62014CO0517
ORDONANȚA CURȚII (Camera a șaptea)
6 octombrie 2015 (
*
)
„Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Agricultură — Regulamentul (CE) nr. 510/2006 — Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate — Înregistrarea denumirii «Edam Holland» — Producători care utilizează denumirea «edam» — Lipsa interesului de a exercita acțiunea”
În cauza C‑517/14 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 14 noiembrie 2014,
Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V., cu sediul în Berlin (Germania), reprezentată de M. Loschelder și de V. Schoene, Rechtsanwälte,
recurentă,
celelalte părți din procedură fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de B. Schima, de J. Guillem Carrau și de G. von Rintelen, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,
pârâtă în primă instanță,
Regatul Țărilor de Jos, reprezentat de B. Koopman și de M. Bulterman, în calitate de agenți,
Nederlandse Zuivelorganisatie, cu sediul în Zoetermeer (Țările de Jos), reprezentată de P. van Ginneken și de G. Béquet, advocaten,
interveniente în primă instanță,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul J.‑C. Bonichot, președinte de cameră, și domnii J. L. da Cruz Vilaça și C. Lycourgos (raportor), judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia, luată după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, conform articolului 181 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Prin recursul formulat, Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V. solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse/Comisia (T‑112/11, EU:T:2014:752, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care acesta a respins acțiunea sa având ca obiect anularea Regulamentului (UE) nr. 1121/2010 al Comisiei din 2 decembrie 2010 de înregistrare a unei denumiri în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate [Edam Holland (IGP)] (JO L 317, p. 14, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
Cadrul juridic
Regulamentul (CE) nr. 510/2006
2
Potrivit considerentului (14) al Regulamentului (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 93, p. 12, Ediție specială, 03/vol. 71, p. 114, denumit în continuare „regulamentul de bază”), încă în vigoare la data faptelor în litigiu:
„Procedura de înregistrare trebuie să permită tuturor persoanelor fizice sau juridice legitim interesate dintr‑un stat membru sau o țară terță să își exercite drepturile prin notificarea opoziției.”
3
Articolul 7 alineatele (1) și (2) din regulamentul de bază prevedea:
„(1)   În termen de șase luni de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene prevăzute la articolul 6 alineatul (2) primul paragraf, orice stat membru sau țară terță poate să facă opoziție cu privire la înregistrarea propusă prin depunerea la Comisi[a] [Europeană] a unei declarații întemeiate corespunzător.
(2)   Orice persoană fizică sau juridică legitim interesată, stabilită sau cu reședința într‑un alt stat membru decât cel care a cerut înregistrarea sau într‑o țară terță poate, de asemenea, să facă opoziție cu privire la înregistrarea propusă, printr‑o declarație întemeiată corespunzător.
Pentru persoanele fizice sau juridice stabilite sau care au reședința într‑un stat membru, această declarație se adresează statului membru respectiv într‑un termen care să permită o opoziție în conformitate cu alineatul (1).
[…]”
4
Articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf din acest regulament prevedea:
„În cazul în care o denumire înregistrată include numele considerat generic al unui produs agricol sau alimentar, utilizarea acestui nume generic pe produsele agricole sau alimentare corespunzătoare nu se consideră a fi contrară primului paragraf literele (a) sau (b).”
Regulamentul în litigiu
5
Potrivit considerentului (8) al regulamentului în litigiu:
„Se pare că entitățile care au depus declarații de opoziție nu s‑au referit la denumirea în ansamblu, «Edam Holland», atunci când au susținut că înregistrarea ar prejudicia existența unor denumiri, mărci înregistrate sau produse și că denumirea propusă pentru înregistrare este generică, ci numai la un element al acesteia, și anume «Edam». Protecția se acordă însă denumirii «Edam Holland» în ansamblu. În temeiul articolului 13 alineatul (1) al doilea paragraf din [r]egulamentul [de bază], termenul «Edam» poate fi utilizat în continuare, cu condiția respectării principiilor și a normelor aplicabile în ordinea juridică a Uniunii. Pentru clarificare, caietul de sarcini și fișa rezumat au fost modificate în consecință.”
