62006CO0221_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑221/06,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Verwaltungsgerichtshof (Österrike) genom beslut av den 27 april 2006, som inkom till domstolen den 15 maj 2006, i målet
Stadtgemeinde Frohnleiten,
Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH
mot
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft,
ytterligare deltagare i rättegången:
Republik Österreich,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna R. Schintgen, A. Tizzano, A. Borg Barthet och M. Ilešič (referent),
generaladvokat: E. Sharpston,
efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 10 EG, 12 EG, 23 EG, 25 EG, 49 EG och 90 EG.
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Stadtgemeinde Frohnleiten (Frohnleiten kommun) och Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (kommunalt bolag i Frohnleiten) å ena sidan och Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (förbundsminister med ansvar för jord- och skogsbruk, miljö och vattenförvaltning) (nedan kallad ministern) å den andra, angående uttag av skatt för deponering av avfall från Italien på den kommunala avfallsanläggningen i Frohnleiten.
3. Enligt 3 § första stycket punkt 1 i lag av den 7 juni 1989 om finansiering av säkring och sanering av gammalt miljöfarligt avfall (Altlastensanierungsgesetz, BGBl nr 299/1989) (nedan kallad ALSAG) skall ”Altlastenbeitrag” (skatt för deponering av avfall) betalas för ”långsiktig deponering av avfall inklusive placering av avfall i en deponi, även om deponeringen görs i samband med konstruktionen av en deponi eller för andra ändamål”.
4. I 3 § andra stycket punkt 1 ALSAG föreskrivs emellertid att Altlastenbeitrag inte skall betalas för deponering, förvaring och transport av avfall som bevisligen har uppstått i samband med säkring eller sanering av områden som antingen har införts i registret över riskområden eller på kartan över förorenade områden.
5. Enligt Verwaltungsgerichtshof införs i det österrikiska registret över riskområden och på kartan över förorenade områden av naturliga skäl endast sådana områden som är belägna i Österrike. Undantaget från skatteplikt i 3 § andra stycket punkt 1 ALSAG kommer därför endast i fråga för avfall som har uppstått i samband med att inhemska riskområden eller förorenade områden har säkrats eller sanerats.
6. Enligt 4 § första stycket ALSAG är bland annat ”den som driver en avfallsanläggning eller en deponi” skyldig att betala Altlastenbeitrag.
7. Det av Stadtgemeinde Frohnleiten helägda bolaget Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH driver den kommunala avfallsanläggningen i Frohnleiten.
8. Under fjärde kvartalet år 2001 och första kvartalet år 2002 deponerades flera ton metallskrot från Italien på anläggningen. De österrikiska myndigheterna hade beviljat tillstånd att transportera avfallet till Österrike.
9. Avfallet kom från ett område i Rovigo kommun (Italien), som enligt den med stöd av artikel 22 i lagdekret nr 22 av den 5 februari 1997 (ordinarie tillägg till GURI nr 38 av den 15 februari 1997) och miljöministerns dekret av den 16 maj 1989 (GURI nr 121 av den 26 maj 1989, s. 12) upprättade italienska regionplanen för sanering av förorenade områden hade förklarats vara i behov av sanering.
10. Klagandena i målet vid den nationella domstolen ansåg att nämnda avfall borde omfattas av undantaget i 3 § andra stycket punkt 1 ALSAG med hänvisning till att det härrörde från ett förorenat område. De ansökte därför hos Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung (myndighet i kantonen Graz med omnejd) (nedan kallad BH) om fastställande av detta undantag.
11. I beslut av den 11 maj 2004 fastställde BH att det ifrågavarande avfallet var undantaget från Altlastenbeitrag enligt 3 § andra stycket punkt 1 ALSAG. Österrikiska förbundsmyndigheter överklagade beslutet, som fastställdes genom beslut av den 30 november 2004 meddelat av Landeshauptmann von Steiermark (ministerpresidenten i delstaten Steiermark) (nedan kallad LH). Såväl BH som LH ansåg att all diskriminering av avfall som uppstått i samband med lagliga åtgärder för sanering eller säkring av förorenade områden, beroende på om de härrör från Österrike eller en annan medlemsstat innebär ett åsidosättande av artikel 90 EG.
12. I beslut av den 10 januari 2005 upphävde ministern LH:s beslut och fastställde att Altlastenbeitrag skulle betalas för det berörda avfallet, eftersom det inte härrörde från ett område som införts i registret över riskområden eller på kartan över förorenade områden. Enligt ministern är artikel 90 EG inte tillämplig på Altlastenbeitrag, som ju inte är en skatt på avfall som sådant, utan en skatt knuten till en verksamhet.
13. Klagandena i målet vid den nationella domstolen överklagade ministerbeslutet till Verwaltungsgerichshof. De gjorde gällande att artikel 90 EG är tillämplig på Altlastenbeitrag och att bestämmelsen åsidosätts om denna skatt fastställs olika beroende på om den tas ut på importerade varor eller liknande inhemska varor, vilket fördyrar kostnaderna för importerade varor.
14. Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgerichshof att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Utgör artiklarna 10 EG, 12 EG, 23 EG, 25 EG, 49 EG eller 90 EG hinder mot en nationell bestämmelse om skatter och avgifter i vilken det föreskrivs en skatt (Altlastenbeitrag) för deponering av avfall på en avfallsanläggning, men undantar från denna skatt deponering av avfall som bevisligen har uppstått i samband med säkring eller sanering av förorenade områden (förorenade områden eller riskområden), om dessa områden är införda i de myndighetsregister (registret över riskområden eller kartan över förorenade områden) som föreskrivs i lagstiftningen, när endast områden i Österrike kan införas i dessa register, så att undantaget från skatteplikt därför endast kan gälla avfall som kommer från förorenade områden eller riskområden i Österrike?”
15. Klagandena i målet vid den nationella domstolen inkom med yttranden till domstolens kansli den 28 juli 2006. De gjorde bland annat gällande att de till Zollamt Graz (tullkontoret i Graz), som var behörig debiterande myndighet, inledningsvis hade skickat ett besked om icke-beskattning av avfall från det förorenade området i Rovigo. Vidare anfördes att Bundesministerium für Finanzen (finansministeriet), under vilket tullkontoren sorterar, därför begärde att Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst (rättstjänsten vid förbundskanslerns kansli) skulle avge ett rättsutlåtande i syfte att bedöma huruvida ALSAG är förenlig med gemenskapsrätten och särskilt artikel 90 EG. Rättsutlåtandet avgavs den 20 september 2002. Zollamt Graz krävde slutligen att Altlastenbeitrag skulle betalas, varvid klagandena i målet vid den nationella domstolen tvingades att till BH inge en sådan ansökan som avses i punkt 10 ovan.
16. Klagandena i målet vid den nationella domstolen ingav, i bilaga B till sitt skriftliga yttrande, ett utdrag ur detta rättsutlåtande.
17. Den österrikiska regeringen har genom skrivelse som inkom till domstolens kansli den 20 februari 2007 med stöd av artikel 91.1 i rättegångsreglerna begärt att domstolen skall meddela beslut i en rättegångsfråga. Regeringen har yrkat att rättsutlåtandet från Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst av den 20 september 2002 inte skall användas i detta mål. Regeringen har till stöd för sin begäran gjort gällande att sådana rättsutlåtanden syftar till att vägleda de förbundsministerier som begär sådana utlåtanden i deras arbete med att utarbeta rättsakter och i utförandet av andra uppgifter. Det rör sig helt enkelt om vägledande interna dokument, som inte är avsedda att publiceras. Om dessa utlåtanden används utanför sitt sammanhang kan det goda samarbetet mellan Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst och förbundsministerierna komma att störas, eftersom de sistnämnda ges incitament att inte längre begära sådana utlåtanden och därigenom berövas ett användbart verktyg för att försäkra sig om att deras åtgärder är rättsenliga.
18. Klagandena i målet vid den nationella domstolen har, trots att domstolen berett dem tillfälle att yttra sig, inte inkommit med något yttrande i det avseendet.
19. Domstolen påpekar att det skulle strida mot det allmänintresse som syftar till att nationella myndigheter skall få tillgång till utlåtanden från sina rättstjänster, vilka upprättas helt självständigt, om det godtogs att sådana interna handlingar, när de inte är offentliga enligt nationell lagstiftning, kunde inges i ett mål i domstolen utan att myndigheten i den berörda medlemsstaten godkänt det eller, i förekommande fall, domstolen har förordnat om detta med stöd av artikel 45.2 b i dess rättegångsregler (se analogt, angående yttranden inkomna från rättstjänster vid gemenskapens institutioner, beslut av den 23 oktober 2002 i mål C‑445/00, Österrike mot rådet, REG 2002, s. I‑9151, punkt 12).
20. Den österrikiska regeringen har i förevarande fall, utan att motsägas, anfört att de utlåtanden som Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst avger till förbundsministerierna utgör interna handlingar i den Österrikiska statsförvaltningen, vilken inte är skyldig att lämna ut handlingarna i fråga.
21. Klagandena i målet vid den nationella domstolen har inte heller påstått att de österrikiska myndigheterna har delgett dem Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts rättsutlåtande av den 20 september 2002. De österrikiska myndigheterna har således varken kommunicerat nämnda utlåtande eller tillåtit att det lämnas ut till klagandena i målet vid den nationella domstolen.
22. Den omständighet som klagandena i målet vid den nationella domstolen omnämnde i sitt yttrande av den 28 juli 2006, att BH begärde att ministern skulle bereda den tillgång till Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts utlåtande av den 20 september 2002, innebär inte att utlåtandet skall anses ingå i processmaterialet i målet vid den nationella domstolen. Klagandena i målet vid den nationella domstolen har nämligen angett att ministern inte kommunicerade utlåtandet till BH, som således fattade sitt beslut utan att ha tillgång till det. De har inte heller påstått att ministern var skyldig enligt lag att efterkomma en sådan begäran om tillgång till handlingar.
23. Den österrikiska regeringens yrkande skall därför bifallas och Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts utlåtande av den 20 september 2002 i bilaga B till det yttrande som klagandena i målet vid den nationella domstolen har ingett skall avlägsnas från handlingarna i mål C‑221/06.
24. Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1) Det utdrag ur Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts utlåtande av den 20 september 2002 som Stadtgemeinde Frohnleiten och Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH har ingett i bilaga B till sitt yttrande skall avlägsnas från handlingarna i mål C‑221/06.
2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.