62022TJ0494
BENDROJO TEISMO (pirmoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 11 d. (
*1
)
„Bendra užsienio ir saugumo politika – Ribojamosios priemonės, taikytinos atsižvelgiant į Rusijos veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi – Lėšų įšaldymas – Asmenų, subjektų ir organizacijų, kurių lėšos ir ekonominiai ištekliai įšaldyti, sąrašas – Ieškovės pavadinimo įtraukimas į sąrašus ir palikimas juose – Pareiga motyvuoti – Vertinimo klaida – Sąvoka „teikia materialinę arba finansinę paramą Rusijos Federacijos vyriausybei“ – Laisvė užsiimti verslu – Nuosavybės teisė – Proporcingumas“
Byloje T‑494/22
NKO AO National Settlement Depository (NSD), įsteigta Maskvoje (Rusija), atstovaujama advokatų N. Tuominen, M. Krestiyanova, J.‑P. Fierens ir C. Gieskes,
ieškovė,
prieš
Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą M. Bishop, padedamo advokato B. Maingain,
atsakovę,
palaikomą
Europos Komisijos, atstovaujamos J.‑F. Brakeland, G. von Rintelen, L. Mantl ir M. Carpus Carcea,
įstojusios į bylą šalies,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija),
kurį sudaro pirmininkas D. Spielmann, teisėjai M. Brkan (pranešėja), I. Gâlea, T. Tóth ir S. L. Kalėda,
posėdžio sekretorė I. Kurme, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į:
–
ieškinį, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2022 m. rugpjūčio 12 d.,
–
2023 m. kovo 31 d. Nutartį NSD / Taryba (T‑494/22, nepaskelbta Rink., EU:T:2023:196) ir 2023 m. kovo 31 d. Nutartį NSD / Taryba (T‑494/22, nepaskelbta Rink., EU:T:2023:197), kuriomis buvo atmesti A. Lipatov ir Maritime Bank JSC prašymai įstoti į bylą,
–
pareiškimą dėl ieškinio patikslinimo (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2023 m. balandžio 25 d.),
–
pareiškimą dėl ieškinio patikslinimo (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2023 m. lapkričio 24 d.),
įvykus 2024 m. sausio 23 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė NKO AO
National Settlement Depository (NSD) prašo panaikinti, pirma, 2022 m. birželio 3 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2022/883, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 153, 2022, p. 92), ir 2022 m. birželio 3 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2022/878, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 153, 2022, p. 15, toliau kartu – pradiniai aktai), antra, 2023 m. kovo 13 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2023/572, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 75 I, 2023, p. 134), ir 2023 m. kovo 13 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2023/571, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 75 I, 2023, p. 1, toliau kartu – 2023 m. kovo mėn. aktai dėl palikimo sąrašuose) ir, trečia, 2023 m. rugsėjo 13 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2023/1767, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 226, 2023, p. 104), ir 2023 m. rugsėjo 13 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2023/1765, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 226, 2023, p. 3, toliau – 2023 m. rugsėjo mėn. aktai dėl palikimo sąrašuose), nes visais šiais aktais (toliau – ginčijami aktai) jos pavadinimas įtrauktas į prie šių aktų pridėtus sąrašus ir juose paliekamas.
I. Ginčo aplinkybės
2
Ieškovė yra pagal Rusijos teisę įsteigta bendrovė, kuri yra licencijuotas depozitoriumas, teikianti vertybinių popierių apskaitos ir saugojimo paslaugas kaip centrinis depozitoriumas, taip pat teikianti finansines paslaugas, be kita ko, kaip nebankinė kredito įstaiga, turinti licenciją, suteikiančią teisę teikti bankinio atsiskaitymo paslaugas.
3
Ši byla susijusi su ribojamosiomis priemonėmis, kurias Europos Sąjunga nustatė atsižvelgdama į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi.
4
2014 m. kovo 17 d. Europos Sąjungos Taryba, remdamasi ESS 29 straipsniu, priėmė Sprendimą 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 16).
5
Tą pačią dieną remdamasi SESV 215 straipsniu Taryba priėmė Reglamentą (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 6).
6
Atsižvelgdama į sudėtingą situaciją Ukrainoje Taryba 2022 m. vasario 25 d. priėmė, pirma, Sprendimą (BUSP) 2022/329, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145 (OL L 50, 2022, p. 1), ir, antra, Reglamentą (ES) 2022/330, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 269/2014 (OL L 51, 2022, p. 1), be kita ko, siekdama pakeisti kriterijus, pagal kuriuos fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams arba organizacijoms gali būti taikomos nagrinėjamos ribojamosios priemonės.
7
Iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 (toliau – iš dalies pakeistas Sprendimas 2014/145) 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Visos lėšos ir ekonominiai ištekliai, kurie nuosavybės teise priklauso, kuriuos turi, valdo ar kontroliuoja:
<…>
f)
fiziniai arba juridiniai asmenys, subjektai ar organizacijos, kurie teikia materialinę arba finansinę paramą Rusijos Federacijos Vyriausybei, atsakingai už Krymo aneksiją ir Ukrainos destabilizaciją, arba gauna naudos iš jos <…>
2.   Neleidžiama priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams arba organizacijoms jų naudai tiesiogiai ar netiesiogiai naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais.“
8
Šių lėšų įšaldymo priemonių taikymo tvarka nustatyta iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 kitose 2 straipsnio dalyse.
9
Reglamente Nr. 269/2014, iš dalies pakeistame Reglamentu Nr. 2022/330 (toliau – iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 269/2014), įpareigojama imtis lėšų įšaldymo priemonių ir nustatyta tokio lėšų įšaldymo tvarka, iš esmės analogiška iš dalies pakeistame Sprendime 2014/145 įtvirtintai tvarkai. Šio iš dalies pakeisto reglamento 3 straipsnio 1 dalies a–g punktuose iš esmės pakartoti minėto sprendimo 2 straipsnio 1 dalies a–g punktai.
10
Atsižvelgdama į tai, kad Rusijos Federacija tęsė agresijos karą prieš Ukrainą, 2022 m. birželio 3 d. Taryba priėmė pradinius aktus, kuriais įtraukė ieškovės pavadinimą į iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 priede ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 I priede pateiktus asmenų, subjektų ir organizacijų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašus (toliau – ginčijami sąrašai).
11
Motyvai, dėl kurių ieškovės pavadinimas įtrauktas į ginčijamus sąrašus, yra šie:
„[Ieškovė] yra Rusijos ne bankų finansų įstaiga ir Rusijos centrinis vertybinių popierių depozitoriumas. Ši įstaiga yra didžiausias Rusijos vertybinių popierių depozitoriumas, vertinant pagal nuosavo kapitalo ir saugomų skolos vertybinių popierių rinkos vertę, ir vienintelis depozitoriumas, turintis prieigą prie tarptautinės finansų sistemos.
Rusijos Federacijos vyriausybė ir centrinis bankas ją pripažįsta kaip sisteminės svarbos Rusijos finansų įstaigą. Šiai įstaigai tenka itin svarbus vaidmuo užtikrinant Rusijos finansų sistemos veikimą ir jos ryšį su tarptautine finansų sistema, taigi ji tiesiogiai ir netiesiogiai sudaro sąlygas Rusijos Federacijos vyriausybei vykdyti savo veiklą, politiką ir sutelkti išteklius.
[Ieškovė] beveik visiškai nuosavybės teise priklauso „Moscow Exchange“ (Maskvos biržai), kurios užduotis – suteikti išsamią prieigą prie Rusijos finansų rinkų. Maskvos birža savo ruožtu dėl savo vaidmens ir akcininkų yra dideliu mastu kontroliuojama Rusijos Federacijos vyriausybės. Todėl NSD yra subjektas ar organizacija, materialiai ar finansiškai remianti Rusijos Federacijos vyriausybę, atsakingą už Krymo aneksiją ir padėties Ukrainoje destabilizavimą.“
12
2022 m. birželio 3 d. Taryba Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 219 I, 2022, p. 1) paskelbė pranešimą asmenims, subjektams ir organizacijoms, kurioms taikomos ribojamosios priemonės, numatytos pradiniuose aktuose. Šiame pranešime, be kita ko, buvo nurodyta, kad atitinkami asmenys gali pateikti Tarybai prašymą (kartu su patvirtinamaisiais dokumentais) persvarstyti sprendimą įtraukti juos į ginčijamus sąrašus.
13
2022 m. rugpjūčio 4 d. raštu ieškovė paprašė Tarybos pateikti motyvus ir įrodymus, pateisinančius jos įtraukimą į ginčijamus sąrašus.
14
2022 m. rugpjūčio 10 d. Taryba pateikė ieškovei medžiagą WK 7236/2022/EXT 1 (toliau – pirmoji įrodymų medžiaga), ja grindė savo sprendimą.
II. Faktinės aplinkybės, susiklosčiusios po šio ieškinio pareiškimo
15
2022 m. rugsėjo 14 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2022/1530, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145 (OL L 239, 2022, p. 149), ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2022/1529, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 269/2014 (OL L 239, 2022, p. 1). Iš Sprendimo 2022/1530 matyti, kad Sprendimas 2014/145 taikomas iki 2023 m. kovo 15 d. ir kad taip ieškovei nustatytų individualių ribojamųjų priemonių taikymas pratęstas, nes jos pavadinimas paliekamas ginčijamuose sąrašuose dėl tų pačių motyvų, kokie nurodyti šio sprendimo 11 punkte.
16
2022 m. gruodžio 22 d. raštu Taryba informavo ieškovę, kad ketina palikti galioti jai nustatytas ribojamąsias priemones, perdavė jai medžiagą WK 17708/2022 INIT (toliau – antroji įrodymų medžiaga) ir paprašė iki 2023 m. sausio 12 d. pateikti savo pastabas.
17
2023 m. kovo 13 d. Taryba priėmė 2023 m. kovo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose. Iš Sprendimo 2023/572 matyti, kad Sprendimas 2014/145 taikomas iki 2023 m. rugsėjo 15 d. ir kad taip ieškovei nustatytų individualių ribojamųjų priemonių taikymas pratęsiamas, nes jos pavadinimas paliekamas ginčijamuose sąrašuose dėl tų pačių motyvų, kokie nurodyti šio sprendimo 11 punkte.
18
2023 m. kovo 14 d. raštu Taryba informavo ieškovę apie savo sprendimą palikti ją ginčijamuose sąrašuose ir paprašė pateikti savo pastabas ne vėliau kaip 2023 m. birželio 1 d.
19
2023 m. liepos 10 d. raštu Taryba pranešė ieškovei, kad ketina palikti galioti jai nustatytas ribojamąsias priemones, perdavė jai medžiagą WK 7807/2023 REV2 (toliau – trečioji įrodymų medžiaga) ir paprašė ieškovės iki 2023 m. liepos 25 d. pateikti savo pastabas.
20
2023 m. rugsėjo 13 d. Taryba priėmė 2023 m. rugsėjo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose. Iš Sprendimo 2023/1767 matyti, kad Sprendimas 2014/145 taikomas iki 2024 m. kovo 15 d. ir kad taip ieškovei nustatytų individualių ribojamųjų priemonių taikymas pratęsiamas, nes jos pavadinimas paliekamas ginčijamuose sąrašuose dėl tų pačių motyvų, kokie nurodyti šio sprendimo 11 punkte.
III. Šalių reikalavimai
21
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamus aktus,
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
22
Taryba, palaikoma Europos Komisijos, Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį dėl panaikinimo,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
IV. Dėl teisės
23
Prieš nagrinėjant ieškovės nurodytų ieškinio pagrindų pagrįstumą reikia išnagrinėti ieškinio priimtinumą, kiek jis susijęs su Įgyvendinimo reglamentu 2023/1765.
A.
Dėl ieškinio priimtinumo, kiek jis susijęs su Įgyvendinimo reglamentu 2023/1765
24
Pastabose dėl antrojo pareiškimo dėl ieškinio patikslinimo Komisija teigia, kad jis yra akivaizdžiai nepriimtinas, kiek juo siekiama panaikinti Įgyvendinimo reglamentą 2023/1765, nes šis pareiškimas dėl ieškinio patikslinimo neatitinka Bendrojo Teismo procedūros reglamento 86 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų. Komisijos teigimu, minėtu įgyvendinimo reglamentu nepakeičiami ir iš dalies nekeičiami ginčijami aktai, kiek jie susiję su ieškove.
25
Ieškovė teigia, kad antrasis pareiškimas dėl reikalavimų patikslinimo yra priimtinas tiek, kiek juo siekiama, kiek tai susiję su ieškove, panaikinti Įgyvendinimo reglamentą 2023/1765.
