61997CJ0356_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-356/97,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Finanzgericht München (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen eG
och
Hauptzollamt Lindau,
angående giltigheten av artikel 3.2 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 57, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 202),
meddelar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
sammansatt av ordföranden på andra avdelningen R. Schintgen, tillförordnad ordförande på sjätte avdelningen, samt domarna P.J.G. Kapteyn och G. Hirsch (referent),
generaladvokat: A. Saggio,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen eG, genom K. Seitz, Steuerberater vid Genossenschaftsverband Bayern, och W. Frankenberger, Wirtschaftsprüfer vid Genossenschaftsverband Bayern,
- Tysklands regering, genom E. Röder, Ministerialrat, förbundsekonomiministeriet, i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom K.-D. Borchardt, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 24 mars 1999 av: Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen eG, företrädd av B. Buth, jurist vid Deutscher Raiffeisenverband eV, Hauptzollamt Lindau, företrädd av T. Cirener, Oberregierungsrat, Tysklands regering, företrädd av W.-D. Plessing, Ministerialrat, förbundsfinansministeriet, i egenskap av ombud, samt kommissionen, företrädd av K.-D. Borchardt,
och efter att den 16 juni 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Finanzgericht München har genom beslut av den 17 september 1997, som inkom till domstolens kansli den 16 oktober samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt en fråga om giltigheten av artikel 3.2 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 57, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 202).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen eG (nedan kallat mejeriet i Wiedergeltingen) och Hauptzollamt Lindau (nedan kallat HZA) angående att detta mejeri, i sin egenskap av uppköpare av mjölk, inte i rätt tid har ingivit sammanfattningen av de avräkningar som utarbetats för varje ansluten producent med angivande av de kvantiteter mjölk denne har levererat.
Tillämpliga bestämmelser
3 Genom rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 405, s. 1, svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 159, nedan kallad grundförordningen) förlängdes med sju nya på varandra följande tolvmånadersperioder, med början den 1 april 1993, tillämpningstiden för uttag av den tilläggsavgift på mjölk som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 90, s. 10; svensk specialutgåva, område 3, volym 17, s. 95).
4 I artikel 2.1 och 2.2 första stycket i grundförordningen föreskrivs följande:
"1. Avgiften skall betalas för samtliga kvantiteter mjölk eller mjölkekvivalent som saluförs under den aktuella tolvmånadersperioden och som överstiger den aktuella kvantitet som avses i artikel 3. Den skall delas mellan de producenter som bidragit till överskottet.
Sedan de outnyttjade referenskvantiteterna eventuellt har omfördelats skall, i enlighet med medlemsstatens beslut, producenternas andel av den avgift som skall betalas fastställas antingen på uppköparnivå, på grundval av det överskott som återstår sedan de outnyttjade referenskvantiteterna har fördelats i proportion till varje producents referenskvantiteter, eller på nationell nivå, på grundval av överskottet i proportion till varje enskild producents referenskvantitet.
2. Vad beträffar leveranser skall den avgiftsskyldige uppköparen, före ett datum och i enlighet med närmare bestämmelser som skall fastställas, betala det belopp han är skyldig till det behöriga organet i medlemsstaten och dra av detta från det mjölkpris som betalas till de producenter som är skyldiga att betala avgiften eller, om detta inte är möjligt, ta ut avgiften på annat lämpligt sätt."
5 Av artikel 11 i grundförordningen framgår följande:
"Tillämpningsföreskrifter för denna förordning, särskilt närmare bestämmelser om egenskaperna hos sådan mjölk, inbegripet fetthalten, som betraktas som representativ i samband med fastställandet av de kvantiteter mjölk som levererats eller köpts upp, skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 30 i förordning (EEG) nr 804/68."
