62005CJ0149_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-149/05,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Cour d’appel de Paris (Frankrike), genom beslut av den 23 mars 2005, som inkom till domstolen den 4 april 2005, i målet
Harold Price
mot
Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna K. Schiemann (referent), N. Colneric, E. Juhász och E. Levits,
generaladvokat: C. Stix-Hackl,
justitiesekreterare: handläggaren B. Fülöp,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 26 januari 2006,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Harold Price, genom M. Olivier-Martin, avocat,
– Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques, genom H. Calvet, avocat,
– Frankrikes regering, genom G. de Bergues och C. Bergeot-Nunes, båda i egenskap av ombud,
– Österrikes regering, genom E. Riedl, i egenskap av ombud,
– Sveriges regering, genom K. Wistrand, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom H. Støvlbæk och D. Maidani, båda i egenskap av ombud, biträdda av J.‑M. V. Visee, i egenskap av sakkunnig,
och efter att den 23 mars 2006 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av bestämmelserna i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT L 19, 1989, s. 16; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 192) och i rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48 (EGT L 209, s. 25), i deras lydelser enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/19/EG av den 14 maj 2001 (EGT L 206, s. 1) (nedan kallade direktiv 89/48 respektive direktiv 92/51).
2. Begäran har framställts i ett förfarande som anhängiggjorts av Harold Price, innehavare av vissa kvalifikationer på området för auktionsverksamhet som han har erhållit i Förenade kungariket, mot Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques (nedan kallat CVV) beslut att för tillträde, i Frankrike, till yrket som förrättare av frivilliga försäljningar av lösöre (nedan kallat auktionsförrättare) uppställa krav på att han skulle avlägga ett lämplighetsprov med godkänt resultat. Provet avsåg tre ämnen, nämligen juridiska frågor, praxis vid försäljning på offentlig auktion och de regler som gäller för dem som utövar yrket i fråga.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. Det framgår av tredje och fjärde skälen i direktiv 89/48 att detta direktiv har till syfte att införa en generell ordning för erkännande av examensbevis i syfte att underlätta för europeiska medborgare att kunna utföra all den yrkesverksamhet som i en värdmedlemsstat är beroende av att en postgymnasial utbildning avslutats, förutsatt att de har ett i en annan medlemsstat utfärdat examensbevis avseende minst tre års avslutade studier som förberett dem för denna verksamhet.
4. Genom direktiv 92/51 har det införts en allmän ordning som kompletterar den ordning som föreskrivs i direktiv 89/48, genom att ta upp de nivåer på yrkesutbildningar som inte togs upp i det första direktivet, som endast avsåg högre yrkesutbildningar.
5. Enligt artikel 2 första stycket i direktiv 89/48 och artikel 2 första stycket i direktiv 92/51 skall direktiven gälla för varje medborgare i en medlemsstat som vill utöva ett ”reglerat yrke” i en annan medlemsstat.
Begreppet reglerat yrke
6. Enligt definitionen i artikel 1 c i direktiv 89/48, som är innehållsmässigt identisk med definitionen i artikel 1 e i direktiv 92/51, avses med reglerat yrke den reglerade yrkesverksamhet eller den samlade verksamhet som representerar detta yrke i en medlemsstat.
7. Reglerad yrkesverksamhet definieras i artikel 1 d första stycket i direktiv 89/48 och artikel 1 f första stycket i direktiv 92/51 som en yrkesverksamhet för vilken innehav av ett examensbevis (direktiv 89/48), eller ett utbildningsbevis eller kompetensbevis (direktiv 92/51), direkt eller indirekt, på grund av lagar och andra författningar, är ett villkor för tillträde till eller utövande av denna verksamhet eller en form därav i en medlemsstat.
8. Enligt artikel 1 d andra stycket i direktiv 89/48, som är innehållsmässigt identiskt med artikel 1 f andra stycket i direktiv 92/51 med undantag för att direktiv 92/51 avser ”utbildningsbevis” och direktiv 89/48 avser ”examensbevis”, skall en yrkesverksamhet betraktas som en reglerad yrkesverksamhet
”om den utövas av medlemmarna av en sammanslutning eller organisation, vars syfte speciellt är att främja och upprätthålla en hög standard på det berörda yrkesområdet, och som för att uppnå detta mål är erkänd av en medlemsstat i en speciell form och
– tilldelar sina medlemmar ett diplom,
– ser till att dess medlemmar iakttar de regler för yrkesmässigt uppförande som den föreskriver,
– ger dem rätten att använda en titel eller en bokstavsförkortning eller att få en status som motsvarar detta examensbevis.”
