TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 4 d.(*)
(Tekstas ištaisytas 2025 m. sausio 15 d. nutartimi)
„ (Ištaisyta 2025 m. sausio 15 d. nutartimi) Apeliacinis skundas – Išorės veiksmai – Tarptautiniai susitarimai – Sąjungos ir Maroko tausios žvejybos partnerystės susitarimas – Sprendimas sudaryti šį susitarimą ir jo įgyvendinimo protokolą – Priekaištai pažeidus tarptautinę teisę dėl minėto susitarimo taikytinumo greta Vakarų Sacharos esantiems vandenims – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Procesinis veiksnumas – Locus standi – Sąlyga, kad ginčijama priemonė turi būti tiesiogiai ir konkrečiai susijusi su ieškovu – Tarptautinių sutarčių santykinio poveikio principas – Apsisprendimo principas – Priklausomos teritorijos – Jungtinių Tautų chartijos 73 straipsnis – Europos Sąjungos Tarybos diskrecija – Tarptautinė paprotinė teisė – Bendrieji Sąjungos teisės principai – Priklausomos teritorijos tautos, turinčios teisę į apsisprendimą, pritarimas kaip tarptautinio susitarimo trečiosios šalies “
Sujungtose bylose C‑778/21 P ir C‑798/21 P
dėl 2021 m. gruodžio 14 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų dviejų apeliacinių skundų
Europos Komisija, iš pradžių atstovaujama A. Bouquet, F. Castillo de la Torre ir A. Stobiecka-Kuik, vėliau A. Bouquet, D. Calleja Crespo ir A. Stobiecka-Kuik,
apeliantė byloje C‑778/21 P,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Saguia el-Hamra ir Rio de Oro išlaisvinimo liaudies frontui (Polisario frontui), atstovaujamam avocat G. Devers,
ieškovui pirmojoje instancijoje,
Europos Sąjungos Tarybai,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Ispanijos Karalystei, atstovaujamai A. Gavela Llopis,
Prancūzijos Respublikai, iš pradžių atstovaujamai J.-L. Carré, A.‑L. Desjonquères ir T. Stéhelin, vėliau G. Bain, B. Herbaut, T. Stéhelin ir B. Travard,
Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud,
atstovaujamiems avocats N. Angelet, G. Forwood ir A. Hublet ir BL N. Forwood,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
ir
Europos Sąjungos Taryba, iš pradžių atstovaujama F. Naert ir V. Piessevaux, vėliau F. Naert, A. Nowak-Salles ir V. Piessevaux,
apeliantė byloje C‑798/21 P,
palaikoma
Belgijos Karalystės, iš pradžių atstovaujamas J.-C. Halleux, C. Pochet ir M. Van Regemorter, vėliau C. Pochet ir M. Van Regemorter,
Vengrijos, atstovaujamos M. Z. Fehér ir K. Szíjjártó,
Portugalijos Respublikos, atstovaujamos P. Barros da Costa ir A. Pimenta,
Slovakijos Respublikos, iš pradžių atstovaujamos B. Ricziová, vėliau S. Ondrášiková,
įstojusių į apeliacinę bylą šalių,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Saguia el-Hamra ir Rio de Oro išlaisvinimo liaudies frontui (Polisario frontui), atstovaujamam avocat G. Devers,
ieškovui pirmojoje instancijoje,
Ispanijos Karalystei, atstovaujamai A. Gavela Llopis,
Prancūzijos Respublikai, iš pradžių atstovaujamai J.-L. Carré, A.‑L. Desjonquères ir T. Stéhelin, vėliau G. Bain, B. Herbaut, T. Stéhelin ir B. Travard,
Europos Komisijai, iš pradžių atstovaujamai A. Bouquet, F. Castillo de la Torre ir A. Stobiecka-Kuik, vėliau A. Bouquet, D. Calleja Crespo ir A. Stobiecka-Kuik,
Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre,
Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud,
atstovaujamiems avocats N. Angelet, G. Forwood ir A. Hublet ir BL N. Forwood,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas L. Bay Larsen, kolegijų pirmininkai A. Arabadjiev, C. Lycourgos, E. Regan, Z. Csehi ir O. Spineanu-Matei, teisėjai S. Rodin, I. Jarukaitis, A. Kumin, N. Jääskinen (pranešėjas), M. L. Arastey Sahún ir M. Gavalec,
generalinė advokatė T. Ćapeta,
posėdžio sekretorius C. Di Bella, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. spalio 23 ir 24 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2024 m. kovo 21 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Apeliaciniais skundais Europos Komisija (byla C‑778/21 P) ir Europos Sąjungos Taryba (byla C‑798/21 P) prašo iš dalies panaikinti 2021 m. rugsėjo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Polisario frontas / Taryba (T‑344/19 ir T‑356/19; toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:640); juo tas teismas panaikino 2019 m. kovo 4 d. Tarybos sprendimą (ES) 2019/441 dėl Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės tausios žvejybos partnerystės susitarimo, jo įgyvendinimo protokolo ir prie susitarimo pridedamų laiškų, kuriais pasikeista, sudarymo (OL L 77, 2019, p. 4; toliau – ginčijamas sprendimas).
2        Byloje C‑798/21 P Taryba taip pat papildomai prašo palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius dvylika mėnesių nuo teismo sprendimo, kuris bus priimtas, paskelbimo dienos.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
Jungtinių Tautų Chartija
3        1945 m. birželio 26 d. San Fransiske pasirašytos Jungtinių Tautų Chartijos (toliau – Jungtinių Tautų chartija) 1 straipsnyje nustatyta:
„Jungtinių Tautų tikslai yra:
<…>
2.      Plėtoti draugiškus tautų santykius, grindžiamus tautų lygiateisiškumo ir laisvo apsisprendimo principu, taip pat imtis kitų reikiamų priemonių visuotinei taikai stiprinti.
<…>“
4        Jungtinių Tautų Chartijos XI skyriuje „Deklaracija dėl priklausomų teritorijų“ esančiame 73 straipsnyje numatyta:
„Jungtinių Tautų narės, būdamos atsakingos ar prisiimančios atsakomybę už teritorijų, kurių tautos dar nėra pasiekusios visiškos savivaldos, valdymą, pripažįsta šių teritorijų gyventojų interesų pirmumo principą ir laiko savo šventa pareiga kuo daugiau prisidėti keliant gyventojų gerovę pagal šia Chartija nustatytą tarptautinės taikos ir saugumo sistemą <…>
<…>“
Vienos konvencija
5        1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės (Recueil des traités des Nations unies, 1155 t., p. 331; toliau – Vienos konvencija) preambulės paskutinėje pastraipoje nurodyta, kad šios konvencijos šalys „patvirtin[a], kad paprotinės tarptautinės teisės normos ir toliau reguliuos šios Konvencijos nuostatomis nereglamentuojamus klausimus“.
6        Šios konvencijos 3 straipsnyje „Tarptautiniai susitarimai, kuriems ši Konvencija netaikoma“ nustatyta:
„Tai, kad ši Konvencija netaikoma tarptautiniams susitarimams, sudarytiems tarp valstybių ir kitų tarptautinės teisės subjektų arba tik tarp kitų tarptautinės teisės subjektų, taip pat ne raštu sudarytiems tarptautiniams susitarimams, nekeičia:
<…>
b)      šioje Konvencijoje įtvirtintų normų taikymo jiems, jei šios normos jiems būtų taikomos pagal tarptautinę teisę ir be šios Konvencijos;
<…>“.
7        Šios konvencijos 29 straipsnyje „Sutarties taikymo teritorija“ nustatyta:
„Jei kitokia šalių valia nėra numanoma iš sutarties ir nėra kitaip išreikšta, sutartis kiekvienai tos sutarties šaliai yra privaloma visoje jos teritorijoje.“
8        Minėtos konvencijos 34 straipsnyje „Bendra taisyklė dėl trečiųjų valstybių“ nustatyta:
„Sutartis be trečiosios valstybės sutikimo nesukuria nei jos įsipareigojimų, nei teisių.“
9        Tos pačios konvencijos 35 straipsnis „Sutartys, nustatančios trečiųjų valstybių įsipareigojimus“ suformuluotas taip:
„Trečiosios valstybės įsipareigojimas pagal sutarties nuostatą kyla tuo atveju, jei sutarties šalys siekia, kad tokia nuostata toks įsipareigojimas būtų nustatytas, ir jei trečioji valstybė aiškiai raštu pareiškia prisiimanti tokį įsipareigojimą.“
10      Tos pačios konvencijos 36 straipsnyje „Sutartys, nustatančios trečiųjų valstybių teises“ nustatyta:
„1.      Trečioji valstybė įgyja teisę pagal sutarties nuostatą tuo atveju, jei sutarties šalys siekia, kad tokia nuostata tokia teisė būtų suteikta trečiajai valstybei, valstybių grupei, kuriai priklauso ši trečioji valstybė, ar visoms valstybėms, ir jei trečioji valstybė su tuo sutinka. Laikoma, kad ji yra pareiškusi tokį sutikimą, kol ji nėra pareiškusi priešingos nuostatos, nebent pačioje sutartyje yra numatyta kitaip.
2.      Valstybė, įgyvendindama savo teisę pagal šio straipsnio 1 dalį, turi laikytis sutartyje nurodytų ar pagal tą sutartį nustatytų teisės įgyvendinimo sąlygų.“
Jungtinių Tautų trečiosios konferencijos dėl jūrų teisės Baigiamojo akto III rezoliucija
11      1982 m. balandžio 30 d. Jungtinių Tautų trečiosios konferencijos dėl jūrų teisės Baigiamojo akto rezoliucijoje Nr. III numatyta, kad „jeigu tai yra teritorija, kurios tauta nėra pasiekusi visiškos nepriklausomybės ar kito Jungtinių Tautų pripažinto autonominio statuso, arba kolonijinė teritorija, šios teritorijos žmonių naudai turi būti taikomos nuostatos, susijusios su [1982 m. gruodžio 10 d. Montego Bėjuje sudarytoje Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijoje (toliau – Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencija)] numatytomis teisėmis ar interesais, siekiant skatinti jų gerovę ir vystymąsi“.
Asociacijos susitarimas
12      2000 m. kovo 1 d. įsigaliojo 1996 m. vasario 26 d. Briuselyje pasirašytas Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, įsteigiantis Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko Karalystės asociaciją (OL L 70, 2000, p. 2; toliau – Asociacijos susitarimas).
13      Šio susitarimo 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Steigiama [Europos anglių ir plieno bendrijos] bei jos valstybių narių ir Maroko asociacija.“
14      To paties susitarimo 94 straipsnyje numatyta:
„Šis Susitarimas taikomas teritorijoms, kuriose taikomos Europos bendrijos ir Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutartys, laikantis tose sutartyse nustatytų sąlygų, ir Maroko Karalystės teritorijai.“
2006 m. susitarimas žuvininkystės sektoriuje
15      2006 m. gegužės 22 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 764/2006 dėl Europos bendrijos ir Maroko Karalystės partnerystės susitarimo žuvininkystės sektoriuje sudarymo (OL L 141, 2006, p. 1). Šio reglamento 1 straipsnyje nurodyta:
„Bendrijos vardu patvirtinamas Europos bendrijos ir Maroko Karalystės partnerystės susitarimas žuvininkystės sektoriuje.“
16      Kaip matyti iš Europos bendrijos ir Maroko Karalystės partnerystės susitarimo žuvininkystės sektoriuje (OL L 141, 2006, p. 4, toliau – 2006 m. susitarimas žuvininkystės sektoriuje) preambulės, taip pat jo 1 ir 3 straipsnių, juo siekiama padaryti intensyvesnius Sąjungos ir Maroko Karalystės užmegztus (be kita ko, Asociacijos susitarimu) bendradarbiavimo santykius, sukuriant žuvininkystės sektoriuje partnerystę, skirtą atsakingai žvejybai Maroko žvejybos rajonuose skatinti ir Maroko žvejybos politikai veiksmingai įgyvendinti.
17      2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 11 straipsnyje nustatyta, kad, kiek tai susiję su Maroko Karalyste, jis taikomas „Maroko teritorijoje bei Maroko jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse“.
18      Šio susitarimo 2 straipsnio a punkte sąvoka „Maroko žvejybos rajonas“ šiame susitarime, prie jo pridėtame protokole ir jo priede apibrėžta kaip „vandenys, į kuriuos Maroko Karalystė turi suverenias teises, arba jos jurisdikcijai priklausantys vandenys“.
Faktinės aplinkybės
19      Šio proceso tikslais skundžiamo sprendimo 1–72 punktuose išdėstytas ginčo aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
Tarptautinis kontekstas
20      Vakarų Sachara yra Šiaurės Vakarų Afrikos teritorija, XIX a. pabaigoje ją kolonizavo Ispanijos Karalystė ir nuo tada ji tapo Ispanijos provincija. 1963 m. Jungtinių Tautų Organizacija įtraukė ją į „preliminarų teritorijų, kurioms taikoma Deklaracija dėl nepriklausomybės suteikimo kolonijinėms šalims ir tautoms [Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucija 1514 (XV)], sąrašą“ kaip Ispanijos Karalystės administruojamą priklausomą teritoriją, kaip tai suprantama pagal Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnį. Ji vis dar įtraukta į priklausomų teritorijų sąrašą, kurį Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius parengė remdamasis informacija, pateikta pagal šios chartijos 73 straipsnio e punktą.
21      1966 m. gruodžio 20 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja per 1500-ąją plenarinę sesiją priėmė Rezoliuciją 2229 (XXI) dėl Ifnio ir Ispanijos Sacharos, kurioje „[d]ar kartą patvirtino neatimamą Ispanijos Sacharos tautos <…> teisę į apsisprendimą pagal Generalinės Asamblėjos rezoliuciją 1514 (XV)“ ir paragino Ispanijos Karalystę, kaip administruojančiąją valdžią, kuo skubiau nustatyti „referendumo, kuris būtų rengiamas globojant Jungtinių Tautų Organizacijai, siekiant suteikti vietiniams šios teritorijos gyventojams galimybę laisvai įgyvendinti teisę į apsisprendimą, organizavimo sąlygas“.
22      1970 m. spalio 24 d. per 1883-ąją plenarinę sesiją Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja priėmė Rezoliuciją 2625 (XXV), kuria patvirtino „Deklaraciją dėl tarptautinės teisės principų, susijusių su taikiais valstybių santykiais ir jų bendradarbiavimu vadovaujantis Jungtinių Tautų Chartija“; šios deklaracijos tekstas pridėtas prie minėtos rezoliucijos. Šioje deklaracijoje „iškilmingai skelbiam[as]“, be kita ko, „tautų lygiateisiškumo ir laisvo apsisprendimo principas“.
23      Saguia-el-Hamra ir Rio de oro išlaisvinimo liaudies frontas (Polisario frontas) yra 1973 m. gegužės 10 d. Vakarų Sacharoje įsteigta organizacija. Jo įstatų 1 straipsnyje jis apibrėžiamas kaip „nacionalinio išlaisvinimo judėjimas“, kurio nariai „kovoja už visišką nepriklausomybę, siekdami atgauti sahravių tautos suverenitetą visoje Sacharos Demokratinės Arabų Respublikos teritorijoje“.
24      1974 m. rugpjūčio 20 d. Ispanijos Karalystė Jungtinių Tautų Generaliniam Sekretoriui išsiuntė raštą, jame pranešė apie savo sprendimą, globojant Jungtinėms Tautoms, surengti referendumą, kuriuo siekiama suteikti Vakarų Sacharos tautai galimybę įgyvendinti savo teisę į apsisprendimą.
25      1975 m. spalio 16 d. Tarptautinis Teisingumo Teismas (TTT), kaip pagrindinė Jungtinių Tautų teisminė institucija, gavęs Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos prašymą, pateiktą vykdant su Vakarų Sacharos dekolonizavimu susijusį darbą, pateikė konsultacinę išvadą dėl Vakarų Sacharos (TTT Rinkinys, 1975, p. 12; toliau – konsultacinė išvada dėl Vakarų Sacharos). Šios išvados 162 punkte TTT nurodė:
„[TTT] pateiktos aplinkybės ir informacija rodo, kad tuo metu, kai Ispanija kolonizavo Vakarų Sacharą, Maroko sultoną ir kai kurias Vakarų Sacharos teritorijoje gyvenančias gentis siejo teisiniai pavaldumo ryšiai. Šie duomenys taip pat rodo, kad yra tam tikros teisės, taip pat teisės, susijusios su žeme, reiškiančios teisinius ryšius tarp mauritaniečių tautos, kaip ją supranta [TTT], ir Vakarų Sacharos teritorijos. Tačiau [TTT] daro išvadą, kad jam pateiktos aplinkybės ir informacija neįrodo jokių teritorinio suvereniteto ryšių tarp Vakarų Sacharos teritorijos, Maroko Karalystės ir mauritaniečių tautos. Taigi [TTT] nenustatė teisinių ryšių, dėl kurių galėtų būti pakeistas [JT Generalinės Asamblėjos] rezoliucijos 1514 (XV) taikymas Vakarų Sacharos dekolonizavimui, visų pirma apsisprendimo principo taikymas, teritorijos gyventojams laisvai pareiškiant tikrąją savo valią. <…>“
26      Konsultacinės išvados dėl Vakarų Sacharos 163 punkte TTT visų pirma nurodė:
„[TTT], [kiek tai susiję su I klausimu], [mano], kad Vakarų Sachara (Rio de Oro ir [Saquia el Hamra] tuo metu, kai Ispanijos Karalystė ją kolonizavo, nebuvo niekam nepriklausanti teritorija (terra nullius). <…> kad šią teritoriją ir Maroko Karalystę siejo teisiniai ryšiai, turintys šios išvados 162 punkte nurodytų požymių.“
27      Minėtos konsultacinės išvados paskelbimo dieną pasakytoje kalboje Maroko karalius pareiškė, jog „visas pasaulis pripažino, kad [Vakarų] Sachara priklauso“ Maroko Karalystei ir kad ji „turi taikiai perimti šią teritoriją“, ir paragino šiuo tikslu surengti žygį.
