62005CC0359_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prin prezenta trimitere preliminară, tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde (Franța) adresează Curții o întrebare privind interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1103/97 al Consiliului din 17 iunie 1997 privind anumite dispoziții referitoare la introducerea monedei euro(2) și a Regulamentului (CE) nr. 974/98 al Consiliului din 3 mai 1998 privind introducerea euro(3) . Este vorba, mai exact, de întrebarea dacă majorarea cuantumului unei taxe pe cantitățile de făină, griș și crupe de grâu moale care a avut loc chiar în momentul introducerii monedei euro, hotărâtă printr‑o ordonanță privind adaptarea valorii în euro a anumitor sume exprimate în franci în textele legislative, este compatibilă cu regulile comunitare referitoare la conversia în euro a sumelor exprimate într‑o monedă națională.
I – Cadrul juridic, situația de fapt și întrebarea preliminară
2. Articolul 1618 septies
din Codul general al impozitelor francez (code général des impôts) instituie o taxă pe cantitățile de făină, griș și crupe de grâu moale furnizate sau utilizate în vederea consumului uman (denumită în continuare „taxa pe făină”), al cărui cuantum era stabilit, înainte de introducerea monedei euro, la 100 FRF pe tona de făină, griș sau crupe.
3. Articolul 1 din Legea nr. 2000‑517 din 15 iunie 2000 privind abilitarea guvernului de a adapta prin ordonanță valoarea în euro a anumitor sume exprimate în franci în textele legislative (JORF din 16 iunie 2000, p. 9063) abilitează guvernul să ia, prin ordonanță, măsurile necesare adaptării la trecerea la euro a anumitor sume exprimate în franci francezi în textele legislative.
4. Adoptată în aplicarea respectivei legi, Ordonanța nr. 2000‑916 din 19 septembrie 2000 privind adaptarea valorii în euro a anumitor sume exprimate în franci în textele legislative (JORF din 22 septembrie 2000, p. 14877) a stabilit cuantumul taxei la 16 euro începând cu 1 ianuarie 2002.
5. Articolul 1 din această ordonanță prevede că „în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul din 3 mai 1998 […], sumele exprimate în franci care figurează în textele legislative […] sunt înlocuite, la 1 ianuarie 2002, de sume în euro, prin aplicarea ratei de conversie oficiale și a regulilor de rotunjire comunitare”.
6. În conformitate cu raportul către președintele Republicii referitor la Ordonanța nr. 2000 916 (JORF din 22 septembrie 2000, p. 14876):
„[…]
Rezultatul obținut prin aplicarea [Regulamentelor nr. 1103/97 și nr. 974/98] va fi, în anumite cazuri, dificil de înțeles și de reținut, ceea ce riscă, în consecință, să facă mai greu de aplicat textele în care figurează referirile monetare în cauză.
În scopul de a păstra claritatea legislației și de a facilita astfel buna sa aplicare, reiese, prin urmare, că este necesar să se stabilească valorile monetare prevăzute de anumite texte la valori exprimate în euro fără zecimale sau la valori mai semnificative.
[…]
Prezenta ordonanță, adoptată în temeiul acestei abilitări, se aplică conform principiilor următoare.
În primul rând, întrucât adaptarea textelor trebuie să fie justificată de interesul de a le menține lizibilitatea, sunt modificate numai valorile monetare care, din această privință, acceptă greu valori ce conțin două cifre după virgulă.
Aplicarea pură și simplă a regulilor comunitare de conversie și de rotunjire trebuie să rămână principiul, iar adaptările excepția. Rezultă de aici că, în general, valorile deja exprimate în centime nu sunt modificate.
[…]
Totalitatea acestor adaptări va intra în vigoare la 1 ianuarie 2002, data la care se înlocuiește definitiv și complet francul cu moneda euro.
[…]”
7. Societatea Estager (denumită în continuare „Estager”) a achitat, începând cu 1 ianuarie 2002, la recette des douanes de Brive o taxă pe făină în valoare de 16 euro pe tonă. Conform celor susținute de Estager, aceasta ar fi trebuit să suporte o taxă de 15,24 euro pe tonă, în temeiul Regulamentelor nr. 1103/97 și nr. 974/98. Adaptarea făcută de către legislatorul francez a cuantumului de 100 de franci în 16 euro ar antrena o majorare a taxei respective care nu ar fi conformă acelor regulamente.
8. Conform articolului 3 din Regulamentul nr. 1103/97:
„Introducerea monedei euro nu are ca efect modificarea termenilor niciunui instrument juridic sau eliberarea sau dispensarea de executarea vreunui instrument juridic și ea nu dă unei părți dreptul de a modifica un astfel de instrument sau de a‑l rezilia în mod unilateral. Prezenta dispoziție se aplică sub rezerva celor convenite de părți.”