26
Šiuo klausimu reikia priminti, jog Procedūros reglamento 86 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, kai aktas, kurį prašoma panaikinti, visiškai ar iš dalies pakeičiamas kitu aktu, kurio dalykas tas pats, prieš pasibaigiant žodinei proceso daliai arba prieš Bendrajam Teismui priimant sprendimą išnagrinėti bylą nerengiant žodinės proceso dalies ieškovas gali patikslinti ieškinį, kad atsižvelgtų į šią naują aplinkybę.
27
Ieškinio dėl Įgyvendinimo reglamento 2023/1765 priimtinumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į Tarybos pareigą periodiškai peržiūrėti Reglamento Nr. 269/2014 I priede pateiktą sąrašą pagal to paties reglamento 14 straipsnio 4 dalį. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad po peržiūros priimtuose įgyvendinimo reglamentuose, įskaitant Įgyvendinimo reglamentą 2023/1765, tik nurodomi ginčijamų sąrašų pakeitimai ir išbraukimai iš jų, padaryti atlikus šią peržiūrą, todėl pagal šiuos įgyvendinimo reglamentus įtraukimų į sąrašus, kurie nebuvo iš dalies pakeisti arba išbraukti, galiojimas pratęsiamas (pagal analogiją žr. 2021 m. balandžio 28 d. Sprendimo Sharif / Taryba, T‑540/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:220, 48 punktą).
28
Pagal jurisprudenciją net tuo atveju, kai atitinkamas asmuo nenurodytas vėlesniame akte, iš dalies keičiančiame sąrašą, į kurį jis įtrauktas, ir net jei šiuo vėlesniu aktu nekeičiami motyvai, dėl kurių šio asmens pavardė ar pavadinimas buvo iš pradžių buvo įtraukti į sąrašą, toks aktas turi būti suprantamas kaip Tarybos valios palikti atitinkamo asmens pavardę ar pavadinimą minėtame sąraše, dėl ko jo lėšos lieka įšaldytos, išraiška, nes Taryba privalo reguliariai peržiūrėti šį sąrašą (žr. 2020 m. liepos 8 d. Sprendimo Neda Industrial Group / Taryba, T‑490/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:318, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Be to, pagal Reglamento Nr. 269/2014 14 straipsnio 3 dalį, jeigu pateikiamos pastabos arba pateikiama naujų esminių įrodymų, Taryba turi peržiūrėti savo sprendimą įtraukti asmenį į ginčijamus sąrašus. Nagrinėjamu atveju 2023 m. rugsėjo 15 d. rašte Taryba nurodė ieškovei, kad, gavusi jos 2023 m. liepos 25 d. prašymą persvarstyti jos įtraukimą į ginčijamus sąrašus, ji nusprendė palikti galioti ieškovei nustatytas ribojamąsias priemones priimdama Sprendimą 2023/1767 ir Reglamentą Nr. 269/2014, iš dalies pakeistą Įgyvendinimo reglamentu 2023/1765. Taigi reikia konstatuoti, kad tiek Sprendimas 2023/1767, tiek Įgyvendinimo reglamentas 2023/1765 priimti persvarsčius ieškovės situaciją.
30
Be to, nors tiesa, kad 2023 m. rugsėjo mėn. aktuose dėl palikimo sąrašuose ieškovės įtraukimo į sąrašą motyvai nebuvo pakeisti, reikia konstatuoti, kad jie grindžiami papildomais įrodymais, kuriuos Taryba pateikė trečiojoje įrodymų medžiagoje.
31
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šis ieškinys yra priimtinas tiek, kiek juo prašoma panaikinti Įgyvendinimo reglamentą 2023/1765, kiek jis susijęs su ieškove.
B.
Dėl esmės
32
Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo keturis pagrindus, grindžiamus, pirma, pareigos motyvuoti pažeidimu, antra, akivaizdžia vertinimo klaida, trečia, neproporcingu pagrindinių teisių pažeidimu ir, ketvirta, įrodymų nepakankamumu.
1. Dėl ieškinio antrojo pagrindo, grindžiamo pareigos motyvuoti pažeidimu
33
Ieškovė teigia, kad ginčijamų aktų motyvai neatitinka jurisprudencijoje dėl SESV 296 straipsnio nustatytų reikalavimų. Jos teigimu, Taryba tik performulavo įtraukimo į sąrašą kriterijų, kuriuo remiantis jos pavadinimas buvo įtrauktas į ginčijamus sąrašus. Be to, ieškovė mano, kad ginčijamuose aktuose nėra tikslių ir konkrečių duomenų, nenurodyta, kaip ir kokiomis aplinkybėmis Rusijos vyriausybei buvo suteikta pagalba, kad ji galėtų vykdyti savo veiklą ir politiką ir sutelkti išteklius, ir nepaminėta jokio konkretaus sandorio. Be to, ieškovės teigimu, motyvas, susijęs su tuo, kad ji netiesiogiai kontroliuojama Rusijos vyriausybės, yra klaidingas.
34
Ieškovė taip pat priekaištauja Tarybai, kad ji nenurodė priežasčių, dėl kurių jai taikomos ribojamosios priemonės apima jos klientų turto įšaldymą.
35
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
36
Reikia priminti, kad pareiga nurodyti asmens nenaudai priimto akto motyvus, kylančia iš teisės į gynybą paisymo principo, siekiama, pirma, suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, kuri leistų žinoti, ar aktas yra pagrįstas, o jeigu jis galimai turi trūkumų – ginčyti jo galiojimą Sąjungos teisme, ir, antra, leisti šiam teismui vykdyti šio akto teisėtumo kontrolę (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 49 punktas).
37
Motyvai, kurių reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir priėmimo aplinkybes. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, jeigu šis aktas jiems skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais minėtas aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Pateikiant motyvus, be kita ko, nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių arba išsamiai atsakyti į suinteresuotojo asmens per konsultacijas prieš priimant šį aktą išdėstytus argumentus, nes tai, ar akto motyvai yra pakankami, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes, taip pat nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą. Taigi asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam skirtos priemonės esmę (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 53 ir 54 punktai; taip pat žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Taigi akto motyvų tikslumo laipsnis turi būti proporcingas faktinėms galimybėms ir techninėms ar su terminais susijusioms sąlygoms, kuriomis jis turi būti priimtas (žr. 2022 m. liepos 27 d. Sprendimo RT France / Taryba, T‑125/22, EU:T:2022:483, 104 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
39
Jurisprudencijoje taip pat išaiškinta, kad Tarybos priimto akto, kuriame nustatyta ribojamoji priemonė, motyvuose turi būti nurodytas ne tik šios priemonės teisinis pagrindas, bet ir specifinės bei konkrečios priežastys, dėl kurių Taryba, pasinaudodama diskrecija, mano, jog tokia priemonė turi būti taikoma suinteresuotajam asmeniui (žr. 2022 m. liepos 27 d. Sprendimo RT France / Taryba, T‑125/22, EU:T:2022:483, 105 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Nagrinėjamu atveju tiek pradiniuose aktuose, tiek 2023 m. kovo mėn. ir 2023 m. rugsėjo mėn. aktuose dėl palikimo sąrašuose patikslinamos jų atitinkamose konstatuojamosiose dalyse išdėstytos aplinkybės ir teisiniai pagrindai, kuriais remiantis jie buvo priimti. Konkrečiai kalbant, iš ginčijamų aktų preambulių matyti, kad padėties Ukrainoje sudėtingumas ir tolesni veiksmai, kuriais kenkiama šios šalies teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei ir į juos kėsinamasi, pateisina ginčijamuose sąrašuose nurodytų asmenų įtraukimą į ginčijamus sąrašus ir jų palikimą šiuose sąrašuose.
41
Be to, išdėstant faktines aplinkybes, kaip priminta šio sprendimo 11 punkte, pateikiami pakankamai aiškūs ir tikslūs motyvai, leidžiantys ieškovei suprasti priežastis, dėl kurių jos pavadinimas buvo įtrauktas į ginčijamus sąrašus, o vėliau – juose paliktas, o Bendrajam Teismui – vykdyti kontrolę. Priešingai, nei teigia ieškovė, iš ginčijamų aktų matyti, kad jais ne tik performuluojamas iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 1 dalies f punkte numatytas įtraukimo į sąrašą kriterijus. Konkrečiau kalbant, įtraukimo į sąrašą motyvuose nurodyta, kad ieškovė yra pagrindinis Rusijos vertybinių popierių depozitoriumas, kad ji turi prieigą prie tarptautinės finansų sistemos ir yra pripažįstama sistemiškai svarbia finansų įstaiga, kuriai tenka itin svarbus vaidmuo užtikrinant Rusijos finansų sistemos veikimą, todėl ji tiesiogiai ar netiesiogiai sudaro sąlygas Rusijos vyriausybei vykdyti savo veiklą ir politiką bei sutelkti išteklius. Be to, įtraukimo į sąrašą motyvuose taip pat minima aplinkybė, kad ieškovę kontroliuoja Rusijos vyriausybė.
42
Be to, kadangi nereikalaujama, kad motyvuojant būtų nurodytos visos svarbios faktinės ir teisinės aplinkybės ar išsamiai atsakyta į suinteresuotojo asmens per konsultacijas prieš priimant aktą išdėstytus argumentus, argumentui, kad ginčijamuose aktuose nenurodyta, kada ir kokiomis aplinkybėmis buvo suteikta pagalba vyriausybei, ir nepaminėtas konkretus sandoris, negalima pritarti.
43
Dėl argumento, kad įtraukimas į sąrašą motyvuotas klaidingai tiek, kiek nurodyta, kad ieškovė netiesiogiai kontroliuojama Rusijos vyriausybės, reikia priminti, kad pareiga motyvuoti aktą yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia atskirti nuo motyvų pagrįstumo klausimo, susijusio su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės. Iš tikrųjų akto motyvuojamojoje dalyje formaliai atskleidžiami motyvai, kuriais pagrįstas šis aktas. Jeigu šiuose motyvuose yra klaidų, jos lemia akto neteisėtumą iš esmės, bet ne jo motyvavimą, kurio gali pakakti net pateikus klaidingus motyvus (žr. 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendimo Mayaleh / Taryba, T‑307/12 ir T‑408/13, EU:T:2014:926, 96 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2022 m. birželio 22 d. Sprendimo Haswani / Taryba, T‑479/21, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:383, 57 punktas). Darytina išvada, kad ieškovės argumentas turi būti atmestas.
44
Dėl ieškovės argumento, susijusio su tuo, kad Taryba nenurodė priežasčių, dėl kurių nagrinėjamomis ribojamosiomis priemonėmis buvo įšaldytos jos klientų lėšos, ir su tuo, kad Taryba turėjo nustatyti visus ieškovės klientus, kuriems šios priemonės turėjo įtakos, ir patikrinti, ar kiekvienas iš jų atskirai atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijuose numatytas sąlygas, reikia pažymėti, kad, kaip teigia Taryba, pareiga motyvuoti nereiškia pareigos nurodyti visas ginčijamo akto priėmimo pasekmes kitiems asmenims, juo labiau kad ja Taryba neįpareigojama nustatyti visų asmenų, kuriems ieškovei skirtos ribojamosios priemonės gali daryti netiesioginį poveikį.
45
Taigi ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
2. Dėl ieškinio antrojo ir ketvirtojo pagrindų, grindžiamų akivaizdžia vertinimo klaida ir įrodymų nepakankamumu
46
Reikia pažymėti, kad ketvirtajam ieškinio pagrindui pagrįsti pateiktais argumentais iš esmės tik teigiama, kad įtraukimo į sąrašą motyvai nepagrįsti pakankamais įrodymais. Kadangi nagrinėjant vertinimo klaidą reikia patikrinti, ar Tarybos faktinis pagrindas yra pakankamas, ketvirtąjį ieškinio pagrindą reikia nagrinėti kartu su antruoju ieškinio pagrindu, grindžiamu akivaizdžia vertinimo klaida.