28      1975 m. lapkričio 6 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba savo 1854‑ojoje sesijoje priėmė Rezoliuciją 380 (1975) dėl Vakarų Sacharos; šioje rezoliucijoje ji „apgailest[avo] dėl surengto žygio“ ir „paprašė Maroko [Karalystės] nedelsiant išvesti iš Vakarų Sacharos teritorijos visus [šio] žygio dalyvius“.
29      1976 m. vasario 26 d. Ispanijos Karalystė Jungtinių Tautų Generaliniam sekretoriui pranešė, kad nuo šios dienos pasitraukia iš Vakarų Sacharos ir nebeprisiima jokios tarptautinės atsakomybės, susijusios su šios teritorijos valdymu.
30      Per tą laiką šiame regione tarp Maroko Karalystės, Mauritanijos Islamo Respublikos ir Polisario fronto įsiplieskė ginkluotas konfliktas. Šiomis aplinkybėmis dalis Vakarų Sacharos gyventojų, daugiausia priklausančių sahravių tautai, pabėgo iš šios teritorijos ir rado prieglobstį Alžyro teritorijoje esančiose stovyklavietėse netoli sienos su Vakarų Sachara.
31      Kitą dieną po Ispanijos Karalystės pasitraukimo iš Vakarų Sacharos Polisario frontas paskelbė apie Sacharos Demokratinės Arabų Respublikos (SDAR) įkūrimą. Nei Europos Sąjunga, nei kuri nors jos valstybė narė iki šiol nepripažįsta SDAR.
32      1976 m. balandžio 14 d. Maroko Karalystė su Mauritanijos Islamo Respublika sudarė tarptautinę sutartį dėl Vakarų Sacharos teritorijos padalijimo ir aneksavo šia sutartimi jai priskirtą šios teritorijos dalį. 1979 m. rugpjūčio 10 d. Mauritanijos Islamo Respublika sudarė taikos susitarimą su Polisario frontu; pagal šį susitarimą ji atsisakė visų teritorinių pretenzijų į Vakarų Sacharą. Po šio susitarimo sudarymo Maroko Karalystė perėmė Mauritanijos pajėgų atlaisvintos teritorijos kontrolę.
33      1979 m. lapkričio 21 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja savo 75-ojoje plenarinėje sesijoje priėmė Rezoliuciją 34/37 dėl Vakarų Sacharos; šioje rezoliucijoje ji, „vadovaudamasi [Jungtinių Tautų Chartija] <…> ir savo Rezoliucijos 1514 (XV) tikslais, patvirtin[o] neatimamą Vakarų Sacharos tautos teisę į apsisprendimą ir nepriklausomybę“, „labai apgailesta[vo], kad padėtis pablogėjo dėl to, kad Marokas ir toliau yra okupavęs Vakarų Sacharą“, ir „primygtinai [pa]ragin[o] Maroką įsipareigoti siekti taikos ir nutraukti Vakarų Sacharos teritorijos okupaciją“, taip pat „šiuo tikslu rekomend[avo] [Polisario frontui], atstovaujančiam Vakarų Sacharos tautai, visapusiškai dalyvauti ieškant teisingo, ilgalaikio ir galutinio politinio sprendimo dėl Vakarų Sacharos laikantis [JTO] rezoliucijų ir deklaracijų“. Po šios rezoliucijos 1980 m. lapkričio 11 d. 56-ojoje plenarinėje sesijoje buvo priimta Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucija 35/19. Šios rezoliucijos 10 punkte Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja „primygtinai [pa]ragino Maroką ir [Polisario frontą], atstovaujantį Vakarų Sacharos tautai, pradėti tiesiogines derybas, kad būtų galutinai išspręstas Vakarų Sacharos klausimas“.
34      Polisario fronto ir Maroko Karalystės konfliktas toliau tęsėsi, kol 1988 m. rugpjūčio 30 d. abi šalys iš esmės sutiko su, be kita ko, Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus pateiktais siūlymais išspręsti ginčą, visų pirma numatant ugnies nutraukimą ir surengiant Jungtinių Tautų prižiūrimą referendumą dėl apsisprendimo. Vis dėlto, nesant politinio sprendimo, 2020 m. vėl prasidėjo karo veiksmai.
35      Siekdama, be kita ko, stebėti ugnies nutraukimą ir padėti surengti šį referendumą 1991 m. balandžio mėn. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba įsteigė Jungtinių Tautų misiją, skirtą referendumui Vakarų Sacharoje (Minurso) surengti, jos įgaliojimai kasmet pratęsiami ir nenutraukti iki šiol. Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijose nuolat pakartojama, kad bet koks politinis sprendimas turi sudaryti sąlygas „Vakarų Sacharos tautos apsisprendimui pagal susitarimus, atitinkančius Jungtinių Tautų Chartijoje nustatytus tikslus ir principus“ (žr. naujausios 2023 m. spalio 30 d. Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijos 2703 (2023) 4 punktą).
36      1995 m. gruodžio 6 d. vykusioje 82-ojoje plenarinėje sesijoje Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja priėmė Rezoliuciją 50/33 „Užsienio, ekonominius ir kitus interesus atitinkanti veikla, sudaranti kliūtis Deklaracijos dėl nepriklausomybės suteikimo kolonijinėms šalims ir tautoms taikymui“, joje „[d]ar kartą patvirtin[o] neatimamą kolonijinių arba priklausomų teritorijų tautų teisę į apsisprendimą, nepriklausomybę ir jų teritorijose esančių išteklių naudojimą, taip pat jų teisę naudotis šiais gamtiniais ištekliais kuo geriau siekiant savo interesų“, „patvirtin[o] užsienio ekonominių investicijų, atliktų bendradarbiaujant su priklausomų teritorijų tautomis ir atsižvelgiant į jų pageidavimus, siekiant ženkliai prisidėti prie šių teritorijų socialinės ir ekonominės plėtros, svarbą“, „[d]ar kartą pareišk[ė], kad užsienio ekonominius interesus atitinkantis barbariškas kolonijinių arba priklausomų teritorijų jūros ir kitų gamtos išteklių panaudojimas ir grobstymas pažeidžiant atitinkamas Jungtinių Tautų rezoliucijas kelia grėsmę šių teritorijų vientisumui ir gerovei“, ir „paragin[o] visas vyriausybes ir Jungtinių Tautų sistemos organizacijas užtikrinti visapusišką nuolatinio kolonijinių ir priklausomų teritorijų suvereniteto jų gamtinių išteklių atžvilgiu pagarbą ir apsaugą“.
37      Iki šiol toks referendumas dar nėra įvykęs, o Maroko Karalystė kontroliuoja didžiąją Vakarų Sacharos teritorijos dalį, kurią nuo likusios šios teritorijos dalies, kontroliuojamos Polisario fronto, skiria Maroko Karalystės kariuomenės pastatyta ir prižiūrima smėlio siena.
Asociacijos susitarimas, Liberalizavimo susitarimas, įvairūs Sąjungos ir Maroko Karalystės sudaryti žuvininkystės susitarimai ir jų teisiniai padariniai
38      Įgyvendinant Asociacijos susitarimą 2010 m. gruodžio 13 d. Briuselyje buvo pasirašytas Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės susitarimas pasikeičiant laiškais dėl abipusių liberalizavimo priemonių, taikomų žemės ūkio produktams, perdirbtiems žemės ūkio produktams, žuviai ir žuvininkystės produktams, dėl 1, 2 bei 3 protokolų ir jų priedų pakeitimo ir dėl Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimo, įsteigiančio Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko Karalystės asociaciją, dalinio pakeitimo (OL L 241, 2012, p. 4; toliau – Liberalizavimo susitarimas). Šis susitarimas Sąjungos vardu buvo patvirtintas 2012 m. kovo 8 d. Tarybos sprendimu 2012/497/ES (OL L 241, 2012, p. 2).
39      Žvejybos srityje Europos ekonominė bendrija 1985 m. įsipareigojo prisiimti atsakomybę už esamus žuvininkystės susitarimus, kuriuos Ispanija ir Portugalija sudarė su Maroko Karalyste po to, kai šios dvi valstybės narės įstojo į tuometinę Europos ekonominę bendriją (žr. 1987 m. rugpjūčio 13 d. Tarybos sprendimą 87/442/EB dėl Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės susitarimo pasikeičiant laiškais dėl žuvininkystės tvarkos sudarymo, preliminariai taikomą nuo 1987 m. rugpjūčio 1 d. iki gruodžio 31 d. (OL L 232, 1987, p. 18), ir Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės susitarimą pasikeičiant laiškais dėl žuvininkystės tvarkos, preliminariai taikomą nuo 1987 m. rugpjūčio 1 d. iki gruodžio 31 d. (OL L 232, 1987, p. 19)).
40      1988 m., 1992 m. ir 2006 m. Europos ekonominė bendrija sudarė savo susitarimus žuvininkystės sektoriuje su Maroko Karalyste, t. y. Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės susitarimą dėl santykių jūrų žvejybos srityje (OL L 99, 1988, p. 49; toliau – 1988 m. susitarimas), Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės susitarimą dėl santykių jūrų žvejybos sektoriuje (OL L 407, 1992, p. 3; toliau – 1992 m. susitarimas) ir 2006 m. susitarimą žuvininkystės sektoriuje.
41      Šie susitarimai buvo taikomi „Maroko teritorijoje bei Maroko jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse“, tiksliai nenurodant jūrų zonų, kurioms jie taikomi (šiuo klausimu žr. 1988 m. susitarimo 1 straipsnį; 1992 m. susitarimo 1 straipsnį ir 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 11 straipsnį).
42      Visų minėtų susitarimų esminis aspektas buvo finansinių įmokų mokėjimas Maroko Karalystei iš dalies už tai, kad Maroko valdžios institucijos išduotų licencijas Sąjungos žvejybos laivams (šiuo klausimu žr. 1988 m. susitarimo 2 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnį; 1992 m. susitarimo 2 straipsnio 2 dalį ir 7 straipsnį ir 2006 m. susitarimo žvejybos sektoriuje 6 ir 7 straipsnius).
43      Be to, atskiruose protokoluose, kurių kiekvienas galiojo ketverius metus ir kurie buvo neatskiriama tų pačių susitarimų dalis, Sąjungos žvejybos laivams buvo nustatytos žvejybos galimybės, jų trukmė ir naudojimo sąlygos (1988 m. susitarimo 5 ir 7 straipsniai ir 1 protokolas, kuriuo nustatomos Maroko skiriamos žvejybos galimybės ir už 1988 m. kovo 1 d.–1992 m. vasario 29 d. laikotarpį Bendrijos skiriama kompensacija (OL L 99, 1988, p. 61); 1992 m. susitarimo 7 bei 9 straipsniai ir Protokolas, kuriuo nustatomos žvejybos galimybės ir finansinė kompensacija bei Bendrijos skiriami finansiniai įnašai (OL L 407, 1992, p. 15), ir 2006 m. susitarimo 5–7 straipsniai ir Protokolas, kuriuo nustatomos Europos bendrijos ir Maroko Karalystės žuvininkystės sektoriaus partnerystės susitarime numatytos žvejybos galimybės ir finansinis įnašas (OL L 141, 2006, p. 9)).
44      Pagal ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamąją dalį paskutinis protokolas, kuriuo nustatomos žvejybos galimybės ir finansiniai įnašai, t. y. prie 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje pridėtas Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės protokolas, kuriuo nustatomos Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės partnerystės susitarime žuvininkystės sektoriuje numatytos žvejybos galimybės ir finansinis įnašas (OL L 328, 2013, p. 2; toliau – 2013 m. protokolas), nustojo galioti 2018 m. liepos 14 d.
45      2012 m. lapkričio 19 d. Polisario frontas pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme dėl Sprendimo 2012/497 panaikinimo, teigdamas, be kita ko, kad Taryba pažeidė tam tikrus įsipareigojimus pagal tarptautinę teisę, nes minėtu sprendimu ji patvirtino Liberalizavimo susitarimo taikymą Vakarų Sacharos teritorijai. 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimu Polisario frontas / Taryba (T‑512/12, EU:T:2015:953) Bendrasis Teismas panaikino Sprendimą 2012/497 tiek, kiek juo patvirtintas Liberalizavimo susitarimo taikymas Vakarų Sacharai, motyvuodamas tuo, kad Taryba neįvykdė pareigos prieš priimdama šį sprendimą išnagrinėti visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, kai nepatikrino, ar šios teritorijos kilmės produktų eksportas į Sąjungą nebuvo vykdomas minėtos teritorijos gyventojų nenaudai ir ar nebuvo pažeistos atitinkamų asmenų pagrindinės teisės.
46      2016 m. vasario 19 d. Tarybai pateikus apeliacinį skundą, Teisingumo Teismas 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimu Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) panaikino 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Polisario frontas / Taryba (T‑512/12, EU:T:2015:953) ir kaip nepriimtiną atmetė Polisario fronto Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pripažino pagrįstu apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, grindžiamą teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė analizuodamas Polisario fronto teisę pareikšti ieškinį, konkrečiai – priekaištą, grindžiamą tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Liberalizavimo susitarimas taikomas Vakarų Sacharai. Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė, kad pagal apsisprendimo principą, taikomą Sąjungos ir Maroko Karalystės santykiams, ir iš jo kylančią Vakarų Sacharos, kuri yra priklausoma teritorija, kaip tai suprantama pagal Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnį, tautos teisę į apsisprendimą minėta teritorija turi kitokį ir skirtingą statusą, palyginti su bet kurios valstybės statusu, įskaitant Maroko Karalystės statusą. Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Asociacijos susitarimo 94 straipsnyje esanti sąvoka „Maroko Karalystės teritorija“ negali būti aiškinama taip, kad Vakarų Sachara būtų įtraukta į teritorinę šio susitarimo taikymo sritį.
47      Tam, kad padarytų tokią išvadą, Teisingumo Teismas 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendime Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) taip pat rėmėsi aplinkybe, kad Vakarų Sacharos tauta turi būti laikoma „trečiąja šalimi“, kaip tai suprantama pagal sutarčių santykinio poveikio principą. Iš tiesų šios trečiosios šalies pritarimas buvo būtinas tam, kad Asociacijos susitarimo įgyvendinimas galėtų turėti jai poveikį, jeigu Vakarų Sacharos teritorija būtų įtraukta į minėto susitarimo taikymo sritį, nesant reikalo nustatyti, ar toks įgyvendinimas galėtų jai pakenkti, ar, priešingai, būtų jai naudingas. Teisingumo Teismas pažymėjo, jog iš 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Polisario frontas / Taryba (T‑512/12, EU:T:2015:953) nematyti, kad Vakarų Sacharos tauta būtų išreiškusi tokį pritarimą, kiek tai susiję su Asociacijos susitarimu.
48      2018 m. vasario 27 d. Sprendime Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118) Teisingumo Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad, pirma, 2006 m. susitarimas žuvininkystės sektoriuje priklauso visumai sutarčių, kurių pagrindas yra Asociacijos susitarimas. Atsižvelgdamas į tai, kad esama tokios sutarčių visumos, Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 11 straipsnyje vartojamą sąvoką „Maroko teritorija“ reikia suprasti taip pat, kaip Asociacijos susitarimo 94 straipsnyje vartojamą sąvoką „Maroko Karalystės teritorija“, ir tuo remdamasis padarė išvadą, kad sąvoka „Maroko Karalystės teritorija“, kaip ji suprantama pagal 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 11 straipsnį, neapima Vakarų Sacharos teritorijos.
49      Antra, siekdamas išaiškinti žodžių junginį „vandenys, į kuriuos Maroko Karalystė turi suverenias teises[,] arba jos jurisdikcijai priklausantys vandenys“ Teisingumo Teismas konstatavo, kad iš Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos 2 straipsnio 1 dalies, 55 ir 56 straipsnių matyti, kad vandenys, į kuriuos pakrantės valstybė turi suverenias teises arba kurie priklauso jos jurisdikcijai, apsiriboja vandenimis, esančiais greta jos teritorijos ir priklausančiais jos teritorinei jūrai ar išskirtinei ekonominei zonai (IEZ). Todėl, ir atsižvelgdamas į tai, kad Vakarų Sachara nėra Maroko Karalystės teritorijos dalis, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad greta Vakarų Sacharos teritorijos esantys vandenys nepriklauso Maroko žvejybos rajonui, nurodytam 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 2 straipsnio a punkte.
50      Trečia, Teisingumo Teismas patikslino, kad vandenų, esančių greta Vakarų Sacharos teritorijos pakrantės, įtraukimas į šio susitarimo taikymo sritį kaip „vandenų, į kuriuos Maroko Karalystė turi suverenias teises“, nurodytų minėto susitarimo žuvininkystės sektoriuje 2 straipsnio a punkte, prieštarautų apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principams.
