62015CJ0273
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2016 m. gegužės 26 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Žemės ūkis — Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas — Reglamentai (EB) Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 — Parama kaimo plėtrai — Nepagrįstai išmokėtų sumų susigrąžinimas — Deklaruoto žemės ploto padidinimas daugiau nei numatyta riba per penkerių metų laikotarpį, dėl kurio prisiimti įsipareigojimai — Pradinio įsipareigojimo pakeitimas nauju — Naudos gavėjo pareigos pateikti paramos kasmetinio mokėjimo paraišką nesilaikymas — Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį reikalaujama grąžinti visas per kelerius metus išmokėtas valstybės pagalbos išmokas — Proporcingumo principas — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 ir 52 straipsniai“
Byloje C‑273/15
dėl 2015 m. birželio 3 d.Augstākās tiesas Administratīvo lietu departaments (Aukščiausiojo Teismo Administracinių bylų skyrius) sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. birželio 8 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
ZS „Ezernieki“
prieš
Lauku atbalsta dienests
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Šváby, teisėjai J. Malenovský ir M. Vilaras (pranešėjas),
generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona,
posėdžio sekretorius kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
—
ZS „Ezernieki“, atstovaujamos A. Martuzāns,
—
Latvijos vyriausybės, atstovaujamos I. Kalniņš ir G. Bambāne,
—
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Sauka ir J. Aquilina,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus (OL L 160, 1999, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), iš dalies pakeisto 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1783/2003 (OL L 270, 2003, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 338, toliau – Reglamentas Nr. 1257/1999), 2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 817/2004, nustatančio išsamias Tarybos reglamento Nr. 1257/1999 taikymo taisykles (OL L 153, 2004, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 46 t., p. 87), taip pat 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrąją žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles (OL L 141, 2004, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 ir 52 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant žemės ūkio įmonės ZS „Ezernieki“ (toliau – Ezernieki) ir Lauku atbalsta dienests (Kaimo paramos tarnyba, Latvija) ginčą dėl visų agrarinės aplinkosaugos paramos išmokų, kurias Latvijos valdžios institucijos šiai įmonei teikė penkerius metus, dėl kurių buvo prisiimti įsipareigojimai; ginčas kilo dėl to, kad nebuvo laikomasi visų minėtos paramos skyrimo sąlygų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1257/1999
3
Reglamentu Nr. 1257/1999, kaip nustatyta jo 1 straipsnyje, sukuriami Bendrijos paramos tvariai kaimo plėtrai pagrindai. Reglamento Nr. 1257/1999 II antraštinės dalies VI skyriuje „Agrarinė aplinkosauga ir gyvūnų gerovė“ esančiame 22 straipsnyje numatyta:
„Parama žemės ūkio gamybos metodams, skirtiems aplinkai apsaugoti, kaimo vietovėms išsaugoti (agrarinė aplinkosauga) arba pagerinti gyvūnų gerovės sąlygas, padeda siekti Bendrijos žemės ūkio, aplinkos ir ūkio gyvūnų gerovės politikos tikslų.
<...>“
4
Reglamento Nr. 1257/1999 23 straipsnyje numatyta:
„1.   Parama skiriama ūkininkams, kurie ne mažiau kaip penkeriems metams prisiima agrarinės aplinkosaugos arba gyvūnų gerovės įsipareigojimus. Prireikus tam tikriems įsipareigojimams, atsižvelgiant į jų poveikį aplinkai ir gyvūnų gerovei, nustatomas ilgesnis laikotarpis.
2.   Agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimai numato daugiau nei įprastos gero ūkininkavimo praktikos, įskaitant gerą gyvulininkystės praktiką, taikymą.
Jie numato paslaugas, kurios nėra numatytos kitomis paramos priemonėmis, tokiomis kaip rinkos rėmimas arba kompensacinės išmokos.“
5
Šio reglamento 24 straipsnyje nustatyta:
„1.   Parama prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimus skiriama kasmet ir apskaičiuojama remiantis:
a)
prarastomis pajamomis;
b)
papildomomis sąnaudomis, kurios atsiranda dėl prisiimto įsipareigojimo; ir
c)
būtinybe suteikti [finansinę] paskatą.
Apskaičiuojant metinės paramos dydį į sąnaudas, susijusias su investicijomis, neatsižvelgiama. Apskaičiuojant metinės paramos dydį gali būti atsižvelgiama į nerentabilių investicijų, kurios būtinos įsipareigojimams vykdyti, sąnaudas.
