62006CC0096
GENERALINIO ADVOKATO
PAOLO MENGOZZI IŠVADA,
pateikta 2007 m. lapkričio 15 d. (
1
)
Byla C-96/06
Viamex Agrar Handels GmbH
prieš
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„Reglamentas (EB) Nr. 615/98 — Direktyva 91/628/EEB — Grąžinamosios eksporto išmokos — Atsisakymas — Direktyvos 91/628/EEB nesilaikymas — Neigiamas poveikis gyvūnų gerovei — Įrodinėjimo pareiga — Įrodymų nebuvimas“
1.
Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti ryšį, nustatytiną Reglamento (EB) Nr. 615/98 (
2
) 5 straipsnio 3 ir 2 dalyse įtvirtintose nuostatose, atsižvelgiant į minėtame reglamente numatytų sąlygų eksporto grąžinamųjų išmokų srityje laikymosi įrodymus.
I — Teisinis pagrindas
2.
1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo (OL L 148, p. 24) (
3
), iš dalies pakeisto 1997 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2634/97 (OL L 356, p. 13) (
4
), 13 straipsnio 9 dalyje numatyta, kad grąžinamosios išmokos už gyvų galvijų eksportą išmokamos tik tuo atveju, jei laikomasi Bendrijos teisės aktų nuostatų dėl gyvūnų gerovės ir ypač dėl gyvūnų apsaugos juos vežant.
3.
Reglamento Nr. 805/68 įgyvendinimo taisyklės konkrečiai išdėstytos Reglamente Nr. 615/98.
4.
Pastarojo reglamento 1 straipsnyje nustatyta, kad eksporto grąžinamosios išmokos už gyvus galvijus skiriamos, jeigu juos transportuojant į pirmojo iškrovimo galutinės paskirties trečiojoje šalyje vietą laikomasi Tarybos direktyvos 91/628/EEB (
5
) nuostatų.
5.
Pagal Reglamento Nr. 615/98 2 straipsnį gyvūnų patikrinimas atliekamas juos išvežant iš Bendrijos. Šio straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad valstybės, iš kurios teritorijos gyvūnai išvežami, kompetentingos institucijos oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas patikrina ir patvirtina, kad: a) gyvūnų būklė leidžia juos vežti pagal Direktyvos 91/628 nuostatas, b) kad transporto priemonė, kurioje gyvūnai išvežami iš Bendrijos teritorijos, atitinka minėtos direktyvos nuostatas ir c) kad buvo imtasi reikiamų priemonių gyvūnų priežiūrai kelionės metu užtikrinti, kaip tai numatyta minėtoje direktyvoje.
6.
Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad prašymas skirti eksporto grąžinamąsias išmokas turi būti pateiktas kartu su įrodymais, jog buvo laikytasi šio reglamento 1 straipsnio nuostatų; pastarojoje dalyje patikslinta, kad tokie įrodymai patvirtinami pateikiant 2 straipsnio 3 dalyje numatytą dokumentą, t. y. veterinarijos gydytojo išvežimo punkte parengtą sertifikatą, o tam tikrais atvejais, t. y. kai pakeičiama transporto priemonė, 3 straipsnio 2 dalyje numatytą ataskaitą.
7.
Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Eksporto grąžinamosios išmokos nėra mokamos už vežimo metu kritusius gyvūnus ar už gyvūnus, dėl kurių kompetentinga valdžios institucija, atsižvelgdama į 2 dalyje nurodytus dokumentus, 4 straipsnyje nurodytą patikrinimo ataskaitą ir (arba) kitus jos turimus įrodymus apie 1 straipsnio nuostatų laikymąsi, mano, jog nebuvo laikytasi Direktyvos dėl gyvūnų apsaugos juos vežant.“
8.
Direktyva 91/628 nustatomi kriterijai, kuriuos valstybės narės turi taikyti vežamų gyvūnų apsaugai. Be kita ko, 5 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose nustatyta, kad valstybės narės užtikrina, jog kiekvienas vežėjas imtųsi Bendrijos teisės nuostatų gyvūnų gerovės apsaugos srityje laikymąsi užtikrinančių priemonių ir ypač direktyvos priede nustatytų reikalavimų bei neveža gyvūnų ir neverčia jų vežti tokiu būdu, kuris galėtų juos sužeisti ar sukelti nereikalingų kančių.
9.
Galiausiai minėtame direktyvos priede nustatomos įvairios sąlygos, kurias turi atitikti transporto priemonė, kad būtų išvengta gyvūnų sužeidimų ir nereikalingų kančių, pavyzdžiui, dėl vežamiems gyvūnams skiriamos vietos ar higienos sąlygų.
II — Faktinės aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
10.
1999 m. kovo mėn. bendrovė Viamex Agrar Handels GmbH (toliau – Viamex) deklaravo Haupzollamt Emden 35 galvijų eksportą į Libaną laivu „Al Haijj Moustafa II“.
