62002CO0166(01)_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-166/02,
angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Tribunal Judicial da Comarca de Alcácer do Sal (Portugal), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Daniel Fernando Messejana Viegas
och
Companhia de Seguros Zurich SA,
Mitsubishi Motors de Portugal SA,
ytterligare deltagare i rättegången:
CGU International Insurance plc - Agência Geral em Portugal
Instituto de Solidariedade e Segurança Social (ISSS)
angående tolkningen av rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon (EGT L 8, 1984, s. 17; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 90),
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M. Wathelet samt domarna P. Jann (referent) och A. Rosas,
generaladvokat: S. Alber,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha meddelat den domstol som hänskjutit frågan att domstolen har för avsikt att avgöra saken genom att meddela ett motiverat beslut i enlighet med artikel 104.3 i rättegångsreglerna,
efter att ha berett parter och övriga som avses i artikel 23 i stadgan för domstolen tillfälle att yttra sig i denna fråga,
efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
Domskäl
1 Tribunal Judicial da Comarca de Alcácer do Sal har, genom beslut av den 26 april 2002 som inkom till domstolen den 2 maj samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon (EGT L 8, 1984, s. 17, svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 90) (nedan kallat andra direktivet).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Daniel Fernando Messejana Viegas och Companhia de Seguros Zurich SA (nedan kallat Zurich) och Mitsubishi Motors de Portugal SA (nedan kallat Mitsubishi) med anledning av ersättning för den skada som den förstnämnde drabbats av vid en trafikolycka.
Gemenskapslagstiftning
3 I artikel 3.1 i rådets direktiv 72/166/EEG av den 24 april 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet (EGT L 103, s. 1, svensk specialutgåva, område 6, volym 1, s. 111) (nedan kallat första direktivet) föreskrivs följande:
"[V]arje medlemsstat [skall] vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium skall omfattas av ansvarsförsäkring. Försäkringens omfattning och villkor skall bestämmas inom ramen för dessa åtgärder."
4 Artikel 1.1 och 1.2 i andra direktivet har följande lydelse:
"1. Den försäkring som avses i artikel 3.1 i direktiv 72/166/EEG skall obligatoriskt omfatta både sakskador och personskador.
2. Varje medlemsstat skall, om högre garantier inte gäller där, kräva att den obligatoriska försäkringen ger ersättning med minst följande:
- 350 000 ecu för personskador, om det finns endast en skadelidande. Om mer än en skadelidande omfattas av samma skadehändelse skall detta belopp multipliceras med antalet skadelidande.
- 100 000 ecu för sakskador vid varje skadehändelse, oavsett antalet skadelidande.
Medlemsstaterna får, i stället för nämnda minimibelopp, föreskriva ett minimibelopp om 500 000 ecu för personskador, om mer än en skadelidande omfattas av samma skadehändelse, eller ett minsta sammantaget belopp om 600 000 ecu för personskador och sakskador vid varje skadetillfälle, oavsett antalet skadelidande eller skadornas art."
5 Följande föreskrivs i artikel 5 i andra direktivet, i dess lydelse enligt bilaga I del IX F, med rubriken "Försäkringar", i Akten om anslutningsvillkoren för Konungariket Spanien och Portugisiska republiken samt om anpassningarna av fördragen (EGT L 302, 1985, s. 23 och s. 218; svensk version: Handlingar om anslutning till Europeiska gemenskaperna, 1987, volym II, s. 412):
"1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1987 vidta de ändringar i sina nationella bestämmelser som behövs för att följa detta direktiv ...
2. De sålunda ändrade bestämmelserna skall börja tillämpas senast den 31 december 1988.
3. Trots bestämmelsen i punkt 2 gäller följande:
a) Spanien, Grekland och Portugal skall ha en frist, som löper fram till den 31 december 1995, för att höja försäkringstäckningen till de i artikel 1.2 fastställda beloppen. ..."
Portugisisk lagstiftning
6 I lagdekret nr 522/85 av den 31 december 1985 om obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon (Diário da República I, serie A, nr 301 av den 31 december 1985) föreskrivs att de minimibelopp som fastställts i andra direktivet skall iakttas med avseende på ansvarsförsäkringen för motorfordon.
7 I artikel 508.1 i den portugisiska civillagen föreskrivs följande:
"I händelse av trafikolycka där den ansvarige inte har handlat oaktsamt begränsas ersättningen till högst följande belopp: Om endast en person omkommer eller skadas, ett belopp motsvarande två gånger det belopp som Tribunal da Relação kan fastställa. Om flera personer omkommer eller skadas på grund av samma olyckshändelse, ett belopp motsvarande två gånger det belopp som Tribunal da Relação kan fastställa för var och en av dem, dock sammantaget högst ett belopp motsvarande sex gånger det belopp som Tribunal da Relação kan fastställa. Om sakskador uppkommer, även om de berör olika ägare, ett belopp motsvarande det belopp som Tribunal da Relação kan fastställa."