2.   Maksimalūs metinės Bendrijos paramos dydžiai yra nustatyti šio reglamento priede. Jeigu parama apskaičiuojama pagal valdos plotą, šios sumos grindžiamos tuo valdos plotu, kuriam taikomi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimai.“
6
Reglamento Nr. 1257/1999 37 straipsnio 4 dalyje numatyta:
„Valstybės narės gali nustatyti papildomas ar griežtesnes sąlygas skirti Bendrijos paramą kaimo plėtrai, jeigu tokios sąlygos atitinka šiame reglamente nustatytus tikslus ir reikalavimus.“
7
Remiantis 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (OL L 277, 2005, p. 1) 93 straipsnio 1 dalimi, Reglamentas Nr. 1257/1999 buvo panaikintas nuo 2007 m. sausio 1 d., tačiau jis toliau taikomas veiksmams, kuriuos remdamasi minėtu reglamentu Europos Komisija patvirtino iki šios datos.
Reglamentas Nr. 817/2004
8
Reglamento Nr. 817/2004 I skyriaus „Kaimo plėtros priemonės“ 11 skirsnio 37 straipsnyje nustatyta:
„1.   Kai naudos gavėjas laikotarpiu, kuriuo galioja įsipareigojimas, duotas kaip sąlyga paramai suteikti, padidina valdos teritoriją, valstybės narės pagal šio straipsnio 2 dalį gali numatyti galimybę išplėsti įsipareigojimą likusiam įsipareigojimo laikotarpiui aprėpiant papildomą teritoriją arba pagal šio straipsnio 3 dalį – pradinį įsipareigojimą pakeisti nauju.
Taip pat gali būti numatyta tokio pakeitimo galimybė tais atvejais, kai išplečiama įsipareigojimo aprėpiama valdos teritorija.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje minimas išplėtimas gali būti suteikiamas tik tokiomis sąlygomis:
a)
tai neabejotinai naudinga atitinkamai priemonei;
b)
tai pateisinama pagal įsipareigojimo pobūdį, likusio laikotarpio trukmę ir papildomos teritorijos dydį;
c)
tai nesumažina atitikties paramos suteikimo reikalavimams tikrinimų veiksmingumo.
B punkte minimas papildomos teritorijos dydis turi būti žymiai mažesnis už pradinę teritoriją arba ne daugiau kaip du hektarai.
3.   Šio straipsnio 1 dalyje minimas naujas įsipareigojimas turi aprėpti visą susijusią teritoriją pagal ne mažiau griežtus nei pradinio įsipareigojimo reikalavimus.“
9
Reglamento Nr. 817/2004 II skyriaus 6 skirsnyje „Paraiškos, tikrinimai ir nuobaudos“ esančiame 66 straipsnyje nurodyta:
„1.   Kaimo plėtros paramos vietovėms ar gyvūnams paraiškose, teikiamose atskirai nuo paramos paraiškų pagal [2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos] reglamento (EB) Nr. 2419/2001[, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 327, 2001, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t., p. 308),] 6 straipsnį, turi būti nurodytos visos valdos sritys ir gyvūnai, susiję su paraiškų tikrinimu pagal atitinkamą priemonę, įskaitant tuos, kuriems parama neprašoma.
2.   Kai kaimo plėtros paramos priemonės yra susijusios su vietovėmis, sklypai turi būti nurodyti atskirai. Įsipareigojimo galiojimo laikotarpiu paramą gaunantys sklypai negali būti keičiami, išskyrus atvejus, specialiai numatytus planavimo dokumente.
3.   Kai išmokos paraiška įtraukta į teritorinės išmokos paraišką pagal integruotą administravimo ir kontrolės sistemą, valstybė narė užtikrina, kad kaimo plėtros paramos paraiškose nurodyti sklypai būtų deklaruojami atskirai.
4.   Gyvūnai ir žemės sklypai nurodomi pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 18 ir 20 straipsnius.
5.   Kai parama yra daugiametė, išmokos, skirtos vėlesniems už paraiškos pateikimo metus, mokamos pagal kasmetines mokėjimo paraiškas, išskyrus tuomet, kai valstybė narė įdiegė veiksmingą metinio tikrinimo procedūrą, nurodytą 67 straipsnio 1 dalyje.“
10
Reglamento Nr. 817/2004 67 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pradinės prisijungimo prie schemos paraiškos ir vėlesnės mokėjimo paraiškos tikrinamos taip, kad būtų veiksmingai patikrinta atitiktis paramos suteikimo reikalavimams.
Valstybės narės apibrėžia tinkamą metodiką ir priemones kiekvienai paramos priemonei tikrinti, taip pat tikrinamus asmenis.
Tam tiktais atvejais valstybės narės naudojasi Reglamentu (EB) Nr. 1782/2003 įdiegta integruota administravimo ir kontrolės sistema.
