61995B0195
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (laajennettu toinen jaosto)
11 päivänä maaliskuuta 1996 (
*1
)
Asiassa T-195/95,
Guérin automobiles, konkurssissa oleva ranskalainen yhtiö, kotipaikka Alençon (Ranska), edustajanaan asianajaja Jean-Claude Fourgoux, Pariisi ja Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Pierrot Schütz, 4 rue Beatrix de Bourbon,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Francisco Enrique Gonzalez Diaz ja komissiossa työskentelevä kansallinen virkamies Guy Charrier, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan, että komissio on laiminlyönyt väitetiedoksiannon osoittamisen Nissan France SA:lle, ja toissijaisesti myöntämään vahingonkorvausta,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja H. Kirschner sekä tuomarit B. Vesterdorf, C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos ja A. Potocki,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Käsiteltävänä olevan asian perustana olevat tosiseikat
1
Kantaja, joka osti ja myi autoja ja joka asetettiin konkurssiin 22.5.1995 annetulla tuomiolla, teki komissiolle 6.6.1994 kirjatun valituksen Nissan-henkilöautojen maahantuojaa ja japanilaisen autonvalmistajan tytäryhtiötä Nissan France SA:ta vastaan.
2
Valituksessaan kantaja totesi, että se oli ollut Nissan France'n jälleenmyyjä, mutta vuoden 1991 alussa Nissan France irtisanoi yksipuolisesti jälleenmyyntisopimuksen päättymään vuoden 1992 alusta lukien. Tämän irtisanomisen jälkeen Nissan France ”käytti edelleen yksinmyyjäverkostoaan hyväkseen kieltääkseen Gucriniltä oikeuden saada vahingonkorvausta, suosiakseen syrjivällä tavalla toista jälleenmyyjää ja asettaakseen Guérinille useita myyntikieltoja”. Kantaja riitautti tämän jälkeen Nissan France'n käyttämän jälleenmyyntivakiosopimuksen yhteensopivuuden perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 123/85 (EYVL 1985 L 15, s. 16) kanssa. Kantaja väitti, ettei sopimus sen vaikutusten vuoksi kuulu perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan, joten hän ”vetoaa komissioon, jolla on toimivalta antaa ratkaisu Nissanin toimintatavoista, koska asetuksen N:o 123/85 10 artiklassa annetaan komissiolle mahdollisuus evätä asetuksen soveltamisesta aiheutuva etu”. Tältä osin kantaja teki ilmoituksen useista Nissan France'n soveltamista jälleenmyyntiä koskeviin vakiosopimuksiin sisältyneistä lausekkeista tai niistä johtuvista menettelytavoista ja ilmoitti valituksensa perustuvan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen.
3
Komissio lähetti 30.6.1994 päivätyssä kirjeessään jäljennöksen edellä mainitusta valituksesta Nissan France'lle pyytäen sitä ottamaan kantaa väitteisiin; samana päivänä komissio ilmoitti kantajalle kyseisen jäljennöksen lähettämisestä. Kaksi kuukautta myöhemmin Nissan France lähetti vastauksensa komissiolle, joka ilmoitti tästä kantajalle syyskuussa 1994.
4
Kantaja esitti 21.2.1995 päivätyssä kirjeessään komissiolle huomautuksensa Nissan France'n vastauksiin. Se katsoi erityisesti, että ”valituksen tueksi esitetyn — — todistusaineiston vertailu, kahden sopimusversion tutkiminen ja Nissanin antama vastaus olisivat sinänsä olleet komissiolle riittävä peruste väitetiedoksiannon antamiseksi”. Esitettyään yksityiskohtaisia huomautuksia Nissan France'n vastauksiin kantaja ilmoitti, että se ”vaatii jälleen komissiota antamaan Nissanille tiedoksi väitteet, jotka käyvät selvästi ilmi asiakirja-aineistosta”, ja lopetti esityksensä sanamuodolla ”käytettävissänne lisätietoja varten”.
5
Komissio ei ole vastannut tähän kirjeeseen.
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
6
Kantaja nosti näiden seikkojen vuoksi nyt käsiteltävänä olevan kanteen, joka kirjattiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa 17.10.1995.