9. I artikel 1 d tredje stycket i direktiv 89/48 anges att en icke uttömmande lista över sammanslutningar eller organisationer som, när detta direktiv antogs, uppfyllde villkoren i andra stycket utgör en bilaga till detta direktiv. I denna bilaga anges bland annat ”Royal Institution of Chartered Surveyors”.
Begreppet examensbevis
10. I artikel 1 a andra strecksatsen i direktiv 89/48 föreskrivs att ett behörighetsbevis bland annat skall utvisa att innehavaren med godkänt resultat har avslutat en postgymnasial utbildning på heltid om minst tre år eller motsvarande längd på deltid för att det skall utgöra ett examensbevis i den mening som avses i detta direktiv.
11. Enligt artikel 1 a andra strecksatsen i i direktiv 92/51 skall ett behörighetsbevis bland annat utvisa att innehavaren med godkänt resultat har avslutat en postgymnasial utbildning som är av annat slag än den som avses i artikel 1 a andra strecksatsen i direktiv 89/48, som omfattar studier på heltid under minst ett år eller motsvarande längd på deltid för att det skall utgöra ett examensbevis i den mening som avses i detta direktiv.
Skyldighet att erkänna examensbevis
12. I artikel 3 första stycket i direktiv 89/48 föreskrivs följande:
”När det i en värdmedlemsstat krävs ett examensbevis för att utöva ett reglerat yrke, får den behöriga myndigheten inte under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer vägra att ge en medborgare i en medlemsstat tillstånd att utöva detta yrke på samma villkor som gäller för dess egna medborgare
a) om den sökande innehar det examensbevis som krävs i en annan medlemsstat för att påbörja eller utöva yrket i fråga i landet, och detta examensbevis erhållits i en medlemsstat, eller
b) om den sökande har utövat yrket i fråga på heltid under två år under de närmast föregående tio åren i en medlemsstat som inte reglerar detta yrke enligt innebörden i artikel 1 c och det första stycket i artikel 1 d och har intyg om en eller flera kvalifikationer
– som har utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat och som är utformat i enlighet med denna stats lagar och andra författningar,
– som visar att innehavaren med godkänt resultat slutfört en postgymnasial utbildning av minst tre års omfattning eller på deltid under motsvarande längre tid vid ett universitet eller en högskola eller annan institution på liknande nivå i en medlemsstat, och i tillämpliga fall, att han med godkänt resultat avslutat den utbildning som krävs utöver den postgymnasiala utbildningen, och
– som har förberett innehavaren för utövandet av hans yrke.”
13. Artikel 3 första stycket i direktiv 92/51 har följande lydelse:
”När det i en värdmedlemsstat för att utöva ett reglerat yrke krävs ett sådant examensbevis som avses i förevarande direktiv eller i direktiv 89/48/EEG får den behöriga myndigheten, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 89/48/EEG, inte under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer vägra att ge en medborgare i en medlemsstat tillstånd att utöva yrket på samma villkor som de som gäller för dess egna medborgare,
a) om den sökande innehar ett sådant examensbevis som avses i förevarande direktiv eller i direktiv 89/48/EEG och som krävs i en annan medlemsstat för att få tillträde till eller utöva yrket i fråga i landet och detta examensbevis erhållits i en medlemsstat, eller
b) om den sökande har utövat yrket i fråga på heltid under två år under de närmast föregående tio åren eller på deltid under motsvarande längre tid i en medlemsstat som inte reglerar detta yrke i den mening som avses i artikel 1 e och artikel 1 f första stycket i detta direktiv eller i artikel 1 c och artikel 1 d första stycket i direktiv 89/48/EEG och innehar ett eller flera utbildningsbevis
– som har utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat utsedd enligt den statens lagar och andra författningar, och
– som antingen visar att innehavaren med godkänt resultat slutfört en postgymnasial utbildning som är av annat slag än den som avses i artikel 1 a andra strecksatsen i direktiv 89/48/EEG, som omfattar studier på heltid under minst ett år eller på deltid under motsvarande längre tid och som i allmänhet har såsom ett inträdeskrav att eleven skall ha med godkänt resultat avslutat sådan gymnasial utbildning som fordras för inträde till universitet eller annan högre läroanstalt jämte den yrkespraktik som i vissa fall ingår i denna postgymnasiala utbildning,
…
och
–
som har förberett innehavaren för utövandet av hans yrke.”
