62008CC0018
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2008 m. rugsėjo 25 d. (
1
)
Byla C-18/08
Foselev Sud-Ouest SARL
prieš
Administration des douanes et droits indirects
„Motorinių transporto priemonių mokestis — Direktyva 1999/62/EB — Sunkiasvorių krovininių transporto priemonių apmokestinimas už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra — 6 straipsnio 2 dalies b punktas — Komisijos sprendimas pritarti atleidimui nuo mokesčio — Tiesioginio veikimo nebuvimas“
I — Įžanga
1.
Prancūzijos Respublika ketino tam tikras sunkiasvores krovinines transporto priemones atleisti nuo motorinių transporto priemonių mokesčio (taxe spéciale sur certains véhicules routiers, taip pat vadinamo taxe à l’essieu (pranc. „ašies mokestis“). 1999 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovinių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra (
2
) suderina šį mokestį. Pagal direktyvą tokiam atleidimui reikėjo Komisijos pritarimo, kurį ši suteikė priimdama Prancūzijos Respublikai skirtą sprendimą. Prancūzijos dekretas dėl šio atleidimo buvo priimtas daugiau nei po metų.
2.
Šiuo metu kilo ginčas, ar mokesčių mokėtojas dar prieš dekreto priėmimą remdamasis tiesiogiai Komisijos sprendimu turi teisę į atleidimą nuo mokesčio. Šis klausimas kilo ne tik Tribunal d’instance de Bordeaux, kuris Teisingumo Teismui pateikė nagrinėjamą prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Iš tikrųjų kiti pirmosios instancijos teismai, o taip pat Cour d’appel de Lyon dėl šio klausimo jau priėmė skirtingų sprendimų.
II — Teisės aktai
3.
Direktyvos 1999/62 6 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Valstybės narės gali taikyti sumažintus tarifus arba atleisti nuo mokesčių, imamų už:
<…>
transporto priemones, kuriomis tik retkarčiais važiuojama jas įregistravusios valstybės narės viešaisiais keliais ir kurias naudoja fiziniai ar juridiniai asmenys, kurių pagrindinis verslas nėra krovinių gabenimas tik tada, jei šiomis transporto priemonėmis atliekamos transporto operacijos neiškreipia konkurencijos ir atitinka susitarimą su Komisija. <…>“
4.
Prancūzijos Respublikai paprašius Komisijos pritarimo atleisti tam tikras transporto priemones nuo mokesčio, pastaroji 2005 m. birželio 20 d. priėmė Sprendimą 2005/449/EB (
3
), kuris 2005 m. birželio 21 d. buvo paskelbtas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Sprendime nustatyta:
„1 straipsnis
Laikydamasi Direktyvos 1999/62/EB 6 straipsnio 2 dalies b punkto, Komisija šiuo sprendimu iki 2009 m. gruodžio 31 d. patenkina prašymą atleisti nuo mokesčio transporto priemones, kurių bendroji masė lygi arba didesnė nei 12 t, kurios dažniausiai yra skirtos gabenti ant jų sumontuotus įrenginius ir yra naudojamos tik Prancūzijos valstybiniams ir pramonės darbams:
1)
transporto priemonės su keltuvais ar kranais (gervėmis, stacionariai sumontuotomis ant transporto priemonės važiuoklės);
2)
siurbliai ir mobiliosios siurbiamosios, stacionariai sumontuoti ant transporto priemonės važiuoklės;
3)
automobiliniai kompresoriai su stacionariai sumontuotu kompresoriumi ant transporto priemonės važiuoklės;
4)
betonmaišės ir betono siurbliai, stacionariai sumontuoti ant transporto priemonės važiuoklės (išskyrus betonvežius);
5)
mobilieji elektros generatoriai, stacionariai sumontuoti ant transporto priemonės važiuoklės;
6)
mobilieji grąžtai su specialia stacionariai ant transporto priemonės važiuoklės sumontuota įranga.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.“
5.