7
Komissio esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 4.12.1995 työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaisesti jättämällään erillisellä asiakirjalla prosessinedellytysten puuttumista koskevan väitteen. Kantaja antoi 8.1.1996 prosessiväitettä koskevat huomautuksensa.
8
Kantaja vaatii kanteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
toteaa komission laiminlyönnin;
—
toissijaisesti toteaa EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan perusteella, että komissio on näin ollen sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa kantajaa kohtaan ja on velvollinen maksamaan kantajalle vahingonkorvauksen, jonka suuruus on arvioitu 1577188,53 Ranskan frangiksi (FRF) ja
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9
Komissio vaatii prosessiväitettä koskevassa asiakirjassaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
jättää kanteen tutkimatta ja
—
velvoittaa kantajan koivaamaan oikeudenkäyntikulut.
10
Prosessiväitettä koskevissa huomautuksissaan kantaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi väitteen hylättyään antaa ratkaisun laiminlyönnin toteamista ja vahingonkorvausta koskeviin kanteessa esitettyihin vaatimuksiin.
Kanteen tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten väitteet
Laiminlyönnin toteamista koskevat vaatimukset
11
Komissio katsoo, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska se on nostettu EY:n perustamissopimuksen 175 artiklassa määrättyjen edellytysten vastaisesti ja siinä asetettujen määräaikojen päätyttyä. Kantajan 21.2.1995 päivättyä kirjettä ei itse asiassa voida pitää tässä artiklassa tarkoitettuna ”kehotuksena tehdä ratkaisu”, koska sillä oli pääasiallisesti tarkoitus vastata Nissan France'n komissiolle osoittamiin vastaväitteisiin. Kirjeeseen sisältyi jopa sanamuoto ”käytettävissänne lisätietoja varten”, mikä osoittaa, että kantajan tavoitteena oli päästä yhteistyöhön komission yksiköiden kanssa. Komissio päättelee tästä, että 21.2.1995 päivätystä kirjeestä ei käynyt selvästi ilmi, että jos komissio ei toimisi määräajassa, sitä vastaan nostettaisiin laiminlyöntikanne.
12
Komissio lisää, että vaikka kyseistä kirjettä voitaisiin pitää vaatimuskirjeenä, nyt käsiteltävänä oleva laiminlyöntikanne on joka tapauksessa nostettu lähes kahdeksan kuukautta myöhemmin. Perustamissopimuksen 175 artiklassa kuitenkin määrätään, että jos toimielin ei ole määritellyt kantaansa kahden kuukauden kuluessa ratkaisukehotuksen antamisesta, mitä komissio ei tässä tapauksessa kiistä, kyseistä toimielintä vastaan voidaan panna kanne vireille vain uuden kahden kuukauden määräajan kuluessa. Tässä tapauksessa uusi määräaika päättyi huhtikuussa 1995, eikä kantaja ole näyttänyt EY:n tuomioistuimen perussäännön 42 artiklan toisen kohdan ja 46 artiklan ensimmäisen kohdan säännöksissä, sellaisina kuin ne ovat yhdessä luettuina, tarkoitettujen ennalta-arvaamattomien seikkojen tai ylivoimaisen esteen olemassaoloa.
13
Kantaja vastaa, ettei perustamissopimuksen 175 artiklassa määrätä vaatimuskirjeelle mitään erityistä muotoa. Tämän kehotuksen, joka ei voi olla sen vuoksi virheellinen, että se on laadittu kohteliaaseen muotoon, on vain oltava riittävän selvä, jotta komissio ei voi tulkita sen merkitystä väärin. Tässä tapauksessa komissio ei ollut voinut olla epävarma siitä, että kantaja pitäisi päätöksen tekemättä jättämistä laiminlyöntinä ja saattaisi nostaa kanteen.