2.   Patikrinimą sudaro administraciniai ir vietiniai tikrinimai.“
11
Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Jei buvo sumokėta per didelė išmoka, naudos gavėjas pagal kaimo plėtros priemonę įpareigojamas grąžinti atitinkamą sumą pagal Reglamento (EB) Nr. 2419/2001 49 straipsnį.“
12
Remiantis 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1974/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai taikymo taisykles (OL L 368, p. 15), 64 straipsniu, Reglamentas Nr. 817/2004 buvo panaikintas nuo 2007 m. sausio 1 d., tačiau jis taikomas iki šios datos pagal Reglamentą Nr. 1257/1999 patvirtintoms priemonėms.
Reglamentas Nr. 796/2004
13
Reglamentu Nr. 796/2004 panaikintas Reglamentas Nr. 2419/2001. Reglamente Nr. 796/2004 nurodyta, kad jis taikomas pagalbos paraiškoms, susijusioms su prekybos metais arba priemokų skyrimo laikotarpiais, kurie prasideda 2005 m. sausio 1 d., ir kad nuorodos į Reglamentą Nr. 2419/2001 laikomos nuorodomis į šį reglamentą.
14
Kadangi pagal koreliacijos lentelę, pateiktą Reglamento Nr. 796/2004 III priede, Reglamento Nr. 2419/2001 49 straipsnis atitinka Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnį, Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalyje daroma nuoroda nuo šiol yra susijusi su Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsniu.
15
Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Jei ūkininkas nepagrįstai gauna išmoką, jis ją grąžina ir sumoka pagal šio straipsnio 3 dalį apskaičiuotas palūkanas.
<...>
3.   Palūkanos skaičiuojamos už laikotarpį, praėjusį nuo pranešimo apie įpareigojimą grąžinti išmoką pateikimo ūkininkui iki jos grąžinimo arba išskaitymo.
Taikytina palūkanų norma skaičiuojama, laikantis nacionalinių teisės aktų, tačiau ji negali būti mažesnė už palūkanų normą, taikomą sumoms susigrąžinti pagal nacionalines nuostatas.
4.   Straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu išmoka buvo netinkamai skirta dėl kompetentingos arba kitos institucijos padarytos klaidos ir jeigu tokios klaidos ūkininkas pagrįstai galėjo neaptikti.
Tačiau jeigu klaida yra susijusi su faktiniais elementais, kurie yra svarbūs atitinkamai išmokai skaičiuoti, pirmoji pastraipa taikoma tiktai tuomet, jei apie sprendimą dėl susigrąžinimo nebuvo pranešta per 12 mėnesių nuo išmokėjimo datos.
5.   Straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu nuo pagalbos išmokėjimo dienos iki pirmojo kompetentingos institucijos pranešimo pateikimo pagalbos gavėjui apie netinkamą pagalbos išmokėjimą praėjo daugiau kaip dešimt metų.
Tačiau pirmoje pastraipoje nurodytas laikotarpis apribojamas iki ketverių metų, jeigu pagalbos gavėjas elgėsi sąžiningai.“
<...>“
Latvijos teisė
16
2006 m. kovo 21 d.Ministru kabineta noteikumi Nr. 221 „Kārtība, kādā tiek piešķirts valsts un Eiropas Savienibas atbalsts lauksaimniecībai un lauku attīstibai“ (Vyriausybės nutarimas Nr. 221 dėl valstybės ir Europos Sąjungos paramos žemės ūkiui ir kaimo plėtrai skyrimo tvarkos), galiojusio iki 2007 m. balandžio 28 d. (toliau – Nutarimas Nr. 221), 53 straipsnyje nustatyta, kad kai ūkininkas prašo šiame nutarime agrarinei aplinkosaugai numatytų mokėjimų, įsipareigojimų atsiranda nuo dienos, kai jis pateikia paraišką Kaimo plėtros tarnybos skyriui. Nutarimo Nr. 221 24 straipsnyje nustatyta, kad ūkininkas pateikia paraišką dėl paramos agrarinei aplinkosaugai kartu su Kaimo plėtros tarnybos išduota žemės ūkio valdos ariamos žemės kortele, kurioje nurodytas dirbamas žemės ūkio valdos plotas, iki einamųjų metų birželio 9 d.
17
Nutarimo Nr. 221 55 straipsnyje numatyta, kad jeigu teikiant paramos agrarinei aplinkosaugai paraišką įsipareigojimai išplečiami, nauji įsipareigojimai nustatomi penkeriems metams. Jeigu per visą įsipareigojimų laikotarpį įsipareigojimai padidėja iki 20 %, tačiau neviršija 2 hektarų pradinio įsipareigojimo, išplečiami galiojantys įsipareigojimai.
18
Pagal Nutarimo Nr. 221 58 straipsnį, teikdamas paramos agrarinei aplinkosaugai paraišką, ūkininkas įsipareigoja per visą penkerių metų laikotarpį, dėl kurio prisiimti įsipareigojimai, kiekvienais metais kompetentingam regiono Kaimo plėtros tarnybos skyriui pateikti paramos paraišką dėl deklaruotos veiklos, taip pat nesumažinti deklaruoto žemės ploto ir nekeisti jo buvimo vietos.
