62023CJ0671
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. birželio 19 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ir teroristų finansavimui prevencija – Direktyva (ES) 2015/849 – 59 straipsnis – Sąvoka „sistemingas pažeidimas“ – Sankcijos – Nacionalinės teisės nuostatos arba praktika, pagal kurias leidžiama skirti atskirą baudą už kiekvieną per vieną patikrinimą konstatuotą pažeidimą – Atitiktis Sąjungos teisei – Minimalus suderinimas – Bendrųjų Sąjungos teisės principų laikymasis – Veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos sankcijos – Principas ne bis in idem“
Byloje C‑671/23
dėl Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo 2023 m. lapkričio 8 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
M
prieš
Lietuvos banką
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Kumin (pranešėjas), teisėjai I. Ziemele ir S. Gervasoni,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos V. Kazlauskaitės-Švenčionienės ir E. Kurelaitytės,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. Morales Puerta,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Auvret, J. Jokubauskaitės ir G. von Rintelen,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/849 dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 ir panaikinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB bei Komisijos direktyva 2006/70/EB (OL L 141, 2015, p. 73), 59 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant elektroninių pinigų įstaigos M ir Lietuvos banko ginčą dėl pastarojo sprendimo skirti M aštuonias atskiras baudas už aštuonis nacionalinės teisės nuostatų, susijusių su pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencija, pažeidimus.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2015/849 1, 2 ir 59 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(1)
neteisėtų pinigų srautai gali pakenkti finansų sektoriaus vientisumui, stabilumui bei reputacijai ir kelia grėsmę [Europos] Sąjungos vidaus rinkai bei tarptautiniam vystymuisi. Pinigų plovimas, terorizmo finansavimas ir organizuotas nusikalstamumas tebėra didelės problemos, kurias reikėtų spręsti Sąjungos lygiu. Be toliau plėtojamų baudžiamosios teisės priemonių Sąjungos lygiu, kryptinga ir proporcinga prevencija, neleidžianti pasinaudoti finansų sistema pinigų plovimo ir teroristų finansavimo tikslais, yra būtina ir ta prevencija gali duoti papildomų rezultatų;
(2)
dėl nusikaltėlių ir jų bendrininkų pastangų nuslėpti pajamų iš nusikaltimų kilmę arba teisėtai ar neteisėtai gautas lėšas skirti terorizmo tikslams galėtų kilti rimta grėsmė kredito ir finansų įstaigų patikimumui, vientisumui bei stabilumui ir pasitikėjimui visa finansų sistema. <...> [S]iekiant visuomenės apsaugos nuo nusikalstamumo ir Sąjungos finansų sistemos stabilumo bei vientisumo apsaugos tikslų, turėtų būti atsižvelgiama į poreikį sukurti reglamentavimo aplinką, kuri sudarytų sąlygas bendrovėms plėsti savo veiklą nepatiriant neproporcingų reikalavimų laikymosi sąnaudų;
<...>
(59)
kovos su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu svarba turėtų paskatinti valstybes nares nacionalinėje teisėje nustatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomąsias administracines sankcijas bei priemones už nacionalinių nuostatų, kuriomis ši direktyva perkeliama į nacionalinę teisę, nesilaikymą.<...> Todėl šioje direktyvoje reikėtų numatyti įvairias administracines sankcijas ir priemones, kurias valstybės narės galėtų taikyti bent už šiurkščius, pakartotinius ar sistemingus reikalavimų, susijusių su įpareigotųjų subjektų deramo klientų tikrinimo priemonėmis, įrašų saugojimu, pranešimu apie įtartinus sandorius ir vidaus kontrole, pažeidimus. Tų sankcijų ir priemonių įvairovė turėtų būti pakankamai plati, kad valstybės narės ir kompetentingos institucijos galėtų atsižvelgti į įpareigotųjų subjektų skirtumus, visų pirma kredito įstaigų bei finansų įstaigų ir kitų įpareigotųjų subjektų skirtumus, susijusius su jų dydžiu, ypatybėmis ir veiklos pobūdžiu. Perkeldamos šią direktyvą į nacionalinę teisę, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad administracinių sankcijų bei priemonių pagal šią direktyvą ir baudžiamųjų sankcijų pagal nacionalinę teisę taikymas nepažeistų principo ne bis in idem“.
4
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Šios direktyvos tikslas – užkirsti kelią Sąjungos finansų sistemos panaudojimui pinigų plovimo ir teroristų finansavimo tikslais.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad pinigų plovimas ir teroristų finansavimas būtų uždrausti.“
5
Minėtos direktyvos 58 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įpareigotuosius subjektus būtų galima traukti atsakomybėn už nacionalinių nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama ši direktyva, pažeidimus pagal šį straipsnį ir 59–61 straipsnius. Taikomos sankcijos arba priemonės turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
2.   Nedarant poveikio valstybių narių teisei numatyti baudžiamąsias sankcijas ir jas taikyti, valstybės narės nustato taisykles dėl administracinių sankcijų bei priemonių ir užtikrina, kad jų kompetentingos institucijos galėtų taikyti tokias sankcijas bei priemones už nacionalinių nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama ši direktyva, pažeidimą, taip pat užtikrina, kad jos būtų taikomos.
<...>“
6
Tos pačios direktyvos 59 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad šis straipsnis būtų taikomas bent tais atvejais, kai įpareigotieji subjektai šiurkščiai, pakartotinai, sistemingai arba keliais iš šių būdų pažeidžia reikalavimus, išdėstytus:
a)
10–24 straipsniuose (deramas klientų tikrinimas);
b)
33, 34 ir 35 straipsniuose (pranešimas apie įtartinus sandorius);
c)
40 straipsnyje (įrašų saugojimas) ir
d)
45 ir 46 straipsniuose (vidaus kontrolė).
2.   Valstybės narės užtikrina, kad 1 dalyje nurodytais atvejais būtų galima taikyti bent šias administracines sankcijas ir priemones:
a)
viešą pranešimą, kuriame nurodomas fizinis arba juridinis asmuo ir pažeidimo pobūdis;
b)
įsakymą fiziniam arba juridiniam asmeniui nutraukti pažeidimą ir vengti pakartotinio pažeidimo;
c)
tais atvejais, kai įpareigotajam subjektui būtina turėti leidimą – leidimo panaikinimą arba jo galiojimo sustabdymą;
d)
laikiną draudimą bet kuriam vadovaujamas pareigas įpareigotajame subjekte einančiam asmeniui ar bet kuriam kitam fiziniam asmeniui, laikomam atsakingu už pažeidimą, atlikti valdymo funkcijas įpareigotuosiuose subjektuose;
e)
maksimalias administracines pinigines baudas, kurių suma būtų bent du kartus didesnė už dėl pažeidimo gautą naudą, jeigu tokią naudą galima nustatyti, arba siektų bent 1000000 [eurų].