47
Antrąjį ieškinio pagrindą sudaro trys dalys, grindžiamos, pirma, akivaizdžia vertinimo klaida, nes konstatuota, kad ieškovė yra svarbi Rusijos finansų sistemos institucija, leidžianti Rusijos vyriausybei vykdyti savo veiklą ir politiką bei sutelkti išteklius, antra, akivaizdžia vertinimo klaida, padaryta konstatuojant, kad ieškovė yra kontroliuojama minėtos vyriausybės, ir, trečia, akivaizdžia vertinimo klaida, nes Taryba neįrodė pakankamo ryšio tarp ieškovės ir Rusijos vyriausybės.
a) Pirminės pastabos
48
Pirma, reikia pažymėti, kad ieškovės nurodytas antrasis ieškinio pagrindas turi būti laikomas grindžiamu vertinimo klaida, o ne akivaizdžia vertinimo klaida. Nors Taryba iš tiesų turi tam tikrą diskreciją kiekvienu atveju nuspręsti, ar laikytasi teisinių kriterijų, kuriais grindžiamos nagrinėjamos ribojamosios priemonės, Sąjungos teismai privalo užtikrinti iš principo visišką visų Sąjungos teisės aktų teisėtumo kontrolę (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 15 d. Sprendimo OT / Taryba, T‑193/22, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:716, 121 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje garantuojamu teisminės kontrolės veiksmingumu taip pat reikalaujama, kad Sąjungos teismas įsitikintų, kad sprendimas, kuriuo nustatytos ar toliau taikomos ribojamosios priemonės ir kuris konkrečiai susijęs su atitinkamu asmeniu ar subjektu, būtų pagrįstas pakankamai svariomis faktinėmis aplinkybėmis. Tai reiškia, kad nagrinėjamu atveju turi būti patikrintos dėstant motyvus, kuriais pagrįsti ginčijami aktai, nurodytos faktinės aplinkybės, kad teisminė kontrolė neapsiribotų abstraktaus nurodytų motyvų tikėtinumo vertinimu ir kad būtų patikrinta, ar šie motyvai arba bent vienas jų, vertinami kaip savaime pakankami patvirtinti tokį sprendimą, yra pagrįsti (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 punktą ir 2022 m. spalio 26 d. Sprendimo Ovsyannikov / Taryba, T‑714/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:674, 62 punktą).
50
Tokį vertinimą reikia atlikti išnagrinėjant įrodymus ir informaciją ne atskirai, bet atsižvelgiant į su jais susijusias aplinkybes. Taryba įvykdo jai tenkančią įrodinėjimo pareigą, jeigu Sąjungos teismui pateikia pakankamai konkrečių, tikslių ir nuoseklių įrodymų visumą, leidžiančią nustatyti, kad yra pakankamas subjekto, kuriam taikoma jo lėšų įšaldymo priemonė, ir režimo arba apskritai situacijų, su kuriomis kovojama, ryšys (žr. 2017 m. liepos 20 d. Sprendimo Badica ir Kardiam / Taryba, T‑619/15, EU:T:2017:532, 99 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2022 m. spalio 26 d. Sprendimo Ovsyannikov / Taryba, T‑714/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:674, 63 ir 66 punktus).
51
Būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi patvirtinti dėl atitinkamo asmens nurodytų motyvų pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų. Šiuo tikslu nereikalaujama, kad Taryba pateiktų Sąjungos teismui visus duomenis ir įrodymus, susijusius su akte, kurį prašoma panaikinti, nurodytais motyvais. Pateikti duomenys ir įrodymai turi pagrįsti dėl atitinkamo asmens nurodytus motyvus (2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 121 ir 122 punktai ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Taryba / Fulmen ir Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, 66 ir 67 punktai; taip pat žr. 2022 m. birželio 1 d. Sprendimo Prigozhin / Taryba, T‑723/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:317, 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Tokiu atveju Sąjungos teismas, atsižvelgdamas į šią informaciją ar įrodymus, turi patikrinti, ar faktinės aplinkybės nustatytos tiksliai, ir įvertinti šios informacijos ar įrodymų įrodomąją galią, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes ir į visas atitinkamo asmens ar subjekto dėl jų galimai pateiktas pastabas (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P et C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 124 punktą).
53
Konkrečiau kalbant apie aktų, kuriais atitinkamo asmens pavardė palikta ginčijamuose sąrašuose, teisėtumo kontrolę, reikia priminti, kad ribojamosios priemonės yra apsauginio pobūdžio ir iš esmės laikinos, o jų galiojimas visada siejamas su faktinių ir teisinių aplinkybių, kuriomis remiantis jos nustatytos, tęsimusi ir būtinybe jas toliau taikyti, siekiant įgyvendinti jomis siekiamą tikslą. Taigi, periodiškai persvarstydama šias ribojamąsias priemones, Taryba turi iš naujo įvertinti padėtį ir parengti tokių priemonių poveikio vertinimą, kad nustatytų, ar jos leido pasiekti pirminiu atitinkamų asmenų asmenvardžių ir subjektų pavadinimų įtraukimu į ginčijamą sąrašą siektus tikslus arba ar vis dar galima daryti tokią pačią išvadą dėl tų asmenų ir subjektų (žr. 2022 m. balandžio 27 d. Sprendimo Ilunga Luyoyo / Taryba, T‑108/21, EU:T:2022:253, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2022 m. spalio 26 d. Sprendimo Ovsyannikov / Taryba, T‑714/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:674, 67 punktą).
54
Tai reiškia, kad, siekiant pateisinti asmens pavardės ar pavadinimo palikimą asmenų ir subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąraše, Tarybai nedraudžiama remtis tais pačiais įrodymais, pateisinusiais šio asmens pavardės ar pavadinimo įtraukimą į tą sąrašą, pakartotinį įtraukimą ar palikimą jame, jeigu, pirma, įtraukimo į sąrašą motyvai nepasikeitė ir, antra, aplinkybės nepakito taip, kad šie įrodymai tapo nebeaktualūs (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Kaddour / Taryba, T‑510/18, EU:T:2020:436, 99 punktą). Aplinkybių pasikeitimas apima atsižvelgimą, pirma, į padėtį šalyje, kuriai nustatyta ribojamųjų priemonių sistema, ir į konkrečią atitinkamo asmens padėtį (2022 m. spalio 26 d. Sprendimo Ovsyannikov / Taryba, T‑714/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:674, 78 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2020 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Kaddour / Taryba, T‑510/18, EU:T:2020:436, 101 punktą) ir, antra, visas reikšmingas aplinkybes, taip pat, be kita ko, ribojamųjų priemonių tikslų pasiekimą (2022 m. balandžio 27 d. Sprendimo Ilunga Luyoyo / Taryba, T‑108/21, EU:T:2022:253, 56 punktas; šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2020 m. vasario 12 d. Sprendimo Amisi Kumba / Taryba, T‑163/18, EU:T:2020:57, 82–84 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
55
Antra, reikia pažymėti, kad ieškovės pavadinimas įtrauktas į ginčijamus sąrašus remiantis iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 1 dalies f punkte numatytu kriterijumi, apimančiu, be kita ko, juridinius asmenis, subjektus ar organizacijas, teikiančius materialinę ar finansinę paramą Rusijos Federacijos vyriausybei (toliau – materialinės ar finansinės paramos vyriausybei kriterijus).
56
Ribojamosiomis priemonėmis siekiama daryti maksimalų spaudimą Rusijos valdžios institucijoms, kad jos nutrauktų Ukrainos destabilizavimo veiksmus ir politiką ir karinę agresiją prieš šią šalį (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2022 m. liepos 27 d. Sprendimo RT France / Taryba, T‑125/22, EU:T:2022:483, 163 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), visų pirma didinant Rusijos Federacijos veiksmų, kuriais siekiama pakenkti Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei, sąnaudas (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Rosneft ir kt. / Taryba, T‑715/14, nepaskelbtas Rink., EU:T:2018:544, 157 punktą).
57
Reikėtų paaiškinti, kad pagal materialinės ar finansinės paramos vyriausybei kriterijų nereikalaujama, kad atitinkami asmenys ar subjektai teiktų paramą, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusią su Krymo aneksija arba Ukrainos destabilizavimu. Pagal šį kriterijų materialinę ar finansinę paramą reikia suprasti kaip bet kokią paramą, kuri dėl savo kiekybinės ar kokybinės reikšmės gali suteikti tai vyriausybei materialinių arba finansinių išteklių ar priemonių, leidžiančių jai tęsti Ukrainos destabilizavimo veiksmus (pagal analogiją žr. 2016 m. balandžio 7 d. Sprendimo Central Bank of Iran / Taryba, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, 44 punktą).
58
Atsižvelgiant būtent į šiuos principus reikia patikrinti, ar Taryba padarė vertinimo klaidą, kai nusprendė įtraukti ieškovės pavadinimą į ginčijamus sąrašus ir palikti jį šiuose sąrašuose remdamasi materialinės ar finansinės paramos vyriausybei kriterijumi.
b) Dėl Tarybos įrodymų medžiagoje esančių duomenų
59
Nagrinėjamu atveju siekdama pagrįsti ieškovės pavadinimo įtraukimą į ginčijamus sąrašus ir palikimą juose Taryba pateikė tris įrodymų medžiagas.
60
Siekdama pateisinti pradinį ieškovės įtraukimą į ginčijamus sąrašus, Taryba pateikė pirmąją įrodymų medžiagą, kurioje yra viešai prieinamos informacijos, t. y. nuorodų į interneto svetaines, ekrano nuotraukų ir informacinių straipsnių. Tai, be kita ko, yra toliau išvardyti įrodymai:
–
ieškovės pristatymo puslapio, esančio jos interneto svetainėje, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. balandžio 29 d., ekrano nuotrauka (dokumentas Nr. 1),
–
kito ieškovės pristatymo puslapio, esančio jos interneto svetainėje, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. gegužės 12 d., ekrano nuotrauka (dokumentas Nr. 2),
–
techninio dokumento „Rusijos Federacijos finansų sektoriaus vertinimo programa, finansų infrastruktūra“, paskelbto 2016 m. liepos mėn. interneto svetainėje „worldbank.org“, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. gegužės 12 d., ištrauka (dokumentas Nr. 7),
–
ieškovės 2021 m. antrojo ketvirčio finansinės veiklos rezultatų ataskaitos, paskelbtos 2021 m. rugsėjo 2 d. Eurazijos centrinių vertybinių popierių depozitoriumų asociacijos interneto svetainėje, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. gegužės 12 d., ištrauka (dokumentas Nr. 8),
–
depeša, pavadinta „Rusija sumokėjo septynių OFZ obligacijų emisijų atkarpas – Finansų ministerija“, paskelbta 2022 m. kovo 31 d. naujienų svetainėje reuters.com, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. gegužės 2 d. (dokumentas Nr. 11).
61
Siekdama pateisinti ieškovės palikimą ginčijamuose sąrašuose pagal 2023 m. kovo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose Taryba taip pat rėmėsi antrojoje įrodymų medžiagoje pateiktais įrodymais, kurioje yra viešai prieinamos informacijos, t. y. nuorodų į interneto svetaines, ekrano nuotraukų ir informacinių straipsnių. Tai yra, be kita ko, tokie įrodymai:
–
ištrauka iš 2022 m. kovo 4 d. paskelbtos Maskvos biržos (toliau – MOEX) 2021 m. metinės ataskaitos, prieinamos šios įmonės interneto svetainėje, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 22 d. (dokumentas Nr. 2),
–
2022 m. lapkričio 15 d. ieškovės interneto svetainėje paskelbtas pranešimas spaudai dėl jos finansinio reitingo, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 22 d. (dokumentas Nr. 3),
–
depeša „Finansų ministerija pervedė NSD 4,9 mlrd. rublių sumą, skirtą Rusijos 2042 euroobligacijų atkarpai sumokėti“, paskelbta 2022 m. spalio 5 d. interneto svetainėje interfax.ru, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 25 d. (dokumentas Nr. 5),
–
straipsnis „Finansų ministerija rubliais sumokėjo dviejų euroobligacijų emisijų atkarpas“, paskelbtas 2022 m. rugsėjo 16 d. informacinėje interneto svetainėje ria.ru, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 17 d. (dokumentas Nr. 8),
–
straipsnis „Finansų ministerija rubliais sumokėjo euroobligacijų, kurių išpirkimo terminas sueina 2035 m., atkarpas“, paskelbtas 2022 m. rugsėjo 29 d. informacinėje interneto svetainėje ria.ru, kurioje pastarąjį kartą buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 17 d. (dokumentas Nr. 9),
–
oficialiame Rusijos finansų ministerijos tinklalapyje paskelbtos publikacijos, susijusios su euroobligacijų atkarpų sėkmingu sumokėjimu (pastarąjį kartą joje buvo lankytasi 2022 m. lapkričio 25 d.), ekrano kopija (dokumentas Nr. 10).
62
Kadangi nagrinėjamu atveju ieškovės įtraukimo į ginčijamus sąrašus ir palikimo juose motyvai liko nepakitę, nereikia daryti skirtumo tarp pradinių aktų ir 2023 m. kovo mėn. bei 2023 m. rugsėjo mėn. aktų dėl palikimo sąrašuose, nes motyvuojamojoje dalyje nurodytos informacijos, taip pat įrodymų medžiagoje esančių įrodymų patikrinimas iš esmės susijęs su tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis.
c) Dėl prie Tarybos procesinių dokumentų pridėtų įrodymų
63
Per teismo posėdį ieškovė teigė, kad Tarybos pateikti įrodymai, pridėti prie atsiliepimo į ieškinį ir tripliko, turi būti pripažinti nepriimtinais.
