62020CO0456
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) NUTARTIS
2021 m. birželio 16 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnis – Ekonominė ir pinigų politika – Reglamentas (ES) Nr. 1024/2013 – 18 straipsnio 1 dalis – Rizikos ribojimu pagrįsta kredito įstaigų priežiūra – Europos Centriniam Bankui (ECB) pavesti specialūs uždaviniai – Administracinės piniginės sankcijos skyrimas už riziką ribojančių reikalavimų pažeidimą – Reglamentas (ES) Nr. 575/2013 – 26 straipsnio 3 dalis – Nuosavų lėšų reikalavimai – Kapitalo priemonės – Paprastųjų akcijų emisijos – Priskyrimas prie bendro 1 lygio (CET 1) nuosavo kapitalo straipsnių – Kompetentingos institucijos išankstinio leidimo nebuvimas – Pažeidimas dėl aplaidumo“
Sujungtose bylose C‑456/20 P–C‑458/20 P
dėl 2020 m. rugsėjo 21 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų trijų apeliacinių skundų
Crédit agricole SA, įsteigta Monruže (Prancūzija) (C‑456/20 P),
Crédit agricole Corporate and Investment Bank, įsteigta Monruže (Prancūzija) (C‑457/20 P),
CA Consumer Finance, įsteigta Masi (Prancūzija) (C‑458/20 P),
apeliantės,
atstovaujamos advokačių A. Champsaur ir A. Delors,
dalyvaujant kitai proceso šaliai
Europos Centriniam Bankui (ECB), atstovaujamam C. Hernández Saseta, A. Pizzolla ir D. Segoin,
atsakovui pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Ilešič, penktosios kolegijos pirmininkas E. Regan (pranešėjas) ir teisėjas I. Jarukaitis,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į išklausius generalinę advokatę priimtą sprendimą išspręsti bylą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnį,
priima šią
Nutartį
1
Apeliaciniais skundais Crédit agricole SA (C‑456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C‑457/20 P) ir CA Consumer Finance (C‑458/20 P) prašo panaikinti 2020 m. liepos 8 d.Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus: atitinkamai – Crédit agricole / ECB (T‑576/18, EU:T:2020:304; toliau – pirmasis skundžiamas sprendimas), Crédit agricole Corporate and Investment Bank / ECB (T‑577/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:305; toliau – antrasis skundžiamas sprendimas) ir CA Consumer Finance / ECB (T‑578/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:306, toliau – trečiasis skundžiamas sprendimas) (toliau kartu – skundžiami sprendimai); jais Bendrasis Teismas atmetė apeliančių ieškinius, kuriais šios siekė, kad būtų panaikinti 2018 m. liepos 16 d. Europos Centrinio Banko (ECB) sprendimai ECB/SSM/2018-FRCAG-75, ECB/SSM/2018-FRCAG-76 ir ECB/SSM/2018-FRCAG-77 (toliau – ginčijami sprendimai), priimti pagal 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (OL L 287, 2013, p. 63), 18 straipsnio 1 dalį, ir apeliantėms buvo paskirtos administracinės piniginės sankcijos, lygios atitinkamai 4300000 EUR, 300000 EUR ir 200000 EUR, už nuolatinį nuosavų lėšų reikalavimų, numatytų 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 (OL L 176, 2013, p. 1, ir klaidų ištaisymai OL L 208, 2013, p. 68 bei OL L 321, 2013, p. 6) 26 straipsnio 3 dalyje, pažeidimą.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 575/2013
2
Reglamento (ES) Nr. 575/2013 redakcijos, galiojusios iki 2019 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2019/876 (OL L 150, 2019, p. 1) įsigaliojimo (toliau – Reglamentas Nr. 575/2013), 26 straipsnio „Bendro 1 lygio nuosavo kapitalo straipsniai“, esančio antros dalies, susijusios su „[n]uosavo[mi]s lėšo[mi]s“, I antraštinės dalies „Nuosavų lėšų sudedamosios dalys“ 2 skyriuje „Bendras 1 lygio nuosavas kapitalas“, trečioje dalyje nustatyta:
„Kompetentingos institucijos įvertina, ar bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių išleidimas atitinka 28 straipsnyje arba, jei taikytina, 29 straipsnyje nustatytus kriterijus. Priemonių, kurios išleistos po 2013 m. birželio 28 d., atžvilgiu įstaigos priskiria kapitalo priemones bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonėms tik gavusios kompetentingų institucijų, kurios gali konsultuotis su [Europos bankininkystės institucija (EBI)], leidimą.
Kalbant apie kapitalo priemones, išskyrus valstybės pagalbą, kurias kompetentinga institucija patvirtina kaip atitinkančias priskyrimo prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemon[ių] reikalavimus, tačiau jei, EBI nuomone, iš esmės sunku nustatyti atitiktį 28 straipsnyje arba, jei taikytina, 29 straipsnyje nustatytiems kriterijams, kompetentingos institucijos paaiškina savo motyvus EBI.
Remdamasi kiekvienos kompetentingos institucijos pateikta informacija, EBI sudaro, tvarko ir skelbia visų formų kapitalo priemonių kiekvienoje valstybėje narėje, kurios priskiriamos prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių, rūšių sąrašą. EBI sudaro tą sąrašą ir jį paskelbia [pirmą kartą] iki 2015 m. vasario 1 d.
<…>“
3
Reglamento (ES) Nr. 575/2013, iš dalies pakeisto Reglamentu 2019/876 (toliau – iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 575/2013), 26 straipsnio, taikomo nuo 2019 m. birželio 27 d., 3 dalyje numatyta:
„Kompetentingos institucijos įvertina, ar kapitalo priemonių išleidimas atitinka 28 straipsnyje arba, kai taikytina, 29 straipsnyje nustatytus kriterijus. Įstaigos kapitalo priemonių išleidim[ą] priskiria prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių tik gavusios kompetentingų institucijų leidimą.
