TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1963 m. vasario 5 d.(*)Byloje 26/62, dėl Tariefcommissie (Nyderlandų
administracinio teismo, priimančio galutinius sprendimus dėl ieškinių
mokesčių srityje) pagal Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties
177 straipsnio pirmosios pastraipos a punktą ir trečiąją
pastraipą Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti prejudicinį
sprendimą šio teismo nagrinėjamoje byloje tarpbendrovės N.V. Algemene Transport- en Expeditie Onderneming van Gend en Loos_kurios buveinė yra Utrechte_atstovaujamos Amsterdamo advokatų H. G. Stibbe ir L. F. D ter Kuile, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Nyderlandų generaliniame konsulate Liuksemburge_irNederlandse administratie der belastingen_atstovaujamos Zaandam importo muitų ir akcizų mokesčių inspektoriaus_nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Nyderlandų ambasadoje Liuksemburge_dėl šių klausimų:1.      Ar
EEB sutarties 12 straipsnis turi tiesioginį poveikį valstybėje
narėje, kitaip tariant, ar pagal šį straipsnį nacionaliniai subjektai
gali remtis individualiomis teisėmis, kurias teismas turi ginti?2.      Jei
atsakymas teigiamas, ar 8 % importo muito taikymas ieškovės
pagrindinėje byloje į Nyderlandus iš Vokietijos Federacinės Respublikos
įvežtam formaldehido šlapalui reiškia neteisėtą padidinimą EEB sutarties
12 straipsnio prasme, ar šiuo konkrečiu atveju tai yra pagrįstas
iki 1960 m. kovo 1 d. taikyto importo muito, kuris, nors
aritmetiniu požiūriu ir buvo padidintas, neturi būti laikomas uždraustu
pagal 12 straipsnį, pakeitimas?TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas A. M. Donner, kolegijų pirmininkai
L. Delvaux ir R. Rossi, teisėjai O. Riese,
Ch. L. Hammes (pranešėjas), A. Trabucchi ir
R. Lecourt_generalinis advokatas K. Roemer_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimą I – Dėl procesoTariefcommissie,
teismo šio straipsnio prasme, remiantis EEB sutarties
177 straipsniu Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti
prejudicinį sprendimą procedūros teisėtumas nebuvo ginčijamas.Be to, šiuo atžvilgiu nėra pagrindų Teisingumo Teismui iškelti klausimą savo iniciatyva.  II – Dėl pirmo klausimo A – DĖL TEISINGUMO TEISMO JURISDIKCIJOSNyderlandų
vyriausybė ir Belgijos vyriausybė ginčija Teisingumo Teismo
jurisdikciją, motyvuodamos tuo, kad šiuo atveju kalbama ne apie prašymą
dėl išaiškinimo, bet apie Sutarties taikymą Nyderlandų konstitucinėje
teisėje.Konkrečiau kalbant, Teisingumo
Teismas nėra kompetentingas spręsti, ar šiuo atveju EEB sutarties
nuostatoms pripažintina viršenybė Nyderlandų teisės aktų ar kitų
susitarimų, kuriuos Nyderlandai sudarė ir perkėlė į savo nacionalinę
teisę, atžvilgiu. Tokio klausimo sprendimas priklauso išimtinei
nacionalinių teismų jurisdikcijai, išskyrus ieškinį, pateiktą pagal
Sutarties 169 ir 170 straipsniuose nustatytas sąlygas.Vis
dėlto šiuo atveju Teisingumo Teismo neprašoma spręsti dėl Sutarties
taikymo pagal Nyderlandų vidaus teisės principus, nes tai priskiriama
nacionalinių teismų jurisdikcijai, bet tik prašoma remiantis Sutarties
177 straipsnio a pastraipa išaiškinti minėtos Sutarties
12 straipsnio taikymo sritį Bendrijos teisės ir jo poveikio
privatiems asmenims atžvilgiu.Vadinasi, šis argumentas nėra teisiškai pagrįstas.Belgijos