6 Med stöd av denna senare bestämmelse har kommissionen antagit förordning nr 536/93.
7 I artikel 3.2 och 3.4 första stycket i denna senare förordning föreskrivs, i fråga om tidsfristen för inlämnande av uppgifter och för betalning, följande:
"2. Före den 15 maj varje år skall uppköpare till den behöriga myndigheten i medlemsstaten inge en sammanfattning av de avräkningar som utarbetats för varje producent eller, i förekommande fall, efter medlemsstatens beslut, den totala kvantiteten, den i enlighet med punkt 2.2 korrigerade kvantiteten och den genomsnittliga fetthalten i den mjölk och mjölkekvivalenter som producenterna har levererat till dem samt summan av de individuella referenskvantiteterna och den genomsnittliga representativa fetthalten för dessa producenters produktion.
Om nämnda tidsfrist överskrids, skall uppköparen betala en straffavgift som motsvarar avgiftsbeloppet för ett överskott på 0,1 % av den mjölk och mjölkekvivalenter som producenter har levererat till dem. Denna straffavgift får inte överstiga 20 000 ecu.
[...]
4. Före den 1 september varje år skall den betalningsskyldige uppköparen till den behöriga myndigheten betala det belopp han är skyldig i enlighet med föreskrifter som fastställts av medlemsstaten."
8 Tidsfristen i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 har intagits i artikel 11.3 i Milch-Garantiemengen-Verordnung (förordning om mjölkkvantiteter).
9 Det skall tilläggas att kommissionen den 13 maj 1998 har antagit förordning (EG) nr 1001/98 om ändring av förordning nr 536/93 (EGT L 142, s. 22), vilken - utan att vara tillämplig i förevarande fall - hädanefter i dess artikel 1 anger följande:
"Artikel 3.2 andra stycket i förordning (EEG) nr 536/93 skall ersättas med följande:
'Om tidsfristen överskrids skall uppköparen vara skyldig att betala en straffavgift som beräknas enligt följande:
- Om inlämnandet av uppgifter som avses i första stycket sker före den 1 juni skall straffavgiften motsvara det avgiftsbelopp som skall betalas för ett överskridande på 0,1 % av de kvantiteter mjölk och mjölkekvivalent som producenterna har levererat till uppköparen. Straffavgiften får inte understiga 500 ecu och inte överstiga 20 000 ecu.
- Om inlämnandet av uppgifter som avses i första stycket sker efter den 31 maj men före den 16 juni skall straffavgiften motsvara det avgiftsbelopp som skall betalas för ett överskridande på 0,2 % av de kvantiteter mjölk och den mjölkekvivalent som producenterna har levererat till uppköparen. Straffavgiften får inte understiga 1 000 ecu och inte överstiga 40 000 ecu.
- Om inlämnandet av uppgifter som avses i första stycket sker efter den 15 juni men före den 1 juli skall straffavgiften motsvara det avgiftsbelopp som skall betalas för ett överskridande på 0,3 % av de kvantiteter mjölk och den mjölkekvivalent som producenterna har levererat till uppköparen. Straffavgiften får inte understiga 1 500 ecu och inte överstiga 60 000 ecu.
- Om inlämnandet av uppgifter som avses i första stycket inte sker före den 1 juli skall straffavgiften vara den som avses i tredje strecksatsen ökad med ett belopp motsvarande 3 % av denna för varje kalenderdag som förflyter från och med den 1 juli. Straffavgiften får inte överstiga 100 000 ecu.
Om de kvantiteter mjölk eller mjölkekvivalenter som levereras till uppköparen per tolvmånadersperiod underskrider 100 000 kg skall de lägsta straffavgifter som avses i de tre första strecksatserna reduceras till 100, 200 respektive 300 ecu.'"
Bakgrund och förfarandet vid den nationella domstolen
10 Mejeriet i Wiedergeltingen är ett mjölkbearbetningsföretag som utövar sin verksamhet i form av ett kooperativ (mjölkkooperativ), vars medlemmar är de mjölkproducenter som förser det med mjölk och som får del i den vinst det uppnår. Under år 1996 uppnådde det en omsättning om 17 086 021 DEM.
11 De 24 289 ton mjölk som bearbetades under år 1996 levererades av 165 leverantörer, vilket innebär en medelkvantitet levererad mjölk om 147 206 kg per leverantör. Denna kvantitet överstiger i hög grad medelproduktionen för uppfödare i Bayern, nämligen 95 642 kg per år.