Nukrypstant nuo pirmos pastraipos, įstaigos gali prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių priskirti vėlesnį tokios formos bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių išleidimą, kurioms jos jau yra gavusios tą leidimą, jei tenkinamos abi šios sąlygos:
a)
tą vėlesnį išleidimą reglamentuojančios nuostatos iš esmės yra tokios pačios kaip ir nuostatos, reglamentuojančios tą išleidimą, kurioms įstaigos jau yra gavusios leidimą;
b)
įstaigos apie tą vėlesnį išleidimą kompetentingoms institucijoms yra pranešusios pakankamai iš anksto iki jų priskyrimo prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių.
Prieš suteikdamos leidimą dėl naujų formų kapitalo priemonių, kurios turi būti priskiriamos prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių, kompetentingos institucijos konsultuojasi su EBI. Kompetentingos institucijos deramai atsižvelgia į EBI nuomonę, o jei nusprendžia nuo jos nukrypti, per tris mėnesius nuo EBI nuomonės gavimo dienos praneša apie tai EBI raštu, išdėstydamos nukrypimo nuo atitinkamos nuomonės pagrindimą. Ši pastraipa netaikoma 31 straipsnyje nurodytoms kapitalo priemonėms.
Remdamasi iš kompetentingų institucijų surinkta informacija, EBI sudaro, tvarko ir paskelbia visų formų kapitalo priemonių, kurios priskiriamos prie bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių, sąrašą kiekvienoje valstybėje narėje. Pagal [2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1093/2010, kuriuo įsteigiama Europos priežiūros institucija (Europos bankininkystės institucija), iš dalies keičiamas Sprendimas Nr. 716/2009/EB ir panaikinamas Komisijos sprendimas 2009/78/EB (OL L 331, 2010, p. 12),] 35 straipsnį EBI gali rinkti bet kokią informaciją, susijusią su bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonėmis, kurią ji laiko reikalinga nustatyti, ar laikomasi šio reglamento 28 straipsnyje, ir kai taikytina, 29 straipsnyje nustatytų kriterijų, ir šioje pastraipoje nurodyto sąrašo tvarkymo bei atnaujinimo tikslu.
<…>“
Reglamentas Nr. 1024/2013
4
Reglamento Nr. 1024/2013 III skyriuje „ECB įgaliojimai“, be kita ko, yra 2 skirsnis „Specialūs priežiūros įgaliojimai“, apimantis 14–18 straipsnius. Minėto reglamento 18 straipsnyje „Administracinės sankcijos“ nustatyta:
„1.   Jei kredito įstaigos, finansų kontroliuojančiosios bendrovės ar mišrią veiklą vykdančios finansų kontroliuojančiosios bendrovės sąmoningai arba per aplaidumą pažeidžia atitinkamuose tiesiogiai taikomuose Sąjungos teisės aktuose nustatytą reikalavimą ir kai už šį pažeidimą pagal atitinkamą Sąjungos teisę yra numatytas kompetentingų institucijų vykdomas administracinių piniginių sankcijų skyrimas, vykdydamas šiuo reglamentu jam pavestus uždavinius ECB gali skirti administracines pinigines sankcijas, kurių suma būtų iki dviejų kartų didesnė už dėl pažeidimo gauto pelno ar išvengtų nuostolių sumą, kai šias sumas galima nustatyti, arba kurios sudarytų iki 10 % juridinio asmens bendros metinės apyvartos praėjusiais finansiniais metais, kaip apibrėžta atitinkamoje Sąjungos teisėje, arba kitas tokias pinigines sankcijas, kurios gali būti numatytos atitinkamoje Sąjungos teisėje.
<…>
3.   Taikomos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. <…>
<…>“
Bylos faktinės aplinkybės
5
Ginčijamais sprendimais ECB kiekvienai iš apeliančių – kredito įstaigoms, kurioms taikoma tiesioginė rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra – skyrė administracinę piniginę sankciją pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį už tai, kad jos bent jau dėl aplaidumo pažeidė Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį, priskirdamos prie savo bendro 1 lygio nuosavo kapitalo priemonių (toliau – CET 1 priemonės) kapitalo priemones, gautas iš kelių paprastųjų akcijų emisijų (toliau – ginčijamos emisijos), negavusios išankstinio kompetentingos institucijos leidimo.
6
Šiuo klausimu ECB, be kita ko, atmetė apeliančių argumentus, grindžiamus tuo, kad šios paprastosios akcijos buvo įtrauktos į EBI pagal šio 26 straipsnio 3 dalies trečią pastraipą paskelbtą sąrašą (toliau – EBI paskelbtas sąrašas). Jis iš esmės nusprendė, kad tai, jog priemonė yra šiame sąraše, neatleidžia kredito įstaigos nuo pareigos gauti išankstinį kompetentingos institucijos leidimą pagal minėto 26 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
7
2018 m. rugsėjo 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo kiekvienos iš apeliančių ieškinius dėl ginčijamų, su jomis susijusių sprendimų panaikinimo.
8
Grįsdamos ieškinius apeliantės rėmėsi dviem pagrindais. Pirmąjį pagrindą, grindžiamą įgaliojimų viršijimu, sudarė trys dalys. Pirma dalis buvo grindžiama Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimu. Antra dalis – Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalies ir teisinio tikrumo principo pažeidimu. Trečia dalis buvo grindžiama joms skirtos administracinės piniginės sankcijos proporcingumu. Antrasis pagrindas buvo grindžiamas teisės būti išklausytam pažeidimu.
