62022CJ0776_RES
Byla C‑776/22 P
Studio Legale Ughi e Nunziante
prieš
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą
2025 m. rugsėjo 4 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo – Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnis – Atstovavimas neprivilegijuotosioms šalims Europos Sąjungos teismuose nagrinėjant tiesioginį ieškinį – Advokatų kontoros partnerio atstovavimas šiai kontorai – Advokatas, turintis trečiojo asmens statusą ieškovo atžvilgiu – Nepriklausomumo prezumpcija – Šios prezumpcijos paneigimas – Sąlygos“
Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Reikalavimai pasirašančiam asmeniui – Trečiojo asmens statusas bylos šalių atžvilgiu – Nepriklausomumo reikalavimas – Advokatų kontoros partnerio atstovavimas šiai kontorai – Leistinumas
(Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečia ir ketvirta pastraipos; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 51 straipsnio 1 dalis)
(žr. 49–52, 58–62, 64–69 punktus)
Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Reikalavimai pasirašančiam asmeniui – Trečiojo asmens statusas bylos šalių atžvilgiu – Advokato atstovavimas juridiniam asmeniui – Nepriklausomumo reikalavimo pažeidimas – Viešąja tvarka grindžiamas pagrindas – Bendrojo Teismo pareiga pranešti ieškovui apie trūkumą – Galimybė ištaisyti paskiriant kitą advokatą
(Teisingumo Teismo statuto 19 ir 21 straipsniai; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 51 straipsnio 2–4 dalys ir 78 straipsnio 1–6 dalys)
(žr. 70–80 punktus)
Santrauka
Išnagrinėjusi apeliacinį skundą, Teisingumo Teismo didžioji kolegija panaikino Bendrojo Teismo nutartį byloje Studio Legale Ughi e Nunziante / EUIPO (
1
). Sprendime Teisingumo Teismas paaiškino, kokiomis sąlygomis advokatų kontorai Sąjungos teisme gali atstovauti jos advokatas partneris. Be to, jis išnagrinėjo neprivilegijuotųjų šalių atstovams taikomo nepriklausomumo reikalavimo apimtį ir galimybę šaliai ištaisyti šio reikalavimo neatitinkančio ieškinio trūkumus.
2017 m. rugsėjo 26 d. pagal Italijos teisę įsteigta profesinė asociacija Studio Legale Ughi e Nunziante (toliau – advokatų kontora) pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) prašymą panaikinti žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo UGHI E NUNZIANTE registraciją visoms paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas.
2021 m. vasario 23 d. sprendimu EUIPO anuliavimo skyrius patenkino šį prašymą dėl visų paslaugų, išskyrus „teisines paslaugas“ (
2
). 2021 m. kovo 1 d. advokatų kontora dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją EUIPO; 2022 m. balandžio 8 d. sprendimu EUIPO penktoji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė.
Taigi advokatų kontora Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo panaikinimo. Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai nepriimtiną. Jis konstatavo, kad advokatų kontorai atstovavo trys joje veiklą vykdantys advokatai, kontoros partneriai, ir kad šis statusas buvo nesuderinamas su nepriklausomumo reikalavimu, taikomu norint atstovauti advokatų kontorai Sąjungos teismuose. Konkrečiau, anot Bendrojo Teismo, šie advokatai neturėjo nepriklausomo trečiojo asmens statuso ieškovės atžvilgiu. Be to, jis nusprendė, kad šio trūkumo nebuvo galima ištaisyti. Tokiomis aplinkybėmis advokatų kontora pateikė Teisingumo Teismui apeliacinį skundą dėl šios nutarties.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma Teisingumo Teismas priminė, kad atstovavimas neprivilegijuotosioms šalims Sąjungos teismuose turi atitikti dvi kumuliacines sąlygas. Pirma, šioms šalims turi atstovauti advokatas ir, antra, bylos šaliai Sąjungos teismuose gali atstovauti ar padėti tik advokatas, turintis leidimą verstis advokato praktika valstybės narės ar kitos valstybės, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisme (
3
).
Dėl sąlygos, susijusios su advokato leidimu verstis praktika valstybės narės teismuose, Teisingumo Teismas pažymėjo, jog jau yra nusprendęs, kad šios sąlygos prasmė ir apimtis turi būti aiškinamos atsižvelgiant į atitinkamą nacionalinę teisę (
4
). Kadangi nagrinėjamu atveju advokatų kontoros įgalioti advokatai turėjo leidimą verstis praktika Italijos teismuose, Teisingumo Teismo nuomone, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ieškinys pirmojoje instancijoje buvo pareikštas nesilaikant šios sąlygos.