9. În conformitate cu articolul 1 din acest regulament, „instrumente juridice” înseamnă „actele cu putere de lege și actele administrative, hotărârile judecătorești, contractele, actele juridice unilaterale, instrumentele de plată, altele decât monedele și bancnotele, precum și alte instrumente cu efecte juridice”.
10. Articolul 4 din același regulament prevede:
„(1)	Ratele de conversie se adoptă pentru contravaloarea unui euro în fiecare dintre monedele naționale ale statelor membre participante. Acestea se adoptă cu șase cifre semnificative.
(2)	Ratele de conversie nu se rotunjesc și nu se trunchiază în procesul de conversie.
(3)	Ratele de conversie se utilizează pentru conversia dintre unitatea euro și unitățile monetare naționale și viceversa. Nu se utilizează ratele inverse, obținute din ratele de conversie.
(4)	Toate sumele de bani care trebuie convertite dintr‑o unitate monetară națională în alta se convertesc întâi într‑o sumă exprimată în unitatea euro; această sumă, care nu poate fi rotunjită la mai puțin de trei zecimale, se exprimă apoi prin conversie în cealaltă unitate monetară națională. Nu se poate utiliza altă metodă de calcul, în afara cazului în care se obține același rezultat.”
11. În plus, articolul 5 din regulamentul respectiv prevede:
„Sumele de bani de plătit sau de contabilizat, atunci când se efectuează o rotunjire după o conversie în unitatea euro în aplicarea prevederilor articolului 4, se rotunjesc în sus sau în jos, la centul cel mai apropiat. […] În cazul în care aplicarea ratei de conversie duce la un rezultat care se situează exact la mijloc, suma se rotunjește la cifra superioară.”
12. Articolul 7 din Regulamentul nr. 974/98 prevede:
„Înlocuirea monedei fiecărui stat membru participant cu euro nu are în sine efect de modificare a exprimării instrumentelor juridice existente la data înlocuirii”.
13. Articolul 14 din același regulament stabilește:
„Dacă în instrumentele juridice existente la sfârșitul perioadei de tranziție se fac trimiteri la unități monetare naționale, aceste trimiteri trebuie să fie interpretate ca trimiteri la unitatea euro conform cursului de schimb respectiv. Se aplică normele pentru rotunjire stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 1103/97.”
14. În sfârșit, conform Regulamentului (CE) nr. 2866/98 al Consiliului din 31 decembrie 1998 privind ratele de conversie între moneda euro și monedele statelor membre care adoptă moneda euro(4), rata de conversie stabilită irevocabil între moneda euro și francul francez este de 1 euro pentru 6,55957 franci francezi.
15. Considerând că aplicarea acestor regulamente ar fi trebuit să conducă la stabilirea cuantumului taxei pe făină la 15,24 euro, și nu la 16 euro, Estager a adresat către recette des douanes de Brive, printr‑o scrisoare din 12 martie 2002, o cerere de rambursare a unei fracțiuni din taxa pe făină achitată începând cu 1 ianuarie 2002. La 26 martie 2002, administrația a respins această cerere de rambursare.
16. La 24 mai 2002, Estager a chemat receveur principal de la recette des douanes de Brive în fața tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde, care a hotărât să suspende judecata și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Dispozițiile Ordonanței nr. 2000‑916 […] privind conversia taxei […] aplicate producțiilor de făină, griș și crupe din grâu moale din 100 franci în 16 euro sunt în conformitate cu regulamentele comunitare privind introducerea monedei euro?”
II – Analiză
17. Niciuna dintre părțile care intervin în prezenta cauză nu contestă faptul că, din punctul de vedere al simplei aplicări a regulilor prevăzute în regulamentele comunitare referitoare la conversia în euro și la rotunjire, conversia în euro a cuantumului taxei pe făină de 100 de franci ar fi dat rezultatul de 15,24 euro. Aplicarea ratei de conversie oficiale și irevocabile dintre euro și francul francez prevăzută de Regulamentul nr. 2866/98 ar fi dat, într‑adevăr, rezultatul de 15,244 euro, ceea ce, după rotunjirea la centul cel mai apropiat stabilită prin articolul 5 din Regulamentul nr. 1103/97, dă rezultatul final de 15,24 euro.