12 HZA påminde den 9 april 1997 mejeriet i Wiedergeltingen att det var skyldigt att inge en sammanfattning av de avräkningar som anges i artikel 3.2 första stycket i förordning nr 536/93 senast den 14 maj 1997. Sammanfattningen av avräkningarna skickades emellertid först den 16 maj 1997 och mottogs av HZA den 20 maj 1997, eftersom den 19 maj var en helgdag.
13 HZA fastställde den 22 maj 1997, i enlighet med artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93, en straffavgift uppgående till 16 661,90 DEM.
14 Efter det att dess klagomål mot detta beslut hade avslagits, väckte mejeriet i Wiedergeltingen talan vid den hänskjutande domstolen.
15 Finanzgericht München har beslutat att vilandeförklara målet för att ställa följande fråga till domstolen:
"Är artikel 3.2 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 (EGT L 57, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 202) giltig, med hänsyn till vad som där föreskrivs om att mejerier (uppköpare) skall åläggas straffavgifter?"
Frågan
16 Finanzgericht har ifrågasatt giltigheten av artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93, i första hand på grund av att det saknas en giltig rättslig grund i grundförordningen som gör det möjligt att delegera en befogenhet att fastställa påföljder till kommissionen och i andra hand på grund av att påföljden inte är proportionerlig i förhållande till förseningens omfattning.
17 Den tyska regeringen har hävdat att artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 strider mot principerna om proportionalitet och icke-diskriminering. Mejeriet i Wiedergeltingen har gjort gällande att bestämmelsen, utöver denna överträdelse, även strider mot vissa grundläggande straffrättsliga principer.
Avsaknaden av rättslig grund
18 Den nationella domstolen anser att varken artikel 11 i grundförordningen eller bestämmelserna inom jordbruksområdet, nämligen artiklarna 38, 40 och 43 i EG-fördraget (nu artiklarna 32 EG, 34 EG och 37 EG i ändrade lydelser) samt artiklarna 39, 41, 42 och 46 i EG-fördraget (nu artiklarna 33 EG, 35 EG, 36 EG och 38 EG), kan utgöra en rättslig grund som ger kommissionen befogenhet att fastställa den påföljd som avses i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93. Endast om rådet hade antagit grundförordningen med stöd av artikel 145 i EG-fördraget (nu artikel 202 EG) skulle kommissionen ha haft möjlighet att föreskriva en sådan påföljd.
19 Den tyska regeringen och kommissionen har däremot gjort gällande att artikel 11 i grundförordningen ger kommissionen befogenhet att anta tillämpningsföreskrifter för ordningen för tilläggsavgifter för mjölk, bland annat att föreskriva påföljder.
20 I detta hänseende kan det erinras om att domstolen redan, i dom av den 27 oktober 1992 i mål C-240/90, Tyskland mot kommissionen (REG 1992, s. I-5883, punkt 35; svensk specialutgåva, volym 13, s. 143), har fastställt att även om behörigheten att, på förslag från kommissionen och efter samråd med Europaparlamentet, fastställa regler för en gemensam marknadsorganisation enligt artikel 43.2 tredje stycket i fördraget i princip tillkommer rådet, så har rådet enligt artiklarna 145 och 155 i EG-fördraget (nu artikel 211 EG) möjlighet att i de rättsakter som det antar överlåta befogenhet att genomföra de beslutade reglerna till kommissionen. Enligt artikel 145 i fördraget kan rådet dock i särskilda fall förbehålla sig rätten att utöva genomförandebefogenheterna.
21 Vad gäller tillämpningen av artiklarna 145 och 155 i fördraget görs det i rättspraxis åtskillnad mellan regler som är centrala och därför uteslutande faller inom rådets behörighet och regler som endast gäller genomförandet och som rådet därför kan överlåta till kommissionen att utfärda. Endast bestämmelser som syftar till att omsätta huvudprinciperna i gemenskapens politik i praktiska åtgärder kan räknas som centrala regler (se domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkterna 36 och 37).
