Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 14 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 1999/70/EB – ETUC, UNICE ir CEEP bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – Terminuotos darbo sutartys viešajame sektoriuje – 5 punktas – Priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią piktnaudžiavimui, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys arba nustatomi terminuoti darbo santykiai, ir už tai nubausti – Paeiliui sudarytų terminuotų sutarčių pakeitimas neterminuota sutartimi – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama taip pakeisti, bet numatytos kitos priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui ir už jį nubausti – Veiksmingos, atgrasančios ir proporcingos sankcijos “
Byloje C‑418/24 (Obadal)  (i)
dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) 2024 m. balandžio 30 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
TJ
prieš
Comunidad de Madrid,
dalyvaujant
Ministerio Fiscal,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai F. Biltgen, K. Jürimäe ir L. Arastey Sahún, teisėjai S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, A. Kumin (pranešėjas), D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi, S. Gervasoni, N. Fenger ir R. Frendo,
generalinis advokatas R. Norkus,
posėdžio sekretorė R. Stefanova-Kamisheva, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. birželio 24 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        TJ, atstovaujamos abogados J. Salvador Rebolleda ir M. Á. Santalices Romero,
–        Comunidad de Madrid, atstovaujamos letrado A. Caro
Sánchez,
–        Ministerio Fiscal, atstovaujamos E. Carrascoso López ir L. M. López Sanz-Aránguez,
–        Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Gavela Llopis ir A. Pérez-Zurita Gutiérrez,
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamos avvocato dello Stato L. Fiandaca,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos I. Galindo
Martín, D. Recchia ir N. Ruiz
García,
susipažinęs su 2025 m. spalio 9 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas), esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP)
bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 5 punkto išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant TJ ir Comunidad de Madrid (Madrido autonominė sritis, Ispanija) ginčą dėl suinteresuotojo asmens ir šios viešojo administravimo institucijos darbo santykių kvalifikavimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 1999/70
3        Direktyvos 1999/70 2 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta:
„Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis[, ir privalo] imtis visų būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai. <...>“
Bendrasis susitarimas
4        Bendrojo susitarimo preambulės antroje pastraipoje nustatyta:
„Susitarimo šalys pripažįsta, kad neterminuotos sutartys yra ir bus bendriausia darbdavių ir darbuotojų darbo santykių forma. Jos taip pat pripažįsta, kad terminuotos darbo sutartys tam tikromis aplinkybėmis atliepia ir darbdavių, ir darbuotojų interesus.“
5        Bendrojo susitarimo bendrosios dalies 6 ir 8 punktai suformuluoti taip:
„6.      Kadangi neterminuotos darbo sutartys yra bendriausia darbo santykių forma, padedanti gerinti pagal jas dirbančių darbuotojų gyvenimo kokybę bei darbo rezultatus;
<...>
8.      Kadangi tam tikriems sektoriams, profesijoms ar veiklos rūšims būdinga sudaryti terminuotas darbo sutartis, kurios gali būti tinkamos tiek darbdaviams, tiek darbuotojams“.
6        Bendrojo susitarimo 5 punkte „Piktnaudžiavimo prevencijos priemonės“ nustatyta:
„1.      Kad būtų neleidžiama piktnaudžiauti paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius tais atvejais, kai nėra lygiaverčių teisinių priemonių, neleidžiančių piktnaudžiauti, valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ar praktiką, ir (arba) socialiniai partneriai, atsižvelgdami į konkrečių sektorių ir (arba) darbuotojų kategorijų reikmes, nustato vieną ar kelias iš toliau nurodytų priemonių:
a)      objektyvias priežastis, pateisinančias tokių sutarčių ar santykių atnaujinimą;
b)      maksimalią bendrą paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių ar nustatomų darbo santykių trukmę;
c)      tokių sutarčių ar santykių atnaujinimo skaičių.
2.      Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais, ir (arba) socialiniai partneriai tam tikrais atvejais nustato kokiomis sąlygomis terminuotos darbo sutartys ar santykiai:
a)      laikomi „sudarom[omis] ar nustatomais paeiliui“;
b)      laikomi neterminuotomis sutartimis ar [neterminuotais] santykiais.“
Ispanijos teisė
Konstitucija
7        Constitución española (Ispanijos Konstitucija, toliau – Konstitucija) 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad piliečiai „turi teisę vienodomis sąlygomis būti paskirti į viešąsias pareigas ir valstybės tarnybą, jei atitinka įstatyme nustatytus reikalavimus“.
8        Konstitucijos 103 straipsnio 3 dalyje, be kita ko, numatyta, kad įstatyme apibrėžiamas valstybės tarnautojų statusas ir priėmimo į valstybės tarnybą remiantis nuopelnų ir gebėjimų vertinimo principais sąlygos.
Darbuotojų statutas
9        Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Ley del Estatuto de los Trabajadores (Įstatymas dėl darbuotojų statuto) redakcijos, patvirtintos 2015 m. spalio 23 d.
Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Karaliaus įstatymo galią turintis dekretas Nr. 2/2015, kuriuo patvirtinamas naujos redakcijos Įstatymas dėl darbuotojų statuto; BOE, Nr. 255, 2015 m. spalio 24 d., p. 100224, toliau – Darbuotojų statutas), 15 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „pažeidžiant įstatymą sudarytos terminuotos darbo sutartys laikomos sudarytomis neterminuotam laikotarpiui“.
10      Darbuotojų statuto 15 straipsnio 5 dalyje nustatyta:
„Nepažeidžiant šio straipsnio 1 dalies a punkto ir 2 bei 3 dalių nuostatų, darbuotojai, kurie per 30 mėn. laikotarpį buvo įdarbinti ilgiau nei 24 mėnesius ištisai ar su pertraukomis dirbti tą patį ar kitą darbą toje pačioje įmonėje ar jų grupėje pagal ne mažiau kaip dvi terminuotas darbo sutartis tiesiogiai ar per laikinojo įdarbinimo įmones tokiomis pačiomis ar kitokiomis terminuotos sutarties sąlygomis, įgyja nuolatinių darbuotojų statusą. <...>“
11      Darbuotojų statuto penkioliktoje papildomoje nuostatoje, susijusioje su „viešojo administravimo institucijų dėl konkrečios užduoties ar paslaugos sudaromų sutarčių ir paeiliui sudaromų sutarčių trukmės apribojimų taikymu“, pažymėta, kad šių apribojimų pažeidimas „viešojo administravimo institucijose ir <...> su jomis susijusiose arba nuo jų priklausomose įstaigose“ negali užkirsti kelio „konstitucinių lygybės, nuopelnų ir gebėjimų vertinimo įsidarbinant valstybės tarnyboje principų taikymui ir netrukdo įgyvendinti pareigos įdarbinti į nagrinėjamas darbo vietas taikant įprastas procedūras, kaip numatyta taikytinose teisės normose“, todėl „darbuotojas išsaugo užimamą darbo vietą, kol į ją bus įdarbinta taikant minėtas procedūras, nes tokiu atveju darbo santykiai nutraukiami, nebent šis darbuotojas įsidarbintų valstybės tarnyboje laimėjęs atitinkamą atranką“.
EBEP
12      Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos 2015 m. spalio 30 d.