9
Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas atmetė šiuos pagrindus tiek, kiek jais buvo siekiama užginčyti ginčijamų sprendimų teisėtumą, nes juose buvo konstatuota, kad apeliantės pažeidė Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį.
10
Vis dėlto, pirmiausia ir ex officio išnagrinėjęs pareigos motyvuoti, kiek tai susiję su administracinėmis piniginėmis sankcijomis, paskirtomis pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį, laikymąsi, Bendrasis Teismas konkrečiai pirmojo skundžiamo sprendimo 144 ir 156 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 127 ir 139 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 130 ir 141 punktuose nusprendė, kad minėti sprendimai šiuo aspektu buvo nepakankamai motyvuoti iš esmės dėl to, kad juose nebuvo nurodyta išsamios informacijos apie metodiką, taikytą nustatant minėtų sankcijų dydį. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad sankcijos turėtų būti panaikintos, nesant reikalo priimti sprendimo dėl apeliančių argumentų, grindžiamų, be kita ko, tuo, kad šios sankcijos prieštaravo teisinio tikrumo ir proporcingumo principams.
11
Pirmojo skundžiamo sprendimo 157 punkte, antrojo skundžiamo sprendimo 140 punkte ir trečiojo skundžiamo sprendimo 142 punkte nusprendęs, kad ECB atlikti administracinių piniginių sankcijų dydžių vertinimai gali būti atskirti nuo likusios ginčijamų sprendimų dalies, Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamų sprendimų rezoliucinės dalies 1 punkte panaikino šiuos ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais apeliantėms skirta tokia sankcija, ir, antra, tos rezoliucinės dalies 2 punkte atmetė likusią ieškinių dalį.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
12
Apeliaciniais skundais kiekviena apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti su jomis susijusių atitinkamų skundžiamų sprendimų rezoliucinės dalies 2 punktą,
–
patenkinti jų ieškinius pirmojoje instancijoje ir
–
priteisti iš ECB visas bylinėjimosi išlaidas.
13
ECB prašo atmesti apeliacinius skundus ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
14
2020 m. spalio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu bylos C‑456/20 P–C‑458/20 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdomos rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
Dėl apeliacinių skundų
15
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 181 straipsnį, jeigu visas apeliacinis skundas arba jo dalis yra akivaizdžiai nepriimtina arba akivaizdžiai nepagrįsta, Teismas gali bet kuriuo metu, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausęs generalinį advokatą, nuspręsti motyvuota nutartimi visiškai arba iš dalies atmesti šį apeliacinį skundą.
16
Nurodyta nuostata taikytina šiems apeliaciniams skundams.
Dėl pirmojo pagrindo byloje C‑456/20 P
Dėl pirmos dalies
– Šalių argumentai
17
Pateikdama pirmojo pagrindo pirmą dalį Crédit agricole teigia, kad nusprendęs, jog 2016 m. antrąjį ketvirtį ji padarė pažeidimą, kiek tai susiję su pirmosiomis dviem ginčijamomis emisijomis, įvykdytomis 2015 m. birželio 23 d. ir lapkričio 12 d., Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį ir šį aiškinimą jis pats nurodė pirmojo skundžiamo sprendimo 41–63 punktuose; pagal jį kredito įstaiga gali priskirti kapitalo priemonę prie savo CET 1 priemonių, jeigu šiuo tikslu yra gavusi išankstinį kompetentingos institucijos leidimą.
18
Iš tiesų 2016 m. liepos 26 d.Crédit agricole gavo ECB leidimą šias dvi ginčijamas emisijas priskirti prie CET 1 priemonių. Apie minėtas emisijas, kurios buvo priskirtos prie tokių priemonių 2016 m. birželio 30 d. jų ketvirčio konsoliduotoje ataskaitoje apie nuosavas lėšas ir nuosavų lėšų reikalavimus ir paskelbtoje informacijoje pagal trečiąjį ramstį, buvo pranešta ECB ir paskelbta 2016 m. rugpjūčio 12 d. Taigi šios apeliantės negalima kaltinti jokiu pažeidimu.
19
ECB teigimu, šis argumentas yra nereikšmingas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
20
Remiantis SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktu, darytina išvada, jog apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos ginčijamos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, dalys ir šį prašymą konkrečiai pagrindžiantys teisiniai argumentai, antraip apeliacinis skundas arba atitinkamas jo pagrindas bus nepriimtini (2021 m. kovo 2 d. Sprendimo Komisija / Italija ir kt., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad pirmojo skundžiamo sprendimo 92 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog, kiek tai susiję su 2016 m. antruoju ketvirčiu, trys ginčijamos emisijos buvo priskirtos prie CET 1 priemonių 2016 m. birželio 30 d., taigi prieš tai, kai 2016 m. liepos 26 d. ECB suteikė leidimą tokiam priskyrimui.
22
Šiuo argumentu grįsdama pirmojo pagrindo pirmą dalį Crédit agricole, nors ir aiškiai nurodydama, kad šis priskyrimas įvyko 2016 m. birželio 30 d., visgi leidžia manyti, jog reikšminga data nustatant, ar ji pažeidė Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalyje numatytą pareigą gauti išankstinį leidimą, yra ne 2016 m. birželio 30 d., o 2016 m. rugpjūčio 12 d. – pranešimo apie minėtą priskyrimą ECB ir jo paskelbimo data.
23
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad Crédit agricole visiškai nepaaiškina, kaip Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą šiuo klausimu, kai siekdamas konstatuoti šios nuostatos pažeidimą pirmojo skundžiamo sprendimo 92 punkte nurodė 2016 m. birželio 30 d.