51      Ketvirta, dėl 2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje 2 straipsnio a punkte esančios frazės „[Maroko Karalystės] jurisdikcijai priklausančius vandenis“ Teisingumo Teismas konstatavo, kad Taryba ir Komisija, be kita ko, numatė, jog Maroko Karalystę galima laikyti „de facto administruojančia valdžia“ arba Vakarų Sacharos teritorijos okupacine valdžia ir kad toks kvalifikavimas galėtų būti reikšmingas nustatant šio susitarimo taikymo sritį. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, nesant reikalo nagrinėti, ar galimas bendras minėto susitarimo šalių ketinimas suteikti šiai formuluotei konkrečią prasmę, siekiant atsižvelgti į tokias aplinkybes, atitiko Sąjungą saistančias tarptautinės teisės normas, toks bendras ketinimas bet kuriuo atveju negalėjo būti konstatuotas nagrinėjamu atveju, nes Maroko Karalystė kategoriškai neigė, kad ji yra Vakarų Sacharos teritorijos okupacinė ar administruojanti valdžia.
52      Penkta, dėl 2013 m. protokolo teritorinės taikymo srities Teisingumo Teismas konstatavo, kad sąvoka „Maroko žvejybos rajonas“ vartojama tiek 2006 m. susitarime žuvininkystės sektoriuje, tiek šiame protokole, kurio teritorinę taikymo sritį jis apibrėžė. Jis nusprendė, kad ši sąvoka turi būti suprantama kaip reiškianti vandenis, į kuriuos Maroko Karalystė turi suverenias teises arba kurie priklauso jos jurisdikcijai, todėl ji neapima greta Vakarų Sacharos teritorijos esančių vandenų.
53      Šešta, Teisingumo Teismas konstatavo, kad apie Maroko Karalystės bazinių linijų ir žvejybos rajono geografines koordinates, nurodytas 2013 m. protokolo nuostatose, buvo pranešta tik 2014 m. liepos 16 d. Kadangi šis protokolas įsigaliojo 2014 m. liepos 15 d., Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad šių geografinių koordinačių nėra šalių sutartame jo tekste. Bet kuriuo atveju, Teisingumo Teismo teigimu, net jei minėtos geografinės koordinatės būtų buvusios perduotos prieš įsigaliojant minėtam protokolui, jos niekaip negalėtų paneigti žodžių junginio „Maroko žvejybos rajonas“ aiškinimo, kurį jis pateikė 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118) 79 punkte, ir išplėsti to paties protokolo taikymo srities taip, kad į ją patektų vandenys, esantys greta Vakarų Sacharos teritorijos.
54      Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas konstatavo: kadangi nei 2006 m. susitarimas žuvininkystės sektoriuje, nei 2013 m. protokolas netaikomi vandenims, esantiems greta Vakarų Sacharos teritorijos, jo nagrinėjimas neatskleidė jokių aplinkybių, kurios galėtų turėti įtakos šių susitarimų sudarymo aktų galiojimui atsižvelgiant į ESS 3 straipsnio 5 dalį.
Ginčijamas susitarimas ir ginčijamas sprendimas
55      Po 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118) 2018 m. balandžio 16 d. sprendimu Taryba įgaliojo Komisiją Sąjungos vardu pradėti derybas su Maroko Karalyste siekiant iš dalies pakeisti 2006 m. susitarimą žuvininkystės sektoriuje ir, be kita ko, į šio susitarimo taikymo sritį įtraukti greta Vakarų Sacharos teritorijos esančius vandenis. Pasibaigus šioms deryboms, 2018 m. liepos 24 d. buvo parafuotas naujas Sąjungos ir Maroko Karalystės tausios žvejybos partnerystės susitarimas, naujas jo įgyvendinimo protokolas, įskaitant šio protokolo priedą ir priedėlius, ir prie susitarimo pridedami laiškai, kuriais pasikeista.
56      2019 m. sausio 14 d. Briuselyje Sąjunga ir Maroko Karalystė pasirašė Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės tausios žvejybos partnerystės susitarimą (OL L 77, 2019, p. 8; toliau – Žvejybos susitarimas), jo įgyvendinimo protokolą (OL L 77, 2019, p. 18; toliau – įgyvendinimo protokolas) ir prie šio susitarimo pridedamus laiškus, kuriais pasikeista (OL L 77, 2019, p. 53; toliau – laiškai, kuriais pasikeista) (toliau kartu – ginčijamas susitarimas).
57      Pagal Žvejybos susitarimo 1 straipsnio h punktą šiame susitarime „žvejybos zona“ – tai „rytų vidurio Atlanto vandenys, esantys tarp 35°47′ 18″ šiaurės platumos ir 20°46′ 13″ šiaurės platumos lygiagrečių, įskaitant gretimus Vakarų Sacharos <…> vandenis, apimantys visus valdymo rajonus“. Taip pat nurodyta, kad „[š]i apibrėžtis neturi įtakos galimoms deryboms dėl pakrantės valstybių jūrų zonų, besiribojančių su žvejybos zona, demarkacijos ir apskritai trečiųjų šalių teisėms“.
58      Šio Žvejybos susitarimo 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1. Sąjungos laivai gali vykdyti žvejybos veiklą žvejybos zonoje, kuriai taikomas Susitarimas, tik jei jie turi pagal jį išduotą žvejybos leidimą. Draudžiama bet kokia žvejybos zonoje vykdoma ir Susitarime nenumatyta žvejybos veikla.
2. Maroko Karalystės institucijos žvejybos leidimus Sąjungos laivams išduoda tik pagal Susitarimą. Išduoti Sąjungos laivams žvejybos leidimus ne pagal šį Susitarimą, visų pirma tiesioginius žvejybos leidimus, yra draudžiama.“
59      Žvejybos susitarimo 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kad būtų užtikrinta tausios žvejybos reguliavimo sistema, veiklą žvejybos zonoje vykdantys Sąjungos laivai laikosi Maroko įstatymų ir kitų teisės aktų, kuriais reglamentuojama žvejybos veikla toje zonoje, išskyrus atvejus, kai Susitarime numatyta kitaip. <…>“
60      Žvejybos susitarimo 12 straipsnio 1–4 dalyse nurodyta:
„1.      Finansinis įnašas yra nustatytas Protokole.
2.      1 dalyje nurodytą finansinį įnašą sudaro:
a)      Sąjungos skiriama finansinė kompensacija už Sąjungos laivų prieigą prie žvejybos zonos;
b)      Sąjungos laivų savininkų mokami mokesčiai;
c)      Sąjungos teikiama sektorinė parama tvarios žvejybos politikai ir vandenynų valdymui įgyvendinti, atsižvelgiant į metines ir daugiametes programas.
3.      Sąjungos skiriamas finansinis įnašas mokamas kasmet remiantis [įgyvendinimo] [p]rotokolu.
4.      Šalys išnagrinėja, ar iš šio Susitarimo gaunama socialinė ir ekonominė nauda geografiniu ir socialiniu požiūriu skirstoma teisingai, visų pirma tokiose srityse kaip infrastruktūra, pagrindinės socialinės paslaugos, įmonių steigimas, profesinis mokymas ir žuvininkystės sektoriaus plėtros bei modernizavimo projektai, siekdamos užtikrinti, kad šios naudos atitinkamoms bendruomenėms tektų proporcingai žvejybos veiklai.“
61      Žvejybos susitarimo 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Įsteigiamas Jungtinis komitetas, kurį sudaro Šalių atstovai. Jis yra atsakingas už Susitarimo taikymo stebėseną ir gali priimti [įgyvendinimo] [p]rotokolo [pakeitimus].“
62      Žvejybos susitarimo 14 straipsnyje nustatyta:
„Šis susitarimas taikomas teritorijose, kuriose taikoma [ES] sutartis ir [SESV] ir šio susitarimo 6 straipsnio 1 dalyje nurodyti įstatymai ir kiti teisės aktai.“
63      Žvejybos susitarimo 16 straipsnyje nurodyta:
„[Įgyvendinimo] protokolas ir [laiškai, kuriais pasikeista] yra neatskiriama Susitarimo dalis. <…>“
64      Įgyvendinimo protokolo 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.      Iš Žvejybos susitarimo 12 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytos finansinės kompensacijos ir 12 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytų mokesčių gaunama socialinė ir ekonominė nauda geografiniu ir socialiniu požiūriu skirstoma teisingai, siekiant užtikrinti, kad jos gautų atitinkamos bendruomenės, kaip nustatyta Žvejybos susitarimo 12 straipsnio 4 dalyje.
2.      Ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo Protokolo taikymo pradžios Maroko Karalystės institucijos pateikia 1 dalyje nurodyto geografinio ir socialinio paskirstymo metodą ir paskirtų sumų paskirstymo formulę, kurią nagrinėja Jungtinis komitetas.“
65      Laiškų, kuriais pasikeista, antroje pastraipoje nurodyta:
„Baigusios derybas [Sąjunga] ir Maroko Karalystė susitarė dėl toliau išdėstytų aspektų.
1.      Dėl Vakarų Sacharos regiono klausimo Šalys dar kartą patvirtina, kad palaiko Jungtinių Tautų procesą ir remia [Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus] pastangas pasiekti galutinį politinį sprendimą remiantis Jungtinių Tautų Chartijoje nustatytais tikslais bei principais ir [Jungtinių Tautų] Saugumo Tarybos rezoliucijomis.
2.      Žvejybos susitarimas sudaromas nepažeidžiant atitinkamų pozicijų:
–        [Sąjungos] pozicijos dėl Vakarų Sacharos kaip priklausomos teritorijos, su kuria besiribojantys vandenys patenka į Žvejybos susitarimo 1 straipsnio h punkte apibrėžtą žvejybos zoną, ir dėl jos apsisprendimo teisės. Žvejybos susitarime pateikta nuoroda į Maroko įstatymus ir kitus teisės aktus nedaro poveikio Sąjungos pozicijai;
–        Maroko Karalystės pozicijos, kad Sacharos regionas yra neatsiejama nacionalinės teritorijos dalis, į kurią ji turi tokias pačias visapusiškas suverenias teises kaip ir į likusią nacionalinę teritoriją. Marokas mano, kad visi šio regioninio ginčo sprendimai turėtų būti grindžiami jo autonomijos iniciatyva.“
66      2019 m. kovo 4 d. Taryba priėmė ginčijamą sprendimą. Jo 1 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Sąjungos vardu patvirtinamas <…> [Žvejybos susitarimas], jo įgyvendinimo protokolas ir <…> laiškai, kuriais pasikeista.“
67      Ginčijamo sprendimo 3–5 ir 7–12 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(3) Sprendime byloje C‑266/16, atsakydamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl [2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje] ir jo įgyvendinimo protokolo galiojimo bei aiškinimo, Teisingumo Teismas nustatė, kad nei [šis] Susitarimas, nei jo įgyvendinimo protokolas netaikomi vandenims, esantiems greta Vakarų Sacharos teritorijos;
(4)      Sąjunga nedaro poveikio Jungtinių Tautų remiamo politinio proceso dėl Vakarų Sacharos galutinio statuso rezultatams ir nuolat pabrėžė savo įsipareigojimą siekti, kad būtų išspręstas konfliktas Vakarų Sacharoje, kuri šiuo metu Jungtinių Tautų įtraukta į priklausomų teritorijų sąrašą ir kurios didžiąją dalį šiuo metu administruoja Maroko Karalystė. Sąjunga visapusiškai remia Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus ir jo asmeninio pasiuntinio pastangas padėti konflikto šalims surasti teisingą, tvarų ir abipusiškai priimtiną politinį sprendimą, kuris suteiktų Vakarų Sacharos tautai teisę į apsisprendimą pagal susitarimus, atitinkančius Jungtinių Tautų [c]hartijoje nustatytus tikslus bei principus, išdėstytus Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos <…> rezoliucijose <…>.
(5)      Sąjungos laivynams turėtų būti galima tęsti žvejybos veiklą, jų vykdomą nuo [2006 m. susitarimo žuvininkystės sektoriuje] įsigaliojimo, o [šio] susitarimo taikymo sritis turėtų būti apibrėžta taip, kad į ją būtų įtraukti greta Vakarų Sacharos teritorijos esantys vandenys. Be to, žvejybos partnerystę būtina tęsti, kad ta teritorija galėtų ir toliau gauti naudos iš sektorinės paramos, kuri teikiama pagal [2006 m. Susitarimą žuvininkystės sektoriuje], laikantis Sąjungos ir tarptautinės teisės, įskaitant žmogaus teisių teisę, ir yra naudinga atitinkamiems žmonėms [atitinkamoms bendruomenėms].
<…>
(7)      Žvejybos susitarimo tikslas – sudaryti galimybes Sąjungai ir Maroko Karalystei glaudžiau bendradarbiauti skatinant tausios žvejybos politiką ir racionalų žvejybos išteklių naudojimą Žvejybos susitarime nustatytoje žvejybos zonoje ir remiant Maroko Karalystės pastangas plėtoti žvejybos sektorių ir mėlynąją ekonomiką. Todėl susitarimas padeda siekti Sąjungos tikslų pagal [ESS] 21 straipsnį.
(8)      Komisija įvertino galimą Žvejybos susitarimo poveikį darniam vystymuisi, visų pirma kiek tai yra susiję su nauda, kurią gautų atitinkami žmonės [atitinkamos bendruomenės], ir susijusių teritorijų gamtos išteklių naudojimu;
(9)      atsižvelgiant į tą vertinimą manoma, kad Žvejybos susitarimas turėtų būti labai naudingas atitinkamiems žmonėms [atitinkamiems gyventojams], atsižvelgiant į teigiamą socialinį ir ekonominį poveikį tiems žmonėms, visų pirma susijusį su užimtumu ir investicijomis, ir į jo poveikį žvejybos sektoriaus ir žuvų perdirbimo sektoriaus vystymuisi;
(10) be to, manoma, kad Žvejybos susitarimu geriausiai užtikrinamas tausus greta Vakarų Sacharos esančių vandenų gamtos išteklių naudojimas, kadangi žvejybos veikla grindžiama patikimiausiomis tos srities mokslinėmis nuomonėmis ir rekomendacijomis ir jai taikomos tinkamos stebėsenos bei kontrolės priemonės;
(11) atsižvelgdama į [2018 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo sprendime Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118)] išdėstytus motyvus, Komisija kartu su Europos išorės veiksmų tarnyba [(EIVT)] ėmėsi visų dabartinėmis aplinkybėmis pagrįstų ir įmanomų priemonių, kad atitinkami žmonės būtų tinkamai įtraukti į konsultacijas ir būtų įsitikinta jų pritarimu. Vakarų Sacharoje ir Maroko Karalystėje vykdytos plačios konsultacijos, o šiose konsultacijose dalyvavę socialiniai, ekonominiai ir politiniai subjektai aiškiai pritarė Žvejybos susitarimo sudarymui. Tačiau konsultacijų procese nesutiko dalyvauti Polisario frontas ir kai kurie kiti subjektai;
(12)      nesutikusieji dalyvauti šiame procese nepritarė Žvejybos susitarimo ir jo įgyvendinimo protokolo taikymui greta Vakarų Sacharos esančiuose vandenyse, [nes] iš esmės laikėsi nuomonės, kad tokie aktai patvirtintų Maroko Karalystės poziciją dėl Vakarų Sacharos teritorijos. Tačiau nė viena Žvejybos susitarimo arba jo įgyvendinimo protokolo nuostata neleidžia manyti, kad juo pripažįstama Maroko Karalystės aukščiausioji valdžia Vakarų Sacharoje ir greta esančiuose vandenyse arba jo suverenios teisės į juos. Be to, Sąjunga ir toliau dar aktyviau palaikys su Jungtinių Tautų parama pradėtą ir tęsiamą taikų konflikto sprendimo procesą.“
68      Pagal Žvejybos susitarimo 17 straipsnį šis susitarimas, įgyvendinimo protokolas ir pasikeitimas laiškais įsigaliojo 2019 m. liepos 18 d. (OL L 195, 2019, p. 1).
69      Įgyvendinimo protokolas, kuriuo reglamentuojamos prieigos prie žvejybos zonų, esančių greta Vakarų Sacharos teritorijos, sąlygos, nustojo galioti praėjus ketveriems metams nuo jo įsigaliojimo dienos, t. y. 2023 m. liepos 17 d.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
70      2019 m. birželio 10 ir 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo du Polisario fronto ieškinius: byloje T‑344/19 jis prašė panaikinti ginčijamą sprendimą, o byloje T‑356/19 – tuo atveju, jei Bendrasis Teismas nuspręstų, kad 2018 m. lapkričio 29 d. Tarybos reglamentas (ES) 2019/440 dėl žvejybos galimybių paskirstymo pagal Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės tausios žvejybos partnerystės susitarimą ir jo įgyvendinimo protokolą (OL L 77, 2019, p. 1) yra tarpinė priemonė, užkertanti kelią tam, kad ginčijamas sprendimas galėtų būti laikomas tiesiogiai susijusiu su Polisario frontu, panaikinti šį reglamentą.
71      Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas, be kita ko, panaikino ginčijamą sprendimą ir nusprendė, kad ginčijamo sprendimo padariniai lieka galioti laikotarpiu, kuris negali viršyti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyto termino, o jeigu per šį terminą būtų pateiktas apeliacinis skundas, iki Teisingumo Teismo sprendimo dėl to apeliacinio skundo paskelbimo.