14. Artikel 3 fjärde stycket i direktiv 92/51 innehåller dessutom ett undantag från första stycket i samma artikel. Enligt undantaget behöver värdmedlemsstaten inte tillämpa denna bestämmelse när det examensbevis som krävs är ett sådant som avses i direktiv 89/48 vars utfärdande bland annat förutsätter mer än fyra års postgymnasiala studier.
Kompensationsåtgärder
15. Oaktat artiklarna 3 i direktiven 89/48 och 92/51 får en värdmedlemsstat, enligt artikel 4 i respektive direktiv, i vissa angivna fall kräva att sökanden visar att han har en viss yrkeserfarenhet, att han slutför en anpassningstid som inte överstiger tre år eller genomgår ett lämplighetsprov (nedan kallade kompensationsåtgärder).
16. Enligt artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48, som i detta hänseende är innehållsmässigt identisk med artikel 4.1 b tredje stycket och 4.1 b fjärde stycket första strecksatsen i direktiv 92/51, måste den värdmedlemsstat som kräver kompensationsåtgärder i princip ge den sökande rätt att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov. Vad gäller yrken ”som kräver en exakt kunskap om landets lagstiftning och i vilka ständigt och i stor omfattning rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ingår”, får värdmedlemsstaten avvika från denna princip och föreskriva antingen en anpassningstid eller ett lämplighetsprov.
De nationella bestämmelserna
De franska bestämmelserna
17. Villkoren för utövande av verksamhet som auktionsförrättare regleras i dekret nr 2001-650 som antagits i enlighet med artiklarna L321-1–L321-38 i handelslagen (code de commerce) och som avser frivilliga försäljningar av lösöre på offentlig auktion (JORF av den 21 juli 2001, s. 11760) (nedan kallat dekret 2001‑650).
18. I artikel 16 i dekretet föreskrivs att ovannämnda yrke i princip endast får utövas av den som innehar examensbevis avseende en juridisk utbildning och ett franskt examensbevis i konsthistoria, brukskonst, arkeologi eller bildkonst. Ett av dessa examensbevis skall avse åtminstone en kandidatexamen och det andra examensbeviset skall avse åtminstone en utbildning som motsvarar två års universitets- eller högskolestudier. Den som innehar behörighets- eller examensbevis för vilka dispens beviljats, vilka anges i en förteckning som fastställs genom kungörelse som gemensamt utfärdas av justitieministern och ministern med ansvar för universitets- och högskolefrågor, kan också få tillträde till detta yrke.
19. Enligt artikel 45 i samma dekret anses medborgare från en annan medlemsstat ha de kvalifikationer som krävs enligt artikel 16 i dekretet om
– de med godkänt resultat har avslutat en postgymnasial utbildning, som omfattar studier på heltid under minst ett år eller motsvarande tidsperiod på deltid, som förbereder dem för utövandet av auktionsförrättaryrket och som har såsom ett inträdeskrav att eleven skall ha avslutat sådan gymnasial utbildning som krävs för inträde till universitet eller annan högre läroanstalt, och den yrkesutbildning som i vissa fall krävs utöver denna postgymnasiala utbildning samt
– de innehar examens-, utbildnings- eller annat behörighetsbevis
1) såvida personen, när denne kommer från en medlemsstat som reglerar tillträde till och utövande av detta yrke, innehar ett eller flera examens‑, utbildnings- eller andra behörighetsbevis som ger behörighet att utöva verksamhet som avser frivillig försäljning av lösöre på offentlig auktion och som utfärdats av den behöriga myndigheten i denna medlemsstat,
2) såvida personen, när denne kommer från en medlemsstat som inte reglerar tillträde till eller utövande av detta yrke, innehar ett eller flera examens-, utbildnings- eller andra behörighetsbevis avseende en reglerad utbildning, som är särskilt avpassad för den kommande yrkesutövningen, eller
3) såvida personen, när denne kommer från en medlemsstat som varken reglerar tillträde till eller utövande av detta yrke eller reglerar den utbildning som föregår utövandet av detta, innehar ett eller flera examens-, utbildnings- eller andra behörighetsbevis och det intygas att vederbörande i denna stat har utövat yrket på heltid under minst två år under närmast föregående tio år eller motsvarande tidsperiod på deltid, förutsatt att den behöriga myndigheten i denna stat intygar yrkesutövningen.
20. I artikel 48 i dekret 2001‑650 ges CVV befogenhet att pröva ansökningar om erkännande av examens-, utbildnings- eller andra behörighetsbevis som inges av personer som uppfyller villkoren i artikel 45 och som vill etablera sig i Frankrike.