Dėl sąlygos, kurią sudaro neprivilegijuotųjų šalių pareiga būti atstovaujamoms advokato, Teisingumo Teismas priminė, kad pagal ją reikalaujama laikytis dviejų reikalavimų. Pirma, pagal ją draudžiama „atstovauti pačioms sau“, t. y. šios šalys jokiu atveju negali būti savo pačių atstovės, ir nei Statute, nei Teisingumo Teismo procedūros reglamente nenumatyta galimybės nukrypti nuo šio draudimo ar jo išimties. Antra, ši sąlyga tokių šalių atstovus įpareigoja laikytis nepriklausomumo reikalavimo, kuris apibrėžiamas tiek neigiamai, t. y. kaip bet kokių darbo santykių, kuriems būdingas pavaldumas, nebuvimas tarp šalies ir jos atstovo, tiek teigiamai, darant nuorodą į profesinę etiką ir drausmę. Šiuo požiūriu bet koks advokatas, kad ir kokia forma jis verstųsi savo profesija, jei tai leidžiama pagal taikomus teisės aktus, profesiją reglamentuojančias ir profesinės etikos taisykles, laikomas tenkinančiu iš šios sąlygos kylantį nepriklausomumo reikalavimą, išskyrus, kai tarp atitinkamos šalies ir jai atstovauti įgalioto advokato egzistuoja pavaldumo santykiai.
Iš tiesų šis nepriklausomumo reikalavimas būtinai reiškia bet kokių darbo santykių, kuriems būdingas pavaldumas, nebuvimą tarp šalies ir jos įgalioto atstovo. Vadinasi, nepriklausomumo prezumpcija netaikoma, kai egzistuoja tokie darbo santykiai. Taip yra, pavyzdžiui, kai advokatai, kurie pagal taikomą nacionalinę teisę verčiasi savo profesija kaip juos įdarbinusios kontoros darbuotojai, atstovauja šiai kontorai Sąjungos teismuose. Tas pats pasakytina apie atvejus, kai įmonės teisininkai (vadinamieji in-house lawyers), įrašyti į valstybės narės advokatų sąrašą ir pagal šios valstybės narės teisę turintys leidimą nacionaliniuose teismuose atstovauti juridiniam asmeniui, su kuriuo juos sieja darbo santykiai, skiriami atstovauti šiam asmeniui Sąjungos teismuose. Išskyrus atvejus, kai egzistuoja darbo santykiai, ši nepriklausomumo prezumpcija yra taikoma ir gali būti nuginčyta tik jeigu iš konkrečių požymių matyti, kad tarp atitinkamos šalies ir jos įgalioto atstovo yra ryšių, kurie akivaizdžiai kenkia atstovo gebėjimui užtikrinti savo funkciją, geriausiai atstovaujant savo kliento interesams, arba jeigu minėtas atstovas nesilaiko taikomų nacionalinių profesinių ir profesinės etikos taisyklių (
5
).
Anot Teisingumo Teismo, kai advokatai turi kontoros, kuriai jie atstovauja Sąjungos teisme, partnerių statusą, ši aplinkybė savaime negali būti laikoma nesuderinama su nepriklausomumo reikalavimu. Iš tiesų, viena vertus, tokios aplinkybės negalima prilyginti situacijai, kai egzistuoja darbo santykiai. Kita vertus, nesant konkrečių požymių, įrodančių kontoros ir partnerio, kurį ji paskyrė savo atstovu, ryšius, akivaizdžiai kenkiančius to partnerio gebėjimui užtikrinti savo funkciją geriausiai atstovaujant atitinkamos šalies interesams, arba faktą, kad minėtas partneris nesilaiko taikomų nacionalinių profesinių ir profesinės etikos taisyklių, negalima pripažinti, kad buvo nuginčyta advokato partnerio nepriklausomumo prezumpcija.
Taigi, Teisingumo Teismo nuomone, nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas netinkamai išaiškino nepriklausomumo reikalavimo apimtį, todėl padarė teisės klaidą.
Antra, Teisingumo Teismas priminė, kad bet kuri aplinkybė, susijusi su Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio dėl panaikinimo priimtinumu, įskaitant advokato užtikrinamą atstovavimą juridiniam asmeniui reiškiant ieškinį, gali būti viešosios tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Sąjungos teismas turi nurodyti ex officio (
6
). Tai, kad toks ieškinys buvo pareikštas nesilaikant Statuto 19 straipsnio trečiosios pastraipos reikalavimų, kaip jie išaiškinti Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, yra tokios aplinkybės pavyzdys. Vis dėlto pareiga savo iniciatyva remtis viešosios tvarkos išlyga grindžiamu pagrindu neturi įtakos teisių į gynybą paisymu, todėl prieš priimdamas sprendimą teismas iš esmės turi pasiūlyti šalims pateikti pastabas dėl šio pagrindo.
Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas pažymėjo, jog Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad ieškovė buvo advokatų kontora, įgaliojusi jai atstovauti tris joje veiklą vykdančius advokatus partnerius, ir tuo remdamasis padarė teisiniu požiūrių klaidingą išvadą, kad tie advokatai negalėjo atstovauti šiai kontorai, nepažeisdami Statuto 19 straipsnyje įtvirtintų sąlygų, o tokio pažeidimo, Bendrojo Teismo nuomone, nebuvo galima pašalinti pasibaigus ieškinio pareiškimo terminui.