18. Întrebarea care se pune este, prin urmare, aceea dacă un stat membru, în același moment și în același instrument juridic prin care efectuează înlocuirea în euro a unui cuantum care corespunde unei taxe, în temeiul ratei oficiale de conversie și al regulilor de rotunjire comunitare, este complet liber să procedeze la o majorare a acestei taxe cu aproape 5 %, adaptând cuantumul de 15,24 euro la valoarea în euro superioară, adică la 16 euro.
19. Curtea a avut deja ocazia, în hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg(5), să se intereseze de problema conversiei în euro și a majorării cuantumurilor indicate anterior într‑o unitate monetară națională. Această cauză se referea la conversia în euro și la rotunjirea efectuate de o întreprindere de telefonie mobilă a anumitor prețuri pe minut de apel telefonic exprimate în mărci germane.
20. Curtea a reamintit foarte clar obiectivele Regulamentului nr. 1103/97 și principiile fundamentale pe care acesta este întemeiat(6) . În special, obiectivul de a garanta securitatea juridică și transparența pentru agenții economici în momentul trecerii la moneda unică este asigurat de principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice și de obiectivul neutralității trecerii la euro în ceea ce privește cuantumurile indicate într‑o monedă națională în instrumente juridice. Or, chiar acestea sunt motivele pentru care Curtea a declarat că, deși conform Regulamentului nr. 1103/97 un operator economic rămâne liber să convertească în euro și să rotunjească în mod unilateral la centul cel mai apropiat un tarif cum ar fi prețul pe minut, o astfel de practică de rotunjire trebuie să respecte principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice garantat prin articolul 3 din acest regulament și obiectivul de neutralitate a trecerii la euro urmărit de regulamentul respectiv. În consecință, conform Curții, o astfel de practică de rotunjire nu poate avea o incidență reală asupra prețului ce trebuie plătit în mod efectiv de către consumator(7) .
21. Deși există diferențe evidente între situația din prezenta cauză și cea din cauza Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior, principiile și obiectivele reținute de Curte ca fiind determinante pentru interpretarea Regulamentului nr. 1103/97 în contextul cauzei Verbraucher‑Zentrale Hamburg rămân valabile și în contextul prezentei cauze.
22. Desigur, conversia în euro a unui cuantum indicat într‑o unitate monetară națională conduce întotdeauna la un anumit risc de variație a valorii cuantumului respectiv înainte și după conversie. Totuși, din Regulamentul nr. 1103/97 și în special din articolul 5 din acest regulament reiese că, în scopul respectării imperativelor de continuitate a instrumentelor juridice și de neutralitate a trecerii la euro, cea mai mare imprecizie tolerată în această conversie este de 0,005 euro. Așa cum s‑a subliniat de către Curte în hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior, obiectivul de neutralitate a trecerii la euro impune ca regulile de conversie adoptate în Regulamentul nr. 1103/97 să asigure „un grad ridicat de precizie”(8) . Acest nivel ridicat de precizie impus de acest regulament în rotunjirea cuantumurilor după conversie este, de altfel, o exigență minimă(9) . Pe deasupra, este clar că în cazurile de conversie în euro și de rotunjire a unui cuantum efectuate de un operator economic în favoarea agenților economici care trebuie să suporte plata acestei sume, Regulamentul nr. 1103/97 nu pune niciun obstacol în calea respectării nivelului de precizie al centului cel mai apropiat. Contrar argumentelor aduse, diminuările cuantumurilor care trebuie plătite sau contabilizate cu ocazia conversiei în euro nu sunt contrare, în mod evident, imperativelor de securitate juridică și de încredere pentru agenții economici, și în special pentru consumatori, care guvernează Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98.
23. Or, în prezenta cauză, prin Ordonanța nr. 2000‑916, legislatorul francez a efectuat o adaptare a cuantumului taxei pe făină de 15,24 la o valoare în euro superioară, adică 16 euro. O astfel de operațiune conduce la o majorare a cuantumului taxei respective care depășește mult marja de variație tolerată de regulile comunitare referitoare la conversia în euro. Nu putem vorbi, în aceste circumstanțe, de o rotunjire făcută în conformitate cu acele reguli comunitare.
24. Conform guvernului francez, un stat membru rămâne, cu toate acestea, liber să efectueze o majorare precum cea pe care a introdus‑o prin Ordonanța nr. 2000‑916. Comisia Comunităților Europene împărtășește aceeași opinie.
25. Pe de o parte, guvernul francez consideră că Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98 nu ar fi adus nicio atingere competenței fiscale a statelor membre și facultății acestora de a majora, atunci când consideră oportun, cuantumul taxelor lor. Statele membre ar rămâne libere să facă astfel de majorări în aceleași instrumente juridice prin care efectuează operațiuni de conversie în euro a cuantumurilor acestor taxe.
