61996CJ0020_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-20/96,
jonka Social Security Commissioner (Yhdistynyt kuningaskunta) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Kelvin Albert Snares
vastaan
Adjudication Officer
ennakkoratkaisun sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 230, s. 6) 4 artiklan 2 a kohdan ja 10 a artiklan tulkinnasta ja pätevyydestä, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna 30 päivänä huhtikuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1247/92 (EYVL L 136, s. 1).
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat C. Gulmann, H. Ragnemalm ja M. Wathelet sekä tuomarit G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida (esittelevä tuomari), P. J. G. Kapteyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann ja L. Sevón,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Hewlett,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Snares, edustajanaan barrister H. Mountfield, D. Thomasin, Child Poverty Action Group, valtuuttamana,
- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään L. Nicoll, Treasury Solicitor's Department, avustajanaan barrister N. Paines,
- Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön Ministerialrat E. Röder ja Oberregierungsrat B. Kloke,
- Espanjan hallitus, asiamiehinään yhteisön oikeutta ja toimielimiä koskevan kansallisen koordinoinnin pääjohtaja A. J. Navarro González ja ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston valtionasiamies G. Calvo Díaz,
- Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston apulaisosastopäällikkö C. de Salins ja oikeudellisen osaston tehtävään määrätty virkamies A. de Bourgoing,
- Itävallan hallitus, asiamiehenään Bundeskanzleramt-Verfassungsdienstin Ministerialrat W. Okresek,
- Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään oikeudelliset neuvonantajat M. Bishop ja A. Lo Monaco,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet C. Docksey ja M. Patakia,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Snaresin, edustajanaan H. Mountfield, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, asiamiehinään L. Nicoll ja N. Paines, Espanjan hallituksen, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston valtionasiamies P. Plaza Garcia, Ranskan hallituksen, asiamiehinään C. de Salins ja A. de Bourgoing, neuvoston, asiamiehinään M. Bishop ja A. Lo Monaco, sekä komission, asiamiehenään C. Docksey, 18.3.1997 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 6.5.1997 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Social Security Commissioner on esittänyt 17.1.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 22.1.1996, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL L 230, s. 6, jäljempänä asetus N:o 1408/71) 4 artiklan 2 a kohdan ja 10 a artiklan tulkinnasta ja pätevyydestä, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna 30 päivänä huhtikuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1247/92 (EYVL L 136, s. 1).
2 Nämä kysymykset on esitetty oikeusriidassa, jossa asianosaisina ovat Ison-Britannian kansalainen Kelvin Albert Snares ja Adjudication Officer ja joka koskee Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöön perustuvan vammaisen elämisavustuksen (disability living allowance) myöntämistä.
Kansallinen lainsäädäntö
3 Ison-Britannian lainsäädännössä säädettiin 1.4.1992 asti kahdesta työkyvyttömyysetuudesta, joita olivat hoitoavustus (attendance allowance) ja liikkumisavustus (mobility allowance). Ne olivat molemmat asianosaisen varallisuudesta riippumattomia, maksuihin perustumattomia etuuksia.
4 Vuoden 1991 Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Actissä (vammaisen elämisavustuksesta ja vammaisen työskentelyavustuksesta vuonna 1991 annettu laki) säädettiin 1.4.1992 lukien vammaisen elämisavustuksesta.
5 Myös tämä uusi avustus on maksuihin perustumaton etuus, jonka saamisen edellytyksenä ei ole työkyvyttömyys, ja joka ei ole varallisuuteen sidottu etuus. Se koostuu kahdesta osasta, joita ovat toimintakykyyn perustuva osa, joka on tarkoitettu henkilöille, jotka eivät tule itsenäisesti toimeen ja joka vastaa aikaisempaa hoitoavustusta, sekä liikkumiskykyyn perustuva osa, joka on tarkoitettu liikuntarajoitteisille henkilöille ja joka vastaa aikaisempaa liikkumisavustusta. Toimintakykyyn perustuvaa osaa maksetaan kolmessa eri maksuluokassa henkilön vamman vakavuuden ja hoidon tarpeellisuuden mukaan; liikkumiskykyyn perustuvaa osaa maksetaan työkyvyttömyyden luonteen ja työkyvyttömyysasteen perusteella kahdessa eri maksuluokassa. Toimintakykyyn perustuvan osan kaksi ensimmäistä maksuluokkaa vastaavat aikaisemmin hoitoavustuksena maksettua summaa ja liikkumiskykyyn perustuvan osan ensimmäinen maksuluokka vastaa aikaisemmin liikkumisavustuksena maksettua summaa.