72      Pirma, Bendrasis Teismas išnagrinėjo du pagrindinius nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, pateiktus dėl ieškinio, kuriuo Taryba, palaikoma Ispanijos Karalystės, Prancūzijos Respublikos, Komisijos, taip pat Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre ir Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud (toliau kartu – CPMM), prašė panaikinti ginčijamą sprendimą; vienas jų iš grindžiamas tuo, kad Polisario frontas neturi procesinio veiksnumo Sąjungos teismuose, o kitas – kad jis neturi teisės pareikšti ieškinio dėl ginčijamo sprendimo, ir atitinkamai skundžiamo sprendimo 132–159 ir 171–268 punktuose juos atmetė.
73      Antra, atmetęs pirmąjį panaikinimo pagrindą, kurį Polisario frontas nurodė grįsdamas savo reikalavimus, grindžiamą tuo, kad Taryba neturėjo kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 276–364 punktuose išnagrinėjo trečiąjį panaikinimo pagrindą, iš esmės grindžiamą tuo, kad Taryba pažeidė pareigą laikytis reikalavimų, kuriuos Teisingumo Teismas kildina iš apsisprendimo principo ir sutarčių santykinio poveikio principo ir kurie paaiškinti 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendime Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) ir 2018 m. vasario 27 d. Sprendime Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118). Skundžiamo sprendimo 364 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad priimdama ginčijamą sprendimą Taryba nepakankamai atsižvelgė į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su Vakarų Sacharos padėtimi, ir klaidingai nusprendė turinti diskreciją spręsti, ar reikia laikytis reikalavimo, pagal kurį šios teritorijos tauta turi išreikšti pritarimą dėl ginčijamo susitarimo taikymo jai, kaip šio susitarimo trečiajai šaliai, kaip nurodyta Teisingumo Teismo pateiktame sutarčių santykinio poveikio principo, siejamo su apsisprendimo principu, išaiškinime.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
74      2022 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu bylos C‑778/21 P ir C‑798/21 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis sprendimas.
75      2022 m. gegužės 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimais Vengrijai, Portugalijos Respublikai ir Slovakijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą C‑798/21 P palaikyti Tarybos reikalavimų.
76      2022 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Belgijos Karalystei taip pat buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų byloje C‑798/21 P. Tačiau vėliau ši valstybė narė nedalyvavo rašytinėje proceso dalyje.
77      Apeliaciniame skunde Komisija (byla C‑778/21 P) Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 ir 2 punktus,
–        atmesti Polisario fronto pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį arba, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–        priteisti iš Polisario fronto visas bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas, įskaitant apeliantės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
78      Apeliaciniame skunde Taryba (byla C‑798/21 P) Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas,
–        priimti galutinį sprendimą dėl klausimų, dėl kurių pateiktas jos apeliacinis skundas, ir atmesti Polisario fronto ieškinį byloje T‑344/19,
–        priteisti iš Polisario fronto bylinėjimosi išlaidas, susijusias su šiuo apeliaciniu skundu ir byla T‑344/19, ir
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius dvylikai mėnesių nuo sprendimo, kuris bus priimtas, paskelbimo dienos.
79      Polisario frontas Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinius skundus,
–        priteisti iš Komisijos visas Polisario fronto šioje byloje patirtas bylinėjimosi išlaidas ir
–        priteisti iš Tarybos visas Polisario fronto bylinėjimosi išlaidas, patirtas šioje byloje ir pirmojoje instancijoje Bendrajame Teisme.
80      Prancūzijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas,
–        priimti galutinį sprendimą dėl klausimų, dėl kurių pateikti šie apeliaciniai skundai, ir atmesti Polisario fronto ieškinį arba, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–        nepatenkinus pirmesnių reikalavimų, remiantis Tarybos ir Komisijos nurodytais motyvais palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius 18 mėnesių nuo sprendimo, kuris bus priimtas, paskelbimo dienos.
81      CPMM Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        pripažinti Polisario fronto ieškinį nepriimtinu arba bent jau nepagrįstu ir
–        nuspręsti, kad iš Polisario fronto turi būti priteistos bylinėjimosi išlaidos.
82      Ispanijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo patenkinti Komisijos apeliacinį skundą byloje C‑778/21 P ir Tarybos apeliacinį skundą byloje C‑798/21 P. Belgijos Karalystė, Vengrija, Portugalijos Respublika ir Slovakijos Respublika prašo Teisingumo Teismo patenkinti Tarybos apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinių skundų
83      Savo apeliaciniams skundams pagrįsti Komisija, apeliantė byloje C‑778/21 P, ir Taryba, apeliantė byloje C‑798/21 P, nurodo atitinkamai penkis ir keturis pagrindus. Pirmieji trys apeliacinio skundo pagrindai byloje C‑778/21 P ir pirmieji du apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P pagrindai grindžiami Bendrojo Teismo padarytomis teisės klaidomis, kiek tai susiję su Polisario fronto jame pareikšto ieškinio priimtinumu, o apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P ketvirtasis ir penktasis pagrindai ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P trečiasis ir ketvirtasis pagrindai grindžiami teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė nagrinėdamas to ieškinio pagrįstumą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo byloje C‑778/21 P ir apeliacinio skundo antrojo pagrindo byloje C‑798/21 P, grindžiamų „Polisario“ fronto procesinio veiksnumo nebuvimu
Šalių argumentai
84      Savo pirmuosiuose atitinkamuose pagrinduose Taryba ir Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 142–158 punktuose pripažino Polisario fronto procesinį veiksnumą Sąjungos teisme.
85      Šios dvi institucijos, Prancūzijos Respublika ir CPMM, be kita ko, iš esmės teigia, kad Polisario frontas neturi teisinio subjektiškumo nei pagal tarptautinę, nei pagal Sąjungos teisę. Be to, jų teigimu, negalima remtis veiksmingos teisminės gynybos principu siekiant pripažinti Polisario fronto teisę pareikšti ieškinį Bendrajame Teisme, kad būtų apginta Vakarų Sacharos tautos teisė į apsisprendimą, nes kiltų grėsmė, kad bet koks Sąjungos teisme, kaip „vidaus“ teisėjui, pareikštas ieškinys bus pripažintas priimtinu, nors toks ieškinys būtų susijęs su tarptautinės teisės reglamentuojamu tarptautiniu ginču, pareikštas tarptautinės teisės subjekto ir negalėtų būti pareikštas tarptautiniame teisme. Tarybos teigimu, teisė į veiksmingą teisminę gynybą nereiškia universalios galimybės kreiptis į Sąjungos teismą, nepaisant SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytų priimtinumo sąlygų.
86      Be to, Komisijos teigimu, nors Polisario frontas tikrai dalyvauja priimant „politinį sprendimą“ dėl Vakarų Sacharos teritorijos galutinio statuso, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 143 ir 144 punktuose, reikia turėti omenyje Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliucijos 34/37, kurią nurodė Bendrasis Teismas ir kuri paminėta šio sprendimo 33 punkte, svarbą. Tiesa, šioje rezoliucijoje rekomenduojama Polisario frontui, kaip Vakarų Sacharos tautos „atstovui“, dalyvauti priimant politinį sprendimą dėl su šia teritorija susijusio konflikto. Nors ši rezoliucija neturi privalomosios galios, ji buvo priimta prieš atsirandant tam tikrai Vakarų Sacharos gyventojų vietos atstovavimo formai surengus rinkimus remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise. Sąjunga niekada nepripažino kokio nors kito Polisario fronto statuso, išskyrus vienos iš Jungtinių Tautų lygmeniu vykdomo taikos proceso „šalių“, o tiksli Vakarų Sacharos tautos dalis, kuriai jis iki šiol atstovauja, lieka gana neaiški.
87      Taryba mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai plačiai aiškino sąvoką „juridinis asmuo“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, neatsižvelgdamas į Polisario fronto vaidmens ir atstovavimo ribas pagal tarptautinę teisę, ir skundžiamo sprendimo 155 punkte bei 2021 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Polisario frontas / Taryba (T‑279/19, EU:T:2021:639) 103 punkte atmetė Tarybos argumentus šiuo klausimu. Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Polisario fronto atstovavimo įgaliojimai Jungtinių Tautų politinio ginčo sprendimo procese pateisina tai, kad jam buvo suteiktas „juridinio asmens“ statusas, kad jis galėtų ginčyti sprendimo dėl susitarimo, kuris neturi įtakos šio ginčo išsprendimui, sudarymo galiojimą. Polisario fronto vaidmuo tarptautiniu lygmeniu apsiriboja jo, kaip Vakarų Sacharos tautos atstovo, gebėjimu dalyvauti Jungtinių Tautų globojamose derybose dėl Vakarų Sacharos galutinio statuso pagal šio sprendimo 33 punkte minėtą Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos rezoliuciją 34/37. Tai, kad Sąjungos institucijos pripažįsta esant ginčą, dėl kurio vyksta derybos Jungtinėse Tautose, visiškai nereiškia, kad Sąjunga ar jos institucijos pripažįsta Polisario frontą kaip jų dalyvį, nes Sąjunga nėra šių derybų šalis.
88      Polisario frontas neigia šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
89      Kaip Bendrasis Teismas iš esmės priminė skundžiamo sprendimo 135 ir 136 punktuose, nors pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali šio straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose numatytomis sąlygomis pareikšti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs subjektų procesinį veiksnumą Sąjungos teismuose, neatsižvelgiant į tai, ar jie pagal vidaus teisę įsteigti kaip juridiniai asmenys.
90      Kaip skundžiamo sprendimo 137 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, taip, be kita ko, buvo tuo atveju, kai, pirma, atitinkamas subjektas turėjo pakankamus įgaliojimus atstovauti asmenims, kurių teises, kylančias iš Sąjungos teisės, jis ketino ginti, taip pat turėjo savarankiškumą ir atsakomybę, kurių reikia siekiant veikti palaikant pagal tą pačią teisę apibrėžtus teisinius santykius, ir, kai, antra, per derybas dėl šių teisių institucijos pripažino jį dalyviu (šiuo klausimu žr. 1974 m. spalio 8 d. Sprendimo Union syndicale – Europos valstybės tarnautojų sąjunga ir kt. / Taryba, 175/73, EU:C:1974:95, 9–17 punktus ir 1974 m. spalio 8 d. Sprendimo Syndicat général du personnel des organismes européens / Komisija, 18/74, EU:C:1974:96, 5–13 punktus).
91      Kaip skundžiamo sprendimo 138 punkte nurodė Bendrasis Teismas, taip buvo ir tuo atveju, kai Sąjungos institucijos laikė šį subjektą atskiru subjektu, turinčiu savo teisių ir pareigų. Iš tikrųjų dėl nuoseklumo ir teisingumo būtina pripažinti tokio subjekto procesinį veiksnumą ginčijant jo teises ribojančias priemones ar institucijų dėl jo priimtus nepalankius sprendimus (šiuo klausimu žr. 1982 m. spalio 28 d. Sprendimo Groupement des Agences de voyages / Komisija, 135/81, EU:C:1982:371, 9–11 punktus; 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo PKK ir KNK / Taryba, C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 107–112 punktus; taip pat 2017 m. birželio 15 d. Sprendimo Al-Faqih ir kt. / Komisija, C‑19/16 P, EU:C:2017:466, 40 punktą).
92      Be to, skundžiamo sprendimo 139 punkte Bendrasis Teismas teisingai priminė, kad remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija sąvoka „juridinis asmuo“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, negali būti aiškinama siaurai (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimo Venesuela / Taryba (Sąsaja su trečiąja valstybe), C‑872/19 P, EU:C:2021:507, 44 punktą).
93      Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kaip generalinė advokatė tai padarė savo išvados sujungtose bylose Komisija / Polisario frontas ir Taryba / Polisario frontas (C‑779/21 P ir C‑799/21 P, EU:C:2024:260) 82 punkte, kad Polisario frontas yra pasiskelbęs išlaisvinimo judėjimu ir įkurtas siekiant kovoti dėl konkretaus būsimo Vakarų Sacharos kaip priklausomos teritorijos valdymo modelio, t. y. šios teritorijos nepriklausomybės, šiuo metu – nuo Maroko Karalystės, ir sahravių valstybės įkūrimo. Taigi šis judėjimas, įgyvendinant Vakarų Sacharos kaip priklausomos teritorijos tautos teisę į apsisprendimą, siekia įkurti nepriklausomą valstybę.
94      Kadangi minėtas judėjimas, remdamasis Vakarų Sacharos tautos teise į apsisprendimą, siekia būtent nustatyti šios teritorijos valstybinę teisinę tvarką, tam, kad būtų pripažintas jo procesinis veiksnumas Sąjungos teismuose, negalima reikalauti, kad jis būtų įsteigtas kaip juridinis asmuo pagal konkrečią nacionalinės teisės sistemą.
95      Be to, Polisario frontas yra vienas iš teisėtų šio sprendimo 35 punkte nurodyto Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos globojamo Vakarų Sacharos ateities nustatymo proceso dalyvių ir jo sprendimai privalomi visoms valstybėms narėms ir Sąjungos institucijoms, nepaisant to, kad Jungtinės Tautos arba Sąjunga ir jos valstybės narės niekada jam nesuteikė „nacionalinio išlaisvinimo judėjimo“ statuso.
96      Iš to matyti, kad Polisario fronto, kuris taip pat dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose forumuose, įskaitant Afrikos forumus, ir palaiko dvišalius teisinius santykius tarptautiniu lygmeniu, teisinis egzistavimas yra pakankamas, kad jis galėtų turėti procesinį veiksnumą Sąjungos teismuose.
97      Dėl klausimo, ar šis subjektas gali teisėtai atstovauti Vakarų Sacharos tautos interesams, pažymėtina, kad šis klausimas susijęs su jo teise pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, o ne su jo procesiniu veiksnumu Sąjungos teisme.
98      Galiausiai argumentai, susiję su Polisario fronto teisinio subjektiškumo nepripažinimu valstybių narių teisės sistemose arba su tuo, kad nė vienas valstybės narės teismas nėra pripažinęs jo procesinio veiksnumo, yra nereikšmingi. Iš tiesų, kaip skundžiamo sprendimo 136 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, nors SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje esanti juridinio asmens sąvoka iš principo reiškia, kad egzistuoja teisinį subjektiškumą turintis subjektas, kuris turi būti patikrintas atsižvelgiant į nacionalinę teisę, pagal kurią šis juridinis asmuo buvo įsteigtas, ji nebūtinai sutampa su sąvokomis, įtvirtintomis įvairiose valstybių narių teisės sistemose. Šiuo klausimu taip pat reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas yra pripažinęs, jog trečioji valstybė, kaip tarptautinį teisinį subjektiškumą turinti valstybė, turi būti laikoma „juridiniu asmeniu“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimo Venesuela / Taryba (Sąsaja su trečiąja valstybe), C‑872/19 P, EU:C:2021:507, 53 punktą).
99      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas, nepadaręs teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad Polisario frontas turi procesinį veiksnumą Sąjungos teismuose, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
100    Taigi apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P pirmąjį pagrindą ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P antrojo ir trečiojo pagrindų ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo, grindžiamų aplinkybe, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su „Polisario“ frontu
101    Komisija apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P antrajame ir trečiajame pagrinduose ir Taryba apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo pirmoje ir antroje dalyse teigia, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 259 punkte klaidingai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, o skundžiamo sprendimo 268 punkte – kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su Polisario frontu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P antrojo pagrindo ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo pirmos dalies, grindžiamų aplinkybe, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su „Polisario“ frontu
–       Šalių argumentai
102    Taryba ir Komisija teigia, jog skundžiamo sprendimo 259 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu.
103    Komisija, be kita ko, teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Sąjungos teisę, kai nusprendė, kad tam tikri ginčijamo sprendimo ir ginčijamo susitarimo padariniai atitinka sąlygas, leidžiančias konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu, nors ginčijamu susitarimu, kurį šiuo sprendimu siekta patvirtinti Sąjungos vardu, tik suteikiama galimybė patekti į greta Vakarų Sacharos esančius vandenis už finansinį atlygį, kuris apima kompensaciją už patekimą, laivų savininkų sumokėtas rinkliavas ir sektorinę paramą, kartu užtikrinant, kad būtų pripažintas atskiras šios teritorijos statusas ir paliekant Jungtinių Tautų lygmeniu vykdomo proceso, susijusio su minėta priklausoma teritorija, rezultatą visiškai atvirą.
104    Bendrojo Teismo motyvais, kuriais remdamasis skundžiamo sprendimo 197–235 punktuose jis atmetė institucijų argumentus, iš tikrųjų siekiama įrodyti ne tai, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu, o veikiau tai, kad ginčijamas susitarimas taikytinas Vakarų Sacharos teritorijai ir greta jos esantiems vandenims, todėl gali daryti poveikį Vakarų Sacharos tautai. Skundžiamo sprendimo 201–216 punktuose, taip pat jo 255–258 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes tam tikros priemonės būtinos tam, kad būtų naudojami ištekliai ar panaudotas finansinis atlygis. Priešingu atveju Vakarų Sachara negautų jokios naudos iš šių išteklių naudojimo ir jokio finansinio įnašo. Vien tai, kad ginčijamo susitarimo įgyvendinimo priemonės nustatytos jame, nereiškia, kad Vakarų Sacharos tautos teisinė padėtis yra tiesiogiai pakeista. Skundžiamo sprendimo 217 punkte taip pat padaryta teisės klaida, nes ginčijamas susitarimas nėra tiesiogiai susijęs su ūkio subjektais, kai kompetentingos institucijos nėra nustačiusios tam tikrų priemonių.