3.   Valstybės narės užtikrina, kad, nukrypstant nuo 2 dalies e punkto, tais atvejais, kai atitinkamas įpareigotasis subjektas yra kredito įstaiga arba finansų įstaiga, taip pat būtų galima taikyti šias sankcijas:
a)
juridinio asmens atžvilgiu – maksimalias administracines pinigines sankcijas, kurių dydis būtų bent 5000000 [eurų] arba 10 % bendros metinės apyvartos pagal naujausias turimas valdymo organo patvirtintas ataskaitas; tuo atveju, kai įpareigotasis subjektas yra patronuojančioji įmonė arba patronuojančiosios įmonės patronuojamoji įmonė, kuri turi rengti konsoliduotąsias finansines ataskaitas pagal [2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/34/ES dėl tam tikrų rūšių įmonių metinių finansinių ataskaitų, konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir susijusių pranešimų, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/43/EB ir panaikinamos Tarybos direktyvos 78/660/EEB ir 83/349/EEB (OL L 182, 2013, p. 19)] 22 straipsnį, atitinkama bendra metinė apyvarta – tai bendra metinė apyvarta arba atitinkamos rūšies pajamos pagal susijusias apskaitos direktyvas, remiantis naujausiomis turimomis konsoliduotosiomis ataskaitomis, patvirtintomis pagrindinės patronuojančiosios įmonės valdymo organo;
b)
fizinio asmens atžvilgiu – maksimalias administracines pinigines sankcijas, kurių dydis būtų bent 5000000 [eurų], o tose valstybėse narėse, kurių valiuta nėra euro, – atitinkama suma nacionaline valiuta pagal valiutos keitimo kursą 2015 m. birželio 25 d.
4.   Valstybės narės gali kompetentingoms institucijoms suteikti įgaliojimus, be 2 dalies a–d punktuose nurodytų sankcijų, taikyti papildomų rūšių administracines sankcijas arba administracines pinigines baudas, kurių dydis viršija 2 dalies e punkte ir 3 dalyje nurodytas sumas.“
7
Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 4 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad nustatydamos administracinių sankcijų ar priemonių rūšį ir dydį kompetentingos institucijos atsižvelgtų į visas svarbias aplinkybes, atitinkamais atvejais įskaitant:
a)
pažeidimo sunkumą ir trukmę;
b)
atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens atsakomybės laipsnį;
c)
atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens finansinį pajėgumą, kuris nustatomas, pavyzdžiui, pagal bendrą atsakingu laikomo juridinio asmens apyvartą arba atsakingu laikomo fizinio asmens metines pajamas;
d)
atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens iš pažeidimo gautą naudą, jei ją galima nustatyti;
e)
trečiųjų šalių dėl pažeidimo patirtus nuostolius, jei juos galima nustatyti;
f)
atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens bendradarbiavimo su kompetentinga institucija lygį;
g)
atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens anksčiau padarytus pažeidimus.“
Lietuvos Respublikos teisė
PPTFP įstatymas
8
Direktyva 2015/849 į Lietuvos teisę perkelta 1997 m. birželio 19 d. Lietuvos Respublikos pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos įstatymu Nr. VIII-275 (Žin., 1997, Nr. 64‑1502) (redakcija po pakeitimų 2018 m. birželio 30 d. Įstatymu Nr. XIII-1440; toliau – PPTFP įstatymas). Šio įstatymo 34 straipsnyje numatyta:
„1.   Šiurkščiu šio įstatymo pažeidimu laikoma:
1)
kliento ir naudos gavėjo tapatybės nustatymo reikalavimų, nurodytų šio įstatymo 9–15 straipsniuose, nesilaikymas;
2)
pranešimo apie įtartinas pinigines operacijas ar sandorius reikalavimų, nurodytų šio įstatymo 16 straipsnyje, nesilaikymas;
3)
informacijos saugojimo reikalavimų, nurodytų šio įstatymo 19 straipsnyje, nesilaikymas;
4)
jeigu finansų įstaiga ar kitas įpareigotasis subjektas neturi nustatęs šio įstatymo 29 straipsnyje nurodytų vidaus kontrolės procedūrų.
2.   Sistemingu šio įstatymo pažeidimu laikoma:
1)
kai šio įstatymo pažeidimas padaromas 3 ir daugiau kartų per metus nuo poveikio priemonės už šio įstatymo pažeidimą paskyrimo;
2)
kai tuo pačiu metu nustatomi pinigų plovimo ir (ar) teroristų finansavimo prevenciją reglamentuojančių nuostatų pažeidimai, apimantys kelias reikalavimų grupes:
a)
kliento ir naudos gavėjo tapatybės nustatymo reikalavimus, nurodytus šio įstatymo 9–15 straipsniuose;
b)
pranešimo apie įtartinas pinigines operacijas ar sandorius reikalavimus, nurodytus šio įstatymo 16 straipsnyje;
c)
informacijos saugojimo reikalavimus, nurodytus šio įstatymo 19 straipsnyje;
d)
vidaus kontrolės procedūrų reikalavimus, nurodytus šio įstatymo 29 straipsnyje.“
9
PPTFP įstatymo 39 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Lietuvos bankas ir Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba turi teisę finansų įstaigai ar užsienio finansų įstaigos filialui skirti šias baudas:
<...>
2)
už šio įstatymo pažeidimus, kai finansų įstaiga ar užsienio finansų įstaigos filialas sistemingai pažeidžia šį įstatymą arba padaro vieną šiurkštų šio įstatymo pažeidimą, arba šį įstatymą pažeidžia pakartotinai per vienus metus nuo poveikio priemonės už šio įstatymo pažeidimą paskyrimo – nuo 0,5 iki 10 procentų bendrųjų metinių pajamų (jeigu 10 procentų bendrųjų metinių pajamų yra daugiau kaip 5100000 eurų), arba nuo 2000 iki 5100000 eurų (jeigu 10 procentų bendrųjų metinių pajamų yra mažiau kaip 5100000 eurų)“.