6 Alle 65-vuotiaille myönnettävät hoitoavustukset ja jo myönnetyt liikkumisavustukset muunnettiin vammaisen elämisavustuksen toimintakykyyn perustuvaksi osaksi ja liikkumiskykyyn perustuvaksi osaksi 1.4.1992 lukien. Tuosta päivästä lähtien ei enää ole saanut myöntää uusia hoitoavustuksia tai liikkumisavustuksia, lukuun ottamatta yli 65-vuotiaille edunsaajille myönnettävää hoitoavustusta.
7 Pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä vammaisen elämisavustusta maksettiin vuoden 1992 Social Security Contributions and Benefits Actin (vuonna 1992 sosiaaliturvamaksuista ja -etuuksista annettu laki) 71-76 §:n ja vuoden 1991 Social Security (Disability Living Allowance) Regulationsin (sosiaaliturvasta [vammaisen elämisavustus] annettu asetus) perusteella.
8 Vuoden 1992 Social Security Contributions and Benefits Actin 71 §:n 6 momentissa säädetään seuraavasti:
"Henkilöllä ei ole oikeutta vammaisen elämisavustukseen, jos hän ei täytä Isossa-Britanniassa asumista ja oleskelua koskevia edellytyksiä."
9 Vammaisen elämisavustuksesta annetun asetuksen 2 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavasti:
"1) Ellei tässä pykälässä jäljempänä toisin säädetä, vuoden 1992 Social Security Contributions and Benefits Actin 71 §:n 6 momentin soveltamista varten säädetyt Isossa-Britanniassa asumista ja oleskelua koskevat edellytykset tarkoittavat kaikkien henkilöiden osalta ja kaikissa tapauksissa, että
a) kyseisenä ajankohtana
i) henkilön tavanomainen asuinpaikka on Isossa-Britanniassa ja ii) hän oleskelee Isossa-Britanniassa ja
iii) hän on oleskellut Isossa-Britanniassa vähintään 26 viikon ajan tai yhteensä vähintään 26 viikon ajan tätä aikaa välittömästi edeltävien 52 viikon aikana ja
- -
2) Sovellettaessa 1 momentin a kohdan ii ja iii alakohtaa, siitä huolimatta, että henkilö on poissa Isosta-Britanniasta tiettynä ajankohtana, hänen on katsottava oleskelevan Isossa-Britanniassa, jos hänen poissaolonsa kyseisenä ajankohtana johtuu ainoastaan siitä, että
- -
d) poissaolo Isosta-Britanniasta on tarkoitettu väliaikaiseksi (ja se oli tarkoitettu väliaikaiseksi poissaolon alkaessa), eikä se kestä yli 26 viikkoa tai
e) poissaolo Isosta-Britanniasta on väliaikaista, ja sen erityisenä syynä on työkyvyttömyyden tai vamman hoito, joka on alkanut ennen kuin henkilö poistui Isosta-Britanniasta ja jos Secretary of State on todennut, että on asianmukaista soveltaa lakia siten, että mikäli edellisessä kohdassa säädetty edellytys täyttyy, henkilöä kohdellaan niin kuin hän oleskelisi Isossa-Britanniassa."
Yhteisön lainsäädäntö
10 Asetuksen N:o 1408/71
4 artiklassa säädettiin 1.6.1992 asti, jolloin asetus N:o 1247/92 tuli voimaan, seuraavasti:
"1. Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
- -
b) työkyvyttömyysetuuksia, mukaan lukien ne, joiden tarkoituksena on ansiokyvyn ylläpitäminen tai parantaminen;
- -
2. Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin yleisiin ja erityisiin sosiaaliturvajärjestelmiin riippumatta siitä, ovatko ne maksuihin perustuvia vai maksuihin perustumattomia - - .
