62023TJ0379
TRIBUNALENS DOM (åttonde avdelningen, som sammanträder med fem domare)
den 4 mars 2026 (
*1
)
”Dumpning – Import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål som avsänts från Turkiet – Utvidgning till denna import av den slutgiltiga antidumpningstull som införts på vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål med ursprung i Indonesien – Genomförandeförordning (EU) 2023/825 – Kringgående – Begreppet hopsättning – Begreppet färdigställande – Artikel 13.2 i förordning (EU) 2016/1036 – Felaktig rättstillämpning”
I mål T‑379/23,
Çolakoğlu Metalurji AŞ, Istanbul (Turkiet), företrätt av J. Cornelis och F. Graafsma, avocats,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av L. Di Masi, R. Pethke och J. Zieliński, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, Bryssel (Belgien), företrädd av O. Prost, C. Bouvarel, M. Parys och O. Chef, avocats,
intervenient,
meddelar
TRIBUNALEN (åttonde avdelningen, som sammanträder med fem domare)
vid överläggningen sammansatt av tillförordnade ordföranden G. De Baere (referent) samt domarna D. Petrlík, K. Kecsmár, S. Kingston och H. Cassagnabère,
justitiesekreterare: handläggaren I. Kurme,
efter den skriftliga delen av förfarandet,
efter förhandlingen den 11 september 2025,
följande
Dom
1
Sökanden, Çolakoğlu Metalurji AŞ, har med stöd av artikel 263 FEUF yrkat ogiltigförklaring av kommissionens genomförandeförordning (EU) 2023/825 av den 17 april 2023 om utvidgning av den antidumpningstull som införts genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/1408 om import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål med ursprung i Indonesien till import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål som avsänts från Turkiet, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Turkiet eller inte (EUT L 103, 2023, s. 12) (nedan kallad den angripna förordningen), i den del den berör sökanden.
Bakgrund till tvisten
2
Sökanden är en turkisk exporterande tillverkare av varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål (nedan kallade SSHR). SSHR tillverkas av plattor av rostfritt stål.
3
Den 6 oktober 2020 antog Europeiska kommissionen genomförandeförordning (EU) 2020/1408 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den provisoriska tull som införts på import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål med ursprung i Indonesien, Folkrepubliken Kina och Taiwan (EUT L 325, 2020, s. 26) (nedan kallad den ursprungliga förordningen). De slutgiltiga antidumpningstullar som infördes genom den ursprungliga förordningen uppgick till 17,3 procent för alla exporterande tillverkare i Indonesien.
4
Till följd av ett klagomål från intervenienten, Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, antog kommissionen den 26 juli 2022 genomförandeförordning (EU) 2022/1310 om inledande av en undersökning av ett eventuellt kringgående av de antidumpningsåtgärder som införts genom genomförandeförordning (EU) 2020/1408 på import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål med ursprung i Indonesien genom import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål som avsänts från Turkiet, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Turkiet eller inte, och om registrering av sådan import (EUT L 198, 2022, s. 8), mot bakgrund av bland annat artikel 13.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1036 av den 8 juni 2016 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (EUT L 176, 2016, s. 21) (nedan kallad grundförordningen).
5
Efter denna undersökning antog kommissionen den angripna förordningen. I denna förordning konstaterade kommissionen att villkoren i artikel 13.1 tredje stycket i grundförordningen, vilka måste vara uppfyllda för att ett kringgående av gällande antidumpningsåtgärder ska anses föreligga, var uppfyllda.
6
Vad närmare bestämt gäller villkoret att förändringen i handelsmönstret mellan ett tredjeland och Europeiska unionen ska följa av sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka det inte finns någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av tullen, har kommissionen påpekat att det föreligger ett förädlingsavtal mellan sökanden och Marcegaglia Specialties SpA, vilket är ett bolag bildat enligt italiensk rätt. Inom ramen för detta förädlingsavtal köpte Marcegaglia Specialties plattor av rostfritt stål i Indonesien och skickade dem till Turkiet för att sökanden skulle omvandla dem till SSHR innan dessa SSHR importerades till unionen.
7
Kommissionen ansåg att detta förädlingsavtal utgjorde ett färdigställande som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen. I detta avseende klargjorde kommissionen i huvudsak att begreppet hopsättningsverksamhet i denna bestämmelse uttryckligen omfattade tillverkningens slutförande och ”inte enbart är avsett att omfatta hopsättning av delar av en sammansatt vara, utan även kan omfatta ytterligare bearbetning, [det vill säga] slutbehandling av en produkt”.
8
Kommissionen påpekade även dels att plattor av rostfritt stål med ursprung i Indonesien utgjorde nästan 100 procent av det totala värdet av delarna i den sammansatta eller färdigställda produkten, dels att ökningen av de införda delarnas värde genom hopsättningsverksamheten eller färdigställandet underskrider 25 procent av tillverkningskostnaden, i enlighet med artikel 13.2 b i grundförordningen.
9
Eftersom kommissionen ansåg att alla villkor i artikel 13.1 tredje stycket i grundförordningen var uppfyllda drog den slutsatsen att den antidumpningstull som genom den ursprungliga förordningen införts på import av SSHR med ursprung i Indonesien kringgicks genom importen av vissa SSHR som avsänts från Turkiet av sökanden.
10
Med hänsyn till att slutsatserna rörande kringgående vad gäller sökanden var representativa för all import från Turkiet beslutade kommissionen att utvidga den slutgiltiga antidumpningstull på 17,3 procent som var tillämplig på ”alla övriga företag” i Indonesien och som infördes genom den ursprungliga förordningen till att även omfatta import av vissa SSHR som avsänts från Turkiet, oavsett om produkternas deklarerade ursprung är Turkiet eller inte.