Lietuvos banko įstatymas
10
1994 m. gruodžio 1 d. Lietuvos Respublikos Lietuvos banko įstatymo Nr. I-678 (Žin., 1994, Nr. 99‑1957) (redakcija po pakeitimų 2018 m. gruodžio 20 d. Įstatymu Nr. XIII-1854; toliau – Lietuvos banko įstatymas) 433 straipsnio 7 ir 10 dalyse nustatyta:
„7.   Lietuvos bankas, priimdamas sprendimą dėl poveikio priemonės taikymo, parinkdamas konkrečią poveikio priemonę (priemones) ir jos (jų) dydį, atsižvelgia į:
1)
nustatyto pažeidimo sunkumą ir trukmę;
2)
dėl pažeidimo asmens gautų pajamų, kitokios turtinės naudos, išvengtų nuostolių ar padarytos žalos dydį, jeigu jį įmanoma nustatyti;
3)
juridinio asmens kaltę, fizinio asmens kaltės formą ir rūšį, taip pat asmens, kuriam taikoma poveikio priemonė, finansinį pajėgumą;
4)
asmens, kuriam taikoma poveikio priemonė, padarytus ankstesnius pažeidimus ir jam taikytas poveikio priemones, taip pat bendradarbiavimą su Lietuvos banku atliekant teisės akto pažeidimo tyrimą;
5)
šiame ir kituose finansų rinką reglamentuojančiuose įstatymuose nustatytas atsakomybę lengvinančias ir sunkinančias aplinkybes;
6)
nustatytų teisės aktų pažeidimų ir numatomos taikyti poveikio priemonės (priemonių) pasekmes finansų rinkos stabilumui ir patikimumui;
7)
priemones, kurių asmuo, kuriam taikoma poveikio priemonė, imasi, kad ateityje pažeidimas nesikartotų;
8)
kitas finansų rinką reglamentuojančiuose įstatymuose nustatytas arba kitas svarbias aplinkybes.
<...>
10.   Kai taikoma poveikio priemonė yra bauda, konkretus skiriamos baudos dydis nustatomas trimis etapais, atsižvelgiant į bazinį baudos dydį ir šio straipsnio 7, 8 ir 9 dalyse nustatytas aplinkybes. Pirmuoju etapu, atsižvelgiant į nustatyto pažeidimo sunkumą ir trukmę, nustatomas bazinis baudos dydis negali viršyti 50 procentų maksimalaus už tokį pažeidimą galimos skirti baudos dydžio. Antruoju etapu bazinis baudos dydis, jeigu yra pagrindas, mažinamas arba didinamas atsižvelgiant į lengvinančias ir sunkinančias bei kitas asmens padėtį gerinančias arba bloginančias aplinkybes. <...> Trečiuoju etapu pirmuoju ir antruoju etapais nustatytas baudos dydis, jeigu yra pagrindas, mažinamas arba didinamas atsižvelgiant į būtinumą užtikrinti poveikio priemonės proporcingumą, atgrasomąjį poveikį ir į kitas reikšmingas, tačiau pirmuoju ir antruoju etapais nevertintas aplinkybes. Priežiūros institucija, vadovaudamasi šio straipsnio nuostatomis, priima baudos apskaičiavimo taisykles nustatantį teisės aktą.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
11
M yra elektroninių pinigų įstaiga, dėl kurios Lietuvos bankas atliko patikrinimą už laikotarpį nuo 2019 m. balandžio 1 d. iki 2020 m. kovo 31 d. Po šio patikrinimo Lietuvos bankas 2020 m. lapkričio 13 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) M skyrė aštuonias baudas už aštuonis pažeidimus, kurių kiekvienas buvo padarytas pažeidus kelias PPTFP įstatymo nuostatas ir finansų rinkos dalyviams skirtus nurodymus, kuriais siekiama užkirsti kelią pinigų plovimui ir (arba) teroristų finansavimui. Lietuvos bankas nusprendė, kad kiekvienas iš šių pažeidimų yra šiurkštus ar apysunkis ir kad septyni iš jų taip pat yra sistemingi, kaip tai suprantama pagal PPTFP įstatymo 34 straipsnio 2 dalies 2 punktą.
12
Dėl M padarytų sistemingų pažeidimų Lietuvos bankas nusprendė, kad šie pažeidimai, neatsižvelgiant į tai, ar juos sudaro pažeidimai, priskiriami prie vienos ar kelių šioje nuostatoje nurodytų reikalavimų grupių, turi būti kvalifikuojami kaip „atskiri sistemingi pažeidimai“, kurių kiekvienas pateisina baudos skyrimą.
13
Lietuvos bankas M skirtų baudų dydį apskaičiavo remdamasis Lietuvos banko įstatymo 433 straipsniu ir Lietuvos banko valdybos patvirtintu Baudų apskaičiavimo aprašu, atsižvelgdamas į maksimalų baudų dydį, numatytą PPTFP įstatymo 39 straipsnio 1 dalies 2 punkte.
14
Atlikdamas šį skaičiavimą Lietuvos bankas už penkis šiurkščiais laikomus pažeidimus nustatė 30 % maksimalaus baudos dydžio bazinius baudų dydžius, o už tris apysunkiais laikytus pažeidimus – 20 % maksimalaus baudos dydžio bazinius baudų dydžius. Paskui jis atsižvelgė į lengvinančias ir sunkinančias aplinkybes bei į protingumo ir teisingumo principus ir sumažino šiuos bazinius dydžius, kad baudos nebūtų neproporcingos M bendrosioms metinėms pajamoms, bet būtų pakankamai didelės, kad atgrasytų M nuo pažeidimų padarymo ateityje. Šiomis aplinkybėmis Lietuvos bankas M skyrė penkias 55000 EUR baudas, dvi 35000 EUR baudas ir 25000 EUR baudą, t. y. iš viso 370000 EUR.
15
M Vilniaus apygardos administraciniame teisme pateikė skundą prieš Lietuvos banką, prašydama iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ir įpareigojimą atlikti veiksmus. Grįsdama šį skundą M, be kita ko, teigė, kad Lietuvos bankas galėjo konstatuoti ne kelis „atskirus sistemingus [PPTFP įstatymo] pažeidimus“, o tik „vieną sistemingą [šio įstatymo] pažeidimą“, todėl jai galėjo skirti tik vieną baudą.
16
2021 m. rugsėjo 21 d. sprendimu šis teismas iš dalies patenkino skundą ir sumažino bendrą M skirtų baudų dydį iki 200000 EUR. Vis dėlto minėtas teismas atmetė M argumentą dėl „vieno sistemingo [PPTFP įstatymo] pažeidimo“.
17
Dėl šio sprendimo M pateikė apeliacinį skundą Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui, t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, prašydama, pirma, jį panaikinti tiek, kiek juo iš dalies atmestas šio Teisingumo Teismo sprendimo 15 punkte nurodytas skundas, ir, antra, visiškai patenkinti šį skundą. Lietuvos bankas taip pat pateikė apeliacinį skundą dėl to paties sprendimo, siekdamas, kad jis būtų panaikintas ir visas skundas būtų atmestas.
18
M pažymi, kad PPTFP įstatymo 34 straipsnyje numatyti ir „šiurkštūs pažeidimai“, ir „sistemingi pažeidimai“, ir mano, kad kelių šiurkščių pažeidimų buvimas reiškia, kad turi būti konstatuotas „vienas sistemingas pažeidimas“, taigi skiriama tik viena bauda, kurios maksimalus dydis nustatytas šiame įstatyme. Be to, remiantis pažodiniu šio 34 straipsnio aiškinimu, tai pačiai reikalavimų grupei priskiriami pažeidimai laikomi vienu šiurkščiu pažeidimu. M taip pat teigia, kad Lietuvos bankas pažeidė principą ne bis in idem, nes nekonstatavo „vieno sistemingo pažeidimo“ ir skyrė jai kelias baudas, nors konstatuoti pažeidimai susiję su analogiškų reikalavimų nesilaikymu.
