62024TJ0113_EXT
BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 23 d. (
*1
)
„Viešieji pirkimai – Sąjungos finansinių interesų apsauga – Ieškinys dėl panaikinimo – Tiesioginės sąsajos nebuvimas – Dalinis nepriimtinumas – Draudimo dalyvauti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose kriterijai – Sąvoka „galutinis teismo sprendimas, kuriuo asmuo ar subjektas pripažįstamas kaltu“ – Reglamento (ES, Euratomas) 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktis – Asmenys, turintys atstovavimo, sprendimo ar kontrolės įgaliojimus asmens arba subjekto, kuriam uždrausta dalyvauti procedūroje, atžvilgiu – Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 4 dalies a punktas – Pareiga motyvuoti – Proporcingumas“
Byloje T‑113/24
Lattanzio KIBS SpA, įsteigta Milane (Italija),
CY,
CV,
CW,
atstovaujami advokatų M. Hommé ir B. O’Connor,
ieškovai,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą F. Moro ir P. Rossi,
atsakovę
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas A. Kornezov (pranešėjas), teisėjai K. Kecsmár ir S. Kingston,
posėdžio sekretorius P. Cullen, administratorius,
atsižvelgęs į 2024 m. gegužės 8 d. Nutartį Lattanzio KIBS ir kt. / Komisija (T‑113/24 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2024:306),
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2025 m. sausio 15 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovai Lattanzio KIBS SpA (toliau – LKIBS), taip pat CY, CV ir CW prašo panaikinti 2023 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimą Ares(2023) 8545235 dėl draudimo LKIBS dalyvauti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo ir dotacijų skyrimo procedūrose, reglamentuojamose Reglamentu (ES, Euratomas) 2018/1046 ir Reglamentu (ES) 2018/1877 (toliau – ginčijamas sprendimas).
[Praleista]
Šalių reikalavimai
10
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
11
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną tiek, kiek jį pareiškė CW, ir bet kuriuo atveju visą ieškinį kaip nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
[Praleista]
Dėl esmės
21
Grįsdami ieškinį ieškovai nurodo aštuonis pagrindus, iš esmės grindžiamus, pirma, akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija nusprendė, kad Milano teismo sprendimas yra galutinis teismo sprendimas, kuriuo CY ir CV pripažįstami kaltais dėl korupcijos, antra, Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio pažeidimu, trečia, tuo, kad taikydama šią nuostatą Komisija turėjo atsižvelgti į nacionalinę teisę, ketvirta, Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 4 dalies pažeidimu, penkta, motyvavimo stoka, šešta, proporcingumo principo, numatyto Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 3 dalyje ir ESS 5 straipsnio 4 dalyje, pažeidimu, septinta, Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 6 dalies a punkto pažeidimu ir aštunta, Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintos teisės būti išklausytam pažeidimu.
Dėl ieškinio pirmojo, antrojo ir trečiojo pagrindų, iš esmės grindžiamų Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio pažeidimu
22
Pirmuose trijuose pagrinduose, kuriuos reikia nagrinėti kartu, ieškovai iš esmės teigia, kad Komisija pažeidė Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį, nes nusprendė, kad Milano teismo sprendimas yra galutinis teismo sprendimas, kuriuo CY ir CV pripažįstami kaltais dėl korupcinių veikų.
23
Ieškinio pirmajame pagrinde ieškovai teigia, kad Komisija klaidingai kvalifikavo Codice di procedura penale (Baudžiamojo proceso kodeksas) 444 straipsnyje numatytą „patteggiamento“ procedūrą, po kurios buvo priimtas Milano teismo sprendimas, kaip „išankstinį kaltės pripažinimą“ (anglų k. „plea bargain“) ir kad per šią procedūrą CY ir CV pripažino savo kaltę. Vis dėlto tokia išvada klaidinga, nes priimdamas sprendimą pagal tą nuostatą nacionalinis teismas nevertina faktinių aplinkybių ir kaltinamųjų kaltės.