6
Articolul 1 din acest regulament prevede:
„Se înregistrează denumirea care figurează în anexa I la prezentul regulament.
Fără a aduce atingere primului paragraf, denumirea «Edam» poate fi utilizată în continuare pe teritoriul Uniunii [Europene], cu condiția respectării principiilor și a normelor aplicabile în ordinea juridică a acesteia.”
7
Anexa II la regulamentul menționat cuprinde următoarele mențiuni:
„[…]
4. Caiet de sarcini:
[…]
4.1. Denumire
«Edam Holland»
4.2. Descriere
«Edam Holland» este o brânză semitare, maturată natural, produsă în Țările de Jos din lapte de vacă obținut de la fermele olandeze producătoare de lactate și maturată în camere speciale din Țările de Jos până devine gata de consum.
[…]”
Istoricul litigiului
8
Istoricul litigiului a fost prezentat la punctele 1-7 din ordonanța atacată după cum urmează:
„1
Comisia […] a publicat la 1 martie 2008 o cerere de înregistrare în sensul articolului 6 alineatul (2) din [r]egulamentul [de bază]. Această cerere de înregistrare, formulată de Nederlandse Zuivelorganisatie (denumită în continuare «NZO») și depusă la Comisie de Regatul Țărilor de Jos, privea înregistrarea indicației geografice protejate […] «Edam Holland» [(denumită în continuare «IGP în cauză»)].
2
La 26 iunie 2008, reclamanta […] a depus la autoritățile germane o declarație de opoziție la înregistrarea IGP în cauză, conform articolului 7 alineatul (2) din [r]egulamentul [de bază].
3
În cadrul acestei declarații de opoziție, reclamanta se prezenta ca fiind o grupare profesională de fabricanți și de distribuitori de edam, ale cărei întreprinderi membre au comercializat, în anul 2007, 141385 de tone de edam (94361 de tone provenind din propria producție). În susținerea declarației de opoziție se indica printre altele că înregistrarea denumirii «Edam Holland», în lipsa unei precizări exprese, ar compromite utilizarea numelui generic «edam».
4
La 18 iulie 2008, Republica Federală Germania a depus la Comisie o declarație de opoziție la înregistrarea IGP în cauză. Declarația de opoziție a reclamantei din 26 iunie 2008 (punctul 2 de mai sus) era anexată la declarația de opoziție a Republicii Federale Germania.
5
La 21 octombrie 2008, Comisia a transmis Regatului Țărilor de Jos că consideră admisibilă opoziția depusă de Republica Federală Germania. Totodată, Comisia a invitat Regatul Țărilor de Jos și Republica Federală Germania să efectueze consultările corespunzătoare în vederea găsirii unui acord, în sensul articolului 7 alineatul (5) din [r]egulamentul [de bază].
6
La 29 mai 2009, Regatul Țărilor de Jos a indicat Comisiei că nu a putut ajunge la un acord, printre altele, cu Republica Federală Germania.
7
La 2 decembrie 2010, Comisia a adoptat regulamentul [în litigiu]. Caietul de sarcini al IGP în cauză prevede printre altele că brânza «Edam Holland» este produsă în Țările de Jos din lapte de vacă obținut în fermele olandeze producătoare de lactate (punctul 4.2 din caietul de sarcini).”
Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
9
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 23 februarie 2011, reclamanta a solicitat anularea regulamentului în litigiu.
10
Au fost admise cererile de intervenție formulate de Regatul Țărilor de Jos și de NZO în susținerea concluziilor Comisiei, care a solicitat respingerea acțiunii.
11
Întrucât a considerat că este suficient de lămurit pe baza actelor dosarului, Tribunalul a decis, potrivit articolului 113 din Regulamentul său de procedură, să se pronunțe fără continuarea procedurii și a respins acțiunea ca inadmisibilă.