- -
4. Tätä asetusta ei sovelleta sosiaalihuoltoon ja lääkinnälliseen huoltoon - - ."
11 Asetuksen N:o 1408/71
5 artiklassa säädettiin lisäksi seuraavasti:
"Jäsenvaltioiden on täsmennettävä 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu lainsäädäntö ja järjestelmät - - julistuksilla, jotka annetaan tiedoksi ja julkaistaan 97 artiklan mukaisesti."
12 Asetuksen N:o 1408/71
10 artiklassa säädettiin lisäksi seuraavasti:
"1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden rahaetuuksia, työtapaturma- tai ammattitautieläkkeitä ja kuolemantapauksen johdosta annettavia avustuksia, joihin on saavutettu oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ei saa vähentää, muuttaa, keskeyttää, peruuttaa tai takavarikoida sen vuoksi, että etuuden saaja asuu muun jäsenvaltion alueella kuin sen, jossa maksamisesta vastuussa oleva laitos sijaitsee - - ."
13 Asetuksella N:o 1247/92, joka annettiin ETY:n perustamissopimuksen 51 ja 235 artiklan nojalla, lisättiin asetuksen N:o 1408/71
4 artiklaan 2 a kohta, jossa säädetään seuraavasti:
"2 a. Tätä asetusta sovelletaan maksuihin perustumattomiin erityisetuuksiin, jotka annetaan muun kuin 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön tai järjestelmän perusteella, tai jotka on suljettu 4 kohdan nojalla soveltamisalan ulkopuolelle, jos tällaiset etuudet on tarkoitettu:
a) antamaan lisä-, korvaavaa tai täydentävää turvaa sellaista tapahtumaa vastaan, joka kuuluu 1 kohdan a-h alakohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan aloihin; tai
b) vain työkyvyttömien erityistä suojelemista varten."
14 Samanaikaisesti asetuksen N:o 1408/71
5 artiklaa muutettiin siten, että julistukset, jotka jäsenvaltiot antavat tämän artiklan perusteella, koskevat myös 4 artiklan 2 a alakohdassa tarkoitettuja "maksuihin perustumattomia erityisetuuksia". Yhdistynyt kuningaskunta ei antanut julistusta näistä etuuksista.
15 Lisäksi asetuksella N:o 1247/92 lisättiin 10 a artikla, jossa säädetään seuraavasti:
"1. Sen estämättä, mitä 10 artiklassa ja III osastossa säädetään henkilöistä, joihin tätä asetusta sovelletaan, myönnetään 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuja maksuihin perustumattomia rahallisia erityisetuuksia yksinomaan sen jäsenvaltion alueella ja kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella he asuvat, vain jos nämä etuudet on lueteltu liitteessä II a. Etuudet myöntää asuinpaikan laitos omalla kustannuksellaan.
2. Sen jäsenvaltion vakuutuslaitos, jonka lainsäädännön mukaan 1 kohdassa tarkoitettua etuutta koskevan oikeuden saavuttamiseksi edellytetään työskentely-, yrittäjä- tai asumiskausien täyttymistä, ottaa tarpeellisessa määrin huomioon työskentely-, yrittäjä- ja asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella, ikään kuin ne olisivat ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella täyttyneitä kausia.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan 1 kohdassa tarkoitetun lisänä myönnettävän etuuden saavuttamiseksi edellytetään jonkin 4 artiklan 1 kohdan a-h alakohdassa mainitun etuuden saamista, eikä sovellettavan lainsäädännön mukaan tällaisen etuuden suorittamiseen ole velvollisuutta, toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla myönnettyä vastaavaa etuutta pidetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnettynä etuutena, kun kysymys on oikeudesta lisään.
4. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan 1 kohdassa tarkoitetun vammais- tai työkyvyttömyysetuuden saamiseksi edellytetään, että vammaisuus tai työkyvyttömyys todettiin ensimmäisen kerran tämän jäsenvaltion alueella, tämä edellytys katsotaan täyttyneeksi, jos vammaisuus tai työkyvyttömyys todettiin ensimmäisen kerran jonkin toisen jäsenvaltion alueella."