11.
2001 m. vasario 1 d. Sprendimu Hauptzollamt Hamburg-Jonas (toliau — Hauptzollamt) atmetė Viamex pateiktą prašymą skirti eksporto grąžinamąsias išmokas pagal Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalį, nes nustatė, kad ši vykdė atitinkamą vežimą pažeisdama Bendrijos teisės aktus gyvūnų apsaugos srityje. Be kita ko, Hauptzollamt nurodė, kad gyvūnai į Libaną buvo vežami laivu, kuris 1997 m. vasario 28 d. buvo įrašytas Komisijos negatyvųjį sąrašą ir todėl turėjo būti laikomas neatitinkančiu Direktyvos 91/628 reikalavimų eksporto metu bei negalėjo būti naudojamas gyvų galvijų vežimui.
12.
Viamex apskundė šį sprendimą atsisakyti skirti išmokas. 2001 m. gegužės 18 d. Sprendimu Hauptzollamt šį skundą atmetė.
13.
Dėl sprendimo atmesti skundą Viamex pateikė ieškinį Finanzgericht Hamburg, nurodydama, kad šioje byloje nebuvo pažeista nė viena su grąžinamosiomis išmokomis susijusi Bendrijos teisės nuostata ir ypač jokia Direktyvoje 91/628 įtvirtinta nuostata, nes Bendrijos teisės aktuose nėra jokios nuostatos, pagal kurią laivas turėtų būti pripažintas tinkamu gyviems galvijams vežti; tai reiškia, jog negalima atsisakyti skirti grąžinamųjų išmokų vien dėl to, kad eksportui naudotas laivas yra įrašytas į Komisijos negatyvųjį sąrašą, a fortiori atsižvelgiant į tai, kad įrašymas į minėtą sąrašą buvo pagrįstas 1997 m. vasario 18–19 d. Komisijos eksperto patikrinimu, atliktu mažiausiai prieš dvejus metus iki nagrinėjamo vežimo, bei kad prie prašymo skirti eksporto grąžinamąsias išmokas buvo pridėti šie laive atliktus darbus patvirtinantys dokumentai:
a)
1997 m. spalio 16 d. rašytinė laivo kapitono deklaracija, patvirtinta Koperio (Slovėnija) pasienio veterinarinio patikrinimo posto vadovo parašu ir
b)
avarijų ekspertų kontoros Kähler & Prinz AG ekspertizė.
14.
Hauptzollamt savo ruožtu nurodė, kad šioje byloje naudojamos transporto priemonės įrašymas į Komisijos negatyvųjį sąrašą yra pakankamas įrodymas, jog nebuvo laikomasi Direktyvos 91/628 ir kartu pagrindas atsisakyti suteikti eksporto grąžinamąsias išmokas pagal Reglamentą Nr. 615/98.
15.
Suabejojęs dėl Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalies išaiškinimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalis numato išimtį, įtvirtinančią tai, kad būtent Hauptzollamt (centrinė muitinės įstaiga) turi pareigą motyvuoti ir įrodyti, kad šioje nuostatoje nustatytos sąlygos yra įvykdytos?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar išvada Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalies prasme apie direktyvos dėl galvijų apsaugos juos pervežant nesilaikymą reikalauja, kad kompetentinga institucija įrodytų konkretų Direktyvos 91/628/EEB pažeidimą? Ar vis dėlto kompetentinga institucija savo pareigą motyvuoti ir įrodyti įvykdo jau pateikdama bei įrodydama faktines aplinkybes, kurių visuma įtikinamai bylotų apie tai, kad direktyva dėl gyvūnų apsaugos juos vežant buvo pažeista, (ypač) kiek tai susiję su šiuo atveju nagrinėjama eksporto siunta?
3.
Neatsižvelgiant į pirmųjų dviejų klausimų atsakymus: ar kompetentinga valdžios institucija gali (visiškai) atsisakyti išmokėti eksportuotojui eksporto grąžinamąją išmoką pagal Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalį, kai dėl nagrinėjamos eksporto siuntos nėra jokio įrodymo, leidžiančio konstatuoti, kad dėl (galimo) Direktyvos 91/628/EEB pažeidimo pablogėjo gyvūnų gerovė juos pervežant?“
16.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį Hauptzollamt ir Europos Bendrijų Komisija pateikė pastabas raštu. Per posėdį, vykusį tuo pačiu metu kaip ir bylose C-37/06 ir C-58/06, su šia byla susijusias pastabas pateikė bendrovė Viamex, Vokietijos vyriausybė ir Komisija.