Concluziile părților
12
Recurenta solicită Curții:
—
cu titlu principal, anularea ordonanței atacate și a regulamentului în litigiu;
—
în subsidiar, anularea ordonanței atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.
13
Comisia solicită Curții:
—
respingerea recursului și
—
obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
14
Regatul Țărilor de Jos solicită Curții respingerea recursului.
15
NZO solicită Curții:
—
cu titlu principal, respingerea recursului;
—
în subsidiar, în cazul admiterii recursului, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și
—
cu titlu încă mai subsidiar, în cazul admiterii recursului și dacă Curtea ar decide să se pronunțe ea însăși asupra acestui litigiu, menținerea regulamentului în litigiu.
Cu privire la recurs
16
Potrivit articolului 181 din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este, în tot sau în parte, în mod vădit inadmisibil sau în mod vădit nefondat, Curtea poate oricând, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să decidă să respingă recursul respectiv, în tot sau în parte, prin ordonanță motivată.
17
Se impune aplicarea acestei dispoziții în cadrul prezentului recurs.
18
În susținerea recursului său, recurenta invocă patru motive.
Cu privire la primul motiv
Argumentația recurentei
19
Prin intermediul primului motiv, recurenta arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a recunoscut interesul său de a exercita acțiunea, care decurge din împrejurarea că regulamentul în litigiu nu precizează că termenul „edam” are un caracter generic, în sensul articolului 13 alineatul (1) al doilea paragraf din regulamentul de bază, și că poate, în această calitate, să fie utilizat în continuare pentru comercializarea de brânzeturi. Lipsa acestei precizări ar aduce grav atingere poziției juridice a recurentei, întrucât ar rezulta din jurisprudența Curții că există o prezumție potrivit căreia fiecare element al unei denumiri compuse este protejat separat. În consecință, interesul de a exercita acțiunea al recurentei ar fi probat, iar Tribunalul ar fi respins în mod eronat acțiunea sa ca fiind inadmisibilă.
20
Aceste argumente sunt contestate de Comisie.
Aprecierea Curții
21
Considerentul (8) al regulamentului în litigiu precizează, făcând trimitere expres la articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf din regulamentul de bază, că „termenul «Edam» poate fi utilizat în continuare”. Astfel, această dispoziție din regulamentul de bază prevedea că, în cazul în care numele unui produs agricol sau alimentar care este inclus într‑o denumire înregistrată în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate este generic, utilizarea comercială a acestui nume nu încalcă protecția respectivei denumiri înregistrate. În această măsură Comisia a decis, la articolul 1 din regulamentul în litigiu, că, dat fiind caracterul său generic, denumirea „edam” putea, în pofida înregistrării IGP în cauză, să fie utilizată în continuare pe teritoriul Uniunii, cu condiția respectării principiilor și a normelor aplicabile în ordinea juridică a Uniunii.
22
Rezultă de aici că Tribunalul a statuat fără a săvârși o eroare de drept, la punctele 29 și 30 din ordonanța atacată, că o eventuală anulare a regulamentului în litigiu nu ar aduce niciun beneficiu membrilor recurentei, din moment ce acest regulament prevede că denumirea „edam” poate fi utilizată în continuare, în special pentru comercializarea de brânzeturi, sub rezerva respectării principiilor și a normelor aplicabile în ordinea juridică a Uniunii.
23
Din cele de mai sus rezultă că acest prim motiv trebuie respins ca vădit nefondat.
Cu privire la al doilea motiv
Argumentația recurentei
24
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta reproșează Tribunalului o denaturare a faptelor pe care aceasta își întemeia argumentul potrivit căruia regulamentul în litigiu creează un obstacol în calea activităților economice a membrilor săi care constau în livrări către Țările de Jos de lapte care poate fi transformat acolo în edam. În susținerea celui de al doilea motiv, recurenta se referă la fapte și la elemente de probă care urmăresc să demonstreze realitatea acestor livrări, subliniază că nicio altă parte din procedură nu a contestat afirmațiile sale și concluzionează în sensul că Tribunalul a denaturat faptele apreciind că acest argument al recurentei lipsea în fapt. Pe de altă parte, recurenta susține că Tribunalul a denaturat, din mai multe puncte de vedere, faptele pe care se întemeiază la punctul 41 din ordonanța atacată.