26. Pe de altă parte, guvernul francez consideră că Ordonanța nr. 2000‑916 pune în aplicare o adaptare a cuantumurilor care se distinge din punct de vedere conceptual de conversia în euro. Numai aceasta din urmă ar fi obligată să respecte regulile prevăzute de Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98. Adaptarea cuantumurilor, ca operațiune distinctă de conversia în euro, ar permite legislatorului francez, în special pentru motive de claritate și de memorare a cuantumurilor, să efectueze majorări ale taxelor care au făcut obiectul unei astfel de adaptări. Acesta este motivul pentru care în raportul adresat președintelui Republicii cu privire la Ordonanța nr. 2000‑916, citat anterior, se precizează că „rezultatul obținut prin aplicarea [Regulamentelor nr. 1103/97 și nr. 974/98] va fi, în anumite cazuri, dificil de înțeles și de reținut, ceea ce riscă, în consecință, să facă mai greu de aplicat textele în care figurează referirile monetare în cauză”. În plus, se afirmă că, „[î]n scopul de a păstra claritatea legislației și de a facilita în acest fel buna sa aplicare, reiese, prin urmare, că este necesar să se stabilească valorile monetare prevăzute de anumite texte la valori exprimate în euro fără zecimale sau la valori mai semnificative”. De asemenea, în scopul păstrării clarității textelor, același raport prevede că vor fi modificate numai valorile monetare care acceptă greu valori ce conțin două cifre după virgulă. Conform guvernului francez, o astfe l de operațiune de adaptare nu face obiectul regulamentelor comunitare menționate anterior. Aceste regulamente nu se opun, prin urmare, faptului ca statele membre să facă adaptări ale cuantumurilor cu ocazia trecerii la euro, precum cea aplicată taxei pe făină care a condus la o majorare semnificativă a cuantumului său.
27. Noțiunea de adaptare a cuantumurilor, pe care guvernul francez o distinge de conversie (singura care intră în sfera de aplicare a Regulamentelor nr. 1103/97 și nr. 974/98), joacă un rol central în argumentarea sa. Circumstanța că Ordonanța nr. 2000‑916 face o adaptare a cuantumurilor taxelor, în special a taxei pe făină, și că o astfel de operațiune de adaptare nu intră în sfera de aplicare a regulamentelor respective ar asigura, conform guvernului francez, absența oricărei incompatibilități cu aceste regulamente.
28. Suntem de acord cu guvernul francez și cu Comisia asupra faptului că statele din zona euro rămân libere să adapteze cuantumul taxelor lor, în special pe motive de claritate și că, bineînțeles, aceste state rămân libere să ia o decizie de majorare a taxelor respective atunci când consideră că este oportun. Statele membre păstrează competențe largi în materie fiscală(10), inclusiv competența de a majora o taxă parafiscală precum cea din prezenta cauză. Totuși, statele trebuie să exercite aceste competențe fiscale cu respectarea dreptului comunitar(11) . În mod indiscutabil, Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98 nu afectează capacitatea autorităților publice de a stabili un nou cuantum mai ridicat pentru o taxă precum cea din prezenta cauză(12) .
29. Este adevărat că, prin Ordonanța nr. 2000‑916, legislatorul francez a dorit în mod expres să aplice regulamentele comunitare în momentul conversiei în euro a cuantumurilor indicate în franci francezi. Un astfel de obiectiv rezultă clar, mai ales din articolul 1 al respectivei ordonanțe. Într‑adevăr, acest articol prevede că „în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul [nr. 974/98] […], sumele exprimate în franci care figurează în texte legislative […] sunt înlocuite, la 1 ianuarie 2002, de sume în euro, prin aplicarea ratei de conversie oficiale și a regulilor de rotunjire comunitare ”(13) . Este evident că această ordonanță urmărește, după modul în care este formulată, să înlocuiască cu valori exprimate în euro cuantumurile care anterior erau indicate în franci francezi în anumite texte legislative, prin aplicarea ratei oficiale de conversie și a Regulamentelor nr. 1103/97 și nr. 974/98.
30. Cuantumul taxei pe făină stabilit, după introducerea monedei euro, la 16 euro în anexa IV a Ordonanței nr. 2000‑916 este rezultatul unei operațiuni simultane de conversie (prin aplicarea ratei oficiale și a regulilor comunitare de conversie), pe de o parte, și de adaptare cu majorare, pe de altă parte. Chiar această simultaneitate în același instrument juridic a unei astfel de adaptări, precum și a conversiei în euro și a rotunjirii conform regulilor comunitare este implicată de asemenea de articolul 2 al Ordonanței nr. 2000‑916, atunci când prevede că „în scopul de a facilita aplicarea legislației, dispozițiile capitolelor II‑IV au ca obiect să adapteze anumite cuantumuri în euro care rezultă din regulile de conversie [comunitare] menționate la articolul 1”.