III — Teisinis vertinimas
17.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad jei Teisingumo Teismas pritartų sprendimui, kurį siūlau bylose C-37/06 ir C-58/06 (pagal kurį su eksporto grąžinamosios išmokos skyrimu susijusi Reglamento Nr. 615/98 1 straipsnio nuoroda į Direktyvą 91/628 negali būti pripažinta teisėta, nes prieštarauja proporcingumo principui), minėtas reglamentas būtų netaikytinas šioje byloje ir dėl to nereikėtų atsakyti į šiame procese Teisingumo Teismo vertinimui pateiktus klausimus dėl vienos iš šių nuostatų aiškinimo. Vis dėlto išnagrinėsiu minėtus klausimus tuo atveju, jei bylose C-37/06 ir C-58/06 Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Reglamentas Nr. 615/98 yra teisėtas ir neprieštarauja proporcingumo principui.
A — Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
18.
Pirmuoju ir antruoju klausimu, kuriuos, atsižvelgdamas į akivaizdų jų ryšį, nagrinėsiu kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar pagal Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalį nacionalinė administracinės valdžios institucija, nors ir turėdama valstybės narės, kurioje yra galvijų išvežimo iš Bendrijos punktas, oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo sertifikatą, patvirtinantį, kad transporto priemonė, kuria galvijai išvežami į trečiąją šalį, išduodant minėtą sertifikatą, atitiko Direktyvos 91/628 reikalavimus, gali atsisakyti skirti eksporto grąžinamąsias išmokas remdamasi įrodymais, kurie nors ir nėra tiesiogiai susiję su nagrinėjamu vežimu, tačiau patvirtina, jog yra didelė tikimybė, kad buvo pažeista nagrinėjama direktyva, ar, atvirkščiai, minėta institucija privalo motyvuoti ir konkrečiu atveju pateikti įrodymų dėl direktyvos pažeidimo.
19.
Kaip nurodžiau įžangoje, norint atsakyti į šiuos klausimus, reikia išnagrinėti Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 ir 3 dalių tariamą ryšį dėl galvijų eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos.
20.
Šiuo klausimu reikia nustatyti, ar šio straipsnio 3 dalyje (pagal kurią „eksporto grąžinamosios išmokos nėra mokamos už vežimo metu kritusius gyvūnus ar už gyvūnus, dėl kurių kompetentinga valdžios institucija, atsižvelgdama į 2 dalyje nurodytus dokumentus, 4 straipsnyje nurodytas patikrinimo ataskaitas ir (arba) kitus jos turimus įrodymus apie 1 straipsnio nuostatų laikymąsi, mano, jog nebuvo laikytasi Direktyvos dėl gyvūnų apsaugos juos vežant“) numatyta „išimtis“, kaip nurodyta Finanzgericht Hamburg pateiktame prašyme. Todėl reikia išaiškinti, ar ji skaitytina kartu su 2 dalies nuostata, pagal kurią prašymas skirti eksporto grąžinamąsias išmokas, pateiktas laikantis 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento Nr. 3665/87 (EEB), nustatančio bendras išsamias grąžinamųjų eksporto išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1), 47 straipsnio reikalavimų, turi būti pateiktas per minėtame straipsnyje nustatytą laikotarpį kartu su įrodymais, kad buvo laikytasi 1 straipsnio nuostatų, o tokie įrodymai yra: i) tinkamai užpildytas 2 straipsnio 3 dalyje nurodytas dokumentas ir, jei taikoma, ii) 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta ataskaita, ar šios nuostatos turėtų būti vertinamos ir taikomos atskirai viena nuo kitos. Pirmuoju atveju smarkiai sumažėtų 5 straipsnio 2 dalies nuostatų laikymosi įrodymo, kurį eksportuotojas pateikia pristatydamas galvijų išvežimo iš Bendrijos punkto oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pagal 2 straipsnio 3 dalį išduotą dokumentą, patvirtinantį, kad gydytojas patikrino ir, kiek svarbu šiai bylai, konstatavo, jog „transporto priemonė, kuria gyvūnai bus išvežami iš Bendrijos muitų teritorijos, atitinka Direktyvos 91/628/EEB reikalavimus“ (šios direktyvos 5 straipsnis, be kita ko, valstybes nares įpareigoja užtikrinti, kad „bet kuris vežėjas <…> c) šioje direktyvoje minimiems gyvūnams vežti naudoja transporto priemones, kurios užtikrina, kad laikomasi <…> priede nustatytų reikalavimų“), vertė. Grąžinamąsias išmokas skiriančiai kompetentingai institucijai užtektų, remiantis bet kokiais jos turimais įrodymais, iš esmės suabejoti, ar laikomasi direktyvos, kad būtų panaikinta eksportuotojo pateiktų įrodymų galia ir jis būtų priverstas įrodyti, jog šios abejonės yra nepagrįstos. Antruoju atveju, atvirkščiai, minėta institucija turėtų patvirtinti įrodymų, kuriais ji remiasi, pagrįstumą ir nustatyti, kad prie prašymo skirti grąžinamąją išmoką pridėtais dokumentais nepatvirtinama, jog laikomasi direktyvos.
21.
Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas akivaizdžiai prašo Teisingumo Teismo patikrinti argumentų, kurie, kaip jis atvirai patvirtina, skatina jį pasirinkti antrąjį variantą, pagrįstumą. Šiuo klausimu jis pateikia tokius argumentus:
a)
Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalyje tiesiogiai nustatyta, kad eksportuotojas pateikia šio reglamento 1 straipsnio, taigi ir Direktyvos 91/628, nuostatų laikymosi įrodymų, pristatydamas užpildytą minėto reglamento 2 straipsnio 3 dalyje numatytą dokumentą;
b)
2003 m. balandžio 9 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 639/2003, nustatančiu išsamias taisykles, laikantis Tarybos reglamento (EB) Nr. 1254/1999 dėl reikalavimų skiriant eksporto grąžinamąsias išmokas, susijusias su gyvų galvijų gerove juos transportuojant (
6
), kaip nurodyta jo antroje konstatuojamojoje dalyje, „aiškumo labui“ buvo pakeistas Reglamentas Nr. 615/98. Dėl šios priežasties panaikinta bet kokia galimybė minėto reglamento 5 straipsnio 2 ir 3 dalis aiškinti kaip tos pačios mokėjimo procedūros, kuriai atlikti pirmiausia reikia prašymo, patvirtinto eksportuotojo pateiktais neabsoliutaus pobūdžio įrodymais, ir vėliau, jei reikia, antrosios stadijos, kai nagrinėjami įrodymai, dėl kurių kyla svarių abejonių, kurios turi būti paneigtos grąžinamųjų išmokų prašančio eksportuotojo papildomais įrodymais, etapus; minėtu reglamentu 2 dalyje nurodyti elementai, t. y. eksportuotojo prašymas skirti grąžinamąsias išmokas ir įrodymai – toje pačioje nuostatoje nurodyti dokumentai, apibrėžti kaip savaime sudarantys „eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo tvarką“;
c)
Bendrijos teisės aktų leidėjas nesuformulavo Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalies nuostatos tariamąja nuosaka, numatydamas galimybę, kad remdamasi bet kokiais kitais turimais įrodymais dėl Reglamento Nr. 615/98 1 straipsnio nuostatų laikymosi institucija galėtų pripažinti, jog nebuvo laikomasi Direktyvos 91/628 reikalavimų ir dėl to atsisakymas skirti eksporto grąžinamąsias išmokas pagal minėto 5 straipsnio 3 dalį būtų galimas tik jei kompetentinga institucija įrodytų, jog nagrinėjamo vežimo atveju nebuvo laikomasi Direktyvos 91/628 nuostatų;
d)
tik nustatyti, taigi ir konkrečiai įrodyti, pažeidimai galėtų pateisinti, ypač proporcingumo požiūriu, visišką atsisakymą eksportuotojui skirti eksporto grąžinamąsias išmokas, net jei jis pateikė Reglamento 615/98 1 straipsnio laikymosi įrodymų, pristatydamas Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje nurodytus dokumentus ar ataskaitas;
e)
Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalyje nurodytos keturios galimos aplinkybės, kurioms esant turi būti atsisakyta skirti eksporto grąžinamąsias išmokas. Kadangi reikia pripažinti, kad šios aplinkybės yra ne tik lygiavertės, bet ir taikomos atskirai turi tą pačią svarbą, „kiti turimi įrodymai“, nurodyti kaip ketvirtoji aplinkybė, privalo turėti tą pačią galią ir reikšmę kaip kitos aplinkybės, kad jais būtų galima pateisinti visišką teisės į grąžinamąsias išmokas praradimą. Abejonės ir tikimybė neturėtų būti laikomos prilygstančiomis tokiems įrodymams.
22.
Galima visiškai pritarti nurodytiems prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentams, kuriais patvirtinamas jo siūlomas dviejuose pirmuose klausimuose nurodytos problemos sprendimas. Be jų, taip pat galima paminėti kitų ne mažiau svarbių argumentų, susijusių su Direktyvos 91/628 8 ir 18 straipsniuose valstybėms narėms nustatytomis pareigomis, kurių Komisija negalėjo nepaisyti priimdama Reglamentą Nr. 615/98 ir kurių bet kuriuo atveju negalima nepaisyti aiškinant pastarojo reglamento nuostatas.
23.
Pagal minėtą 8 straipsnį „valstybės narės užtikrina, kad pagal Direktyvoje 90/425/EEB nustatytus kontrolės principus ir taisykles kompetentingos institucijos patikrintų, ar buvo laikomasi šios direktyvos reikalavimų, nediskriminuojant tikrindamos:
<…>
c)
transporto priemones <…> išsiuntimo vietose <…>“.
24.