Parternas yrkanden
11
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara den angripna förordningen i den del som den rör sökanden, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
12
Kommissionen har med stöd av intervenienten yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
13
Till stöd för sin talan har sökanden åberopat två grunder, varav den första avser åsidosättande av artikel 13.1 och 13.2 i grundförordningen och den andra avser åsidosättande av artikel 13.1 och 13.4 i samma förordning, proportionalitetsprincipen och grundläggande processuella rättigheter samt maktmissbruk.
14
Genom den första grunden har sökanden gjort gällande att tillverkningen av SSHR i Turkiet inte utgör en ”hopsättningsverksamhet” i den mening som avses i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen. Kommissionen har således inte visat att det föreligger ”sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning” som avses i artikel 13.1 tredje stycket i grundförordningen. Ett av de kumulativa villkor som uppställs i denna bestämmelse för att dra slutsatsen att gällande antidumpningsåtgärder kringgås är således inte uppfyllt.
15
Kommissionen anser, med stöd av intervenienten, att den gjorde en riktig bedömning när den fann att bearbetningen av plattor av rostfritt stål till SSHR utgjorde ett färdigställande av tillverkningen som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen.
16
I detta hänseende föreskrivs i artikel 13.1 i grundförordningen att om gällande åtgärder kringgås får de antidumpningstullar som införts i enlighet med denna förordning utvidgas till att omfatta import av den likadana produkten från tredjeländer, oavsett om den obetydligt ändrats, import av den obetydligt ändrade likadana produkten från det land som omfattas av åtgärder eller import av delar av denna produkt.
17
Enligt artikel 13.1 i grundförordningen ska det anses föreligga ett kringgående av antidumpningsåtgärder när fyra villkor är uppfyllda. För det första ska det föreligga en förändring i handelsmönstret mellan ett tredjeland och unionen, eller mellan enskilda bolag i det land som omfattas av åtgärderna och unionen. För det andra ska den förändringen härröra från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen. För det tredje måste det finnas bevis för att unionens industri lider skada eller för att verkningarna av denna tull undergrävs. För det fjärde måste det finnas bevis för att det föreligger dumpning (dom av den 21 juni 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group m.fl./kommissionen, T‑748/21, EU:T:2023:346, punkt 28 (ej publicerad), se även, analogt, dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2017:61, punkt 55).
18
Vad gäller det andra villkoret som det erinrats om i punkt 17 ovan, framgår det av artikel 13.1 fjärde stycket d i grundförordningen att sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka det inte finns någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av tullen bland annat omfattar, ”under de omständigheter som anges i punkt 2, hopsättning av delar genom en hopsättningsverksamhet i unionen eller i ett tredjeland”.
19
Enligt artikel 13.2 i grundförordningen ska en hopsättningsverksamhet i ett tredjeland anses utgöra ett kringgående av de gällande åtgärderna när denna hopsättning uppfyller de villkor som anges i samma bestämmelse. Ett av dessa villkor är det villkor som följer av artikel 13.2 a i förordningen jämförd med artikel 13.2 b i samma förordning, enligt vilken de delar som utgör 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten ska ha sitt ursprung i det land som omfattas av åtgärderna (nedan kallat villkoret om ett tröskelvärde på 60 procent) och det villkor som följer av artikel 13.2 b in fine i denna förordning, enligt vilket kringgående inte i något fall ska anses föreligga om mervärdet av de införda delarna under hopsättningsverksamheten eller färdigställandet överstiger 25 procent av tillverkningskostnaden (nedan kallat villkoret om ett tak på 25 procent).
Huruvida den första grunden är verksam
20
Intervenienten har gjort gällande att den första grunden är verkningslös, eftersom även om bearbetningen av plattor av rostfritt stål till SSHR inte utgör hopsättningsverksamhet eller färdigställande av tillverkningen, utgör den under alla omständigheter ett sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning i den mening som avses i det andra villkoret i artikel 13.1 i grundförordningen.
21
Såsom kommissionen har medgett som svar på tribunalens åtgärd för processledning framgår det emellertid av genomförandeförordning 2022/1310 och av den angripna förordningen, särskilt skälen 4, 26 och 44, att undersökningen av kringgående inleddes, genomfördes och avslutades med motiveringen att sökandens bearbetning av plattor av rostfritt stål till SSHR i Turkiet utgjorde hopsättningsverksamhet eller färdigställande av tillverkningen i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen. Det framgår inte av de ovannämnda förordningarna att kommissionen hade för avsikt att kvalificera denna verksamhet på annat sätt än som specifikt hopsättningsverksamhet eller färdigställande av tillverkningen. Sökanden utövade således sina processuella rättigheter under det administrativa förfarandet endast med avseende på denna kvalificering.
22
För det fall talan skulle vinna bifall såvitt avser den första grunden, kan den således medföra att den angripna förordningen ogiltigförklaras i den del den avser sökanden. Intervenientens argument att den första grunden är verkningslös kan följaktligen inte godtas.
Prövning av den första grunden
23
Sökanden har hävdat att det för att det ska föreligga en hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen krävs att det finns flera delar och att dessa sätts samman. I förevarande fall bearbetas plattor av rostfritt stål till SSHR utan tillägg av andra ”delar” inom ramen för ett enda produktionsled.
24
Kommissionen gjorde dessutom en felaktig bedömning när den fann att bearbetningen av plattor av rostfritt stål till SSHR utgjorde ett färdigställande av tillverkningen som omfattas av begreppet ”hopsättningsverksamhet” i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen. I detta avseende anser sökanden att eftersom artikel 13.1 fjärde stycket d och artikel 13.2 i grundförordningen endast nämner hopsättningsåtgärder och att hänvisningen till hopsättningsåtgärder eller färdigställande endast förekommer i samband med villkoret om ett tak på 25 procent i artikel 13.2 b i denna förordning, kan det inte konstateras att de ovannämnda bestämmelserna omfattar färdigställande som inte innefattar någon hopsättning.