21. Enligt artikel 49 i ovannämnda dekret skall sökanden avlägga ett lämplighetsprov om hans utbildning omfattar ämnen som väsentligt skiljer sig från de ämnen som föreskrivs i dekretet eller om en eller flera av de ifrågavarande yrkesverksamheterna inte är reglerade i ursprungsmedlemsstaten eller väsentligen regleras på ett annat sätt.
Förenade kungarikets bestämmelser
22. I Förenade kungariket uppställs inte några krav i den tillämpliga lagstiftningen för att få utöva dessa yrkesverksamheter. Däremot deltar Royal Institution of Chartered Surveyors, åtminstone i viss mån, i organisationen av dessa verksamheter.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
23. Harold Price, som är brittisk medborgare, innehar examensbeviset Bachelor of Arts with second class honours in Fine Arts Valuation. Detta examensbevis utfärdas av Royal Institution of Chartered Surveyors i Förenade kungariket. Enligt uppgifter från hans advokat vid förhandlingen har Harold Price visserligen vid en viss tidpunkt varit provmedlem av Royal Institution of Chartered Surveyors, men han har aldrig varit fullvärdig medlem av denna organisation, eftersom han inte har genomfört den tvååriga yrkespraktik och det efterföljande förhöret med en utvärderingskommitté (”Assessment of Professional Competence” eller APC), vilka är nödvändiga för att bli medlem.
24. Harold Price ville utöva auktionsförrättaryrket i Frankrike och ansökte därför den 8 januari 2002 vid CVV om erkännande av examens-, utbildnings- eller andra behörighetsbevis i enlighet med artikel 48 i dekret 2001‑650.
25. Genom beslut av den 19 juni 2003 tillät CVV Harold Price att avlägga ett lämplighetsprov i enlighet med artikel 49 i dekretet samt angav att provet skulle avse ämnena juridiska frågor, praxis vid försäljning på offentlig auktion och de regler som gällde för yrkesutövningen. Harold Price begärde omprövning av detta beslut, vilket avslogs den 11 september 2003.
26. Den 19 augusti 2003 överklagade Harold Price CVV:s beslut att kräva ett lämplighetsprov till Cour d’appel de Paris.
27. Enligt den nationella domstolen har inte Harold Price visat att han har utövat verksamhet som auktionsförrättare på heltid under två år under de tio år som närmast föregick hans ansökan om erkännande av examensbevis, vilket skall styrkas av de brittiska myndigheterna.
28. Harold Price har dock gjort gällande att det omtvistade beslutet utgör ett åsidosättande av bestämmelserna i direktiv 92/51, som kompletterar direktiv 89/48, genom att det inte ger honom möjlighet att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov.
29. Han har till stöd för sin anmärkning gjort gällande att om en medlemsstat använder sig av möjligheten att kräva en anpassningstid eller ett lämplighetsprov, måste den enligt artikel 7 i direktiv 92/51 ge den sökande rätt att välja mellan dessa.
30. Enligt den nationella domstolen har CVV med rätta gjort gällande att Harold Price inte kan åberopa denna bestämmelse med framgång, eftersom den endast är tillämplig när värdmedlemsstaten kräver att sökanden innehar ett utbildningsbevis och inte, som i förevarande fall, ett examensbevis.
31. Motparten har gjort gällande att Harold Prices situation omfattas av artikel 4.1 b fjärde stycket första strecksatsen i direktiv 92/51 och att det följer av denna bestämmelse att medlemsstaten får förbehålla sig rätten att välja mellan anpassningstid och lämplighetsprov, när yrket i fråga kräver ingående kännedom om landets lagstiftning, och när rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ingår som ett väsentligt och återkommande led i yrkesutövningen. Detta är fallet med verksamheten som auktionsförrättare.
32. Harold Price har bestrittt denna tolkning av direktiv 92/51. Han har framhållit att frivilliga försäljningar och exekutiva försäljningar numera är skilda verksamheter, och att det erkännande som han ansökt om endast avser frivilliga försäljningar.
33. Det är under dessa omständigheter som Cour d’appel de Paris har beslutat att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor till domstolen:
”1) Är … direktiv 92/51 … tillämpligt på verksamhet som auktionsförrättare … såsom denna regleras i artiklarna L.321-1–L.321-3, L-321-8 och L.321-9 i Code de commerce?
