62002TO0206_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑206/02
Congrès national du Kurdistan (KNK), įsteigtas Briuselyje (Belgija), atstovaujamas advokato J. Boisseau,
ieškovas,
prieš
Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą M. Vitsentzatos ir S. Marquardt,
atsakovę,
palaikomą
Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos iš pradžių G. zur Hausen ir G. Boudot, vėliau J. Enegren ir G. Boudot, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ir
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinės Karalystės, atstovaujamos J. Collins ir R. Caudwell, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
įstojusios į bylą šalys,
dėl 2002 m. gegužės 2 d. Tarybos sprendimo 2002/334/EB, įgyvendinančio Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį, ir panaikinančio sprendimą 2001/927/EB (OL L 116, p. 33), panaikinimo,
EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Pirrung, teisėjai N. J. Forwood ir S. Papasavvas,
kancleris H. Jung,
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
Faktinės bylos aplinkybės
1. Iš bylos medžiagos matyti, kad Kurdistano darbininkų partija (toliau – PKK) atsirado 1978 m. ir pradėjo ginkluotą kovą prieš Turkijos vyriausybę, siekdama, kad būtų pripažinta kurdų teisė į apsisprendimą. 1999 m. liepos mėn. PKK paskelbė vienašališkas paliaubas, pasilikdama teisę į savigyną. 2002 m. balandžio mėn. PKK suvažiavimas ją likvidavo.
2. 1999 m. įkurtas Congrès national du Kurdistan
(Kurdistano liaudies kongresas, toliau – KNK) yra organizacija, jungianti apie trisdešimt organizacijų. KNK tikslas yra „sustiprinti kurdų vienybę ir bendradarbiavimą visame Kurdistane ir palaikyti jų kovą siekiant svarbiausių kurdų tautos interesų“ (KNK įstatų 7 straipsnio A dalis). PKK buvo KNK narė nuo KNK įkūrimo.
3. 2001 m. gruodžio 27 d., atsižvelgdama į tai, kad siekiant įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), Bendrija turėjo imtis veiksmų, Taryba priėmė bendrąją poziciją 2001/360/BUSP dėl kovos su terorizmu (OL L 344, p. 90) ir bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl specialiųjų priemonių kovai su terorizmu taikymo (OL L 344, p. 93).
4. Pagal bendrosios pozicijos 2001/931 2 straipsnį:
„Europos Bendrija, neviršydama Europos Bendrijos steigimo sutarties jai suteiktų įgaliojimų, įsako įšaldyti priede išvardytų asmenų, grupių ir organizacijų lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius“.
5. 2001 m. gruodžio 27 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams, siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, p. 70).
6. Pagal Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnį:
„1. Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:
a) visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui, arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;
b) į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais ištekliais.
2. Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius, į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų naudai draudžiama teikti finansines paslaugas.
3. Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis Reglamentas, sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis; į tą sąrašą įtraukiami:
i) fiziniai asmenys, kurie įvykdo arba kėsinasi vykdyti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį įvykdyti;
ii) juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, kure įvykdo arba kėsinasi vykdyti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį įvykdyti;
iii) juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, valdomi arba kontroliuojami vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų; arba
iv) fiziniai ir juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, veikiantys vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų vardu arba nurodymu“.
7. 2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė sprendimą 2002/334/EB, įgyvendinantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantį Sprendimą 2001/927/EB (OL L 116, p. 33, toliau – ginčijamas sprendimas). Šiuo sprendimu PKK buvo įtraukta į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą (toliau – ginčijamas sąrašas).
8. 2002 m. birželio 17 d. Taryba priėmė Sprendimą 2002/460/EB, įgyvendinantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantį Sprendimą 2002/334 (OL L 160, p. 26). PKK pavadinimas buvo paliktas ginčijamame sąraše. Šis sąrašas ir toliau reguliariai Tarybos buvo atnaujinamas.
Procesas ir šalių reikalavimai
9. Ši byla buvo pradėta KNK, atstovaujamo pirmininko Serif Vanly, ieškiniu dėl panaikinimo, pateiktu Pirmosios instancijos teismo sekretoriatui 2002 m. liepos 2 d.
10. 2003 m. vasario 24 d. nutartimi Komisijai ir Jungtinei Karalystei buvo leista įstoti į bylą Tarybos pusėje.
11. Taryba, remdamasi Pirmosios instancijos teismo Darbo reglamento 114 straipsnio 1 dalimi, atskiru dokumentu pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo. Per nustatytą terminą ieškovas ir Komisija pateikė pastabas dėl šio prieštaravimo dėl priimtinumo. Jungtinė Karalystė pastabas pateikti atsisakė.
12. Palaikoma Komisijos Taryba Pirmosios instancijos teismo prašo:
– pripažinti ieškinį nepriimtinu;
– priteisti iš ieškovo bylos išlaidas.