16 Vammaisen elämisavustus mainitaan asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a olevan L jakson (Yhdistynyt kuningaskunta) f kohdassa.
Pääasian oikeudenkäynti
17 Snares on työskennellyt palkattuna työntekijänä 25 vuoden ajan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja maksanut tällä perusteella kyseiselle valtiolle sosiaaliturvamaksuja. Huhtikuussa 1993, ollessaan 39-vuotias, hän joutui vakavaan onnettomuuteen, minkä seurauksena hänen liikuntakykynsä rajoittui huomattavasti. Hän haki tuolloin vammaisen elämisavustusta, ja hakemus katsottiin vastaanotetuksi 1.9.1993.
18 Adjudication Officer myönsi Snaresille 1.9.1993 lukien hänen toimintakyvystään ja liikkumiskyvystään tekemänsä arvion perusteella vammaisen elämisavustukseen kuuluvan toimintakykyyn perustuvan osan sen toiseksi suurimman maksuluokan mukaan ja liikkumiskykyyn perustuvan osan sen korkeimman maksuluokan mukaan.
19 Snaresille myönnettiin samassa valtiossa myös vammaisuuteen perustuvia etuuksia (jotka on myöhemmin muunnettu työkyvyttömyysetuuksiksi). Nämä etuudet ovat maksuihin perustuvia ja kuuluvat siis asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan soveltamisalaan.
20 Marraskuussa 1993 Snares päätti muuttaa Teneriffalle, missä hänen lähiomaisensa eli äitinsä asuu, jotta tämä voisi huolehtia hänestä. Snares ilmoitti Ison-Britannian viranomaisille, ettei hänen poissaolonsa olisi tilapäistä ja että hän aikoi myydä Yhdistyneessä kuningaskunnassa omistamansa asunnon.
21 Adjudication Officer päätti 6.1.1994 poistaa Snaresin oikeuden vammaisen elämisavustukseen 13.11.1993 lukien, jolloin hän poistui Isosta-Britanniasta; tämä päätös tutkittiin uudelleen ja pysytettiin voimassa 16.2.1994 tehdyllä päätöksellä.
22 Salisbury Social Security Appeal Tribunal hylkäsi 21.7.1994 Snaresin näistä päätöksistä tekemän valituksen ja päätti, ettei hänellä ollut oikeutta saada kumpaakaan osaa vammaisen elämisavustuksesta hänen Teneriffalla asumisensa aikana. Salisbury Social Security Appeal Tribunal totesi päätöksensä perusteluissa, että asetukseen N:o 1408/71 1.6.1992 asetuksella N:o 1247/92 tehdystä muutoksesta seurasi, että ne yhteisön oikeuden säännökset syrjäytyivät, joiden mukaan asianomaisilla oli oikeus saada vammaisen elämisavustusta, vaikka he asuisivat ulkomailla, joten kyseisestä päivästä lukien Ison-Britannian lainsäädäntö, johon sisältyi tällainen asumista koskeva edellytys, saavutti täyden oikeusvaikutuksensa. Koska Snaresin oikeus saada riidanalaista avusta oli syntynyt 1.9.1993 eli siis vasta sen jälkeen kun asetus N:o 1247/92 oli tullut voimaan, hänellä ei ollut Isosta-Britanniasta lähdettyään enää oikeutta saada vammaisen elämisavustusta Ison-Britannian lainsäädännön eikä yhteisön oikeuden perusteella.
23 Salisbury Social Security Appeal Tribunalin puheenjohtaja antoi Snaresille luvan hakea muutosta Social Security Commissionerilta.
24 Social Security Commissioner totesi, että Snares lakkasi 13.11.1993 täyttämästä vammaisen elämisavustuksesta annetun asetuksen 2 §:n 1 momentin a kohdan i ja ii alakohdassa säädettyjä edellytyksiä. Hän ei tuosta päivästä lähtien oleskellut enää tosiasiallisesti Isossa-Britanniassa ja oli todettu, ettei hänellä ollut siellä enää tavanomaista asuinpaikkaa; hän ei myöskään täyttänyt mitään saman asetuksen 2 §:n 2 momentissa säädetyistä edellytyksistä, joiden perusteella henkilön on katsottava oleskelevan Isossa-Britanniassa. Hänen poissaoloaan siitä lukien kun hän poistui Isosta-Britanniasta ei myöskään voitu pitää väliaikaisena.