Vis dėlto, Teisingumo Teismo nuomone, Bendrasis Teismas, prireikus taikydamas savo Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, turėjo pirmiausia patikrinti, ar tuos tris advokatus su advokatų kontora siejo darbo santykiai. Nesant tokių darbo santykių, tik remiantis konkrečiais požymiais, įrodančiais, kad advokatų kontoros ir jai atstovaujančių advokatų partnerių ryšiai galėjo akivaizdžiai pakenkti jų gebėjimui užtikrinti savo funkciją arba kad nurodyti advokatai nesilaikė taikomų nacionalinių profesinių ir profesinės etikos taisyklių, būtų buvę galima daryti išvadą apie nepriklausomumo, kaip jis suprantamas pagal Statuto 19 straipsnio trečią pastraipą, nebuvimą.
Be to, Teisingumo Teismo nuomone, prieš priimdamas sprendimą šiuo klausimu Bendrasis Teismas turėjo pasiūlyti ieškovei pateikti pastabas, kad būtų užtikrintas jos teisių į gynybą veiksmingumas. Galiausiai, jeigu Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, kad nepriklausomumo reikalavimas nebuvo įvykdytas, prieš pripažindamas ieškinį nepriimtinu jis turėjo pasiūlyti ieškovei paskirti kitą advokatą. Iš tiesų, atsižvelgiant į sunkias pasekmes, kylančias ieškovui pažeidus Statuto 19 straipsnį, būtent galutinį ieškinio pripažinimą nepriimtinu, ieškovas, susipažinęs su motyvais, Bendrojo Teismo nuomone, pagrindžiančiais nepriimtinumo pripažinimą, ir pateikęs dėl jų pastabas, turi turėti galimybę paskirti naują advokatą.
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, jog iš Bendrojo Teismo procedūros reglamento (
7
) matyti, kad šalies ieškinio negalima pripažinti nepriimtinu dėl jo neatitikties nustatytoms sąlygoms (
8
), prieš tai nepasiūlius šaliai ištaisyti trūkumų. Iš Procedūros reglamento (
9
) taip pat matyti, kad tas pats taikytina per procesą konstatavus, kad advokato elgesys nesuderinamas su pagarba Bendrajam Teismui arba su gero teisingumo vykdymo reikalavimais. Iš tiesų tokiais atvejais atitinkamomis Procedūros reglamento nuostatomis užtikrinamas proceso tęstinumas, numatant, nelygu atvejis, kad suinteresuotoji šalis gali pateikti reikiamus dokumentus arba paskirti kitą atstovą per Teismo kanclerio nustatytą protingą terminą. Teisingumo Teismas taip pat paaiškino, kad Statuto 21 straipsnyje neįtvirtintas išsamaus sąrašas atvejų, kai leidžiama pašalinti ieškinio trūkumus, ir pažymėjo, jog jau yra nusprendęs – ir nurodytas straipsnis nebuvo kliūtis, – kad ieškovui reikėjo pasiūlyti ištaisyti ieškinio trūkumus, jeigu ieškinį buvo pasirašęs pats ieškovas (
10
).
Be to, Teisingumo Teismas pabrėžė, jog iš dabartinės valstybių narių praktikos matyti, kad jeigu nacionalinėje teisėje numatyta, jog taisyklių dėl šalies atstovo nepriklausomumo pažeidimas turi įtakos šios šalies atliktų procesinių veiksmų galiojimui, tokį trūkumą mažų mažiausia leidžiama ištaisyti vykstant procesui.
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas panaikino skundžiamą nutartį ir grąžino bylą Bendrajam Teismui.
(
1
)	2022 m. spalio 10 d. Nutartis Studio Legale Ughi e Nunziante / EUIPO – Nunziante ir Ughi (UGHI E NUNZIANTE) (T‑389/22, EU:T:2022:662; toliau – skundžiama nutartis).
(
2
)	Tai buvo paslaugos, priskirtos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 45 klasės.
(
3
)	Šios sąlygos įtvirtintos atitinkamai Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto (toliau – Statutas) 19 straipsnio trečioje ir ketvirtoje pastraipose.
(
4
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimą Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA (C‑515/17 P ir C‑561/17 P, EU:C:2020:73, 56 punktas) ir 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Universität Bremen / REA (C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
5
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. vasario 4 d. Sprendimą Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA (C‑515/17 P ir C‑561/17 P, EU:C:2020:73, 64 punktas).
(
6
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 8 d. Sprendimą Pilatus Bank/ECB (C 256/22 P, EU:C:2024:125, 34 ir 36 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
7
)	Bendrojo Teismo procedūros reglamento 78 straipsnio 6 dalis, siejama su 51 straipsnio 2–4 dalimis.
(
8
)	Šios sąlygos išvardytos Bendrojo Teismo procedūros reglamento 78 straipsnio 1 ir 5 dalyse.
(
9
)	Bendrojo Teismo procedūros reglamento 55 straipsnio 1 ir 3 dalys.
(
10
)	Šiuo klausimu žr. 1996 m. gruodžio 5 d. Nutartį Lopes / Teisingumo Teismas (C‑174/96 P, EU:C:1996:473, 3 punktas).