25
Comisia contestă argumentele recurentei în susținerea acestui motiv.
Aprecierea Curții
26
Cu titlu introductiv, trebuie să se arate că, în conformitate cu articolul 256 alineatul (1) TFUE și cu articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, recursul se limitează la chestiuni de drept. Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și să aprecieze elementele de probă. Aprecierea faptelor și a elementelor de probă nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (Hotărârea ICF/Comisia, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, punctul 26 și jurisprudența citată).
27
Or, în speță, în susținerea celui de al doilea motiv, recurenta se limitează să facă trimitere la fapte și la elemente de probă prezentate în fața Tribunalului, referitoare la cantități de lapte livrate de unii dintre membrii săi în Țările de Jos, pentru a concluziona că activitatea economică a membrilor săi este împiedicată din cauza regulamentului în litigiu, în măsura în care aceștia nu mai pot să vândă lapte produs în Germania pentru producerea, în Țările de Jos, a unor brânzeturi protejate de IGP în cauză. Recurenta solicită astfel Curții să procedeze la o constatare și la o apreciere a faptelor, fără a indica în ce sens au fost denaturate acestea, aspecte care nu țin de competența sa.
28
În ceea ce privește, pe de altă parte, argumentele referitoare la punctul 41 din ordonanța atacată, în care Tribunalul concluzionează că recurenta nu putea interveni în fața sa pentru a reprezenta interesele acelora dintre membrii săi care sunt producători de lapte, este suficient să se constate că, după cum recunoaște însăși recurenta la punctul 32 din cererea sa, aceste argumente vizează o apreciere a Tribunalului efectuată cu titlu suplimentar. Prin urmare, argumentele menționate trebuie respinse ca inoperante, întrucât nu pot, în orice caz, să determine anularea ordonanței atacate.
29
Din considerațiile anterioare rezultă că al doilea motiv trebuie să fie respins ca vădit inadmisibil.
Cu privire la al treilea motiv
Argumentația recurentei
30
Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care nu a recunoscut interesul său de a exercita acțiunea, care decurge din dreptul de opoziție propriu de care dispune potrivit regulamentului de bază.
31
Argumentele prezentate de recurentă în susținerea acestui motiv sunt contestate de Comisie.
Aprecierea Curții
32
Articolul 7 alineatul (2) primul paragraf din regulamentul de bază prevedea că orice persoană fizică sau juridică legitim interesată, stabilită sau cu reședința fie într‑un alt stat membru decât cel care a cerut înregistrarea unei denumiri de origine protejate sau a unei indicații geografice protejate, fie într‑o țară terță, poate să facă opoziție cu privire la înregistrarea propusă printr‑o declarație întemeiată corespunzător.
33
Al doilea paragraf al aceluiași alineat al acestui articol impune totuși persoanelor stabilite sau care au reședința într‑un stat membru să adreseze această declarație statului membru respectiv într‑un termen care să permită o opoziție în conformitate cu alineatul (1) al articolului menționat.
34
Prin urmare, Tribunalul a concluzionat fără a săvârși o eroare de drept, la punctul 42 din ordonanța atacată, că persoanele fizice sau juridice care au un interes legitim și care au sediul sau reședința într‑un stat membru nu au posibilitatea de a depune direct o opoziție la Comisie.
35
În aceste condiții, al treilea motiv trebuie respins ca vădit nefondat.
Cu privire la al patrulea motiv
Argumentația recurentei
36
Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține că membrii săi se află într‑un raport de concurență cu producătorii olandezi de brânzeturi protejate de IGP în cauză. Potrivit acesteia, multitudinea produselor comercializate sub denumirea „edam” și riscul de confuzie la care este supus consumatorul din acest motiv demonstrează că toate produsele „edam” sunt în concurență pe piață.