Su šia pareiga susijusi Reglamento Nr. 615/98 2 straipsnio 2 dalies nuostata „Bendrijos patikrinimas“, pagal kurią:
„Oficialiai paskirtas išvežimo punkto veterinarijos gydytojas pagal Tarybos direktyvos 96/93/EB nuostatas turi patikrinti ir patvirtinti, kad:
<…>
—
kad transporto priemonė, kuria gyvūnai išvežami iš Bendrijos muitų teritorijos, atitinka Direktyvos 96/628/EB nuostatas.“
2 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad jei minėtas veterinarijos gydytojas mano, kad 2 dalies reikalavimų buvo laikytasi, jis tai paliudija įrašydamas <…>:
—
„Reglamento (EB) Nr. 615/98 2 straipsnyje nurodytas patikrinimas atitinka reikalavimus“.
25.
Direktyvos 91/628 18 straipsnyje numatyta, kad „valstybės narės imasi atitinkamų konkrečių priemonių“.
26.
Tai, kad išvežimo iš Bendrijos punkte oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo išduotas dokumentas nėra tik paprasta šio gydytojo eksportuotojui suteikta paslauga, o Bendrijos teisės aktais šioje srityje valstybės narėms nustatytos patikrinimo veiklos patvirtinimas, negali neturėti įtakos Reglamentu Nr. 615/98 šiam dokumentui skiriamai įrodomajai galiai.
27.
Negalima teigti, kad ankstesniame punkte pateikta išvada netaikoma šioje byloje, kai transporto priemonės atitikimo Direktyvos 91/628 nuostatoms patikrinimas vykdomas kitoje valstybėje narėje nei ta, kuri yra kompetentinga skirti eksporto grąžinamąsias išmokas, ir kai Reglamento Nr. 615/98 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą dokumentą išduoda pirmosios, o ne antrosios valstybės kompetentinga institucija. Tokia prielaida atmestina, atsižvelgiant į teisinės sistemos, kuriai priklauso reglamentas, logiką.
28.
Siekiant gyvūnų apsaugos ir darnaus bendro gyvūnų ir gyvūninės kilmės produktų rinkos organizavimo tikslų, minėta sistema iš tikrųjų lėmė Bendrijos tinklo sukūrimą, kurio veikimui, kad būtų sukurta bendroji rinka, būtinas abipusio pripažinimo principu pagrįstas valstybių narių bendradarbiavimas.
29.
Būtent siekiant sustiprinti Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalyje nurodyto dokumento įrodomąją galią, kylančią ne vien iš Direktyvos 91/628 8 straipsnyje valstybėms narėms nustatytos pareigos, bet ir iš abipusio pripažinimo principo, reikia atmesti galimybę, kad norėdama skirti eksporto grąžinamąsias išmokas kompetentinga institucija galėtų remtis priešingu įrodymu, kurį paneigia eksportuotojo pateikti duomenys, ir teikti jam pirmenybę bei imperatyviai tvirtinti, kad šie duomenys yra nereikšmingi.
30.
Todėl aplinkybė, kad eksportuotojo pateiktiems duomenims neskiriama pakankamai dėmesio, a) neatspindi subalansuoto įrodinėjimo pareigos įvertinimo, kurį administracija privalo atlikti atskirai taikydama Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalį, kaip teisingai siūlo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ir b) iš esmės prilygsta visiškam įrodinėjimo pareigos pakeitimui, ją tiesiog perkeliant eksportuotojui.
31.
Iš minėta nutartimi Teisingumo Teismui pateiktų duomenų negali neišplaukti, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytu atveju Hauptzollamt Hamburg pateiktas reikalavimas yra nesuderinamas su Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalyje numatyto dokumento reikšme, panašia į aptartą 29 punkte.
32.
Iš tikrųjų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad:
—
eksporto grąžinamąsias išmokas skirti kompetentinga institucija išreiškė abejonių dėl to, ar transporto priemonė atitiko direktyvos reikalavimus, remdamasi faktine aplinkybe, kad a) 1997 m. vasario 18 ir 19 d. Komisijos veterinarijos ekspertas Koperio uoste patikrino laivą, kuriuo 1999 m. kovo mėn. buvo vykdomas aptariamas vežimas, ir konstatavo, kad šis laivas dėl daugelio priežasčių neatitiko Direktyvos 91/628 nuostatų, ir kad b) jis buvo pripažintas tinkamu vežti gyvūnus tik po 1999 m. lapkričio mėn. Prancūzijos veterinarijos gydytojų atlikto patikrinimo,
—
atsižvelgdamas į šiuos įrodymus, vežėjas nurodė, kaip aptarta 13 punkte, kad prieš 1999 m. lapkričio mėn. Prancūzijos veterinarijos gydytojų atliktą patikrinimą buvo atlikti a) darbai 1997 m. vasario 18 ir 19 d. nustatytiems trūkumams ištaisyti, kuriuos laivo kapitonas patvirtino 1997 m. spalio 16 d. rašytine deklaracija, patvirtinta Koperio pasienio veterinarinio patikrinimo posto vadovo parašu, ir b) avarijų ekspertų kontoros Kähler & Prinz ekspertizė,
—
Vokietijos administracinės valdžios institucija įvertino, kad šie įrodymai nereikšmingi, nors juos buvo galima laikyti patvirtintais 1999 m. lapkričio mėn. Prancūzijos veterinarijos gydytojų atlikto patikrinimo rezultatais.