25
Å ena sidan tillägger sökanden att villkoret om ett tak på 25 procent använder termen ”delar” i plural, vilket innebär att färdigställandet under alla omständigheter kräver flera delar. Å andra sidan skulle villkoret om ett tröskelvärde på 60 procent bli meningslöst om det tillämpades på färdigställande av tillverkningen där endast en ”del” används, såsom bearbetning av plattor av rostfritt stål till SSHR.
26
Enligt sökanden äventyrar dess tolkning av artikel 13 i grundförordningen varken antidumpningstullarnas effektivitet eller målet att undvika kringgående. I motsats till vad kommissionen har hävdat är det allmänna begreppet kringgående som enligt rättspraxis ska ges en vid tolkning och inte begreppet hopsättningsverksamhet.
27
Vad gäller tillkomsthistorien för artikel 13 i grundförordningen anser sökanden att om lagstiftaren hade velat att begreppet hopsättningsverksamhet även avser färdigställande som inte innebär någon hopsättning, skulle lagstiftaren ha använt uttrycket ”hopsättningsverksamhet eller färdigställande” även i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen.
28
Kommissionen har gjort gällande att begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen omfattar två olika scenarier, nämligen dels hopsättningsverksamhet i strikt mening, bestående av en tillverkningsprocess genom vilken olika delar monteras för att skapa en slutprodukt, dels färdigställande. Begreppet ”färdigställande av tillverkningen” avser alla åtgärder som inbegriper vidare bearbetning, det vill säga slutbehandling av en produkt. Med andra ord avser detta begrepp åtgärder som syftar till att omvandla ett halvfabrikat eller ett material, det vill säga en enda insatsvara, till en färdig produkt.
29
Den omständigheten att det i artikel 13.1 fjärde stycket d i grundförordningen anges att det bruk, de processer eller den bearbetning som leder till kringgående omfattar hopsättningsverksamhet ”under de omständigheter som anges i punkt 2” i grundförordningen förutsätter enligt kommissionen att innebörden av begreppet hopsättningsverksamhet i artikel 13.2 i grundförordningen undersöks. I denna bestämmelse nämns emellertid specifikt hopsättningsverksamhet eller färdigställande inom ramen för villkoret om ett tak på 25 procent. Användningen av konjunktionen ”eller” tyder på att hopsättningsverksamhet och färdigställande bör ges olika betydelser.
30
Begreppet delar bör anses omfatta både de olika komponenter som används vid en hopsättning och halvfärdiga insatsvaror eller andra insatsvaror som används vid ”färdigställande”, oavsett om det bara är en del, såsom i förevarande fall, eller flera.
31
Kommissionen har dessutom, med stöd av bland annat domen av den 12 september 2019, kommissionen/Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717), gjort gällande att artikel 13 i grundförordningen ska ges en vid tolkning för att bevara dess effektivitet. Enligt kommissionen skulle kommissionens tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen göra det möjligt att bekämpa all tillverkning av produkter, bland annat produkter av järnmetaller och icke-järnhaltiga metaller (järn, stål och aluminium), från halvfärdiga insatsvaror som har omdirigerats till tredjeländer, samtidigt som systemets proportionalitet och företagens rättssäkerhet säkerställs.
32
Vad gäller tillkomsthistorien för artikel 13.2 i grundförordningen visar denna att begreppet ”hopsättning” alltid har haft en vidsträckt räckvidd och att bestämmelsen om förbud mot kringgående har utformats för att vara flexibel och avgränsad uteslutande genom kvantitativa tröskelvärden för andelen delar som importeras från det land som omfattas av åtgärderna och för det mervärde som hopsättningen tillför dessa delar.
33
Det ska inledningsvis påpekas att den normala betydelsen av en ”hopsättning” är att sätta ihop flera delar för att bilda ett föremål. Parterna är för övrigt överens om denna definition.
34
Det är emellertid utrett att tillverkningen av SSHR sker i ett enda produktionsled som består av uppvärmning och därefter varmvalsning av en enda insatsvara, nämligen plattor av rostfritt stål. Såsom parterna bekräftade vid förhandlingen utgör processen för bearbetning av plattor av rostfritt stål till SSHR inte en hopsättning i den mening som avses i definitionen i punkt 33 ovan.
35
Det framgår emellertid av skälen 87 och 88 i den angripna förordningen att kommissionen mer specifikt kvalificerade bearbetningen av plattor av rostfritt stål till SSHR som ett färdigställande av tillverkningen som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen (se punkt 7 ovan).
36
Det ska således prövas huruvida bearbetningen av plattor av rostfritt stål till SSHR kan anses utgöra ett färdigställande av tillverkningen som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen.
37
Parterna är således oense om huruvida begreppet ”färdigställande”, som omfattas av begreppet ”hopsättningsverksamhet”, ska förstås så, att det omfattar åtgärder för att omvandla en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon hopsättning, som omvandling av plattor av rostfritt stål till SSHR, såsom kommissionen, med stöd av intervenienten, har gjort gällande, eller så, att det endast omfattar åtgärder som innebär en form av hopsättning av flera delar, såsom sökanden har gjort gällande.
38
Det är således nödvändigt att fastställa räckvidden av begreppet färdigställande i artikel 13.2 b i grundförordningen.