37
În plus, recurenta susține că Tribunalul i‑a încălcat dreptul de a fi ascultată. Astfel, Tribunalul ar fi trebuit să acorde părților posibilitatea de a‑și completa argumentația prin raportare la existența unei situații de concurență între produsele vândute sub denumirea „edam” de către membrii recurentei și cele care sunt vândute sub IGP în cauză, întrucât Tribunalul a considerat că acest raport de concurență nu era demonstrat de recurentă, deși Comisia ar fi acceptat opoziția formulată de recurenta menționată împotriva înregistrării IGP în cauză și, prin urmare, ar fi recunoscut că aceasta era „legitim interesată”, în sensul articolului 7 alineatul (2) din regulamentul de bază, pentru a putea formula o astfel de opoziție.
38
Recurenta contestă de asemenea considerațiile Tribunalului cuprinse la punctele 44-46 din ordonanța atacată, în care acesta reține că obiectivul regulamentului de bază era de a crea condiții de concurență egale pentru produsele care poartă indicațiile de origine, că regulamentul în litigiu nu vizează suprimarea unui drept pe care l‑ar avea membrii recurentei și că, în orice caz, argumentele acesteia din urmă nu sunt de natură să demonstreze că membrii săi ar fi direct afectați de regulamentul menționat.
39
Argumentele prezentate de recurentă în susținerea acestui motiv sunt contestate de Comisie.
Aprecierea Curții
40
În ceea ce privește, mai întâi, argumentul referitor la eventualul raport de concurență între producătorii olandezi de brânzeturi protejate de IGP în cauză și membrii recurentei, este suficient să se constate că aceasta, limitându‑se la reproducerea anumitor elemente ale cererii sale introductive din prima instanță, afirmă că Tribunalul a denaturat elementele de probă și faptele pe care le‑a prezentat în fața sa, fără a indica însă în ce sens Tribunalul ar fi săvârșit o astfel de denaturare. O asemenea argumentație trebuie, așadar, să fie respinsă ca vădit inadmisibilă.
41
În continuare, în ceea ce privește argumentul recurentei potrivit căruia Tribunalul i‑a încălcat dreptul de a fi ascultată, este suficient să se arate, fără să fie necesar să se examineze dacă Comisia a recunoscut într‑adevăr că recurenta era „legitim interesată”, în sensul articolului 7 alineatul (2) din regulamentul de bază, că, la 15 noiembrie 2013, Tribunalul a invitat părțile, în cadrul unor măsuri de organizare a procedurii, să se pronunțe asupra mai multor aspecte privitoare printre altele la interesul de a exercita acțiunea al recurentei. Rezultă de aici că argumentul acesteia potrivit căruia Tribunalul i‑a încălcat dreptul de a fi ascultată este vădit nefondat.
42
În ceea ce privește, în sfârșit, argumentele recurentei referitoare la punctele 44-46 din ordonanța atacată, trebuie să se constate, astfel cum recunoaște însăși recurenta la punctele 58, 61 și 63 din cererea sa, că acestea vizează o apreciere efectuată de Tribunal cu titlu suplimentar, astfel încât respectivele argumente trebuie să fie declarate inoperante.
43
Rezultă din ansamblul considerațiilor care precedă că al patrulea motiv trebuie respins ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat.
44
În aceste condiții, recursul trebuie respins în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
45
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acest regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
46
Întrucât Comisia a solicitat obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta a căzut în pretenții, se impune obligarea sa la plata cheltuielilor de judecată efectuate de această instituție.
47
Conform articolului 140 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.
48
Conform articolului 184 alineatul (4) din regulamentul menționat, se impune să se decidă că NZO suportă de asemenea propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) dispune:
1)
Respinge recursul.
2)
Obligă Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V. la plata cheltuielilor de judecată.
3)
Regatul Țărilor de Jos și Nederlandse Zuivelorganisatie suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnături
(
*
)   Limba de procedură: germana.