vyriausybė dar nurodo Teisingumo Teismo kompetencijos nebuvimą,
argumentuodama tuo, jog Teisingumo Teismo atsakymas į pirmą Tariefcommissie klausimą nepadės išspręsti šiam teismui pateikto ginčo.Tačiau
tam, kad Teisingumo Teismas būtų kompetentingas šioje byloje, reikia ir
pakanka, kad paaiškėtų, jog yra pakankamas teisinis pagrindas manyti,
kad pateiktas klausimas susijęs su Sutarties išaiškinimu.Motyvų,
kurie lėmė nacionalinio teismo klausimų pasirinkimą, taip pat svarbos,
kurią šis teismas jiems suteikia spręsdamas jam pateiktą ginčą,
Teisingumo Teismas nevertina.Iš pateiktų klausimų formuluočių matyti, jog jie susiję su Sutarties išaiškinimu.Vadinasi, jie priklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai.Šis argumentas taip pat nėra pagrįstas. B – DĖL ESMĖSTariefcommissie
pirmiausia pateikia klausimą, ar Sutarties 12 straipsnis turi
tiesioginį poveikį vidaus teisėje ta prasme, kad šio straipsnio
pagrindu valstybių narių nacionaliniai subjektai gali remtis teisėmis,
kurias turi ginti nacionalinis teismas.Norint
sužinoti, ar tarptautinės sutarties nuostatos turi tokį poveikį, reikia
atsižvelgti į jos prasmę, bendrą struktūrą ir formuluotes.EEB
sutarties tikslas – sukurti bendrąją rinką, kurios funkcionavimas būtų
tiesiogiai susijęs Bendrijos teisės subjektais, – todėl ši Sutartis yra
daugiau negu paprastas susitarimas, kuris nustatytų tik abipusius
Susitariančiųjų Valstybių įsipareigojimus.Šią
koncepciją patvirtina Sutarties preambulė, taikoma ne tik vyriausybėms,
bet ir tautoms, būtent įkuriant institucijas, oficialiai įteisinančias
suverenias teises, kurių įgyvendinimas susijęs tiek su valstybėmis
narėmis, tiek su jų piliečiais.Beje, reikia
pažymėti, jog į Bendriją susijungusių valstybių nacionaliniai subjektai
per Europos Parlamentą ir per Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetą
kviečiami prisidėti prie šios Bendrijos veiklos.Be
to, Teisingumo Teismo vaidmuo, kurio tikslas pagal 177 straipsnį –
užtikrinti, kad nacionaliniai teismai vienodai aiškintų Sutartį,
patvirtina, jog valstybės pripažino, kad jų nacionaliniai subjektai gali
remtis Bendrijos teise nacionaliniuose teismuose.Tokiomis
aplinkybėmis darytina išvada, jog Bendrija sudaro naują tarptautinės
teisės teisinę sistemą, kurios labui valstybės, nors ir tik tam tikrose
nustatytose srityse, apribojo savo suverenias teises ir kurios subjektai
yra ne tik valstybės narės, bet ir jų nacionaliniai subjektai.Vadinasi,
Bendrijos teisė yra nepriklausoma nuo valstybių narių teisės, ir ji ne
tik nustato pareigas asmenims, bet ir suteikia teises, kurios yra
sudedamoji tų asmenų teisių ir pareigų visumos dalis.Šios
teisės atsiranda ne tik tada, kai Sutartis aiškiai jas apibrėžia, bet
taip pat ir dėl pareigų, kurias Sutartis labai konkrečiai nustato tiek
asmenims, tiek valstybėms narėms, tiek Bendrijos institucijoms.Iš
Sutarties dalies, kurioje aptariami muitai ir jiems lygiaverčio
poveikio privalomieji mokėjimai, bendros struktūros matyti, jog esminė
9 straipsnio, kuris įtvirtina, kad Bendrija grindžiama muitų
sąjunga, taisyklė yra šių muitų ir mokesčių draudimas.Ši nuostata yra Sutarties dalies „Bendrijos pagrindai“ pradžioje. Ji taikoma ir paaiškinama 12 straipsnyje.12 straipsnio
tekstas skelbia aiškų ir besąlyginį draudimą, kuris reiškia ne pareigą