19
2010 m. kovo 31 d. įsigaliojo 2010 m. kovo 23 d.Noteikumi Nr. 295 par valsts un Eiropas Savienības lauku attīstības atbalsta piešķiršanu, administrēšanu un uzraudzību vides un lauku ainavas uzlabošanai (Vyriausybės nutarimas Nr. 295 dėl valstybės ir Europos Sąjungos paramos žemės ūkiui ir kaimo plėtrai, susijusios su aplinkos ir kaimo vietovių gerinimu, skyrimo, administravimo ir kontrolės); jis galiojo iki 2015 m. balandžio 20 d. (toliau – Nutarimas Nr. 295). Šis nutarimas, kaip ir Nutarimas Nr. 221, taikomas „agrarinės aplinkosaugos paramos“ priemonei, kuri buvo įgyvendinta pagal Reglamentą Nr. 1257/1999. Pagal Nutarimo Nr. 295 74 straipsnį, „vykdant 3 straipsnyje numatytą veiklą, su plotu ar gyvuliais susiję įsipareigojimai galioja iki įsipareigojimų laikotarpio pabaigos, kaip tai numatyta 2004 m. lapkričio 30 d. Vyriausybės nutarime Nr. 1002, kuriuo nustatyta programavimo dokumento „Latvijos kaimo plėtros planas, siekiant įgyvendinti 2004–2006 m. kaimo plėtros programą“ taikymo tvarka“.
20
Nutarimo Nr. 295 76 straipsnyje nurodyta, kad prašydamas paramos agrarinei aplinkosaugai pareiškėjas per visą penkerių metų laikotarpį, dėl kurio prisiimti įsipareigojimai, kiekvienais metais teikia regiono Kaimo plėtros tarnybos skyriui paramos paraišką. Jis negali keisti žemės ploto, su kuriuo siejami įsipareigojimai, vietos, sumažinti jo dydžio ar gyvulių skaičiaus.
21
Nutarimo Nr. 295 84 straipsnyje numatyta, kad pasibaigus įsipareigojimams (nepateikus kasmetinės paraiškos, pakeitus ploto, su kuriuo siejami įsipareigojimai, vietą, sumažinus tokį plotą ar tokio ploto nedeklaravus, kad būtų skirta parama) paramos gavėjas grąžina paramą, gautą už konkretų plotą. Jeigu sumažintas plotas, su kuriuo siejami įsipareigojimai, dėl minėto nutarimo numatytų veiklos porūšių, sumažintam plotui taikomas vidutinis atitinkamų metų paramos mokėjimo dydis, kuris apskaičiuojamas gautos pagalbos dydį už atitinkamą veiklos porūšį padalijus iš ploto, su kuriuo siejami įsipareigojimai.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
22
2005 m. Ezernieki deklaravo 10,20 hektaro žemės ūkio paskirties žemės, kad gautų paramą ekologinio žemės ūkio plėtrai, susijusiai su Reglamente Nr. 1257/1999 numatyta „agrarinės aplinkosaugos“ veikla. 2006 m. ji, siekdama gauti tą pačią paramą, pranešė apie 2,30 hektaro padidėjusį žemės plotą, t. y. iš viso 12,50 hektaro. Dėl šio padidėjimo prasidėjo naujas penkerių metų įsipareigojimų laikotarpis. 2010 m. ji pateikė išmokų už žemės plotus mokėjimo paraišką. Tačiau ji nepateikė paramos agrarinei aplinkosaugai paraiškos, nes manė, kad penkerių metų įsipareigojimų laikotarpis pasibaigė.
23
2011 m. rugpjūčio 9 d. Kaimo paramos tarnyba priėmė sprendimą, kuriuo įpareigojo Ezernieki grąžinti visas paramos agrarinei aplinkosaugai išmokas, iš viso 3390,04 Latvijos lato (LVL) (maždaug 4800 eurų). Šis sprendimas buvo grindžiamas tuo, kad, 2006 m. pranešus apie padidintą žemės plotą agrarinės aplinkosaugos tikslais, laikytina, kad pradinis įsipareigojimų laikotarpis pakeistas nauju įsipareigojimų laikotarpiu (2006 m.–2010 m.). Kadangi 2010 m. bendrovė nebeprašė paramos, ji nutraukė įsipareigojimų laikotarpį, todėl turi grąžinti anksčiau gautą paramą.
24
Ezernieki pateikė administratīvā rajona tiesa (Apylinkės administracinis teismas, Latvija) skundą dėl minėto sprendimo panaikinimo ir šis teismas jį patenkino.