24
Taigi reikia atmesti pirmojo pagrindo pirmą dalį byloje C‑456/20 P kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
Dėl antros dalies
– Šalių argumentai
25
Pateikdama pirmojo pagrindo antrą dalį Crédit agricole teigia, kad nusprendęs, jog ji padarė pažeidimą, kiek tai susiję su 2016 m. antruoju ketvirčiu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes pažeidė švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principą, įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalies trečiame sakinyje ir Teisingumo Teismo bei Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijoje, nes atsisakė taikyti iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį, siekdamas nustatyti pažeidimą, susijusį su 2016 m. birželio 21 d. įvykdyta trečiąja ginčijama emisija. Iš tiesų ši nauja nuostata yra švelnesnė baudžiamoji nuostata, nes joje numatyta, kad, laikantis tam tikrų sąlygų, vėlesnėms emisijoms, kurių sąlygos yra tokios pat kaip ir jau išleistų emisijų, taikomas nebe išankstinis leidimas, o paprasčiausias pranešimas apie jas.
26
Šiuo atveju trečioji ginčijama emisija atitinka iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalyje numatytas sąlygas, nes šiai emisijai taikomos tos pačios nuostatos kaip ir pirmosioms dviem ginčijamoms emisijoms, dėl kurių 2016 m. liepos 26 d. buvo gautas leidimas priskirti prie CET 1 priemonių, ir apie šios trečiosios emisijos sąlygas ECB buvo pranešta 2016 m. birželio 22 d., t. y. likus dviem mėnesiams iki šios emisijos priskyrimo prie CET 1 priemonių 2016 m. rugpjūčio 12 d.
27
Šiuo klausimu pirmojo skundžiamo sprendimo 72 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principas nėra reikšmingas akto, priimto prieš pakeičiant teisinį pagrindą, teisėtumo kontrolei. Iš tiesų iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos matyti, kad, jeigu baudžiamasis įstatymas, galiojęs nusikaltimo padarymo metu, ir paskesni baudžiamieji įstatymai, priimti prieš priimant galutinį nuosprendį, skiriasi, teismas privalo taikyti įstatymą, kurio nuostatos yra palankiausios kaltinamajam (2013 m. liepos 18 d. EŽTT Sprendimo Maktouf ir Damjanović prieš Bosniją ir Hercegoviną, ECHR:2013:0718JUD000231208, 65 punktas). Todėl, kadangi sankcija nebuvo galutinė nagrinėjant ieškinį Bendrajame Teisme, šis teismas turėjo atsižvelgti į minėtą pakeitimą, nes jis pašalino inkriminuojamų veiksmų neteisėtą pobūdį, kiek tai susiję su trečiąja ginčijama emisija, taigi užkirto kelią skirti sankciją.
28
ECB mano, jog šie argumentai yra visiškai nepagrįsti.
– Teisingumo Teismo vertinimas
29
Reikia priminti, kaip tai padarė Bendrasis Teismas pirmojo skundžiamo sprendimo 69 ir 70 punktuose, kad švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principas yra bendrasis Sąjungos teisės principas (šiuo klausimu žr. 2008 m. kovo 11 d. Sprendimo Jager, C‑420/06, EU:C:2008:152, 59 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), kuris dabar įtvirtintas Chartijos 49 straipsnio 1 dalies trečiame sakinyje (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugpjūčio 7 d. Sprendimo Clergeau ir kt., C‑115/17, EU:C:2018:651, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad tuo metu, kai Crédit agricole priskyrė trečiąją ginčijamą emisiją prie CET 1 priemonių, ji nebuvo gavusi išankstinio kompetentingos institucijos leidimo, kurio reikalauta pagal faktinėms aplinkybėms taikytą Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį, t. y. specialaus išankstinio leidimo šios trečiosios emisijos priskyrimui; šis leidimas buvo išduotas vėliau, t. y. 2016 m. rugpjūčio 29 d., todėl ECB teisingai nusprendė, kad ši apeliantė pažeidė minėtą nuostatą.
31
Vis dėlto tiesa, kad, kaip Bendrasis Teismas konstatavo pirmojo skundžiamo sprendimo 67 punkte, Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį Sąjungos teisės aktų leidėjas iš dalies pakeitė tuo metu, kai vyko procesas pirmojoje instancijoje.
32
Iš tiesų iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje šiuo metu numatyta, kad, nukrypstant nuo šios nuostatos pirmoje pastraipoje nustatytos taisyklės, pagal kurią kredito įstaigos turi gauti išankstinį leidimą, kad kapitalo priemonių išleidimą galėtų priskirti prie CET 1 priemonių, šios įstaigos gali tokį vėlesnį išleidimą priskirti prie CET 1 priemonių, dėl kurių jau gavo šį leidimą, su sąlyga, kad, pirma, tą vėlesnį išleidimą reglamentuojančios nuostatos iš esmės yra tokios pačios kaip ir nuostatos, reglamentuojančios tą išleidimą, dėl kurio įstaigos jau yra gavusios leidimą, ir, antra, minėtos įstaigos apie tą vėlesnį išleidimą kompetentingoms institucijoms yra pranešusios pakankamai iš anksto iki jo priskyrimo prie CET 1 priemonių.
33
Reikia konstatuoti, kad Crédit agricole argumentai, kuriuos ji pateikė grįsdama pirmojo pagrindo antrą dalį, grindžiami klaidinga prielaida, t. y. kad pagal šią naują nuostatą ji jau buvo gavusi leidimą pirmąsias dvi ginčijamas emisijas priskirti prie CET 1 priemonių tuo metu, kai 2016 m. rugpjūčio 12 d. trečioji ginčijama emisija, kaip ji teigia, buvo priskirta prie minėtų priemonių.