64
Pirma, dėl prie tripliko pridėtų įrodymų ieškovė tvirtina, kad jie buvo pateikti pavėluotai, pažeidžiant Procedūros reglamento 85 straipsnio 1 dalį.
65
Šiuo klausimu Procedūros reglamento 85 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų pateikiami pirmą kartą pasikeičiant pareiškimais. Šio straipsnio 2 dalyje priduriama, kad dublike arba triplike pagrindinės šalys dar gali pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų, kad pagrįstų savo argumentus, su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas.
66
Be to, Procedūros reglamento 85 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į minėto reglamento 92 straipsnio 7 dalį, kurioje aiškiai numatyta, kad galima pateikti paneigiamųjų įrodymų arba papildyti anksčiau pateiktus pasiūlymus pateikti įrodymų. Taigi, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, paneigiamiesiems įrodymams ir pasiūlymų pateikti įrodymų papildymui po to, kai priešinga šalis pateikė paneigiamuosius įrodymus, netaikoma Procedūros reglamento 85 straipsnio 2 dalyje numatyta senaties taisyklė (2017 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Uganda Commercial Impex / Taryba, T‑107/15 ir T‑347/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:628, 72 punktas ir 2023 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo ITD ir Danske Fragtmænd / Komisija, T‑525/20, EU:T:2023:542, 78 punktas).
67
Šiuo atveju iš tripliko matyti, kad jo D.1–D.6 prieduose pateikti įrodymai susiję su centrinių vertybinių popierių depozitoriumų (toliau – CVPD) ir ieškovės svarba tinkamam finansų sistemos veikimui. Reikia pažymėti, kad šiuos įrodymus Taryba pateikė siekdama atsakyti į ieškovės dublike pateiktus argumentus, kuriais ginčijamas atsiliepime į ieškinį pateiktų įrodymų patikimumas.
68
Tripliko D.7 priedą, susijusį su sistemiškai svarbiomis mokėjimo sistemomis, Taryba pateikė atsakydama į dubliko argumentą, kuriuo ieškovė ginčija, kad ji buvo palanki Rusijos vyriausybei kaip sistemiškai svarbi mokėjimo sistemos operatorė.
69
Tripliko D.8 ir D.9 prieduose, susijusiuose su Rusijos Federacijos centriniu banku, siekiama atsakyti į dublike išdėstytus argumentus, kad ši finansų įstaiga yra nepriklausoma nuo Rusijos federalinių valdžios institucijų. Tripliko D.10 priedas, susijęs su Rusijos banku Sberbank, buvo pateiktas siekiant atsakyti į dubliko argumentus, kuriuose kalbama apie šios finansų įstaigos nepriklausomumą nuo Rusijos vyriausybės. Tripliko D.11 ir D.12 prieduose, susijusiuose su VEB.RF, siekiama atsakyti į dubliko argumentus, kuriais teigiama, kad ši finansų įstaiga savo turtą valdo savarankiškai.
70
Taigi reikia konstatuoti, kad tripliko priedai, kuriais siekiama paneigti ieškovės dublike pateiktus argumentus ar įrodymus, yra paneigiamieji įrodymai, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 92 straipsnio 7 dalį.
71
Taigi tripliko priedai yra priimtini.
72
Antra, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas negali atsižvelgti į prie atsiliepimo į ieškinį ir tripliko pridėtus įrodymus, nes jų nebuvo pirmojoje įrodymų medžiagoje.
73
Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jo priėmimo metu buvusias faktines ir teisines aplinkybes (2015 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Komisija, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 22 punktas ir 2023 m. kovo 8 d. Sprendimo Prigozhina / Taryba, T‑212/22, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:104, 80 punktas).
74
Taip pat reikia priminti, kad Bendrajam Teismui tenkanti teisėtumo iš esmės kontrolė, ypač kiek tai susiję su ginčais dėl ribojamųjų priemonių, turi būti atliekama atsižvelgiant ne tik į ginčijamų aktų motyvuose nurodytus duomenis, bet ir į duomenis, kuriuos Taryba ginčo atveju pateikia Bendrajam Teismui, kad įrodytų šiuose motyvuose nurodytų faktinių aplinkybių pagrįstumą (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 64 punktas).
75
Žinoma, kaip pažymi ieškovė, byloje, kurioje priimtas 2022 m. birželio 1 d. Sprendimas Prigozhin / Taryba (T‑723/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:317), Bendrasis Teismas nusprendė, kad Taryba turėjo turėti duomenų, kad įrodytų motyvuose nurodytų faktinių aplinkybių pagrįstumą ginčijamų aktų priėmimo momentu (to sprendimo 52 punktas). Vis dėlto taip Bendrasis Teismas nesiekė atmesti bet kokios galimybės atliekant ginčijamų aktų teisėtumo kontrolę atsižvelgti į papildomus įrodymus, kurių nebuvo įrodymų medžiagoje ir kurie pateikti siekiant patvirtinti įtraukimo į sąrašą motyvuose nurodytų faktinių aplinkybių pagrįstumą, nes, pirma, šie įrodymai patvirtina Tarybos turėtus įrodymus ir, antra, jie susiję su faktinėmis aplinkybėmis, susiklosčiusiomis iki ginčijamų aktų priėmimo.
76
Šioje byloje, kalbant apie atsiliepimo į ieškinį B.1–B.6 priedus, t. y. biografinius duomenis, susijusius su kai kuriais MOEX valdybos nariais, reikia pažymėti, kad daugelis duomenų susiję su asmenimis, kurie nebuvo valdybos nariai tuo metu, kai buvo priimami pradiniai aktai. Todėl į atsiliepimo į ieškinį B.1–B.6 prieduose pateiktus įrodymus negali būti atsižvelgta tikrinant pradinių teisės aktų pagrįstumą.
77
Kiek tai susiję su tripliko priedais, kaip matyti iš šio sprendimo 67–69 punktų, Taryba juos pateikė ne tam, kad patvirtintų įtraukimo į sąrašą motyvuose nurodytų faktinių aplinkybių pagrįstumą, bet tam, kad atsakytų į ieškovės dublike pateiktus argumentus. Kadangi tai nėra įrodymai, pateikti siekiant patvirtinti įtraukimo į sąrašą motyvuose nurodytų faktinių aplinkybių pagrįstumą, šio sprendimo 73–75 punktuose nurodyti principai netaikytini. Taigi šioje byloje Bendrasis Teismas, tikrindamas ieškovės teiginių pagrįstumą, gali atsižvelgti į triplike pateiktus įrodymus.
d) Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies, kurioje teigiama, kad ieškovė neleido vyriausybei sutelkti savo išteklių
78
Ieškovė teigia, kad teiginys, jog ji yra vienintelis vertybinių popierių depozitoriumas Rusijoje, turintis prieigą prie tarptautinės finansų sistemos, yra klaidingas, nes kiti depozitoriumai Rusijoje turi vertybinių popierių sąskaitas tarptautiniuose CVPD.
79
Ieškovė nurodo, kad ji, kaip CVPD, kaip tai suprantama pagal Rusijos teisę, yra tarptautinės vertybinių popierių sandorių grandinės dalis ir dalyvauja valdant, saugant, atsiskaitant ir atliekant mokėjimus, susijusius su įvairiais vertybiniais popieriais. Ji teigia, kad daugiausia jos, kaip CVPD, veiklos skirta privatiems rinkos dalyviams, o ne Rusijos vyriausybei. Dėl Rusijos finansų ministerijos išleistų obligacijų ji teigia, kad yra tik viena iš daugelio finansų įstaigų, dalyvaujančių obligacijų emisijose. Be to, ieškovė patikslina, kad ji, kaip CVPD, veikia tik klientų vardu ir jų nurodymu ir nelaiko savo turto užsienio CVPD atidarytose sąskaitose, kurias ji turi tik patikėjimo teise savo klientų naudai. Ieškovė taip pat teigia, kad jos, kaip CVPD, santykiai su subjektais, susijusiais su Rusijos vyriausybe, yra laisvos konkurencijos sąlygomis grindžiami komerciniai santykiai, kurie nesiskiria nuo santykių su kitais jos viešojo ir privačiojo sektoriaus klientais. Taigi ji nesutinka, kad jos santykiai su subjektais, susijusiais su Rusijos vyriausybe, gali būti laikomi materialine ar finansine parama šiai vyriausybei. Be to, pastabose dėl Komisijos įstojimo į bylą paaiškinimo ieškovė tvirtina, kad Rusijos finansų ministerija gali išleisti obligacijų nesinaudodama jos paslaugomis.
80
Ieškovė taip pat ginčija jos valdomos mokėjimo sistemos svarbą ir bet kuriuo atveju mano, jog Taryba neįrodė, kad nacionalinės ir sisteminės svarbos mokėjimo sistemos valdymas reiškia leidimą Rusijos vyriausybei vykdyti savo veiklą ir politiką ir sutelkti išteklius. Šiuo klausimu ieškovė teigia, kad jos, kaip mokėjimo sistemos valdytojos, santykiai su subjektais, susijusiais su Rusijos vyriausybe, palaikomi laisvos konkurencijos sąlygomis, todėl toks paslaugų teikimas neprilygsta materialinei ar finansinei paramai šiai vyriausybei. Be to, ieškovė pažymi, kad tikslas pakenkti Rusijos ekonomikos veikimui nebuvo pasiektas, nes yra daug kitų svarbių mokėjimo sistemų, galinčių atlikti tas pačias funkcijas.
81
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
82
Pirma, reikia patikrinti, ar Taryba padarė vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad ieškovė yra sistemiškai svarbi finansų įstaiga, atliekanti esminį vaidmenį Rusijos finansų sistemos veikimo srityje.
83
Šiuo klausimu pagal pirmosios įrodymų medžiagos dokumentą Nr. 1 ieškovė laikoma „esmine sudedamąja Rusijos finansų infrastruktūros dalimi“. Iš tos pačios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 matyti, jog Rusijos Federacijos centrinis bankas mano, kad ieškovė yra „sisteminės svarbos finansų rinkos infrastruktūra: sistemiškai svarbus centrinis vertybinių popierių depozitoriumas, atsiskaitymų depozitoriumas, sandorių duomenų saugykla ir finansinių sandorių apskaitos registras“. Be to, pirmosios įrodymų medžiagos dokumente Nr. 2 nurodyta, kad ieškovės valdoma mokėjimo sistema yra sisteminės ir nacionalinės svarbos. Šis įrodymas taip pat patvirtina ieškovės ryšį su tarptautine finansų sistema, nes ji pristatoma kaip turinti vertybinių popierių sąskaitas kituose CVPD ir tarptautiniuose CVPD aštuoniose šalyse, užsienio bankuose depozitoriumuose esančias sąskaitas ir korespondentines sąskaitas dideliuose užsienio ir Rusijos bankuose. Be to, remiantis pirmosios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 2, 2020 m. turto, kurio vertybinius popierius saugojo ieškovė, vertė pakilo iki 63,6 trln. rublių (t. y. apie 636 mlrd. EUR).
84
Reikia pažymėti, kad pirmosios įrodymų medžiagos dokumente Nr. 7 taip pat nurodomas ieškovės ryšys su tarptautine finansų sistema, o šios medžiagos dokumentas Nr. 8 patvirtina turto, kurio vertybinius popierius saugo ieškovė ir kurio vertė 2020 m. antrąjį ketvirtį buvo 69,5 trln. rublių (t. y. apie 695 mlrd. EUR), dydį.
85
Taigi reikia konstatuoti, kad nuo tada, kai buvo priimti pradiniai aktai, Taryba turėjo pakankamą faktinį pagrindą nuspręsti, kad ieškovė yra Rusijos finansų sistemai svarbi finansų įstaiga, turinti ryšių su tarptautine finansų sistema.
86
Be to, antrosios įrodymų medžiagos dokumentas Nr. 3, priimant 2023 m. kovo mėn. ir 2023 m. rugsėjo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose, patvirtina ieškovės svarbą Rusijos finansų sistemai, nes jame nurodoma, kad ieškovė „yra nepaprastai svarbi“ kaip CVPD ir atlieka „išskirtinį vaidmenį Rusijos finansinių paslaugų rinkoje, kad būtų užtikrintas tinkamas rinkos infrastruktūros veikimas“.
87
Ieškovės argumentai negali paneigti šios išvados.