105    Taryba, be kita ko, priduria, jog skundžiamo sprendimo 196 punkte padaryta išvada, kad, atsižvelgiant į sprendimo sudaryti tarptautinį susitarimą pobūdį ir jo sukeliamus teisinius padarinius, negalima iš karto atmesti galimybės, kad dėl ginčijamo susitarimo turinio ginčijamas sprendimas tiesiogiai sukelia padarinių Polisario fronto teisinei padėčiai, grindžiama motyvais, kuriuose padaryta teisės klaidų.
106    Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 184 ir 192 punktuose klaidingai konstatavo, kad sprendimas dėl tarptautinio susitarimo sudarymo yra šio susitarimo sudedamoji dalis ir sukelia teisinių padarinių kitoms šalims „tiek, kiek jame oficialiai patvirtinti Sąjungos prisiimti įsipareigojimai šioms šalims“. Ginčijamas sprendimas nesukelia teisinių padarinių už Sąjungos teisinės sistemos ribų. Priešingai, nei skundžiamo sprendimo 192 punkte pripažino Bendrasis Teismas, juo Sąjunga išreiškė savo sutikimą Sąjungos teisinėje sistemoje.
107    Polisario frontas turėjo ginčyti Bendrajame Teisme būtent Sąjungos pranešimo aktą, aiškiai nurodytą tiek Žvejybos susitarimo 17 straipsnyje ir įgyvendinimo protokolo 15 straipsnyje, tiek ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje, darant prielaidą, kad įvykdytos visos priimtinumo sąlygos. Be to, Taryba ginčija, kad nagrinėjamu atveju šios sąlygos yra įvykdytos.
108    Taryba taip pat ginčija skundžiamo sprendimo 250 punkte Bendrojo Teismo padarytą išvadą, kad dėl to, jog ginčijamo susitarimo sudarymas daro poveikį Vakarų Sacharos tautai ir dėl jo reikia gauti jos pritarimą, ginčijamas sprendimas sukelia tiesioginių padarinių Polisario fronto, kaip šios tautos atstovo, teisinei padėčiai.
109    Prancūzijos Respublika mano, kad Bendrasis Teismas padarė pirmą grupę teisės klaidų, susijusių su Tarybos sprendimo sudaryti tarptautinį susitarimą teisiniais padariniais. Ji, kaip ir Taryba, pabrėžia, kad nors skundžiamo sprendimo 184 punkte padaryta išvada, jog sprendimas sudaryti tarptautinį susitarimą parodo Sąjungos sutikimą būti saistomai šio susitarimo, Sąjungos teisinėje sistemoje yra teisinga, vien pranešimas atitinkamai šaliai apie vidaus procedūrų užbaigimą tarptautiniu lygmeniu reiškia sutikimą būti saistomai susitarimo. Be to, Bendrasis Teismas padarė antrą grupę teisės klaidų, kai teigė, kad Polisario fronto teisinė padėtis tiesiogiai pakeičiama pačiu ginčijamu susitarimu.
110    Be to, CPMM, pirma, palaiko Tarybos argumentus, susijusius su teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas tariamai padarė ginčijamo sprendimo 185–190 punktuose, nes sprendimas sudaryti sutartį nereiškė jos įsigaliojimo. Be to, veiksmingos teisminės gynybos principu nesiekiama išplėsti ne Europos ieškovo teisės pareikšti ieškinį siekiant apginti kolektyvines teises pagal tarptautinę teisę. Antra, nusprendęs, kad ginčijamas sprendimas „tiesiogiai“ susijęs su Polisario frontu, Bendrasis Teismas supainiojo Polisario frontą su Vakarų Sacharos tauta.
111    Polisario frontas neigia šiuos argumentus.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
112    Kaip priminta šio sprendimo 89 punkte, pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali šio straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose numatytomis sąlygomis pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių.
113    Remiantis suformuota jurisprudencija, kurią Bendrasis Teismas priminė skundžiamos nutarties 179 punkte, pagal sąlygą, kuria remiantis sprendimas, dėl kurio pareikštas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, turi būti tenkinami du kumuliaciniai kriterijai, t. y. pirma, priemonė turi tiesiogiai sukelti padarinių asmens teisinei padėčiai ir, antra, ji neturi palikti jokios diskrecijos ją įgyvendinti turintiems subjektams, nes šis įgyvendinimas vyksta savaime ir išplaukia tik iš Sąjungos teisės aktų, netaikant kitų tarpinių normų (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
114    Nagrinėjamu atveju Bendrajame Teisme pareikštu ieškiniu dėl panaikinimo Polisario frontas siekė, kad būtų apsaugota Vakarų Sacharos tautos teisė į apsisprendimą, kurią Teisingumo Teismas jau pripažino 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) 88, 91 ir 105 punktuose. Atsižvelgiant būtent į ginčijamo sprendimo, taigi ir ginčijamo susitarimo, padarinius šios tautos, kuriai šiose bylose atstovauja Polisario frontas, teisinei padėčiai reikia nagrinėti, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo pirmesniame punkte primintą jurisprudenciją.
115    Nors Polisario frontas nebuvo oficialiai pripažintas išimtiniu Vakarų Sacharos tautos atstovu, jis, remiantis Jungtinių Tautų aukščiausiųjų organų rezoliucijomis, tarp jų ir šio sprendimo 35 punkte nurodytomis Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijomis, yra privilegijuotas Jungtinių Tautų globojamo proceso dalyvis siekiant nustatyti būsimą Vakarų Sacharos statusą. Jis taip pat dalyvauja kituose tarptautiniuose forumuose, siekdamas apginti minėtos tautos apsisprendimo teisę.
116    Šios ypatingos aplinkybės leidžia manyti, kad Polisario frontas gali Sąjungos teisme ginčyti Sąjungos akto, kuris tiesiogiai sukelia padarinių apsisprendimo teisę turinčios Vakarų Sacharos tautos teisinei padėčiai, teisėtumą, kai tas aktas konkrečiai susijęs su šia tauta arba, kiek tai susiję su reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu, dėl jo nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių.
117    Tokiomis aplinkybėmis SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytą sąlygą, kad sprendimas, dėl kurio pareikštas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, reikia vertinti turint omenyje Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnį ir veiksmingos teisminės gynybos principą, atsižvelgiant į Vakarų Sacharos tautos, kuriai šiose bylose atstovauja Polisario frontas, teisinę padėtį.
118    Nagrinėjamu atveju ginčijamas sprendimas, taigi atitinkamai ir ginčijamas susitarimas, atsižvelgiant į jų poveikį Vakarų Sacharos tautos teisei į apsisprendimą, atitinka šio sprendimo 113 punkte primintas sąlygas (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 106 punktą).
119    Viena vertus, ginčijamu sprendimu siekiama sudaryti tarptautinį susitarimą, kurį numatyta taikyti greta teritorijos esančiuose vandenyse, dėl kurių Vakarų Sacharos tauta turi apsisprendimo teisę. Taigi jis neišvengiamai daro poveikį šios tautos turimoms teisėms į šią teritoriją, įskaitant teisę naudoti jos gamtos išteklius, kylančią iš Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnio ir tarptautinės paprotinės teisės principo, pagal kurį pripažįstamos nuolatinės suverenios teisės į gamtos išteklius (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 19 d. TTT sprendimą byloje dėl ginkluotųjų pajėgų buvimo Kongo teritorijoje (Kongo Demokratinė Respublika prieš Ugandą), Rink. 2005, p. 168, 244 punktas).
120    Konkrečiai kalbant, nors ginčijamu susitarimu Sąjunga nepripažįsta Maroko Karalystės pretenzijų dėl suvereniteto Vakarų Sacharos teritorijoje, šiuo susitarimu Sąjungos teisėje pripažįstami teisiniai padariniai, kuriuos sukelia Maroko Karalystės kompetentingų institucijų šioje priklausomoje teritorijoje atlikti veiksmai, susiję su „žvejybos zona“, kaip ji suprantama pagal minėtą susitarimą, kuri, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 111 punkte, jo 1 straipsnio h punkte apibrėžta kaip apimanti tiek vandenis, į kuriuos Maroko Karalystė turi suverenias teises arba kurie priklauso jos jurisdikcijai, tiek greta Vakarų Sacharos esančius vandenis. Be to, konvencijos sistemos, kuria sukuriama besąlyginė teisė į finansinį atlygį, susijusį su Sąjungos laivų prieiga prie žvejybos zonos, apimančios greta Vakarų Sacharos esančius vandenis, gaunamą kito tarptautinės teisės subjekto nei atitinkamos nesavarankiškos teritorijos tauta, o ne jos vardu ir naudai, nustatymas yra tiesiogiai susijęs su šia tauta, nes ja pažeidžiamos šios tautos suverenios teisės į minėtos teritorijos gamtos išteklius.
121    Kadangi Vakarų Sachara yra priklausoma teritorija, jos gamtos turtų eksploatavimui taikomas Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnis ir nuolatinių suverenių teisių į gamtos išteklius principas. Šiuo klausimu šio sprendimo 11 punkte minėtoje Jungtinių Tautų Trečiosios jūrų teisės konferencijos Baigiamojo akto III rezoliucijoje numatyta, kad „teritorijos, kurios tauta nepateko į visišką nepriklausomybę ar kitą Jungtinių Tautų pripažintą autonomijos režimą, arba kolonijinės teritorijos atveju nuostatos, susijusios su [Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijoje] nurodytomis teisėmis ar interesais, taikomos šios teritorijos tautos naudai, siekiant skatinti jos gerovę ir vystymąsi“. Šiomis aplinkybėmis priklausomos teritorijos gamtos išteklių eksploatavimas, įskaitant žuvų išteklių eksploatavimą greta šios teritorijos esančiuose vandenyse, turi būti naudingas jos tautai.
122    CPMM nurodyta aplinkybė, kad ginčijamas susitarimas nesaistytų Vakarų Sacharos tuo atveju, jeigu ji taptų nepriklausoma, arba kad šiuo susitarimu bet kuriuo atveju negalima remtis prieš Vakarų Sacharą ar Polisario frontą, nepaneigia vertinimo, kad ginčijamas sprendimas, o kartu ir ginčijamas susitarimas, yra tiesiogiai susiję su Vakarų Sacharos tauta, nes priklausomų teritorijų tautų teisės pagal Jungtinių Tautų Chartiją, Jungtinių Tautų jūrų teisės konvenciją ir tarptautinę paprotinę teisę egzistuoja dar iki jų teisės į apsisprendimą įgyvendinimo.
123    Kita vertus, įsigaliojus ginčijamam susitarimui, Sąjunga privalo pripažinti sprendimų dėl Maroko valdžios institucijų išduotų žvejybos leidimų greta Vakarų Sacharos esančiuose vandenyse galiojimą. Šiuo klausimu pagal Žvejybos susitarimo 5 straipsnį Sąjungos laivai gali vykdyti žvejybos veiklą žvejybos zonoje, kuriai taikomas šis susitarimas, tik turėdami pagal šį susitarimą išduotą žvejybos leidimą, o Maroko Karalystės institucijos žvejybos leidimus Sąjungos laivams išduoda tik pagal tą susitarimą.
124    Kiek tai susiję su ginčijamu susitarimu, procedūra, pagal kurią galima gauti leidimą žvejoti Sąjungos laivui, nustatyta įgyvendinimo protokole, kurio priede numatyta, kad Sąjungos institucijos pateikia Sąjungos laivų, prašančių vykdyti žvejybos veiklą žvejybos zonoje, apimančioje greta Vakarų Sacharos esančius vandenis, sąrašus Jūrų žuvininkystės departamentui prie Maroko Karalystės Žemės ūkio, jūrų žuvininkystės, kaimo plėtros, vandenų ir miškų ministerijos.
125    Ši tvarka yra privaloma Sąjungai, nesant būtinybės priimti kokį nors ginčijamą sprendimą papildantį aktą, kuris reikštų valdžios institucijų, atsakingų už minėto susitarimo įgyvendinimą, šiuo aspektu vykstantį visiškai savaime, diskreciją.
126    Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti Tarybos ir Prancūzijos Respublikos argumentus dėl skundžiamo sprendimo 184 ir 192 punktų, kad Polisario fronto ieškinys Bendrajame Teisme turėjo būti pareikštas ne dėl sprendimo dėl ginčijamo susitarimo sudarymo, bet dėl akto, kuriuo Sąjunga pranešė Maroko Karalystei apie šio susitarimo patvirtinimą.
127    Sprendimas sudaryti tarptautinį susitarimą yra galutinis aktas Sąjungos teisinėje sistemoje ir išreiškia Sąjungos valią būti saistomai šio susitarimo (šiuo klausimu žr. 2001 m. gruodžio 6 d. Nuomonės 2/00 Kartachenos biosaugos protokolas, EU:C:2001:664, 5 punktą). Pagal suformuotą jurisprudenciją toks sprendimas yra aktas, kurį galima ginčyti, nes Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos panaikinti tarptautinio susitarimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, 45–51 punktus). Vis dėlto pranešimas apie tokio susitarimo patvirtinimą kitai susitariančiajai šaliai yra įgyvendinimo priemonė, kuri iš esmės turi būti laikoma aktu, kurio negalima ginčyti.
128    Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, skundžiamo sprendimo 259 punkte Bendrasis Teismas teisingai pripažino, kad ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu.
129    Taigi apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P antrąjį pagrindą ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P trečiojo pagrindo ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo antros dalies, grindžiamų aplinkybe, kad ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai susijęs su „Polisario“ frontu
–       Šalių argumentai
130    Taryba ir Komisija, taip pat Prancūzijos Respublika ir CPMM mano, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 268 punkte klaidingai konstatavo, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su Polisario frontu.
131    Komisija, be kita ko, pažymi, kad skundžiamo sprendimo 265 punkte Bendrasis Teismas tik daro nuorodą į argumentus dėl sąlygos, susijusios su klausimu, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su Polisario frontu, o jie, kaip ji nurodė apeliacinio skundo byloje C‑779/21 P antrajame pagrinde, yra teisiškai klaidingi. Taryba taip pat teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, dėl kurių yra klaidinga jo išvada, kad ginčijamas sprendimas konkrečiai susijęs su Polisario frontu.
132    Taryba ir Komisija dar ginčija tai, kad skundžiamo sprendimo 266 punkte Bendrasis Teismas atmetė 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Komisija / Nederlandse Antillen (C‑142/00 P, EU:C:2003:217) reikšmingumą – jame Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien bendro intereso, kurį užjūrio šalis ar teritorija (UŠT), kaip subjektas, turintis kompetenciją spręsti ekonominius ir socialinius klausimus savo teritorijoje, gali turėti dėl jos ekonominei gerovei palankaus rezultato, negali pakakti, kad jį būtų galima laikyti konkrečiai susijusiu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
133    Šiuo klausimu Komisija pabrėžia, kad Bendrojo Teismo nustatytas skirtumas tarp tame sprendime nagrinėtos situacijos ir šioje byloje nagrinėjamos situacijos yra dirbtinis ir teisiškai klaidingas, nes minėtame sprendime ginčyta priemonė buvo susijusi tik su UŠT, ir kai kurios iš jų yra arba buvo priklausomos teritorijos. Negalima sutikti su tuo, kad Nyderlandų Antilų vyriausybė negali ginčyti Sąjungos akto, kuris ekonomiškai susijęs su jos teritorija, o Polisario frontas gali, nebent būtų nuspręsta, kad judėjimai, siekiantys teritorijos nepriklausomumo arba konfliktuojantys su valstybe, turi daugiau garantijų nei regioninės vyriausybės.
134    Taryba savo ruožtu mano, kad Bendrojo Teismo nurodyti motyvai neatsako į jos argumentą, grindžiamą 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimu Komisija / Nederlandse Antillen (C‑142/00 P, EU:C:2003:217), ir primena, kad Bendrajame Teisme pateiktame triplike ji teigė, jog iš to sprendimo matyti, kad net darant prielaidą, jog Polisario frontas yra subjektas, turintis kompetenciją spręsti ekonominius klausimus, susijusius su Vakarų Sachara, quod non, šio statuso nepakanka, kad ginčijamą susitarimą būtų galima laikyti konkrečiai susijusiu su juo.
135    Polisario frontas neigia šiuos argumentus.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
136    Pagal suformuotą jurisprudenciją kiti subjektai nei tie, kuriems skirtas sprendimas, teigti, kad sprendimas yra konkrečiai su jais susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, gali tik tuo atveju, jei aktas, kurį prašoma panaikinti, susijęs su jais dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba dėl juos iš kitų asmenų išskiriančios faktinės padėties, todėl individualizuoja kaip asmenis, kuriems toks aktas yra skirtas (2018 m. spalio 18 d. Sprendimo Internacional de Productos Metálicos / Komisija, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
137    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 114–118 punktuose, reikia konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su Vakarų Sacharos tauta, kuriai šiose bylose atstovauja Polisario frontas, nes aiškus Vakarų Sacharos teritorijos įtraukimas į ginčijamo susitarimo, kuris pagal ginčijamą sprendimą yra privalomas Sąjungai, taikymo sritį pakeičia šios tautos teisinę padėtį dėl to, kad ji turi teisę į apsisprendimą dėl šios teritorijos. Šis statusas išskiria ją iš kitų asmenų ar subjektų, įskaitant iš visų kitų tarptautinės teisės subjektų.