14
Kanteen vireillepanon päivämäärään perustuvan prosessiväitteen osalta kantaja toteaa, että lukuisat vaatimuskirjettä seuranneet yhteydet komission kanssa ovat perusteena sille, että viivästykseen perustuvat prosessiväitteet on hylättävä, koska kantaja uskoi perustellusti, että ongelma, jonka se oli antanut komission hoidettavaksi, saisi myönteisen ratkaisun (ks. asia C-107/91, ENU v. komissio, tuomio 16.2.1993, Kok. 1993, s. I-599). Kantaja katsoo, että luottamuksensuojan periaatteen perusteella valittaja voi siirtää kanteen vireillepanon myöhemmäksi sen perusteella, että hänen annetaan komission nimissä ilmaistun aikomuksen tai tahdonilmaisun perusteella ymmärtää, että häntä koskeva asia lopulta käsitellään. Tässä yhteydessä kantaja viittaa kilpailuasioista vastaavan komissaari Van Miertin julkisuudessa toistuvasti esittämiin lausuntoihin, erityisesti 13.1.1995 julkaistuun Journal dc l'automobile -julkaisuun (”pyrin aina toimimaan nopeasti ja määrätietoisesti. Asioita hoitaessani en tunteile— —”) tai hänen kannanottoonsa kahdenteenkymmenenteenkolmanteen komission kilpailupolitiikkaa koskevaan kertomukseen 16.3.1995 annettuun parlamentin päätöslauselmaan osoitetussa vastauksessa (”sisämarkkinoiden yhdistyminen edellyttää sitä, että komissio ja kaikki jäsenvaltiot kiinnittävät aivan erityistä huomiota voimassa olevien [kilpailu]sääntöjen tiukkaan noudattamiseen”). Tässä tapauksessa komissio on kantajan mukaan prosessiväitettä koskevassa asiakirjassaan myöntänyt, että kantaja oli osoittanut yhteistyöhalukkuutta ja että kantaja saattoi odottaa yhteistyön jatkuvan sillä tavoin, että sitä koskevan asian käsitteleminen etenisi, jolloin odottaminen oli perusteltua.
15
Kantaja väittää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi joka tapauksessa todeta, että sen kirjaamo on lähettäessään komissiolle kanteen tiedoksi yksiselitteisesti välittänyt ratkaisukehotuksen, ja haastehakemus on rinnastettavissa tällaiseen kehotukseen. Kantaja ilmoittaa lopuksi, että koska komissio ei ole millään tavoin osoittanut aikovansa lopettaa laiminlyöntiä, kantaja on lähettänyt sille 2.1.1996 päivätyn uuden vaatimuskirjeen, jonka tarkoituksena on avata mahdollisuus uuden laiminlyöntikanteen nostamiselle.
Vahingonkorvausvaatimus
16
Komissio ei anna lausuntoa vahingonkorvausvaatimuksesta. Kantaja korostaa, että sen vahingonkorvauskanne on itsenäinen kanne suhteessa laiminlyöntikanteeseen. Toimielimen — erityisesti komission — laiminlyöntiä koskevan vastuun toteaminen antaisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kuitenkin välittömästi mahdollisuuden tosiseikkojen oikeudellisen arvioinnin yhteydessä katsoa, että niiden perusteella tuottamus on ollut riittävän ilmeinen vahingonkorvausvelvollisuuden syntymiseksi. Koska komissio ei kiistä sitä, että se on laiminlyönyt kantansa määrittelemisen määräajassa, se on ilmeisellä tavalla laiminlyönyt velvollisuutensa tutkia valitus täydellisesti ja johdonmukaisesti ja perustella tarkasti asian käsittelemättä jättäminen.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiassa
17
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa aluksi, että työjärjestyksen 114 artiklan 3 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsitellessä prosessinedellytysten puuttumista koskevaa väitettä hakemuksen jatkokäsittely on suullinen, jollei tämä tuomioistuin päätä toisin. Koska tässä tapauksessa kysymys on laiminlyöntikanteesta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo saaneensa riittävän selvyyden asiasta tutkimalla asiakirja-aineistoa. Suullisen käsittelyn aloittaminen ei näin ollen ole tarpeen.
18
Perustamissopimuksen 175 artiklan toisessa kohdassa määrätyistä määräajoista on todettava, että kantajan lähetettyä 21.2.1995 päivätyn kirjeen — olettaen, että sitä voitaisiin pitää perustamissopimuksen 175 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuna ratkaisukehotuksena — komissio ei määrittellyt kantaansa kantajaan nähden ennen nyt käsiteltävänä olevan kanteen vireillepanoa 17.10.1995. Perustamissopimuksen 175 artiklan toisen kohdan mukaan laiminlyöntikanne olisi kuitenkin pitänyt nostaa neljän kuukauden kuluessa tämän kirjeen lähettämisestä eli viimeistään kesäkuun 1995 lopussa. Tämän vuoksi kanteen nostamiselle asetettu määräaika on selvästi ylitetty.