24
Be to, iš Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalies matyti, kad pagal šio kodekso 444 straipsnį priimtas teismo sprendimas nėra apkaltinamasis nuosprendis. Pirmojoje iš šių nuostatų numatyta, kad toks sprendimas gali būti tik „prilyginamas“ apkaltinamajam nuosprendžiui, o tai netiesiogiai rodo, kad „patteggiamento“ sprendimas negali būti laikomas apkaltinamuoju nuosprendžiu.
25
Ieškinio antrajame pagrinde ieškovai teigia, kad Komisija pažeidė Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį, kai nusprendė, kad Milano teismo sprendimas yra tinkamas pagrindas uždrausti LKIBS dalyvauti sutarties sudarymo procedūrose, reglamentuojamose, be kita ko, Reglamente 2018/1046. Nors ieškovai neginčija, kad Milano teismo sprendimas yra galutinis, jie teigia, kad jame nekonstatuota, jog CY ir CV yra kalti dėl korupcinio nusikaltimo.
26
Ieškinio trečiajame pagrinde ieškovai teigia, kad Komisija, aiškindama Milano teismo sprendimą, privalėjo atsižvelgti į nacionalinę teisę. Konkrečiai kalbant, ji turėjo įvertinti šį teismo sprendimą atsižvelgdama į Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalį, iš kurios matyti, kad pagal šio kodekso 444 straipsnį priimtas teismo sprendimas negali būti naudojamas per tokią administracinę procedūrą, per kokią buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
27
Komisija prašo atmesti pirmuosius tris ieškinio pagrindus.
28
Pagal Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį „atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas uždraudžia 135 straipsnio 2 dalyje nurodytam asmeniui arba subjektui dalyvauti šiame reglamente reglamentuojamose skyrimo procedūrose arba jį atrinkti Sąjungos lėšoms vykdyti, jei tas asmuo ar subjektas yra vienoje ar daugiau iš toliau nurodytų situacijų, dėl kurių draudžiama dalyvauti procedūroje: <…> galutiniu teismo sprendimu yra nustatyta, kad asmuo arba subjektas yra kaltas dėl <…> korupcijos, kaip apibrėžta Direktyvos (ES) 2017/1371 4 straipsnio 2 dalyje, <…> ar korupcijos, kaip apibrėžta kituose taikytinuose teisės aktuose.“
29
Ginčijamame sprendime Komisija iš esmės nusprendė, kad Milano teismo sprendimas yra galutinis teismo sprendimas ir kad CY ir CV, kai paprašė taikyti mažesnę bausmę ir sutiko, kad jiems būtų pritaikyta mažesnė bausmė, pripažino savo kaltę dėl korupcinių veikų, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį.
30
Šiuo klausimu, pirma, reikia konstatuoti, jog iš minėto teismo sprendimo matyti, kad už bylą atsakinga prokuratūra pareiškė kaltinimus CY ir CV, kaip „Lattanzio grupės“, įskaitant Lattanzio Advisory, vėliau tapusią LAIC, ir kitas grupės bendroves, [konfidencialu] (
1
), be kita ko, dėl korupcijos, kaip tai suprantama pagal Italijos baudžiamąjį kodeksą. Šie asmenys siūlė pinigų sumas Šiaurės Makedonijos Respublikos pareigūnams ir su jais susitarė dėl pinigų sumų mokėjimo ir kitų paslaugų ar lengvatų, kad šie pareigūnai taptų nuolat priklausomi nuo Lattanzio Advisory ir „Lattanzio grupės“ interesų vykstant konkursams dėl Sąjungos finansuojamų sutarčių šioje valstybėje.
31
Antra, iš minėto teismo sprendimo matyti, kad kaltinamieji pateikė prašymą taikyti specialią procedūrą, numatytą Baudžiamojo proceso kodekso 444 straipsnyje, ir kad prokuratūra pritarė šiam pasiūlymui.