39
I detta hänseende framgår det av fast rättspraxis att det vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara är dess lydelse som ska beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. Även bakgrunden till en unionsrättslig bestämmelse kan vara relevant för tolkningen av densamma (se domen av den 3 september 2024, Illumina och Grail/kommissionen, C‑611/22 P och C‑625/22 P, EU:C:2024:677, punkt 116 och där angiven rättspraxis, och domen av den 8 maj 2025, Provincie Oost-Vlaanderen och Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
Bokstavstolkning och kontextuell tolkning
40
Tribunalen konstaterar inledningsvis, såsom kommissionen påpekade i skäl 88 i den angripna förordningen, att begreppet färdigställande i artikel 13.2 b i grundförordningen inte definieras i denna förordning.
41
Vidare konstaterar tribunalen, i likhet med kommissionen, att ordalydelsen i vissa språkversioner av artikel 13.2 b i grundförordningen skiljer sig åt vad gäller uttrycket ”färdigställande” inom ramen för villkoret om ett tak på 25 procent. Exempelvis används i den engelska (completion operation), den italienska (operazione di completamento), den nederländska (voltooiingswerkzaamheden), den tyska (Fertigstellung) och den grekiska versionen (diadikasia symplírosis) av denna bestämmelse endast begreppet färdigställande. I den franska versionen (opération d’achèvement de la fabrication) och den slovenska versionen (končne izdelave) av nämnda bestämmelse preciseras däremot att det rör sig om ett färdigställande av tillverkningen. Den portugisiska (operação de fabrico), den estniska (valmistamise) och den finska (valmistuksessa) versionen av samma bestämmelse hänvisar till begreppet tillverkning och inte till idén om färdigställande.
42
Enligt fast rättspraxis kan den formulering som använts i en av språkversionerna av en unionsbestämmelse inte ensam ligga till grund för tolkningen av denna bestämmelse eller ges företräde framför övriga språkversioner. Detta skulle strida mot kravet på en enhetlig tillämpning av unionsrätten. I händelse av bristande överensstämmelse mellan språkversionerna ska den aktuella bestämmelsen tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår (se dom av den 4 september 2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, punkt 34 och där angiven rättspraxis).
43
Vad gäller sammanhanget har tribunalen redan slagit fast att färdigställande, till skillnad från hopsättningsverksamhet, inte ingår bland det bruk, de processer eller den bearbetning som anges i artikel 13.1 fjärde stycket a–d i grundförordningen och som kan utgöra kringgående i den mening som avses i artikel 13.1 tredje stycket i samma förordning. Hänvisningen till begreppet färdigställande i den del av artikel 13.2 b i grundförordningen som preciserar villkoren för att en hopsättningsverksamhet ska anses kringgå de gällande åtgärderna gör det emellertid möjligt att konstatera att färdigställande omfattas av tillämpningsområdet för artikel 13.2 i grundförordningen. Under dessa förhållanden kan färdigställandet tolkas som en typ av hopsättningsverksamhet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑245/22, EU:T:2024:879, punkterna 112–114, och dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑246/22, EU:T:2024:880, punkterna 133–135).
44
Tribunalen slog dessutom fast att även om det var riktigt att begreppen hopsättningsverksamhet och färdigställande var åtskilda, vilket bekräftades av användningen av konjunktionen ”eller” mellan dessa två begrepp i artikel 13.2 b i grundförordningen, hindrade detta emellertid inte att begreppet färdigställande kunde förstås som ett begrepp som kunde omfattas av begreppet hopsättning och följaktligen att det anses att färdigställande kan ingå i hopsättningsverksamheten i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑245/22, EU:T:2024:879, punkt 116, och dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑246/22, EU:T:2024:880, punkt 137).
45
Med hänsyn till att färdigställandet, enligt den rättspraxis som anges i punkterna 43 och 44 ovan, ingår i hopsättningsverksamheten och utgör en del av denna, konstaterar tribunalen, i likhet med sökanden, att färdigställandet inte kan omfatta bearbetning av en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon hopsättning, i betydelsen att flera delar sammansätts för att bilda ett föremål (se punkt 33 ovan).
46
I motsats till vad kommissionen har hävdat går det inte heller att av den omständigheten att begreppet färdigställande har en annan innebörd än hopsättningsverksamhet dra slutsatsen att färdigställandet kan omfatta bearbetning av en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon hopsättning.
47
Det framgår nämligen av den rättspraxis som anges i punkterna 43 och 44 ovan att även om begreppet färdigställande skiljer sig från begreppet hopsättning, omfattas det ändå av sistnämnda begrepp.
48
Oberoende av sökandens påstående att färdigställandet sker efter hopsättningsverksamheten, konstaterar tribunalen att det enligt rättspraxis finns en rad olika verksamheter som omfattas av begreppet hopsättning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑245/22, EU:T:2024:879, punkt 116, och dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑246/22, EU:T:2024:880, punkt 137 och där angiven rättspraxis).
49
Under alla omständigheter räcker det att påpeka, såsom framgår av den rättspraxis som anges i punkterna 43 och 44 ovan, att färdigställandet inte kan ha en större omfattning än den kategori som det tillhör, det vill säga hopsättningsverksamhet.
50
För det första bekräftas slutsatsen att färdigställandet utgör en typ av hopsättningsverksamhet och därför inte kan omfatta bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon hopsättning av skäl 20 i grundförordningen, där det hänvisas till ”enkel hopsättning av varor inom unionen eller i tredjeland” som ett exempel på ett agerande som möjliggör kringgående av antidumpningsåtgärder, vilket unionslagstiftningen syftar till att motverka, utan att begreppet ”färdigställande” nämns.
51
För det andra stöds slutsatsen i punkt 50 ovan även av användningen av ordet ”del” inom ramen för villkoret om ett tröskelvärde på 60 procent och villkoret om ett tak på 25 procent.