34
Iš tiesų ši prielaida, kuri paneigia pačios Crédit agricole teiginius, pateiktus grindžiant pirmojo pagrindo pirmą dalį, kaip matyti iš šios nutarties 18 punkto, ir susijusius su šio priskyrimo data, turi būti atmesta dėl tų pačių motyvų, kokie nurodyti šios nutarties 21–24 punktuose, nes ši apeliantė šioje dalyje nepaaiškino, kokią teisės klaidą padarė Bendrasis Teismas, kai pirmojo skundžiamo sprendimo 92 punkte nusprendė, kad, kiek tai susiję su 2016 m. antruoju ketvirčiu, minėtas priskyrimas įvyko 2016 m. birželio 30 d.
35
Neginčijama, kad tą dieną Crédit agricole nebuvo gavusi leidimo pirmąsias dvi ginčijamas emisijas priskirti prie CET 1 priemonių; šis leidimas jai buvo suteiktas vėliau, 2016 m. liepos 26 d.
36
Taigi atrodo, kad Crédit agricole bet kuriuo atveju nesilaikė pareigos gauti išankstinį leidimą, numatytos tiek Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalyje, taikytinoje faktinių aplinkybių susiklostymo metu, tiek iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalyje, įsigaliojusioje nagrinėjant ieškinį Bendrajame Teisme, ir taip nepataisomai pažeidė visų ginčijamų emisijų priskyrimą, neatsižvelgiant į ratione temporis taikytiną nuostatą.
37
Vadinasi, reikia atmesti pirmojo pagrindo antrą dalį byloje C‑456/20 P kaip akivaizdžiai nepagrįstą, todėl reikia atmesti visą pirmąjį pagrindą.
Dėl antrojo pagrindo byloje C‑456/20 P ir pirmųjų pagrindų bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P
Dėl pirmos dalies
– Šalių argumentai
38
Pateikdamos šių apeliacinių skundų pagrindų pirmąsias dalis apeliantės teigia, kad pirmojo skundžiamo sprendimo 119, 121 ir 122 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 102, 104 ir 105 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 106, 108 ir 109 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir pažeidė pareigą motyvuoti, nes nenusprendė dėl pagrindo, kurį ECB grindė teisinio tikrumo principo pažeidimu, motyvuodamas tuo, kad pirmiausia jis turėjo suprasti ginčijamų sprendimų motyvus, taigi reikėjo patikrinti, ar tie sprendimai buvo pakankamai motyvuoti. Iš tiesų šio principo laikymasis nepriklauso nuo pareigos motyvuoti laikymosi, nes pagal minėtą principą reikalaujama tik aiškaus teisinio pagrindo skirti sankciją. Šiuo klausimu nebūtina suprasti motyvų, paskatinusių ECB priimti šią sankciją ir nustatyti jos dydį.
39
ECB mano, kad šie argumentai yra nepagrįsti.
– Teisingumo Teismo vertinimas
40
Reikia priminti, kad, kaip jau buvo nurodyta šios nutarties 10 ir 11 punktuose, Bendrasis Teismas dėl nepakankamo motyvavimo panaikino ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais kiekvienai apeliantei skirta administracinė piniginė sankcija.
41
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pirmojo skundžiamo sprendimo 156 punkte, antrojo skundžiamo sprendimo 139 punkte ir trečiojo skundžiamo sprendimo 141 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog nebereikia nagrinėti kitų apeliančių pateiktų argumentų, įskaitant argumentą, grindžiamą teisinio tikrumo principo pažeidimu.
42
Iš tiesų neginčijama, kad, kaip matyti iš pirmojo skundžiamo sprendimo 119 punkto, antrojo skundžiamo sprendimo 102 punkto ir trečiojo skundžiamo sprendimo 106 punkto, šiuo argumentu apeliantės rėmėsi tik tam, kad užginčytų ginčijamais sprendimais ECB skirtų administracinių piniginių sankcijų dydžio teisėtumą.
43
Kadangi Bendrasis Teismas dėl nepakankamo motyvavimo panaikino tuos sprendimus tiek, kiek jais paskirtos tokios sankcijos, galimas teisinio tikrumo principo pažeidimas nebegalėjo turėti jokios įtakos Bendrojo Teismo įpareigoto minėtų sprendimų panaikinimo apimčiai, taigi šio principo pažeidimu grindžiamas argumentas tapo nereikšmingas. Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nebeturėjo atsakyti į pagrindą, grindžiamą tuo, kad ECB pažeidė minėtą principą.
44
Taigi antrojo pagrindo pirmą dalį byloje C‑456/20 P ir pirmuosius pagrindus bylose C‑457/20 P bei C‑458/20 P reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstus.
Dėl antros dalies
– Šalių argumentai
45
Pateikdamos minėtų pagrindų antrą dalį apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė teisinio tikrumo principą. Iš tiesų pirmojo skundžiamo sprendimo 47, 49, 88, 89, 94 ir 95 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 44, 74, 75, 81 ir 72 punktuose Bendrasis Teismas pripažino, kad Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalis yra dviprasmiška. Šį neaiškumą 2017 m. gegužės 23 d. savo interneto svetainėje paskelbtoje nuomonėje, susijusioje su šio reglamento persvarstymu, taip pat nurodė EBI. Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas manė, kad būtina pakeisti šio 26 straipsnio 3 dalį.
46
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, suformuota, be kita ko, 1990 m. gruodžio 12 d. Sprendime Vandemoortele / Komisija (C‑172/89, EU:C:1990:457, 9 punktas), net ir ne baudžiamojo pobūdžio sankcija gali būti skirta tik tuo atveju, jeigu ji pagrįsta aiškiu ir nedviprasmišku teisiniu pagrindu. Kadangi Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalis nelaikytina aiškiu ir nedviprasmišku teisiniu pagrindu, ECB negalėjo konstatuoti šios nuostatos pažeidimo, nepažeisdamas teisinio tikrumo principo. Dėl šios priežasties ginčijami sprendimai turėtų būti panaikinti.
47
ECB mano, kad šie argumentai yra nepagrįsti.