veikti, bet pareigą susilaikyti nuo veikimo.Šiai pareigai valstybės nenumatė jokios išlygos, sąlygojančios jos įgyvendinimą pozityvaus vidaus teisės akto priėmimu.Pati
šio draudimo prigimtis yra tokia, jog jis gali lengvai tiesiogiai
veikti teisiniuose valstybių narių ir jų teisės subjektų santykiuose.Tam, kad būtų galima vykdyti 12 straipsnį, nereikia, valstybių įstatymų leidžiamosios valdžios veiksmų.Faktinė
aplinkybė, jog šis straipsnis nurodo, kad valstybės narės yra šios
pareigos susilaikyti nuo tam tikrų veiksmų subjektai, nereiškia, jog jų
nacionaliniai subjektai negali gauti naudos iš tos pareigos.Be
to, Sutarties 169 ir 170 straipsniais pagrįstas argumentas, kurį
nurodė visos trys vyriausybės, pateikusios Teisingumo Teismui pastabas
savo pareiškimuose, yra neteisingas.Iš
tiesų ta aplinkybė, jog Sutartis pirmiau minėtuose straipsniuose leidžia
Komisijai ir valstybėms narėms Teisingumo Teisme iškelti bylą prieš
valstybes nares, kurios neįvykdė įsipareigojimų, nereiškia, kad asmenys
prireikus negali remtis šiais įsipareigojimais nacionaliniame teisme,
kaip ir tai, kad Sutartis Komisijai suteikia teisę imtis priemonių
užtikrinti mokesčių mokėtojams nustatytų įsipareigojimų laikymąsi,
nepanaikina galimybės nagrinėjant ginčus tarp asmenų nacionaliniame
teisme remtis šių įsipareigojimų pažeidimu.Jei
garantijos, kuriomis siekiama užtikrinti, jog valstybės narės
nepažeistų 12 straipsnio, būtų apribotos tik 169 ir
170 straipsniuose numatytomis procedūromis, būtų panaikinta bet
kokia tiesioginė teisminė jų nacionalinių subjektų individualių teisių
apsauga.Šių straipsnių taikymas būtų
neveiksmingas, jeigu tai turėtų būti daroma įvykdžius nacionalinį
sprendimą, priimtą pažeidžiant Sutarties nuostatas.Asmenų,
suinteresuotų išsaugoti savo teises, budrumas yra veiksminga kontrolė,
papildanti tą, kurią 169 ir 170 straipsniai patiki Bendrijos ir
valstybių narių rūpesčiui.Iš pirmiau
išdėstytų motyvų matyti, jog pagal Sutarties prasmę, bendrą struktūrą ir
formuluotes 12 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jis
veikia tiesiogiai ir suteikia individualias teises, kurias privalo ginti
nacionaliniai teismai. III – Dėl antro klausimo A – DĖL TEISINGUMO TEISMO JURISDIKCIJOSRemiantis
Belgijos ir Nyderlandų vyriausybių pastabomis, šio klausimo formuluotė,
atrodo, reikalauja, jog norėdamas jį išspręsti Teisingumo Teismas turi
išnagrinėti į Nyderlandus importuoto formaldehido šlapalo tarifų
klasifikaciją, dėl kurios 1947 m. Tariefbesluit atžvilgiu Van Gend & Loos ir Zaandam importo muitų ir akcizų inspektorius pateikia skirtingas nuomones.Šio
klausimo sprendimas susijęs ne su Sutarties aiškinimu, o su Nyderlandų
muitų teisės aktų taikymo aminoplastų klasifikacijai atveju, kuris
nepriklauso Bendrijos teismo jurisdikcijai, jam priskiriamai pagal
177 straipsnio pirmosios pastraipos a punktą.Vadinasi, Tariefcommissie prašymas peržengia Teisingumo Teismo jurisdikcijos ribas.Vis dėlto Tariefcommissie
pateiktu klausimu iš tiesų norima sužinoti, ar realus muitų, kuriais
apmokestinamas atitinkamas produktas, padidinimas, susijęs ne su tarifų
pakėlimu, o su nauja produkto klasifikacija pasikeitus jo tarifų
kvalifikacijai, teisės požiūriu pažeidžia Sutarties 12 straipsnyje
numatytą draudimą.Šiuo atžvilgiu iškeltas
klausimas susijęs su šios Sutarties nuostatos išaiškinimu, ir ypač su