19
Savo ruožtu Lietuvos bankas, remdamasis PPTFP įstatymo 39 straipsnio 1 dalies 2 punktu, teigia, kad nors įstatymų leidėjo valia buvo nustatyti, kad bauda finansų įstaigai gali būti skiriama, kai ji padaro bent vieną šiurkštų šio įstatymo pažeidimą, panašaus reguliavimo sistemingo pažeidimo atveju nenumatyta, taigi sistemingu pažeidimas gali būti laikomas tik kai padaryta ir kitų minėto įstatymo pažeidimų, kaip nustatyta jo 34 straipsnio 2 dalyje. Be to, kelių šiurkščių pažeidimų kvalifikavimas pinigų plovimo ir teroristų finansavimo srityje kaip „vieno šiurkštaus pažeidimo“ arba kaip „vieno sistemingo pažeidimo“ prieštarautų Direktyva 2015/849 siekiamiems tikslams, t. y. sumažinti grėsmes šioje srityje ir jų neigiamas pasekmes Sąjungos ekonomikai ir finansų sistemai. Iš tiesų toks kvalifikavimas paskatintų finansų rinkų dalyvius daryti šiurkščius ir sistemingus pažeidimus šioje srityje. Be to, dėl jo būtų neįmanoma individualizuoti baudos atsižvelgiant į kiekvieno pažeidimo trukmę, sunkumą ir kitas su juo susijusias aplinkybes, o tai turi įtakos atitinkamo asmens teisės į gynybą įgyvendinimui.
20
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nagrinėjamoje byloje kyla klausimas, ar Direktyvos 2015/849 59 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias, kompetentingai valstybės narės institucijai vieno patikrinimo metu nustačius kelis tiek tos pačios, tiek skirtingų reikalavimų grupių pagal šios direktyvos 59 straipsnio 1 dalies a–d punktus pažeidimus, kiekvienas iš šių pažeidimų turi būti laikomas „atskiru sistemingu pažeidimu“ ir už jį skiriama atskira bauda, apskaičiuojama atsižvelgiant į nacionaliniame įstatyme, perkeliančiame minėtą direktyvą, nustatytą maksimalų baudos dydį.
21
Šis teismas teigia, kad, priešingai nei Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalyje, PPTFP įstatymo 34 straipsnio 2 dalies 2 punkte numatyta, kad, siekiant nustatyti sistemingą pažeidimą, turi būti konstatuoti keli pastarojoje nuostatoje nurodytų reikalavimų grupių pažeidimai. Nagrinėjamu atveju ginčijamame sprendime Lietuvos bankas nustatė atskirus sistemingus pažeidimus tiek dėl tai pačiai reikalavimų grupei priklausančių pažeidimų, tiek dėl pažeidimų, priklausančių skirtingoms reikalavimų grupėms. Minėtam teismui kyla abejonių dėl nacionalinės teisės normos, pagal kurią leidžiama priimti tokį sprendimą, atitikties šiam 59 straipsniui. Jeigu tokia nacionalinė norma neatitinka minėto straipsnio, reikia išnagrinėti, į kokius kriterijus turi būti atsižvelgta nustatant, ar pažeidimas yra sistemingas, kaip tai suprantama pagal tą straipsnį. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar PPTFP įstatymo 39 straipsnio 1 dalies 2 punktu tiek, kiek jame numatyta galimybė skirti baudą už „šiurkštų [šio] įstatymo pažeidimą“, į nacionalinę teisę tinkamai perkelta minėto 59 straipsnio 1 dalis, kurioje numatyta formuluotė „šiurkščiai, pakartotinai, sistemingai arba keliais iš šių būdų pažeidžia“.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad Direktyvoje 2015/849 sistemingo ar šiurkštaus pažeidimo sąvoka nėra išsamiai apibrėžta. Jis taip pat pažymi, kad iš šios direktyvos 5 straipsnio ir 59 straipsnio 4 dalies matyti, jog valstybės narės turi tam tikrą diskreciją priimti griežtesnes nuostatas, laikydamosi Sąjungos teisėje nustatytų ribų. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šių 5 ir 59 straipsnių negalima aiškinti taip, kad šios valstybės narės turi teisę numatyti nacionalines taisykles ar nuostatas, pagal kurias valstybės narės kompetentinga institucija gali skirti atskirą baudą už kiekvieną per vieną patikrinimą konstatuotą minėtoje direktyvoje numatytų reikalavimų pažeidimą.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nustačius Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalyje nurodytus pažeidimus reikia skirti tik vieną administracinę baudą, kurios maksimalus dydis nustatytas šios direktyvos 59 straipsnio 3 dalies a punkte. Iš tiesų, jei už kiekvieną tuo pačiu metu konstatuotą minėtos direktyvos 59 straipsnio 1 dalyje nurodytą pažeidimą būtų galima skirti atskiras baudas, tuo pačiu metu skirtų baudų maksimalus dydis galėtų gerokai viršyti šio 59 straipsnio 3 dalies a punkte numatytą maksimalų baudos dydį, o tai galėtų pažeisti teisinio saugumo ir proporcingumo principus.
24
Tokiomis aplinkybėmis Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2015/849 59 straipsnis turėtų būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias, kompetentingai nacionalinei institucijai vieno patikrinimo metu nustačius kelis skirtingų reikalavimų grupių pagal [šios direktyvos] 59 straipsnio 1 dalies a–d punktus pažeidimus, kiekvienas iš pažeidimų yra laikomas atskiru sistemingu pažeidimu ir už kiekvieną jų skaičiuojamos atskiros baudos, atsižvelgiant į nacionaliniame įstatyme, įgyvendinančiame [minėtą direktyvą], nustatytą maksimalų baudos dydį?
2.
Ar Direktyvos 2015/849 59 straipsnis turėtų būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias, kompetentingai nacionalinei institucijai vieno patikrinimo metu nustačius kelis tos pačios reikalavimų grupės pagal [šios direktyvos] 59 straipsnio 1 dalies a–d punktus pažeidimus, kiekvienas iš pažeidimų yra laikomas atskiru sistemingu pažeidimu ir už kiekvieną jų skaičiuojamos atskiros baudos, atsižvelgiant į nacionaliniame įstatyme, įgyvendinančiame [minėtą direktyvą], nustatytą maksimalų baudos dydį?
3.