25
Kaimo paramos tarnybai pateikus apeliacinį skundą, Administratīvā apgabaltiesa (Apygardos administracinis teismas, Latvija) pareiškėjos pagrindinėje byloje skundą atmetė. Šis teismas teigė, pirma, kad dėl žemės ploto, dėl kurio buvo pateikta paramos paraiška, padidėjimo 2,3 hektaro 2006 m. Ezernieki kilo naujų su žemės plotu susijusių įsipareigojimų penkeriems metams, kaip nustatyta Nutarimo Nr. 221 55 straipsnyje. Antra, teismas nusprendė, kad nepateikus kasmetinės paramos mokėjimo paraiškos 2010 m. nutrūko įsipareigojimai, todėl kilo pareiga grąžinti dėl atitinkamo žemės ploto gautas paramos išmokas.
26
Ezernieki prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė kasacinį skundą dėl Administratīvā apgabaltiesa (Apylinkės administracinis teismas) sprendimo.
27
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl pareigos grąžinti gautas paramos išmokas, nustatytos pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose, atitikties Sąjungos teisei. Jis iš esmės mano, kad naudos gavėjui tenkanti pareiga grąžinti visas gautas išmokas gali būti neproporcinga, nes jis laikėsi prisiimtų įsipareigojimų, kiek tai susiję su didžiąja žemės ploto dalimi, ir ją pažeidė tik dėl neatidumo nedeklaravęs pakeisto žemės ploto dydžio. Jis pažymi, kad jo nagrinėjamoje byloje susiklostė šios aplinkybės: plotas padidintas nuo antrų pradinių įsipareigojimų laikotarpio metų; padidinimas tik 0,3 hektaro viršija leistiną 2 hektarų didinimo ribą; kiek tai susiję su iš pradžių deklaruotu 10,20 hektarų plotu, per penkerių metų laikotarpį buvo laikomasi įsipareigojimų.
28
Manydamas, kad pagrindinės bylos sprendimui būtinas reglamentų Nr. 1257/1999, Nr. 817/2004 ir Nr. 796/2004 išaiškinimas, Augstākās Tiesas Senāts (Aukščiausiojo Teismo Administracinių bylų skyrius, Latvija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar su reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslais ir proporcingumo principu suderinamas Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalyje numatytų teisinių pasekmių taikymas, kiek tai susiję su agrarinės aplinkosaugos parama už deklaruotą pradinį žemės plotą, dėl kurio paramos skyrimo sąlygos buvo vykdomos penkerius metus?
2.
Ar Chartijos 17 straipsnį, siejamą su jos 52 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad su jais suderinamas Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalyje numatytų teisinių pasekmių taikymas, kiek tai susiję su agrarinės aplinkosaugos parama už deklaruotą pradinį plotą, dėl kurio paramos skyrimo sąlygos buvo tenkinamos penkerius metus?
3.
Ar Chartijos 52 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo leidžiama nukrypti nuo teisinių pasekmių, kurios pagal reglamentą ir valstybės narės remiantis tuo reglamentu priimtas nuostatas yra privalomos, taikymo, jeigu konkrečiu atveju yra tam tikrų ypatingų aplinkybių, iš kurių matyti, kad atitinkamas apribojimas gali būti neproporcingas?
4.
Ar, atsižvelgiant į reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslus ir juose nustatytas valstybių narių diskrecijos ribas, bylą iš esmės nagrinėjantis teismas gali netaikyti Vyriausybės nutarimo Nr. 295 84 straipsnio visa apimtimi t. y. paramos grąžinimą reglamentuojančios nuostatos, jeigu konkrečiomis aplinkybėmis jį taikant gali būti pažeistas proporcingumo principas, kaip jis aiškinamas valstybės narės teisės sistemoje?“
Dėl prejudicinių klausimų
29
Savo keturiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslą, proporcingumo principą ir į Chartijos 17 ir 52 straipsnius, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias naudos, suteiktos už agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų prisiėmimą keleriems metams, gavėjas turi grąžinti visas jam jau išmokėtas paramos išmokas, nes jis nepateikė kasmetinės paramos mokėjimo paraiškos dėl paskutinių savo penkerių metų įsipareigojimų laikotarpio metų, kai, pirma, šis penkerių metų laikotarpis pakeitė ankstesnį laikotarpį, nes buvo padidintas jo valdos plotas, ir, antra, šis naudos gavėjas nenustojo vykdęs savo įsipareigojimų, susijusių su tokio ploto, kuris buvo deklaruotas prieš šį padidinimą, valda.
30
Visų pirma primintina, kad Reglamento Nr. 1257/1999 22–24 straipsniuose apibrėžtos paramos žemės ūkio gamybos metodams, visų pirma skirtiems kaimo vietovėms išsaugoti, bendrosios sąlygos. Iš šių straipsnių aišku, jog agrarinei aplinkosaugai skiriamai paramai būdinga tai, kad atitinkami ūkininkai prisiima įsipareigojimus penkerius metus taikyti aplinkai saugią ūkininkavimo praktiką. Paramą ūkininkams, prisiėmusiems ne mažiau kaip penkerių metų trukmės agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, valstybės skiria kasmet, atsižvelgdamos į prarastas pajamas ar papildomas sąnaudas, atsirandančias dėl šių įsipareigojimų (žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C‑241/07, EU:C:2009:337, 36 punktą; 2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hehenberger, C‑188/11, EU:C:2012:312, 30 punktą ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 30 punktą).
