62023CJ0347
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 24 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 93/13/EEB – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – 2 straipsnio b punktas – Sąvoka „vartotojas“ – Hipoteka užtikrinta paskolos sutartis, indeksuota užsienio valiuta – Fizinis asmuo, įsigijęs gyvenamosios paskirties nekilnojamąjį turtą, skirtą nuomai už atlygį“
Byloje C‑347/23 (Zabitoń) (
i
)
dėl Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšuvos apygardos teismas, Lenkija) 2023 m. gegužės 8 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. birželio 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
LB,
JL
prieš
Getin Noble Bank S.A.
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias, ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis ir Z. Csehi (pranešėjas),
generalinis advokatas A. M. Collins,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
LB ir JL, atstovaujamų adwokat W. Budzewski,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos C. Alves, P. Barros da Costa ir I. Gameiro,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos U. Małecka, I. Rubene ir N. Ruiz García,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) 2 straipsnio b punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant LB ir JL ginčą su banku Getin Noble Bank S.A. dėl reikalavimo grąžinti mėnesines įmokas, sumokėtas pagal hipoteka užtikrintą paskolos sutartį, indeksuotą užsienio valiuta.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 93/13 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„kadangi vartotojo apsauga būtų veiksmingesnė priėmus vienodas teisės normas nesąžiningų sąlygų atžvilgiu; kadangi tos normos turėtų būti taikomos visoms pardavėjų ar tiekėjų [verslininkų] su vartotojais sudaromoms sutartims; kadangi todėl, inter alia, darbo sutartys, sutartys, susijusios su teisėmis į paveldėjimą, sutartys, susijusios su teisėmis pagal šeimos teisę ir bendrovių inkorporavimo ar organizavimo sutartys arba ūkinių bendrijų sutartys neturi būti įtrauktos į šią direktyvą.“
4
Šios direktyvos 2 straipsnis suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje:
<…>
b)
„vartotojas“ – bet kuris fizinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo verslu, prekyba ar profesija;
c)
„pardavėjas ar tiekėjas [verslininkas]“ – bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva veikia ne savo [veikia savo] verslo, prekybos ar profesijos tikslias, nesvarbu ar tai būtų viešoji, ar privati nuosavybė [veikla].“
Lenkijos teisė
5
Ginčui pagrindinėje byloje taikomos redakcijos 1964 m. balandžio 23 d.Ustawa – Kodeks cywilny (Civilinio kodekso įstatymas) (Dz. U., Nr. 16, 93 pozicija) (toliau – Civilinis kodeksas) 221 straipsnyje „vartotojas“ apibrėžiamas kaip „fizinis asmuo, kuris sudaro su verslininku teisinį sandorį, tiesiogiai nesusijusį su savo komercine arba profesine veikla“.
6
Pagal Civilinio kodekso 431 straipsnį verslininkas yra fizinis asmuo, juridinis asmuo arba šio kodekso 331 straipsnio 1 dalyje nurodytas organizacinis vienetas, kuris vykdo komercinę ar profesinę veiklą savo vardu.
7
Civilinio kodekso 3851 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Su vartotoju sudarytos sutarties sąlygos, dėl kurių nebuvo atskirai derėtasi, nėra jam privalomos, jeigu jose vartotojo teisės ir pareigos nustatomos nusižengiant moralei ir šiurkščiai pažeidžiant jo interesus (neleistinos sutarties sąlygos). Tai netaikoma sąlygoms, kuriomis apibrėžiami pagrindiniai šalių įsipareigojimai, įskaitant kainą arba užmokestį, jeigu jos yra suformuluotos vienareikšmiškai.
2.   Jeigu viena sutarties sąlyga pagal šio straipsnio 1 dalį vartotojui nėra privaloma, šalis saisto likusios sutarties sąlygos.“
8
Civilinio kodekso 3852 straipsnyje nurodyta:
„Vertinimas, ar sutarties sąlyga atitinka moralę, atliekamas pagal sutarties sudarymo metu buvusią situaciją, atsižvelgiant į sutarties turinį, aplinkybes, kuriomis ji buvo sudaryta, ir kitas sutartis, kurios yra susijusios su sutartimi, į kurią įtraukta vertinama sąlyga.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9
Sutuoktiniai LB ir JL (ieškovai pagrindinėje byloje) 2008 m. gyveno Londone (Jungtinė Karalystė) ir ten nevykdė jokios komercinės veiklos. LB dirbo kriminalinės policijos pareigūnu, o JL – mokyklos direktore.