2006 m. liepos 7 d. Dekretu 2006-818, kuris 2006 m. liepos 9 d. buvo paskelbtas Prancūzijos Respublikos Oficialiajame leidinyje, Prancūzija nusprendė atleisti Sprendime 2005/449 minimas transporto priemones nuo Motorinių transporto priemonių mokesčio iki 2009 m. gruodžio 31 dienos.
III — Bylos faktai, prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas
6.
Foselev Sud-Ouest SARL (toliau – Foselev) pagrindinėje byloje iš Administration des douanes et des droits indirects (Muitų ir netiesioginių mokesčių administravimo regioninė direkcija) reikalauja sugrąžinti 1973,74 euro motorinių transporto priemonių mokesčio, kurį ji neteisėtai buvo priversta sumokėti už laikotarpį nuo 2005 m. birželio 20 d. iki 2006 m. liepos 9 d., ir sumokėti palūkanas bei padengti išlaidas. Ieškovė teigia, kad jos teisė į atleidimą nuo mokesčio kyla tiesiogiai iš Komisijos sprendimo 2005/449, todėl ji neprivalėjo mokėti mokesčio jau nuo šio sprendimo priėmimo, o ne nuo dekreto įsigaliojimo momento.
7.
2007 m. gruodžio 4 d. Sprendimu ginčą nagrinėjantis Tribunal d’instance de Bordeaux pateikė Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
1999 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovininių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra 6 straipsnio 2 dalies b punkte valstybėms narėms numatoma galimybė nuo (Motorinių transporto priemonių) mokesčio atleisti tam tikras transporto priemonių rūšis. Atsižvelgiant į šį kontekstą, ar 2005 m. birželio 20 d. Komisijos sprendimu Prancūzijai suteiktas leidimas atleisti tam tikras transporto priemones tiesiogiai taikomas asmeniui, ar, kadangi tai yra Prancūzijai skirtas sprendimas, jam įgyvendinti turi būti imtasi nacionalinių priemonių?
8.
Foselev, Prancūzijos bei Italijos vyriausybės ir Komisija Teisingumo Teismui pateikė savo rašytines pastabas. Žodinės proceso dalies nebuvo.
IV — Teisinis vertinimas
9.
Pagal EB 249 straipsnio 4 dalį sprendimas yra privalomas visas tiems, kam jis skirtas. Sprendimas 2005/449, kaip nurodyta jo 2 straipsnyje, skirtas Prancūzijos Respublikai.
10.
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad su privalomąja sprendimų galia, kurią jiems suteikia 249 straipsnis, būtų nesuderinama iš esmės atmesti suinteresuotųjų asmenų galimybę remtis sprendimo nustatytu įpareigojimu (
4
). Taigi valstybei narei skirto sprendimo nuostata galima remtis prieš ją pačią, jei tuo sprendimu jo adresatei nustatomas besąlygiškas, pakankamai aiškus ir tikslus įpareigojimas (
5
).
11.
Kitaip nei byloje dalyvaujančios vyriausybės ir Komisija, Foselev mano, kad Sprendimas 2005/449 įpareigoja Prancūzijos Respubliką nustatyti jame numatytą atleidimą nuo mokesčio.
12.
Ar sprendime nustatytas besąlygiškas, pakankamai aiškus ir tikslus įpareigojimas jame išvardytas transporto priemones nuo tam tikro momento atleisti nuo šio mokesčio, reikia spręsti atsižvelgiant į jo tekstą ir jo teisinį pagrindą – Direktyvos 1999/62 6 straipsnio 2 dalies b punktą.
13.
Sprendimo 2005/449 tekste toks įpareigojimas nenumatytas. Iš tikrųjų Komisijos 1 straipsnyje apsiribojama Prancūzijos prašomo pritarimo suteikimu. Iš tiesų sprendime tokį atleidimą leidžiama taikyti tik iki 2009 m. gruodžio 31 dienos. Tačiau jame nenumatytas terminas, nuo kurio šis atleidimas nuo mokesčio turėtų būti pradėtas taikyti. Taigi ir priėmus sprendimą dėl pritarimo Prancūzijos Respublika galėjo laisvai pasirinkti datą iki 2009 m. gruodžio 31 d., nuo kurios atitinkamu dekretu ji galėjo nustatyti atleidimą nuo mokesčio, kuriam buvo pritarta, arba visai nepasinaudoti šiuo jai suteiktu leidimu.