31. Dificultatea prezentei cauze rezultă chiar din caracterul simultan al operațiunilor de conversie în euro a cuantumului taxei pe făină și de adaptare cu majorare a cuantumului convertit, care au fost puse în aplicare prin Ordonanța nr. 2000‑916.
32. Regulamentele nr. 1103‑97 și nr. 974/98 nu se opun efectuării în același instrument juridic a unei conversii în euro a cuantumurilor și a unei adaptări cu majorare a acestor cuantumuri. În consecință, suntem de părere că aceste regulamente comunitare nu se opun faptului ca un stat membru să fie competent pentru a converti în euro și a majora cuantumul unei taxe în același moment și în același instrument juridic.
33. Totuși, faptul că acest stat membru decide să aplice regulamentele comunitare privind conversia și majorarea pentru a exprima în euro cuantumul unei taxe și, simultan, să facă o majorare a acestei taxe impune ca, în exercitarea competenței sale, statul să respecte anumite exigențe care decurg din aplicarea în același timp a respectivelor regulamente comunitare.
34. Trebuie reamintit că cuantumul taxei în discuție în prezenta cauză constituie evident un „termen” constant al unui „instrument juridic” în sensul articolului 3 din Regulamentul nr. 1103/97. Este vorba de un cuantum care, în momentul trecerii la euro, trebuia în mod necesar să facă obiectul unei conversii. În temeiul ratei oficiale și al regulilor de conversie comunitare, o astfel de conversie nu putea da alt rezultat decât cel de 15,24 euro. Nu împărtășim, prin urmare, în această privință, părerea Comisiei conform căreia Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98 stabilesc regulile ce trebuie respectate în momentul conversiei în euro a monedelor naționale numai atunci când se presupune că valorile exprimate rămân constante, ceea ce nu ar fi cazul cuantumului unei taxe parafiscale pe făină precum cea din prezenta cauză, care poate fi schimbată ușor printr‑o decizie a autorităților publice. Nici cuprinsul, nici obiectivul acestor regulamente nu permit să se susțină că aplicarea lor ar trebui să fie exclusă în cazul cuantumurilor, cum ar fi cel al taxei pe făină sau cel al anumitor prețuri, supuse în egală măsură unor variații mai mult sau mai puțin frecvente.
35. Regulile prevăzute de Regulamentul nr. 1103/97, întemeiate pe principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice și pe obiectivul neutralității trecerii la euro, sunt aplicabile unui cuantum precum cel al taxei pe făină din prezenta cauză. Aceste reguli, care urmăresc să asigure un nivel ridicat de precizie, nu permit, nici prin modul în care sunt redactate, nici prin obiectivul stabilit, o rotunjire către valoarea în euro superioară, precum cea care a avut loc în cazul de față și care implică o majorare semnificativă a acestei taxe cu aproape 5 %.
36. Ca „termen” într‑un text legislativ, cuantumul taxei pe făină din cazul de față este supus principiului continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice prevăzut la articolul 3 din Regulamentul nr. 1103/97, conform căruia „[i]ntroducerea monedei euro nu are ca efect modificarea termenilor unui instrument juridic”. Or, principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice, precum și obiectivul de neutralitate impun, din punctul nostru de vedere, și faptul ca agenții economici să nu aibă percepția greșită că introducerea monedei euro se află la originea unei majorări a taxei pe făină. Nu este suficient ca introducerea monedei euro să nu fie în realitate direct responsabilă de majorarea taxei respective. Trebuie, de asemenea, ca acest lucru să fie ușor de observat de către agenții economici.
37. Principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice prevăzut la articolul 3 din Regulamentul nr. 1103/97 trebuie, prin urmare, să fie interpretat în sensul că impune o obligație de transparență pentru operatorii economici atunci când fac operațiuni de conversie în euro a cuantumurilor constante din instrumente juridice, în același timp cu majorarea acestor cuantumuri. Această cerință de transparență, la care se referă în mod expres al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 1103/97, decurge și din nivelul ridicat de precizie în conversie pe care îl implică în același timp ratele de conversie irevocabile ale monedei euro care conțin șase cifre semnificative, stabilite prin Regulamentul nr. 2866/98, și regulile stricte de conversie și de majorare prevăzute de Regulamentul nr. 1103/97(14) . O astfel de obligație de transparență se impune și statelor membre, în special atunci când acestea decid ca în același instrument juridic să convertească în euro, în conformitate cu regulile comunitare în materie, cuantumul unei taxe precum cel din prezenta cauză și, în același timp, să adapteze acest cuantum prin introducerea unei majorări.