52
Såsom framgår av punkt 19 ovan måste nämligen, för att det ska anses att en hopsättningsverksamhet kringgår de gällande antidumpningsåtgärderna, ”delarna” från det land som omfattas av åtgärderna utgöra 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av ”delarna i den sammansatta produkten” och ökningen av de ”införda delarnas” värde genom sammansättningsverksamheten eller färdigställandet överstiga 25 procent av tillverkningskostnaden.
53
Såsom sökanden med rätta har gjort gällande ger användningen av ordet ”delar” i plural i artikel 13.2 b i grundförordningen, tillsammans med uttrycket ”den sammansatta produkten” i singular, stöd för tolkningen att denna bestämmelse avser hopsättningsverksamhet eller färdigställande där flera delar sätts samman för att utgöra ett enda föremål.
54
Kommissionens argument att ordet ”delar” skulle kunna avse flera insatsvaror, men även, som i förevarande fall, en enda insatsvara, kan därför inte godtas.
55
Även om det är riktigt, såsom kommissionen har gjort gällande, att användningen av ordet ”delar” i plural i artikel 13.2 b i grundförordningen inte nödvändigtvis innebär att det ska tolkas så, att det avser olika typer av delar, innebär det icke desto mindre att det finns flera delar, oavsett om de är av samma typ eller inte.
56
Dessutom innebär användningen av termen ”de införda delarna” i villkoret om en övre gräns på 25 procent också att flera delar tillförs under tillverkningsprocessen.
57
För det tredje stöds slutsatsen i punkt 50 ovan av analysen av villkoret om tröskelvärdet på 60 procent, vilket kräver en kontroll av att 60 procent eller mer av det totala värdet av delarna i den sammansatta produkten kommer från det land som omfattas av åtgärderna.
58
Såsom sökanden med rätta har gjort gällande förlorar detta villkor sin ändamålsenliga verkan vid en bearbetning av en enda insatsvara, eftersom tröskelvärdet på 60 procent med nödvändighet antingen är uppfyllt vid bearbetning av en enda insatsvara från det land som omfattas av åtgärderna eller inte är uppfyllt vid bearbetning av en enda insatsvara som inte kommer från det land som omfattas av åtgärderna. I detta fall innebär avsaknaden av hopsättning av flera delar att det inte är nödvändigt att beräkna andelen delar från det land som omfattas av åtgärderna i förhållande till det totala värdet av delarna i den berörda produkten.
59
I detta hänseende gäller att när en unionsbestämmelse kan bli föremål för flera tolkningar ska företräde ges till den tolkning som är ägnad att säkerställa bestämmelsens ändamålsenliga verkan (se dom av den 1 augusti 2025, Tradeinn Retail Services, C‑76/24, EU:C:2025:593, punkt 43 och där angiven rättspraxis, och dom av den 25 juni 2025, RWE Supply & Trading/ACER, T‑95/23, EU:T:2025:632, punkt 38 och där angiven rättspraxis).
60
Kommissionens argument att villkoret om ett tröskelvärde på 60 procent skulle kunna bedömas med hänsyn till företagets totala produktion, med beaktande av alla insatsvaror som används vid tillverkningen av produkten under undersökningsperioden avseende kringgående, vederläggs dessutom av användningen av uttrycket ”det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten” i artikel 13.2 b i grundförordningen. Dessa ord innebär nämligen att andelen delar från det land som omfattas av åtgärderna ska beräknas i förhållande till det totala värdet av de delar som används vid tillverkningen av varje enskild produkt.
61
Det ska slutligen påpekas att kommissionen inte kan vinna framgång med sitt argument som svar på en åtgärd för processledning från tribunalens sida, nämligen att domen av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen (T‑245/22, EU:T:2024:879), och domen av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen (T‑246/22, EU:T:2024:880), bekräftar att bearbetning av insatsvaror omfattas av begreppet färdigställande. Det räcker nämligen att konstatera att tribunalen i dessa domar inte uttalade sig om huruvida detta begrepp kunde avse bearbetning av en enda insatsvara som inte innebar någon hopsättning. Även om tribunalen i dessa domar slog fast att kommissionen kunde pröva metoden med sömnad och stickning av knippen av glasfiber som var i fråga i de mål som avgjordes genom de ovannämnda domarna, mot bakgrund av begreppet färdigställande, räcker det att konstatera att, såsom kommissionen medgav vid förhandlingen, metoden med sömnad och stickning innebär att flera knippen av glasfiber sätts samman. Eftersom denna process innebär en form av hopsättning, går det inte att dra någon slutsats av dessa domar vad gäller frågan huruvida bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon hopsättning, såsom i förevarande fall, kan anses utgöra ett färdigställande som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet.
62
Av det ovan anförda följer att kommissionens påstående att färdigställandet, som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet, kan avse bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon sammansättning, inte stöds av en bokstavstolkning och en kontextuell tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen.
63
Kommissionens uppfattning stöds inte heller av en analys av grundförordningens syfte.
Teleologisk tolkning
64
Enligt fast rättspraxis är det enda syftet med en förordning som utvidgar en antidumpningstull att säkerställa tullens fulla verkan och att förhindra kringgående (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 september 2019, kommissionen/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, punkt 96, dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑245/22, EU:T:2024:879, punkt 46, och dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑246/22, EU:T:2024:880, punkt 42).
65
I detta avseende bör det noteras att globaliseringen av den internationella handeln ger företagen möjlighet att flytta produktionen av varor till olika länder. Det är därför viktigt för unionen att ha handelspolitiska skyddsinstrument som på ett effektivt sätt kan hantera de utmaningar som en sådan handelsmiljö innebär, genom att säkerställa ett effektivt skydd för unionsindustrin mot import av dumpade produkter. Bland dessa verktyg spelar bestämmelserna om förbud mot kringgående av åtgärder en väsentlig roll för att säkerställa effektiviteten hos de antidumpningsåtgärder som unionen har vidtagit (förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet kommission/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, punkt 1).