88
Pirma, ieškovė ginčija CVPD svarbą finansų sistemai ir jų ryšius su vyriausybėmis. Iš Tarybos procesiniuose dokumentuose ir Komisijos per teismo posėdį pateiktų patikslinimų matyti, kad CVPD laikomi sistemiškai svarbiais subjektais, kurie yra esminiai, be kita ko, veiksmingam pinigų politikos įgyvendinimui, valstybės skolos valdymo programos patikimumui, garantijų valdymui ir vertybinių popierių rinkų saugumui bei veiksmingumui. Ieškovės teiginius paneigia ne tik Tarptautinio valiutos fondo darbiniai dokumentai (tripliko D.1 priedas), bet ir informacija, kurią pateikė Bundesbank (Vokietijos federalinis bankas) (tripliko D.3 priedas) arba Banka Slovenije (Slovėnijos centrinis bankas) (tripliko D.4 priedas). Reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikė jokių duomenų, galinčių paneigti šios informacijos patikimumą.
89
Antra, dėl ieškovės argumentų, kuriais siekiama ginčyti jos valdomos mokėjimo sistemos svarbą, reikia pažymėti, kad ieškovė nepateikė jokių įrodymų, kurie galėtų patvirtinti jos teiginį, kad iš esmės jos mokėjimo sistema buvo pripažįstama sistemiškai svarbia tik dėl to, kad ji tvarkė mokėjimo operacijas, atliekamas vykdant organizuotą prekybą. Iš tiesų, kaip teisingai pažymi Taryba, 2011 m. birželio 27 d. Rusijos federalinio įstatymo Nr. 161‑FZ 22 straipsnio 1 punkte, susijusiame su nacionaline mokėjimo sistema, įtvirtinti sistemiškai svarbios mokėjimo sistemos nustatymo kriterijai, tačiau nenurodyta, kad ieškovė laikoma tokia remiantis kriterijumi, susijusiu su mokėjimo operacijų tvarkymu vykdant organizuotą prekybą. Be to, priešingai, nei teigia ieškovė, jos mokėjimo sistema nebuvo laikoma nacionalinės svarbos sistema vien dėl to, kad jos naudojama informacinių technologijų infrastruktūra buvo Rusijoje. Žinoma, pagal minėto įstatymo 22 straipsnio 13 punktą, siejamą su 2014 m. liepos 25 d. Rusijos Federacijos centrinio banko pranešimu dėl reikalavimų, susijusių su mokėjimo paslaugas teikiančių operatorių naudojamomis informacinėmis technologijomis, siekiant pripažinti juos nacionalinės svarbos mokėjimo sistema (tą pranešimą ieškovė pridėjo prie bylos), vienas iš kriterijų, taikomų pripažįstant nacionalinės svarbos įstaiga, susijęs su reikalavimu, kad IT infrastruktūra būtų Rusijoje. Vis dėlto pagal tą nuostatą taip pat reikalaujama įvykdyti kitą kriterijų, susijusį su įrodymu, kad Rusijos Federacija, Rusijos Federacijos centrinis bankas arba Rusijos Federacijos piliečiai tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja mokėjimo sistemos operatorių ir mokėjimo infrastruktūros paslaugų operatorius. Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad nei 2011 m. birželio 27 d. Federalinis įstatymas Nr. 161‑FZ dėl nacionalinės mokėjimo sistemos, nei minėtas Rusijos centrinio banko pranešimas negali paneigti ieškovės valdomos mokėjimo sistemos svarbos ar to, kad Rusijoje ji yra sistemiškai svarbi finansų įstaiga. Dar reikia pažymėti, jog iš dubliko C.6 priedo matyti, kad ieškovės mokėjimo sistemą naudoja, be kita ko, Rusijos Federacijos centrinis bankas, kad refinansuotų kredito įstaigas arba „open market“ operacijas, kurios leidžia rinkoje turėti arba valdyti grynųjų pinigų išteklius. Todėl ieškovė negali teigti, kad jos valdoma mokėjimo sistema nėra svarbi, nes ji naudojama, be kita ko, Rusijos pinigų politikai įgyvendinti.
90
Dėl ieškovės argumento, kad tikslas pakenkti Rusijos ekonomikos veikimui nebuvo pasiektas, be kita ko, dėl to, kad yra 54 kitos mokėjimo sistemos, galinčios atlikti tas pačias funkcijas kaip jos valdoma funkcija, reikia pažymėti, kad ieškovė nepateikia nei jokių įrodymų, patvirtinančių šių kitų mokėjimo sistemų buvimą, nei duomenų, kurie leistų manyti, kad tai yra sistemiškai svarbios mokėjimo sistemos. Be to, tariama aplinkybė, kad ribojamosiomis priemonėmis nebuvo pasiektas jų tikslas, negali paneigti išvados, kad ieškovė valdo sistemiškai svarbią mokėjimo sistemą. Iš tiesų tokia aplinkybė neturi ryšio su minėtos mokėjimo sistemos sistemine svarba.
91
Trečia, ieškovė neginčija turinti ryšių su tarptautine finansų sistema, tačiau teigia, kad kiti Rusijos vertybinių popierių depozitoriumai taip pat turėjo prieigą prie tarptautinės finansų sistemos. Konkrečiai kalbant, ji pažymi, kad dvi kitos finansų įstaigos turi vertybinių popierių sąskaitas tiesiogiai Euroclear. Todėl ieškovė teigia, kad Taryba padarė vertinimo klaidą, kai įtraukimo į sąrašą motyvuose konstatavo, kad ji yra vienintelis Rusijos depozitoriumas, turintis prieigą prie tarptautinės finansų sistemos. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovės įtraukimą į ginčijamus sąrašus pateisina jos vaidmuo Rusijos finansų sistemos veikimo srityje, visų pirma kaip centrinio vertybinių popierių depozitoriumo, ir jos ryšys su tarptautine finansų sistema. Taigi net darant prielaidą, kad Taryba padarė klaidą, kai konstatavo, kad ieškovė buvo vienintelis vertybinių popierių depozitoriumas Rusijoje, turėjęs ryšį su tarptautine finansų sistema, vien tokia klaida negali turėti įtakos ginčijamų aktų teisėtumui. Iš tikrųjų aplinkybė, kad gali būti kitų vertybinių popierių depozitoriumų, turinčių prieigą prie tarptautinės finansų sistemos, nepaneigia išvados, kad ieškovė buvo vienintelis centrinis depozitoriumas Rusijoje ir kad ji atliko esminį vaidmenį Rusijos finansų sistemos veikimo srityje.
92
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog ieškovė neįrodė, kad Taryba padarė vertinimo klaidą, kai konstatavo, kad ji yra sistemiškai svarbi finansų įstaiga, atliekanti esminį vaidmenį Rusijos finansų sistemos veikimo srityje.
93
Antra, reikia patikrinti, ar, atsižvelgiant į svarbų ieškovės vaidmenį Rusijos finansų sistemoje, Taryba klaidingai konstatavo, kad ieškovė tiesiogiai ar netiesiogiai leido Rusijos Federacijos vyriausybei vykdyti savo veiklą ir politiką, taip pat sutelkti išteklius.
94
Pirma, iš pirmosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 matyti, kad 2020 m. Rusijos finansų ministerijos išleistos obligacijos sudarė 22 % viso ieškovės turimo turto, o tai atitiko maždaug 12,72 trln. rublių (t. y. apie 127,2 mlrd. EUR) sumą. Remiantis tos pačios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 8, 2021 m. antrąjį ketvirtį ieškovės saugomų federalinių obligacijų likučio vertė padidėjo iki 15,2 trln. rublių (t. y. apie 152 mlrd. EUR). Be to, ieškovė užtikrina federalinių obligacijų valdymą, nes, kaip matyti iš pirmosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 11, ji gauna Rusijos finansų ministerijos mokėjimus, kad būtų užtikrintas palūkanų mokėjimas vyriausybės obligacijų kreditoriams.
95
Taigi, kiek tai susiję su pradiniais aktais, Taryba, pateikdama pirmąją įrodymų medžiagą, turėjo pakankamą faktinį pagrindą konstatuoti, kad, būdama CVPD ir teikdama Rusijos vyriausybei paslaugas, susijusias su vyriausybės obligacijų emisija, saugojimu ir valdymu, ieškovė leido jai vykdyti savo veiklą ir politiką, taip pat sutelkti išteklius.
96
Ši išvada patvirtinta priimant 2023 m. kovo mėn. ir 2023 m. rugsėjo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose. Iš antrosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 matyti, kad 2021 m. pabaigoje ieškovės saugomų vyriausybės obligacijų likučio vertė buvo 15,5 trln. rublių (t. y. apie 155 mlrd. EUR). Be to, antrojoje įrodymų medžiagoje yra dokumentų, rodančių, kad Rusijos finansų ministerija pervedė ieškovei kelis milijardus rublių, kad sumokėtų tam tikrų obligacijų, visų pirma euroobligacijų „Rusija-2042“ (dokumentas Nr. 5), taip pat euroobligacijų, kurių išpirkimo terminas suėjo ar sueis 2023 m. ir 2043 m. (dokumentas Nr. 8), 2035 m. (dokumentas Nr. 9), 2027 m. ir 2032 m. (dokumentas Nr. 10), atkarpas.
97
Ieškovės argumentai negali paneigti šios išvados.
98
Visų pirma, priešingai, nei teigia ieškovė, tai, kad ji neįsigyja Rusijos finansų ministerijos išleistų obligacijų savo pačios vardu ir veikia tik klientų vardu ir nurodymu, nepaneigia išvados, kad teikdama finansines paslaugas, kurias ji, kaip CVPD, siūlo Rusijos Federacijos vyriausybei vykdydama obligacijų emisijas, ji, kaip teisingai teigia Taryba ir Komisija, prisideda prie valstybės skolos valdymo programos patikimumo. Taigi dėl savo, kaip finansų tarpininkės, vaidmens saugant ir valdant vyriausybės obligacijas, ieškovė leidžia Rusijos vyriausybei sutelkti finansinius išteklius. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, remiantis pirmosios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 2 ir antrosios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 2, ieškovė saugo ir valdo kiekybiškai svarbią vyriausybės obligacijų sumą ir užtikrina jų neliečiamumą bei atkarpų mokėjimą kreditoriams Rusijos vyriausybės vardu.
99
Be to, nors tiesa, kad vykdydama Rusijos finansų ministerijos obligacijų emisijas ieškovė dalyvauja minėtose emisijose kartu su kitomis finansų įstaigomis ir tarptautinėmis advokatų kontoromis, reikia atsižvelgti į esminį šios bendrovės teikiamų paslaugų vaidmenį valdant Rusijos Federacijos valstybės skolą. Vyriausybės obligacijų priežiūra ir saugojimas, taip pat ieškovės dalyvavimas mokant palūkanas kreditoriams prisideda, kaip pažymėta šio sprendimo 98 punkte, prie valstybės skolos valdymo programos patikimumo, todėl ji skiriasi nuo kitų finansų įstaigų, dalyvaujančių federalinių obligacijų emisijoje. Šiuo klausimu dėl argumento, kad Rusijos finansų ministerija galėtų išleisti obligacijas naudodamasi kitų Rusijos vertybinių popierių depozitoriumų ar užsienio vertybinių popierių depozitoriumų paslaugomis, reikia konstatuoti, kad jis nepatvirtintas jokiais įrodymais. Bet kuriuo atveju tokiam argumentui negalima pritarti. Net darant prielaidą, kad Rusijos vyriausybė gali kreiptis į kitus ūkio subjektus, vien ši aplinkybė negali paneigti ieškovės įgytos svarbos išleidžiant ir valdant vyriausybės obligacijas, nes 2021 m. pabaigoje savo apskaitos registruose ji saugojo vyriausybės obligacijų už keliolika trilijonų rublių, t. y. 15,5 trln. rublių (arba maždaug 155 mlrd. EUR). Be to, iš pirmosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 matyti, jog 2020 m. Rusijos vyriausybė naudojosi ieškovės paslaugomis, kad išleistų vyriausybės obligacijų už 4,7 trln. rublių sumą (t. y. apie 47 mlrd. EUR). Iš antrosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 matyti, kad 2020 ir 2021 m. ieškovės saugomų vyriausybės obligacijų suma išaugo 13,3 %. Tokie duomenys galėjo patvirtinti ieškovės pagal jos valstybės skolos vertybinių popierių emisijos programą Rusijos vyriausybei siūlomų paslaugų svarbą. Be to, aplinkybė, kad tokia ieškovė, kaip CVPD, taip pat teikė paslaugas privačioms įmonėms, negali paneigti to, kad šiai vyriausybei teikiamos valstybės skolos valdymo paslaugos leido jai sutelkti savo išteklius.