32
Trečia, Tribunale di Milano (Milano teismas) iš esmės konstatavo, kad jo turimi įrodymai pakankamai patvirtina, pirma, inkriminuojamų veikų buvimą, antra, kad šios veikos yra nusikalstama veika, be kita ko, korupcija, kaip tai suprantama pagal Italijos baudžiamąjį kodeksą, ir, galiausiai, kad šios veikos gali būti priskirtos kaltinamiesiems. Tribunale di Milano (Milano teismas) taip pat konstatavo, kad nėra priežasčių nutraukti dėl nusikalstamos veikos iškeltą bylą ar procedūrinių reikalavimų pažeidimų, kuriuos būtų galima nustatyti iš tyrimo veiksmų, visų pirma iš pateiktų įrodymų šaltinių, kad šalys teisėtai davė sutikimą, kad veikos, kuriomis kaltinami kaltinamieji, buvo teisingai teisiškai kvalifikuotos ir kad sulygta bausmė už nagrinėjamą nusikalstamą veiką yra tinkama.
33
Remdamasis šiomis išvadomis Tribunale di Milano (Milano teismas) skyrė CY ir CV dvejų metų laisvės atėmimo bausmę, atidėdamas jos vykdymą, o Lattanzio Advisory, vėliau tapusiai LAIC, skyrė 80000 EUR baudą.
34
Taigi iš Milano teismo sprendimo, kurį ieškovai patvirtino per teismo posėdį, iš esmės matyti, kad buvo pakankamai įrodymų, patvirtinančių inkriminuojamas veikas, kurios teisiškai buvo kvalifikuotos kaip korupcinės veikos, kaip tai suprantama pagal Italijos baudžiamąjį kodeksą, kad šios veikos galėjo būti priskirtos, be kita ko, CY ir CV ir kad už šias veikas jiems buvo skirta laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą. Be to, Lattanzio Advisory, vėliau tapusiai LAIC, už tas pačias veikas buvo skirta bauda.
35
Dėl klausimo, ar Milano teismo sprendimas yra galutinis teismo sprendimas, kuriuo atitinkami asmenys ar subjektai pripažinti kaltais dėl korupcijos, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį, šalys neginčija, kad šis teismo sprendimas yra galutinis teismo sprendimas.
36
Dėl sąlygos, pagal kurią tokiu galutiniu teismo sprendimu turi būti nustatyta, kad atitinkamas asmuo ar subjektas yra kaltas dėl korupcinių veikų, reikia pažymėti, jog Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio tekste nenurodyta, ar galutinis teismo sprendimas, priimtas specialia tvarka, kaip antai per Baudžiamojo proceso kodekse numatytą „patteggiamento“ procedūrą, per kurią, formaliai nepripažinus kaltinamųjų kaltais dėl korupcinių veikų, nustatoma, kad tokios veikos gali būti jiems priskirtos ir už jas jiems paskiriama bausmė bei piniginė bauda, turi būti laikomas atitinkančiu šią sąlygą.
37
Šiomis aplinkybėmis Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktį reikia aiškinti atsižvelgiant į jo kontekstą ir tikslą (pagal analogiją žr. 2020 m. kovo 4 d. Sprendimo Bank BGŻ BNP Paribas, C‑183/18, EU:C:2020:153, 42 ir 43 punktus).
38
Dėl minėtos nuostatos konteksto reikia pažymėti, kad Reglamento 2018/1046 nuostatos, įskaitant jo V antraštinės dalies 2 skyriaus 2 skirsnio nuostatas, susijusias su ankstyvojo nustatymo ir draudimo dalyvauti procedūroje sistema, tarp jų ir minėto reglamento 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktis, yra administracinio, o ne baudžiamojo pobūdžio. Konkrečiai kalbant, pagal Reglamento 2018/1046 91 straipsnį jo IV antraštinės dalies 5 skyrius „Finansų pareigūnų atsakomybė“ nedaro poveikio jokiai galimai finansų pareigūnų baudžiamajai atsakomybei, kaip numatyta pagal taikytiną nacionalinę teisę ir galiojančias nuostatas dėl Sąjungos finansinių interesų apsaugos ir kovos su Sąjungos arba valstybių narių pareigūnų korupcija.