66
Behovet av att säkerställa de gällande antidumpningsåtgärdernas effektivitet kan emellertid inte motivera en extensiv tolkning av begreppet ”färdigställande”, som omfattas av begreppet ”hopsättningsverksamhet” i artikel 13.2 b i grundförordningen, enligt vilken färdigställande kan avse bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon hopsättning.
67
Även om det antas att bestämmelserna om kringgående skulle visa sig vara otillräckliga för att kontrollera viss verksamhet som kan ha en betydande inverkan på antidumpningsåtgärdernas effektivitet, så ska det påpekas att den klara ordalydelsen i artikel 13.1 fjärde stycket d och 13.2 i grundförordningen, som avser hopsättningsverksamhet, vilken utgörs av sammansättning av flera delar för att bilda ett föremål (se punkt 33 ovan), i princip inte kan påverkas av en teleologisk tolkning av begreppet färdigställande, som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet, med risk för att utvidga tillämpningsområdet för detta begrepp, vilket det uteslutande ankommer på unionslagstiftaren att besluta om (se, analogt, dom av den 1 oktober 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, punkt 42; se även, analogt och för ett liknande resonemang, dom av den 3 september 2024, Illumina och Grail/kommissionen, C‑611/22 P och C‑625/22 P, EU:C:2024:677, punkt 216). En sådan teleologisk tolkning får inte göras contra legem (se, analogt, dom av den 1 oktober 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, punkt 43).
68
Under alla omständigheter bör det noteras att artikel 13.1 i grundförordningen innehåller en förteckning över det bruk, de processer eller den bearbetning som kan utgöra kringgående, inbegripet hopsättningsverksamhet. Dessa olika typer av kringgående nämns emellertid endast som exempel, vilket illustreras av uttrycket ”bland annat” (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 april 2018, Asia Leader International (Cambodia)/kommissionen, T‑462/15, EU:T:2018:196, punkterna 56 och 57, och dom av den 4 december 2024, PGTEX Morocco/kommissionen, T‑246/22, EU:T:2024:880, punkt 109).
69
Det ska dessutom erinras om att definitionen av ”kringgående” i artikel 13.1 i grundförordningen är formulerad i mycket allmänna ordalag, vilket ger unionsinstitutionerna ett stort bedömningsutrymme (dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 48, och dom av den 21 juni 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group m.fl./kommissionen, T‑748/21, EU:T:2023:346, punkt 44).
70
Såsom sökanden med rätta har gjort gällande är det således tillåtet för kommissionen att, genom användande av sitt stora handlingsutrymme, undersöka i vilken mån bearbetning i ett tredjeland av en enda insatsvara från ett land som berörs av gällande antidumpningsåtgärder, i syfte att bilda en produkt som är identisk med eller liknar den som är föremål för nämnda åtgärder, kan utgöra ett kringgående, även om ett sådant förfarande inte motsvarar ett färdigställande som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet, under förutsättning att de övriga villkoren i artikel 13.1 tredje stycket i grundförordningen är uppfyllda.
71
Kommissionen har således inte fog för att göra gällande att ett underkännande av dess tolkning av begreppet färdigställande allvarligt skulle undergräva unionens förmåga att effektivt bekämpa kringgående.
72
Kommissionens påstående att färdigställandet, som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet, kan avse bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon sammansättning, stöds således inte av en teleologisk tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen.
73
Kommissionens uppfattning stöds inte heller av en analys av bestämmelsens tillkomsthistoria.
Historisk tolkning
74
Det ska påpekas att rådets förordning (EEG) nr 1761/87 av den 22 juni 1987 om ändring av förordning (EEG) nr 2176/84 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 167, 1987, s. 9), i syfte att bekämpa den praxis som består i att ersätta export av slutprodukter med export av delar som sedan sätts samman på en medlemsstats territorium i ”skruvmejselfabriker”, i artikel 13 i rådets förordning (EEG) nr 2176/84 av den 23 juli 1984 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 201, 1984, s. 1) införde en punkt 10, i vilken det på vissa villkor föreskrivs att en slutgiltig antidumpningstull ska införas för produkter som förs in på unionsmarknaden efter att ha satts samman eller tillverkats i unionen (förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 9).
75
Närmare bestämt föreskrevs i förordning nr 1761/87 en möjlighet att införa en slutgiltig antidumpningstull på produkter som importeras till unionen efter att ha satts ihop eller tillverkats av ett företag som är närstående eller knutet till en av de tillverkare vars export av liknande produkter omfattas av en slutgiltig antidumpningstull, under förutsättning, bland annat, att ”värdet av de delar eller material som används i hopsättnings- eller tillverkningsverksamheten … med minst 50 procent överstiger värdet av alla andra delar eller material som används”.
76
Frågan om kringgående av antidumpningsåtgärder diskuterades därefter inom ramen för de förhandlingar som föregick allmänna tull- och handelsavtalet från 1994 (EGT L 336, 1994, s. 11) (nedan kallat Gatt 1994) och avtalet om tillämpning av artikel VI i Gatt 1994 (EGT L 336, 1994, s. 103), som återfinns som bilaga till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO), vilket godkändes genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående, på Europeiska gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (EGT L 336, 1994, s. 1). I utkastet till slutakt från GATT‑kommittén för handelsförhandlingar av den 20 december 1991 om resultaten av de multilaterala handelsförhandlingarna i Uruguayrundan (MTN.TNC/W/FA) (nedan kallat Dunkel-utkastet) föreskrevs en bestämmelse som gjorde det möjligt för staterna att i tillämpningsområdet för en befintlig antidumpningsåtgärd mot en importerad produkt inkludera delar eller komponenter som är avsedda för hopsättning eller slutlig bearbetning i importlandet, under förutsättning att flera villkor är uppfyllda. Eftersom ingen överenskommelse kunde nås på WTO-nivå i frågan om kringgående innehåller Gatt 1994 slutligen inga bestämmelser om detta (se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 10, och förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet kommissionen/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, punkt 37).