25 Kansallinen tuomioistuin totesi, että pääasian asianosaisten näkemykset siitä, onko Snaresilla oikeutta vammaisen elämisavustukseen asetuksen N:o 1408/71 nojalla, poikkesivat toisistaan, ja se päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko neuvoston asetukseen N:o 1408/71 neuvoston asetuksella N:o 1247/92
1.6.1992 alkaen lisätyillä 4 artiklan 2 a kohdalla ja 10 a artiklalla sellainen vaikutus, että asetuksen N:o 1408/71
4 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ei enää kuulu etuus, jonka olisi katsottu kuuluvan sen soveltamisalaan ennen 1.6.1992, kun kyseessä on henkilö, joka kuului tai oli kuulunut tietyn jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin aikaisemman työskentelyn perusteella, mistä olisi seurauksena, että henkilö, jolle tietyn jäsenvaltion lainsäädännön nojalla syntyy tai on syntynyt oikeus tällaiseen etuuteen 1.6.1992 jälkeen, ei enää voi vedota asetuksen N:o 1408/71
10 artiklan 1 kohtaan estääkseen sen, että hän menettää oikeutensa etuuteen pelkästään sen vuoksi, että hän asuu toisen jäsenvaltion alueella?
2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko neuvosto voinut antaa asetuksen N:o 1247/92 perustamissopimuksessa ja erityisesti sen 51 ja 235 artiklassa neuvostolle myönnetyn toimivallan nojalla?"
26 Yhteisöjen tuomioistuin myönsi Snaresille 24.5.1996 antamallaan määräyksellä maksuttoman oikeudenkäynnin.
Ensimmäinen kysymys
27 Kansallisen tuomioistuimen ensimmäinen kysymys koskee olennaisesti sitä, onko asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklaa, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1247/92, luettuna yhdessä liitteen II a kanssa, tulkittava siten, että vammaisen elämisavustus kuuluu sen soveltamisalaan, joten pääasian kantajan kaltaiseen henkilöön, joka täytti tämän etuuden myöntämistä koskevat edellytykset sen jälkeen kun asetus N:o 1247/92 tuli voimaan 1.6.1992, sovelletaan yksinomaan 10 a artiklalla perustettua yhteensovittamisjärjestelmää.
28 Aluksi on todettava, että Snaresin kaltaiset henkilöt kuuluvat asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan, jos he ovat kuuluneet palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmään Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
29 Asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklan nojalla, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1247/92, henkilöille, joihin tätä asetusta sovelletaan, myönnetään 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuja maksuihin perustumattomia rahallisia erityisetuuksia siinä säädettyjen yhteensovittamissääntöjen mukaisesti vain, jos nämä etuudet on lueteltu liitteessä II a. Näin on vammaisen elämisavustuksen osalta, koska se mainitaan asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a olevan L jakson (Yhdistynyt kuningaskunta) f kohdassa.
30 Sen, että yhteisön lainsäätäjä mainitsee asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a vammaisen elämisavustusta koskevan asetuksen kaltaisen lainsäädännön, on katsottava olevan osoitus siitä, että tämän kansallisen asetuksen perusteella myönnetyt etuudet ovat maksuihin perustumattomia erityisetuuksia, jotka kuuluvat asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklan soveltamisalaan (ks. mm. asia 24/64, Dingemans, tuomio 2.12.1964, Kok. 1964, s. 1259, 1275).
31 Lisäksi 10 a artiklan sanamuodosta käy ilmi, että tämä säännös merkitsee, että siinä tarkoitetut etuudet kuuluvat asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdan soveltamisalaan, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1247/92.
32 Tästä syystä on katsottava, että vammaisen elämisavustuksen kaltaiseen etuuteen sovelletaan yksinomaan 10 a artiklassa säädettyjä yhteensovittamissääntöjä ja että se on näin ollen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettu maksuihin perustumaton erityisetuus, koska se on mainittu liitteessä II a.