100
Galiausiai dėl argumento, kad ieškovės santykiai su subjektais, susijusiais su Rusijos vyriausybe, yra laisvos konkurencijos sąlygomis palaikomi komerciniai santykiai, panašūs į santykius su privačiais klientais, reikia pažymėti, kad vien ši aplinkybė negali paneigti ieškovės siūlomų paslaugų, susijusių su vyriausybės obligacijų išleidimu, saugojimu ir valdymu, svarbos, nes ši aplinkybė nesusijusi su minėtų paslaugų svarba. Be to, remiantis pirmosios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 11, 2022 m. kovo mėn. ieškovė informavo investuotojus, kad pagal Rusijos centrinio banko nurodymą vyriausybės obligacijų turėtojams iš užsienio nebeleidžiama gauti atkarpų mokėjimų už minėtas obligacijas. Todėl, kadangi ieškovė turėjo laikytis Centrinio banko nurodymo, priimdama pradinius aktus Taryba galėjo pagrįstai manyti, kad ieškovė nebevykdė veiklos įprastomis komercinės veiklos vykdymo sąlygomis. Reikia pažymėti, kad ieškovė neginčija šios aplinkybės, nes savo pastabose dėl Komisijos įstojimo į bylą paaiškinimo patvirtino, kad 2022 m. vasario 28 d. Rusijos Federacijos centrinis bankas vertybinių popierių depozitoriumams pateikė privalomą nurodymą, reikalaudamas laikinai sustabdyti operacijas, kuriomis siekiama debetuoti Rusijos emitentų vertybinius popierius nurodytų užsienio turėtojų arba užsienio turėtojų vertybinių popierių sąskaitose. Vadinasi, nuo tada, kai įgyvendino 2022 m. vasario 28 d. Rusijos Federacijos centrinio banko nurodymą, ieškovė nebegalėjo pagrįstai teigti, kad jos santykiai su subjektais, susijusiais su Rusijos vyriausybe, buvo grindžiami laisvos konkurencijos sąlygomis ir panašūs į santykius su privačiais klientais.
101
Antra, reikia pažymėti, kad, remiantis pirmosios įrodymų medžiagos dokumentu Nr. 8, 2021 m. Rusijos federalinis iždas naudojo ieškovės garantijų valdymo sistemą investuodamas grynuosius vykdant pensijų operacijas už 40,8 trln. rublių (t. y. apie 408 mlrd. EUR) sumą. Šią aplinkybę patvirtina antrosios įrodymų medžiagos dokumentas Nr. 2 priimant 2023 m. kovo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose. Atsakydama į proceso organizavimo priemonę ieškovė patvirtino, kad Rusijos federalinis iždas naudojosi jos garantijų valdymo sistema. Savo atsakyme ieškovė pareiškė išlygą, kad Tarybos pateikti dokumentai nepatikimi. Vis dėlto pakanka pažymėti, kad antrosios įrodymų medžiagos dokumentas Nr. 2 yra MOEX, t. y. bendrovės, kuriai priklauso daugiau kaip 99 % ieškovės akcijų, ataskaita, todėl ieškovė negali teigti, kad jame pateikta informacija yra nepatikima. Be to, kalbant apie teiginį, kad Rusijos federalinis iždas naudoja ieškovės garantijų valdymo sistemą laisvos konkurencijos sąlygomis, panašiomis į tas, kurios taikomos privatiems klientams, dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos šio sprendimo 100 punkte, pažymėtina, kad ieškovė negali remtis tokia aplinkybe, kai ginčija savo Rusijos Federacijos vyriausybei teikiamų paslaugų svarbą. Taigi, atsižvelgiant į Rusijos federalinio iždo investuotų grynųjų pinigų sumą naudojantis ieškovės garantijų valdymo sistema, Taryba, nepadarydama vertinimo klaidos, galėjo nuspręsti, kad ieškovė leido Rusijos vyriausybei sutelkti išteklius.
102
Trečia, iš pirmosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 8 ir antrosios įrodymų medžiagos dokumento Nr. 2 taip pat matyti, kad Rusijos Federacijos centrinis bankas naudojo ieškovės garantijų valdymo sistemą sandoriams, kurių suma 2021 m. siekė 2,3 trln. rublių (t. y. apie 23 mlrd. EUR). Be to, pirmosios įrodymų medžiagos dokumente Nr. 8 Rusijos Federacijos centrinio banko vykdyti atvirkštinio atpirkimo sandoriai naudojantis ieškovės teikiamomis finansinėmis paslaugomis apibūdinami kaip sandoriai, skirti nacionalinei ekonomikai remti.
103
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 89 punkto, Rusijos Federacijos centrinis bankas taip pat naudoja ieškovės mokėjimo sistemą pinigų politikos operacijoms vykdyti.
104
Reikia konstatuoti, kad, kaip Komisija nurodė atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, grynųjų pinigų išteklių valdymas yra svarbi pinigų politikos dalis, daranti poveikį Rusijos ekonomikos rezultatams, vadinasi, netiesiogiai ir Rusijos Federacijos pajamoms. Tai reiškia, kad ieškovės paslaugos Rusijos Federacijos centriniam bankui galėjo būti pagrįstai laikomos netiesiogiai leidžiančiomis Rusijos vyriausybei sutelkti išteklius.
105
Ketvirta, kaip teisingai nurodo Taryba, atsižvelgiant į svarbų ieškovės vaidmenį Rusijos finansų sistemoje, dėl kurio didinamas finansų rinkų veiksmingumas, ieškovė padeda pritraukti investicijų Rusijoje ir taip skatina ekonomikos augimą, taigi ir netiesiogiai prisideda prie to, kad Rusijos vyriausybė galėtų sutelkti savo išteklius.
106
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pažymėti, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos, kai konstatavo, kad ieškovė leido Rusijos vyriausybei vykdyti savo veiklą ir politiką, taip pat sutelkti išteklius. Atsižvelgiant į ieškovės teikiamų finansinių paslaugų svarbą tiek minėtai vyriausybei, tiek Rusijos Federacijos centriniam bankui, ir į bendresnį jos indėlį į tinkamą Rusijos finansų sistemos veikimą, reikia konstatuoti, jog Taryba galėjo pagrįstai manyti, kad ieškovė teikė didelę kiekybinę ir kokybinę materialinę ar finansinę paramą Rusijos Federacijos vyriausybei, leidžiančią jai sutelkti finansinius išteklius siekiant tęsti Ukrainos destabilizavimo veiksmus.
107
Taigi ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
e) Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su tuo, kad ieškovė nėra kontroliuojama Rusijos vyriausybės
108
Ieškovė ginčija teiginį, kad ją kontroliuoja Rusijos vyriausybė. Ji teigia, kad MOEX ir ji pati yra atskiri teisės subjektai ir kad Taryba neįrodė, kad MOEX kontroliavo ieškovę. Be to, ieškovė tvirtina, kad Rusijos vyriausybė negali nei teisiškai, nei faktiškai kontroliuoti MOEX.
109
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
110
Reikia pažymėti, kad pagal iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 1 dalies f punkte numatytą materialinės ar finansinės paramos vyriausybei kriterijų nereikalaujama nustatyti, ar minėta vyriausybė vykdo jai paramą teikiančio asmens, subjekto ar įstaigos kontrolę.
111
Kadangi išnagrinėjus pirmą dalį matyti, kad Taryba turėjo pakankamą faktinį pagrindą ir nepadarė vertinimo klaidos, kai konstatavo, kad ieškovė teikė materialinę ar finansinę paramą Rusijos Federacijos vyriausybei, išvada, kad ši vyriausybė kontroliuoja ieškovę, yra papildomas konteksto elementas, kuris negali būti lemiamas pateisinant jos įtraukimą į ginčijamus sąrašus.
112
Iš to matyti, kad ieškovės argumentai, kuriais siekiama ginčyti šios išvados pagrįstumą, turi būti atmesti kaip nereikšmingi.
113
Taigi ieškinio antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
f) Dėl ieškinio antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su pakankamo ryšio tarp ieškovės ir Rusijos vyriausybės nebuvimu
114
Ieškovė iš esmės teigia, kad ginčijami aktai neįrodo, kaip jai nustatytos ribojamosios priemonės taikomos Rusijos Federacijai.
115
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
116
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovė buvo įtraukta į ginčijamus sąrašus remiantis iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 1 dalies f punkte numatytu materialinės ar finansinės paramos vyriausybei kriterijumi. Išnagrinėjus šio ieškinio pagrindo pirmą dalį matyti, kad Taryba turėjo pakankamai konkrečių, aiškių ir neprieštaringų įrodymų visumą, pagrindžiančią ieškovės įtraukimą į minėtus sąrašus remiantis šiuo kriterijumi. Darytina išvada, kad Taryba nustatė pakankamą ryšį tarp ieškovės ir Rusijos Federacijos, nes papildomo ryšio, kuris apimtų daugiau nei materialinę ar finansinę paramą, numatytą pagal ieškovei taikytą įtraukimo į sąrašus kriterijų, įrodyti nebūtina.
117
Taigi ieškinio antrojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.
118
Vadinasi, reikia atmesti antrąjį ieškinio pagrindą ir, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 46 ir 47 punktuose, visą ketvirtąjį ieškinio pagrindą.
3. Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo neproporcingu pagrindinių teisių pažeidimu
119
Ieškovė teigia, kad ginčijamais aktais pažeidžiama jos laisvė užsiimti verslu ir teisė į nuosavybę, garantuojamos pagal Chartijos 16 ir 17 straipsnius. Ji mano, kad ginčijamais aktais jai kliudoma laisvai vykdyti ekonominę veiklą ir vykdyti įsipareigojimus klientams, o tai pažeidžia jos laisvę užsiimti verslu ir nuosavybės teisę.
120
Be to, ieškovė mano, kad ginčijamais aktais paneigiama jos teisių, garantuojamų pagal Chartijos 16 ir 17 straipsnius, esmė. Ji taip pat mano, kad nagrinėjamos priemonės nėra nei tinkamos, nei būtinos Tarybos siekiamiems tikslams pasiekti. Ieškovė dar teigia, kad Taryba neįrodė, jog aptariamos ribojamosios priemonės buvo mažiausiai varžančios numatytam tikslui pasiekti, ar kad negalėjo būti nustatytos mažiau ribojančios priemonės.
121
Be to, ieškovės teigimu, tarp nagrinėjamų ribojamųjų priemonių ir siekiamų tikslų nėra pakankamo ryšio ir negalima sutikti, kad valstybės nekontroliuojamoms bendrovėms tokios priemonės gali būti taikomos vien dėl to, kad jos vykdo veiklą svarbiame ekonomikos sektoriuje.
122
Ieškovė taip pat remiasi tuo, kad jai nustatytomis priemonėmis pažeidžiamos jos klientų, kurie negali disponuoti savo vertybiniais popieriais, kuriuos ji patikėjimo teise laiko savo sąskaitose, įšaldytose Sąjungoje įsteigtuose vertybinių popierių depozitoriumuose, pagrindines teises.
123
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
124
Reikia priminti, kad laisvė užsiimti verslu ir teisė į nuosavybę įtvirtintos atitinkamai Chartijos 16 ir 17 straipsniuose.
125
Taip pat reikia priminti, kad pagrindinės teisės, kuriomis remiasi ieškovė, nėra absoliučios ir gali būti nustatyti naudojimosi jomis apribojimai, pagrįsti Sąjungos siekiamais bendrojo intereso tikslais, jeigu tokie apribojimai iš tikrųjų atitinka šiuos bendrojo intereso tikslus ir, atsižvelgiant į siekiamą tikslą, nėra neproporcingas ir netoleruotinas kišimasis, pažeidžiantis užtikrinamų teisių esmę (2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 148 punktas ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo VTB Bank / Taryba, C‑729/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2020:499, 80 punktas).
126
Tam, kad nagrinėjamų pagrindinių teisių ribojimas būtų suderinamas su Sąjungos teise, jis turi būti numatytas įstatymo, nekeisti minėtos laisvės esmės, juo turi būti siekiama Sąjungos pripažinto bendrojo intereso tikslo ir šis apribojimas turi būti proporcingas (žr. 2022 m. liepos 27 d. Sprendimo RT France / Taryba, T‑125/22, EU:T:2022:483, 222 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
127
Būtent atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia nustatyti, ar ginčijamais aktais neproporcingai pažeidžiama laisvė užsiimti verslu ir teisė į nuosavybę.
128
Pirma, reikia išnagrinėti argumentus, kuriais ieškovė teigia, kad dėl jai nustatytų ribojamųjų priemonių buvo įšaldytos maždaug 1,479 mlrd. EUR dydžio jos klientų lėšos ar ekonominiai ištekliai, todėl tos priemonės pažeidžia minėtų klientų teisę į nuosavybę.