31
Reglamento Nr. 817/2004 66 straipsnio 5 dalyje, be kita ko, numatyta, kad kai parama yra daugiametė, išmokos, skirtos metams, vėlesniems už paraiškos pateikimo metus, mokamos pagal kasmetines mokėjimo paraiškas, išskyrus tuomet, kai valstybė narė įdiegė veiksmingą metinio tikrinimo procedūrą, nurodytą šio reglamento 67 straipsnio 1 dalyje. Iš šio 66 straipsnio 5 dalies aišku, kad jei nėra tokios nacionalinės procedūros, ūkininkams neskiriamos jokios išmokos, jeigu jie nepateikia kasmetinės mokėjimo paraiškos. Taigi tokios kasmetinės paraiškos pateikimas yra paramos agrarinei aplinkosaugai, pagrįstos minėtais 22–24 straipsniais, gavimo sąlyga (2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 32 punktas).
32
Kasmetinės paramos agrarinei aplinkosaugai mokėjimo paraiškos pateikimo svarba pabrėžiama ir Reglamento Nr. 817/2004 67 straipsnio 1 dalyje, kur nustatyta, kad, kiek tai susiję su daugiametės paramos aplinkai saugiems ūkininkavimo metodams kontrolės sistema, pradinės prisijungimo prie schemos paraiškos ir vėlesnės mokėjimo paraiškos tikrinamos taip, kad būtų veiksmingai patikrinta atitiktis paramos skyrimo reikalavimams. Kai tokia paraiška teikiama kasmet, galima patikrinti, ar laikomasi prisiimtų agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų. Remdamasi šia kasmetine paraiška, mokanti institucija gali kasmet veiksmingai patikrinti, ar šie kelerių metų įsipareigojimai nuolat vykdomi, ir atitinkamu atveju suteikti paramą (2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 33 punktas).
33
Be to, Reglamento Nr. 817/2004 37 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta, kad kai naudos gavėjas laikotarpiu, kuriuo galioja įsipareigojimas, duotas kaip sąlyga paramai suteikti, išplečia savo valdos teritoriją daugiau kaip dviem hektarais, šio naudos gavėjo pradinis įsipareigojimas pakeičiamas nauju penkerių metų trukmės įsipareigojimu. Minėto reglamento 37 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad šis naujas įsipareigojimas turi aprėpti visą susijusią teritoriją pagal ne mažiau griežtus nei pradinio įsipareigojimo reikalavimus.
34
Darytina išvada, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės normos tiek, kiek jose, viena vertus, reikalaujama, atsižvelgiant į vieną iš šių agrarinės aplinkosaugos paramos gavimo reikalavimų atitikties sąlygų, kad kandidatui, siekiančiam gauti šias paramos išmokas visą penkerių metų įsipareigojimų laikotarpį, būtų taikoma pareiga pateikti kasmetinę paramos mokėjimo paraišką, ir, kita vertus, numatyta, jog iš esmės išplėtus valdos plotą taip, kad jis dviem hektarais viršija pradinį įsipareigojimą, prasideda naujas penkerių metų įsipareigojimų laikotarpis, atitinka minėtas Sąjungos teisės nuostatas.
35
Pagrindinėje byloje neginčijama, kad naudos gavėjas nepateikė paramos paraiškos už paskutinius penkerių metų laikotarpio, prasidėjusio išplėtus plotą daugiau kaip dviem hektarais, įsipareigojimų metus. Aišku, kad jis atitiko visas paramos teikimo sąlygas, kiek tai susiję su iš pradžių deklaruotu 10,20 hektaro plotu.
36
Vis dėlto reikia priminti, kad, kiek tai susiję su parama agrarinei aplinkosaugai, kuriai būdingas daugiametis įsipareigojimas, paramos skyrimo sąlygos turi būti tenkinamos visą įsipareigojimo laikotarpį, kuriam ši parama skiriama (2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hehenberger, C‑188/11, EU:C:2012:312, 34 punktas ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 35 punktas).
37
Taigi, jei viena iš šių paramos agrarinei aplinkosaugai skyrimo sąlygų, pavyzdžiui, kasmetinės paramos mokėjimo paraiškos pateikimas, kurio reikalaujama pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės normas, nebūtų tenkinama visą agrarinės aplinkosaugos projekto laikotarpį, dėl kurio šios paramos gavėjas yra įsipareigojęs, net jei ši sąlyga neįvykdyta tik vienintelį kartą, tokios paramos negalima skirti (2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 35 punktas).