14.
Kaip vienareikšmiškai matyti iš žodžių „gali <…> taikyti“, Direktyvos 1999/62 6 straipsnio 2 dalies b punktas suteikia valstybėms galimybę atleisti šioje nuostatoje nurodytas motorines transporto priemones nuo mokesčio arba taikyti mažesnį mokesčio tarifą, Taigi nuo valstybių narių diskrecijos priklauso, ar jos pasinaudos šia direktyvos suteikiama galimybe.
15.
Komisijos pritarimas yra išankstinė tokią išimtį nustatančių nacionalinių taisyklių priėmimo sąlyga. Kaip savo rašytinėse pastabose teisingai pabrėžia Komisija, jos sprendimas pritarti atleidimui nuo mokesčio negali direktyva valstybei narei suteiktos diskrecijos paversti pareiga nustatyti atleidimą nuo mokesčio.
16.
Nors Teisingumo Teismas sprendime Hansa Fleisch nurodė, kad vien tai, jog sprendimas leidžia valstybėms narėms, kurioms jis skirtas, nukrypti nuo aiškių ir tikslių to sprendimo nuostatų, savaime nepašalina tų nuostatų tiesioginio veikimo (
6
).
17.
Tačiau toje byloje susiklosčiusi teisinė situacija yra kitokia nei nagrinėjama šioje byloje. Toje byloje taikytu sprendimu buvo nustatytas fiksuotas tarifas už mėsos higienos reikalavimų vykdymo patikrinimą, tačiau valstybėms narėms buvo leista taikyti nuo šio tarifo nukrypstančius tarifus, jei jie atitiko realias tokio patikrinimo atlikimo išlaidas. Kitaip nei Sprendime 2005/449, tame sprendime buvo numatyta pareiga nustatyti tam tikrus mokesčius. Tuo sprendimu valstybėms narėms iš tiesų buvo suteikta teisė nustatyti tarifus, nukrypstančius nuo fiksuoto tarifo. Tačiau taip pat buvo nustatyta šių nacionalinių nukrypstančių nuostatų taikymo tvarka. Susiklosčius tokiai situacijai Teisingumo Teismas nusprendė, kad mokesčių mokėtojas nacionaliniame teisme turi teisę tiesiogiai remtis sprendimu prašydamas patikrinti, ar nukrypimas nuo fiksuoto dydžio mokesčio atitinka sprendime nustatytas sąlygas (
7
).
18.
Teisingumo Teismo išvada Hansa Fleisch byloje netaikytina dėl to, kad nei Sprendime 2005/449, nei jo teisiniu pagrindu esančioje Direktyvoje 1999/62 valstybės narės neįpareigojamos numatyti atleidimą nuo mokesčio, kurio vykdymą turėtų prižiūrėti teismai. Tuo laikotarpiu, už kurį Foselev prašo sugrąžinti mokesčius, neegzistavo jokių nacionalinių įgyvendinimo priemonių, kurių nuostatas būtų galima vertinti teismuose atsižvelgiant į Komisijos sprendimą.
19.
Panašumų su Hansa Fleisch nagrinėta byla galbūt būtų galima rasti, jei Komisija būtų leidusi Prancūzijos Respublikai tam tikroms transporto priemonių kategorijoms taikyti mažesnius mokesčių tarifus, o vėliau būtų taikomi nuo šių leistų mokesčių tarifų nukrypstantys tarifai. Tačiau šiuo atveju taip nėra. Išvada, kad Sprendimas 2005/449 Prancūzijos Respublikai nenumato jokios pareigos taikyti atleidimą nuo mokesčio nuo tam tikro momento, lieka galioti.
20.
Tam neturi įtakos Foselev daroma nuoroda į EB 254 straipsnio 3 dalį. Pagal šią nuostatą apie sprendimus pranešama tiems, kuriems jie skirti, ir jie įsigalioja po tokio pranešimo. Tačiau įsigalioja tik norma, kurią toks sprendimas iš tiesų numato.