22 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 23 i sitt förslag till avgörande gäller detta inte påföljder som, i likhet med straffavgiften i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93, syftar till att säkerställa genomförandet av dessa huvudprinciper.
23 Av ovannämnda rättspraxis följer att när rådet har fastställt de centrala reglerna för ordningen med tilläggsavgift på mjölk i grundförordningen, räcker det att kommissionen har givits en allmän befogenhet att utfärda genomförandebestämmelser. Under dessa förhållanden skall artikel 11 i grundförordningen anses utgöra en giltig delegering till kommissionen att föreskriva straffavgiften i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93.
24 Artikel 11 i grundförordningen ger kommissionen befogenhet att vidta alla nödvändiga eller lämpliga tillämpningsåtgärder för att genomföra grundförordningen, under förutsättning att åtgärderna inte strider mot denna (se, i detta avseende, dom av den 17 oktober 1995 i mål C-478/93, Nederländerna mot kommissionen, REG 1995, s. I-3081, punkt 31).
25 Den nationella domstolen ifrågasätter emellertid om kommissionen, när den har utövat sin genomförandebefogenhet genom att införa straffavgiften i fråga, har iakttagit de riktlinjer och mål som rådet har eftersträvat i grundförordningen. Finanzgericht anser att det föreligger en skillnad mellan rådets avsikt och de mål som kommissionen har eftersträvat genom straffavgiften.
26 Vad gäller rådets mål har den nationella domstolen hänvisat till åttonde övervägandet i grundförordningen, enligt vilket "[det bör] fastställas att uppköparna, som förefaller ha de bästa möjligheterna att vidta de åtgärder som krävs, skall betala avgiften och att de i sin tur ges de möjligheter som krävs för att uppbära avgiften från de betalningsskyldiga producenterna". Enligt den nationella domstolen framgår det av detta övervägande att rådet hade för avsikt att stärka uppköparnas, det vill säga mejeriernas, ställning och rättigheter.
27 Av femte övervägandet i förordning nr 536/93 drar den nationella domstolen vidare slutsatsen att kommissionen, till skillnad från den avsikt rådet givit uttryck för, har ansett att förseningarna huvudsakligen beror på uppköparnas verksamhet, eftersom det där anges att "[d]e erfarenheter som förvärvats har visat att systemet inte har fungerat effektivt till följd av betydande förseningar både [vad avser] ingivandet av [sifferuppgifter] om insamling [och] direktförsäljning och [vad avser betalning] av avgiften. Dessa erfarenheter bör beaktas och nödvändiga slutsatser dras så att strikta villkor fastställs beträffande tidsfrister för meddelanden och betalningar samt [påföljder möjliggörs] i de fall där tidsfristerna överskrids".
28 I detta hänseende kan det påpekas att åttonde övervägandet i grundförordningen inte på något sätt strider mot det ändamål som eftersträvas av kommissionen genom införandet av penningboten.
29 Åttonde övervägandet definierar uppköparens roll som den som är skyldig att inbetala tilläggsavgiften på mjölk och klargör därefter arten av relationen mellan uppköparen och dem som är betalningsskyldiga för nämnda tillägg. Det är således huvudsakligen uppbörden av de belopp som den inbetalningsskyldige därefter skall inbetala enligt artiklarna 2.2 första stycket i grundförordningen och 3.4 i förordning nr 536/93 som avses i detta övervägande och därmed den relation som finns mellan den inbetalningsskyldige och gäldenären. Som generaladvokaten har påpekat i punkt 26 i sitt förslag till avgörande, framgår det inte att rådet genom att anta grundförordningen har önskat kompensera de administrativa uppgifter som mejerierna ålagts på mjölkkvotsområdet.
30 Däremot rör femte övervägandet i förordning nr 536/93 formerna för inbetalning av de belopp som uppburits i form av tilläggsavgift på mjölk och avser därför relationen mellan den inbetalningsskyldige och den behöriga myndighet som skall mottaga dessa summor.