10
Minėtais metais ieškovai pagrindinėje byloje su Getin Noble Bank teisine pirmtake sudarė hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, indeksuotą Šveicarijos frankais (CHF), joje buvo nustatyta kintamoji palūkanų norma ir šios paskolos grąžinimas Lenkijos zlotais (PLN) (toliau – hipoteka užtikrintos paskolos sutartis).
11
Ieškovai pagrindinėje byloje sudarė hipoteka užtikrintos paskolos sutartį dėl Varšuvoje (Lenkija) esančio gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto, skirto nuomai už atlygį, įsigijimo. Už nuomą gautos lėšos iš esmės buvo skirtos šios hipoteka užtikrintos paskolos sutarties mėnesinėms įmokoms grąžinti. Ieškovai pagrindinėje byloje jokio kito nekilnojamojo turto nenuomojo.
12
Siekdami įgyvendinti tokį projektą, ieškovai pagrindinėje byloje naudojosi JP – profesionalaus nekilnojamo turto administratoriaus Lenkijoje paslaugomis, tapusio jų įgaliotiniu ir atstovavusiu jiems sudarant hipoteka užtikrintos paskolos, nekilnojamojo turto pirkimo, taip pat nuomos ir paslaugų nuomininkams teikimo sutartis.
13
2019 m. ieškovai pagrindinėje byloje grąžino visą hipoteka užtikrintą paskolą ir pardavė šį nekilnojamąjį turtą.
14
2019 m. gruodžio 27 d. ieškovai pagrindinėje byloje kreipėsi į Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšuvos apygardos teismas, Lenkija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prašydami grąžinti visų paskolos įmokų, sumokėtų vykdant šią hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, sumą. Jie tvirtina, kad šioje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje yra nesąžiningų sąlygų, dėl kurių ji negalioja.
15
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlygos, numatančios šios paskolos indeksavimą pagal Šveicarijos franko kursą ir apibrėžiančios pagrindinį hipoteka užtikrintos paskolos sutarties dalyką yra nesąžiningos, nes dėl jų nebuvo atskirai derėtasi, jos nebuvo suformuluotos aiškia ir suprantama kalba ir prieštarauja sąžiningumo reikalavimams, todėl iš esmės pažeidžia šalių sutartinių teisių ir pareigų, kylančių iš šios hipoteka užtikrintos paskolos sutarties, pusiausvyrą ieškovų nenaudai.
16
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl galimybės ieškovus pagrindinėje byloje laikyti „vartotojais“, kaip jie suprantami pagal Direktyvą 93/13. Jei atsakymas būtų teigiamas, būtų taikomos Direktyvos 93/13 nuostatos, todėl šis teismas galėtų pripažinti hipoteka užtikrintos paskolos sutartį negaliojančia.
17
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nekilnojamąjį turtą nuomojant už atlygį siekiama gauti pelno, o tai yra pagrindinis vertimosi verslu tikslas.
18
Kita vertus, taip pat galima manyti, kad gavęs nekilnojamojo turto paskolą siekiant įsigyti tik vienas nuomai skirtas patalpas, paskolos gavėjas nevykdo komercinės ar profesinės veiklos savo vardu, todėl turi būti laikomas „vartotoju“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktą.
19
Iš tiesų, atsižvelgiant į nedidelį tokios veiklos mastą, ji nėra būdinga verslui. Be to, ieškovai pagrindinėje byloje sudarydami hipoteka užtikrintos paskolos sutartį dirbo pagal darbo sutartis ir profesionaliai neužsiėmė nekilnojamojo turto administravimu; nekilnojamojo turto nuoma jiems nebuvo nei svarbus komercinis ar profesinis tikslas, nei pagrindinis pajamų šaltinis, greičiau – tam tikras investavimo būdas, nesiejamas su verslu. Galiausiai paskolos gavėjo pripažinimas „vartotoju“ esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama šioje pagrindinėje byloje, atitiktų Direktyvos 93/13 tikslą apsaugoti vartotojus nuo nesąžiningų sutarties sąlygų.