39
Taigi Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punktu, kaip administracinio pobūdžio nuostata, nesiekiama nustatyti fizinio ar juridinio asmens baudžiamosios atsakomybės pagal nacionalinę teisę, o tik nustatomi atvejai, kai tokiam asmeniui turi būti uždrausta dalyvauti šiuo reglamentu reglamentuojamose sutarčių sudarymo procedūrose, be kita ko, minėto reglamento 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktyje nurodytos korupcijos atveju.
40
Dėl Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio teleologinio aiškinimo reikia pažymėti, kad tiek iš šio reglamento 64 konstatuojamosios dalies, tiek iš jo 135 straipsnio 1 dalies matyti, kad draudimo dalyvauti procedūrose sistemos tikslas – užtikrinti Sąjungos finansinių interesų apsaugą. Taigi, pirma, minėto Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčiu siekiama neleisti šiuo reglamentu reglamentuojamose sutarčių sudarymo procedūrose dalyvauti asmenims ir subjektams, kurie dėl savo elgesio gali kelti pavojų Sąjungos finansiniams interesams. Antra, ši nuostata leidžia Komisijai laikytis SESV 317 straipsnyje jai nustatytos pareigos tinkamai ir patikimai valdyti Sąjungos finansinius išteklius (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Imdea Materiales / Komisija, T‑765/21, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:588, 81 punktą).
41
Be to, būtent siekiant išvengti žalos Sąjungos finansiniams interesams rizikos Reglamente 2018/1046 numatyti atvejai, kaip antai nurodytieji jo 136 straipsnio 2 ir 5 dalyse, kai leidžiama laikinai uždrausti konkurso dalyviams dalyvauti juo reglamentuojamose sutarties sudarymo procedūrose, net jei nėra galutinio teismo sprendimo, kuriuo atitinkami asmenys ar subjektai pripažįstami kaltais.
42
Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinių taisyklių taikymas neturi pakenkti Sąjungos akto veiksmingumui (2024 m. gegužės 16 d. Sprendimo Toplofikatsia Sofia (Atsakovo gyvenamosios vietos sąvoka), C‑222/23, EU:C:2024:405, 55 punktas). Taigi, kai Sąjungos teisės nuostatą galima aiškinti įvairiai, pirmenybę reikia teikti tam aiškinimui, kuris užtikrintų jos veiksmingumą (žr. 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo EVN Business Service ir kt., C‑480/22, EU:C:2023:918, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Vis dėlto toks siauras Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio aiškinimas, kokį siūlo ieškovai, galėtų pakenkti šios nuostatos veiksmingumui, nes dėl jo asmenims ir subjektams, kuriems galutiniu teismo sprendimu buvo paskirtos bausmės ir piniginės baudos už korupcines veikas, vis vien būtų leista dalyvauti iš Sąjungos biudžeto finansuojamų viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose, taip keliant grėsmę Sąjungos finansiniams interesams ir tinkamam bei patikimam jos finansinių išteklių valdymui.
44
Taigi reikia konstatuoti, kad tokiam galutiniam sprendimui, kaip priimtas Milano teismo, kuriame, formaliai nepripažinus asmenų ir subjektų, kuriems pareikšti kaltinimai, kaltės, vis dėlto iš esmės nustatyta, kad jiems gali būti priskirtos korupcinės veikos, ir už šias veikas jiems skiriama bausmė ir piniginė bauda, taikomas Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktis.
45
Šios išvados nepaneigia ieškovų argumentai.