Jei atsakymas į bent vieną iš pirmiau išdėstytų klausimų yra teigiamas, į kokius kriterijus turėtų būti atsižvelgiama sprendžiant, ar pažeidimas pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnį yra sistemingas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
25
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2015/849 59 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas „sistemingas [šio straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų] pažeidimas“, kurį per vieną patikrinimą konstatuoja valstybės narės kompetentinga institucija, turi būti kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, kurios dydis nustatomas remiantis maksimaliu piniginės baudos, kuri gali būti skirta pagal šias nacionalinės teisės nuostatas ar praktiką, dydžiu.
26
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šie klausimai susiję ne su tuo, ar kiekvienas iš aštuonių pagrindinėje byloje nagrinėjamų pažeidimų, vertinamų atskirai, patenka į sąvoką „sistemingas pažeidimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalį, bet su klausimu, ar pagal šią nuostatą draudžiama kiekvieną iš pažeidimų, kuris patenka į šią sąvoką, kvalifikuoti kaip „atskirą sistemingą pažeidimą“, jeigu visi jie buvo konstatuoti per vieną patikrinimą, ir ar šiomis aplinkybėmis lemiamą reikšmę turi tai, kad šie pažeidimai buvo padaryti pažeidžiant vieno iš šios nuostatos a–d punktų ar kelių iš šių punktų reikalavimus.
Dėl Direktyvos 2015/849 59 straipsnio aiškinimo
27
Remiantis suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 punktas ir 2024 m. balandžio 18 d. Sprendimo Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Visų pirma Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „[v]alstybės narės užtikrina, kad šis straipsnis būtų taikomas bent tais atvejais, kai įpareigotieji subjektai šiurkščiai, pakartotinai, sistemingai arba keliais iš šių būdų pažeidžia reikalavimus, išdėstytus: a) 10–24 straipsniuose (deramas klientų tikrinimas); b) 33, 34 ir 35 straipsniuose (pranešimas apie įtartinus sandorius); c) 40 straipsnyje (įrašų saugojimas) ir d) 45 ir 46 straipsniuose (vidaus kontrolė)“. Be to, šios direktyvos 59 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytos administracinės sankcijos ir priemonės, kurias valstybės narės kompetentinga institucija turi galėti taikyti bent jau šio straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais.
29
Šiuo klausimu visų pirma iš Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1–3 dalyse vartojamo žodžio „bent“ matyti, kad šia direktyva atliekamas tik minimalus suderinimas, kiek tai susiję tiek su valstybių narių sankcionuojamais pažeidimais, tiek su jų skiriamomis sankcijomis. Tokį aiškinimą patvirtina tai, kad pagal šios direktyvos 59 straipsnio 4 dalį valstybės narės gali kompetentingoms institucijoms suteikti įgaliojimus taikyti, be šiame straipsnyje nurodytų sankcijų, kitų rūšių administracines sankcijas arba administracines pinigines sankcijas, kurių dydis viršija tame straipsnyje nurodytas sumas (2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt., C‑78/21, EU:C:2023:137, 65 punktas).
30
Be to, reikia pažymėti, kad Direktyvoje 2015/849 sąvoka „sistemingas pažeidimas“ neapibrėžta. Taip pat reikia konstatuoti, jog, kaip nurodo Europos Komisija, tai, kad šioje direktyvoje numatyti reikalavimai suskirstyti į grupes jos 59 straipsnio 1 dalyje, nepateikia jokios informacijos dėl sąlygų, kurioms esant reikia konstatuoti „atskirus sistemingus pažeidimus“, nustatymo. Iš tiesų šios nuostatos a, b, c ir d punktuose išvardyti pažeidimai reglamentuojami viename ar keliuose straipsniuose, atitinkamai įtvirtintuose minėtos direktyvos II, IV, V ir VI skyriuose, todėl šis sąrašas atspindi tik jos struktūrą.
31
Galiausiai, priešingai, nei teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir M, nereikia visų „sistemingų pažeidimų“ ir „šiurkščių pažeidimų“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalį, nustatytų per vieną valstybės narės kompetentingos institucijos patikrinimą, perkvalifikuoti į „vieną sistemingą pažeidimą“. Iš tiesų tokio aiškinimo nepagrindžia šios nuostatos formuluotė. Be to, šioje nuostatoje vartojami žodžiai „keliais iš šių būdų“ leidžia manyti, kad pažeidimas kartu gali būti ir „sistemingas“, ir „šiurkštus“.
32
Antra, dėl Direktyvos 2015/849 59 straipsnio konteksto reikia pažymėti, kad pagal šios direktyvos 60 straipsnio 4 dalį „[v]alstybės narės užtikrina, kad nustatydamos administracinių sankcijų ar priemonių rūšį ir dydį kompetentingos institucijos atsižvelgtų į visas svarbias aplinkybes“. Pagal pastarąją nuostatą šios svarbios aplinkybės apima, be kita ko, pažeidimo sunkumą ir trukmę, trečiųjų šalių patirtus nuostolius, atsakomybės ir bendradarbiavimo laipsnį, taip pat iš pažeidimo gautą naudą ir atsakingu laikomo fizinio ar juridinio asmens anksčiau padarytus pažeidimus.
33
Nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas pažeidimas, priskirtinas sąvokai „sistemingas pažeidimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 1 dalį, ir konstatuotas atliekant vieną patikrinimą, kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, leidžia atitinkamai valstybei narei atsižvelgti į visas minėtas svarbias aplinkybes labiau, nei tai leidžiama pagal nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos šie pažeidimai, vertinami kartu, turi būti kvalifikuojami kaip „vienas sistemingas pažeidimas“.
34
Be to, perkeldamos Direktyvą 2015/849 į nacionalinę teisę valstybės narės turi didelę diskreciją spręsti, kaip tinkamai įgyvendinti pareigą numatyti administracines sankcijas ir priemones už šioje direktyvoje numatytų reikalavimų pažeidimą (pagal analogiją žr. 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 45 punktą).
35
Trečia, šio sprendimo 29 ir 32–34 punktuose pateiktą pažodinį ir kontekstinį aiškinimą patvirtina teleologinis Direktyvos 2015/849, kurios pagrindinis tikslas, kaip matyti iš jos pavadinimo ir 1 straipsnio 1 ir 2 dalių, yra finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ir teroristų finansavimui prevencija, aiškinimas. Konkrečiau kalbant, šios direktyvos nuostatomis siekiama laikantis rizika grindžiamo požiūrio nustatyti prevencinių ir atgrasomųjų priemonių sistemą, skirtą veiksmingai kovoti su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu, norint, kaip matyti iš minėtos direktyvos 1 konstatuojamosios dalies, kad neteisėti pinigų srautai nepakenktų Sąjungos finansų sektoriaus vientisumui, stabilumui ir reputacijai ir nekeltų grėsmės jos vidaus rinkai ir tarptautiniam vystymuisi (2024 m. gruodžio 5 d. Sprendimo MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, 25 ir 26 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
36
Šiuo tikslu Direktyva 2015/849 atliekamas minimalus suderinimas, susijęs tiek su valstybių narių sankcionuojamais šioje direktyvoje numatytų reikalavimų pažeidimais, tiek su jų skiriamomis sankcijomis (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 44 punktą).