33.
Nėra jokių abejonių, kad įvertinusi ankstesniame punkte minėtus įrodymus ir pripažinusi, jog buvo įvykdyta 5 straipsnio 3 dalies taikymo ir teisės į eksporto grąžinamąsias išmokas atėmimo sąlyga, administracinės valdžios institucija labai greitai pakeitė jai priklausančią pareigą įrodyti, iš esmės perkeldama ją eksportuotojui. Iš tikrųjų nors ji galėtų pagrįstai ir nesunkiai patvirtinti, kad 1997 m. spalio 16 d. laivo kapitono atliktų darbų rašytinė deklaracija buvo pateikta ieškovo pagrindinėje byloje aplinkai priklausančio asmens, to nebūtų galima teigti kalbant apie tai, kad ši deklaracija patvirtinta Koperio pasienio veterinarinio patikrinimo posto vadovo parašu, ir apie 1998 m. rugsėjo 22 d. avarijų ekspertų kontoros Kähler & Prinz ekspertizę. Taip pat reikia pripažinti, kad ji tai ir padarė, jei atsižvelgtume į aplinkybę, jog pagal subalansuotą įrodinėjimo pareigos padalijimo vertinimą Vokietijos administracinės valdžios institucijos pareiga buvo tik įrodyti, kad „faktinių aplinkybių visuma įtikinamai byloja apie tai, kad direktyva dėl gyvūnų apsaugos juos vežant buvo pažeista“. Iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad pripažinus reikšmingu 1997 m. vasario 18 ir 19 d. patikrinimą, o ne kitus minėtus įrodymus nebuvo tinkamai ir išsamiai įvertintos faktinės aplinkybės.
34.
Dar vienas taip pat tinkamas pirmojo ir antrojo klausimų sprendimas, kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, išplaukia iš Direktyvos 91/618 18 straipsnio 1 dalies, pagal kurią, kaip esu nurodęs, „valstybės narės imasi atitinkamų konkrečių priemonių baudžiant šią direktyvą pažeidusius fizinius arba juridinius asmenis“ (įskaitant nuostatos „gyvūnams vežti naudoti transporto priemones, kurios užtikrina, kad laikomasi <…> priede nustatytų reikalavimų“ pažeidimus) (
7
).
35.
Iš tikrųjų reikia pažymėti, kad šia nuostata Bendrijos teisės aktų leidėjas taiko labai aiškų iš Europos valstybių tradicijų kylantį principą, kuris yra sudėtinė Bendrijos teisinės sistemos dalis ir kurį daug kartų patvirtino Teisingumo Teismas bei kuriuo remiantis fizinių ir juridinių asmenų teisėms ir laisvėms įtakos turinčios sankcijos gali būti taikomos tik jei jos yra teisiškai aiškios, nedviprasmiškos (
8
) ir proporcingos pažeidimams, už kuriuos skiriamos (
9
).
36.
Kaip nurodyta 34 punkte, Taryba pažymėjo, kad valstybės narės privalo laikytis šio principo, įgyvendindamos direktyvą, kurios dalis yra minėtas 18 straipsnis.
37.
Byloje Monsees (
10
) Teisingumo Teismas aiškiai patvirtino šį principą nurodydamas, kad vertinant valstybės narės priimtos Direktyvos 91/628, nagrinėjamos ir šioje byloje, įgyvendinimo priemonės teisėtumą, jis taip pat gali būti taikomas atsižvelgiant į Direktyvą 95/29, net jei ji įsigaliojo vėliau, nei susiklostė šioje byloje vertinamos faktinės aplinkybės. Akivaizdžiai pripažindamas, kad antroji direktyva atspindi Bendrijos teisės aktų leidėjo tiesiogiai išreikštą bendro pobūdžio vertinimą, Teisingumo Teismas 30 punkte nurodė, kad „kaip parodo Direktyvoje 95/29 įtvirtintos nuostatos, buvo galimos ir mažiau laisvą prekių judėjimą varžančios gyvūnų sveikatos apsaugos tikslams tinkamos priemonės“ nei numatytos Direktyvoje 91/628.
38.