31 Dessa två överväganden syftar således båda till att åstadkomma en effektivare och snabbare överföring av tilläggsavgiften på mjölk från gäldenären, det vill säga producenten, till borgenären, det vill säga den behöriga myndigheten i medlemsstaten. På samma gång belyser de den förmedlingsroll som uppköparen har vid överföringen, eftersom det är denne som är skyldig att inbetala beloppen.
32 Härav framgår att artikel 11 i grundförordningen utgör en giltig rättslig grund som ger kommissionen befogenhet att anta den straffavgift som avses i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93.
sidosättande av principerna om proportionalitet och icke-diskriminering samt åsidosättande av vissa grundläggande straffrättsliga principer
33 Vad gäller åsidosättande av proportionalitetsprincipen, har samtliga de parter som har yttrat sig inför domstolen, förutom kommissionen, gjort gällande att denna princip har åsidosatts genom att penningbotens storlek fastställs oberoende av omfattningen av förseningen med att inge sammanfattningen av avräkningarna, att datumet den 15 maj är helt godtyckligt, att penningboten är beräknad med utgångspunkt i levererade mjölkkvantiteter och inte i relation till det belopp som eventuellt skall betalas i tilläggsavgift på mjölk, att penningboten åläggs även i det fall då mejeriet inte skall betala någon tilläggsavgift, att den beräknas utan hänsyn till mejeriets ansvar för förseningen och, slutligen, att eventuella administrativa problem hänförliga till de behöriga myndigheterna i medlemsstaten saknar betydelse för beräkningen av straffavgiftens belopp.
34 Den hänskjutande domstolen och mejeriet i Wiedergeltingen har i huvudsak påpekat att penningbotens storlek fastställs oberoende av förseningens omfattning. Straffavgiften som avses i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 är således densamma vare sig förseningen är en dag eller den är betydligt mer omfattande.
35 Domstolen erinrar om att det av fast rättspraxis framgår att frågan huruvida en viss gemenskapsrättslig bestämmelse är förenlig med proportionalitetsprincipen, särskilt inom området för den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter, bör avgöras utifrån en prövning av om påföljden går utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det mål som eftersträvas genom den lagstiftning som åsidosatts (se dom av den 27 juni 1990 i mål C-118/89, Lingenfelser, REG 1990, s. I-2637, punkt 12, dom av den 21 januari 1992 i mål C-319/90, Pressler, REG 1992, s. I-203, punkt 12 och dom av den 17 juli 1997 i mål C-354/95, National Farmers' Union m.fl., REG 1997, s. I-4559, punkt 49).
36 Det bör särskilt prövas om den påföljd som införs genom bestämmelsen i fråga för att uppnå det angivna målet står i rimlig proportion till betydelsen av detta mål och om de olägenheter som förorsakas inte är orimliga i förhållande till de eftersträvade målen (se, i detta avseende, dom av den 26 juni 1990 i mål C-8/89, Zardi, REG 1990, s. I-2515, punkt 10, domen i det ovannämnda målet Pressler, punkt 12, och dom av den 5 oktober 1994 i de förenade målen C-133/93, C-300/93 och C-362/93, Crispoltoni m.fl., REG 1994, s. I-4863, punkt 41).
37 Mot bakgrund av denna rättspraxis är det viktigt att påpeka att den straffavgift som föreskrivs i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 har till syfte att säkerställa efterlevnaden av den frist som går ut den 15 maj varje år, det vill säga den frist inom vilken sammanfattningen av avräkningarna av de mjölkkvantiteter som levererats av varje leverantör skall ha ingivits av varje mejeri till den behöriga nationella myndigheten.
38 Vad gäller det mål som eftersträvas genom denna frist, framgår det av obestridda förklaringar av mejeriet i Wiedergeltingen att denna frist utgör den första etappen i ett nationellt administrativt förfarande som, i sista hand, har till syfte att möjliggöra mejeriets inbetalning till den behöriga myndigheten av de belopp som skall betalas i form av tilläggsavgift på mjölk. Denna frist skall närmare bestämt garantera att nämnda förfarande avlöper inom föreskriven tid, så att betalning kan ske före den 1 september varje år, i enlighet med bestämmelserna i artikel 3.4 i förordning nr 536/93.