33 Tätä tulkintaa tukevat asetuksen N:o 1247/92 kolmas, neljäs, viides ja kuudes perustelukappale, joista käy ilmi, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena on ollut säätää sellaisesta erityisestä yhteensovittamisjärjestelmästä, jossa otetaan huomioon tiettyjen sellaisten etuuksien erityispiirteet, jotka kuuluvat samanaikaisesti sosiaaliturvan ja sosiaalihuollon alaan ja joita yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan pidettiin sosiaaliturvaetuuksina niiden työntekijöiden osalta, jotka kuuluivat jo sen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, jonka lainsäädäntöön on vedottu (ks. mm. asia C-356/89, Newton, tuomio 20.6.1991, Kok. 1991, s. I-3017). Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 59-63 kohdassa, vammaisen elämisavustuksen kaltainen etuus on tällainen etuus.
34 Lisäksi toisin kuin Snares on väittänyt, se seikka, ettei Yhdistynyt kuningaskunta ole antanut mitään erityistä julistusta asetuksen N:o 1408/71
5 artiklan nojalla - sellaisena kuin tämä säännös on muutettuna asetuksella N:o 1247/92, jonka mukaan jäsenvaltioiden on täsmennettävä 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitetut maksuihin perustumattomat erityisetuudet - ei estä vammaisen elämisavustuksen katsomista tässä säännöksessä tarkoitetuksi maksuihin perustumattomaksi erityisetuudeksi.
35 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. mm. asia 70/80, Vigier, tuomio 27.1.1981, Kok. 1981, s. 229, 15 kohta; asia C-251/89, Athanasopoulos ym., tuomio 11.6.1991, Kok. 1991, s. I-2797, 28 kohta ja yhdistetyt asiat C-88/95, C-102/95 ja C-103/95, Martínez Losada ym., tuomio 20.2.1997, Kok. 1997, s. I-869, 21 kohta) se seikka, ettei tiettyä lainsäädäntöä ole mainittu jäsenvaltion antamassa julistuksessa, ei sellaisenaan voi osoittaa, ettei tämä lainsäädäntö kuulu kyseisen säännöksen soveltamisalaan.
36 On selvää, että Snaresin kaltainen henkilö - jonka vamma, joka on vammaisen elämisavustuksen maksamisen perustana, on syntynyt sen jälkeen kun asetus N:o 1247/92, jolla asetukseen N:o 1408/71 lisättiin 4 artiklan 2 a kohta ja 10 a artikla, tuli voimaan - kuuluu yksinomaan näiden viimeksi mainittujen säännösten soveltamisalaan, eikä tällainen henkilö voi vedota asetuksen N:o 1247/92
2 artiklassa säädettyihin siirtymäsäännöksiin, joiden mukaan tämä asetus ei vaikuta sellaisten henkilöiden saavutettujen oikeuksien voimassa pysymiseen, jotka jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa saivat kyseistä etuutta (1 kohta) tai jotka täyttivät sen saamista koskevat edellytykset (2 kohta).
37 Tästä syystä kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklaa, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1247/92, luettuna yhdessä liitteen II a kanssa, on tulkittava siten, että vammaisen elämisavustus kuuluu sen soveltamisalaan ja on tästä syystä saman asetuksen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettu maksuihin perustumaton erityisetuus, joten pääasian kantajan kaltaiseen henkilöön, joka täytti tämän etuuden myöntämistä koskevat edellytykset sen jälkeen kun asetus N:o 1247/92 tuli voimaan 1.6.1992, sovelletaan yksinomaan 10 a artiklalla perustettua yhteensovittamisjärjestelmää.
Toinen kysymys
38 Toisessa kysymyksessä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko asetus N:o 1247/92 pätevä ETY:n (myöhemmin EY:n) perustamissopimuksen 51 ja 235 artiklan kannalta, siltä osin kuin sen mukaan vammaisen elämisavustuksen osalta ei sovelleta asetuksen N:o 1408/71 10 artiklassa säädettyä periaatetta asumista koskevasta edellytyksestä luopumisesta.