138    Komisijos ir Tarybos argumentai, susiję su 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimu Komisija / Nederlandse Antillen (C‑142/00 P, EU:C:2003:217), kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad vien bendro intereso, kurį UŠT, kaip subjektas, turintis kompetenciją spręsti ekonominius ir socialinius klausimus savo teritorijoje, gali turėti dėl jos ekonominei gerovei palankaus rezultato, negali pakakti, kad jį būtų galima laikyti konkrečiai susijusiu, kaip tai suprantama pagal EB sutarties 173 straipsnio ketvirtą pastraipą (dabar – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa). Bendrasis Teismas vertinimą, kad ginčijamas sprendimas, taigi ir ginčijamas susitarimas, yra konkrečiai susiję su Polisario frontu, grindė ne šio susitarimo ekonominiais padariniais, o aplinkybe, kad ši organizacija atstovauja Vakarų Sacharos tautai, kaip turinčiai teisę į apsisprendimą dėl šios teritorijos.
139    Vadinasi, apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą. Be to, apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą, todėl reikia atmesti visą šį pagrindą.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P ketvirtojo pagrindo ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P ketvirtojo pagrindo, grindžiamų teisės klaidomis dėl teisminės kontrolės apimties ir Vakarų Sacharos tautos pritarimo ginčijamam susitarimui
Šalių argumentai
140    Pateikdamos atitinkamus ketvirtuosius pagrindus Taryba ir Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis padarė kelias teisės klaidas, susijusias su klaidingu tarptautinės teisės aiškinimu ir taikymu, Tarybos diskrecijos išorės santykių srityje apimtimi, be kita ko, kiek tai susiję su reikalavimu nagrinėjamu atveju gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą, Tarybos dokumentų aiškaus turinio nesilaikymu ir Tarybos argumentų iškraipymu ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnio, siejamo su jo 53 straipsnio pirma pastraipa, pažeidimu.
141    Komisija tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 304–365 punktuose Bendrasis Teismas, pažeisdamas Sąjungos teisę, absoliučiai ir kraštutinai įgyvendino sutarčių santykinio veikimo principą, aiškinamą kartu su apsisprendimo teise, kai klaidingai išaiškino 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) ir neatsižvelgė į jurisprudenciją, susijusią su Tarybos turima diskrecija išorės santykių srityje, ypač atsižvelgiant į tarptautinę paprotinę teisę.
142    Komisijos teigimu, šios klaidos siejamos su keturiais pagrindiniais priekaištais, t. y. pirma, teisės klaidomis, susijusiomis su teisminės kontrolės apimtimi, institucijų diskrecija ir būtinybe nustatyti akivaizdžią klaidą, kad būtų galima konstatuoti, jog ginčijamas sprendimas negalioja dėl jo tariamo nesuderinamumo su tarptautinės teisės normomis, antra, teisės klaidomis, susijusiomis su tuo, kad konkrečiomis bylos aplinkybėmis nėra reikalavimo, kad Vakarų Sacharos tauta išreikštų pritarimą, trečia, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, susijusiomis su reikalavimu gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą, trečia, net darant prielaidą, kad toks Vakarų Sacharos tautos pritarimas yra būtinas ginčijamo sprendimo galiojimui patvirtinti, teisės klaidomis, nes Bendrojo Teismo vartojama sąvoka „pritarimas“ yra pernelyg siaura, ir, ketvirta, teisės klaidomis, susijusiomis su Polisario fronto, kaip subjekto, kuriam reikėtų išreikšti tokį pritarimą, nustatymu, atsižvelgiant į jo ribotą statusą ir ribotus atstovavimo įgaliojimus. Pateikdama šiuos keturis priekaištus Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai nustatė tarptautinę paprotinę teisę, nors šioje byloje privalėjo ją teisingai nustatyti.
143    Komisija pažymi, kad bet koks sprendimas sudaryti susitarimą su trečiąja šalimi reiškia, kad, laikantis ESS 21 straipsnyje nustatytų išorės veiksmų principų ir tikslų, reikia įvertinti Sąjungos interesus palaikant santykius su atitinkama trečiąja šalimi ir derinti skirtingus interesus, susijusius su šiais santykiais. Taryba turi plačią diskreciją derinti tikslą skatinti žmogaus teisių visuotinumą ir nedalomumą su kitais tikslais, kuriais grindžiami Sąjungos veiksmai tarptautinėje arenoje, ir kitais Sąjungos interesais. Teisminė kontrolė šiuo klausimu būtinai turi apsiriboti klausimu, ar priimdamos nagrinėjamą aktą Sąjungos institucijos padarė akivaizdžių vertinimo klaidų, kiek tai susiję su šių principų taikymo sąlygomis.
144    Vis dėlto Bendrasis Teismas panaikino Tarybos diskreciją ir suteikė absoliučią reikšmę aiškaus Polisario fronto pritarimo sąlygai, kurios pagrindas tarptautinėje viešojoje teisėje nėra nustatytas. Jis neatsižvelgė į tikslų, į kuriuos Taryba turi atsižvelgti pagal ESS 21 straipsnį, apimtį ir įvairovę, nes nepateikė jokios nuorodos į šį straipsnį. Taip Bendrasis Teismas peržengė savo atliekamos teisminės kontrolės ribas.
145    Šiuo klausimu Bendrasis Teismas neteisingai aiškino 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) išvadas. Iš tame sprendime patvirtintos Vakarų Sacharos teisės į apsisprendimą negalima kildinti reikalavimo dėl šios teritorijos tautos aiškaus pritarimo per vienintelį tarpininką – Polisario frontą – tam, kad tarptautinis susitarimas, kurį Sąjunga sudarė su valstybe, veikiančia minėtoje teritorijoje kaip administruojančioji valdžia ir turinčia kompetenciją tai daryti, galėtų apimti tokią teritoriją.
146    Šioje byloje apibrėžiant sąvokas „tauta“ ir „pritarimas“ reikia atsižvelgti į teisines ir faktines aplinkybes, kuriomis buvo priimtas ginčijamas sprendimas ir sudarytas ginčijamas susitarimas; iš jų matyti, kad galiausiai pasirinkta išeitis atitinka visas taikytinas tarptautinės teisės normas, visų pirma Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnį, kuriuo siekiama skatinti priklausomų teritorijų gyventojų gerovę, ir ESS 21 straipsnio 2 dalies d ir e punktus. Nors skundžiamo sprendimo 310 punkte, kuriame daroma nuoroda į 2021 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Polisario frontas / Taryba (T‑279/19, EU:T:2021:639) 311 ir 312 punktus, patvirtinama, kad priklausomoms teritorijoms taikytina teisė šiuo metu tam tikrais aspektais lieka neapibrėžta, Komisija pažymi, kad, pradedant nuo šio skundžiamo sprendimo punkto, Bendrasis Teismas padarė kelias klaidas, apibendrintas šio sprendimo 141, 142, 144 ir 145 punktuose.
147    Taryba teigia, kad, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 364 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, Maroko valdžios institucijų ir Komisijos bei EIVT surengtos konsultacijos leido gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą. Ji mano, kad tame punkte ir skundžiamo sprendimo 307–363 punktuose, kuriais grindžiama minėtame 364 punkte padaryta išvada, padaryta teisės klaidų, nes Bendrasis Teismas suklydo dėl priklausomos teritorijos tautos „pritarimo“ sąvokos turinio ar būtinybės gauti tokį pritarimą, be to, nesilaikė Tarybos rašytinių dokumentų aiškaus turinio arba iškraipė jos pateiktus argumentus. Bendrasis Teismas taip pat pažeidė pareigą motyvuoti.
148    Polisario frontas prašo atmesti šiuos pagrindus.
Teisingumo Teismo vertinimas
–       Įžanginės pastabos
149    Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 276 punkto, Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio trečiajame pagrinde Polisario frontas teigė, kad be jo pritarimo sudariusi su Maroko Karalyste tarptautinį susitarimą, aiškiai taikomą Vakarų Sacharos teritorijai ir greta jos esantiems vandenims, Taryba pažeidė iš SESV 266 straipsnio kylančią pareigą vykdyti Teisingumo Teismo sprendimus. Iš tiesų Teisingumo Teismas nusprendė, kad remiantis apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principais teisiškai neįmanoma implicitiškai įtraukti šios teritorijos į Sąjungos ir Maroko Karalystės sudarytų susitarimų taikymo sritį. Tai reikštų, kad tokie susitarimai juo labiau negali būti eksplicitiškai taikomi minėtai teritorijai. Polisario frontas visų pirma teigė, kad ginčijamo susitarimo sudarymas prieštarauja jurisprudencijai, nes nebuvo paisoma kitokio ir atskiro Vakarų Sacharos statuso ir šios teritorijos tautos pritarimo.
150    Kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 295 punkte, minėtą ieškinio pagrindą iš esmės sudarė trys dalys, grindžiamos, pirma, tuo, kad Sąjunga ir Maroko Karalystė negali sudaryti Vakarų Sacharai taikytino susitarimo, antra, kitokio ir atskiro šios teritorijos statuso nepaisymu, o tai prieštarauja apsisprendimo principui, ir, trečia, tuo, kad pažeistas reikalavimas gauti minėtos teritorijos tautos, kaip ginčijamo susitarimo trečiosios šalies, kaip ji suprantama pagal sutarčių santykinio poveikio principą, pritarimą.
151    Bendrasis Teismas atmetė ieškinio trečiojo pagrindo pirmą dalį, tačiau šio pagrindo trečią dalį pripažino pagrįsta. Taigi jis nusprendė, kad ginčijamą sprendimą reikia panaikinti, nesant reikalo nagrinėti minėto pagrindo antros dalies ir kitų ieškinio pagrindų.
152    Skundžiamo sprendimo 364 punkte Bendrasis Teismas savo argumentus, pateiktus atsakant į Polisario fronto ieškinio trečiojo pagrindo trečią dalį, apibendrino taip:
„priimdama ginčijamą sprendimą Taryba nepakankamai atsižvelgė į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su Vakarų Sacharos padėtimi, ir klaidingai manė, kad turi diskreciją nuspręsti, ar reikia laikytis reikalavimo, pagal kurį šios teritorijos tauta turi išreikšti pritarimą dėl ginčijamo susitarimo taikymo jai, kaip šio susitarimo trečiajai šaliai, kaip nurodyta Teisingumo Teismo pateiktame sutarčių santykinio poveikio principo, siejamo su apsisprendimo principu, išaiškinime. Konkrečiai kalbant, pirma, Taryba klaidingai manė, kad esama padėtis [minėtoje] teritorijoje neleidžia įsitikinti tokiu pritarimu, ypač išreiškiant jį per [Polisario frontą]. Antra, manydama, kad Komisijos ir EIVT surengtos konsultacijos leido laikytis sutarčių santykinio poveikio principo, kurį Teisingumo Teismas išaiškino [2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973)] 106 punkte, Taryba suklydo tiek dėl šių konsultacijų apimties, tiek dėl tame punkte išdėstyto reikalavimo apimties. Trečia, Taryba klaidingai nusprendė, kad gali pakeisti šį reikalavimą kriterijais, kurie tariamai pateikti 2002 m. sausio 29 d. [Jungtinių Tautų Organizacijos teisės reikalų Generalinio sekretoriaus pavaduotojo ir patarėjo teisės klausimais] rašte [(toliau – 2002 m. sausio 29 d. Jungtinių Tautų Organizacijos patarėjo teisės klausimais raštas)].“
153    Pirmiausia reikia išnagrinėti apeliančių priekaištus dėl Vakarų Sacharos tautos pritarimo konsultuojantis su Vakarų Sacharos gyventojų atstovais ir ginčijamo sprendimo, taigi ir ginčijamo susitarimo teisminės kontrolės apimties, kiek tai susiję su minėtu pritarimu, įskaitant jų argumentus dėl 2002 m. sausio 29 d. Jungtinių Tautų Organizacijos patarėjo teisės klausimais rašto taikymo srities. Antra, reikia išnagrinėti apeliančių priekaištus, susijusius su tokio pritarimo būtinumu ir Polisario fronto nustatymu kaip subjekto, kuriam tenka pareiga išreikšti šį pritarimą.
–       Dėl priekaištų, susijusių su Vakarų Sacharos tautos pritarimu konsultuojantis su Vakarų Sacharos gyventojų atstovais, ir ginčijamo sprendimo teisminės kontrolės apimties
154    Reikia priminti, jog 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) 106 punkte Teisingumo Teismas, aiškindamas Asociacijos susitarimo 94 straipsnyje vartojamą sąvoką „Maroko Karalystės teritorija“, pažymėjo, kad Vakarų Sacharos tauta turi būti laikoma „trečiąja šalimi“, kaip ji suprantama pagal tarptautinių sutarčių santykinio poveikio principą, ir kad šiai trečiajai šaliai Asociacijos susitarimo įgyvendinimas galėtų turėti įtakos, jeigu Vakarų Sacharos teritorija būtų įtraukta į teritorinę minėto susitarimo taikymo sritį, ir nebūtina nustatyti, ar dėl tokio įgyvendinimo jai būtų pakenkta, ar, priešingai, jai tai būtų naudinga. Teisingumo Teismas nusprendė, kad abiem atvejais dėl minėto įgyvendinimo turi būti gautas tokios trečiosios šalies sutikimas. Vis dėlto iš sprendimo, apskųsto byloje, kurioje priimtas 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973), nematyti, kad Vakarų Sacharos tauta būtų išreiškusi tokį pritarimą.
155    Šiuo atveju reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 11 ir 12 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(11) Atsižvelgdama į [2018 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo sprendime Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118)] išdėstytus motyvus, Komisija kartu su [EIVT] ėmėsi visų dabartinėmis aplinkybėmis pagrįstų ir įmanomų priemonių, kad atitinkami žmonės būtų tinkamai įtraukti į konsultacijas ir būtų įsitikinta jų pritarimu. Vakarų Sacharoje ir Maroko Karalystėje vykdytos plačios konsultacijos, o šiose konsultacijose dalyvavę socialiniai, ekonominiai ir politiniai subjektai aiškiai pritarė Žvejybos susitarimo sudarymui. Tačiau konsultacijų procese nesutiko dalyvauti Polisario frontas ir kai kurie kiti subjektai;
(12)      nesutikusieji dalyvauti šiame procese nepritarė Žvejybos susitarimo ir jo įgyvendinimo protokolo taikymui greta Vakarų Sacharos esančiuose vandenyse, [nes] iš esmės laikėsi nuomonės, kad tokie aktai patvirtintų Maroko Karalystės poziciją dėl Vakarų Sacharos teritorijos. Tačiau nė viena Žvejybos susitarimo arba jo įgyvendinimo protokolo nuostata neleidžia manyti, kad juo pripažįstama Maroko Karalystės aukščiausioji valdžia Vakarų Sacharoje ir greta esančiuose vandenyse arba jo suverenios teisės į juos. Be to, Sąjunga ir toliau dar aktyviau palaikys su Jungtinių Tautų parama pradėtą ir tęsiamą taikų konflikto sprendimo procesą.“
156    Šiuo klausimu, pirma, reikia priminti, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 30 punkte, kai aštuntajame dešimtmetyje tarp, be kita ko, Maroko Karalystės ir Polisario fronto, prasidėjo ginkluotas konfliktas, didelė dalis Vakarų Sacharos gyventojų bėgo nuo šio konflikto ir rado prieglobstį Alžyro teritorijoje. Šiuo klausimu Polisario fronto atstovas per posėdį Teisingumo Teisme nurodė, ir jam nebuvo prieštaraujama, kad iki šiol iš maždaug 500 000 sahravių apie 250 000 gyvena pabėgėlių stovyklose Alžyre, vienas ketvirtadalis – Maroko kontroliuojamoje Vakarų Sacharos teritorijoje, o likęs ketvirtadalis – kitose pasaulio vietose.
157    Darytina išvada, kad dauguma dabartinių Vakarų Sacharos gyventojų nepriklauso apsisprendimo teisę turinčiai tautai, t. y. Vakarų Sacharos tautai. Vis dėlto apsisprendimo teisę Vakarų Sacharos teritorijos atžvilgiu turi tik Vakarų Sacharos tauta, kurios didžioji dalis yra perkelta. Teisė į apsisprendimą priklauso atitinkamai tautai, o ne šios teritorijos gyventojams apskritai; remiantis per posėdį Teisingumo Teisme Komisijos pateiktais skaičiais, tik 25 % šių gyventojų yra sahravių kilmės.
158    (Ištaisyta 2025 m. sausio 15 d. nutartimi) Kaip pažymėta šios dienos Sprendimo Komisija ir Taryba / Polisario frontas (C‑779/21 P ir C‑799/21 P) 129 punkte, šiuo klausimu yra skirtumas tarp priklausomos teritorijos gyventojų sąvokos ir šios teritorijos tautos sąvokos. Pastaroji sąvoka reiškia politinį vienetą, turintį teisę į apsisprendimą, o sąvoka „gyventojai“ apima teritorijoje gyvenančius asmenis.
159    Nagrinėjamu atveju Komisija ir EIVT surengė konsultacijas su „susijusiais gyventojais“, kurie, kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 329 punkte, iš esmės apima gyventojus, šiuo metu esančius Vakarų Sacharos teritorijoje, neatsižvelgiant į tai, ar jie priklauso šios teritorijos tautai. Taigi, kaip skundžiamo sprendimo 354 punkte iš esmės teisingai konstatavo Bendrasis Teismas, šios konsultacijos negali prilygti Vakarų Sacharos priklausomos teritorijos „tautos“ pritarimo gavimui.
