahvistettuja ehtoja noudattaen, menettäisi merkityksensä (ks. vastaavasti tuomio 29.2.2024, Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, 55 ja 56 kohta).
23      Tätä tulkintaa tukevat sekä direktiivin 2001/83 85 c artiklan syntyhistoria että kyseisellä direktiivillä tavoitellut päämäärät.
24      Ensinnäkin kyseisestä syntyhistoriasta on muistutettava, että direktiivillä 2011/62 lisättiin direktiiviin 2001/83 VII a osasto, jonka otsikko on ”Etämyynti yleisölle” ja johon kuuluu muun muassa viimeksi mainitun direktiivin 85 c artikla.
25      Direktiivin 2011/62 johdanto-osan 24 perustelukappaleesta, jonka valossa direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava, ilmenee, että vaikka jäsenvaltioiden olisi voitava asettaa tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin tarjottavien lääkkeiden vähittäisjakelulle ehtoja, jotka ovat kansanterveyden suojeluun liittyvien syiden kannalta perusteltuja, nämä ehdot eivät kuitenkaan saa rajoittaa aiheettomasti sisämarkkinoiden toimintaa. Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa, tällainen rajoitus voisi syntyä, jos jäsenvaltio kyseenalaistaisi yksipuolisesti lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, verkkomyynnin sallimista koskevan velvollisuuden ulottuvuuden.
26      Tässä yhteydessä on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on 11.12.2003 antamansa tuomion Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664) 76 ja 124 kohdassa luonnehtinut kansallisessa säännöstössä säädettyä lääkkeiden yleistä postimyyntikieltoa, tässä tapauksessa internetin välityksellä tapahtuva myynti, EY 28 artiklassa, josta on tullut SEUT 34 artikla, tarkoitetuksi tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavaksi toimenpiteeksi. Se on katsonut myös, että vaikka tällainen toimenpide voisi olla perusteltu EY 30 artiklassa, josta on tullut SEUT 36 artikla, tarkoitetun terveyden suojelun perusteella siltä osin kuin se koskee lääkkeitä, jotka edellyttävät lääkemääräystä, viimeksi mainittuun artiklaan ei voida vedota sen oikeuttamiseksi, että ehdottomasti kielletään sellaisten lääkkeiden postimyynti, jotka eivät kyseisessä jäsenvaltiossa edellytä lääkemääräystä.
27      Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut ottaa direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohtaa antaessaan huomioon lääkkeiden verkkomyyntiä koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johdettavat ohjeet. Kyseisellä säännöksellä unionin lainsäätäjä on nimittäin rajannut lisää jäsenvaltioille tällä alalla annettua harkintavaltaa, kun se on säätänyt velvollisuudesta tarjota etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kaikkia lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä.
28      Tästä seuraa, että jäsenvaltiot eivät voi vedota direktiivin 2001/83 85 c artiklan 2 kohtaan asettaakseen kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä perusteltuja ehtoja tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin yleisölle tarjottavien lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, vähittäisjakelulle niiden alueella, jos tällaiset ehdot vievät kyseisessä 85 c artiklan 1 kohdassa säädetyltä velvoitteelta sen tehokkaan vaikutuksen.
29      Toiseksi direktiivin 2001/83 tavoitteista on todettava, että kyseisen direktiivin johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee, että direktiivintavoitteena on kansanterveyden turvaaminen, muun muassa torjumalla lääkkeiden laitonta myyntiä yleisölle internetissä, kuten direktiivin 2011/62 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa todetaan. Kuten direktiivin 2001/83 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, tämä kansanterveyden suojelua koskeva tavoite on kuitenkin saavutettava estämättä lääkekauppaa unionissa.