19
Vaikka komissio on nimenomaisesti korostanut tätä seikkaa prosessiväitettä koskevassa asiakirjassaan, kantaja ei ole prosessiväitettä koskevissa huomautuksissaan vedonnut ennalta-arvaamattomiin seikkoihin, ylivoimaiseen esteeseen tai anteeksi annettavaan erehdykseen, jotka olisivat voineet selittää määräaikojen ylittämisen.
20
Siltä osin kuin kantaja viittaa Van Miertin julkisuudessa esittämiin lausuntoihin tai vaatimuskirjettä seuranneisiin kantajan ja komission välisiin lukuisiin yhteyksiin, joiden perusteella hänelle on syntynyt sellainen perusteltu luottamus, että hän on saattanut uskoa voivansa siirtää kanteen nostamisen myöhemmäksi, on muistutettava, että perustellun luottamuksen käsite edellyttää asianosaisella olevan odotuksia, jotka perustuvat yhteisön hallintoelinten antamiin täsmällisiin vakuutuksiin (asia T-465/93, Consorzio gruppo di azione locale ”Murgia Messapica” v. komissio, tuomio 19.5.1994, Kok. 1994, s. II-361, 67 kohta). Kun otetaan huomioon kyseisten julkisten lausuntojen yleinen luonne, tässä tapauksessa ei kuitenkaan voi olla kysymys komission antamista kantajan erityistä asiaa koskevista täsmällisistä vakuutuksista, joiden vuoksi edellä mainitun määräajan ylittäminen olisi voinut olla perusteltua. Mahdolliset vaatimuskirjettä seuranneet yhteydenotot komission ja kantajan välillä eivät myöskään estäneet perustamissopimuksen 175 artiklan mukaisten määräaikojen noudattamista.
21
Kantajan viittauksesta edellä mainittuun asiassa ENU vastaan komissio annettuun tuomioon (23 ja 24 kohta) on muistutettava, että ”kohtuullinen määräaika”, josta tuossa asiassa oli kysymys, ei ollut perustamissopimuksen 175 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulle kanteelle asetettu määräaika, sillä tuossa asiassa tätä neljän kuukauden määräaikaa oli täysin noudatettu. Siinä oli kysymys pikemminkin määräajasta, jossa asia on saatettava kyseisen yhteisön toimielimen ratkaistavaksi, jotta sitä voidaan pätevästi kehottaa tekemään ratkaisu. Tämän vuoksi kantajan yritystä perustella väitettään asiassa ENU vastaan komissio annetulla tuomiolla on pidettävä epäonnistuneena.
22
Siltä osin kuin kantaja lopuksi vetoaa siihen, että kanteen tiedoksianto sinänsä olisi sellainen ratkaisukehotus, jolla täytettäisiin perustamissopimuksen 175 artiklan soveltamisedellytykset nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, on korostettava, että tällainen päättely on ristiriidassa sekä kirjeen että tämän säännöksen yleisen rakenteen kanssa. Koska kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset kuuluvat valtion oikeusjärjestyksen perusteisiin, yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi tulkita niitä laajasti kantajan toivomalla tavalla ja ottaa liian aikaisin vireille pantua kannetta käsiteltäväksi.
23
Edellä esitetyn perusteella laiminlyöntiä koskevat vaatimukset on jätettävä tutkimatta.
24
Sitä vastoin prosessiväitettä koskeva päätös on yhdistettävä pääasiaan siltä osin kuin se koskee kanteeseen sisältyvää vahingonkorvausvaatimusta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Kanne jätetään tutkimatta siltä osin kuin siinä vaaditaan komission laiminlyönnin toteamista.
2)
Vahingonkorvausvaatimuksen osalta vastaajan esittämä prosessiväite yhdistetään pääasiaan.
3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Annettiin Luxemburgissa 11 päivänä maaliskuuta 1996.
H.Jung
kirjaaja
H. Kirschner
laajennetun toisen jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikcudcnkäyntikicli: ranska.