2) Om fråga 1 skall besvaras jakande, kan värdmedlemsstaten åberopa det undantag från [artikel 4.1 b tredje stycket] som föreskrivs i [artikel 4.1 b fjärde stycket första strecksatsen i direktiv 92/51]?”
Prövning av den första frågan
34. Domstolen konstaterar inledningsvis att tillämpningsområdena för direktiv 89/48 respektive direktiv 92/51 inte endast definierats med hänsyn till det ifrågavarande reglerade yrket utan även med hänsyn till kvalifikationerna hos den som ansöker om att få tillträde till detta yrke. Den nationella domstolens första fråga skall följaktligen tolkas så att den nationella domstolen vill få klarhet i huruvida direktiv 92/51 är tillämpligt på en sökande med sådana kvalifikationer som dem som klaganden i målet vid den nationella domstolen åberopat, vilken vill utöva auktionsförrättaryrket i Frankrike.
35. Den nationella domstolens frågor avser visserligen endast tillämpligheten av direktiv 92/51. Det är emellertid nödvändigt att, med hänsyn till den omständigheten att detta direktiv kompletterar direktiv 89/48, inledningsvis undersöka huruvida sistnämnda direktiv är tillämpligt. Det är endast för det fall att sistnämnda direktiv inte är tillämpligt som det finns anledning att pröva huruvida direktiv 92/51 är tillämpligt.
Tillämpliga principer
36. Det framgår av systematiken i artiklarna 3 i direktiven 89/48 och 92/51 att endast en av de två ordningar för erkännande av examensbevis som föreskrivs i artiklarna 3 första stycket a respektive b i dessa direktiv kan tillämpas på ett enskilt fall. Den ordning som föreskrivs i punkt a är tillämplig när det ifrågavarande yrket är ett reglerat yrke i den medlemsstat där utbildningen har bedrivits. Den andra ordningen, som föreskrivs i punkt b, är endast tillämplig såvida det ifrågavarande yrket inte är ett reglerat yrke i denna medlemsstat.
37. Om det ifrågavarande yrket är ett reglerat yrke i den medlemsstat där utbildningen har bedrivits följer det av artiklarna 3 första stycket a i direktiven i fråga att direktiv 89/48 skall tillämpas när såväl det examensbevis som värdmedlemsstaten kräver för tillträde till ifrågavarande yrke som sökandens examensbevis är sådana examensbevis som avses i sistnämnda direktiv. Direktiv 92/51 skall däremot tillämpas när åtminstone ett av de två examensbevisen i fråga utgör ett examensbevis i den mening som avses i detta direktiv, medan det andra examensbeviset kan omfattas av antingen samma direktiv eller direktiv 89/48.
38. Om det ifrågavarande yrket däremot inte är ett reglerat yrke i den medlemsstat där utbildningen har bedrivits följer det av artiklarna 3 första stycket b i direktiven i fråga att direktiv 89/48 skall tillämpas när det examensbevis som värdmedlemsstaten kräver för tillträde till detta yrke är ett sådant examensbevis som avses i sistnämnda direktiv och sökanden innehar kvalifikationer som bland annat omfattar ett behörighetsbevis avseende en postgymnasial utbildning om minst tre år. Direktiv 92/51 skall däremot tillämpas i samtliga fall då direktiv 89/48 inte är tillämpligt, dock under förutsättning att det examensbevis som värdmedlemsstaten kräver åtminstone utgör ett examensbevis i den mening som avses i direktiv 92/51 och att sökanden innehar de kvalifikationer som anges i artikel 3 första stycket b i detta direktiv, särskilt ett behörighetsbevis avseende en postgymnasial utbildning om minst ett år.
39. För att avgöra om ett av direktiven är tillämpligt i förevarande fall är det inledningsvis nödvändigt att undersöka villkoren för att utöva auktionsförrättaryrket dels i Frankrike, i dess egenskap av värdmedlemsstat, dels i Förenade kungariket, i dess egenskap av den medlemsstat där utbildningen bedrivits. Det är därefter nödvändigt att undersöka de kvalifikationer som klaganden i målet vid den nationella domstolen åberopat. Det ankommer visserligen på den nationella domstolen att pröva detta, men det finns anledning att tillhandahålla vissa preciserande upplysningar.
Villkoren för att utöva auktionsförrättaryrket i Frankrike
40. I Frankrike är auktionsförrättaryrket ett reglerat yrke och det är nödvändigt att inneha ett examensbevis i den mening som avses i artikel 1 a i direktiv 89/48 för att utöva yrket. Närmare bestämt föreskrivs i artikel 16 i dekret 2001‑650 att detta yrke endast får utövas av den som innehar två examensbevis avseende en sammanlagd utbildningsnivå som motsvarar en postgymnasial utbildning om minst fem år, såvida inte särskild dispens beviljats för det ifrågavarande examensbeviset.
