61999CJ0155_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-155/99,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Giuseppe Busolin m.fl.
och
Ispettorato Centrale Repressione Frodi - Ufficio di Conegliano - Ministero delle Risorse agricole, alimentari e forestali,
angående giltigheten av artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EGT L 84, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 7), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1566/93 av den 14 juni 1993 (EGT L 154, s. 39; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 85), samt av kommissionens förordning (EG) nr 343/94 av den 15 februari 1994 om införande av obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 och om undantag från vissa därtill hänförliga tillämpningsföreskrifter för produktionsåret 1993/94 (EGT L 44, s. 9),
meddelar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
sammansatt av A. La Pergola, tillförordnad avdelningsordförande på första avdelningen, samt domarna P. Jann (referent) och M. Wathelet,
generaladvokat: G. Cosmas,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- G. Busolin, genom advokaterna I. Cacciavillani, Venedig, och A. Cimino, Padua,
- Spaniens regering, genom R. Silva de Lapuerta, abogado del Estado, i egenskap av ombud,
- Europeiska unionens råd, genom juridiska rådgivarna J. Carbery och T. Gallas, båda i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom F. Ruggeri Laderchi, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten A. Dal Ferro, Vicenza,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 18 maj 2000 av: G. Busolin, rådet och kommissionen,
och efter att den 22 juni 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo, har genom beslut av den 7 april 1999, vilket inkom till domstolens kansli den 27 april samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt sex frågor om giltigheten av artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EGT L 84, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 7), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1566/93 av den 14 juni 1993 (EGT L 154, s. 39, svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 85, nedan kallad förordning nr 822/87), samt av kommissionens förordning (EG) nr 343/94 av den 15 februari 1994 om införande av obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 och om undantag från vissa därtill hänförliga tillämpningsföreskrifter för produktionsåret 1993/94 (EGT L 44, s. 9).
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Giuseppe Busolin m.fl., varav alla är vinodlare, och Ispettorato Centrale Repressione Frodi - Ufficio di Conegliano - Ministero delle Risorse agricole, alimentari e forestali (central tillsynsmyndighet för beivrande av bedrägerier - Coneglianokontoret - ministeriet för jordbruks-, livsmedels- och skogstillgångar, nedan kallat ministeriet), avseende böter som dessa vinodlare har ålagts i enlighet med nationell rätt för överträdelse av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om obligatorisk destillation av bordsvin.
3 Vad beträffar de gemenskapsrättsliga och nationella bestämmelserna hänvisas till domstolens dom av den 29 oktober 1998 i mål C-375/96, Zaninotto (REG 1998, s. I-6629), i vilken samma bestämmelser var i fråga.
Målet vid den nationella domstolen
4 Giuseppe Busolin är vinodlare i regionen Venetien. Den 17 april 1996 ålade ministeriet honom att erlägga ett bötesbelopp till följd av att han åsidosatt artikel 39 i förordning nr 822/87 med motiveringen att han inte uppfyllt sina skyldigheter i fråga om obligatorisk destillation av bordsvin under produktionsåret 1993/94, eftersom han inte hade lämnat ifrån sig 379,47 hektoliter vin för obligatorisk destillation.
5 Den 31 maj 1996 väckte Giuseppe Busolin talan mot detta beslut vid den nationella domstolen. Andra vinodlare väckte inom den föreskrivna fristen talan i separata mål mot beslut av ministeriet, enligt vilka de ålades motsvarande böter. Dessa mål förenades med det huvudsakliga målet.
6 Giuseppe Busolin m.fl. åberopade att de gemenskapsrättsliga bestämmelserna var rättsstridiga vad beträffar skyldigheten för italienska producenter att destillera vissa kvantiteter bordsvin under produktionsåret för vin 1993/94.