160    Antra, reikia priminti, kad tarp reikšmingų taisyklių, kuriomis galima remtis santykiuose tarp Sąjungos ir trečiosios šalies sudaryto susitarimo šalių, yra bendrasis tarptautinės teisės tarptautinių sutarčių santykinio poveikio principas, pagal kurį tarptautinės sutartys neturi nei kenkti trečiosioms šalims, nei suteikti joms naudos (pacta tertiis nec nocent nec prosunt). Šis bendrasis tarptautinės teisės principas konkrečiai išreikštas Vienos konvencijos 34 straipsnyje, pagal kurį sutartis be trečiosios valstybės sutikimo nesukuria jai nei įsipareigojimų, nei teisių (2010 m. vasario 25 d. Sprendimo Brita, C‑386/08, EU:C:2010:91, 44 punktas).
161    Minėto principo, taip pat nurodyto 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) 106 punkte, taikymo sritis yra platesnė nei paprastos tarptautinių susitarimų aiškinimo taisyklės. Net jei, kaip teisingai teigia apeliantės, pagal tarptautinę sutarčių teisę, nesant trečiosios šalies sutikimo, susitarimu, darančiu poveikį trečiosios šalies teisėms ar pareigoms, negali būti remiamasi prieš šią trečiąją šalį, šio susitarimo įgyvendinimas gali paveikti šią trečiąją šalį, jeigu į jo taikymo sritį būtų įtraukta teritorija, kurios atžvilgiu minėta trečioji šalis turi suverenias teises ar teisę į apsisprendimą. Šiuo klausimu toks įgyvendinimas gali alternatyviai pažeisti, kalbant apie valstybę, jos suverenitetą jos teritorijoje, o kalbant apie tautą – jos teisę į apsisprendimą teritorijoje, su kuria susijusi ši teisė. Taigi, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo minėtame 106 punkte, Sąjungos ir Maroko Karalystės tarptautinio susitarimo įgyvendinimui Vakarų Sacharos teritorijoje turi pritarti Vakarų Sacharos tauta.
162    Darytina išvada, kad šios tautos pritarimo tokiam susitarimui, kuris įgyvendinamas minėtoje teritorijoje arba greta jos esančiuose vandenyse, nebuvimas gali turėti įtakos Sąjungos akto dėl tokio susitarimo sudarymo, kaip antai ginčijamo sprendimo, galiojimui. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal ESS 3 straipsnio 5 dalį ir 21 straipsnio 1 dalį Sąjungos veiksmais tarptautinėje arenoje visų pirma prisidedama prie griežto tarptautinės teisės laikymosi ir jos plėtojimo, be kita ko, prie Jungtinių Tautų Chartijos principų laikymosi.
163    Šiai išvadai neturi įtakos Tarybos turima diskrecija. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo 2021 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Polisario frontas / Taryba (T‑279/19, EU:T:2021:639), kuris yra skundžiamas sprendimas sujungtose bylose C‑779/21 P ir C‑799/21 P ir į kurį daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 335 punkte, 349 punkte, ši diskrecija teisiškai apribota, pirma, iš apsisprendimo principo kylančia pareiga Sąjungos ir Maroko Karalystės santykiuose paisyti kitokio ir atskiro Vakarų Sacharos statuso ir, antra, iš sutarčių santykinio poveikio principo kylančiu reikalavimu, pagal kurį šios teritorijos tauta turi pritarti Sąjungos ir Maroko Karalystės susitarimui, kuris bus įgyvendinamas minėtoje teritorijoje.
164    Taigi minėtame 335 punkte Bendrasis Teismas padarė teisingą išvadą, kad Taryba išties turėjo įvertinti, ar dabartinė minėtos teritorijos padėtis pateisina šio pritarimo išraiškos sąlygų patikslinimą ir ar įvykdytos sąlygos, kuriomis būtų galima manyti, jog Vakarų Sacharos tauta jį išreiškė, tačiau ši institucija negalėjo laisvai nuspręsti, ar buvo galima nepritarti nepažeidus reikalavimo, kad šios teritorijos tauta turi pritarti tokiam susitarimui.
165    Taigi Bendrajam Teismui negalima priekaištauti dėl to, kad jis peržengė Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytas Sąjungos aktų, priskiriamų jos išorės veiksmų sričiai, teisminės kontrolės ribas pagal tarptautinę paprotinę teisę, įtvirtintas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, kiek tai susiję su sąlygos, siejamos su būtinybe gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą, vertinimu.
166    Trečia, argumentus dėl su 2002 m. sausio 29 d. Jungtinių Tautų Organizacijos patarėjo teisės klausimais rašto taikymo srities, kiek tai susiję su reikalavimu gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą, reikia atmesti kaip nepagrįstus.
167    Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 362 punkte iš esmės teisingai konstatavo, kad tas raštas nėra Sąjungos teisės šaltinis, kuriuo galima remtis Sąjungos teisme, nes jis nepanašus nei į Sąjungą saistančią tarptautinės sutarčių teisės normą, nei į tarptautinės paprotinės teisės normą (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Aukštasis mokslas), C‑66/18, EU:C:2020:792, 87 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
168    Be to, reikia atmesti kaip nereikšmingus Komisijos argumentus dėl skundžiamo sprendimo 330 punkte Bendrojo Teismo atlikto Komisijos ir EIVT surengtų konsultacijų ir plataus masto konsultacijų su susijusiomis šalimis, nurodytų ESS 11 straipsnio 3 dalyje ir prie ESS ir SESV pridėto Protokolo (Nr. 2) dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo 2 straipsnyje, sugretinimo. Iš tiesų šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad bet kuriuo atveju, kaip iš esmės nurodė Bendrasis Teismas, tokios konsultacijos, kurios visų pirma turi būti vykdomos prieš Komisijai pateikiant pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų, savo pobūdžiu ir tikslu iš esmės skiriasi nuo iš tarptautinės paprotinės teisės kylančio reikalavimo, kad teisę į apsisprendimą turinti tauta sutinka, kad teritorijoje, su kuria susijusi minėta teisė, būtų taikomas tarptautinis susitarimas, kurio atžvilgiu ji yra trečioji šalis.
169    Taigi skundžiamo sprendimo 364 punkte Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai konstatuoti, pirma, kad Taryba, nusprendusi, jog Komisijos ir EIVT surengtos konsultacijos leido laikytis sutarčių santykinio poveikio principo, kaip Teisingumo Teismas jį išaiškino 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) 106 punkte, suklydo tiek dėl šių konsultacijų apimties, tiek dėl tame 106 punkte nurodyto reikalavimo apimties ir, antra, kad ji klaidingai manė galinti remtis 2002 m. sausio 29 d. Jungtinių Tautų Organizacijos patarėjo teisės klausimais raštu, siekdama pakeisti šį reikalavimą šiame rašte tariamai nurodytais kriterijais.
–       Dėl priekaištų, susijusių su būtinybe gauti Vakarų Sacharos tautos pritarimą ir „Polisario“ fronto nustatymu kaip subjekto, kuris turėtų išreikšti šį pritarimą
170    Kaip priminta šio sprendimo 152 punkte, skundžiamo sprendimo 364 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad priimdama ginčijamą sprendimą Taryba nepakankamai atsižvelgė į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su Vakarų Sacharos padėtimi, ir klaidingai nusprendė turinti diskreciją nuspręsti, ar reikia laikytis reikalavimo, pagal kurį šios teritorijos tauta turi išreikšti pritarimą ginčijamo susitarimo taikymui jai, kaip šio susitarimo trečiajai šaliai, kaip tai išaiškino Teisingumo Teismas, aiškindamas sutarčių santykinio poveikio principą, siejamą su apsisprendimo principu. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Taryba ir Komisija klaidingai manė, jog dabartinė padėtis Vakarų Sacharos teritorijoje neleidžia įsitikinti, kad toks pritarimas yra.
171    Konkrečiau kalbant, skundžiamo sprendimo 317 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Maroko Karalystė, kiek tai susiję su Vakarų Sacharos teritorija ir greta jos esančiais vandenimis, neprisiima jai pagal ginčijamą susitarimą tenkančios atsakomybės ir įgaliojimų, kad galėtų įgyvendinti šios teritorijos tautos teises jos naudai. Iš tiesų jis nusprendė, kad Maroko Karalystė nesiekia pripažinti šios tautos teisių „naudotis šių vandenų žuvų ištekliais ir paskirstyti dėl tokio naudojimosi gaunamą naudą“, ir kad, be to, teisės, kurias šis susitarimas gali suteikti minėtoje teritorijoje įsisteigusiems ūkio subjektams, susijusios tik su privačiais asmenimis, o ne su trečiąja šalimi, turinčia išreikšti jam pritarimą. Dėl galimos šios teritorijos gyventojų naudos iš šio susitarimo Bendrasis Teismas pažymėjo, kad tai „tik socialiniai ir ekonominiai padariniai, kurie yra labiau netiesioginiai ir negali būti prilyginami teisėms <…>“. Toliau skundžiamo sprendimo 318 punkte jis nurodė:
„Vis dėlto, kadangi pagal ginčijamą susitarimą vienai iš jo šalių suteikiami įgaliojimai trečiosios šalies teritorijoje, kurių jį neturi teisės įgyvendinti pati arba tam tikru atveju deleguoti jų įgyvendinimą, ginčijamu susitarimu atitinkamai trečiajai šaliai, kaip pažymi ieškovas, nustatoma pareiga neatsižvelgiant į Tarybos nurodytą aplinkybę, kad šiame etape ji šių įgaliojimų negali įgyvendinti pati ar per savo atstovą. Taigi jos pritarimas ginčijamam susitarimui turi būti išreikštas aiškiai.“
172    Vis dėlto skundžiamo sprendimo 318 punkte išdėstyti Bendrojo Teismo motyvai yra teisiškai klaidingi.
173    Žinoma, kaip konstatuota šio sprendimo 161–164 ir 169 punktuose, Bendrasis Teismas iš esmės padarė teisingą išvadą, kad, remiantis apsisprendimo teisės ir sutarčių santykinio poveikio principais, kaip juos yra išaiškinęs Teisingumo Teismas, Vakarų Sacharos tautos pritarimas ginčijamo susitarimo įgyvendinimui šioje teritorijoje yra ginčijamo sprendimo galiojimo sąlyga ir kad Komisijos ir EIVT surengtos konsultacijos negalėjo patvirtinti tokio šios tautos pritarimo.
174    Vis dėlto jis klaidingai aiškino ginčijamą susitarimą, kai skundžiamo sprendimo 318 punkte iš esmės konstatavo, kad šiuo susitarimu Vakarų Sacharos tautai buvo nustatyta pareiga, nes Maroko Karalystės valdžios institucijoms buvo suteikti tam tikri įgaliojimai, kurių įgyvendinimas numatytas Vakarų Sacharos teritorijoje.
175    Nors ginčijamo susitarimo įgyvendinimas reiškia, kad Maroko valdžios institucijų veiksmai, atlikti Vakarų Sacharos teritorijoje, sukelia tokių teisinių padarinių, kaip aprašyti šio sprendimo 119–125 punktuose, kuriais pakeičiama šios teritorijos tautos teisinė padėtis, aplinkybė, kad šiuo susitarimu šioms valdžios institucijoms pripažįstami tam tikri toje teritorijoje vykdomi administraciniai įgaliojimai, neleidžia manyti, kad minėtu susitarimu sukuriami teisiniai įsipareigojimai šiai tautai, kaip tarptautinės teisės subjektui.
176    Šiuo klausimu, kaip pažymėta laiškuose, kuriais pasikeista, ginčijamas susitarimas nereiškia, kad Sąjunga pripažįsta tariamą Maroko Karalystės suverenitetą Vakarų Sacharai. Be to, Vakarų Sacharos tauta nėra nei žvejybos leidimų ar kitų administracinių aktų, kuriuos Maroko valdžios institucijos priėmė įgyvendindamos šį susitarimą ir kuriuos ji privalėtų pripažinti, nei priemonių, kurių dėl jų ėmėsi Sąjungos ir valstybių narių valdžios institucijos, adresatė.
177    Darytina išvada, kad būtent remdamasis klaidinga prielaida Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 318 punkte konstatavo, kad Vakarų Sacharos tautos pritarimas ginčijamam susitarimui turi būti aiškiai išreikštas.
178    Vis dėlto reikia priminti, kad jeigu iš Bendrojo Teismo sprendimo motyvų matyti Sąjungos teisės pažeidimas, tačiau to sprendimo rezoliucinė dalis grindžiama kitais teisiniais motyvais, dėl tokio pažeidimo toks sprendimas neturi būti panaikintas, bet reikia pakeisti jo motyvus (2023 m. sausio 17 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
179    Taigi reikia patikrinti, ar skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis tiek, kiek ja panaikintas ginčijamas sprendimas, neatrodo pagrįsta kitais teisiniais motyvais nei tie, kuriuose padaryta šio sprendimo 174–177 punktuose nurodyta klaida.
180    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tarptautinėje paprotinėje teisėje nenumatyta konkrečios formos, kaip turi būti išreikštas trečiojo subjekto sutikimas dėl susitarimo, kuriuo jam suteikiama teisė (šiuo klausimu žr. 1932 m. birželio 7 d. Nuolatinio Tarptautinio Teisingumo Teismo sprendimą byloje dėl Aukštutinės Savojos ir Žekso neapmokestinamųjų zonų, NTTT Rink. 1927, A/B serija, Nr. 46, p. 148). Darytina išvada, kad pagal tą pačią teisę neatmetama galimybė, jog tam tikromis aplinkybėmis toks sutikimas gali būti duotas implicitiškai. Taigi konkrečioje priklausomos teritorijos tautos situacijoje šios tautos pritarimas tarptautiniam susitarimui, kurio atžvilgiu ji turi trečiosios šalies statusą ir kurio taikymas numatytas teritorijoje, su kuria susijusi jos teisė į apsisprendimą, gali būti preziumuojamas, jei tenkinamos dvi sąlygos.
181    Pirma, atitinkamas susitarimas neturi sukurti šiai tautai tenkančios pareigos. Antra, tame susitarime turi būti numatyta, kad pati atitinkama tauta, kuriai gali tinkamai ir neatstovauti teritorijos, su kuria susijusi šios tautos teisė į apsisprendimą, gyventojai, gauna tikslią, konkrečią, esminę ir patikrinamą naudą, kylančią iš šios teritorijos gamtos išteklių eksploatavimo ir proporcingą šio eksploatavimo mastui. Ši nauda turi būti susieta su garantijomis, kad minėtas eksploatavimas vykdomas darnaus vystymosi principą atitinkančiomis sąlygomis, siekiant užtikrinti, kad neatsinaujinantieji gamtos ištekliai išliktų plačiai prieinami ir kad atsinaujinantieji gamtos ištekliai, kaip antai žuvų ištekliai, būtų nuolat atkuriami. Galiausiai atitinkamame susitarime taip pat turi būti numatytas reguliarios kontrolės mechanizmas, leidžiantis patikrinti atitinkamai tautai suteiktos naudos realumą.
182    Šių sąlygų turi būti laikomasi siekiant užtikrinti tokio susitarimo suderinamumą su iš Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnio kylančiu ir tarptautinėje paprotinėje teisėje įtvirtintu principu dėl priklausomų teritorijų tautų interesų pirmumo. Taigi jis padeda užtikrinti, kad Sąjungos veiksmai tarptautinėje arenoje būtų grindžiami, kaip numatyta ESS 21 straipsnio 1 dalyje, Jungtinių Tautų Chartijos ir tarptautinės teisės principais.
183    Jeigu tenkinamos abi šio sprendimo 181 punkte nurodytos sąlygos, atitinkamos tautos pritarimas turi būti laikomas gautu. Aplinkybės, kad judėjimas, kuris prisistato kaip teisėtas šios tautos atstovas, prieštarauja tokiam susitarimui, savaime nepakanka, kad būtų paneigtas tokio preziumuojamo pritarimo buvimas.
184    (Ištaisyta 2025 m. sausio 15 d. nutartimi) Vis dėlto ši pritarimo prezumpcija gali būti paneigta, jeigu teisėti minėtos tautos atstovai įrodo, kad atitinkamu susitarimu tai pačiai tautai suteikta naudos sistema arba kartu reikalaujamas taikyti reguliarios kontrolės mechanizmas neatitinka šio sprendimo 181 punkte nurodytų sąlygų. Sąjungos teismas prireikus turi išspręsti šį klausimą, visų pirma siekdamas įvertinti, ar minėtu susitarimu tinkamai išsaugoma atitinkamos tautos teisė į apsisprendimą arba nuolatinė suvereni teisė į gamtos išteklius, kylanti iš apsisprendimo teisės ir Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnio. Komisija, Taryba, Europos Parlamentas ir kiekviena valstybė narė dar prieš pasirašant ar sudarant Sąjungos ir Maroko Karalystės susitarimą, kuriame numatyta tokia naudos sistema, taip pat gali gauti Teisingumo Teismo nuomonę dėl numatomo sudaryti susitarimo suderinamumo su Sutarčių nuostatomis, be kita ko, su ESS 21 straipsnio 1 dalimi.
185    Nagrinėjamu atveju pirmoji iš dviejų šio sprendimo 181 punkte nurodytų sąlygų turi būti laikoma įvykdyta. Dėl šio sprendimo 174 ir 175 punktuose nurodytų motyvų ginčijamu susitarimu, nors juo pagal Sąjungos teisę pakeičiama Vakarų Sacharos tautos teisinė padėtis, atsižvelgiant į jos šioje teritorijoje turimą teisę į apsisprendimą, nesukuriama teisinių įsipareigojimų šiai tautai, kaip tarptautinės teisės subjektui.