41. Till skillnad från den uppfattning som Europeiska gemenskapernas kommission gjort gällande medför inte den omständigheten att medborgare i andra medlemsstater som eventuellt endast innehar examensbevis avseende en postgymnasial utbildning om minst ett år kan få tillträde till detta yrke enligt artikel 45 i dekret 2001-650 automatiskt att direktiv 92/51 blir tillämpligt.
42. När nationella bestämmelser endast har till syfte att med nationell rätt införliva bestämmelserna i direktiv 92/51, enligt vilka medlemsstaterna skall tillåta att andra medlemsstaters medborgare med examensbevis i den mening som avses i detta direktiv får tillträde till reglerade yrken på sina territorier, trots att tillträdet till dessa yrken vanligtvis förutsätter innehav av ett examensbevis i den mening som avses i direktiv 89/48, skall inte detta införlivande beaktas vid fastställandet av vilket direktiv som är tillämpligt. I annat fall skulle tillämpningsområdet för direktiv 89/48 vara så begränsat att det blir obefintligt, eftersom varje medlemsstat enligt direktiv 92/51 måste ge andra medlemsstaters medborgare med examensbevis i den mening som avses i detta direktiv, vilka examensbevis således avser en utbildning som är kortare än den som krävs inom ramen för direktiv 89/48, tillträde till samtliga reglerade yrken som omfattas av direktiven, med undantag endast för det fall som avses i artikel 3 fjärde stycket i direktiv 92/51.
43. Av allt att döma har, i förevarande fall, artikel 45 i dekret 2001‑650 endast till syfte att införliva bestämmelserna i direktiv 92/51 med fransk rätt. Det ankommer dock på den nationella domstolen att pröva huruvida så är fallet.
Villkoren för att utöva auktionsförrättaryrket i Förenade kungariket
Bestämmelser som antagits av staten
44. I Förenade kungariket utgör inte yrkesverksamhet som auktionsförrättare en reglerad yrkesverksamhet i den mening som avses i artikel 1 d första stycket i direktiv 89/48 eller i den mening som avses i artikel 1 f första stycket i direktiv 92/51. I Förenade kungariket uppställs nämligen inte några krav i den tillämpliga lagstiftningen för att få utöva sådan yrkesverksamhet.
Bestämmelser som antagits av en sammanslutning eller en organisation som har erkänts av staten
45. Det förefaller däremot möjligt att verksamhet som auktionsförrättare skall betraktas som en reglerad yrkesverksamhet, antingen enligt artikel 1 d andra stycket i direktiv 89/48 eller enligt artikel 1 f andra stycket i direktiv 92/51, eftersom Royal Institution of Chartered Surveyors, åtminstone i viss mån, deltar i organisationen av denna verksamhet. Om så är fallet innebär den omständigheten att denna organisation kräver att dess medlemmar har slutfört en postgymnasial utbildning om tre år och en efterföljande tvåårig yrkesinriktad utbildning och således uppställer krav på innehav av ett examensbevis i den mening som avses i artikel 1 a i direktiv 89/48 för utövande av ifrågavarande yrke att artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48 är tillämplig såvida de andra villkor som föreskrivs i artikel 1 d andra stycket i detta direktiv också är uppfyllda.
46. Det skall dessutom konstateras att Royal Institution of Chartered Surveyors anges i bilagan till direktiv 89/48. Enligt artikel 1 d tredje stycket i detta direktiv uppfyllde följaktligen denna organisation, vid tidpunkten för direktivets antagande, kraven i artikel 1 d andra stycket i samma direktiv. Royal Institution of Chartered Surveyors är visserligen en organisation som särskilt erkänts av Förenade kungariket i fråga om utövande av yrket som auktoriserad lantmätare och besiktningsman (chartered surveyor), men det är likväl inte säkert om den är erkänd på samma sätt i fråga om auktionsförrättaryrket. I förekommande fall ankommer det på den nationella domstolen att avgöra om så är fallet.