– Teisingumo Teismo vertinimas
48
Dėl to, kad apeliantės savo argumentais, pateiktais grindžiant šių pagrindų antrą dalį, priekaištauja ECB pažeidus teisinio tikrumo principą, nes ginčijamuose sprendimuose ECB konstatavo Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimą, nepaisant šio teisinio pagrindo dviprasmiškumo, reikia priminti, kad pagal šios nutarties 20 punkte nurodytą jurisprudenciją apeliacinio skundo pagrindu siekiama, kad būtų panaikintas ne pirmojoje instancijoje ginčijamas sprendimas, o sprendimas, kurį prašoma panaikinti, įtraukiant argumentą, kuriuo konkrečiai siekiama nustatyti teisės klaidą, dėl kurios tas sprendimas būtų panaikintas, antraip apeliacinis skundas bus nepriimtinas.
49
Taigi pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją apeliacinio skundo pagrindas, kuriame apsiribojama Bendrajame Teisme jau pateiktų ieškinio pagrindų ir argumentų pakartojimu, tėra vien prašymas peržiūrėti Bendrajame Teisme pateiktą ieškinį, o tai nepriskiriama prie Teisingumo Teismo jurisdikcijos nagrinėjant apeliacinį skundą (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Austrija / Komisija, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, 91 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Darytina išvada, kad šis argumentas, kiek juo apeliantės priekaištauja ECB pažeidus teisinio tikrumo principą, nes ginčijamuose sprendimuose jis konstatavo Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimą, yra nepriimtinas nagrinėjant šiuos apeliacinius skundus.
51
Be to, kiek tai susiję su tuo, kad toje pačioje pagrindo dalyje apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis pats pažeidė teisinio tikrumo principą, kai atmetė jų argumentus, kuriais ginčijama ECB išvada dėl Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimo, reikia pažymėti, kad apeliančių priekaištai grindžiami vien tik prielaida, jog Bendrasis Teismas šios nutarties 45 punkte nurodytuose skundžiamų sprendimų punktuose pripažino, kad minėta nuostata yra dviprasmiška.
52
Vis dėlto ši prielaida yra klaidinga.
53
Visų pirma, priešingai, nei teigia apeliantės, pirmojo skundžiamo sprendimo 47 punkte ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 44 punkte Bendrasis Teismas visiškai nekonstatavo, kad Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalis yra dviprasmiška; prieš išaiškindamas šią nuostatą tuose punktuose jis tik nurodė, jog siekiant, kad kredito įstaiga galėtų priskirti savo kapitalo priemones prie CET 1 priemonių, apie minėtoje nuostatoje nurodytą kompetentingos institucijos leidimo prašymo tvarką negali būti sprendžiama vien iš tos nuostatos formuluotės.
54
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, primintą pirmojo skundžiamo sprendimo 45 punkte ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 42 punkte, pagal kurią aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet taip pat į jos kontekstą bei teisės akto, kuriame ji yra, siekiamus tikslus, Bendrasis Teismas, remdamasis kontekstiniu ir teleologiniu Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies aiškinimu, atliktu pirmojo skundžiamo sprendimo 51–60 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 48–57 punktuose, padarė išvadą, kad pagal šią nuostatą reikalaujama, jog tokia institucija suteiktų ne bendrą išankstinį leidimą pagal kapitalo priemonių kategoriją, kaip teigia apeliantės, o individualų.
55
Be to, šioje skundžiamų sprendimų dalyje – pirmojo skundžiamo sprendimo 88 ir 89 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 75 ir 76 punktuose – Bendrasis Teismas nenusprendė dėl apeliančių padaryto Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimo teisėtumo; atsakydamas į jų argumentus, grindžiamus aplaidumo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį, nebuvimu, Bendrasis Teismas išreiškė poziciją dėl EBI paskelbtame sąraše esančios sąlygos turinio, o ne dėl minėto 26 straipsnio 3 dalies formuluotės.
56
Galiausiai pirmojo skundžiamo sprendimo 94 ir 95 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 80 ir 81 punktuose Bendrasis Teismas, taip pat atsakydamas į tuos pačius argumentus dėl inkriminuojamo pažeidimo aplaidaus pobūdžio, tik konstatavo, kad kai kuriems ūkio subjektams galėjo kilti sunkumų aiškinant Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies taikymo sritį.
57
Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad pirmojo skundžiamo sprendimo 89–92 ir 95 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 75–78 ir 81 punktuose Bendrasis Teismas išsamiai nurodė, o apeliantės apie tai nutylėjo, priežastis, dėl kurių šios nutarties 55 ir 56 punktuose nurodytos aplinkybės negali paneigti išvados, kad atidžiai išnagrinėjus Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį galima išvengti galimų šios nuostatos aiškinimo sunkumų, taip papunkčiui paneigiant argumentus, kuriais apeliantės siekė įrodyti jų aplaidumo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį, nebuvimą.
58
Darytina išvada, kad apeliančių argumentai yra visiškai nepagrįsti, nes jie grindžiami klaidingu skundžiamų sprendimų aiškinimu.
59
Taigi reikia atmesti antrojo pagrindo antrą dalį byloje C‑456/20 P ir pirmojo pagrindo antrą dalį bylose C‑457/20 P bei C‑458/20 P kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtinas ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstas. Vadinasi, reikia atmesti visus šiuos pagrindus.