38. Cu alte cuvinte, Regulamentul nr. 1103/97 impune ca, atunci când un stat membru decide să majoreze o taxă în același moment și în același instrument juridic care urmărește înlocuirea cuantumului acestei taxe potrivit regulilor de conversie comunitare, agenții economici să poată distinge ușor ceea ce constituie, pe de o parte, rezultatul operațiunii de conversie în euro în momentul trecerii la moneda unică și, pe de altă parte, rezultatul deciziei suverane a statului de a adapta și de a majora cuantumul acelei taxe. Este vorba de o cerință de salvgardare a transparenței pentru agenții economici – care este o valoare recunoscută expres de către legislatorul comunitar în al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 1103/97 – între două realități foarte diferite: pe de o parte, conversia în euro a cuantumului taxei pe făină și, pe de altă parte, majorarea acestei taxe. Această transparență este necesară și pentru o corectă înțelegere a repartizării răspunderii politice a Comunității și a statelor membre în ochii cetățenilor europeni. Un stat membru nu poate transfera Comunității costurile politice legate de majorarea unei taxe efectuând această majorare sub acoperirea unei aplicări a regulilor comunitare de conversie și de rotunjire. Un astfel de comportament ar fi și împotriva spiritului de bună cooperare și de loialitate între statele membre și Comunitate.
39. Articolul 1 din Ordonanța nr. 2000‑916 stabilește o legătură expresă între noile cuantumuri în euro și simpla operațiune de conversie „prin aplicarea ratei de conversie oficiale și a regulilor de rotunjire comunitare”(15) . Dacă o majorare a taxei pe făină putea fi introdusă în mod liber și fără a se face o distincție, adică sub acoperirea operațiunii de înlocuire cu valori în euro conform regulilor comunitare de conversie, s‑ar încălca principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice, precum și obiectivul de neutralitate a trecerii la euro, care sunt consacrate în mod expres în articolul 3 al Regulamentului nr. 1103/97. Trebuie reamintit că apărarea acestor imperative de continuitate și de neutralitate este esențială pentru a fonda încrederea agenților economici în euro. O astfel de încredere se sprijină pe garantarea faptului că, în momentul introducerii monedei unice, conversia în euro a cuantumurilor nu antrenează, în sine, o majorare a acestor cuantumuri.
40. Dacă un stat membru, în momentul în care efectuează conversia în euro a cuantumurilor taxelor sale conform regulilor comunitare în materie, era liber să introducă, fără efectuarea unei distincții, majorări ale acestor cuantumuri, regulile prevăzute de Regulamentele nr. 1103/97 și nr. 974/98, care impun un nivel ridicat de precizie, nu ar mai fi, în definitiv, decât reguli facultative pentru statele membre. Or, regulamentele comunitare privind conversia și rotunjirea cuantumurilor în euro nu sunt aplicabile doar operatorilor privați. Și statele membre sunt supuse acestor reguli comunitare atunci când efectuează conversia cuantumurilor taxelor lor, cum ar fi taxa pe făină din prezenta cauză. Faptul că un stat membru are și competența de a majora aceste cuantumuri, la fel cum un agent economic este, în principiu, liber să majoreze prețul bunurilor sau al serviciilor pe care le oferă pe piață, nu are drept consecință o obligație mai redusă pentru acesta de a respecta regulile comunitare privind conversia în euro a cuantumurilor.
41. Această concluzie este consolidată chiar de rapoartele invocate de către Comisie în ședința de judecată, conform cărora „[g]reutatea pe care sectorul public o are în economie conferă alegerilor sale o valoare de exemplu . Majoritatea administrațiilor publice înțeleg să dea exemplu
organizând o trecere la euro a tarifelor lor care este neutră în ansamblu sau favorabilă cetățenilor și evitând să facă majorări în perioada de conversie ”(16) . De asemenea, conform unei alte comunicări, în egală măsură reamintită de Comisie în ședința de judecată, „[p]ublicul se teme din ce în ce mai mult de abuzuri în momentul conversiei prețurilor și plângeri având acest subiect s‑au înregistrat în mai multe țări, privind atât sectorul public, cât și sectorul privat. Statele membre s‑au angajat la neutralitatea operațiunilor de conversie a tarifelor publice sau la efectuarea lor în ansamblu în favoarea cetățeanului ”(17) .