klausimu, kokia reikšmė turi būti suteikiama iki Sutarties įsigaliojimo
taikytų mokesčių koncepcijai.Taigi Teisingumo Teismas yra kompetentingas atsakyti į šį klausimą. B – DĖL ESMĖSIš
Sutarties 12 straipsnio teksto ir bendros struktūros matyti, kad
norint nustatyti, ar muitai arba jiems lygiaverčio poveikio privalomieji
mokėjimai buvo padidinti pažeidžiant minėtame straipsnyje nustatytą
draudimą, reikia atsižvelgti į Sutarties įsigaliojimo metu realiai
taikytus muitus ir mokesčius.Be to,
12 straipsnyje numatyto draudimo atžvilgiu toks neteisėtas
padidinimas gali atsirasti tiek dėl naujos tarifų klasifikacijos, dėl
kurios produktas klasifikuojamas didesniu mokesčiu apmokestinamoje
pozicijoje, tiek ir dėl paprasto muitų padidinimo.Nesvarbu,
kokiu būdu padidėjo muitai, jei įsigaliojus Sutarčiai toje pačioje
valstybėje narėje tas pats produktas tapo apmokestinamas didesniu
mokesčiu.Pagal pirmiau pateiktą išaiškinimą
12 straipsnio taikymas priklauso nacionalinio teismo
jurisdikcijai, ir jis turi nagrinėti, ar apmokestinamas produktas, šiuo
atveju iš Vokietijos Federacinės Respublikos įvežtas formaldehido
šlapalas, pagal Nyderlanduose galiojančias muitų taisykles
apmokestinamas didesniu importo muitu negu tas, kuris buvo taikomas
1958 m. sausio 1 dieną.Teisingumo
Teismas šiuo klausimu nėra kompetentingas tikrinti proceso metu jam
pateiktų prieštaringų tvirtinimų pagrįstumo, o turi juos palikti
nacionalinių teismų vertinimui. IV – Dėl bylinėjimosi išlaidųEEB
Komisijos ir valstybių narių vyriausybių, kurios pateikė Teisingumo
Teismui savo pastabas, bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos.Kadangi šis procesas šios bylos šalims yra vienas iš etapų Tariefcommissie nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas.Remdamasis šiais motyvais_susipažinęs su procesiniais dokumentais_susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu_išklausęs ieškovės pagrindinėje byloje ir EEB Komisijos žodines pastabas;susipažinęs su generalinio advokato išvada_remdamasis į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 9, 12, 14, 169, 170 ir 177 straipsniais_remdamasis į Europos ekonominės bendrijos Teisingumo Teismo statutu_remdamasis Europos Bendrijų Teisingumo Teismo procedūros reglamentu_TEISINGUMO TEISMAS_atsakydamas į prejudicinius klausimus, kuriuos 1962 m. rugpjūčio 16 d. sprendimu pateikė Tariefcommissie, nusprendžia:1.      Europos
ekonominės bendrijos steigimo sutarties 12 straipsnis veikia
tiesiogiai ir suinteresuotiems asmenims suteikia individualias teises,
kurias privalo ginti nacionaliniai teismai.2.      Norint
nustatyti, ar muitai arba jiems lygiaverčiai privalomieji mokėjimai
buvo padidinti pažeidžiant Sutarties 12 straipsnyje esantį
draudimą, reikia atsižvelgti į Sutarties įsigaliojimo metu valstybės
narės taikytus muitus ir mokesčius.Toks
padidinimas gali atsirasti tiek dėl naujos tarifų klasifikacijos, dėl
kurios produktas klasifikuojamas didesniu mokesčiu apmokestinamoje
pozicijoje, tiek ir dėl paprasto muitų padidinimo.3.      Bylinėjimosi išlaidų šioje instancijoje klausimą turi spręsti Tariefcommissie.Priimta 1963 m. vasario 5 d. Liuksemburge.         DONNER DELVAUX RossIRIESE HAMMES          TRABUCCHI LECOURTPaskelbta 1963 m. vasario 5 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. VAN HOUTTE       A. M. DONNER* Proceso kalba: olandų.