Huruvida de ordningar för erkännande som föreskrivs i artikel 3 i direktiv 89/48 är tillämpliga på Harold Prices kvalifikationer
Huruvida artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48 är tillämplig
47. Artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48 skall tillämpas om det ifrågavarande yrket är reglerat i den medlemsstat där utbildningen bedrivits. Eftersom Harold Price inte är medlem av Royal Institution of Chartered Surveyors, uppkommer i förevarande fall inte frågan om erkännande enligt denna bestämmelse av examensbevis som utfärdats av denna organisation, även om det skulle framkomma att auktionsförrättaryrket är ett reglerat yrke i Förenade kungariket enligt de bestämmelser som antagits av denna organisation. Det följer av rättspraxis att den omständigheten att Harold Price har varit en provmedlem av denna organisation, eller att han har slutfört en del av den utbildning som krävs för att bli medlem av organisationen, inte är tilläcklig för att han med framgång skall kunna åberopa direktiv 89/48 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 november 2003 i mål C‑313/01, Morgenbesser, REG 2003, s. I-13467, punkterna 51 och 52).
Huruvida artikel 3 första stycket b i direktiv 89/48 är tillämplig
48. Artikel 3 första stycket b i direktiv 89/48 är tillämplig om det ifrågavarande yrket inte är reglerat i den medlemsstat där utbildningen bedrivits. Såsom framgår av punkterna 36, 45 och 46 i förevarande dom är följaktligen denna bestämmelse endast tillämplig, om Royal Institution of Chartered Surveyors inte uppfyller de kriterier som uppställs i artikel 1 d andra stycket i direktiv 89/48 med avseende på auktionsförrättaryrket, och om yrket således inte utgör ett reglerat yrke i den mening som avses i artikel 1 c i detta direktiv i Förenade kungariket. Såsom domstolen redan har erinrat om i punkt 46 i förevarande dom ankommer det i förekommande fall på den nationella domstolen att avgöra om så är fallet.
49. Av vad anförts följer att den första frågan skall besvaras så att direktiv 92/51 inte skall tillämpas på en person med sådana kvalifikationer som klaganden i målet vid den nationella domstolen åberopat, vilken önskar utöva yrket som förrättare av frivilliga försäljningar av lösöre på offentlig auktion i Frankrike. Direktiv 89/48 och särskilt artikel 3 första stycket b däri kan däremot tillämpas på en sådan person om detta yrke inte är ett reglerat yrke i den mening som avses i artikel 1 c i detta direktiv i den medlemsstat där denne har erhållit de kvalifikationer som han åberopar. Det ankommer i förekommande fall på den nationella domstolen att avgöra om så är fallet.
Prövning av den andra frågan
50. Även om den andra frågan har ställts endast för det fall den första frågan avseende tillämpligheten av direktiv 92/51 besvaras jakande skall likväl den andra frågan besvaras med avseende på direktiv 89/48, som kan vara tillämpligt i förevarande fall och som i sin artikel 4.1 tredje stycket innehåller en bestämmelse som är innehållsmässigt identisk med bestämmelsen i artikel 4.1 b fjärde stycket första strecksatsen i direktiv 92/51.
51. Den nationella domstolen har ställts inför frågan huruvida auktionsförrättaryrket i Frankrike utgör ett yrke ”som kräver en exakt kunskap om landets lagstiftning och i vilk[et] ständigt och i stor omfattning rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ingår” i den mening som avses i artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48.
52. Det skall inledningsvis erinras om att enligt artikel 234 EG, som grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen, är domstolen endast behörig att uttala sig om tolkningen eller giltigheten av en gemenskapsrättsakt på grundval av de uppgifter som den nationella domstolen har lämnat. Det ankommer däremot på den sistnämnda domstolen att tillämpa de gemenskapsrättsliga reglerna på ett enskilt fall (dom av den 16 oktober 2003 i mål C‑421/01, Traunfellner, REG 2003, s. I‑11941, punkt 21).
53. I artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48 föreskrivs två kumulativa villkor för att medlemsstaterna skall kunna avvika från principen om sökandens rätt att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov och således själva välja kompensationsåtgärd. För det första skall det vara fråga om ett yrke som kräver en exakt kunskap om landets lagstiftning. För det andra skall rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ingå ständigt och i stor omfattning i yrket. Man skiljer således mellan förutsättningarna för att kunna utöva det ifrågavarande yrket och den verksamhet som yrket omfattar. Villkoren skall därför prövas var för sig.
Villkoret avseende en exakt kunskap om landets lagstiftning
54. Till skillnad från sektorsdirektiven avseende specifika yrken har inte direktiv 89/48 till syfte att harmonisera villkoren för att få tillträde till eller utöva de olika yrken som det omfattar. Medlemsstaterna förblir behöriga att fastställa dessa villkor inom de ramar som föreskrivs i gemenskapsrätten. Frågan i vilken mån utövandet av ett yrke kräver en exakt kunskap om landets lagstiftning skall följaktligen besvaras endast med beaktande av de nationella bestämmelserna.