129
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovė savo ieškinio dėl panaikinimo negali grįsti nuosavybės teisės, kurios ji neturi, pažeidimu (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 22 d. Sprendimo Anglo Austrian AAB ir Belegging-Maatschappij Far-East / ECB, T‑797/19, apskųstas apeliacine tvarka, EU:T:2022:389, 285 punktą). Pagal jurisprudenciją subjektinės teisės pažeidimu iš esmės gali remtis tik tas asmuo, kurio teisė galimai buvo pažeista, o ne trečiasis asmuo (pagal analogiją žr. 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Zhejiang Jndia Pipeline Industry / Komisija, T‑228/17, EU:T:2019:619, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Nagrinėjamu atveju, kaip ieškovė pripažino per teismo posėdį, jos klientai turi teisių gynimo priemones nacionaliniuose teismuose, kuriuose jie, be kita ko, gali remtis savo teisės į nuosavybę, įtvirtintos Chartijos 17 straipsnyje, pažeidimu.
130
Be to, dėl ieškovės argumento, kad iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 15 dalyje ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 6b straipsnio 5 dalyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata neleido jos klientams pasiekti, kad būtų nutrauktas jų lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymas dėl nacionalinės valdžios institucijų neveikimo ar šių institucijų nustatytų pernelyg ribojančių sąlygų, reikia pažymėti, kad šiuo argumentu ieškovė iš tikrųjų ginčija ne Tarybos priimtos minėtos nukrypti leidžiančios nuostatos teisėtumą, o nacionalinės valdžios institucijų įgyvendinant šią nuostatą nustatytų priemonių teisėtumą.
131
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrasis Teismas, nagrinėdamas ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, neturi jurisdikcijos tikrinti nacionalinės valdžios institucijų ar nacionalinių teismų priimtų sprendimų teisėtumo (šiuo klausimu žr. 1983 m. spalio 5 d. Sprendimo Chatzidakis Nevas / Atėnų teisininkų socialinės apsaugos fondas, 142/83, EU:C:1983:267, 4 punktą ir 2010 m. rugpjūčio 24 d. Sprendimo Grúas Abril Asistencia / Komisija, T‑386/09, nepaskelbtas Rink., EU:T:2010:331, 28 punktą). Pagal suformuotą jurisprudenciją tik jurisdikciją turintys nacionaliniai teismai gali tikrinti Sąjungos aktus įgyvendinančių nacionalinių priemonių galiojimą (šiuo klausimu žr. 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo Branco / Komisija, T‑271/94, EU:T:1996:103, 53 punktą ir 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba, T‑200/14, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:216, 268 punktą).
132
Be to, reikia priminti, kad, kai kompetentinga nacionalinė institucija priima sprendimą dėl prašymo nutraukti lėšų įšaldymą pagal iš dalies pakeistame Sprendime 2014/145 ir iš dalies pakeistame Reglamente Nr. 269/2014 numatytas nukrypti leidžiančias nuostatas, ji įgyvendina Sąjungos teisę. Tai reiškia, kad naudodamasi savo diskrecija ji turi laikytis Chartijos pagal jos 51 straipsnio 1 dalį (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 12 d. Sprendimo Peftiev, C‑314/13, EU:C:2014:1645, 24 punktą ir 2016 m. balandžio 14 d. Sprendimo Ben Ali / Taryba, T‑200/14, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:216, 266 punktą).
133
Darytina išvada, kad, kiek tai susiję su ieškovės klientais, kuriems netaikoma jokios ribojamosios priemonės ir kurių lėšos ar ekonominiai ištekliai įšaldyti dėl ieškovei nustatytų ribojamųjų priemonių, nacionalinės valdžios institucijos, nagrinėdamos prašymą nutraukti minėtų lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą, turi įsitikinti, kad šių klientų teisės į nuosavybę apribojimas atitinka Chartijos 52 straipsnyje numatytas sąlygas.
134
Antra, reikia pažymėti, kad ieškovės laisvė užsiimti verslu, taip pat jos nuosavybės teisė, susijusi su jai priklausančiomis nuosavomis lėšomis ar ekonominiais ištekliais, saugomais Sąjungoje įsteigtose finansų įstaigose, ribojamos jai taikomomis ribojamosiomis priemonėmis. Taigi reikia patikrinti, ar įvykdytos šio sprendimo 126 punkte primintos ieškovės pagrindinių teisių suvaržymo pateisinimo sąlygos.
135
Pirma, reikia konstatuoti, kad nagrinėjamos ribojamosios priemonės numatytos įstatymo, nes jos įtvirtintos, be kita ko, visuotinai taikomuose aktuose, turinčiuose aiškų teisinį pagrindą Sąjungos teisėje, t. y. atitinkamai ESS 29 straipsnyje ir SESV 215 straipsnyje.
136
Antra, reikia priminti, kad nustatytomis ribojamosiomis priemonėmis laikinai įšaldomos ieškovės nuosavos lėšos ar ekonominiai ištekliai. Be to, ginčijami aktai taikomi šešis mėnesius ir nuolat peržiūrimi, kaip numatyta Sprendimo 2014/145 6 straipsnyje. Kadangi tokios priemonės yra laikinos ir gali būti atšauktos, reikia laikyti, kad jomis nepažeidžiama ieškovės laisvės užsiimti verslu ir nuosavybės teisės esmė. Reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikė jokių pagrįstų argumentų, galinčių paneigti šią išvadą.
137
Trečia, nagrinėjamos ribojamosios priemonės atitinka Sąjungos pripažįstamą bendrojo intereso tikslą, kuris pateisina neigiamas, net sunkias pasekmes kai kuriems ūkio subjektams (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 150 punktą). Šiomis priemonėmis siekiama daryti spaudimą Rusijos valdžios institucijoms, kad jos nutrauktų Ukrainą destabilizuojančius veiksmus ir politiką. Šiuo klausimu pažymėtina, kad 2022 m. vasario mėn. Taryba siekė strategiškai susilpninti Rusijos ekonomiką, pirma, uždrausdama, be kita ko, finansuoti Rusijos Federaciją, jos vyriausybę ir Centrinį banką ir, antra, taikydama tokias priemones, be kita ko, finansų, gynybos ir energetikos srityse. Be to, iš Sprendimo 2022/329 11 konstatuojamosios dalies matyti, kad Taryba manė, jog, atsižvelgiant į padėties Ukrainoje rimtumą, reikia iš dalies pakeisti įtraukimo į sąrašus kriterijus. Taigi atrodo, kad Sąjunga siekia sumažinti Rusijos valstybės pajamas ir daryti spaudimą Rusijos vyriausybei, kad ši turėtų mažiau galimybių finansuoti savo veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei, ir juos nutrauktų, kad būtų išsaugotas stabilumas Europoje ir visame pasaulyje. Tai yra tikslas, priskirtinas prie bendros užsienio ir saugumo politikos srityje siekiamų tikslų, nurodytų ESS 21 straipsnio 2 dalies b ir c punktuose, kaip antai taikos išsaugojimo, kelio konfliktams užkirtimo ir tarptautinio saugumo stiprinimo.
138
Ketvirta, reikia patikrinti, ar ieškovės laisvės užsiimti verslu ir nuosavybės teisės apribojimas, susijęs su jai priklausančiomis nuosavomis lėšomis ar ekonominiais ištekliais, yra proporcingas ribojamosiomis priemonėmis siekiamam tikslui.
139
Dėl nagrinėjamų ribojamųjų priemonių tinkamumo pažymėtina, kad, atsižvelgiant į tokius tarptautinei bendrijai svarbius bendrojo intereso tikslus, kaip taikos išsaugojimas ir tarptautinis saugumas, šios priemonės savaime negali būti laikomos netinkamomis (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2020 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Kalai / Taryba, T‑178/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:580, 171 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2021 m. vasario 3 d. Sprendimo Boshab / Taryba, T‑111/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:54, 150 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Nagrinėjamu atveju ieškovė negali teigti, kad jai nustatytos ribojamosios priemonės yra netinkamos dėl nepakankamo ryšio su ginčijamais aktais siekiamu tikslu, nes ji buvo įtraukta į ginčijamus sąrašus dėl to, kad vykdė veiklą svarbiame Rusijos ekonomikos sektoriuje. Kadangi ginčijamų aktų tikslas yra sumažinti Rusijos valstybės pajamas ir daryti spaudimą Rusijos vyriausybei, siekiant sumenkinti jos galimybes finansuoti veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei, požiūris, pagal kurį stengiamasi sutelkti dėmesį į ūkio subjektus, kurie, kaip ieškovė, teikia materialinę ar finansinę paramą Rusijos Federacijos vyriausybei, nuosekliai atitinka šį tikslą, todėl negali būti laikomas netinkamu, palyginti su siekiamu tikslu (pagal analogiją žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 147 punktą).
140
Be to, kiek tai susiję su ribojamųjų priemonių būtinumu, reikia konstatuoti, kad nors ieškovė teigia, kad alternatyvios ir mažiau varžančios priemonės būtų leidusios pasiekti užsibrėžtus tikslus, ji nenurodo jokios alternatyvios ir mažiau varžančios priemonės ir neįrodo, kad Taryba galėjo numatyti taikyti mažiau ribojančias priemones, kurios būtų tokios pat tinkamos, kaip numatytosios ginčijamuose aktuose. Kaip pažymi Taryba, jau buvo nuspręsta, kad alternatyvios ir mažiau varžančios priemonės, kokios yra išankstinio leidimo sistema arba pareiga a posteriori pagrįsti pervestų lėšų panaudojimą, neleidžia taip pat veiksmingai pasiekti norimo tikslo, be kita ko, atsižvelgiant į galimybę apeiti nustatytus apribojimus (2016 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Rotenberg / Taryba, T‑720/14, EU:T:2016:689, 182 punktas ir 2022 m. birželio 1 d. Sprendimo Prigozhin / Taryba, T‑723/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:317, 136 punktas).
141
Galiausiai iš esamų interesų palyginimo matyti, kad ribojamųjų priemonių sukelti nepatogumai ieškovei nėra neproporcingi, atsižvelgiant į ypatingą taikos ir tarptautinio saugumo palaikymo svarbą.
142
Kaip pažymėjo Taryba ir Komisija, ribojamųjų priemonių poveikis apsiriboja Sąjungos teritorija, todėl jos taikomos daugiausia tik daliai ieškovei priklausančių nuosavų lėšų ar ekonominių išteklių ir netrukdo jai vykdyti veiklos šalyje, kurioje ji įsteigta, ar kitose trečiosiose šalyse.
143
Taip pat reikia konstatuoti, kad nors dėl ribojamųjų priemonių ieškovė negali naudotis jai priklausančiomis lėšomis ar ekonominiais ištekliais, jos neatima iš ieškovės teisės pagal Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 6 dalies a punktą ir Reglamento Nr. 269/2014 7 straipsnio 2 dalies a punktą gauti palūkanų ar kitų pajamų iš jos įšaldytų sąskaitų, kuriose laikomos minėtos lėšos ir ištekliai, jeigu visos šios palūkanos ir kitos pajamos taip pat yra įšaldytos.
144
Be to, ginčijamuose aktuose numatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, pagal kurias nacionalinės valdžios institucijos gali leisti nutraukti tam tikrų lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą. Reglamento Nr. 269/2014 4 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė leisti naudoti įšaldytas lėšas ar ekonominius išteklius siekiant patenkinti pagrindinius į ginčijamus sąrašus įtrauktų juridinių asmenų, subjektų ar organizacijų poreikius, kompensuoti su teisinių paslaugų teikimu susijusias išlaidas arba sumokėti mokesčius už kasdienį įšaldytų lėšų ar išteklių laikymą ar tvarkymą, taip pat ypatingoms išlaidoms padengti.
145
Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje ir Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalyje taip pat numatyta galimybė nutraukti tam tikrų ieškovei priklausančių lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą, kad ji galėtų atlikti mokėjimą pagal sutartį ar susitarimą, sudarytą iki jos įtraukimo į ginčijamus sąrašus dienos.
146
Darytina išvada, kad ieškovės laisvės užsiimti verslu ir teisės į nuosavybę apribojimas negali būti laikomas neproporcingu.
147
Kiti ieškovės argumentai negali paneigti šios išvados.
148
Pirma, kalbant apie argumentą, iš esmės grindžiamą tuo, kad ieškovės laisvės užsiimti verslu pažeidimas yra dar didesnis dėl tariamo negalėjimo vykdyti sutartinių įsipareigojimų klientams, nes dėl nukrypti leidžiančių nuostatų jai nebuvo leista grąžinti klientams įšaldytose sąskaitose laikomų jų vertybinių popierių, reikia paeiliui išnagrinėti Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą, taip pat Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalyje ir iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 19 dalyje bei iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 6b straipsnio 5 dalyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą.
