62020CJ0231_RES
Mål C‑231/20
MT
mot
Landespolizeidirektion Steiermark
(begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgerichtshof)
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 14 oktober 2021
”Begäran om förhandsavgörande – Frihet att tillhandahålla tjänster – Artikel 56 FEUF – Hasardspel – Tillhandahållande av förbjudna lotterier – Påföljder – Proportionalitet – Lägsta bötesbelopp – Sammanläggning – Ingen begränsning – Frihetsberövande påföljd som alternativ till böter – Proportionellt bidrag till kostnaderna för förfarandet – Artikel 49.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna”
Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel – Nationell lagstiftning som föreskriver påföljder för överträdelser av ett hasardspelsmonopol – Den nationella domstolens bedömning av påföljdens lagenlighet – Bedömning av huruvida dessa sanktioner är förenliga med friheten att tillhandahålla tjänster – Räckvidd
(Artikel 56 FEUF)
(se punkterna 27–29 och 33–35 samt punkt 1 i domslutet)
Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel – Tillhandahållande av otillåtna lotterier – Påföljder – Böter med ett minimibelopp och ett alternativt frihetsstraff som utdömts per otillåten spelautomat – Kumulering av böter och påföljder – Ingen begränsning – Bidrag som står i proportion till kostnaderna för förfarandet – Tillåtet – Villkor – Iakttagande av proportionalitetsprincipen – Iakttagande av rätten att få sin sak prövad i domstol
(Artikel 56 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 47 och 49.3)
(se punkterna 39–47, 49–51, 53 och 56–58 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Ett bolag tillhandahöll år 2016, i en anläggning i Österrike, tio spelautomater i kommersiellt syfte, vilket stred mot hasardspelsmonopolet. Enligt den österrikiska förbundslagen om hasardspel är lotterier som inte har beviljats koncession eller tillstånd förbjudna om de inte är undantagna statens hasardspelsmonopol. Att anordna automatspel utan den erforderliga koncessionen kan medföra böter med ett alternativt frihetsstraff samt en avgift på 10 procent av kostnaderna för förfarandet. När det gäller en juridisk persons iakttagande av de aktuella bestämmelserna anses i princip den som ska företräda bolaget gentemot tredje man vara ansvarig.
Det var på så sätt som bolagets företrädare, som befunnits skyldig till dessa brott, först påfördes böter på 100000 euro (det vill säga 10000 euro för varje överträdelse) och en frihetsberövande påföljd som alternativ till böter på 30 dagar (det vill säga tre dagar för varje överträdelse), samt ålades att betala 10000 euro som bidrag till rättegångskostnaderna. Inom ramen för de rättsmedel som inletts mot detta beslut sänktes sanktionerna till 40000 euro, 10 dagar respektive 4000 euro.
Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike), som har att bedöma huruvida denna nya påföljd är lagenlig, beslutade att hänskjuta flera frågor till EU-domstolen om huruvida den aktuella nationella lagstiftningen är förenlig med friheten att tillhandahålla tjänster, vilken stadfästs i artikel 56 FEUF.
I sin dom preciserade domstolen bland annat räckvidden av de nationella domstolarnas skyldighet att mot bakgrund av friheten att tillhandahålla tjänster pröva det påföljdssystem som föreskrivs på området för hasardspel.
Domstolens bedömning
Domstolen preciserade inledningsvis att det för var och en av de inskränkningar som föreskrivs i den nationella lagstiftningen på området för hasardspel, inklusive de påföljder som föreskrivs i denna, ska prövas separat om den är ägnad att säkerställa genomförandet av det eller de mål som den berörda medlemsstaten har åberopat och om den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning.
Den nationella domstol vilken har att pröva lagenligheten av en sanktion, ska särskilt bedöma huruvida de sanktioner som föreskrivs i den tillämpliga lagstiftningen är förenliga med artikel 56 FEUF, mot bakgrund av de faktiska villkoren för fastställandet av påföljderna. Denna bedömning ska göras även om de andra begränsningarna i samband med inrättandet av hasardspelsmonopolet redan har bedömts vara förenliga med nämnda bestämmelse.
Domstolen fann vidare att när de inskränkningar som medlemsstaterna har infört i fråga om hasardspel motiveras av tvingande skäl av allmänintresse, säkerställer genomförandet av det eftersträvade målet och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål, motiveras påföljderna av samma tvingande skäl av allmänintresse som nämnda inskränkningar. Sanktionernas stränghet ska emellertid vara anpassad till hur allvarliga de överträdelser är som beivras och iaktta principen om att straff ska vara proportionerliga, vilken stadfästs i artikel 49.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Vad för det första gäller påförandet av ett lägsta bötesbelopp per icke godkänd spelautomat, utan övre gräns för det totala bötesbeloppet, konstaterar domstolen att en sådan åtgärd inte i sig framstår som oproportionerlig med hänsyn till hur allvarliga överträdelserna i fråga är. Sanktionsåtgärden kan visserligen leda till sanktioner med betydande belopp, men den gör det möjligt att motverka den ekonomiska fördel som de beivrade överträdelserna skulle kunna ge upphov till. Det ankommer emellertid på den nationella domstolen att försäkra sig om att det totala bötesbeloppet inte är oproportionerligt i förhållande till denna fördel.
Vad för det andra gäller en frihetsberövande påföljd som alternativ till böter har domstolen påpekat att denna syftar till att säkerställa ett effektivt straff för överträdelser om det är omöjligt att driva in böterna och att det inte heller i sig framstår som oproportionerligt med hänsyn till de aktuella brottens art och allvar. I förevarande fall kan emellertid varje spelautomat läggas till grund för ett sådant straff och det föreskrivs inte någon övre gräns för den sammanlagda strafftiden. Eftersom kumuleringen av dessa påföljder kan leda till ett avsevärt frihetsstraff, ankommer det på den hänskjutande domstolen att kontrollera att det utdömda straffet inte är orimligt långt med hänsyn till hur allvarliga de konstaterade brotten är.
Vad för det tredje gäller åläggandet av en avgift på 10 procent av de påförda böterna, har domstolen understrukit att uttag av domstolsavgifter bidrar till att rättssystemet fungerar, som en finansieringskälla för medlemsstaternas dömande verksamhet. Den hänskjutande domstolen ska emellertid kontrollera att ett bidrag till kostnaderna för förfarandet som uppgår till 10 procent av de böter som ålagts, inte är oskäligt i förhållande till den faktiska kostnaden för ett sådant förfarande och inte heller strider mot rätten till domstolsprövning enligt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.