55. Vad gäller yrken som regleras av de nationella myndigheterna kan man förutsätta att den utbildning som krävs för att få tillträde till ett reglerat yrke är utformad med hänsyn till de krav som utövandet av yrket är förenat med. Innehållet i den utbildning som krävs av den medlemsstat som reglerat yrket är följaktligen av särskild relevans vid bedömningen av de krav som är förenade med utövandet av yrket.
56. Såsom generaladvokaten har uppgett i punkterna 116–119 i sitt förslag till avgörande förefaller det i förevarande fall som om det i utbildningen för auktionsförrättaryrket i Frankrike ingår en omfattande juridisk utbildning, närmare bestämt en juridisk utbildning om minst två år för vilken ett examensbevis utfärdas.
57. Domstolen konstaterar att ett yrke som endast får tillträdas av den som innehar ett examensbevis avseende en juridisk utbildning om minst två år utgör ett yrke vars utövande kan antas kräva en exakt kunskap om landets lagstiftning i den mening som avses i artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48.
Villkoret avseende rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar
58. Till skillnad från vad Harold Price och den österrikiska och den svenska regeringen har gjort gällande innebär detta villkor inte att endast så kallade klassiska juridiska yrken såsom domare, notarius publicus och advokat omfattas av tillämpningsområdet för undantaget i artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48. Såsom generaladvokaten med rätta angett i punkterna 94–98, 120 och 121 i sitt förslag till avgörande framgår det varken av bestämmelsens förarbeten eller av dess lydelse att den har ett sådant syfte.
59. Det är inte nödvändigt att de råd och/eller det bistånd som klienterna tillhandahålls avser den nationella rätten i dess helhet. Det är tillräckligt att de avser ett specialiserat område. För att avgöra huruvida rådgivning och/eller bistånd rörande landets lagar ständigt och i stor omfattning ingår i verksamheten är det nödvändigt att särskilt beakta gängse praxis inom ifrågavarande yrke. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra denna fråga.
60. Av vad anförts följer att den andra frågan skall besvaras så att
– ett yrke som endast får tillträdas av den som innehar ett examensbevis avseende en juridisk utbildning om minst två år eller motsvarande utgör ett yrke vars utövande kan antas kräva en exakt kunskap om landets lagstiftning i den mening som avses i artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48, och
– det inte är nödvändigt att den rådgivning och/eller det bistånd som klienterna tillhandahålls avser den nationella rätten i dess helhet för att kunna tillämpa denna bestämmelse, utan det är tillräckligt att de avser ett specialiserat område och att de ständigt och i stor omfattning ingår i verksamheten. Det är i detta hänseende nödvändigt att särskilt beakta gängse praxis inom ifrågavarande yrke.
Rättegångskostnader
61. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1) Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/19/EG av den 14 maj 2001, skall inte tillämpas på en person med sådana kvalifikationer som klaganden i målet vid den nationella domstolen åberopat, vilken önskar utöva yrket som förrättare av frivilliga försäljningar av lösöre på offentlig auktion i Frankrike.
Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, i dess lydelse enligt direktiv 2001/19, och särskilt artikel 3 första stycket b i direktivet kan däremot tillämpas på en sådan person, om yrket som förrättare av frivilliga försäljningar av lösöre på offentlig auktion inte är ett reglerat yrke i den mening som avses i artikel 1 c i detta direktiv i den medlemsstat där denne har erhållit de kvalifikationer som han åberopar. Det ankommer i förekommande fall på den nationella domstolen att avgöra om så är fallet.
2) Ett yrke som endast får tillträdas av den som innehar ett examensbevis avseende en juridisk utbildning om minst två år eller motsvarande utgör ett yrke vars utövande kan antas kräva en exakt kunskap om landets lagstiftning i den mening som avses i artikel 4.1 tredje stycket i direktiv 89/48, i dess lydelse enligt direktiv 2001/19.
Det är inte nödvändigt att de råd och/eller det bistånd som klienterna tillhandahålls avser den nationella rätten i dess helhet för att denna bestämmelse skall kunna tillämpas, utan det är tillräckligt att de avser ett specialiserat område och att de ständigt och i stor omfattning ingår i verksamheten. Det är i detta hänseende nödvändigt att särskilt beakta gängse praxis inom ifrågavarande yrke.