37
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Direktyvos 2015/849 59 straipsnį reikia aiškinti taip, kad nors valstybės narės turi taikyti sankcijas bent jau už šio straipsnio 1 dalyje nurodytus pažeidimus taigi ir numatyti bent jau šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytas administracines sankcijas ir priemones, jos vis dėlto gali numatyti kitas sankcijas ir priemones, be kita ko, už kitus pažeidimus, nei išvardytieji šioje 1 dalyje, nes šiuo 59 straipsniu atliekamas tik minimalus suderinimas.
38
Taigi pagal Direktyvą 2015/849 iš esmės nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas sistemingas pažeidimas, konstatuotas atliekant vieną patikrinimą, turi būti kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda.
Dėl bendrųjų Sąjungos teisės principų laikymosi
39
Naudodamosi Direktyvos 2015/849 59 straipsnyje joms suteikta diskrecija valstybės narės savo įgaliojimus turi įgyvendinti laikydamosi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų, visų pirma proporcingumo, ne bis in idem ir veiksmingumo principų, pagal kuriuos reikalaujama, kad šios sankcijos būtų veiksmingos ir atgrasomos (pagal analogiją žr. 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Tai taip pat matyti iš Direktyvos 2015/849 59 konstatuojamosios dalies ir 58 straipsnio 1 dalies, pagal kurias valstybės narės turi numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas administracines sankcijas ir priemones, formuluočių.
– Dėl veiksmingumo principo
41
Dėl veiksmingumo principo pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją taikytini nacionalinės teisės aktai neturi būti suformuluoti taip, kad dėl jų naudojimasis Sąjungos teisėje nustatytomis teisėmis taptų praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 137 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
42
Šiuo klausimu reikia priminti, kad veiksmingumo reikalavimas neišvengiamai taikomas tiek persekiojimui ir sankcijoms už pažeidimus, kenkiančius Sąjungos finansų sistemos vientisumui, stabilumui ar reputacijai, kuriems Direktyva 2015/849 siekiama užkirsti kelią, kaip matyti iš šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies, siejamos su jos 1 ir 2 konstatuojamosiomis dalimis, tiek skirtų bausmių taikymui, nes neveiksmingai vykdomos sankcijos negali būti veiksmingos ir atgrasomos. Šiomis aplinkybėmis nacionalinės teisės aktų leidėjas turi užtikrinti, kad procesinės nuostatos, taikomos persekiojimui ir baudimui už šiuos pažeidimus, nebūtų suformuluotos taip, kad dėl su jomis susijusių priežasčių kiltų sisteminė rizika, jog už veikas, sudarančias tokius pažeidimus, nebus baudžiama (pagal analogiją žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Euro Box Promotion ir kt., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ir C‑840/19, EU:C:2021:1034, 192 ir 193 punktus).
43
Priemonė yra veiksminga ir atgrasoma, jeigu ja suinteresuotieji subjektai skatinami negauti sankcijų ir, jeigu buvo skirta bauda, ją sumokėti kuo greičiau (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 19 d. Sprendimo EL-EM-2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, 47 punktą).
44
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas sistemingas pažeidimas, konstatuotas atliekant vieną patikrinimą, kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, skatina suinteresuotuosius subjektus negauti sankcijų ir užkerta kelią sisteminei nebaudžiamumo rizikai, nes tokios teisės nuostatos ar praktika atgraso tokius pažeidimus padariusius subjektus daryti daugiau pažeidimų. Taigi atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika atitinka veiksmingumo principą, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
– Dėl proporcingumo principo
45
Dėl proporcingumo principo reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją atitinkamais nacionalinės teisės aktais leidžiamos taikyti administracinės ar baudžiamosios priemonės neturi viršyti to, kas tinkama ir būtina šių teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams. Konkrečiai kalbant, skirtų sankcijų griežtumas turi atitikti pažeidimų, už kuriuos jos skiriamos, sunkumą ir, be kita ko, užtikrinti realų atgrasomąjį poveikį, kartu turi būti laikomasi bendrojo proporcingumo principo (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 99 ir 100 punktai ir 2024 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 43 ir 45 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
46
Be to, proporcingumo principo reikia laikytis ne tik nustatant pažeidimo sudėtį, bet ir numatant taisykles, susijusias su baudų griežtumu, ir vertinant veiksnius, į kuriuos galima atsižvelgti nustatant baudas (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, 98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
47
Nors galiausiai būtent nacionalinis teismas, vienintelis atsakingas už faktinių aplinkybių vertinimą ir nacionalinės teisės aktų išaiškinimą, turi priimti galutinį sprendimą, ar nagrinėjamu atveju šie reikalavimai yra įvykdyti, Teisingumo Teismas, kuriam pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, remdamasis pagrindinės bylos medžiaga ir jam pateiktomis pastabomis, yra kompetentingas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti gaires, kad šis galėtų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje (2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt., C‑78/21, EU:C:2023:137, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48
Nagrinėjamu atveju PPTFP įstatymu, kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2015/849, siekiama, kaip matyti iš jo pavadinimo, užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui. Būtent šiuo tikslu PPTFP įstatymo 34 straipsnio 2 dalyje apibrėžiama šio įstatymo „sistemingo pažeidimo“ sąvoka, o jo 39 straipsnio 1 dalies 2 punkte numatytas baudų, kurios gali būti skiriamos konstatavus tokį sistemingą pažeidimą, dydis. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas ar praktiką kiekvienas sistemingas to paties įstatymo pažeidimas, kurį kompetentinga institucija konstatuoja per vieną patikrinimą, turi būti kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, kurios dydis nustatomas atsižvelgiant į šiose nuostatose numatytą maksimalų dydį.
49
Pirma, dėl klausimo, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti užsibrėžti tikslai, reikia priminti, pirma, kad nacionalinės teisės aktai gali užtikrinti siekiamo tikslo įgyvendinimą, tik jeigu jais iš tikrųjų nuosekliai ir sistemingai siekiama šio tikslo, ir, antra, kad tuomet, kai nacionalinės teisės aktais siekiama užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, jie turi būti laikomi tinkamais nurodyto prevencinio tikslo įgyvendinimui užtikrinti, jeigu jais padedama sumažinti pinigų plovimo ir teroristų finansavimo riziką (2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt., C‑78/21, EU:C:2023:137, 72 ir 73 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
50
Direktyvos 2015/849 nuostatomis, kurios yra prevencinės, siekiama laikantis rizika grindžiamo požiūrio nustatyti prevencinių ir atgrasomųjų priemonių sistemą, skirtą veiksmingai kovai su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu, siekiant, kaip matyti iš šios direktyvos 1 konstatuojamosios dalies, kad neteisėti pinigų srautai nepakenktų Sąjungos finansų sektoriaus vientisumui, stabilumui ir reputacijai ir nekeltų grėsmės jos vidaus rinkai ir tarptautiniam vystymuisi (2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt., C‑78/21, EU:C:2023:137, 75 punktas).