39 Tämän osalta on todettava ensinnäkin, että asetuksen N:o 1408/71
10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että periaatetta asumista koskevasta edellytyksestä luopumisesta sovelletaan, "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Yhteisön lainsäätäjä on siis erityisesti rajoittanut asetuksen N:o 1408/71
69 artiklassa työkyvyttömyysetuuksien maastaviennin kolmeen kuukauteen. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut yhdistetyissä asioissa 41/79, 121/79 ja 796/79, Testa ym., 19.6.1980 antamassaan tuomiossa (Kok. 1980, s. 1979, 14 kohta), ettei tällainen rajoitus ole perustamissopimuksen 51 artiklan vastainen.
40 Kuten tämän tuomion 28 ja 33 kohdasta käy ilmi, Snaresin kaltaisessa tilanteessa ollut henkilö olisi voinut - koska asetuksessa N:o 1247/92 ei ollut säädetty erityisestä yhteensovittamisjärjestelmästä - vedota asetuksen N:o 1408/71
10 artiklan 1 kohdassa säädettyyn työkyvyttömyysetuuksien maastaviennin periaatteeseen voidakseen saada yhä vammaisen elämisavustusta.
41 On kuitenkin korostettava, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut useaan kertaan, että kun kyseessä ovat pääasian riitaan liittyvien etuuksien kaltaiset maksuihin perustumattomat erityisetuudet, sosiaaliturvaetuuksien maastaviennin periaatetta sovelletaan niin kauan kuin yhteisön lainsäätäjä ei ole säätänyt tätä koskevista poikkeuksista (ks. mm. asia 87/76, Bozzone, tuomio 31.3.1977, Kok. 1977, s. 687; asia 139/82, Piscitello, tuomio 5.5.1983, Kok. 1983, s. 1427, 16 kohta; yhdistetyt asiat 379/85, 380/85, 381/85 ja 93/86, Giletti ym., tuomio 24.2.1987, Kok. 1987, s. 955, 16 kohta ja asia C-236/88, komissio v. Ranska, tuomio 12.7.1990, Kok. 1990, s. I-3163, 16 kohta).
42 Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että sosiaalisiin perusteisiin läheisesti liittyvien etuuksien myöntämisen edellytykseksi voidaan asettaa asuminen siinä jäsenvaltiossa, jossa toimivaltainen vakuutuslaitos sijaitsee (asia 313/86, Lenoir, tuomio 27.9.1988, Kok. 1988, s. 5391, 16 kohta).
43 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 85-88 kohdassa,
vammaisen elämisavustuksen kaltaiset etuudet kuuluvat sellaisten etuuksien ryhmään, joiden myöntämisen edellytykset liittyvät läheisesti erityiseen taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen.
44 Sellainen tilanne, jossa Snaresin kaltainen henkilö ei täytä tietyssä tapauksessa uudessa asuinvaltiossaan säädettyjä työkyvyttömyysetuuden myöntämisedellytyksiä, tai saa siellä määrältään vähäisempää etuutta kuin mitä hän sai aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa, ei vaikuta asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklassa säädetyn järjestelmän pätevyyteen.
45 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (ks. mm. em. asia Martínez Losada ym., tuomion 43 kohta) niin kauan kuin sosiaaliturvaa koskevia lainsäädäntöjä ei ole yhdenmukaistettu, jäsenvaltiot ovat edelleenkin toimivaltaisia määrittelemään ne edellytykset, jotka vaaditaan sosiaaliturvaetuuksien myöntämiseksi, vaikka ne määrittelisivätkin ne ankarammiksi, kunhan säädetyt edellytykset eivät merkitse yhteisön muiden jäsenvaltioiden työntekijöiden ilmeistä tai peiteltyä syrjintää.
46 Lisäksi asetuksen N:o 1408/71
10 a artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy yhteensovittamissääntöjä, joiden tarkoituksena on, kuten asetuksen N:o 1247/92 kuudennesta perustelukappaleesta käy ilmi, suojata siirtotyöläisten etuja perustamissopimuksen 51 artiklan määräysten mukaisesti.
47 Asuinvaltion on siis otettava tarpeellisessa määrin huomioon työskentely-, yrittäjä- ja asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella (2 kohta), pidettävä toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla myönnettyä vastaavaa etuutta ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnettynä etuutena, kun kysymys on oikeudesta lisänä myönnettävään etuuteen (3 kohta), ja otettava huomioon ensimmäisen kerran jonkin toisen jäsenvaltion alueella todettu vammaisuus tai työkyvyttömyys, niin kuin se olisi todettu ensimmäisen kerran asuinvaltiossa (4 kohta).