Real Decreto Legislativo 5/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto Básico del Empleado Público (Karaliaus įstatymo galios dekretas Nr. 5/2015, kuriuo patvirtintas naujos redakcijos Įstatymas dėl viešosios tarnybos pagrindų statuto; BOE, Nr. 261, 2015 m. spalio 31 d., p. 103105, toliau – EBEP), be kita ko, buvo iš dalies pakeistas 2021 m. gruodžio 28 d.
Ley 20/2021, de medidas urgentes para la reducción de la temporalidad en el empleo público (Įstatymas Nr. 20/2021 dėl skubių priemonių laikinajam darbui viešajame sektoriuje mažinti; BOE, Nr. 312, 2021 m. gruodžio 29 d., toliau – Įstatymas Nr. 20/2021).
13      EBEP 8 straipsnyje numatyta:
„1.      Valstybės tarnautojai yra asmenys, atlygintinai einantys pareigas viešojo administravimo institucijose ir užtikrinantys bendrųjų interesų įgyvendinimą.
2.      Valstybės tarnautojai skirstomi į:
a) pareigūnus;
b) laikinuosius tarnautojus;
c) sutartininkus (nuolatinius, dirbančius pagal neterminuotas arba terminuotas darbo sutartis);
d) pagalbinį personalą.“
14      EBEP 11 straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodyta:
„1.      Sutartininkas – tai bet kuris asmuo, kuris, neatsižvelgiant į darbo teisėje numatytą įdarbinimo tvarką, pagal raštu sudarytą darbo sutartį teikia viešojo administravimo institucijų atlygintinas paslaugas. Pagal trukmę sutartis gali būti nuolatinė, neterminuota arba terminuota.
<...>
3.      Sutartininkų atrankos procedūros yra viešos ir visais atvejais grindžiamos lygybės, nuopelnų ir gebėjimų vertinimo principais. Laikinųjų darbuotojų atveju jos taip pat grindžiamos operatyvumo principu, siekiant atsižvelgti į aiškiai pagrįstas būtinumo ir skubos priežastis.“
15      EBEP 55 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Visi piliečiai gali siekti darbo valstybės tarnyboje, laikantis konstitucinių lygybės, nuopelnų ir gebėjimų vertinimo principų, šio statuto nuostatų ir kitų teisės sistemoje galiojančių taisyklių.“
16      EBEP 70 straipsnyje numatyta:
„1.      Dėl iš biudžeto dotuojamų žmogiškųjų išteklių poreikių, kurie turi būti tenkinami įdarbinant naujus darbuotojus, skelbiami darbo viešajame sektoriuje skelbimai arba imamasi kitos panašios personalo poreikių tenkinimo valdymo priemonės; tai reiškia, kad turi būti vykdomos atitinkamos atrankos į numatytas darbo vietas (iki [10 %] papildomų vietų) procedūros ir nustatomas maksimalus terminas skelbimams paskelbti. Bet kuriuo atveju darbo viešajame sektoriuje skelbimas turi būti paskelbtas arba panašios priemonės turi būti imtasi per nepratęsiamą trejų metų terminą.
2.      Darbo viešajame sektoriuje skelbimas arba panaši priemonė kasmet tvirtinami viešojo administravimo institucijos valdymo organų ir skelbiami atitinkamame oficialiajame leidinyje.
<...>“
17      Įstatymo Nr. 20/2021 1 straipsnio 3 dalimi į EBEP įtraukta nauja septynioliktoji papildoma nuostata. Šioje septynioliktoje papildomoje nuostatoje numatyta:
„1.      Viešojo administravimo institucijos yra atsakingos už šio statuto nuostatų laikymąsi ir privalo užtikrinti, kad nebūtų jokių pažeidimų įdarbinant laikinuosius sutartininkus ir skiriant laikinuosius tarnautojus.
<...>
2.      Dėl neteisėtų veiksmų šioje srityje pagal kiekvienoje viešojo administravimo institucijoje galiojančias taisykles kyla atitinkama atsakomybė.
3.      Negalioja joks aktas, paktas, susitarimas ar norminė nuostata, taip pat jokios priemonės, priimtos juos taikant ar vykdant, kurių turinys tiesiogiai ar netiesiogiai lemia tai, kad administravimo institucija nesilaiko maksimalios laikinojo sutartininko funkcijų atlikimo trukmės.
<...>
5.      Laikinųjų sutartininkų atveju maksimalios pareigų atlikimo trukmės nesilaikymas suteikia teisę gauti šioje dalyje numatytą kompensaciją, nedarant poveikio galimai kompensacijai, mokėtinai už konkrečių darbo teisės aktų pažeidimą.
Ši kompensacija prireikus atitinka skirtumą tarp maksimalaus 20 dienų nustatyto darbo užmokesčio už kiekvienus išdirbtus metus, bet ne didesnė kaip [12] mėnesių darbo užmokestis, ir kompensacijos, kurią tarnautojas turi teisę gauti už sutarties nutraukimą, o trumpesni nei vienų metų laikotarpiai apskaičiuojami proporcingai išdirbtiems mėnesiams. Teisė į šią kompensaciją atsiranda nuo tos dienos, kai darbuotojas faktiškai nustoja eiti pareigas, o jos dydis susijęs tik su sutartimi, su kuria susijęs pažeidimas. Tais atvejais, kai kompensacija priteisiama teismo, sumos išskaitomos.
Teisė į nurodytą kompensaciją neatsiranda, jei darbo santykiai nutrūksta dėl pateisinamu pripažinto atleidimo iš darbo drausminėje byloje arba dėl atleidimo iš darbo savo noru.“
Įstatymas Nr. 20/2021
18      Įstatymo Nr. 20/2021 2 straipsnyje „Darbo pagal terminuotas sutartis stabilizavimo procedūros“ numatyta:
„1.      Be to, kas numatyta 2017 m. birželio 27 d.
Ley 3/2017 de Presupuestos Generales del Estado para el año 2017 [(Įstatymas Nr. 3/2017, kuriuo nustatomas 2017 m. bendrasis valstybės biudžetas; BOE, Nr. 153, 2017 m. birželio 28 d., p. 53787)] 19 straipsnio 1 dalies 6 punkte ir 2018 m. liepos 3 d.
Ley 6/2018 de Presupuestos Generales del Estado para el año 2018 [(Įstatymas Nr. 6/2018, kuriuo nustatomas 2018 m. bendrasis valstybės biudžetas; BOE, Nr. 161, 2018 m. liepos 4 d., p. 66621)] 19 straipsnio 1 dalies 9 punkte, pagal šį įstatymą leidžiama taikyti papildomą darbo vietų, kurias užėmė pagal terminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai, keičiamų į valstybės tarnautojų užimamas darbo vietas, normą (vadinamoji „stabilizavimo norma“), apimančią biudžete numatytas nuolatines darbo vietas, kuriose bent trejus metus iki 2020 m. gruodžio 31 d. nepertraukiamai dirbo laikinieji darbuotojai, neatsižvelgiant į tai, ar šios darbo vietos įtrauktos į pareigybių sąrašus, etatų planus ar kitas įvairiose viešojo administravimo institucijose taikomas žmogiškųjų išteklių organizavimo formas.