39 Vad gäller betydelsen av denna frist, framgår det av ordalydelsen i femte övervägandet i förordning nr 536/93 att denna uppställer strikta villkor beträffande tidsfrister för ingivande av uppgifter mot bakgrund av de erfarenheter som tidigare förvärvats. Omfattande förseningar vad avser ingivandet av sifferuppgifter om insamling och vad avser betalningen av avgiften hindrade tidigare systemet från att fungera så effektivt som möjligt.
40 En strikt tillämpning av den tidsfrist för ingivande av uppgifter som föreskrivs i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 framstår som desto mer nödvändig som, såsom det framgår i synnerhet av kommissionens förklaringar, en försening med ingivandet av de uppgifter som insamlats, utöver fristen den 15 maj, för det första återverkar på alla de andra tidsfrister som skall iakttas under det administrativa förfarandet och för det andra riskerar att äventyra att betalning sker i rätt tid av de belopp som skall betalas i form av tilläggsavgift på mjölk.
41 Även om det är nödvändigt att tidsfristen den 15 maj iakttas för att säkerställa att systemet fungerar bra och därmed kunna garantera att nämnda belopp betalas i rätt tid, är det inte ovillkorligen nödvändigt att denna tidsfrist iakttas för att systemet skall fungera bra, eftersom ett minimalt överskridande, såsom det som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, inte äventyrar att tilläggsavgiften på mjölk inbetalas före den 1 september.
42 Det framgår i synnerhet av den detaljerade redogörelse som mejeriet i Wiedergeltingen har lämnat rörande de administrativa formaliteter som följer på avsändandet av sammanfattningen av avräkningar att ett minimalt överskridande av tidsfristen saknar betydelse för att de belopp som skall betalas i form av tilläggsavgift på mjölk skall kunna inbetalas i rätt tid.
43 I detta avseende är det viktigt att påpeka att det inte finns möjlighet att anpassa den penningbot som avses i artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 vare sig till omfattningen av den tid med vilken tidsfristen har överskridits eller till den betydelse detta överskridande kan ha för genomförandet av det mål som eftersträvas med denna reglering.
44 Under dessa förhållanden - och oberoende av skälen till att mejeriet överskred tidsfristen den 15 maj - kan det konstateras att artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 är ogiltig eftersom den inte medger att bötesbeloppet anpassas i förhållande till omfattningen av den tid med vilken tidsfristen för ingivande av uppgifter har överskridits och till överskridandets betydelse för uppköparens skyldighet att före den 1 september varje år betala de belopp som skall betalas i form av tilläggsavgift på mjölk.
45 Härav framgår, utan att det är nödvändigt att pröva de övriga grunder som har åberopats av mejeriet i Wiedergeltingen och den tyska regeringen till stöd för ogiltigheten av den bestämmelse som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, att den fråga som har ställts skall besvaras så, att artikel 3.2 andra stycket i förordning nr 536/93 är ogiltig eftersom uppköparen, för det fall den tidsfrist som anges i dess första stycke har överskridits, härigenom åläggs att betala en penningbot som motsvarar den tilläggsavgift på mjölk som skall betalas för ett överskridande på 0,1 procent av de kvantiteter mjölk och mjölkekvivalenter som har levererats av producenterna, utan att det finns någon möjlighet att beakta omfattningen av den tid med vilken tidsfristen har överskridits.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
46 De kostnader som har förorsakats Tysklands regering samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 17 september 1997 har ställts av Finanzgericht München - följande dom:
Artikel 3.2 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter är ogiltig, eftersom uppköparen, för det fall den tidsfrist som anges i dess första stycke har överskridits, härigenom åläggs att betala en penningbot som motsvarar den tilläggsavgift på mjölk som skall betalas för ett överskridande på 0,1 procent av de kvantiteter mjölk och mjölkekvivalenter som har levererats av producenterna, utan att det finns någon möjlighet att beakta omfattningen av den tid med vilken tidsfristen har överskridits.