149
Pirma, reikia pažymėti, kad pagal Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą, kuri buvo taikoma pradinių teisės aktų priėmimo metu, asmens, subjekto ar organizacijos lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymas nedraudė šiam asmeniui, subjektui ar organizacijai atlikti mokėjimą pagal sutartį, sudarytą iki šio asmens, subjekto ar organizacijos įtraukimo į to sprendimo priede pateiktą sąrašą, jeigu atitinkama valstybė narė nustatė, kad mokėjimo tiesiogiai ar netiesiogiai negauna į tą sąrašą įtrauktas fizinis ar juridinis asmuo, subjektas ar organizacija.
150
Taigi pagal Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalį nacionalinės valdžios institucijos gali leisti nutraukti asmens, subjekto ar organizacijos tam tikrų lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą, jeigu jos nustato, kad, kaip matyti iš šios nuostatos a punkto, šias lėšas ar ekonominius išteklius naudos tas asmuo, subjektas ar organizacija ir kad, kaip matyti iš tos pačios nuostatos b punkto, atliktinas mokėjimas nepažeidžia minėto reglamento 2 straipsnio 2 dalyje numatyto draudimo tiesiogiai ar netiesiogiai leisti į ginčijamus sąrašus įtrauktiems asmenims, subjektams ar organizacijoms arba su jais susijusiems asmenims, subjektams ar organizacijoms naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais.
151
Reikia pažymėti, kad sąvoka „lėšos“ Reglamento Nr. 269/2014 1 straipsnio g punkte apibrėžta plačiai, nes ji apima visą „finansin[į] turt[ą] ir visų rūšių išmok[a]s“. Tas pats pasakytina apie sąvoką „ekonominiai ištekliai“, apibrėžtą to paties reglamento 1 straipsnio d punkte – ji apima „bet kokios rūšies material[ųjį] ar nematerial[ųjį], kilnojam[ąjį] ar nekilnojam[ąjį] turt[ą], kuris nėra lėšos, tačiau gali būti panaudotas lėšoms, prekėms įsigyti ar paslaugoms gauti“. Kadangi lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymas gali būti nutrauktas tam, kad asmuo, subjektas ar organizacija galėtų atlikti „mokėjimą“ pagal sutartį arba susitarimą, sudarytą su trečiuoju asmeniu iki įtraukimo į ginčijamus sąrašus, mokėjimo sąvoka būtinai turi būti aiškinama plačiai ir negali būti apribota tik mokėjimais pervedant pinigų sumą. Iš tiesų, kaip per teismo posėdį pažymėjo Komisija, siauras mokėjimo sąvokos aiškinimas prieštarautų galimybei nutraukti plačiai apibrėžtų lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą tam, kad būtų atliktas mokėjimas.
152
Darytina išvada, kad pradinių teisės aktų priėmimo momentu Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje ir Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata leido nacionalinės valdžios institucijoms nutraukti ieškovės lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą, kad ji galėtų atlikti mokėjimą, t. y. grąžinti Sąjungoje įsteigtuose vertybinių popierių depozitoriumuose esančiose įšaldytose sąskaitose laikomus jos klientų vertybinius popierius.
153
Priešingai, nei teigia Taryba ir Komisija, pagal šio sprendimo 152 punkte nurodytą leidžiančią nukrypti nuostatą ieškovei vykdant operacijas, skirtas perduoti jos klientams priklausančius vertybinius popierius, pagal Reglamento Nr. 269/2014 2 straipsnio 2 dalį nedraudžiama, kad minėti klientai mokėtų ieškovei komisinius ar apmokėtų išlaidas tam, kad ji atliktų minėtas operacijas. Iš tiesų galimybė ieškovei gauti mokėjimą už paslaugą, suteiktą vykdant sutartį ar susitarimą, sudarytą iki jos įtraukimo į ginčijamus sąrašus, aiškiai numatyta Reglamento Nr. 269/2014 7 straipsnio 2 dalies b punkte, su sąlyga, kad šie klientų atliekami mokėjimai yra įšaldyti pagal minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalį.
154
Žinoma, Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta, kad mokėjimas, kurį turi atlikti ieškovė, neturi pažeisti to paties reglamento 2 straipsnio 2 dalies, t. y. draudimo tiesiogiai ar netiesiogiai leisti I priede išvardytiems asmenims, subjektams ar organizacijoms arba su jais susijusiems asmenims, subjektams ar organizacijoms naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais. Vis dėlto šis draudimas netaikomas mokėjimams, kuriuos ieškovės klientai gali atlikti ieškovei už jų vertybinių popierių grąžinimo paslaugą vykdant sutartį ar susitarimą, sudarytą iki jos įtraukimo į minėtą sąrašą. Juo siekiama uždrausti ieškovei atlikti mokėjimą, šiuo atveju – grąžinti vertybinius popierius asmeniui, kuriam taikomos ribojamosios priemonės. Kaip matyti iš Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalies, į kurią atsižvelgiant reikia aiškinti Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalies b punktą (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 141 punktą), pagal šioje Reglamento Nr. 269/2014 nuostatoje numatytą sąlygą nacionalinės valdžios institucijoms tenka pareiga užtikrinti, kad ieškovės atlikto mokėjimo tiesiogiai arba netiesiogiai negautų į ginčijamus sąrašus įtrauktas asmuo, subjektas ar organizacija.
155
Argumentui, grindžiamam nacionalinės valdžios institucijų neveikimu gavus ieškovės prašymus taikyti Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje ir Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalyje numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, negalima pritarti. Kaip priminta šio sprendimo 131 punkte, nagrinėdamas ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti nacionalinės valdžios institucijų įgyvendinant Sąjungos teisę priimtų aktų teisėtumo.
156
Be to, pažymėtina, kad, prieš priimant 2023 m. kovo mėn. aktus dėl palikimo sąrašuose, priimant 2022 m. spalio 6 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2022/1907, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145 (OL L 259 I, 2022, p. 98), ir 2022 m. spalio 6 d. Tarybos reglamentą (ES) 2022/1905, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 269/2014 (OL L 259 I, 2022, p. 76), atitinkamai iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 19 dalyje ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 6b straipsnio 5 dalyje buvo įtvirtinta nukrypti leidžianti nuostata, pagal kurią leidžiama nutraukti ieškovės lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą arba leisti jai naudotis šiomis lėšomis ar ekonominiais ištekliais, kad ne vėliau kaip 2023 m. sausio 7 d. būtų nutraukti su ieškove sudaryti ar kitaip su ja susiję sandoriai, sutartys ar kiti susitarimai.
157
Per teismo posėdį Taryba nurodė, kad ši nukrypti leidžianti nuostata, paminėta šio sprendimo 156 punkte, buvo nustatyta siekiant įveikti sunkumus, su kuriais susidurta įgyvendinant Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 5 dalyje ir Reglamento Nr. 269/2014 6 straipsnio 1 dalyje numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, taikomą sandoriams, kuriais siekiama leisti ieškovei grąžinti savo klientams jų vertybinius popierius, kuriuos ji laikė savo įšaldytose sąskaitose Sąjungoje įsteigtuose vertybinių popierių depozitoriumuose.
158
Iš nukrypti leidžiančios nuostatos, esančios iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 19 dalyje ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 6b straipsnio 5 dalyje, formuluotės aišku, kad joje patikslinamos sąlygos, kuriomis nacionalinės valdžios institucijos gali leisti nutraukti ieškovės lėšų ar ekonominių išteklių įšaldymą tam, kad jos klientams galėtų būti grąžinti jų vertybiniai popieriai, laikomi įšaldytose jos sąskaitose. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovė ginčija ne šios leidžiančios nukrypti nuostatos teisėtumą, o nacionalinės valdžios institucijų įgyvendinant šią nuostatą nustatytų priemonių teisėtumą. Kaip priminta šio sprendimo 131 punkte, nagrinėdamas ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos tikrinti nacionalinės valdžios institucijų aktų, priimtų siekiant užtikrinti Sąjungos teisės įgyvendinimą, teisėtumo.
159
Be to, reikia pažymėti, kad priėmus 2023 m. birželio 23 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2023/1218, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145 (OL L 159 I, 2023, p. 526), ir 2023 m. birželio 23 d. Tarybos reglamentą (ES) 2023/1215, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 269/2014 (OL L 159 I, 2023, p. 330), atitinkamai iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 25 dalyje ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 6b straipsnio 5a dalyje buvo nustatyta papildoma nukrypti leidžianti nuostata. Pagal iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 25 dalį nacionalinės valdžios institucijos, laikydamosi tam tikrų sąlygų, galėjo leisti valstybės narės piliečiams ar rezidentams arba Sąjungoje įsisteigusiam subjektui ne vėliau kaip 2023 m. gruodžio 24 d. konvertuoti depozitoriumo pakvitavimą, kurio pagrindinis vertybinis popierius yra Rusijos vertybinis popierius, laikomas ieškovės, siekiant pagrindinį vertybinį popierių parduoti, ir leisti naudotis lėšomis, susijusiomis su depozitoriumo pakvitavimo konvertavimu ir pagrindinio vertybinio popieriaus pardavimu tiesiogiai ar netiesiogiai ieškovei.
160
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, kiek tai susiję tiek su pradiniais aktais, tiek su 2023 m. kovo mėn. ir 2023 m. rugsėjo mėn. aktais dėl palikimo sąrašuose, ieškovė negali pagrįstai remtis galimu papildomu jos laisvės užsiimti verslu pažeidimu, grindžiamu tuo, kad Sprendime 2014/145 ir Reglamente Nr. 269/2014 numatytos nukrypti leidžiančios nuostatos negalėjo jai leisti savo klientams grąžinti Sąjungoje įsteigtuose depozitoriumuose esančiose įšaldytose sąskaitose laikomų vertybinių popierių.
161
Antra, ieškovė negali teigti, kad jai nustatytų ribojamųjų priemonių taikymas yra neproporcingas, nes ji nepadarė jokio pažeidimo. Reikia turėti omenyje, kad ribojamosios priemonės yra tikslinės prevencinės priemonės, kuriomis, remiantis ESS 21 straipsnio 2 dalies c punktu, siekiama, be kita ko, išsaugoti taiką, užkirsti kelią konfliktams ir stiprinti tarptautinį saugumą. Be to, Sprendimo 2014/145 nuostatomis nesiekiama nei nubausti, nei užkirsti kelią kokio nors elgesio pasikartojimui. Vienintelis jų tikslas – apsaugoti Sprendimo 2012/642 2 straipsnio 1 dalyje nurodytų asmenų, subjektų ir įstaigų turimą turtą, atsižvelgiant į ESS 21 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytus tikslus (pagal analogiją žr. 2023 m. vasario 15 d. Sprendimo Belaeronavigatsia / Taryba, T‑536/21, EU:T:2023:66, 34 ir 35 punktus).
162
Trečia, darant prielaidą, kad ieškovė teigia, jog priimdama ginčijamus aktus Taryba pasikėsino į Sąjungos kompetenciją bendros prekybos politikos srityje, reikia priminti, kad siekdama ESS 21 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytų tikslų Taryba, remdamasi Sutarčių nuostatomis dėl bendros užsienio ir saugumo politikos, visų pirma ESS 29 straipsniu ir SESV 215 straipsnio 2 dalimi, turi kompetenciją nustatyti ribojamąsias priemones fiziniams ar juridiniams asmenims, grupėms ar nevalstybiniams subjektams. Be to, Sąjungos įgaliojimai pagal bendrą užsienio ir saugumo politiką ir kitas SESV nuostatas, pavyzdžiui, susijusias su bendra prekybos politika, nėra tarpusavyje nesuderinami, o papildo vieni kitus, jų taikymo sritys nėra tapačios ir jais siekiama skirtingų tikslų (pagal analogiją žr. 2022 m. liepos 27 d. Sprendimo RT France / Taryba, T‑125/22, EU:T:2022:483, 61 punktą). Nagrinėjamu atveju ginčijamais aktais siekiami tikslai susiję ne su bendra prekybos politika, o su bendra užsienio ir saugumo politika. Todėl ieškovė negali teigti, kad nustatydama jai ribojamąsias priemones Taryba pasikėsino į Sąjungos kompetenciją bendros prekybos politikos srityje.
163
Taigi trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.
164
Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta, ieškinys turi būti atmestas visas.
V. Dėl bylinėjimosi išlaidų
165
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, be savo bylinėjimosi išlaidų, ji turi padengti Tarybos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
166
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį įstojusios į bylą institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Šioje byloje Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
NKO AO National Settlement Depository (NSD) padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Europos Sąjungos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.
3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Spielmann
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Paskelbta 2024 m. rugsėjo 11 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.