<...>
2.      Skelbimai apie laisvas darbo vietas, kuriose įgyvendinamos 1 dalyje nurodytos stabilizavimo procedūros ir nauja stabilizavimo procedūra, patvirtinami ir paskelbiami atitinkamuose oficialiuosiuose leidiniuose iki 2022 m. birželio 1 d., o juos tvarko kompetentingos viešojo administravimo institucijos.
Pranešimai apie konkursą dalyvauti atrankos procedūrose, skirtose darbo viešajame sektoriuje skelbimuose nurodytoms vietoms užimti, paskelbiami iki 2022 m. gruodžio 31 d.
Šios atrankos procedūros užbaigiamos iki 2024 m. gruodžio 31 d.
3.      Nuolatinių darbo vietų, kurias užima pagal terminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai, skaičius turi būti mažesnis nei [8 %].
4.      Dėl šių atrankos procedūrų, kurios visais atvejais užtikrina laisvos konkurencijos, lygybės, nuopelnų, gebėjimų vertinimo ir viešumo principų laikymąsi, įgyvendinimo gali būti deramasi kiekvienoje valstybės administracijos, autonominių sričių ir vietos valdžios institucijų veiklos teritorijoje, o Comisión de Coordinación del Empleo Público [(Darbo viešajame sektoriuje koordinavimo komisija, Ispanija)] gali imtis priemonių, kad būtų galima koordinuoti šių procedūrų įgyvendinimą tarp įvairių viešojo administravimo institucijų.
<...>
6.      Laikinieji tarnautojai arba pagal terminuotas darbo sutartis dirbantys sutartininkai, kurių sutartį viešojo administravimo institucija nutraukia dėl to, kad jie neįveikė atrankinės stabilizavimo procedūros, turi teisę į piniginę kompensaciją, lygią 20 dienų fiksuotam darbo užmokesčiui už kiekvienus išdirbtus metus (trumpesni nei vienų metų laikotarpiai apskaičiuojami proporcingai išdirbtiems mėnesiams), neviršijant 12 mėnesių darbo užmokesčio.
Pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems sutartininkams ši kompensacija atitinka skirtumą tarp ne daugiau kaip 20 dienų darbo užmokesčio už kiekvienus išdirbtus metus, neviršijant 12 mėnesių darbo užmokesčio, ir kompensacijos, kurią darbuotojas turi teisę gauti nutraukus darbo sutartį, o trumpesni nei vienų metų laikotarpiai apskaičiuojami proporcingai išdirbtiems mėnesiams. Tais atvejais, kai kompensacija priteisiama teismo, sumos išskaitomos.
Kandidato ar kandidatės nedalyvavimas atrankinėje stabilizavimo procedūroje jokiu būdu nesuteikia jam teisės į kokią nors piniginę kompensaciją.
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
19      Nuo 2016 m. kovo 2 d. įdarbinta kaip sutartininkė TJ prižiūrėjo vaikus valstybinėje švietimo institucijoje. Jos darbo santykiai buvo grindžiami šešiomis paeiliui sudarytomis terminuotomis sutartimis, kurios visos buvo skirtos užpildyti laisvą darbo vietą arba pakeisti darbuotoją. Paskiausia iš šių sutarčių buvo sudaryta 2017 m. rugsėjo 8 d.
20      2021 m. liepos 19 d. TJ pareiškė ieškinį Juzgado de lo Social n
o 13 de Madrid (Madrido darbo teismas Nr. 13, Ispanija), reikalaudama, kad jos darbo santykiai būtų pripažinti nuolatiniais arba, jei to nebūtų padaryta, – neterminuotais nenuolatiniais.
21      2023 m. kovo 13 d. sprendimu tas teismas jos ieškinį iš dalies patenkino, pripažinęs jos darbo santykius „neterminuotais nenuolatiniais darbo santykiais“, nes jie truko ilgiau nei trejus metus, o darbdavys pagal Ispanijos teisės aktus į jos darbo vietą nepriėmė kito asmens.
22      2023 m. lapkričio 27 d. sprendimu Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madrido aukštesniojo teisingumo teismo Socialinės apsaugos bylų kolegija, Ispanija) atmetė TJ apeliacinį skundą. Tada ji pateikė kasacinį skundą Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, teigdama, kad jos darbo santykiai turi būti laikomi „nuolatiniais darbo santykiais“.
23      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 2024 m. vasario 22 d. Sprendimą Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt. (C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, be kita ko, dėl pareigų pagal Bendrojo susitarimo 5 punktą, Ispanijos teismai, nagrinėję ginčus, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, susijusius su darbo santykių kvalifikavimu esant situacijoms, kurioms būdingas piktnaudžiavimas paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, taikė skirtingai.
24      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, kuris, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, turi kompetenciją suvienodinti visų Ispanijos teismų galiojančių darbo teisės nuostatų aiškinimą ir taikymą, teigimu, reikia, kad Teisingumo Teismas pateiktų išaiškinimą, kad tas teismas, siekdamas išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, galėtų nustatyti, ar Ispanijos teisės aktai, kaip jie išaiškinti jo praktikoje, atitinka šį 5 punktą.
25      Šiuo klausimu, pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad pagal šiuos teisės aktus „nuolatinio darbuotojo“ viešajame sektoriuje statusas pripažįstamas tik asmenims, kurie įsidarbina valstybės tarnyboje laimėję atranką pagal Konstitucijoje numatytus lygybės, nuopelnų ir gebėjimų vertinimo principus, taip pat Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose įtvirtintus lygybės ir nediskriminavimo principus. Šie principai, be kita ko, taikomi tiek pareigūnams, tiek sutartininkams. Be to, dėl galimybės įgyti „nuolatinio darbuotojo“ statusą viešajame sektoriuje pažeidžiant minėtus principus iš kitų valstybių narių piliečių gali būti atimta galimybė įsidarbinti valstybės tarnyboje tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios taikomos Ispanijos piliečiams, o tai reikštų SESV 45 straipsnyje įtvirtinto laisvo darbuotojų judėjimo pažeidimą.
26      Tačiau pagal minėtus teisės aktus santykiai tarp viešojo administravimo institucijos ir asmens, kuris įdarbintas be atrankos procedūros ir kurio atžvilgiu buvo piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, kvalifikuojami kaip „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“ nuo tos dienos, kai atitinkamas asmuo buvo įdarbintas pirmą kartą.
27      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šio kvalifikavimo teisinis poveikis yra sutartinių santykių išlaikymas, kol į suinteresuotojo asmens užimamas pareigas bus galutinai įdarbinta per atrankos procedūrą. Be to, pagal neterminuotą darbo sutartį nenuolatinis darbuotojas turi tokias pačias teises kaip ir nuolatiniai darbuotojai dėl visų darbo santykių aspektų, kaip antai darbo užmokesčio ir pareigų paaukštinimo.
28      Kai į šią darbo vietą galutinai įdarbinama taikant atrankos procedūrą, nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai nutrūksta, todėl mokama kompensacija, lygi 20 dienų darbo užmokesčiui už kiekvienus tarnybos metus, bet ne didesnė kaip 12 mėnesių darbo užmokestis. Atitinkamas darbuotojas neturi teisės į šią kompensaciją tuo atveju, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys buvo naudojamos teisėtai ir nepiktnaudžiaujant, o tai įrodo, kad minėta kompensacija negali būti laikoma nepriklausoma nuo vertinimo, ar šios sutartys buvo sudarytos teisėtai, ar piktnaudžiaujant.