51
Tarp šių prevencinių ir atgrasomųjų priemonių, leidžiančių veiksmingai kovoti su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu, yra Direktyvos 2015/849 59 straipsnyje nurodytos priemonės, kuriomis valstybės narės įpareigojamos bausti bent už šio straipsnio 1 dalyje nurodytus pažeidimus ir šiuo tikslu numatyti bent jau minėto straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytas sankcijas. Šios nuostatos į Lietuvos teisę buvo perkeltos PPTFP įstatymo 34 straipsniu ir 39 straipsnio 1 dalies 2 punktu.
52
Taigi atrodo, kad nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra tinkamos siekiant užtikrinti jomis siekiamų teisėtų tikslų, susijusių su pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencija, įgyvendinimą.
53
Antra, dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų ar praktikos būtinumo reikia konstatuoti, jog tai, kad numatyta, jog kiekvienas sistemingas PPTFP įstatymo pažeidimas, kurį kompetentinga institucija konstatuoja per vieną patikrinimą, turi būti kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, neviršija to, kas būtina šiomis teisės nuostatomis ar praktika siekiamam tikslui įgyvendinti.
54
Iš tiesų, siekiant užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, reikia atgrasyti PPTFP įstatymą pažeidusius subjektus nuo naujų šio įstatymo pažeidimų ateityje. Šiuo tikslu būtina numatyti, kad tuo atveju, kai atliekant vieną patikrinimą nustatomi keli šio įstatymo pažeidimai, šiems subjektams gali būti skirta arba griežtesnė sankcija nei būtų skirta už vieną pažeidimą, arba, kaip matyti iš šio sprendimo 44 punkto, už kiekvieną padarytą pažeidimą gali būti skiriama atskira sankcija.
55
Jei piniginė sankcija yra mažiau ribojanti nei veiklos leidimo panaikinimas ar jo galiojimo sustabdymas, kaip nurodyta Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 2 dalies c punkte (šiuo klausimu žr. 2023 m. kovo 2 d. Sprendimo PrivatBank ir kt., C‑78/21, EU:C:2023:137, 90 punktą), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto turi įsitikinti, kad tuo atveju, kai per vieną kompetentingos institucijos atliktą patikrinimą nustatomi keli sistemingi pažeidimai, tai, kad baudos už kiekvieną iš šių pažeidimų dydis nustatomas pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas ar praktiką, atsižvelgiant į tokį patį minimalų dydį ir didžiausią dydį, kaip ir vieno sistemingo pažeidimo atveju, neviršija to, kas būtina siekiamiems tikslams pasiekti.
56
Iš tiesų galimybė sumuoti baudas, kurių kiekviena negali būti mažesnė už PPTFP įstatymo 39 straipsnio 1 dalies 2 punkte numatytą minimalų dydį, neviršijant sumos, lygios maksimaliai šioje nuostatoje numatytai sumai, padaugintai iš skirtų baudų skaičiaus, susiklosčius tokiai situacijai gali lemti tai, kad bus skirtos didelės piniginės sankcijos, galinčios siekti kelis milijonus eurų.
57
Nors, vertinant atskirai, tokie baudų, skirtų siekiant nubausti už kelis sistemingus pažeidimus, konstatuotus per vieną patikrinimą, apskaičiavimo būdai nebūtinai viršija tai, kas būtina pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis ar praktika siekiamiems tikslams įgyvendinti, vis dėlto šis reikalavimas gali būti pažeistas dėl šių skirtingų apskaičiavimo būdų derinio, visų pirma galimybės sumuoti baudas, kurios negali būti mažesnės už iš anksto nustatytą dydį, neviršijant sumos, kuri yra kelis kartus didesnė už numatytą kiekvienos iš šių baudų maksimalią sumą (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Maksimovic ir kt., C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 ir C‑148/18, EU:C:2019:723, 42, 47 ir 48 punktus ir 2022 m. kovo 8 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiesioginis veikimas), C‑205/20, EU:C:2022:168, 40 ir 41 punktus).
58
Iš Lietuvos banko įstatymo 433 straipsnio 10 dalies matyti, kad baudos dydis, jeigu yra pagrindas, mažinamas ar didinamas atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti sankcijos proporcingumą. Taigi atrodo, kad Lietuvos bankas turi diskreciją nustatyti pinigines sankcijas taip, kad jos neviršytų to, kas būtina siekiant užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, tačiau tai konkrečiu atveju turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
59
Trečia, dėl sankcijų atitikties konstatuotų pažeidimų sunkumui reikia priminti, kad kai nacionalinės teisės aktuose numatytas kumuliatyvus sankcijų taikymas, kaip antai kelių piniginių sankcijų sumavimas, kompetentingos valdžios institucijos privalo užtikrinti, kad visų skirtų sankcijų griežtumas neviršytų konstatuoto pažeidimo sunkumo, nes priešingu atveju būtų nesilaikoma proporcingumo principo. Be to, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad nustatant sankciją būtų atsižvelgta į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 19 d. Sprendimo G. ST. T. (Bausmės proporcingumas pažeidimo atveju), C‑655/21, EU:C:2023:791, 66 ir 67 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
60
Vertinant sankcijų proporcingumą taip pat reikia atsižvelgti į nacionalinio teismo galimybę pakeisti valstybės narės kompetentingos institucijos akte nurodytą veikos kvalifikavimą – tai gali lemti švelnesnės sankcijos taikymą – ir galimybę pakeisti sankciją atsižvelgiant į konstatuoto pažeidimo sunkumą (šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 19 d. Sprendimo G. ST. T. (Bausmės proporcingumas pažeidimo atveju), C‑655/21, EU:C:2023:791, 68 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
61
Nagrinėjamu atveju, pirma, Lietuvos banko įstatymo 433 straipsnio 7 ir 10 dalyse numatyta, kad parenkant poveikio priemonę ir nustatant baudos dydį reikia atsižvelgti į individualias konkretaus atvejo aplinkybes ir būtinybę užtikrinti sankcijų proporcingumą, ir, antra, kaip matyti iš šio sprendimo 14 punkto, Lietuvos bankas atsižvelgė į šias aplinkybes ir sumažino pagrindinėje byloje nagrinėjamų baudų bazinį dydį, motyvuodamas tuo, kad jos buvo neproporcingos M bendrosioms metinėms pajamoms.