Kaip esu nurodęs 2007 m. rugsėjo 13 d. pateiktoje išvadoje bylose C-37/06 ir C-58/06, priimdama Reglamentą Nr. 615/98 Komisija a fortiori negali nesilaikyti šio Teisingumo Teismo taikyto požiūrio ir principo, nes:
a)
Bendrijos teisės aktų leidėjo Direktyvos 91/628 18 straipsnyje išreikštas vertinimas ir sprendimas nustatė kriterijų, pagal kurį šioje srityje galimas taikyti sankcijas turi sudaryti konkrečios pakankamos priemonės ir į kurį Komisija negalėjo neatsižvelgti priimdama šią direktyvą įgyvendinantį reglamentą ir
b)
nors vertinant priemonių, kurių valstybės narės ėmėsi įgyvendindamos ankstesnę direktyvą, proporcingumą galima pasinaudoti Bendrijos teisės aktų leidėjo direktyvoje nustatytu vertinimo rodikliu, šį rodiklį a fortiori reikia taikyti, kai jis įtvirtintas Tarybos direktyvoje tam, kad būtų išaiškintas šiai direktyvai įgyvendinti skirtas Komisijos reglamentas.
39.
Tai reiškia, kad Finanzgericht Teisingumo Teismui pateiktas prašymas išaiškinti apima patikrinimą, ar Reglamento Nr. 615/98 nuoroda į Direktyvą 91/628 atitinka proporcingumo principą, ir šio patikrinimo negalima atlikti nenustačius tinkamos šiuo reglamentu įgyvendinamos Bendrijos politikos tikslų siekimo garantijų ir teisinės asmenų, kuriems ji taikoma, apsaugos pusiausvyros.
40.
Šiuo klausimu reikia atkreipti dėmesį į tai, kad direktyvoje atsakomybė už gyvūnų sveikatos apsaugą numatyta ne vien eksportuotojui arba jo atstovui, bet ir valstybėms narėms, kurios, kaip matėme, pagal direktyvos 8 straipsnį privalo užtikrinti, kad „kompetentingos institucijos patikrintų, ar buvo laikomasi šios direktyvos reikalavimų, nediskriminuodamos ir tikrindamos:
<…>
c)
transporto priemones <…> išsiuntimo vietose <…>“.
41.
Atsižvelgiant į šią padalytą atsakomybę už galvijų sveikatos apsaugos užtikrinimą, 11 ir 13 punktuose apibūdintas eksporto grąžinamąsias išmokas skirti kompetentingos administracinės valdžios institucijos taikomas 5 straipsnio 2 dalies aiškinimas negali būti laikomas suderinamu su proporcingumo principu. Toks aiškinimas būtų neproporcingas, nes jis iš esmės paveiktų eksportuotojo teises, neatsižvelgiant į valstybei narei, iš kurios teritorijos transporto priemonė išvyksta iš muitų teritorijos, minėtos Direktyvos 91/628 8 straipsnyje nustatytos pareigos tikrinti šią gyvūnų transporto priemonę pažeidimą, kurį eksporto grąžinamąsias išmokas skirti kompetentinga institucija būtų nustačiusi, nepripažindama Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 2 dalyje nurodyto dokumento kaip įrodymo ir pasinaudodama to paties straipsnio 3 dalyje jai suteiktais įgaliojimais. Tai būtų dar labiau neproporcinga, nes, dar kartą remiantis Hauptzollamt pateiktu ir visiškai formaliu nagrinėjamos nuostatos aiškinimu pagrįstu teiginiu, šiais įgaliojimais būtų galima pasinaudoti remiantis abejone ar prielaida, kylančia iš vieno įrodymo, įvertinto atskirai nuo kitų įrodymų, kurie greitai ir klaidingai buvo pripažinti nereikšmingais.
42.
Ankstesniuose, o ypač 40 ir 41, punktuose pateiktos išvados tik patvirtinamos Reglamentu Nr. 1/2005, priimtu remiantis Komisijos rekomendacija pakeisti iš Direktyvos 91/628, iš dalies pakeistos Direktyva 95/29, kylančius Bendrijos teisės aktus, siekiant atsižvelgti į valstybių narių patirtį taikant minėtus teisės aktus. Iš tikrųjų šio reglamento:
a)
šešioliktoje konstatuojamojoje dalyje pažymima, kad gyvūnų vežimas, be vežėjų, yra susijęs ir su kitais operatoriais, todėl „kai kurios pareigos, susijusios su gyvūnų gerove, turėtų tekti taip pat ir kiekvienam operatoriui, vežančiam gyvūnus“;
b)
22 konstatuojamojoje dalyje nustatoma, kad „valstybės narės turėtų priimti taisykles, pagal kurias būtų taikomos sankcijos už šio reglamento nuostatų pažeidimus“ ir užtikrinti, kad šios sankcijos būtų „proporcingos“.
B — Dėl trečiojo klausimo
43.
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar pagal Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalį galima atsisakyti skirti eksporto grąžinamąsias išmokas, jei buvo pažeistos Direktyvos 91/628 nuostatos, tačiau nėra jokio įrodymo, leidžiančio konstatuoti, kad vežamų gyvūnų gerovė aiškiai pablogėjo dėl minėtos direktyvos pažeidimo.
44.
