62008CO0478_LT
Subject of the case
Rezoliucinė dalis
Subject of the case
Dalykas
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia
– EB 174 straipsnio, 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti) (OL L 143, p. 56; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 357) ir principo „teršėjas moka“ išaiškinimas – Nacionalinės teisės normos, pagal kurias administracinei institucijai suteikiami įgaliojimai nurodyti privatiems verslininkams imtis žalos ištaisymo priemonių, nepaisant tyrimo, skirto už nagrinėjamą taršą atsakingam asmeniui nustatyti.
Rezoliucinė dalis
Rezoliucinė dalis
1. Tokioje aplinkos taršos situacijoje, kaip antai nagrinėjama pagrindinėse bylose:
– kai netenkinamos sąlygos 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti) taikyti ratione temporis
ir (arba) ratione materiæ, taikoma nacionalinė teisė, laikantis Sutarties nuostatų ir nepažeidžiant kitų antrinės teisės aktų,
– Direktyva 2004/35 nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriomis kompetentingai institucijai, besivadovaujančiai šia direktyva, leidžiama preziumuoti, kad yra priežastinis ryšys, įskaitant išplitusios taršos atvejus, tarp subjektų ir nustatytos taršos dėl to, kad jų įrenginiai yra netoli užterštos teritorijos. Tačiau remiantis principu „teršėjas moka“, norėdama preziumuoti tokį priežastinį ryšį, ši institucija turi turėti patikimų duomenų savo prezumpcijai pagrįsti, kaip antai, kad subjekto įrenginiai yra netoli užterštos teritorijos ir kad sutampa rasti teršalai ir šio subjekto veikloje naudojamos medžiagos,
– Direktyvos 2004/35 3 straipsnio 1 dalį, 4 straipsnio 5 dalį ir 11 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad kompetentingai institucijai nusprendus subjektams, kurių veikla patenka į šios direktyvos III priedą, taikyti žalos aplinkai ištaisymo priemones, ji neprivalo nustatyti nei šių subjektų, dėl kurių veiklos padaryta žala aplinkai, kaltės, nei nerūpestingumo ar tyčios. Tačiau ši institucija privalo pirmiausia nustatyti konstatuotos taršos šaltinį, nes šiuo klausimu ji turi didelę diskreciją pasirinkti, kokias procedūras ir būdus taikyti ir kiek laiko toks tyrimas truks. Antra, ši institucija, remdamasi nacionalinėmis įrodinėjimo taisyklėmis, turi nustatyti priežastinį ryšį tarp subjektų, kuriems nustatytos žalos ištaisymo priemonės, veiklos ir šios taršos.
– kadangi pareiga atlyginti žalą tenka subjektams tik dėl jų prisidėjimo prie taršos susidarymo ar taršos grėsmės, kompetentinga valdžios institucija iš principo turi nustatyti kiekvieno šio subjekto prisidėjimo prie taršos, kurią ši institucija siekia pašalinti, lygį ir atsižvelgti į atitinkamai kiekvieno prisidėjimą skaičiuodama žalos ištaisymo veiksmų išlaidas, kurias ši valdžios institucija priskiria šiems subjektams, nepažeisdama Direktyvos 2004/35 9 straipsnio.
2.	Direktyvos 2004/35 7 straipsnis ir 11 straipsnio 4 dalis, skaitomi kartu su jos II priedu, turi būti aiškinami taip:
– kompetentinga valdžios institucija gali iš esmės pakeisti žalos aplinkai ištaisymo priemones, kurios buvo patvirtintos pasibaigus rungimosi principu pagrįstai procedūrai, vykdytai bendradarbiaujant su atitinkamais subjektais, ir kurios jau buvo įvykdytos ar pradėtos vykdyti. Tačiau norėdama priimti tokį sprendimą:
– ši valdžios institucija turi išklausyti subjektus, kuriems tokios priemonės nustatomos, išskyrus atvejus, kai dėl kritinės aplinkos būklės kompetentinga institucija nedelsdama privalo imtis veiksmų,
– ši institucija taip pat privalo raginti, be kita ko, asmenis, kurių žemės sklypuose turi būti įgyvendinamos šios priemonės, pateikti savo pastabas, į kurias ji atsižvelgs,
– ši valdžios institucija turi atsižvelgti į Direktyvos 2004/35 II priedo 1.3.1 punkte nurodytus kriterijus ir sprendime nurodyti priežastis, motyvuojančias jos pasirinkimą, ir prireikus priežastis, galinčias pateisinti, kodėl nebuvo atliktas detalus nagrinėjimas atsižvelgiant į šiuos kriterijus arba jo nebuvo galima atlikti dėl, pavyzdžiui, kritinės aplinkos būklės;
– tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios pagrindinėse bylose, Direktyva 2004/35 nedraudžiamos tokios nacionalinės teisės normos, kuriomis kompetentingai institucijai leidžiama subjektų, kuriems taikomos žalos aplinkai ištaisymo priemonės, naudojimąsi teise naudotis savo žemės sklypais susieti su sąlyga, kad jie atliks jos reikalaujamus darbus, net jei šiems sklypams tos priemonės netaikomos dėl to, kad jiems jau buvo taikytos ankstesnės valymo priemonės arba jie niekada nebuvo užteršti. Tačiau tokia priemonė turi būti pateisinama tikslu užkirsti kelią aplinkos būklės pablogėjimui tada, kai įgyvendinamos žalos aplinkai ištaisymo priemonės, arba, taikant atsargumo principą, siekiant išvengti kitos žalos aplinkai atsiradimo ar pasikartojimo subjektams priklausančiuose minėtuose žemės sklypuose, esančiuose palei visą jūros krantą, dėl kurio priimtos šios žalos ištaisymo priemonės.