29      Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 20 dienų darbo užmokesčio už kiekvienus tarnybos metus kompensacija, bet ne didesnė kaip 12 mėnesių darbo užmokestis, atitinka Ispanijos teisėje numatytą kompensaciją, kai darbo sutartis nutraukiama dėl objektyvių priežasčių, susijusių su įmonės poreikiais, o tai gali trukdyti šią kompensaciją laikyti tinkama priemone siekiant užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį nubausti. Tokiu atveju šiam teismui kyla klausimas, ar Ispanijos teisėje neteisėto atleidimo iš darbo atveju numatytos maksimalios kompensacijos, t. y. 33 dienų darbo užmokesčio už kiekvienus tarnybos metus, neviršijant 24 mėnesių darbo užmokesčio, mokėjimas galėtų būti tokia tinkama priemonė.
30      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šio sprendimo 26–28 punktuose aprašyta teisinė tvarka, susijusi su sąvoka „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“, kuri buvo išplėtota jo praktikoje, atitinka Bendrojo susitarimo 5 punktą, nes pagal šią teisinę tvarką numatytos priemonės, kuriomis siekiama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis.
31      Be to, tas teismas mano, kad Įstatyme Nr. 20/2021 yra kitų priemonių, kuriomis siekiama užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui ir už jį nubausti.
32      Pirma, šiuo įstatymu, numatančiu valstybės tarnybos darbo vietų stabilizavimo procesą, Ispanijos teisėje nustatytos specialios priemonės, kad atrankos procedūros nebūtų organizuojamos neatsižvelgiant į piktnaudžiavimą paeiliui sudaromomis terminuotomis darbo sutartimis. Nors šiose procedūrose gali dalyvauti kandidatai, kurie nenukentėjo nuo tokio piktnaudžiavimo, teisės aktų leidėjas per jas lemiamą reikšmę teikia atitinkamų pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ankstesnei patirčiai ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laikui, o tai tinkamai kompensuoja patirtą piktnaudžiavimą, kartu sudarant jiems palankias sąlygas galiausiai užimti darbo vietą tampant „nuolatiniais darbuotojais“.
33      Antra, minėtu įstatymu į EBEP taip pat buvo įtraukta nauja papildoma nuostata, kurioje numatyta viešojo administravimo institucijų atsakomybė už nuostatų, susijusių su sutartininkų įdarbinimu pagal terminuotas sutartis, nesilaikymą.
34      Šiomis aplinkybėmis Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Visų pirma, ar [Bendrojo susitarimo] 5 punktui prieštarauja teismo praktika, pagal kurią, siekiant suderinti laisvą darbuotojų judėjimą su lygybės, nuopelnų, gebėjimų vertinimo ir nediskriminavimo principais, draudžiama pripažinti nuolatinių viešojo sektoriaus darbuotojų statusą nenuolatiniams pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams?
2.      Subsidiariai, jeigu į pirmesnį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar atgrasomojo poveikio kompensacijos skyrimas pagal neterminuotą sutartį dirbančiam nenuolatiniam darbuotojui tuo metu, kai baigiasi jo darbo santykiai, pagal Bendrojo susitarimo 5 punktą gali būti laikomas tinkama priemone, kuria siekiama užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis viešajame sektoriuje ir prireikus už tai nubausti?“
Procesas Teisingumo Teisme
35      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė Teisingumo Teismo, kad ši byla būtų nagrinėjama taikant prejudicinio sprendimo priėmimo pagreitinta tvarka procedūrą, numatytą Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje.
36      2024 m. rugsėjo 4 d. Nutartimi Obadal (C‑418/24, EU:C:2024:717) Teisingumo Teismo pirmininkas nusprendė atmesti šį prašymą. Vis dėlto atsižvelgęs į šios bylos pobūdį ir joje keliamų klausimų svarbą jis nusprendė, kad Teisingumo Teismas, remdamasis savo Procedūros reglamento 53 straipsnio 3 dalimi, nagrinės šią bylą suteikdamas jai pirmenybę.
37      2025 m. sausio 8 d. Ispanijos vyriausybė, vadovaudamasi Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 16 straipsnio trečia pastraipa, paprašė Teisingumo Teismo posėdžiauti didžiosios kolegijos sudėties.
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
38      Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus. Šiuo atžvilgiu jis turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (žr. 1978 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 punktą ir 2025 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Russmedia Digital ir Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, 44 punktą).
39      Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis TJ ir Madrido autonominės srities darbo santykiai buvo kvalifikuoti kaip „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimais siekiama išsiaiškinti, ar nacionalinės teisės aktai ir teismų praktika, susiję su sąvoka „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“, atitinka iš Bendrojo susitarimo 5 punkto kylančius reikalavimus, t. y. ar juose numatytos tinkamos priemonės nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius viešajame sektoriuje.
40      Šiuo klausimu šis teismas nurodo, kad pagal nacionalinės teisės aktus, kaip jie aiškinami nacionalinių teismų praktikoje, draudžiama pripažinti viešojo sektoriaus „nuolatinio“ darbuotojo statusą darbuotojams, kaip antai TJ, su kuriais buvo piktnaudžiaujant paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys. Vis dėlto jis mano, kad ši teismų praktika atitinka Bendrojo susitarimo 5 punktą, nes tokio darbuotojo darbo santykiai kvalifikuojami kaip „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“, o toks kvalifikavimas yra priemonė, leidžianti nubausti už tokį piktnaudžiavimą. Be to, minėto teismo teigimu, nacionalinės teisės aktuose yra kitų priemonių, kuriomis siekiama to paties tikslo, be kita ko, šių darbo santykių pasibaigimo momentu mokėti kompensaciją, lygią 20 dienų darbo užmokesčiui už kiekvienus tarnybos metus, bet ne didesnę kaip 12 mėnesių darbo užmokestis, arba net kompensaciją, atitinkančią 33 dienas darbo užmokesčio už kiekvienus tarnybos metus, ne didesnę kaip 24 mėnesių darbo užmokestis. Tarp šių kitų priemonių taip pat yra Įstatyme Nr. 20/2021 numatytos priemonės, t. y. viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka ir atrankos procedūrų organizavimas.
41      Vis dėlto tas pats teismas patikslina, kad atsižvelgiant į, pirma, Teisingumo Teismo atsakymus į byloje, kurioje priimtas 2024 m. vasario 22 d. Sprendimas Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt. (C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149), pateiktus klausimus ir, antra, tai, kad Ispanijos teismai, nagrinėjantys tokius ginčus dėl darbo santykių kvalifikavimo po to, kai piktnaudžiaujant buvo paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys viešajame sektoriuje, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, skirtingai taiko šį sprendimą, išlieka abejonių dėl visų pirmesniame punkte nurodytų priemonių atitikties Bendrojo susitarimo 5 punktui.
42      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad, pirma, juo draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip jie aiškinami nacionalinių teismų praktikoje, kuriuose numatyta, kad už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis siekiama nubausti pakeičiant šias sutartis į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“, ir, antra, visos priemonės, kurias sudaro fiksuoto dydžio kompensacijų, kurioms taikoma dvejopa viršutinė riba, mokėjimas nutraukus šiuos darbo santykius, viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka ir atrankos procedūrų organizavimas, yra tinkamos tokio piktnaudžiavimo prevencijos ir baudimo už jį priemonės.