38
Taigi, kaip matyti iš Reglamento Nr. 817/2004 37 straipsnio 3 dalies, naujo penkerių metų įsipareigojimų laikotarpio pradžioje iš esmės išplėtus nagrinėjamos valdos plotą, naudos gavėjas privalo penkerius metus laikytis visų savo dėl to atsirandančių pareigų per visą laikotarpį ir dėl viso išplėsto žemės ploto.
39
Be to, pažymėtina, kad už agrarinės aplinkosaugos paramos skyrimo sąlygų laikymąsi atsako tik paramos prašytojas. Priešingai, nei teigia pareiškėjas pagrindinėje byloje, pagal reglamentus Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 kompetentingos valdžios institucijos neturi pareigos informuoti apie naudos gavėjo pareigą pateikti paramos paraišką dėl paskutinių jo įsipareigojimų metų.
40
Šiomis aplinkybėmis tai, kad naudos gavėjas tik iš dalies laikosi nagrinėjamos paramos, skirtos mainais už jo prisiimtus įsipareigojimus, skyrimo sąlygų, negali pateisinti to, kad būtų paliktos išmokėtos išmokos.
41
Taigi, kaip išplaukia iš Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalies, kurioje daroma nuoroda į Reglamento Nr. 2419/2001 49 straipsnį, pakeistą Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsniu, atsisakius teikti paramą agrarinei aplinkosaugai dėl to, kad neįvykdyta šios paramos skyrimo sąlyga, minėtos paramos gavėjas turi grąžinti visas jau išmokėtas paramos, kurią teikti atsisakyta, sumas (2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hehenberger, C‑188/11, EU:C:2012:312, 36 punktas ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 37 punktas).
42
Reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslas, proporcingumo principas ir Chartijos 17 ir 52 straipsniai negali paneigti tokio Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalies aiškinimo.
43
Iš tiesų pirmiausia iš šio sprendimo 30–33 punktų matyti, kad reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslas yra aplinkos apsauga. Šiuose reglamentuose nustatytos sistemos bendra struktūra grindžiama įsipareigojimų, prisiimtų siekiant gauti paramą agrarinei aplinkosaugai, laikymosi veiksmingu tikrinimu ir tvariu agrarinės aplinkosaugos priemonių įgyvendinimu visame deklaruotame plote ir per visą penkerių metų įsipareigojimų laikotarpį.
44
Naudos gavėjui, kaip antai pareiškėjai pagrindinėje byloje, kuris nesilaiko minėtos paramos skyrimo sąlygų, tenkanti pareiga grąžinti išmokėtas paramos išmokas padeda įgyvendinti šį tikslą.
45
Taip pat reikia pažymėti, kad metiniai paramos mokėjimai negali būti laikomi galutiniais, nes naudos gavėjas privalo grąžinti išmokas, jei nesilaiko visų mokėjimo sąlygų per visą penkerių metų laikotarpį ir dėl viso deklaruoto žemės ploto (šiuo klausimu žr. 2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hehenberger, C‑188/11, EU:C:2012:312, 34 punktą ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 36 ir 37 punktus).
46
Taigi negali būti prieštaraujama, kad pareiga grąžinti visas išmokėtas paramos išmokas, kai nesilaikoma visų nagrinėjamos pagalbos skyrimo sąlygų, yra neproporcinga, atsižvelgiant į siekiamą tikslą, nes naudos gavėjas laikėsi įsipareigojimų, prisiimtų dėl iš pradžių deklaruoto žemės ploto. Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo 41 punkto, dėl šių sąlygų nesilaikymo visos paramos skyrimas ir ja suteiktos naudos palikimas tampa nepateisinamas ir teisiškai nepagrįstas.
47
Galiausiai pažymėtina, kad pareiga grąžinti nepagrįstai skirtą paramą, nes nebuvo laikomasi jos atitikties paramos skyrimo reikalavimams sąlygos, negali būti prilyginta teisės į nuosavybę, įtvirtintos Chartijos 17 ir 52 straipsniuose, pažeidimui.
48
Iš tiesų iš Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalies, kuria remiantis ginčijamos išmokos buvo išmokėtos pareiškėjai pagrindinėje byloje, formuluotės matyti, kad pastaroji privalo jas grąžinti, jei nesilaiko šiam mokėjimui taikomų sąlygų (šiuo klausimu žr. 2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hehenberger, C‑188/11, EU:C:2012:312, 34 punktą ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Pusts, C‑454/11, EU:C:2013:64, 36 ir 37 punktus).
49
Šiomis aplinkybėmis naudos gavėjas, kuris privalo grąžinti nepagrįstai išmokėtas paramos išmokas, nes jis paprasčiausiai nesilaikė jų nagrinėjamų mokėjimo sąlygų, negali remtis Chartijos 17 straipsnio teikiama apsauga.