8 Enligt den nationella domstolens uppgifter är det högsta beloppet i förevarande fall 29 927,88 euro.
9 Det framgår av yttrandena vid domstolen att den som lidit skada vid en trafikolycka även kan åberopa ett system för civilrättsligt ansvar på grund av oaktsamhet. Den portugisiska civillagen innehåller inga begränsningar av den ersättning som den skadelidande kan kräva enligt det systemet.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
10 Daniel Fernando Messejana Viegas skadades i en trafikolycka den 20 mars 2000 när det fordon han befann sig i sladdade av vägen.
11 Daniel Fernando Messejana Viegas har hävdat att han var passagerare och att föraren av bilen handlade oaktsamt. För det fall han inte skulle kunna styrka att föraren handlat oaktsamt anser han att föraren är strikt ansvarig för skadan. Det är på denna grund som han har väckt talan vid den nationella domstolen mot Zurich, i dess egenskap av förarens försäkringsbolag.
12 Daniel Fernando Messejana Viegas har också gjort gällande att fordonet var defekt, vilket medför skadeståndsansvar för Mitsubishi till följd av dess produktansvar. Det är på denna grund som han även har väckt talan vid den nationella domstolen mot Mitsubishi.
13 Daniel Fernando Messejana Viegas har yrkat att svarandena skall förpliktas att till honom betala skadestånd med ett belopp av 523 737,79 euro samt 12 679,44 euro för arbetsoförmåga samt diversekostnader, att ersätta alla framtida ekonomiska eller ideella skador, bland annat att tillhandahålla honom eller ersätta kostnader för erforderligt bistånd som är ägnat att återställa hans hälsa samt kostnader för hjälp från utomstående personer, i samtliga fall med tillägg av ränta.
14 Svarandena har bestritt Daniel Fernando Messejana Viegas beskrivning av händelserna och hans yrkanden. Daniel Fernando Messejana Viegas har gjort gällande att det trots de olika beskrivningarna av omständigheterna kring olyckshändelsen förefaller honom vara klarlagt att det åtminstone föreligger strikt ansvar.
15 Den nationella domstolen anser att tolkningen av andra direktivet är avgörande för fastställandet av vem som eventuellt är betalningsansvarig för den ersättning som Daniel Fernando Messejana Viegas begär. Den har påpekat att det i direktivet inte görs någon skillnad mellan de olika ansvarssystemen och att de garanterade minimibelopp som föreskrivs i direktivet är högre än det högsta belopp som föreskrivs i artikel 508.1 i den portugisiska civillagen som ersättning till skadelidande när den ansvarige inte handlat oaktsamt.
Tolkningsfrågan
16 Domstolen anser att svaret på den ställda tolkningsfrågan tydligt kan utläsas av dess rättspraxis och har följaktligen meddelat den domstol som har hänskjutit frågan att domstolen, i enlighet med artikel 104.3 i rättegångsreglerna, har för avsikt att avgöra saken genom att meddela ett motiverat beslut, och den har berett parter och övriga som avses i artikel 23 i domstolens stadga tillfälle att yttra sig i denna fråga. Endast den tyska regeringen och kommissionen har besvarat domstolens uppmaning och uppgett att de inte finner anledning att yttra sig.
17 Det framgår av beslutet om hänskjutande att den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 1.2 i andra direktivet utgör hinder för en nationell lagstiftning i vilken föreskrivs flera olika system för civilrättsligt ansvar som kan bli tillämpliga vid trafikolyckor och enligt vilken det för ett av dessa system föreskrivs högsta garanterade belopp, vilka understiger de garanterade minimibelopp som har fastställts i nämnda artikel.
18 Den portugisiska och den tyska regeringen har hävdat att syftet med andra direktivet inte är att harmonisera de olika system för civilrättsligt ansvar vid trafikolyckor som är tillämpliga i medlemsstaterna. Medlemsstaterna är endast skyldiga att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det civilrättsliga ansvar som föreskrivs i ett befintligt nationellt system omfattas av en försäkring som motsvarar de garanterade minimibelopp som fastställts i andra direktivet. En medlemsstat har fullgjort denna skyldighet om nödvändiga åtgärder har vidtagits för att säkerställa att det civilrättsliga ansvaret för oaktsamt handlande omfattas av en försäkring som motsvarar kraven i andra direktivet. Om den skadelidande enligt nationell rätt dessutom kan åberopa ett ansvarssystem som grundas på strikt ansvar är det inte nödvändigt att det civilrättsliga ansvar som blir följden av detta system omfattas av en försäkring med garanterade belopp som motsvarar de nivåer som fastställts i andra direktivet.