43      Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad pagal Bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalį valstybėms narėms nustatytas bendras tikslas – užkirsti kelią piktnaudžiavimui, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys ar užmezgami terminuoti darbo santykiai, tačiau joms leidžiama pasirinkti būdus, kaip tai pasiekti, su sąlyga, kad jie nepažeidžia Bendrojo susitarimo tikslo ar nepašalina veiksmingo poveikio (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimo Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, 70 punktą ir 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44      Kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, Bendrajame susitarime nenustatyta bendra valstybių narių pareiga numatyti terminuotų darbo sutarčių pakeitimą į neterminuotas sutartis. Iš tiesų Bendrojo susitarimo 5 punkto 2 dalyje valstybėms narėms iš esmės paliekama diskrecija nustatyti, kokiomis sąlygomis terminuotos darbo sutartys laikomos sudarytomis ar terminuoti darbo santykiai laikomi susiklostę neterminuotam laikotarpiui. Taigi Bendrajame susitarime nenurodyta, kokiomis sąlygomis galima sudaryti neterminuotas darbo sutartis (2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt., C‑212/04, EU:C:2006:443, 81 ir 91 punktai ir 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, 56 punktas).
45      Bendrojo susitarimo 5 punkte taip pat nenumatyta, kokios konkrečios sankcijos turi būti taikomos tada, kai piktnaudžiavimo atvejai nustatyti. Tokiu atveju nacionalinės valdžios institucijos privalo imtis priemonių, kurios būtų ne tik proporcingos, bet ir pakankamai veiksmingos ir atgrasomosios, kad būtų užtikrintas visiškas taikant Bendrąjį susitarimą priimtų normų veiksmingumas ir taip užtikrintas jo praktinis poveikis (2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt., C‑212/04, EU:C:2006:443, 93 ir 94 punktai ir 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46      Kai piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis arba susiklosčius terminuotiems darbo santykiams, veiksmingas ir lygiavertes darbuotojų apsaugos garantijas nustatančią priemonę turi būti galima taikyti siekiant tinkamai nubausti už šį pažeidimą ir panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes. Kaip matyti iš Direktyvos 1999/70 2 straipsnio pirmos pastraipos, valstybės narės privalo „imtis visų būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai“ (2006 m. liepos 4 d. Sprendimo Adeneler ir kt., C‑212/04, EU:C:2006:443, 102 punktas ir 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 84 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
47      Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog tam, kad nacionalinės teisės aktai, prireikus išaiškinti nacionalinių teismų praktikoje, pagal kuriuos draudžiama viešajame sektoriuje paeiliui sudaromas terminuotas sutartis ar susiklosčiusius terminuotus darbo santykius pakeisti neterminuotais darbo santykiais, galėtų būti laikomi atitinkantys Bendrąjį susitarimą, atitinkamos valstybės narės teisės sistemoje tame sektoriuje turi būti kita veiksminga priemonė, kuri leistų išvengti piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar susiklostant terminuotiems darbo santykiams ir prireikus už tai nubausti (2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Marrosu ir Sardino, C‑53/04, EU:C:2006:517, 49 punktas ir 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimo Ministero della Giustizia ir kt. (Italijos taikos teisėjų statusas), C‑236/20, EU:C:2022:263, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48      Reikia priminti, kad Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo dėl vidaus teisės nuostatų išaiškinimo, ši užduotis tenka kompetentingiems nacionaliniams teismams, kurie turi nustatyti, ar taikytinų nacionalinės teisės aktų nuostatos atitinka Bendrojo susitarimo 5 punkte nustatytus reikalavimus ir ar šio straipsnio veiksmingumas užtikrinamas nacionalinės teisės aktais, kaip juos aiškina nacionaliniai teismai (šiuo klausimu žr. 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 86 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės įvertinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų taikymo sąlygos ir veiksmingas įgyvendinimas yra tinkamos priemonės, t. y. veiksmingos, atgrasomos ir proporcingos priemonės, siekiant nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar susiklostant terminuotiems darbo santykiams ir pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes (šiuo klausimu žr. 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 87 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50      Vis dėlto spręsdamas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas prireikus gali pateikti paaiškinimų, kurie padėtų nacionaliniam teismui atlikti savąjį vertinimą (2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 88 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Dėl paeiliui sudarytų terminuotų darbo sutarčių pakeitimo į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“
51      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, kai Ispanijos viešojo administravimo institucija piktnaudžiauja paeiliui sudarydama terminuotas darbo sutartis, nacionalinis teismas, nagrinėjantis atitinkamo darbuotojo ir šios administravimo institucijos ginčą, kaip priemonę, kuria baudžiama už tokį piktnaudžiavimą, šias sutartis kvalifikuoja „nenuolatiniais neterminuotais darbo santykiais“. Toks suinteresuotųjų asmenų darbo santykių kvalifikavimas sukelia pasekmių nuo šio darbuotojo pirmos įdarbinimo dienos ir gali būti pripažintas tik teismo sprendimu.
52      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad sąvoka „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“ buvo įtvirtinta teismų praktikoje, atsižvelgiant į tai, kad pagal nacionalinę teisę darbuotojams, su kuriais piktnaudžiaujant paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys, neįmanoma suteikti „nuolatinių sutartininkų“ statuso, nes šie darbuotojai nebuvo priimti į valstybės tarnybą pagal atrankos procedūrą, atitinkančią lygybės, nuopelnų ir gebėjimų vertinimo principus, įtvirtintus nacionalinėje teisėje, visų pirma Konstitucijoje.
53      Kvalifikavimo kaip „nenuolatinių neterminuotų darbo santykių“ teisinė pasekmė yra ta, kad paskutinė terminuota sutartis, sudaryta tarp darbuotojo ir atitinkamos viešojo administravimo institucijos, negali būti nutraukta, todėl sutartiniai santykiai tarp suinteresuotųjų šalių išlieka iki tol, kol atitinkamo darbuotojo užimama darbo vieta bus galutinai užimta atrankos procedūros būdu. Vadinasi, kaip iš esmės nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, sutartiniai santykiai baigiasi įvykus tam tikram įvykiui, t. y. pasibaigus atrankos procedūrai.
54      Taigi darbuotojas, kurio darbo santykiai buvo kvalifikuoti kaip „nenuolatiniai neterminuoti darbo santykiai“, turi būti laikomas „pagal terminuotą sutartį dirbančiu darbuotoju“, kaip tai suprantama pagal Bendrąjį susitarimą (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt., C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149, 66 punktą), todėl santykiai, siejantys šį darbuotoją su atitinkama viešojo administravimo institucija, išlieka terminuotais darbo santykiais, kaip tai suprantama pagal minėtą Bendrąjį susitarimą.
55      Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turėjo būti aiškinamas taip, kad šiame punkte esanti frazė „paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius“ apima situaciją, kai, atitinkamai administravimo institucijai per nustatytą terminą nesurengus atrankos procedūros, skirtos galutinai įdarbinti į nenuolatinio darbuotojo, dirbančio pagal neterminuotą darbo sutartį, užimamą darbo vietą, šį darbuotoją su šia administravimo institucija siejanti terminuota sutartis buvo automatiškai pratęsiama (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt., C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149, 82 punktas).