46
Pirma, ieškovai tvirtina, kad ginčijamame sprendime yra kelios vertimo klaidos. Vis dėlto, net darant prielaidą, kad tokios klaidos įrodytos, jos neturi įtakos minėto sprendimo teisėtumui, nes jos neturi poveikio nei šiame sprendime pateiktam Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio aiškinimui, nei esminiams Milano teismo sprendimo aspektams, apibendrintiems šio sprendimo 30–34 punktuose ir šalių patvirtintiems per teismo posėdį.
47
Antra, ieškovai teigia, kad nacionalinis teismas, remdamasis Baudžiamojo proceso kodekso 444 straipsniu, negali priimti „išteisinamojo nuosprendžio“, kaip tai suprantama pagal šio kodekso 530 straipsnį, net jei bylos medžiagoje yra kaltinamojo nekaltumo įrodymų.
48
Vis dėlto toks ieškovų pateiktas minėtų nacionalinės teisės nuostatų aiškinimas, darant prielaidą, kad jis teisingas, neturi jokios įtakos tam, kad iš Milano teismo sprendimo, apibendrinto šio sprendimo 30–34 punktuose, be kita ko, matyti, kad buvo pakankamai įrodymų, jog korupcinės veikos galėjo būti priskirtos CY ir CV, kurie prašė leisti pasinaudoti Baudžiamojo proceso kodekso 444 straipsnyje numatyta procedūra, ir kad, priešingai, nebuvo aiškių jų nekaltumo įrodymų.
49
Trečia, ieškovai teigia, kad, priešingai, nei Komisija pažymėjo ginčijamame sprendime, Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalyje nenumatyta, kad pagal šio kodekso 444 straipsnį priimtas „sentenza di patteggiamento“ yra apkaltinamasis nuosprendis; joje numatyta tik tai, kad toks teismo sprendimas tam tikromis sąlygomis gali būti prilygintas tokiam nuosprendžiui. Be to, jie pabrėžia pagal minėto kodekso 444 straipsnį priimto teismo sprendimo ir pagal jo 533 straipsnį priimto apkaltinamojo nuosprendžio skirtumus.
50
Šiuo klausimu, pirma, pakanka konstatuoti, kad tokie argumentai susiję su Milano teismo sprendimo kvalifikavimu pagal Italijos teisę ir galimais tokio teismo sprendimo ir apkaltinamojo nuosprendžio, kaip tai suprantama pagal Baudžiamojo proceso kodekso 533 straipsnį, sukeliamų pasekmių skirtumais. Vis dėlto tokie skirtumai negali turėti įtakos šio sprendimo 44 punkte pateiktam Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunkčio aiškinimui.
51
Antra, bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kaip tai daro Komisija, kad pagal Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalies paskutinį sakinį, išskyrus šios nuostatos pirmuose dviejuose sakiniuose šiuo klausimu numatytas išimtis, remiantis šio kodekso 444 straipsniu priimtas teismo sprendimas „prilyginamas“ apkaltinamajam nuosprendžiui.
52
Beje, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę nuspręsti, kad galutinis teismo sprendimas, priimtas per Baudžiamojo proceso kodekso 444 straipsnyje numatytą „patteggiamento“ procedūrą, siekiant patikrinti Chartijos 50 straipsnyje įtvirtinto principo ne bis in idem taikymo sąlygas, yra galutiniu tapęs apkaltinamasis nuosprendis (2018 m. kovo 20 d. Sprendimo Garlsson Real Estate ir kt., C‑537/16, EU:C:2018:193, 14, 30, 59 ir 63 punktai).