42. Conform guvernului francez și Comisiei, legislatorul francez ar fi respectat principiul continuității termenilor instrumentelor juridice și obiectivul de neutralitate în momentul trecerii la euro, prin faptul că a respectat o neutralitate globală. Aparent, conform Comisiei, aceasta ar permite statului membru să decidă, în privința diferitelor cuantumuri ale tarifelor sau ale taxelor care figurează în același instrument juridic, să majoreze după bunul plac unele dintre aceste cuantumuri de la 15,24 la 16 euro și să reducă alte cuantumuri de la 15,24 la 15 euro(18) . O neutralitate globală atât de vagă și atât de imprecisă deschide ușa la tot felul de alegeri strategice în privința cuantumurilor ce trebuie majorate și a celor care trebuie reduse. Aceasta este foarte departe de nivelul ridicat de precizie în conversia în euro impus de legislatorul comunitar, precum și de principiul de continuitate a termenilor instrumentelor juridice și de obiectivul de neutralitate a trecerii la euro care își găsesc o consacrare expresă în Regulamentul nr. 1103/97. Cuantumul care corespunde taxei pe făină este, în sine, un „termen” al unui instrument juridic foarte diferit de alte cuantumuri ale celorlalte taxe indicate în egală măsură în același instrument. Agenții economici care trebuie să suporte majorarea taxei pe făină nu sunt cei care vor beneficia de eventualele reduceri ale altor taxe care au făcut și ele obiectul conversiei în euro prin același instrument juridic. Cuantumul taxei pe făină este supus prin el însuși imperativelor de continuitate și de neutralitate, și nu printr‑o considerare globală împreună cu cuantumurile altor taxe care au făcut și ele obiectul conversiei în euro prin Ordonanța nr. 2000‑916.
43. Pentru agenții economici, în special în statele membre care sunt pe cale să decidă o eventuală aderare la moneda unică, faptul de a admite că statul este liber să facă o conversie în euro a cuantumurilor unora dintre tarifele sau taxele sale și de a le majora sub acoperirea operațiunilor de conversie ar fi de natură să afecteze în mod negativ încrederea lor în introducerea monedei unice. În ochii agenților economici, introducerea monedei unice ar fi considerată responsabilă de majorarea taxelor, pe când o astfel de majorare ar trebui să fie imputată în mod exclusiv autorităților statului, singurele care au competență să decidă o astfel de majorare.
44. Principiul continuității contractelor și a celorlalte instrumente juridice și obiectivul de neutralitate a introducerii monedei euro raportat la cuantumurile ce trebuie convertite impun, prin urmare, ca adaptarea însoțită de majorare a cuantumului unei taxe precum cea din prezenta cauză, atunci când are loc în același moment cu conversia în euro a acestui cuantum și în același instrument juridic, să fie făcută cu o transparență totală pentru agenții economici. Rezultă de aici că, dacă o majorare a cuantumului unei taxe are loc în același timp cu conversia în euro a acestui cuantum, textul legislativ care pune în aplicare o astfel de operațiune simultană de conversie și de majorare trebuie să distingă în mod expres și transparent, pentru fiecare cuantum care a suferit în mod simultan o astfel de conversie și o astfel de majorare, ceea ce constituie rezultatul conversiei în euro de ceea ce constituie rezultatul unei decizii politice de majorare a acestei taxe. Este de competența instanței de trimitere să verifice, în lumina reflecțiilor care precedă, dacă o astfel de transparență a fost asigurată prin Ordonanța nr. 2000‑916 în ceea ce privește conversia în euro și majorarea taxei pe făină.
III – Concluzie
45. În lumina considerentelor care precedă, considerăm că la întrebarea adresată de către tribunal de grande instance de Brive la Gaillarde, Curtea ar trebui să răspundă în termenii următori:
„Regulamentul (CE) nr. 1103/97 al Consiliului din 17 iunie 1997 privind anumite dispoziții referitoare la introducerea monedei euro trebuie interpretat în sensul că, atunci când o adaptare însoțită de majorare a cuantumului unei taxe parafiscale pe făină, astfel cum este taxa pe cantitățile de făină, griș și crupe de grâu moale furnizate sau utilizate în vederea consumului uman, are loc în același timp cu conversia în euro a cuantumului acestei taxe, textul legislativ care pune în aplicare o astfel de operațiune simultană de conversie și de majorare trebuie să distingă, în mod expres și transparent, pentru fiecare cuantum care a suferit în mod simultan o astfel de conversie și o astfel de majorare, ceea ce constituie rezultatul conversiei în euro de ceea ce constituie rezultatul deciziei autorităților publice de a majora cuantumul acestei taxe. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă o astfel de transparență a fost asigurată prin Ordonanța nr. 2000‑916 din 19 septembrie 2000 privind adaptarea valorii în euro a anumitor cuantumuri exprimate în franci în textele legislative, în ceea ce privește în mod specific conversia în euro și majorarea taxei pe făină în discuție în prezenta cauză.”