Dėl trečiojo pagrindo byloje C‑456/20 P ir antrųjų pagrindų bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P
Šalių argumentai
– Dėl trečiojo pagrindo byloje C‑456/20 P, antrojo pagrindo byloje C‑457/20 P ir antrojo pagrindo pirmos dalies byloje C‑458/20 P
60
Pateikdamos šiuos pagrindus ir argumentus apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį ir jam tenkančią pareigą motyvuoti, nes neįrodė, kad jos elgėsi aplaidžiai. Vien tai, kad ECB ir Bendrasis Teismas pateikė kitokį Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies aiškinimą nei apeliantės, nereiškia, kad jos elgėsi aplaidžiai. Iš tiesų pirmojo skundžiamo sprendimo 87–89 ir 93–95 punktuose ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 73–75 ir 79–81 punktuose Bendrasis Teismas pripažino, kad šios nuostatos aiškinimą, grindžiamą EBI oficialia pozicija, išreikšta paskelbtame dokumente, patvirtino tam tikros nacionalinės valdžios institucijos ir daugelis kredito įstaigų. Bendrasis Teismas taip pat pripažino, kad EBI paskelbto sąrašo ištrauka taip pat galėjo patvirtinti jų aiškinimą. Be to, Bendrasis Teismas nenustatė, kaip klostantis faktinėms aplinkybėms buvo galima numatyti ECB pateiktą aiškinimą, kai nebuvo paskelbtos administracinės ar teisminės pozicijos, kuria toks aiškinimas būtų grindžiamas.
61
ECB mano, kad šie argumentai yra nepagrįsti.
– Dėl antrojo pagrindo antros dalies byloje C‑458/20 P
62
Pateikdama apeliacinio skundo antrojo pagrindo antrą dalį CA Consumer Finance priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis pažeidė gero administravimo principą, kai trečiojo skundžiamo sprendimo 85 punkte atmetė argumentą, kuriuo ji, siekdama įrodyti, kad nesielgė aplaidžiai, pabrėžė ECB reikalavimų prieštaringumą ir akivaizdžiai nepagrįstą terminą, per kurį ECB išnagrinėjo pateiktus duomenis tam, kad leistų ginčijamas emisijas priskirti prie CET 1 priemonių.
63
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ši apeliantė galėjo remtis pernelyg ilgu terminu, per kurį ECB jai pateikė atsakymą dėl atvejo, kai paskyrė šiai apeliantei sankciją už 2016 m. birželio 30 d.Crédit agricole grupei nustatytų nuosavų lėšų reikalavimų nesilaikymą, tačiau šis pernelyg ilgas terminas neturi reikšmės vertinant sankcijos, skirtos už jos įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalį pažeidimą, galiojimą. Pasak šios apeliantės, ECB negalėjo įpareigoti laikytis reikalavimo nuosavų lėšų srityje ir pats atidėlioti šio reikalavimo įgyvendinimą, tik po septynių mėnesių – 2017 m. sausio 4 d. – leidęs ginčijamas emisijas priskirti prie CET 1 priemonių.
64
ECB mano, kad šie argumentai yra nepriimtini.
Teisingumo Teismo vertinimas
65
Pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį vykdydamas šiame reglamente jam patikėtus uždavinius ECB gali skirti administracines pinigines sankcijas, jei kredito įstaigos sąmoningai arba per aplaidumą pažeidžia atitinkamuose tiesiogiai taikomuose Sąjungos teisės aktuose nustatytą reikalavimą ir kai už šį pažeidimą pagal atitinkamą šios teisės nuostatą yra numatytas kompetentingų institucijų vykdomas tokių sankcijų skyrimas.
66
Taigi iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad kredito įstaigos „aplaidumas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, yra sąlyga skirti administracinę piniginę sankciją už Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies pažeidimą.
67
Šiomis aplinkybėmis, kadangi skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas dėl nepakankamo motyvavimo panaikino, kaip nurodyta šios nutarties 10 ir 11 punktuose, ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais kiekvienai apeliantei skirta administracinė piniginė sankcija, atrodo, kad motyvai, kuriais remdamasis jis pirmojo skundžiamo sprendimo 79–96 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 63–82 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 65–86 punktuose atmetė apeliančių argumentus, grindžiamus aplaidumo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį, nebuvimu, yra pertekliniai.
68
Prieštaravimai, pateikti dėl perteklinių Bendrojo Teismo sprendimo motyvų, negali būti pagrindas šiam sprendimui panaikinti, todėl turi būti atmesti kaip nereikšmingi (2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo achtung! / EUIPO, C‑214/19 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2020:632, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
69
Todėl apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą byloje C‑456/20 P ir apeliacinių skundų antruosius pagrindus bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P reikia atmesti kaip nereikšmingus.
Dėl ketvirtojo pagrindo byloje C‑456/20 P ir trečiųjų pagrindų bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P
Dėl pirmos dalies
– Šalių argumentai
70
Pateikdamos šių pagrindų pirmąją dalį apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir pažeidė jam tenkančią pareigą motyvuoti, nes neatsakė į pagrindą, grindžiamą tuo, kad ECB pažeidė proporcingumo ir vienodo požiūrio principus.
71
Konkrečiai kalbant, pirmojo skundžiamo sprendimo 122 punkte ir antrojo bei trečiojo skundžiamų sprendimų 109 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog tam, kad galėtų priimti sprendimą dėl proporcingumo principo pažeidimu grindžiamo pagrindo, jis pirmiausia turėjo išnagrinėti, ar ginčijami sprendimai pakankamai motyvuoti, kiek tai susiję su paskirtos sankcijos dydžio nustatymu. Iš tiesų klausimas dėl sankcijos dydžio motyvavimo trūkumo nepriklauso nuo proporcingumo ir vienodo požiūrio principų laikymosi vertinimo, atsižvelgiant į patį šios sankcijos skyrimo principą. Be to, apeliantės pabrėžia, kad Bendrajam Teismui pateiktame dublike jos aiškiai ginčijo pačią aplinkybę, kad joms gali būti skirta administracinė piniginė sankcija, neatsižvelgiant į nustatytiną dydį, nes tokia sankcija nėra būtina Reglamente Nr. 575/2013 numatytiems tikslams pasiekti ir pažeidžia vienodo požiūrio principą.