30      Viimeksi mainitusta näkökulmasta tarkasteltuna direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot sallimaan kaikkien lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tarjoaminen etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Kansanterveyden suojelun tavoitteen puitteissa ja ottaen huomioon 19.5.2009 annettu tuomio Apothekerkammer des Saarlandes ym. (C‑171/07 ja C‑172/07, EU:C:2009:316), johon viitataan direktiivin 2011/62 johdanto-osan 22 ja 23 perustelukappaleen alaviitteessä ja jossa yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut jäsenvaltioille vapauden määrittää kansanterveyden suojelun taso, 85 c artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa vahvistetaan ehdot, jotka koskevat henkilöitä, lääkkeitä ja verkkosivustoja ja jotka on asetettu lääkkeiden yleisölle tapahtuvalle etämyynnille, joka tehdään tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Tältä osin kyseisessä säännöksessä varataan kyseisen oikeuskäytännön mukaisesti jäsenvaltioille toimivalta määrittää vaatimukset, jotka näiden henkilöiden on täytettävä.
31      Tästä seuraa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 20 kohdassa, että kun direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdassa säädetyt ehdot täyttyvät, jäsenvaltio ei voi kieltää sellaisten lääkkeiden tarjoamista etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelun avulla, jotka eivät edellytä lääkemääräystä.
32      Vaikka kyseisen direktiivin 85 c artiklan 2 kohdassa tosin sallitaan se, että jäsenvaltiot asettavat kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä ehtoja tietoyhteiskunnan palvelujen avulla etämyyntiin yleisölle tarjottavien lääkkeiden vähittäisjakelulle niiden alueella, kyseisessä säännöksessä tarkoitettua ”ehtoa” ei kuitenkaan voida tulkita siten, että jäsenvaltiot voisivat asettaa tällaisista syistä kiellon tarjota etämyyntiin yleisölle tällaisten palvelujen avulla lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, niiden yhtä alaryhmää lukuun ottamatta, koska tällainen kielto johtaisi kyseisellä direktiivillä tavoiteltujen päämäärien vaarantumiseen tekemällä sen 85 c artiklan 1 kohdasta tehottoman.
33      Koska direktiivin 2001/83 85 c artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ehdot eivät voi vaikuttaa kyseisen direktiivin 85 c artiklan 1 kohdassa määritellyn velvollisuuden ulottuvuuteen eivätkä viimeksi mainitun säännöksen a–d alakohdassa mainittuihin ehtoihin, jäsenvaltioille annettu toimivalta määrittää kyseisessä 2 kohdassa tarkoitettujen vähittäisjakelulle kansanterveyden suojelemiseksi asetettavien ehtojen sisältö on siis väistämättä rajattu, koska se voi koskea ainoastaan näiden lääkkeiden yleisölle kaupan pitämistä koskevia tapoja eli ehtoja, jotka liittyvät kyseisten lääkkeiden vähittäisjakelemiseksi niiden alueella koskeviin toimiin.
34      Näitä ehtoja, joiden on oltava perusteltuja kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä, voidaan soveltaa toimenpiteisiin, joilla pyritään vähentämään lääkkeiden verkkomyyntiin liittyviä riskejä. Kuten pääasian kantaja esittää, näihin toimenpiteisiin voisi kuulua esimerkiksi lääkkeiden kulutuksen tehokkaiden valvontamekanismien käyttöönotto, kuten kuluttajakohtaisten tilausrajojen asettaminen tai sähköisen järjestelmän luominen kuluttajien terveystietojen selvittämiseksi ja rekisteröimiseksi monilääkityksen torjumiseksi.
35      Tässä yhteydessä ei voida sulkea pois sitä, että jäsenvaltiot asettavat tällaisia ehtoja tietylle lääkeluokalle, johon kuuluvat lääkkeet eivät edellytä lääkemääräystä, esimerkiksi niiden erityisten terapeuttisten ominaisuuksien vuoksi, kunhan näillä ehdoilla ei kyseenalaisteta mahdollisuutta tarjota näitä lääkkeitä tällaiseen myyntiin, kuten direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohdasta ilmenee.
36      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä kielletään apteekkien verkkokaupoilta lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynti yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kyseisten lääkkeiden yhtä alaluokkaa lukuun ottamatta.
Kolmas ja neljäs kysymys
37      Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen esitetty vastaus, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
38      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/62/EU, 85 c artiklan 1 ja 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kansanterveyden suojeluun liittyvistä syistä kielletään apteekkien verkkokaupoilta lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, etämyynti yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla kyseisten lääkkeiden yhtä alaluokkaa lukuun ottamatta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: kreikka.