56      Darytina išvada, kad paeiliui sudarytų terminuotų darbo sutarčių pakeitimas į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“ neužkerta kelio tolesniam piktnaudžiavimui tokiomis sutartimis, nes suinteresuotųjų asmenų sutartiniai santykiai tebėra laikini, o atitinkamo darbuotojo padėtis išlieka neapibrėžta.
57      Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrojo susitarimo 5 punkto tikslas yra įgyvendinti vieną iš šiuo susitarimu siekiamų tikslų, t. y. apriboti atvejus, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys ar susiklosto terminuoti darbo santykiai, kurie laikomi galimu piktnaudžiavimo pažeidžiant darbuotojų teises šaltiniu, įtvirtinant tam tikras minimalios apsaugos nuostatas, skirtas tam, kad būtų išvengta pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų padėties neapibrėžtumo (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 19 d. Sprendimo Sánchez Ruiz ir kt., C‑103/18 ir C‑429/18, EU:C:2020:219, 53 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
58      Kaip matyti iš Bendrojo susitarimo preambulės antros pastraipos ir jo bendrosios dalies 6 ir 8 punktų, darbo stabilumas suprantamas kaip svarbiausias darbuotojų apsaugos elementas, o terminuotos darbo sutartys darbdavių ir darbuotojų poreikius gali tenkinti tik tam tikromis aplinkybėmis (2020 m. kovo 19 d. Sprendimo Sánchez Ruiz ir kt., C‑103/18 ir C‑429/18, EU:C:2020:219, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59      Šiomis aplinkybėmis teismo sprendimu taikyta nacionalinė priemonė, kuria, siekiant nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, šios sutartys pakeičiamos į laikinus darbo santykius, kaip antai „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“, negali būti laikoma priemone, leidžiančia tinkamai nubausti už tokį piktnaudžiavimą ir panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes, laikantis šio sprendimo 45 ir 46 punktuose primintų reikalavimų. Iš tiesų dėl tokios priemonės atitinkamo darbuotojo padėtis išlieka neapibrėžta, todėl ji kelia abejonių dėl Bendrojo susitarimo veiksmingumo.
60      Kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 97 punkte, net darant prielaidą, kad nagrinėjamu atveju, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantys nenuolatiniai darbuotojai turi teises, lygiavertes nuolatinių darbuotojų teisėms, be kita ko, darbo užmokesčio ir pareigų paaukštinimo srityje, toks lygiavertiškumas neužtikrina pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantiems nelaikiniems darbuotojams darbo vietų stabilumo, kaip jis užtikrinamas nuolatiniams darbuotojams, o stabilumas, kaip priminta šio sprendimo 58 punkte, laikomas pagrindiniu darbuotojų apsaugos elementu pagal Bendrąjį susitarimą.
61      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip jie aiškinami nacionalinių teismų praktikoje, kuriuose kaip priemonė, kuria siekiama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, numatyta, kad šios sutartys pakeičiamos į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“, nes dėl šios priemonės darbo santykiai išlieka laikini, o atitinkamo darbuotojo padėtis – neapibrėžta, todėl ji neleidžia nei tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių.
Dėl kompensacijų mokėjimo
62      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal Ispanijos teisę fiksuoto dydžio kompensacija, lygi 20 dienų darbo užmokesčiui už kiekvienus tarnybos metus, bet ne didesnė kaip 12 mėnesių darbo užmokestis, turi būti mokama pagal neterminuotą darbo sutartį dirbančiam nenuolatiniam darbuotojui nutraukus darbo sutartį dėl kito asmens įdarbinimo į atitinkamą darbo vietą pasibaigus atrankos procedūrai, o tai reiškia, kad šis darbuotojas dalyvavo šioje procedūroje, bet nesėkmingai, arba joje nedalyvavo.
63      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad atitinkamas darbuotojas turi teisę į šią kompensaciją tik tuo atveju, jei su administracija yra saistomas nenuolatinių neterminuotų darbo santykių, kurie taip kvalifikuojami dėl administracinės institucijos neteisėtų veiksmų ir piktnaudžiavimo, kai ji paeiliui sudaro terminuotas sutartis. Todėl, šio teismo teigimu, minėta kompensacija negali būti laikoma nepriklausoma nuo bet kokių argumentų, susijusių su šių sutarčių sudarymo teisėtumu ar piktnaudžiavimu. Taigi tai yra priemonė, leidžianti užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį bausti.
64      Vis dėlto minėtas teismas pažymi, kad 20 dienų darbo užmokesčio už kiekvienus tarnybos metus kompensacija, bet ne didesnė kaip 12 mėnesių darbo užmokestis, atitinka Ispanijos teisėje numatytą kompensaciją, kai darbo sutartis nutraukiama dėl objektyvių priežasčių, susijusių su įmonės poreikiais, o tai gali trukdyti šią kompensaciją laikyti tinkama priemone užkirsti kelią piktnaudžiavimui ir už jį nubausti. Tokiu atveju tam pačiam teismui kyla klausimas, ar Ispanijos teisėje numatytos maksimalios kompensacijos, mokamos neteisėto atleidimo iš darbo atveju, t. y. kompensacijos, atitinkančios 33 dienų darbo užmokestį už kiekvienus tarnybos metus, ne didesnės nei 24 mėnesių darbo užmokestis, mokėjimas galėtų būti tokia tinkama priemonė.
65      Žinoma, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, fiksuoto dydžio kompensacija, mokama nutrūkus nenuolatiniams neterminuotiems darbo santykiams, reiškia, kad atitinkamas darbuotojas nukentėjo dėl piktnaudžiavimo ir neteisėtai paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių.
66      Vis dėlto tai yra fiksuoto dydžio kompensacija, mokama atitinkamam darbuotojui tik nutraukus šiuos darbo santykius dėl kito asmens įdarbinimo į darbo vietą, kurią šis darbuotojas anksčiau užėmė.
67      Taip pat reikia patikslinti, kad, kai piniginė kompensacija yra priemonė, kurią valstybė narė pasirinko siekdama užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį nubausti, pagal Bendrojo susitarimo 5 punktą ši valstybė narė privalo visiškai kompensuoti dėl tokio piktnaudžiavimo nukentėjusio darbuotojo patirtą žalą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal visiško patirtos žalos atlyginimo ir proporcingumo principus reikalaujama, kad valstybės narės numatytų tinkamą kompensaciją, kuri viršytų vien simbolinę kompensaciją, tačiau neviršytų to, kas būtina, kad būtų kompensuota visa tokio darbuotojo patirta žala (2019 m. gegužės 8 d. Sprendimo Rossato ir Conservatorio di Musica F.A. Bonporti, C‑494/17, EU:C:2019:387, 42 ir 43 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
68      Siekiant nustatyti kompensacijos, skirtos atlyginti žalą, patirtą dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, dydį, iš esmės reikia atsižvelgti į visas bylos aplinkybes, visų pirma į atitinkamo darbuotojo atliekamų pareigų pobūdį, taip pat į nagrinėjamų sutarčių skaičių ir bendrą trukmę. Kompensacijos dydis taip pat turi būti vertinamas atsižvelgiant į finansinę naudą, kurią suinteresuotasis asmuo būtų galėjęs gauti, jei nebūtų piktnaudžiaujama, ir į žalą, patirtą dėl suinteresuotojo asmens situacijos neapibrėžtumo.