62
Be to, Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 2 dalies e punkte ir 3 dalyje nustatyta ne viršutinė riba, o riba, susijusi su maksimaliu piniginių sankcijų, kurias valstybės narės turi galėti skirti, dydžiu. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar visų nagrinėjamu atveju M skirtų sankcijų griežtumas neviršija konstatuotų pažeidimų sunkumo.
63
Nors, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika atitinka proporcingumo principą, vis dėlto nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įsitikinti, pirma, kad Lietuvos banko M skirtos sankcijos neviršija to, kas būtina siekiant užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, ir, antra, kad šių sankcijų griežtumas atitinka pažeidimų, už kuriuos jomis siekiama nubausti, sunkumą.
– Dėl principo „ne bis in idem“
64
Dėl principo ne bis in idem, kurio taikytinumą turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Volkswagen Group Italia ir Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 46 punktą), reikia priminti, kad pagal šį principą draudžiamas kumuliacinis persekiojimas ir baudžiamojo pobūdžio sankcijų taikymas, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 50 straipsnį, už tą pačią veiką ir tam pačiam asmeniui. Šio principo taikymui keliamos dvi sąlygos: pirma, turi būti priimtas ankstesnis galutinis sprendimas (bis sąlyga) ir, antra, ankstesnis sprendimas ir vėlesnis persekiojimas ar sprendimai turi būti susiję su tomis pačiomis veikomis (idem sąlyga) (2024 m. sausio 25 d. Sprendimo Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 46 ir 47 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
65
Dėl bis sąlygos pažymėtina, jog tam, kad būtų laikoma, kad dėl asmens priimtas galutinis nuosprendis dėl jam inkriminuojamų veikų, kaip tai suprantama pagal Chartijos 50 straipsnį, svarbu, pirma, kad baudžiamoji byla būtų galutinai baigta pagal nacionalinę teisę ir, antra, kad šis nuosprendis būtų priimtas išnagrinėjus atitinkamą bylą iš esmės (2024 m. sausio 25 d. Sprendimo Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 48 ir 53 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
66
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Chartijos 50 straipsnis taikomas ne tik persekiojimui ir sankcijoms, kurie nacionalinėje teisėje kvalifikuojami kaip „baudžiamieji“; jis taip pat apima, neatsižvelgiant į tokį kvalifikavimą pagal nacionalinę teisę, persekiojimą ir sankcijas, kurie turi būti laikomi esančiais baudžiamojo pobūdžio dėl paties pažeidimo pobūdžio arba sankcijos, kuri gali būti skirta atitinkamam asmeniui, griežtumo (2025 m. sausio 30 d. Sprendimo Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
67
Dėl idem sąlygos reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją vertinant, ar padaryta ta pati nusikalstama veika, kaip tai suprantama pagal Chartijos 50 straipsnį, reikšmingas kriterijus yra tapati materiali veikų sudėtis, suprantama kaip konkrečių neatskiriamai tarpusavyje susijusių aplinkybių, dėl kurių atitinkamas asmuo galutinai išteisinamas arba nuteisiamas, visumos buvimas. Taigi pagal šį straipsnį draudžiama pasibaigus keliems šiuo tikslu vykdytiems procesams už tas pačias veikas skirti kelias bausmes (2024 m. sausio 25 d. Sprendimo Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tačiau principas ne bis in idem netaikomas, kai nagrinėjamos veikos yra ne identiškos, o tik panašios (2022 m. kovo 22 d. Sprendimo bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, 36 punktas).
68
Siekdami nustatyti, ar esama tokios konkrečių aplinkybių visumos, kompetentingi nacionaliniai teismai turi išsiaiškinti, ar vykstant šiems skirtingiems procesams nagrinėjamos tapačios materialios veikų sudėtys yra laiko, erdvės atžvilgiu bei dėl savo objekto neatskiriamai tarpusavyje susijusios (2023 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
69
Nagrinėjamu atveju, priešingai, nei teigia M, Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra jokios informacijos, leidžiančios daryti išvadą, kad buvo pažeistas principas ne bis in idem. Nors, žinoma, negalima iš karto atmesti galimybės, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos baudos gali būti laikomos baudžiamojo pobūdžio, atsižvelgiant į jų griežtumo laipsnį, nes pagal Direktyvos 2015/849 58 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama numatyti ir skirti baudžiamąsias sankcijas, vis dėlto reikia konstatuoti, pirma, kad iš šios bylos medžiagos nematyti, jog M buvo skirtos baudos galutiniu sprendimu, priimtu iki ginčijamo sprendimo priėmimo, už veikas, tapačias toms, dėl kurių priimtas šis sprendimas. Antra, tame sprendime konstatuoti įvairūs pažeidimai buvo susiję su įvairių PPTFP įstatymo nuostatų ir finansų rinkos dalyviams skirtų nurodymų, kuriais siekiama užkirsti kelią pinigų plovimui ir (arba) teroristų finansavimui, pažeidimu, taigi su veikomis, kurios yra tik panašios, o ne identiškos.
70
Iš jurisprudencijos matyti, kad principas ne bis in idem netaikomas situacijai, kai ta pati institucija vienu ir tuo pačiu sprendimu skyrė sankcijas už kelis skirtingų nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama Sąjungos teisė, pažeidimus (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 4 d. Sprendimo Marine Harvest / Komisija, C‑10/18 P, EU:C:2020:149, 78 punktą).
71
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti: pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas „sistemingas [šio 59 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų] pažeidimas“, kurį per vieną patikrinimą konstatuoja valstybės narės kompetentinga institucija, turi būti kvalifikuojamas kaip „atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, kurios dydis nustatomas remiantis maksimaliu piniginės baudos, kuri gali būti skirta pagal šias nacionalinės teisės nuostatas ar praktiką, dydžiu, su sąlyga, kad laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų, visų pirma veiksmingumo ir proporcingumo.
Dėl trečiojo klausimo
72
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
73
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/849 dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 ir panaikinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB bei Komisijos direktyva 2006/70/EB, 59 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias kiekvienas
„sistemingas [šio 59 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų] pažeidimas“, kurį per vieną patikrinimą konstatuoja valstybės narės kompetentinga institucija, turi būti kvalifikuojamas kaip
„atskiras sistemingas pažeidimas“, už kurį skiriama atskira bauda, kurios dydis nustatomas remiantis maksimaliu piniginės baudos, kuri gali būti skirta pagal šias nacionalinės teisės nuostatas ar praktiką, dydžiu, su sąlyga, kad laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų, visų pirma veiksmingumo ir proporcingumo.
Kumin
Ziemele
Gervasoni
Paskelbta 2025 m. birželio 19 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris
A. Calot Escobar
Kolegijos pirmininkas
A. Kumin
(
*1
)	Proceso kalba: lietuvių.