53
Ketvirta, tiesa yra tai, kad, kaip pažymi ieškovai, ginčijamo sprendimo 40 konstatuojamojoje dalyje Komisija klaidingai tvirtino, jog ieškovai, prašydami, kad jiems būtų taikoma mažesnė bausmė, ir sutikdami su tokia bausme, kurią jiems skyrė Tribunale di Milano (Milano teismas), pripažino savo kaltę. Iš tiesų toks aiškus kaltės pripažinimas neišplaukia iš minėto teismo sprendimo. Vis dėlto tam, kad padarytų išvadą, jog tokiam teismo sprendimui taikomas Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktis, Komisija ne tik rėmėsi tuo teiginiu, bet ginčijamo sprendimo 36–38 konstatuojamosiose dalyse taip pat atsižvelgė į tai, kad, kaip priminta šio sprendimo 32 ir 34 punktuose, buvo pakankamai įrodymų, kad, be kita ko, inkriminuojamos veikos galėjo būti priskirtos kaltinamiesiems, kad pagal Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalį pagal šio kodekso 444 straipsnį priimti teismo sprendimai prilyginami apkaltinamajam nuosprendžiui ir kad Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies d punkto ii papunktyje nedaroma skirtumo tarp galutinių teismo sprendimų atsižvelgiant į tai, ar jie buvo priimti suinteresuotiesiems asmenims ir prokuratūrai susitarus, ar ne.
54
Penkta, ieškovai remiasi Baudžiamojo proceso kodekso 445 straipsnio 1bis dalies pirmu sakiniu, kuriame nurodyta, kad pagal šio kodekso 444 straipsnį priimtas teismo sprendimas neturi galios ir negali būti naudojamas kaip įrodymas, be kita ko, administracinėse procedūrose. Jų teigimu, kadangi ginčijamo sprendimo priėmimo procedūra buvo administracinio pobūdžio, Komisija, priimdama tokį sprendimą, negali remtis Milano teismo sprendimu.
55
Tokį argumentą reikia atmesti, nes juo teigiama, kad nacionalinės teisės nuostata gali būti kliūtis taikyti Sąjungos teisės nuostatą. Toks argumentas prieštarauja Sąjungos teisės viršenybės principui, pagal kurį Sąjungos teisė turi viršenybę valstybių narių teisės atžvilgiu. Pagal šį principą reikalaujama, kad visos valstybių narių institucijos užtikrintų visišką įvairių Sąjungos teisės nuostatų veiksmingumą, nes valstybių narių teisė negali turėti įtakos pripažintam šių įvairių nuostatų poveikiui šių valstybių teritorijoje (žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 23 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą negali būti leidžiama, kad nacionalinės teisės normos, net konstitucinio lygmens, pakenktų Sąjungos teisės vienodam taikymui ir veiksmingumui (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 52 punktas).
56
Šešta, reikia atmesti per teismo posėdį ieškovų pateiktą argumentą, grindžiamą 2024 m. gruodžio 18 d. Sprendimu TP / Komisija (T‑776/22, pateiktas apeliacinis skundas, EU:T:2024:908). To sprendimo 44 ir 45 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas, nustatydamas draudimą dalyvauti procedūroje pagal Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies b–d ir f–h punktus, yra saistomas galutiniame teismo sprendime ar galutiniame administraciniame sprendime pateikto nagrinėjamo elgesio teisinio kvalifikavimo ir neturi jokios diskrecijos šiuo klausimu. Nagrinėjamu atveju kalbama ne apie kitokį nagrinėjamo elgesio teisinį kvalifikavimą nei tas, kuris pateiktas Milano teismo sprendime, bet apie Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimą siekiant nustatyti, ar toks teismo sprendimas, atsižvelgiant į jame pateiktą teisinį kvalifikavimą, patenka į jos taikymo sritį.
57
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirmuosius tris ieškinio pagrindus reikia atmesti kaip nepagrįstus.
[Praleista]
Dėl ieškinio aštuntojo pagrindo, grindžiamo Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte įtvirtintos teisės būti išklausytam pažeidimu
[Praleista]
124
Kadangi nė vienam iš ieškovų pateiktų ieškinio pagrindų nebuvo pritarta, reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
125
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
126
Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, iš jų priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal Komisijos pateiktus reikalavimus, įskaitant išlaidas, susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Lattanzio KIBS SpA, taip pat CY, CV ir CW padengia bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
Kornezov
Kecsmár
Kingston
Paskelbtas 2025 m. liepos 23 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
1
)	Konfidencialūs duomenys neskelbiami.