21.
Taigi pranešimas apie Sprendimą 2005/449 Prancūzijos Respublikai (arba galbūt ir jo paskelbimas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje (
8
)) reiškia, kad įsigalioja pritarimas atleidimo nuo mokesčio taikymui. Jeigu Prancūzijos įstatymų leidėjas būtų priėmęs dekretą dar prieš gaudamas Komisijos pritarimą ir jo įsigaliojimui nustatęs atidedamąją sąlygą – Komisijos pritarimą, – tuomet jau nuo Komisijos sprendimo įsigaliojimo Foselev būtų įgijusi teisę remtis atleidimu nuo mokesčio (
9
). Tačiau šiuo atveju atleidimas kiltų tiesiogiai ne iš sprendimo, bet iš dekreto. Nacionalinis įstatymų leidėjas pasirinko kitą jam atvirą kelią: Jis sulaukė Komisijos pritarimo ir tik tuomet priėmė dekretą, kuriuo nacionalinėje mokesčių teisėje buvo numatytas atleidimas nuo mokesčio. Tai, kad tarp šių dviejų aktų priėmimo praėjo daugiau nei metai, neturi reikšmės Bendrijos teisės prasme.
V — Išvada
22.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau į Tribunal d’instance de Bordeaux prejudicinį klausimą atsakyti taip:
2005 m. birželio 20 d. Komisijos sprendimas, kuriuo ji pritarė Prancūzijos Respublikos iniciatyvai atleisti tam tikras transporto priemones nuo motorinių transporto priemonių mokesčio pagal Direktyvos 1999/62/EB 6 straipsnio 2 dalies b punktą, privatiems asmenims nesuteikia teisės į atleidimą nuo mokesčio. Priešingai, teisė į atleidimą nuo mokesčio atsiranda tik tuomet, kai atitinkama valstybė narė priima tai numatančią nacionalinę įgyvendinimo nuostatą.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	OL L 187, p. 42.
(
3
)	2005 m. birželio 20 d. Komisijos sprendimas dėl prašymo atleisti nuo motorinių transporto priemonių mokesčio, įvesto Prancūzijoje, laikantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovininių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra 6 straipsnio 2 dalies b punkto (OL L 158, p. 23).
(
4
)	1970 m. spalio 6 d. Sprendimas Grad (9/70, Rink. p. 825, 5 punktas); 1992 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Hansa Fleisch (C-156/91, Rink. p. I-5567, 12 punktas). Tiesioginis sprendimų veikimas išsamiai aptariamas 2007 m. kovo 29 d. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadoje byloje Carp (C-80/06, Rink. p. I-4473, 55 punktas).
(
5
)	4 išnašoje nurodyto sprendimo Grad 9 punktas ir sprendimo Hansa Fleisch, cituoto 4 išnašoje, 13 punktas.
(
6
)	4 išnašoje nurodyto sprendimo Hansa Fleisch 15 punktas.
(
7
)	Žr. 4 išnašoje nurodyto sprendimo Hansa Fleisch 15 punktą, kuriame daroma nuoroda į 1974 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Van Duyn (41/74, Rink. p. 1337, 7 punktą).
(
8
)	Dėl santykio tarp pranešimo ir paskelbimo Oficialiajame leidinyje taip pat žr. mano 2007 m. gruodžio 13 d. išvadą byloje Bertelsmann ir kt. prieš Impala (C-413/06 P, dar nepaskelbta Rinkinyje, Nr. 82).
(
9
)	Jei vadovautumėmės Foselev siūlomu teisės aiškinimu, išeitų, kad Prancūzijos įstatymų leidėjas turėtų elgtis būtent taip arba numatyti, kad atleidimas nuo mokesčio galioja atgal, nes kitu atveju vis tiek būtų pažeistas „įpareigojimas“ nustatyti atleidimą nuo mokesčio laikotarpiu nuo pranešimo apie pritarimą iki dekreto priėmimo.