69      Nors valstybės narės, kurios turi priimti proporcingas, veiksmingas ir atgrasančias priemones, kad užtikrintų visišką įgyvendinant Bendrąjį susitarimą priimtų nuostatų veiksmingumą, gali nustatyti sankcijų ir žalos atlyginimo sistemas, kurios būtų fiksuoto pobūdžio mokėjimai, dar reikia, kad šios sistemos ne tik galėtų užtikrinti tinkamą žalos, patirtos dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, atlyginimą, bet ir galėtų tinkamai nubausti už konstatuotus pažeidimus.
70      Nagrinėjamu atveju fiksuoto dydžio kompensacija, mokėtina pagal neterminuotą darbo sutartį dirbančiam nenuolatiniam darbuotojui nutraukus darbo santykius, ribojama dvejopai, t. y. 20 dienų darbo užmokesčiu už kiekvienus tarnybos metus ir maksimaliu 12 mėnesių darbo užmokesčiu. Todėl tokia kompensacija negali būti laikoma nei proporcinga ir veiksminga priemone atlyginti už piktnaudžiavimą, kuris tęsiasi ilgiau nei tam tikrą metų laikotarpį, nei tinkama ir visapusiška žalos, atsiradusios dėl tokio piktnaudžiavimo, atlyginimo priemone (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 81 punktą). Tas pats pasakytina apie 33 dienų darbo užmokesčio už kiekvienus tarnybos metus kompensaciją, ne didesnę nei 24 mėnesių darbo užmokestis, numatytą neteisėto atleidimo iš darbo atveju, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laiko galinčia užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį nubausti, nes ši kompensacija taip pat numato dvejopas ribas.
71      Be to, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo savo išvados 111 ir 117 punktuose, kadangi tokios kompensacijos mokamos tik nutrūkus darbo santykiams dėl atrankos procedūros baigties, neatrodo, kad jų mokėjimas galėtų veiksmingai ištaisyti visus piktnaudžiavimo atvejus, nes darbuotojai, kurie išeina į pensiją, atsistatydina ar atleidžiami iš darbo iki atrankos procedūros pabaigos, negali jų gauti.
72      Todėl tokios kompensacijos nėra tinkamos visais piktnaudžiavimo paeiliui sudaromomis terminuotomis darbo sutartimis atvejais panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes, nes neatitinka šio sprendimo 45 ir 46 punktuose nurodytų reikalavimų.
73      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad fiksuoto dydžio kompensacijų, kurioms taikoma dvejopa viršutinė riba, mokėjimas nutraukus darbo santykius su darbuotoju, kurio darbdavys piktnaudžiavo paeiliui sudarydamas terminuotas darbo sutartis, nėra tinkama priemonė siekiant užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui ir už jį nubausti, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, jeigu šios kompensacijos neleidžia nei tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių.
Dėl viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarkos
74      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad Įstatymu Nr. 20/2021, siekiant numatyti veiksmingas piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijos ir baudimo už jį priemones, į EBEP buvo įtraukta, be kita ko, nauja papildoma, t. y. septynioliktoji, nuostata, kurioje numatyta viešojo administravimo institucijų atsakomybės už visų pirma nuostatų dėl sutartininkų įdarbinimo pagal terminuotas sutartis nesilaikymą tvarka. Pagal šią naują papildomą nuostatą, „viešojo administravimo institucijos yra atsakingos už [EBEP] nuostatų laikymąsi ir privalo užtikrinti, kad nebūtų jokių pažeidimų įdarbinant laikinuosius sutartininkus ir skiriant laikinuosius tarnautojus“. Be to, minėtoje naujoje papildomoje nuostatoje numatyta, kad „dėl neteisėtų veiksmų šioje srityje pagal kiekvienoje viešojo administravimo institucijoje galiojančias taisykles kyla atitinkama atsakomybė“.
75      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad 2018 m. kovo 7 d. Sprendime Santoro (C‑494/16, EU:C:2018:166) Teisingumo Teismas nusprendė, jog nacionalinis mechanizmas, nustatantis administravimo institucijų atsakomybės tvarką, taikomą kartu su kitomis veiksmingomis ir atgrasomomis priemonėmis, leidžiančiomis užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį bausti, gali užtikrinti visišką taikant Bendrąjį susitarimą priimtų normų veiksmingumą, su sąlyga, kad nacionalinis teismas atliks reikiamus patikrinimus.
76      Tame sprendime Teisingumo Teismas savo vertinimą grindė nacionalinėmis nuostatomis, pagal kurias administracinės institucijos privalo iš atsakingų vadovaujamas pareigas užimančių asmenų susigrąžinti sumas, išmokėtas darbuotojams kaip žalos, patirtos dėl nuostatų, susijusių su darbuotojų atranka ir įdarbinimu, pažeidimo, kai šis pažeidimas padarytas dėl tyčios ar didelio neatsargumo, atlyginimą. Byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas, iš Teisingumo Teismo turėtos bylos medžiagos taip pat buvo matyti, kad į tokį pažeidimą, be kita ko, buvo atsižvelgta vertinant šių vadovaujamas pareigas užimančių asmenų, kuriems dėl šio pažeidimo negalėjo būti skirta premija už pasiektus rezultatus, darbą. Be to, toje byloje nagrinėtuose nacionalinės teisės aktuose buvo numatyta, kad viešojo administravimo institucijos, kurios pažeidė su darbuotojų atranka ir įdarbinimu susijusias nuostatas, trejus metus po šio pažeidimo negalėjo vykdyti darbuotojų atrankos, nesvarbu, kokiu pagrindu (žr. 2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, 52 punktą).
77      Kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 78 ir 79 punktuose, nacionalinis mechanizmas, nustatantis individualią viešojo administravimo institucijų darbuotojų atsakomybę, gali būti priemonė, kuria tinkamai baudžiama už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, jeigu kartu su šiuo mechanizmu taikomos kitos veiksmingos, atgrasomos ir proporcingos priemonės, leidžiančios pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes. Šiuo klausimu pažymėtina, kad toks mechanizmas negali apsiriboti vien abstrakčia ar teorine galimybe, jis turi būti grindžiamas, be kita ko, konkrečiomis nacionalinės teisės nuostatomis, būti nuspėjamas ir taikomas praktikoje. Iš tiesų, jeigu taip yra, nacionalinėje teisėje numatytos sankcijos, kuriomis užtikrinamos veiksmingos darbuotojų apsaugos garantijos, kaip to reikalaujama pagal Sąjungos teisę, remiantis šio sprendimo 46 punkte nurodyta jurisprudencija.