77
Under dessa omständigheter beslutade unionen, genom rådets förordning (EG) nr 3283/94 av den 22 december 1994 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 349, 1994, s. 1), att ensidigt anta nya åtgärder, vilka skilde sig från de tidigare åtgärderna, dels genom att de omfattade andra former av kringgående än det kringgående som utgörs av hopsättningsverksamhet, dels genom att de, vad gäller hopsättningsverksamhet, avsåg såväl sådan verksamhet som bedrevs i tredjeländer som sådan som bedrevs i en medlemsstat (se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 11).
78
I artikel 13.1 i förordning nr 3283/94 gavs en allmän definition av kringgående och artikel 13.2 i samma förordning ägnades särskilt åt hopsättningsverksamhet. I sistnämnda stycket angavs att ”[e]n sammansättningsprocess i gemenskapen eller i tredjeland [skulle] anses kringgå de gällande åtgärderna om … ii) komponenterna ut[gjorde] 60 % eller mer av det sammanlagda värdet för komponenterna i den sammansatta varan, men kringgående [skulle] inte under några omständigheter anses ske när värdeökningen av de införda komponenterna under sammansättningen eller [färdigställandet] över[steg] 25 procent av tillverkningskostnaden”.
79
Innehållet i artikel 13 i förordning nr 3283/94 återgavs därefter utan större ändringar i senare förordningar, inbegripet i grundförordningen.
80
Det ska emellertid påpekas att det, i motsats till vad kommissionen har hävdat, inte framgår av förarbetena till artikel 13 i grundförordningen att färdigställande, som för närvarande anges i artikel 13.2 b i grundförordningen och som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet, kan avse bearbetning av en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon hopsättning.
81
Även om den ursprungliga bestämmelsen om kringgående infördes i syfte att bekämpa den praxis som bestod i att ersätta export av färdiga produkter med export av delar som är avsedda att sättas samman i en medlemsstat i ”skruvmejselfabriker”, är det visserligen riktigt, såsom framgår av punkt 75 ovan, att orden ”hopsättning eller tillverkning” och ”delar eller material” användes i artikel 13 i förordning nr 2176/84, i dess lydelse enligt förordning nr 1761/87. Såsom kommissionen har hävdat förefaller dessa begrepp ha en vidare räckvidd än begreppen ”hopsättningsverksamhet” och ”delar” i artikel 13 i grundförordningen.
82
Tribunalen konstaterar emellertid, i likhet med sökanden, att den ursprungliga lydelsen av bestämmelsen om kringgående ändrades vid tidpunkten för antagandet av förordning nr 3283/94. I artikel 13.2 i förordning nr 3283/94, i vilken det föreskrivs villkor för att konstatera att en hopsättningsverksamhet som utförs i unionen eller i ett tredjeland kringgår gällande antidumpningsåtgärder, har lagstiftaren nämligen övergett uttrycken ”tillverkning” och ”material”. Med undantag för villkoret om ett tak på 25 procent begränsade sig lagstiftaren till att beteckna den form av kringgående som avses i denna bestämmelse som hopsättningsverksamhet grundad på ”delar”.
83
Vad närmare bestämt gäller villkoret om ett tak på 25 procent som infördes genom förordning nr 3283/94, i vilket uttrycket ”hopsättningsverksamhet eller [färdigställande av] tillverkningen” nämns, konstaterar tribunalen att det framgår av kommissionens lagstiftningsförslag COM(94) 414 final, som låg till grund för förordning nr 3283/94, att ”[b]estämmelserna om hopsättning i det importerande landet eller i ett tredjeland ska i möjligaste mån inspireras av bestämmelsen om importland i ’Dunkel-utkastet’” (se punkt 76 ovan).
84
I artikel 12 i Dunkel-utkastet anges att ”[m]yndigheterna [kunde] inkludera delar eller komponenter avsedda för hopsättning eller slutlig bearbetning i importlandet i tillämpningsområdet för en befintlig slutgiltig antidumpningstull som omfatta[de] en importerad produkt” om flera villkor var uppfyllda. Enligt ett av dessa villkor som anges i artikel 12.1 v i Dunkel-utkastet ”omfatta[de]s delarna och komponenterna inte i något fall av tillämpningsområdet för slutgiltiga åtgärder om mervärdet av den slutliga hopsättnings- eller bearbetningsverksamheten [var] högre än 25 procent av kostnaden fritt fabrik för den likadana produkt som hopsatts eller färdigställts i importlandet”.
85
Införandet av villkoret om ett tak på 25 procent i artikel 13.2 i förordning nr 3283/94, som innehåller orden ”hopsättningsverksamhet eller [färdigställande]”, kan anses vara inspirerat av orden ”slutlig hopsättning eller bearbetning” i artikel 12.1 v i Dunkel-utkastet.
86
Det kan emellertid konstateras att uttrycket ”hopsättning eller slutlig bearbetning” systematiskt användes tillsammans i artikel 12 i Dunkel-utkastet. Dessa ord avsåg således i stort sett den form av kringgående som Dunkel-utkastet syftade till att motverka.
87
Artikel 13.2 i förordning nr 3283/94 avsåg däremot inte hopsättningsverksamhet eller färdigställande, utan endast hopsättningsverksamhet. Endast villkoret om ett tak på 25 procent hänvisade till ”hopsättningsverksamhet eller färdigställande”.