50
Kadangi šiuo atveju nesiekiama apriboti naudojimosi Chartijoje nustatyta teise į nuosavybę, nereikia analizuoti pareigos grąžinti minėtas paramos išmokas pagal Chartijos 52 straipsnį.
51
Šiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslus, proporcingumo principą ir Chartijoje įtvirtintą teisę į nuosavybę, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos nagrinėjamos Latvijos teisės nuostatos, kuriomis naudos gavėjas įpareigojamas grąžinti visas jam išmokėtas paramos agrarinei aplinkosaugai sumas.
52
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ketvirtuoju klausimu teiraujasi, ar galima netaikyti pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų, kurie buvo priimti pagal Sąjungos teisę, jei jų taikymas prieštarauja proporcingumo principui, kaip jis aiškinamas pagal jos pačios nacionalinę teisės sistemą.
53
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis Sąjungos teisės viršenybės principu, negali būti, kad nacionalinės teisės normos, net konstitucinio pobūdžio, pažeistų Sąjungos teisės vienodą taikymą ir veiksmingumą (1970 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, 3 punktas; 1979 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Hauer, 44/79, EU:C:1979:290, 14 punktas ir 2013 m. sausio 15 d. Sprendimo Križan ir kt., C‑416/10, EU:C:2013:8, 70 punktas).
54
Atsižvelgiant į šio sprendimo 46 punkte pateiktą pareiškėjai pagrindinėje byloje tenkančios pareigos grąžinti visas išmokėtas paramos agrarinei aplinkosaugai išmokas atitikties Sąjungos teisei ir, konkrečiau kalbant, proporcingumo principui išaiškinimą, nacionalinis teismas negali netaikyti teisinių pasekmių, kaip tai numatyta pagal Sąjungos teisę priimtuose ir pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose.
55
Taip pat negalima remtis leidžiančia nukrypti nuostata ir netaikyti Sąjungos teisę atitinkančių normų, vadovaujantis „teisingumo išlygos“ sąvoka, kuria taip pat remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
56
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nepažeidžiant aiškiai Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytų atvejų, Sąjungos teisėje nėra tokio bendro teisės principo, pagal kurį nacionalinė valdžios institucija negali taikyti galiojančios Sąjungos teisės taisyklės, jei ši taisyklė suinteresuotajam asmeniui yra per griežta, ko Sąjungos teisės aktų leidėjas būtent akivaizdžiai būtų siekęs išvengti, jei būtų numatęs šį atvejį priimdamas šią taisyklę (2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Koninklijke Coöperatie Cosun, C‑248/04, EU:C:2006:666, 63 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Vadinasi, teisingumo išlyga neleidžia nukrypti nuo Sąjungos teisės nuostatų taikymo, nebent tai numatyta pačiuose teisės aktuose arba tais atvejais, kai teisės aktai pripažįstami negaliojančiais (2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Koninklijke Coöperatie Cosun, C‑248/04, EU:C:2006:666, 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
57
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 817/2004 71 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į reglamentų Nr. 1257/1999 ir Nr. 817/2004 tikslą, proporcingumo principą ir į Chartijos 17 ir 52 straipsnius, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias naudos, suteiktos už agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų prisiėmimą keleriems metams, gavėjas turi grąžinti visas jam jau išmokėtas paramos išmokas, nes nepateikė kasmetinės paramos mokėjimo paraiškos dėl paskutinių savo penkerių metų įsipareigojimų laikotarpio metų, kai, pirma, šis penkerių metų laikotarpis pakeitė ankstesnį laikotarpį, nes buvo padidintas jo valdos plotas, ir, antra, šis naudos gavėjas nenustojo vykdęs savo įsipareigojimų, susijusių su tokio ploto, kuris buvo deklaruotas prieš šį išplėtimą, valda.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
58
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 817/2004, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai taikymo taisykles, 71 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus, iš dalies pakeisto 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu Nr. 1783/2003 ir 2004 m. balandžio 29 d. Reglamentu Nr. 817/2004, tikslą, proporcingumo principą ir į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 ir 52 straipsnius, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias naudos, suteiktos už agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų prisiėmimą keleriems metams, gavėjas turi grąžinti visas jam jau išmokėtas paramos išmokas, nes nepateikė kasmetinės paramos mokėjimo paraiškos dėl paskutinių savo penkerių metų įsipareigojimų laikotarpio metų, kai, pirma, šis penkerių metų laikotarpis pakeitė ankstesnį laikotarpį, nes buvo padidintas jo valdos plotas, ir, antra, šis naudos gavėjas nenustojo vykdęs savo įsipareigojimų, susijusių su tokio ploto, kuris buvo deklaruotas prieš šį išplėtimą, valda.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: latvių.