20
Šiomis aplinkybėmis Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšuvos apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Direktyvos [93/13] 2 straipsnio b ir c punktai turi būti aiškinami taip, kad fizinis asmuo, kuris sudaro hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, siekdamas gauti lėšų vienoms patalpoms, kurios bus išnuomotos už atlygį (angl. buy-to-let), įsigyti, turi būti laikomas „vartotoju“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą“?
Dėl prejudicinio klausimo
21
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip, kad fizinis asmuo, kuris sudaro hipoteka užtikrintos paskolos sutartį vieno gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto objekto, skirto nuomai už atlygį, pirkimui finansuoti, laikomas „vartotoju“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą.
22
Pirmiausia reikia priminti, kad, kaip nurodyta Direktyvos 93/13 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje, išskyrus joje išvardytas išimtis, vienodos teisės normos dėl nesąžiningų sąlygų turėtų būti taikomos „visoms sutartims“, verslininkų sudaromoms su vartotojais, kaip jie apibrėžti šios direktyvos 2 straipsnio b ir c punktuose (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
23
Pagal šio 2 straipsnio b punktą „vartotojas“ yra bet kuris fizinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo verslu, prekyba ar profesija. Be to, pagal 2 straipsnio c punktą „pardavėjas ar tiekėjas [verslininkas]“ yra bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia savo verslo, prekybos ar profesijos tikslais, nesvarbu, ar tai būtų viešoji, ar privati veikla.
24
Direktyvoje 93/13 sutartys, kurioms ji taikoma, apibrėžiamos remiantis jas sudarančių asmenų statusu pagal tai, ar jie veikia vykdydami komercinę arba profesinę veiklą, ar ne (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25
Taigi atitinkamo asmens, kaip „vartotojo“, statusas turi būti nustatomas atsižvelgiant į funkcinį kriterijų, pagal kurį reikia įvertinti, ar atitinkami sutartiniai santykiai priskirtini prie veiklos, kuri nesusijusi su profesine arba komercine veikla. Be to, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę pažymėti, kad sąvoka „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktą, yra objektyvi ir nepriklauso nuo konkrečių žinių, kurių gali turėti atitinkamas asmuo, arba informacijos, kurią jis faktiškai turi (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26
Šiuo klausimu primintina, kad vartotojo padėtis yra mažiau palanki nei verslininko tiek dėl galimybių derėtis, tiek dėl turimos informacijos, taigi jis priverstas sutikti su verslininko iš anksto parengtomis sąlygomis ir negali daryti įtakos jų turiniui (2019 m. kovo 21 d. Sprendimo Pouvin ir Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Be to, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs, kad platus sąvokos „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktą, aiškinimas prireikus leidžia užtikrinti pagal šią direktyvą suteikiamą apsaugą visiems fiziniams asmenims, kurių padėtis yra mažiau palanki nei verslininko (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Šiomis aplinkybėmis, dėl Direktyvoje 93/13 nurodytų nuostatų privalomojo pobūdžio ir su jomis susijusių konkrečių vartotojų apsaugos reikalavimų reikia teikti pirmenybę plačiam sąvokos „vartotojas“, įtvirtintos šios direktyvos 2 straipsnio b punkte, aiškinimui, kad būtų užtikrintas šios direktyvos veiksmingumas (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 38 punktas).