88
På samma sätt bör det noteras att det i artikel 12.1 i Dunkel-utkastet föreskrevs en möjlighet att utvidga de gällande antidumpningstullarna till att omfatta ”delar eller komponenter” i den produkt som satts ihop eller slutligt bearbetats från dessa delar eller komponenter i importlandet. Det var emellertid endast ordet ”delar” som förekom i artikel 13.2 i förordning nr 3283/94.
89
Det finns således inget som tyder på att unionslagstiftaren, genom att låta sig inspireras av Dunkel-utkastet och införa villkoret om ett tak på 25 procent i grundförordningen, skulle ha haft för avsikt att ge begreppet färdigställande en annan och mer vidsträckt räckvidd än begreppet hopsättning.
90
Kommissionens övriga argument avseende den historiska tolkningen av artikel 13.2 i grundförordningen kan inte heller godtas.
91
För det första kan kommissionen inte stödja sig på den omständigheten att tillämpningsområdet för bestämmelsen om förbud mot kringgående har utvidgats genom förordning nr 3283/94 för att fastställa att begreppet hopsättning även har en vidsträckt räckvidd. Det är nämligen riktigt att lagstiftaren genom denna förordning har beslutat att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelsen om förbud mot kringgående till att omfatta andra former av kringgående än hopsättningsverksamhet och, vad särskilt gäller hopsättningsverksamhet, att den avser såväl sådan verksamhet som bedrivs i tredjeländer som sådan som bedrivs i en medlemsstat. Såsom sökanden har gjort gällande innebär detta emellertid inte att definitionen av hopsättningsverksamhet också har utvidgats. Vid tidpunkten för antagandet av förordning nr 3283/94 begränsades räckvidden av detta begrepp tvärtom till ”hopsättning” av ”delar”, såsom framgår av punkt 82 ovan.
92
För det andra kan kommissionen inte stödja sig på den omständigheten att bestämmelsen om förbud mot kringgående redan från början föreskrev ett kvantitativt tröskelvärde som ett villkor för att konstatera att en hopsättningsverksamhet kringgick de gällande antidumpningsåtgärderna och att detta tröskelvärde utgjorde den avgörande faktorn i denna bestämmelse.
93
Det är visserligen sant att bestämmelsen om kringgående alltid har föreskrivit en kvantitativ tröskel för andelen delar som kommer från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna (se punkt 75 ovan) och att artikel 13.2 i grundförordningen även innehåller villkoren med ett tröskelvärde på 60 procent och ett tak på 25 procent.
94
Det ska emellertid göras åtskillnad mellan, å ena sidan, det steg som syftar till att kvalificera en viss verksamhet som hopsättningsverksamhet eller färdigställande och, å andra sidan, det efterföljande steget för att kontrollera att denna hopsättningsverksamhet kringgår de gällande antidumpningsåtgärderna. I motsats till vad kommissionen har föreslagit kan det inte konstateras att villkoren med ett tröskelvärde på 60 procent och ett tak på 25 procent är avgörande för klassificeringen av en viss verksamhet som hopsättningsverksamhet eller färdigställande.
95
Det framgår således inte av förarbetena till artikel 13.2 i grundförordningen att unionslagstiftaren har haft för avsikt att ge begreppet ”färdigställande” eller begreppet ”hopsättningsverksamhet” en vidsträckt räckvidd så att det omfattar bearbetning av en enda insatsvara som inte innebär någon hopsättning. Kommissionens ståndpunkt stöds således inte av den historiska tolkningen av artikel 13.2 i grundförordningen.
Slutsats
96
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen, utan att det är nödvändigt att uttala sig om relevansen av den tullagstiftning som sökanden har åberopat som en del av sammanhanget för tolkningen av begreppet färdigställande, att kommissionens ståndpunkt att ”färdigställande”, som omfattas av begreppet ”hopsättningsverksamhet”, kan avse bearbetning av en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon sammansättning, inte stöds av en bokstavlig, kontextuell, teleologisk och historisk tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen.
97
Kommissionen gjorde således en felaktig bedömning när den i den angripna förordningen fann att bearbetning av plattor av rostfritt stål till SSHR, vilket motsvarar bearbetning av en enda insatsvara till en slutprodukt som inte innebär någon hopsättning (se punkt 33 ovan), utgjorde ett färdigställande som omfattas av begreppet hopsättningsverksamhet i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen.
98
Kommissionen gjorde följaktligen en felaktig bedömning när den fann att det andra villkoret för att konstatera ett kringgående av de gällande antidumpningsåtgärderna, vilket nämns i punkt 17 ovan, var uppfyllt.
99
Talan ska således bifallas såvitt avser den första grunden. Talan ska därför bifallas i sin helhet, utan att det är nödvändigt att pröva den andra grunden.
100
Den angripna förordningen ska följaktligen ogiltigförklaras i den del den avser sökanden.
Rättegångskostnader
101
Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
102
Sökanden har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, ska sökandens yrkande bifallas.
103
Enligt artikel 138.3 i rättegångsreglerna ska intervenienten bära sina rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (åttonde avdelningen, som sammanträder med fem domare)
följande:
1)
Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2023/825 av den 17 april 2023 om utvidgning av den antidumpningstull som införts genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/1408 om import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål med ursprung i Indonesien till import av vissa varmvalsade plåtar och rullar av rostfritt stål som avsänts från Turkiet, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Turkiet eller inte, ogiltigförklaras i den del den rör Çolakoğlu Metalurji AŞ.
2)
Europeiska kommissionen ska, utöver sina egna rättegångskostnader, ersätta Çolakoğlu Metalurjis rättegångskostnader.
3)
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, ska bära sina egna rättegångskostnader.
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Cassagnabère
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 4 mars 2026.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.