48 Oikeus etuuteen ei edellytä, että hakija on aiemmin kuulunut sen valtion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin, jossa hän hakee etuutta, mitä edellytettiin ennen asetuksen N:o 1247/92 voimaantuloa (ks. mm. em. asia Newton).
49 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on todettava, että asetuksella N:o 1247/92 säädetty yhteensovittamisjärjestelmä, sellaisena kuin sitä sovelletaan vammaisen elämisavustukseen, ei ole perustamissopimuksen 51 artiklan eikä 235 artiklan vastainen, koska tässä viimeksi mainitussa määräyksessä sallittiin ainoastaan se, että kyseistä asetusta annettaessa siinä säädetty sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen ulotetaan koskemaan itsenäisiä ammatinharjoittajia ja heidän perheenjäseniään, vaikka perustamissopimuksessa ei ole määräyksiä tähän tarvittavista valtuuksista.
50 Lisäksi on totta, että Snaresin kaltaisessa tilanteessa olevalta henkilöltä voitaisiin kieltää oikeus asua toisessa jäsenvaltiossa - tässä tapauksessa Espanjassa - jos, toisin kuin ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/365/ETY (EYVL L 180, s. 28) 1 artiklassa edellytetään, hän ei saisi työkyvyttömyys- tai varhaiseläkettä tai vanhuusetuutta taikka työtapaturma- tai ammattitautieläkettä, joka on suuruudeltaan siinä määrin riittävä, että hän ei oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään.
51 On kuitenkin todettava, kuten tässä tuomiossa on jo mainittu, että koska yhteisön lainsäätäjä on perustamissopimuksen 51 artiklaa rikkomatta voinut päättää, että vammaisen elämisavustuksen kaltaiset maksuihin perustumattomat erityisetuudet on myönnettävä asuinvaltion lainsäädännön mukaisesti ja sen omalla kustannuksella, tätä toteamusta ei voida asettaa kyseenalaiseksi sillä perusteella, että tämän säännön soveltamisen vaikutuksena voisi olla asianosaisen varallisuuden väheneminen. Kuten tämän tuomion 45 kohdassa on todettu, vastaavanlainen tilanne voisi aiheutua kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien välisistä eroista siksi, ettei niitä ole yhdenmukaistettu.
52 Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että asetuksen N:o 1247/92 tutkimisen perusteella, siltä osin kuin sen mukaan vammaisen elämisavustuksen osalta ei sovelleta asetuksen N:o 1408/71
10 artiklassa tarkoittua periaatetta asumista koskevasta edellytyksestä luopumisesta, ei ole ilmennyt mitään sellaisia seikkoja, joiden vuoksi tämän asetuksen pätevyys voitaisiin riitauttaa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
53 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan, Espanjan, Ranskan ja Itävallan hallituksille, Euroopan unionin neuvostolle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Social Security Commissionerin 17.1.1996 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71
10 a artiklaa, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna 30 päivänä huhtikuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1247/92, luettuna yhdessä liitteen II a kanssa, on tulkittava siten, että vammaisen elämisavustus kuuluu sen soveltamisalaan ja on tästä syystä saman asetuksen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettu maksuihin perustumaton erityisetuus, joten pääasian kantajan kaltaiseen henkilöön, joka täytti tämän etuuden myöntämistä koskevat edellytykset sen jälkeen kun asetus N:o 1247/92 tuli voimaan 1.6.1992, sovelletaan yksinomaan 10 a artiklalla perustettua yhteensovittamisjärjestelmää.
2) Asetuksen N:o 1247/92 tutkimisen perusteella, siltä osin kuin sen mukaan vammaisen elämisavustuksen osalta ei sovelleta asetuksen N:o 1408/71
10 artiklassa tarkoittua periaatetta asumista koskevasta edellytyksestä luopumisesta, ei ole ilmennyt mitään sellaisia seikkoja, joiden vuoksi tämän asetuksen pätevyys voitaisiin riitauttaa.