29
Be to, reikėtų priminti, kad su verslininku sudarius sutartį, kai bendraskolis yra tokioje pat padėtyje kaip ir skolininkas, kalbant apie sutartinius įsipareigojimus to verslininko, su kuriuo jie pasirašė sutartį, atžvilgiu, nėra būtinybės atskirti skolininką nuo bendraskolio, kiek tai susiję su Direktyvos 93/13 taikymu šiai konkrečiai sutarčiai. Todėl pagal su verslininku sudarytą paskolos sutartį fizinis asmuo, kuris yra bendraskolis, patenka į sąvoką „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktą, jeigu jis veikia siekdamas su komercine ar profesine veikla nesusijusių tikslų (žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 52 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinis teismas, nagrinėjantis ginčą dėl sutarties, kuri gali patekti į Direktyvos 93/13 taikymo sritį, atsižvelgdamas į įrodymų visetą ir ypač į šios sutarties sąlygas, turi patikrinti, ar atitinkamas asmuo gali būti laikomas „vartotoju“, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą. Tai darydamas nacionalinis teismas turi atsižvelgti į visas konkretaus atvejo aplinkybes (be kita ko, į prekės ar paslaugos, dėl kurios sudaryta atitinkama sutartis, pobūdį), galinčias atskleisti, dėl ko ši prekė ar paslauga įgyta (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Taigi, kai du fiziniai asmenys sudaro hipoteka užtikrintos paskolos sutartį gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto įsigijimui finansuoti, nacionalinis teismas, visų pirma atsižvelgdamas į nekilnojamojo turto, kuris yra šios sutarties objektas, pobūdį, turi nustatyti, ar tie fiziniai asmenys veikė siekdami su savo komercine arba profesine veikla susijusių tikslų.
32
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ieškovai pagrindinėje byloje yra fiziniai asmenys, kurie hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sudarymo metu dirbo atitinkamai kriminalinės policijos pareigūnu ir mokyklos direktore. Be to, jie nevykdė jokios komercinės ar profesinės pastatų administravimo veiklos. Taip pat matyti, kad jie sudarė šią hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, siekdami finansuoti vieno gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto objekto, esančio Varšuvoje, skirto nuomai už atlygį, įsigijimą ir kad nuomos pajamos daugiausia buvo naudojamos paskolos įmokoms grąžinti. Ieškovai pagrindinėje byloje jokio kito nekilnojamojo turto nenuomojo.
33
Vadinasi, sudarydami hipoteka užtikrintos paskolos sutartį ieškovai pagrindinėje byloje nesiekė su komercine ar profesine veikla susijusių tikslų, o šia paskola finansuojamo gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto įsigijimas jiems buvo investavimo būdas savo pajamoms padidinti, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
34
Šios išvados negali paneigti nei aplinkybė, kad ieškovai pagrindinėje byloje ketino išnuomoti šį gyvenamosios paskirties nekilnojamąjį turtą, kad gautų finansinės naudos, nei tai, kad jie naudojosi specialisto paslaugomis šiam turtui įsigyti ir jo nuomai administruoti.
35
Kaip matyti iš jurisprudencijos, jeigu sąvoka „vartotojas“, įtvirtinta Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punkte, būtų aiškinama taip, kad į ją nepatenka fizinis asmuo, kuris veikia siekdamas su komercine arba profesine veikla nesusijusių tikslų dėl to, kad iš jos gauna tam tikrą finansinę naudą, tai sudarytų kliūčių užtikrinti pagal šią direktyvą suteikiamą apsaugą visiems fiziniams asmenims, kurių padėtis yra mažiau palanki nei verslininko ir kurie ne komercinės arba profesinės veiklos tikslais naudojasi šio verslininko teikiamomis paslaugomis (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 53 punktą).
36
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip: fizinis asmuo, kuris sudaro hipoteka užtikrintos paskolos sutartį vieno gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto objekto, skirto nuomai už atlygį, pirkimui finansuoti, laikomas „vartotoju“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, jeigu veikia nesiekdamas su komercine arba profesine veikla susijusių tikslų. Vien tai, kad toks fizinis asmuo siekia gauti pajamų iš šio nekilnojamojo turto administravimo, savaime nereiškia, kad sąvoka „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, neapima šio fizinio asmens.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
37
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 2 straipsnio b punktas
turi būti aiškinamas taip:
fizinis asmuo, kuris sudaro hipoteka užtikrintos paskolos sutartį vieno gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto objekto, skirto nuomai už atlygį, pirkimui finansuoti, laikomas „vartotoju“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, jeigu veikia nesiekdamas su komercine ar profesine veikla susijusių tikslų. Vien tai, kad toks fizinis asmuo siekia gauti pajamų iš šio nekilnojamojo turto administravimo, savaime nereiškia, kad sąvoka „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, neapima šio fizinio asmens.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.