78      Byloje, susijusioje su panašiomis nacionalinėmis nuostatomis, kurios, kaip per teismo posėdį pažymėjo Madrido autonominė sritis, yra identiškos pagrindinėje byloje nagrinėjamoms nuostatoms, Teisingumo Teismas nusprendė, kad nagrinėjamų nuostatų formuluotės yra dviprasmiškos ir abstrakčios, kad jų negalima lyginti su nacionalinėmis nuostatomis, reglamentuojančiomis Italijos administracijų atsakomybės mechanizmą, kuriuo Teisingumo Teismas rėmėsi 2018 m. kovo 7 d. Sprendime Santoro (C‑494/16, EU:C:2018:166) (žr. 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt., C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149, 113 punktą).
79      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, pirma, ar Ispanijos teisėje numatyta viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka grindžiama konkrečiomis, numatomomis ir taikytinomis praktikoje nacionalinėmis nuostatomis, todėl ji yra priemonė, leidžianti tinkamai nubausti atitinkamą viešojo administravimo instituciją, ir, antra, ar kartu su šia tvarka taikomos kitos veiksmingos, atgrasomosios ir proporcingos priemonės, leidžiančios pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes.
80      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka nėra tinkama piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijos ir baudimo už jį priemonė, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, kai ši tvarka, viena vertus, atsižvelgiant į jos dviprasmiškumą, abstraktų ir nenuspėjamą pobūdį, neleidžia tinkamai nubausti už tokį piktnaudžiavimą, ir, kita vertus, papildomai nenumatyta kitų veiksmingų, atgrasomų ir proporcingų priemonių, leidžiančių pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes.
Dėl atrankos procedūrų
81      Kaip nurodyta šio sprendimo 32 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Įstatymu Nr. 20/2021, kuriame numatytos darbo viešajame sektoriuje stabilizavimo procedūros, į Ispanijos teisę buvo įtrauktos specialios priemonės, be kita ko, tam, kad atrankos procedūros nebūtų organizuojamos neatsižvelgiant į piktnaudžiavimą paeiliui sudaromomis terminuotomis darbo sutartimis. Nors šiose procedūrose gali dalyvauti kandidatai, kurie nenukentėjo nuo tokio piktnaudžiavimo, teisės aktų leidėjas per jas lemiamą reikšmę teikia atitinkamų pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ankstesnei patirčiai ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laikui; tai tinkamai kompensuoja patirtą piktnaudžiavimą, kartu sudarant jiems palankias sąlygas galiausiai užimti atitinkamą darbo vietą tampant „nuolatiniais darbuotojais“.
82      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad byloje, kurioje nagrinėta atrankos procedūrų, numatytų Įstatymo Nr. 20/2021 2 straipsnyje, atitiktis Bendrojo susitarimo 5 punktui, Teisingumo Teismas priminė, kad atrankos procedūrų organizavimas ir užbaigimas suteikia darbuotojams, kurie buvo įdarbinti piktnaudžiaujant paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis arba susiklostant terminuotiems darbo santykiams, galimybę bandyti gauti stabilų darbą, nes jie iš esmės gali dalyvauti tokiose procedūrose (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya et Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 75 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
83      Be to, tai, kad Ispanijos teisės aktų leidėjas per tokias procedūras suteikė lemiamą reikšmę šio darbuotojo, nukentėjusio nuo piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, ankstesnei patirčiai ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laikui, atrodo, gali palengvinti šio darbuotojo galimybes užsitikrinti stabilų darbą jeigu jis nusprendžia dalyvauti atrankos procedūroje ir pasirenkama jo kandidatūra.
84      Vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tokios aplinkybės savaime nėra pakankamos, kad būtų galima laikyti, jog atrankos procedūrų, numatytų Įstatyme Nr. 20/2021, organizavimas ir užbaigimas leidžia tinkamai nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 75, 76 ir 78 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
85      Iš tiesų tuo atveju, kai atitinkamas darbuotojas nedalyvauja tokioje atrankos procedūroje arba kai jo kandidatūra atmetama, jos organizavimas neleidžia nei tinkamai nubausti už piktnaudžiavimą, dėl kurio nukentėjo šis darbuotojas, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių.
86      Be to, atrodo (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), atsižvelgiama į ankstesnę patirtį ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laiką, ne tik darbuotojų, kurie nukentėjo dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, bet į visų tokią patirtį turinčių pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų, įskaitant tuos, kurie nenukentėjo dėl tokio piktnaudžiavimo. Todėl negalima laikyti, kad, atsižvelgiant į šią patirtį ir šį tarnybos laiką, siekiama nubausti už tokį piktnaudžiavimą ar panaikinti iš to kylančio Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes.
87      Taigi reikia konstatuoti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad atrankos procedūrų organizavimas, kai atsižvelgiama į atitinkamo darbuotojo ankstesnę patirtį ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laiką, nėra tinkama piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijos ir baudimo už jį priemonė, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, nes ši priemonė taikoma ne tik kandidatams, kurie nukentėjo dėl tokio piktnaudžiavimo, be to, ją taikant negalima nei tinkamai nubausti už tokį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių.
88      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip:
–        pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip jie aiškinami nacionalinių teismų praktikoje, kuriuose kaip priemonė, kuria siekiama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, numatyta, kad šios sutartys pakeičiamos į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“, nes dėl šios priemonės darbo santykiai išlieka laikini, o atitinkamo darbuotojo padėtis – neapibrėžta, todėl ji neleidžia nei tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių, ir
–        visos priemonės, kurias sudaro, pirma, fiksuoto dydžio kompensacijų, kurioms taikoma dvejopa viršutinė riba, mokėjimas nutraukus šiuos darbo santykius, antra, dviprasmiška, abstrakti ir nenuspėjamo pobūdžio viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka ir, trečia, atrankos procedūrų organizavimas, kai atsižvelgiama į atitinkamo darbuotojo ankstesnę patirtį ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laiką, tačiau ne vien tų kandidatų, kurie nukentėjo dėl tokio piktnaudžiavimo, kai šiomis priemonėmis negalima nei tinkamai nubausti už tokį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių, nėra tinkamos piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijos ir baudimo už jį priemonės.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
89      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 5 punktas
turi būti aiškinamas taip:
–        pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip jie aiškinami nacionalinių teismų praktikoje, kuriuose kaip priemonė, kuria siekiama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, kaip tai suprantama pagal šį 5 punktą, numatyta, kad šios sutartys pakeičiamos į „nenuolatinius neterminuotus darbo santykius“, nes dėl šios priemonės darbo santykiai išlieka laikini, o atitinkamo darbuotojo padėtis – neapibrėžta, todėl ji neleidžia nei tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių, ir
–        visos priemonės, kurias sudaro, pirma, fiksuoto dydžio kompensacijų, kurioms taikoma dvejopa viršutinė riba, mokėjimas nutraukus šiuos darbo santykius, antra, dviprasmiška, abstrakti ir nenuspėjamo pobūdžio viešojo administravimo institucijų atsakomybės tvarka ir, trečia, atrankos procedūrų organizavimas, kai atsižvelgiama į atitinkamo darbuotojo ankstesnę patirtį ir pareigų ėjimo pagal terminuotas sutartis laiką, tačiau ne vien tų kandidatų, kurie nukentėjo dėl tokio piktnaudžiavimo, kai šiomis priemonėmis negalima nei tinkamai nubausti už tokį piktnaudžiavimą, nei panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių, nėra tinkamos piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijos ir baudimo už jį priemonės.
Parašai.
*      Proceso kalba: ispanų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.