7 Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo, som ställde sig tveksam till giltigheten av vissa gemenskapsbestämmelser om obligatorisk destillation av bordsvin, beslutade att förklara målet vilande och att ställa följande frågor om giltigheten till EG-domstolen:
"1. Är kommissionens beslut om fördelning av den obligatoriska kvantiteten mellan de olika produktionsområdena för produktionsåret 1993/94 enligt förordning (EG) nr 343/94 ogiltigt på grund av att det står i strid med artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, då det inte har fastställts att den rättsliga förutsättningen för beslutet - som anges i samma regel - föreligger, nämligen att förhållandet mellan 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under produktionsåret 1993/94 'skiljer sig avsevärt' från 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under referensproduktionsåren 1981/82-1982/83-1983/84?
2. I andra hand i förhållande till första frågan:
Är kommissionens beslut om fördelning av den obligatoriska kvantiteten mellan de olika produktionsområdena för produktionsåret 1993/94, enligt förordning (EG) nr 343/94 ogiltigt då det står i strid med artikel 190 i EG-fördraget (på grund av bristande motivering), eftersom det i förordning (EG) nr 343/94, samt i de rättsakter och övriga dokument som ligger till grund för denna, inte alls anges att det skall göras någon bedömning av frågan huruvida den rättsliga förutsättningen för beslutet föreligger, nämligen huruvida förhållandet mellan 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under produktionsåret 1993/94 'skiljer sig avsevärt' från 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under referensproduktionsåren 1981/82-1982/83-1983/84?
3. Är förordning (EG) nr 343/94, i den del Italien åläggs en skyldighet att destillera 12 150 000 hektoliter vin, rättsstridig på grund av att den, med hänsyn till det 'beräkningssystem' som kommissionen har tillämpat enligt yttrandet av den 13 mars 1998, åsidosätter skälighetsprincipen och är uppenbart felaktig och motsägelsefull med avseende på sitt syfte, till följd av att det är oskäligt och ologiskt att anpassa procentandelen om 85 procent till parametrar som fullständigt saknar samband med de verkliga förhållandena på marknaden för vin under produktionsåret 1993/94?
4. Är förordning (EG) nr 343/94, vilken ålägger Italien en skyldighet att destillera 12 500 000 hektoliter vin, rättsstridig till följd av att den utgör ett åsidosättande av artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, på grund av att kommissionens ändring av procentandelen har gjorts på grundval av att förhållandet mellan produktionen åren 1981/82-1982/83-1983/84 (145 000 000 hektoliter) och den normala konsumtionen av bordsvin år 1984/85 hade förändrats i jämförelse med förhållandet mellan produktionen åren 1981/82-1982/83-1983/84 (145 000 000 hektoliter) och den normala konsumtionen år 1993/94), vilket inte förefaller förenligt med bestämmelsen i fråga?
5. I andra hand i förhållande till tredje och fjärde frågan:
För så vitt artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, skall tolkas som en regel som tillåter den ovan beskrivna beräkningen, skall artikel 39.11 b anses vara rättsstridig på grund av att den utgör ett åsidosättande av skälighetsprincipen, är uppenbart felaktig, motsägelsefull med avseende på sitt syfte och åsidosätter förbudet mot diskriminering enligt artikel 40 i EG-fördraget, med hänsyn till de skäl och beräkningar som angivits i beslutet om hänskjutande?
6. Är artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EG) 1566/93 och förordning (EG) nr 343/94, vilken utgör tillämpningsföreskrifter för de båda förstnämnda, rättsstridig till följd av att den utgör ett åsidosättande av skälighetsprincipen, är uppenbart felaktig, utgör maktmissbruk och åsidosätter proportionalitetsprincipen, med hänsyn till vad som anförts i beslutet om hänskjutande?"