186    Dėl antrosios sąlygos reikia konstatuoti, kad ginčijamame susitarime akivaizdžiai nėra numatyta naudos Vakarų Sacharos tautai, atitinkančios šio sprendimo 181 punkte nurodytus požymius.
187    Konkrečiai kalbant, kaip Bendrasis Teismas teisingai konstatavo skundžiamo sprendimo 312–314 punktuose, ginčijamu susitarimu Vakarų Sacharos tautai, kaip šio susitarimo trečiajai šaliai, nesuteikiama jokių teisių. Pirma, pagal Žvejybos susitarimą suteiktos teisės žvejoti greta Vakarų Sacharos esančiuose vandenyse naudingos Sąjungai ir valstybėms narėms. Be to, žvejybos veiklos šiuose vandenyse administravimą, be kita ko, apibrėžiant šiems vandenims taikomas valdymo zonas, vykdo Maroko valdžios institucijos, remdamosi savo nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais, kaip numatyta to susitarimo 6 straipsnio 1 dalyje. Antra, įvairios finansinio įnašo sudedamosios dalys pervedamos Maroko valdžios institucijoms, kaip matyti iš įgyvendinimo protokolo 4 straipsnio 4 dalies ir 8 straipsnio 3 dalies bei šio protokolo priedo I skyriaus E punkto.
188    Šiuo klausimu, kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 145–147 punktuose, Tausios žvejybos partnerystės susitarimo taikymo sritis nustatoma remiantis vienu „žvejybos rajonu“, kuris apibrėžiamas kaip apimantis iš esmės visus greta Maroko Karalystės esančius vandenis ir Vakarų Sacharos teritorijos vandenis. Vis dėlto apibrėžiant šį „žvejybos rajoną“ nedaroma skirtumo tarp greta Maroko Karalystės teritorijos esančių vandenų ir greta Vakarų Sacharos teritorijos esančių vandenų.
189    Taigi ginčijamame susitarime nenustatyta, kuri Sąjungos žvejybos teisių dalis atitinka greta Maroko Karalystės esančius vandenis ir kuri šių teisių dalis atitinka greta Vakarų Sacharos teritorijos esančius vandenis.
190    Kaip savo išvados 161 ir 162 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, tiesa, kad Tausios žvejybos partnerystės susitarime numatytas socialinės ir ekonominės naudos, gaunamos iš Sąjungos Maroko Karalystei mokamos finansinės kompensacijos, „teisingo geografinio ir socialinio paskirstymo“ reikalavimas.
191    Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo skundžiamo sprendimo 316 punkte, ir ši išvada nebuvo ginčijama iš esmės, ginčijamo susitarimo nuostatose nenurodyta, kaip finansinės kompensacijos teisingo geografinio ir socialinio paskirstymo principas Vakarų Sacharos teritorijoje ir Maroko Karalystės teritorijoje įgyvendinamas skirtingai. Bet kuriuo atveju minėtame susitarime nenumatyta jokios finansinės kompensacijos būtent Vakarų Sacharos tautai.
192    Darytina išvada, kad negalima preziumuoti, jog Vakarų Sacharos tauta davė pritarimą ginčijamo susitarimo taikymui greta šios teritorijos esantiems vandenims.
193    Reikia patikslinti, kad preziumuojamo pritarimo galimybė pagal šio sprendimo 180–183 punktus negali būti paneigta dėl to, kad Jungtinių Tautų Chartijos 73 straipsnyje, susijusiame su priklausomomis teritorijomis, nurodomos šių teritorijų „tautos“ ir „gyventojai“ ir pareiga kuo labiau kelti jų gerovę apibrėžiama kaip „šventa pareiga“, taigi Vakarų Sacharos atveju jis apima šios teritorijos „gyventojų“ dalį, kurios neapima Vakarų Sacharos „tauta“. Šiuo klausimu šio sprendimo 35 punkte minėtoje Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijoje 2703(2023) pripažįstama, kad labai svarbu, jog vyksta derybos, kad visose srityse pagerėtų Vakarų Sacharos gyventojų gyvenimo kokybė. Jeigu ateityje susitarimas būtų naudingas Vakarų Sacharos tautai pagal šio sprendimo 181 punkte nurodytus reikalavimus, galimybė, kad šis susitarimas taip pat bus naudingas šios teritorijos gyventojams apskritai, negalėtų kliudyti konstatuoti preziumuojamo šios tautos pritarimo.
194    (Ištaisyta 2025 m. sausio 15 d. nutartimi) Be to, atsižvelgiant į šio sprendimo 173 punkte padarytą išvadą, kad Komisijos ir EIVT surengtos konsultacijos negalėjo patvirtinti tokio minėtos tautos pritarimo, skundžiamo sprendimo 364 punkte Bendrojo Teismo padaryta išvada, kad priimdama ginčijamą sprendimą, pirma, Taryba nepakankamai atsižvelgė į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su Vakarų Sacharos padėtimi, ir, antra, Taryba ir Komisija klaidingai nusprendė, kad dabartinė padėtis šioje teritorijoje neleido įsitikinti, kad Vakarų Sacharos tauta pritaria ginčijamam susitarimui, turi būti laikoma pagrįsta.
195    Taigi apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą byloje C‑778/21 P ir apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą byloje C‑798/21 P reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P penktojo pagrindo ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P trečiojo pagrindo, grindžiamų teisės klaidomis dėl galimybės remtis tarptautine teise
Šalių argumentai
196    Komisija apeliacinio skundo penktajame pagrinde, o Taryba – apeliacinio skundo trečiajame pagrinde priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis padarė teisės klaidų, kiek tai susiję su galimybe remtis tarptautinės teisės normomis, kai pareiškiamas ieškinys dėl Sąjungos sprendimo dėl tarptautinio susitarimo sudarymo galiojimo. Šie pagrindai susiję su skundžiamu sprendimu tiek, kiek Bendrasis Teismas jo 294 punkte konstatavo, kad Polisario frontas gali remtis apsisprendimo principu ir sutarčių santykinio poveikio principu, todėl ieškinio trečiasis pagrindas nėra nereikšmingas.
197    Šios institucijos, be kita ko, primena jurisprudenciją, pagal kurią teisės subjektas gali remtis tarptautinės paprotinės teisės principais, kai siekia, kad Teisingumo Teismas patikrintų tam tikro Sąjungos akto galiojimą, tik jeigu šie principai gali sukelti abejonių dėl Sąjungos kompetencijos priimti aktą ir jeigu atitinkamas aktas gali turėti poveikį teisėms, kurias teisės subjektas turi pagal Sąjungos teisę, arba sukurti jam pareigas pagal šią teisę (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Air Transport Association of America ir kt., C‑366/10, EU:C:2011:864, 107 punktą).
198    Taryba taip pat pabrėžia, kad nors galima remtis tarptautinės teisės normomis, Teisingumo Teismo kontrolė bet kuriuo atveju apsiriboja tuo, ar institucijos padarė akivaizdžių vertinimo klaidų dėl šių normų taikymo sąlygų pagal 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Air Transport Association of America ir kt. (C‑366/10, EU:C:2011:864, 107 punktas). Nagrinėjamu atveju apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principai negali leisti suabejoti Sąjungos kompetencija, nes Teisingumo Teismas jau yra implicitiškai nurodęs, kad pagal tarptautinę teisę neatmetama galimybė, jog tarptautinė sutartis, nukrypstant nuo bendrosios taisyklės, gali būti privaloma vienai valstybei kitos teritorijos atžvilgiu, ir Bendrasis Teismas tai aiškiai patvirtino atmesdamas ieškinio pagrindą, grindžiamą Tarybos kompetencijos sudaryti ginčijamą susitarimą nebuvimu. Bet kuriuo atveju Taryba teigia, kad sutarčių santykinis poveikis susijęs ne su susitarimo galiojimu, o su galimybe juo remtis.
199    Prancūzijos Respublika šiuo klausimu nurodo, kad net jei būtų galima remtis sutarčių santykinio poveikio principu ir jis būtų pažeistas šioje byloje, toks pažeidimas nelemtų ginčijamo sprendimo negaliojimo, nes pagal šį principą trečiosios šalies sutikimas nelemia atitinkamos tarptautinės sutarties galiojimo.
200    Polisario frontas neigia šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
201    Skundžiamo sprendimo 290 punkte, darydamas nuorodą į 2021 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Polisario frontas / Taryba (T‑279/19, EU:T:2021:639) 282–291 punktus, Bendrasis Teismas konstatavo, kad siekdamas apginti Vakarų Sacharos tautos teises, kylančias iš apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principų, Polisario frontas turi turėti galimybę remtis aiškių, tikslių ir besąlygiškų įpareigojimų, kurių kyla iš Sąjungos santykių su Maroko Karalyste ir kuriuos Teisingumo Teismas 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendime Taryba / Polisario frontas (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) nustatė išaiškinęs asociacijos susitarimą atsižvelgiant į apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principus, pažeidimu, ginčydamas sprendimą byloje, kurioje priimtas pirmasis iš minėtų teismo sprendimų, nes toks galimas pažeidimas galėjo daryti poveikį minėtai tautai, kaip Sąjungos ir Maroko Karalystės sudaryto susitarimo trečiajai šaliai.
202    Be to, Bendrasis Teismas priminė, kad minėtame sprendime jis konstatavo, jog jurisprudencija, susijusi su galimybe remtis paprotinės tarptautinės teisės principais, įtvirtinta 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Air Transport Association of America ir kt. (C-366/10, EU:C:2011:864) 107–109 punktuose, neprieštarauja tokiai išvadai. Iš tiesų, Bendrojo Teismo teigimu, tuose punktuose pateikti samprotavimai pagrįsti konkrečių bylos aplinkybių, susijusių su nurodytų tarptautinės teisės principų ir ginčijamo akto pobūdžiu ir ieškovų pagrindinėje byloje teisine padėtimi, vertinimu, o tos bylos, kurioje priimtas 2021 m. rugsėjo 29 d. Sprendimas Polisario frontas / Taryba (T‑279/19, EU:T:2021:639), aplinkybes.
203    Bendrasis Teismas, be kita ko, nusprendė, kad tokie samprotavimai taikytini galimybei skundžiant ginčijamą sprendimą remtis apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principais, atsižvelgiant į minėtų principų taikytinumą Sąjungos ir Maroko Karalystės sudarytam Žvejybos susitarimui, konstatuotą Teisingumo Teismo 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118) 63–72 punktuose.
204    Šie samprotavimai nėra teisiškai klaidingi.
205    Remiantis suformuota jurisprudencija, Sąjunga savo kompetencijas turi įgyvendinti laikydamasi visos tarptautinės teisės, įskaitant ne tik bendrosios paprotinės tarptautinės teisės normas ir principus, bet ir ją saistančių tarptautinių sutarčių nuostatas (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
206    Darytina išvada, kad nagrinėdamas ieškinį dėl panaikinimo Teisingumo Teismas turi jurisdikciją vertinti, ar Sąjungos sudarytas tarptautinis susitarimas yra suderinamas su tarptautinės teisės normomis, kurios pagal Sutartis yra privalomos Sąjungai. Ši akto, kuriuo Sąjunga sudarė tokį tarptautinį susitarimą, galiojimo kontrolė, kurią Teisingumo Teismui gali tekti atlikti, vis dėlto gali būti susijusi su šio akto teisėtumu atsižvelgiant į patį atitinkamo tarptautinio susitarimo turinį (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, 48 ir 51 punktus).
207    Taigi Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai nuspręsti, kad apsisprendimo ir sutarčių santykinio poveikio principais galima remtis tikrinant ginčijamo sprendimo galiojimą.
208    Vadinasi, Komisijos ir Tarybos argumentui, jog iš 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Air Transport Association of America ir kt. (C‑366/10, EU:C:2011:864) reikia daryti išvadą, kad tais principais negalima remtis, kai tikrinamas ginčijamo sprendimo teisėtumas, negalima pritarti.
209    Dėl Tarybos priekaišto, kad Sąjungos teismo atliekama Sąjungos akto atitikties tokioms tarptautinės teisės normoms kontrolė turi apsiriboti akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, pažymėtina, kad jis iš esmės sutampa su apeliacinių skundų ketvirtuosiuose pagrinduose nurodytu priekaištu dėl to, kad Bendrasis Teismas nepaisė Tarybos turimos diskrecijos išorės santykių srityje. Taigi jį reikia atmesti dėl tų pačių motyvų kaip išdėstytieji šio sprendimo 162 punkte.
210    Taigi apeliacinio skundo byloje C‑778/21 P penktasis pagrindas ir apeliacinio skundo byloje C‑798/21 P trečiasis pagrindas turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
211    Kadangi nė vienam iš pagrindų, kuriuos Komisija ir Taryba nurodė apeliaciniams skundams bylose C‑778/21 P ir C‑798/21 P pagrįsti, nebuvo pritarta, reikia atmesti visus šiuos apeliacinius skundus.
Dėl Tarybos ir Komisijos papildomai pateiktų prašymų
Šalių argumentai
212    Papildomai Taryba, pabrėždama, kad panaikinus ginčijamą sprendimą gali kilti rimtų neigiamų padarinių Sąjungos išorės veiksmams ir gali būti pakenkta jos prisiimtų ir institucijas bei valstybes nares saistančių tarptautinių įsipareigojimų teisiniam saugumui, mano, kad tuo atveju, jei Teisingumo Teismas atmestų apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo, jis turėtų nurodyti palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius dvylikai mėnesių.
213    Komisija savo ruožtu mano, kad pageidautina ginčijamo sprendimo padarinius palikti galioti pusantrų metų, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas pateisinamas dėl kitų priežasčių, nei nurodytosios skundžiamame sprendime, ir jei iš Teisingumo Teismo išvadų būtų galima spręsti, kad Vakarų Sacharą apimantis susitarimas vis dėlto gali būti sudarytas su Maroko Karalyste, kad būtų galima pradėti derybas, būtinas Tarybos sprendimams dėl tokio susitarimo pasirašymo ir sudarymo priimti.
214    Polisario frontas nesutinka su tokiais prašymais.
Teisingumo Teismo vertinimas
215    Pagal SESV 264 straipsnio antrą pastraipą, jei Teisingumo Teismas mano, kad tai reikalinga, jis nurodo, kurie paskelbto negaliojančiu akto padariniai lieka galutiniai.
216    Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, atsižvelgiant į su teisiniu saugumu susijusius motyvus, tokio akto padariniai gali likti galioti, be kita ko, jeigu jo panaikinimo įsigaliojimas nedelsiant sukeltų didelių neigiamų padarinių atitinkamoms šalims (2022 m. kovo 1 d. Sprendimo Komisija / Taryba (Susitarimas su Korėjos Respublika), C‑275/20, EU:C:2022:142, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
217    Šiuo atveju pagal skundžiamo sprendimo 369 punktą, kuris nebuvo ginčijamas priešpriešiniu apeliaciniu skundu, ginčijamo sprendimo padariniai buvo palikti galioti iki šio sprendimo paskelbimo. Kaip matyti iš šio sprendimo 69 punkto, įgyvendinimo protokolas nustojo galioti 2023 m. liepos 17 d. Be galiojančio protokolo pagal Žvejybos susitarimą Sąjungos laivams nesuteikiama prieiga prie „žvejybos zonos“, kaip ji suprantama pagal šį susitarimą.
218    Taigi reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į įgyvendinimo protokolo galiojimo pasibaigimą, Komisijos ir Tarybos papildomi prašymai neteko dalyko.
219    Todėl nereikia priimti sprendimo dėl šių papildomų prašymų.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
220    Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
221    Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
222    Kadangi nagrinėjamu atveju Polisario frontas prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Tarybos ir Komisijos, o šios pralaimėjo bylą, jos turi padengti ne tik savo, bet ir Polisario fronto bylinėjimosi išlaidas, patirtas nagrinėjant šiuos apeliacinius skundus.
223    Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje, taip pat taikomoje apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, numatyta, kad įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas.
224    Nagrinėjamu atveju Belgijos Karalystė, Vengrija, Portugalijos Respublika ir Slovakijos Respublika, įstojusios į apeliacinį procesą byloje C‑798/21 P, taip pat Ispanijos Karalystė ir Prancūzijos Respublika, įstojusios į bylą pirmojoje instancijoje, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
225    Galiausiai Procedūros reglamento 140 straipsnio 3 dalyje, taip pat taikomoje apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, be kita ko, nurodyta, jog Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad įstojusi į bylą šalis, kuri nėra valstybė narė ar institucija, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
226    Šioje byloje reikia nuspręsti, kad CPMM padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.      Atmesti apeliacinius skundus.
2.      Nereikia priimti sprendimo dėl prašymų palikti galioti 2019 m. kovo 4 d. Tarybos sprendimo (ES) 2019/441 dėl Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės tausios žvejybos partnerystės susitarimo, jo įgyvendinimo protokolo ir prie susitarimo pridedamų laiškų, kuriais pasikeista, sudarymo padarinius.
3.      Europos Komisija ir Europos Sąjungos Taryba padengia savo ir Saguia el-Hamra ir Rio de Oro išlaisvinimo liaudies fronto (Polisario fronto) bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiuose apeliaciniuose procesuose.
4.      Belgijos Karalystė, Vengrija, Portugalijos Respublika ir Slovakijos Respublika, taip pat Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre ir Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*      Proceso kalba: prancūzų.