(1) .
(2)  –	JO L 162, p. 1, Ediţie specială, 10/vol. 1, p. 81.
(3)  –	JO L 139, p. 1, Ediţie specială, 10/vol. 1, p. 112.
(4)  –	JO L 359, p. 1.
(5)  –	Hotărârea din 14 septembrie 2004 (C‑19/03, Rec., p. I‑8183).
(6)  –	A se vedea în special punctul 31 din hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior.
(7)  –	A se vedea hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior, punctul 57 și punctul 2 din dispozitiv.
(8)  –	Verbraucher‑Zentrale Hamburg, punctul 32.
(9)  –	Astfel, Curtea a afirmat la punctul 34 din hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior, că Regulamentul nr. 1103/97 „nu stabilește decât reguli minime referitoare la rotunjirile anumitor sume și lasă în grija autorităţilor naţionale menţinerea sau adoptarea regulilor care ar permite o mai bună contribuţie la obiectivul de neutralitate a trecerii la moneda unică”. A se vedea și considerentul 11 al Regulamentului nr. 1103/97.
(10)  –	A se vedea în general hotărârea din 27 februarie 1985, Italia/Comisia (55/83, Rec., p. 683, punctul 11).
(11)  –	A se vedea în special hotărârea din 14 februarie 1995, Schumacker (C‑279/93, Rec., p. I‑225, punctul 21), hotărârea din 8 martie 2001, Metallgesellschaft și alţii (C‑397/98 și C‑410/98, Rec., p. I‑1727, punctul 37), hotărârea din 7 septembrie 2004, Manninen (C‑319/02, Rec., p. I‑7477, punctul 19), hotărârea din 13 decembrie 2005, Marks & Spencer (C‑446/03, Rec., p. I‑10837, punctul 29), și hotărârea din 12 septembrie 2006, Cadbury Schweppes (C‑196/04, Rec., p. I‑7995, punctul 40). A se vedea în același sens și hotărârea din 27 octombrie 1993, Herbert Scharbatke (C‑72/92, Rec., p. I‑5509), și hotărârea din 23 aprilie 2002, Nygard (C‑234/99, Rec., p. I‑3657).
(12)  –	Nu vom trata întrebarea, care ţine în mod exclusiv de competenţa instanţelor franceze, dacă guvernul francez, atunci când a efectuat, prin Ordonanţa nr. 2000‑916, o majorare cu aproape 5 % a taxei pe făină, a acţionat în cadrul competenţei ce i‑a fost conferită prin Legea nr. 2000‑517. Guvernul francez este cel care, în observaţiile sale scrise, distinge între adaptarea și majorarea cuantumurilor, afirmând că circumstanţa că Ordonanţa nr. 2000‑916 „a făcut în același timp o adaptare a valorii în euro a acestei taxe și o majorare a cuantumului său este lipsită de pertinenţă”.
(13)  –	Sublinierea ne aparţine.
(14)  –	A se vedea în această privinţă hotărârea Verbraucher‑Zentrale Hamburg, citată anterior, punctul 32.
(15)  –	Chiar și raportul către președintele Republicii, citat anterior, se limitează să menţioneze că obiectivul de a păstra claritatea legislaţiei și de a facilita buna sa aplicare poate justifica o stabilire a cuantumurilor la valori exprimate în euro fără zecimale sau la valori mai semnificative. Nu se face nicio referire la obiectivul de a proceda simultan la o majorare a cuantumului unora dintre aceste taxe.
(16)  –	Comunicare a Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social, Comitetul Regiunilor și Banca Centrală Europeană – Raport privind pregătirile pentru introducerea bancnotelor și a monedelor în euro [COM (2001) 190 final, p. 45]. Sublinierea ne aparţine.
(17)  –	Comunicare a Comisiei către Consiliul European – Al doilea raport privind pregătirile pentru introducerea monedelor și a bancnotelor în euro [COM (2001) 561 final, p. 3]. Sublinierea ne aparţine.
(18)  –	A se vedea, pentru respingerea unui argument echivalent, concluziile noastre prezentate în cauza Verbraucher‑Zentrale Hamburg, punctul 57 și următoarele.