72
ECB mano, kad šie argumentai yra nepagrįsti.
– Teisingumo Teismo vertinimas
73
Pirmiausia reikia pažymėti, kad tiek, kiek argumentais, pateiktais grindžiant pirmąją šių pagrindų dalį, apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui neatsakius į jų argumentus, grindžiamus vienodo požiūrio principo pažeidimu, šiuos argumentus reikia atmesti kaip visiškai nepagrįstus, nes jie nebuvo pateikti pirmojoje instancijoje. Konkrečiai kalbant, priešingai, nei teigia apeliantės, Bendrajam Teismui pateiktame dublike tokių argumentų visiškai nenurodyta.
74
Dėl likusios dalies pažymėtina, kad reikia atmesti apeliančių argumentus dėl tų pačių motyvų, kurie jau išdėstyti šios nutarties 40–44 punktuose, nes Bendrasis Teismas dėl nepakankamo motyvavimo panaikino ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais kiekvienai iš apeliančių skirta administracinė piniginė sankcija.
75
Iš tiesų pirmojo skundžiamo sprendimo 156 punkte, antrojo skundžiamo sprendimo 139 punkte ir trečiojo skundžiamo sprendimo 141 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad, atsižvelgiant į tokį panaikinimą, nebereikia nagrinėti kitų argumentų, kaip antai argumento, grindžiamo proporcingumo principo pažeidimu, kuriais apeliantės rėmėsi, siekdamos ginčyti šios sankcijos dydį, nes jie tapo nereikšmingi.
76
Konkrečiai kalbant, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai pirmojo skundžiamo sprendimo 135 ir 136 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 118 ir 119 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 122 ir 123 punktuose nusprendė, jog tam, kad galėtų patikrinti, ar ginčijamais sprendimais paskirtos administracinės piniginės sankcijos atitinka proporcingumo principą ir kriterijus, nustatytus Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią reikalaujama, be kita ko, kad sankcija būtų proporcinga, šių sprendimų motyvavimas privalėjo pakankamai aiškiai atspindėti ECB taikytą metodiką šių sankcijų dydžiui nustatyti. Taigi pirmojo skundžiamo sprendimo 121 ir 122 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 104 ir 105 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 108 ir 109 punktuose Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog tam, kad galėtų išnagrinėti apeliančių prieštaravimus šiuo klausimu, jis pirmiausia turėjo išnagrinėti, ar šie sprendimai yra pakankamai motyvuoti.
77
Todėl ketvirtojo pagrindo pirmą dalį byloje C‑456/20 P ir trečiuosius pagrindus bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstus.
Dėl antros dalies
– Šalių argumentai
78
Minėtų apeliacinio skundo pagrindų antroje dalyje apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis pažeidė proporcingumo ir vienodo požiūrio principus. Iš tiesų panaikinęs ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais apeliantėms buvo skirta nustatyto dydžio sankcija, ir atmetęs likusius jų reikalavimus, įskaitant argumentus, kuriais ginčijamas pats šios sankcijos principas, Bendrasis Teismas bent jau netiesiogiai pripažino, kad minėta sankcija iš esmės buvo pagrįsta ir atitiko proporcingumo bei vienodo požiūrio principus. Taigi Bendrasis Teismas, be kita ko, atsisakė nagrinėti kitų bankų, dėl kurių ECB vadovavosi Reglamento Nr. 575/2013 26 straipsnio 3 dalies išaiškinimu, atitinkančiu apeliančių pateiktą aiškinimą, atvejus.
79
ECB mano, kad šie argumentai yra nepagrįsti.
– Teisingumo Teismo vertinimas
80
Reikia konstatuoti, kad apeliančių argumentai visiškai pagrįsti prielaida, jog skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas netiesiogiai, bet neišvengiamai nusprendė dėl administracinių piniginių sankcijų, kurios joms buvo paskirtos ginčijamais sprendimais, atitikties proporcingumo ir vienodo požiūrio principams, ir pripažino, kad šios sankcijos buvo „iš esmės“ pagrįstos.
81
Reikia priminti, kad, pirma, kaip pažymėta šios nutarties 73 punkte, Bendrajame Teisme apeliantės nesirėmė vienodo požiūrio principo pažeidimu ir, antra, šis teismas dėl nepakankamo motyvavimo panaikino ginčijamus sprendimus tiek, kiek jais kiekvienai apeliantei buvo skirta administracinė piniginė sankcija.
82
Darytina išvada, kad skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas nenusprendė nei dėl vienodo požiūrio principo, nei dėl proporcingumo principo pažeidimo, kaip, beje, dėl pastarojo principo tai aiškiai matyti iš pirmojo skundžiamo sprendimo 156 punkto, antrojo skundžiamo sprendimo 139 punkto ir trečiojo skundžiamo sprendimo 141 punkto.
83
Taigi ketvirtojo pagrindo antrą dalį byloje C‑456/20 P ir trečiuosius pagrindus bylose C‑457/20 P ir C‑458/20 P reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstus. Vadinasi, reikia atmesti visus šiuos pagrindus.
84
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad visi šie apeliaciniai skundai turi būti atmesti kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtini ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįsti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
85
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 137 straipsnį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, bylinėjimosi išlaidų klausimas sprendžiamas nutartyje, kuria užbaigiamas procesas.
86
Pagal minėto reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taip pat taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ECB reikalavo priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas ir šios bylą pralaimėjo, jos turi padengti šias išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nutaria:
1.
Atmesti apeliacinius skundus kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtinus ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstus.
2.
Priteisti iš Crédit agricole SA, Crédit agricole Corporate and Investment Bank ir CA Consumer Finance bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.