Iš Reglamento Nr. 615/98 5 straipsnio 3 dalies formuluotės aiškiai matyti, kad Komisija siekė susieti eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimą tik su Direktyvos 91/628 nuostatų laikymusi, neatsižvelgdama į tai, ar dėl nagrinėjamoje direktyvoje nustatytų sąlygų nesilaikymo vežamiems gyvūnams buvo padaryta reali žala. Iš tikrųjų nors minėtame straipsnyje nurodyta, kad kompetentingos institucijos atsisako išmokėti eksporto grąžinamąsias išmokas už vežimo metu kritusius gyvūnus ar už gyvūnus, dėl kurių, jų manymu, nebuvo laikytasi direktyvos nuostatų, nėra jokių nuostatų, numatančių ypatingą bet kokios dėl Bendrijos teisės aktų gyvūnų gerovės srityje pažeidimo jų patirtos žalos įvertinimą.
45.
Iš tiesų labai sudėtinga nustatyti tam tikrų gyvūnų vežimo metu patirtų kančių požymius ir vėliau rasti įrodymų, kad jiems buvo padaryta žala arba bent jau buvo kilęs pavojus jų gerovei.
46.
Vis dėlto tai, kas buvo nurodyta 44 ir 45 punktuose, nepaneigia aplinkybės, kad atsisakymo išmokėti grąžinamąsias išmokas sąlygos turi būti nustatytos remiantis anksčiau 18–42 punktuose į pirmąjį ir antrąjį klausimą pateiktu atsakymu ir kad bet kuriuo atveju Reglamente Nr. 615/98 numatyta sankcijų sistema gali būti taikoma tik jei ji būtų pripažinta suderinama su proporcingumo principu.
IV — Išvada
47.
Atsižvelgdamas į pirmiau išdėstytus motyvus, siūlau Teisingumo Teismui į Finanzgericht Hamburg pateiktus prejudicinius klausimus kartu atsakyti taip:
„Negalima pripažinti, kad 1998 m. kovo 18 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 615/98, nustatančio išsamias reikalavimų skiriant eksporto grąžinamąsias išmokas taisykles, susijusias su gyvų galvijų gerove juos transportuojant, 5 straipsnio 3 dalyje numatyta antra įrodymų, kuriuos norėdamas gauti galvijų eksporto grąžinamąją išmoką turi pateikti šią išmoką skirti prašantis asmuo, grupė. 1991 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyva 91/628/EEB dėl gyvūnų apsaugos juos vežant ir iš dalies keičianti Direktyvas 90/425/EEB ir 91/496/EEB nustato pareigas ne vien eksportuotojui, bet ir valstybėms narėms bei jų institucijoms. Jei pateikiamas prašymas suteikti išmokas yra pagrįstas minėto reglamento 5 straipsnio 2 dalyje numatytais įrodymais, su proporcingumo principu negali būti suderinamas toks to paties straipsnio 3 dalies aiškinimas, pagal kurį šias grąžinamąsias išmokas skirti kompetentingai institucijai būtų suteikta teisė atsisakyti jas išmokėti remiantis abejone ar prielaida, kad vežant nebuvo laikomasi direktyvos nuostatų, nepaisant to, kad ši institucija neprivalo įrodyti atitinkamo vežimo metu gyvūnams padarytos konkrečios žalos“.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	1998 m. kovo 18 d. Komisijos reglamentas, nustatantis išsamias reikalavimų skiriant eksporto grąžinamąsias išmokas taisykles, susijusias su gyvų galvijų gerove juos transportuojant (OL L 82, p. 19).
(
3
)	OL L 148, p. 24.
(
4
)	1997 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas (OL L 356, p. 13).
(
5
)	1991 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyva dėl gyvūnų apsaugos juos vežant ir iš dalies keičianti Direktyvas 90/425/EEB ir 91/496/EEB (OL L 340, p. 17), iš dalies pakeista 1995 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 95/29/EB (OL L 148, p. 52). Ši direktyva buvo panaikinta 2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1/2005 dėl gyvūnų apsaugos juos vežant ir atliekant susijusias operacijas ir iš dalies keičiančiu Direktyvas 64/432/EEB bei 93/119/EB ir Reglamentą (EB) Nr. 1255/97 (OL 2005 3, p. 1). Vis dėlto šio reglamento 33 straipsnyje numatyta, kad minėta direktyva panaikinama nuo 2007 m. sausio 5 d.
(
6
)	OL L 93, p. 10.
(
7
)	18 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnio A dalies 1 dalies c punktas.
(
8
)	Žr., pavyzdžiui, 1987 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Maizena (137/85, Rink. p. 4587, 15 punktas) ir 1990 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Vandemoortele prieš Komisiją (C-172/89, Rink. p. I-4677, 9 punktas).
(
9
)	Žr. minėto sprendimo Maizena 15 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą Käserei Champignon Hofmeister (C-210/00, Rink. p. I-6453, 59 punktas).
(
10
)	1999 m. gegužės 11 d. Sprendimas (C-350/97, Rink. p. I-2921).