Tolkningsfrågorna
8 Domstolen erinrar inledningsvis om att den i domen i det ovannämnda målet Zaninotto, angående en begäran om förhandsavgörande från Pretura circondariale di Treviso avseende identiska förhållanden, fastslog att det vid genomgången av de många frågor som ställts i det målet inte hade framkommit något som kunde påverka giltigheten av bestämmelserna i fråga, som för produktionsåret för vin 1993/94 fördelade de kvantiteter som skulle destilleras inom ramen för obligatorisk destillation av bordsvin och fastställde den totala kvantitet som Italien skulle destillera till 12 150 000 hektoliter. Domstolen fastslog i synnerhet att referensprocentandelen om 85 procent, vilken inledningsvis föreskrevs i artikel 39.3 tredje stycket i förordning nr 822/87, rättsenligt hade kunnat justeras av kommissionen inom gränserna för dess befogenhet till 55,01 procent för produktionsåret för vin 1993/94, för att ta hänsyn till utvecklingen av konsumtionen, vilken avsevärt hade minskat med tiden (domen i det ovannämnda målet Zaninotto, punkt 25 och följande punkter). Vad beträffar tillämpningen av denna procentandel har Republiken Italien inte behandlats annorlunda än övriga medlemsstater (domen i det ovannämnda målet Zaninotto, punkt 31).
9 Det förevarande målet gäller återigen frågan huruvida kommissionens justering av referensprocentandelen om 85 procent för produktionsåret 1993/94 var rättsenlig. Med stöd av denna andel fastställde kommissionen den kvantitet som varje medlemsstat skulle destillera. Giuseppe Busolin m.fl. har vid den nationella domstolen ställt andra liknande frågor om giltigheten av den destillationsskyldighet som åligger Italien. Den nationella domstolen anser att dessa frågor är nya i förhållande till domen i det ovannämnda målet Zaninotto och att de inte är uppenbart ogrundade. Av den anledningen anser den det nödvändigt att ånyo begära att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande.
10 Även om frågorna i det förevarande målet har ställts ur ett annat perspektiv än frågorna i det ovannämnda målet Zaninotto, avser de icke desto mindre samma aspekter av de ifrågasatta gemenskapsrättsliga bestämmelserna och deras verkningar på Republiken Italiens vinproducenter, vilket den nationella domstolen har medgett.
11 De aspekter som det har hänvisats till i det förevarande målet är inte av sådan natur att de påverkar den slutsats som domstolen kom fram till i domen i det ovannämnda målet Zaninotto, som det hänvisas till i punkt 8 i förevarande dom, nämligen att nämnda föreskrifter om obligatorisk destillation är giltiga. De ovannämnda aspekterna är följande:
- Att det inom ramen för artikel 1 i förordning nr 343/94 inte skulle ha fastställts att förhållandet mellan utbudet och den normala konsumtionen för produktionsåret 1993/94 skiljer sig avsevärt från referensproduktionsåren (första och andra frågan). Till följd av detta har motiveringsskyldigheten åsidosatts (andra frågan).
- Att kommissionens beräkning vid justeringen av referensprocentandelen för produktionsåret 1993/94 skulle vara felaktig (tredje frågan).
- Att beräkningsmetoden för justeringen av referensprocentandelen, som anges i rådets förordning (EEG) nr 1972/87 av den 2 juli 1987 om ändring av förordning (EEG) nr 822/87 (EGT L 184, s. 26; svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 7) skulle vara rättsstridig (femte frågan).
- Att det rent allmänt invänds att bestämmelserna om obligatorisk destillation av bordsvin i sin helhet inte är och aldrig har varit anpassade till marknadsvillkoren (sjätte frågan).
12 Denna slutsats finner stöd i generaladvokatens förslag till avgörande, i punkterna 42-52 avseende första och fjärde frågan, i punkterna 58-62 avseende andra frågan, i punkterna 66-71 avseende tredje frågan, i punkterna 79-82 avseende femte frågan och i punkterna 88-100 avseende sjätte frågan.
13 Av vad anförts följer att det vid prövningen av de frågor som har ställts inte har framkommit någon omständighet ägnad att påverka giltigheten av artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning nr 822/87 samt förordning nr 343/94.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
14 De kostnader som har förorsakats den spanska regeringen, rådet samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 7 april 1999 har ställts av Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo - följande dom:
Vid prövningen av de frågor som har ställts har det inte framkommit någon omständighet ägnad att påverka giltigheten av artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1566/93 av den 14 juni 1993, samt av kommissionens förordning (EG) nr 343/94 av den 15 februari 1994 om införande av obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 och om undantag från vissa därtill hänförliga tillämpningsföreskrifter för produktionsåret 1993/94.