13. Ieškovas Pirmosios instancijos teismo prašo:
– paskirti generalinį advokatą;
– nurodyti Europos Parlamentui pateikti 2002 m. birželio 17 ir 18 d. ES–Turkijos jungtinio parlamentinio komiteto garso įrašą;
– pripažinti ieškinį priimtinu;
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas šiame procese.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
14. Komisijos palaikoma Taryba teigia, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su KNK.
15. Pirma, jos teigia, kad šis sprendimas nėra skirtas KNK ir jis nėra nei tiesiogiai, nei netiesiogiai jame paminėtas. Jos nurodo, kad vienintelio KNK nurodomo intereso, t. y. žalos jo diplomatinei veiklai,  reputacijai ir patikimumui, nepakanka, kad jis būtų išskirtas.
16. Antra, Taryba ir Komisija teigia, kad KNK neturi teisės pareikšti ieškinio vieno iš savo narių vardu. Pirma, PKK jau nebėra KNK nare. Antra, Taryba teigia, kad atsižvelgiant į jos narių įvairovę, KNK nėra asociacija, įsteigta tam, kad būtų užtikrinti kolektyviniai jos narių interesai teismų praktikos prasme.
17. Trečia, ieškovo argumentas, kad ieškinys yra priimtinas dėl to, kad nėra veiksmingų teisinės gynybos priemonių, yra atmestinas, atsižvelgiant į 2002 m. liepos 25 d. Teisingumo Teismo sprendimą Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
(C‑50/00 P, Rink ., p. I–6677, 43 punktas).
18. Ketvirta, Taryba ir Komisija mano, kad KNK neturi teisės pareikšti ieškinio, nes jis neteigia, kad ginčijamu sprendimu užšaldžius lėšas buvo paveiktas jo finansinis turtas.
19. KNK nurodo, kad jis siekia ne tiek apginti savo interesus, kiek atkurti istorinę tiesą, t. y., kad PKK nutraukė veiklą ir bet kokius smurtinius veiksmus. Taip KNK ieškiniu nesiekia nei ginčyti Reglamento Nr. 2580/2001 išdavą, nei būsimųjų finansinių sankcijų, kurios niekad jam nebus taikomos.
20. Atvirkščiai, KNK ieškiniu siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą, nes juo yra labai pakenkiama jo politinės veiklos teisėtumui. PKK neteisėtas įrašymas į ginčijamą sąrašą gerokai sumažina pasitikėjimą KNK pradėta kova. Šiuo atžvilgiu KNK primena, kad pagal jo įstatų 7 straipsnio A dalį jo nariai jam patikėjo misiją „palaikyti jų kovą siekiant svarbiausių kurdų tautos interesų“.
21. KNK primena, kad PKK nutraukė veiklą 2002 m. balandžio mėnesį ir niekada negalės ginčyti jai skirto sprendimo. Todėl toks veiklos nutraukimas įpareigojo KNK pateikti ieškinį dėl panaikinimo. Šiuo atžvilgiu KNK pažymi, kad Taryba pripažino, kad jeigu PKK būtų likusi KNK nare, ginčijamas sprendimas būtų konkrečiai su ja susijęs.
22. Tik praėjus kelioms dienoms po ginčijamo sprendimo priėmimo Europos Taryboje atsitiko keli įvykiai. Konkrečiai, iš dviejų jos svarbių narių buvo atimta teisė dalyvauti 2002 m. birželio 18 d. ES–Turkijos jungtiniame parlamentiniame komitete, motyvuojant tuo, kad jie yra teroristai.
23. Be to, nėra jokių kitų teisinės gynybos priemonių, kurios leistų ginčyti ginčijamo sprendimo teisėtumą. Todėl ieškinys turėtų būti pripažintas priimtinu, nes kitaip bus pažeidžiami bendrieji principai, išplaukiantys iš Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsnių. Šiuo atžvilgiu šios nutarties 17 punkte minėtas sprendimas Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą nesudaro kliūčių, nes nagrinėjamoje byloje nėra būtina nagrinėti nacionalinės procesinės teisės, kadangi pats ginčijamo sprendimo priėmimas paveikė KNK.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
24. Pagal Procedūros reglamento 114 straipsnį jei viena šalis to prašo, Pirmosios instancijos teismas gali priimti sprendimą dėl ieškinio priimtinumo nenagrinėdamas bylos iš esmės. Pagal to paties straipsnio 3 dalį, išskyrus atvejus, kai Pirmosios instancijos teismas nusprendžia atvirkščiai, likusi proceso dalis vyksta žodžiu.
25. Pirmosios instancijos teismas mano, kad šioje byloje yra užtektinai medžiagos, kad bylą galima būtų išspręsti be žodinės proceso dalies. Konkrečiai, atsižvelgiant į teismų praktikos aiškumą, nėra būtina skirti generalinio advokato. Kartu atmestinas prašymas pateikti Europos Parlamento dokumentą, nes net darant prielaidą, kad toks dokumentas įrodytų ieškovo teiginius, tai nepakeistų sprendimo dėl ieškinio priimtinumo.
26. Akivaizdu, kad ieškovas negali būti laikomas asmeniu, kuriam yra skirtas ginčijamas sprendimas, nes jo pavadinimas nėra įrašytas į ginčijamą sąrašą.
27. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, asociacija, įkurta tam, kad gintų tam tikros kategorijos teismo proceso dalyvių kolektyvinius interesus, EB 230 straipsnio ketvirtos pastraipos prasme negali būti laikoma konkrečiai susijusi su aktu, darančiu įtaką šios kategorijos teismo proceso dalyvių bendriems interesams, ir todėl, jei jos nariai nepareiškia ieškinio dėl panaikinimo individualiai, ji negali jo pareikšti (1962 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes ir kt. prieš Tarybą, 19/62 – 22/62, Rink., p. 943, 960 ir 2001 m. kovo 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hamburger Hafen- und Lagerhaus ir kt. prieš Komisiją, T‑69/96, Rink ., p. II‑1037, 49 punktas).
28. Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad pagal ieškovo įstatų 7 straipsnio A dalį, ieškovo misija yra sustiprinti kurdų vienybę ir bendradarbiavimą visame Kurdistane, taip pat  palaikyti jų kovą siekiant svarbiausių kurdų tautos interesų. Todėl jis turi būti laikomas asociacija, įkurta ginti tam tikros kategorijos teisės subjektų kolektyvinius interesus.
29. Ši išvada taip pat įrodoma pirmuoju ieškovo argumentu, pagal kurį PKK įrašymu į ginčijamą sąrašą labai pakenkiama jo politinei veiklai ir jos teisėtumui. Taip teigdamas ieškovas nurodo jo narių kolektyvinių interesų gynybą. Todėl pagal jau minėtą teismų praktiką jis nėra konkrečiai susijęs.
30. Toliau būtina patikrinti, ar ieškovas gali remtis tuo, kad vienas ar keli jo nariai gali pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
31. Ieškovas nurodo, kad PKK buvo vienas iš jo narių ir kad ji turėjo teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo.
32. Šiuo argumentu, kuris nebuvo ginčijamas, ieškovas pripažįsta, kad PKK nebėra vienas iš jo narių. Šiuo atžvilgiu nėra priimtina, kad ankstesnis asmens priklausymas asociacijai leidžia jai remtis šio asmens galima teise pareikšti ieškinį. Dėl tokio argumento pripažinimo asociacijai būtų suteikta amžina teisė pareikšti ieškinį, nepaisant to, kad ši asociacija nebeatstovauja jos buvusio nario interesams.
33. Aplinkybė, kad, pasak ieškovo, PKK nutraukė savo veiklą ir nuo to laiko jis vienintelis gali pareikšti ieškinį, šios išvados nekeičia. Net ir darant prielaidą, kad toks teiginys yra teisingas, galima būtų tik konstatuoti, kad PKK iš viso daugiau nebegali pareikšti ieškinio. Todėl ieškovas, pasinaudodamas vieno iš jo narių galimybe pareikšti individualų ieškinį, pats ieškinio pareikšti negali.
34. Ieškovas taip pat nurodo, kad netrukus po to, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, kai kurie iš jo narių susilaukė aštrios kritikos žodžiu Europos Parlamente ir Europos Taryboje.
35. Net ir darant prielaidą, kad šie faktai yra įrodyti, ieškovas neišdėsto, kodėl šie nariai negali pareikšti ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Bet kuriuo atveju, šie įvykiai negali būti laikomi ginčijamo sprendimo teisiniais padariniais.
36. Galiausiai ieškovas nurodo, kad jokiomis kitomis teisinės gynybos priemonėmis, išskyrus šį ieškinį, nebuvo galima ginčyti šio sprendimo dėl PKK teisėtumo.
37. Konstatuotina, kad šis teiginys yra klaidingas. Tai, kad ieškovas pats neturi teisės pareikšti ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, visiškai nereiškia, kad joks kitas asmuo, kuriam šis sprendimas yra skirtas ar kuris yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, negalėtų pareikšti tokio ieškinio.
38. Šiuo atžvilgiu visuotinai žinoma, kad Taryba 2004 m. balandžio 2 d. Sprendimu 2004/306/EB, įgyvendinančiu Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams, siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančiu Sprendimą 2003/902/EB (OL L 99, p. 28), į ginčijamą sąrašą įrašė KADEK ir Kongra-Gel, žinomus kaip ta pati PKK. 2004 m. birželio 25 d. pareikštu ieškiniu, užregistruotu numeriu T‑253/04 (OL C 262, p. 28), Kongra-Gel kreipėsi dėl šio sprendimo panaikinimo.
39. Kadangi ieškovas negali pasinaudoti tuo, kad vienas iš jo narių turi teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, darytina išvada, kad šis sprendimas nėra konkrečiai su juo susijęs.
40. Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad ieškinys yra atmestinas kaip nepagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
41. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Taryba prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o ieškovas pralaimėjo bylą, jis turi jas padengti.
42. Remiantis Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmąja pastraipa, įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos, pačios padengia savo išlaidas. Taigi Jungtinė Karalystė ir Komisija pačios padengia savo išlaidas.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
nutaria:
1. Atmesti ieškinį.
2. Ieškovas padengia savo ir Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
3. Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinė Karalystė ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Priimta Liuksemburge 2005 m. vasario 15 d.