19 Sökanden i målet vid den nationella domstolen, den grekiska regeringen och kommissionen är av motsatt uppfattning. De har vitsordat att det faller inom medlemsstaternas behörighet att välja vilket system för civilrättsligt ansvar som skall tillämpas vid trafikolyckor. De anser emellertid att det framgår av dom av den 14 september 2000 i mål C-348/98, Mendes Ferreira och Delgado Correia Ferreira (REG 2000, s. I-6711), att om en person enligt nationell rätt blir civilrättsligt ansvarig för en trafikolycka skall detta ansvar, oavsett dess art och grunden för det, omfattas av en försäkring som motsvarar de krav som fastställts i andra direktivet.
20 Domstolen erinrar härvid om att den i domen i det ovannämnda målet Mendes Ferreira och Delgado Correia Ferreira fastslog att artikel 1.2 i andra direktivet utgör hinder för en nationell lagstiftning i vilken föreskrivs högsta garanterade belopp, vilka understiger de garanterade minimibelopp som har fastställts i denna artikel, i fall där föraren som har vållat olyckan inte har handlat oaktsamt, varför endast strikt ansvar kan komma i fråga.
21 Även om gemenskapslagstiftaren således inte har avsett att framtvinga en bestämd typ av ansvarssystem, har denna lagstiftare däremot helt klart avsett att införa krav på att civilrättsligt ansvar till följd av trafikolyckor alltid omfattas av en försäkring, oavsett om detta ansvar grundas på oaktsamhet eller är strikt. I motsats till vad den portugisiska och den tyska regeringen har anfört kan alltså medlemsstaterna, när det i dessa förekommer flera olika system för civilrättsligt ansvar som kan bli tillämpliga vid trafikolyckor, inte begränsa det skydd som följer av direktivet till att gälla ett enda eller vissa av dessa system. Skyddet skall i stället utsträckas till samtliga system.
22 En annan tolkning skulle medföra att artiklarna 3.1 i första direktivet och 1.2 i andra direktivet fråntogs sin ändamålsenliga verkan. Denna verkan är att de som lidit skada vid trafikolyckor skyddas genom en obligatorisk ansvarsförsäkring, och den skulle äventyras om det var upp till den nationella lagstiftaren att avgöra när ansvaret skall omfattas av denna försäkring.
23 Enligt fast rättspraxis innebär inte den nationella domstolens skyldighet att underlåta att tillämpa en nationell lag som strider mot ett direktiv att den kan ålägga en enskild en skyldighet som föreskrivs i ett direktiv som inte har införlivats (se, bland annat, dom av den 14 juli 1994 i mål C-91/92, Faccini Dori, REG 1994, s. I-3325, punkt 20, svensk specialutgåva, volym 16, s. 1, och av den 26 september 1996 i mål C-168/95, Arcaro, REG 1996, s. I-4705, punkt 42).
24 Det skall i detta avseende erinras om att enligt domen av den 19 november 1991 i de förenade målen C-6/90 och C-9/90, Francovich m.fl. (REG 1991, s. I-5357, punkt 39; svensk specialutgåva, volym 11, s. I-435) medför gemenskapsrätten skyldighet för medlemsstaterna att ersätta de skador som de har orsakat enskilda på grund av att ett direktiv inte har införlivats, förutsatt att tre villkor är uppfyllda. För det första skall syftet med direktivet vara att ge enskilda rättigheter. För det andra skall innehållet i dessa rättigheter kunna fastställas på grundval av direktivets bestämmelser. Slutligen skall det föreligga orsakssamband mellan åsidosättandet av statens skyldighet och den uppkomna skadan (domen i det ovannämnda målet Faccini Dori, punkt 27).
25 Mot bakgrund av dessa överväganden skall tolkningsfrågan besvaras så, att artikel 1.2 i andra direktivet utgör hinder för en nationell lagstiftning i vilken föreskrivs flera olika system för civilrättsligt ansvar som kan bli tillämpliga vid trafikolyckor och enligt vilken det för ett av dessa system föreskrivs högsta garanterade belopp, vilka understiger de garanterade minimibelopp som har fastställts i nämnda artikel.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
26 De kostnader som har förorsakats den portugisiska, den tyska och den grekiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 26 april 2002 har ställts av Tribunal Judicial da Comarca de Alcácer do Sal - följande beslut:
Artikel 1.2 i rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon utgör hinder för en nationell lagstiftning i vilken föreskrivs flera olika system för civilrättsligt ansvar som kan bli tillämpliga vid trafikolyckor och enligt vilken det för ett av dessa system föreskrivs högsta garanterade belopp, vilka understiger de garanterade minimibelopp som har fastställts i denna artikel.