62015CC0411
GENERALINIO ADVOKATO
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE IŠVADA,
pateikta 2016 m. liepos 28 d. (
1
)
Byla C‑411/15 P
Timab Industries,
Cie financière et de participations Roullier (CFPR)
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas — Karteliai — Europos pašarinių fosfatų rinka — Apeliančių atsisakymas tęsti susitarimo procedūrą — Įprasta administracinė procedūra — Galimų baudų ribų, nurodytų per susitarimo procedūrą, nesilaikymas — Europos Sąjungos Bendrajam Teismui suteiktos neribotos jurisdikcijos apimtis — Teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų laikymasis“
I – Įžanga
1.
Šios bylos dalykas – bendrovės Timab Industries ir bendrovės Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (toliau kartu – Timab ir kt.) paduotas apeliacinis skundas dėl 2015 m. gegužės 20 d. Sprendimo Timab Industries ir CFPR / Komisija (T‑456/10, toliau – skundžiamas sprendimas) (
2
), kuriuo Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atmetė jų ieškinį dėl Europos Komisijos sprendimo C (2010) 5001 final (
3
) (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo ir jų subsidiariai pateiktą prašymą sumažinti tuo sprendimu joms skirtos baudos dydį.
2.
Skundžiamas sprendimas turi du svarbius ypatumus, nes jame Bendrasis Teismas pirmą kartą yra pareiškęs nuomonę, pirma, dėl susitarimo procedūros kartelių bylose, kuri buvo įtvirtinta Reglamente (EB) Nr. 622/2008 (
4
), ir, antra, dėl „hibridinės“ (
5
) situacijos, kai du Komisijos sprendimai, kuriais skiriamos baudos už vieną pažeidimą, turi skirtingus adresatus ir yra priimti po dviejų skirtingo pobūdžio procedūrų. Iš esmės situacija, dėl kurios kilo ginčas, susiklostė dėl to, kad Komisija tą pačią dieną priėmė du sprendimus dėl to paties pažeidimo, vieną – įteiktą įmonėms, kurios dalyvavo per susitarimo procedūrą iki jos pabaigos, ir antrą – įteiktą įmonėms, t. y. Timab ir kt., kurios nusprendė atsisakyti tęsti šią procedūrą ir pasirinko įprastą administracinę procedūrą. Dėl šio dvejopo ieškinio pobūdžio, kokio anksčiau nagrinėta nebuvo, Bendrasis Teismas, nagrinėdamas bylą išplėstinės sudėties kolegija, šiame sprendime padarė svarbių išankstinių pastabų dėl susitarimo procedūros (
6
).
3.
Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje bus nagrinėjami tik trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai. Iš esmės jais daugiausia keliamas klausimas dėl Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos apimties ir teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų laikymosi specifinėmis hibridinės situacijos aplinkybėmis, kai susitarimo procedūra ir įprasta procedūra vyko tuo pačiu metu. Iš karto pažymiu, kad, mano nuomone, atsižvelgiant į toliau išdėstytus motyvus, Bendrasis Teismas nepažeidė nei šios apimties, nei šių principų, nei šias procedūras reglamentuojančių taisyklių, todėl apeliaciniam skundui neturi būti pritarta dėl šių dviejų pagrindų.
II – Ginčo aplinkybės ir procesas Bendrajame Teisme
4.
Šio ginčo aplinkybės buvo išsamiai išdėstytos skundžiamame sprendime, į kurį darysiu nuorodą (
7
). Esminės ir šiai išvadai suprasti būtinos aplinkybės gali būti apibendrintos taip, kaip nurodyta toliau.
5.
Po 2004 m. atliktų patikrinimų Komisija nusprendė, kad šešios įmonės, veikiančios pašarinių fosfatų (toliau – PF) rinkoje, tarp kurių buvo Timab ir kt., dalyvavo kartelyje, kuris galėjo sudaryti vieną ir tęstinį SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą (
8
).
6.
2009 m. vasario 19 d. raštais Komisija informavo visas kartelio dalyves apie sprendimą pradėti administracinę procedūrą siekiant priimti sprendimą pagal Reglamentą (EB) Nr. 1/2003 (
9
) ir paprašė pranešti, ar jos pasirengusios dalyvauti diskusijose dėl susitarimo pagal Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 622/2008, 10a straipsnį.
7.
Visos susijusios įmonės sutiko dalyvauti per susitarimo procedūrą. Vykstant diskusijoms, surengtoms šiam susitarimui pasiekti, Komisija pranešė Timab ir kt. (
10
), kad numatė joms solidariai skirti 41–44 mln. EUR dydžio baudą už dalyvavimą darant vieną ir tęstinį pažeidimą nuo 1978 m. gruodžio 31 d. iki 2004 m. vasario 10 d. Ji patikslino, kad šį dydį sudarė (
11
), be 10 % baudos sumažinimo už susitarimą (
12
), 35 % sumažinimas atsižvelgiant į lengvinančias aplinkybes pagal taikytinas gaires (
13
) – suteiktas tuo pagrindu, kad suinteresuotosios įmonės padėjo Komisijai nustatyti ilgesnę jų pačių dalyvavimo kartelyje trukmę, taip pat 17 % sumažinimas pagal atleidimo nuo baudų ir jų sumažinimo programą (
14
).
8.
Priešingai, nei kitos nurodytos įmonės, Timab ir kt. nusprendė atsisakyti tęsti susitarimo procedūrą, todėl joms buvo taikoma įprasta administracinė procedūra. Po šio atsisakymo, įvykusio 2009 m., joms buvo suteikta galimybė susipažinti su byla, 2010 m. vasario 2 d. jos atsakė į pranešimą apie kaltinimus ir dalyvavo 2010 m. vasario 24 d. posėdyje.
9.
2010 m. liepos 20 d. Komisija priėmė du sprendimus toje pačioje byloje, t. y. pirma, sprendimą, kurio adresatės buvo kartelio šalys, dalyvavusios per susitarimo procedūrą iki jos pabaigos (
15
), ir, antra, ginčijamą sprendimą, kuris buvo įteiktas Timab ir kt. Pastarajame sprendime Komisija pripažino, kad apeliantės dalyvavo darant nagrinėjamą pažeidimą nuo 1993 m. rugsėjo 16 d. iki 2004 m. vasario 10 d., ir skyrė joms solidariai 59850000 EUR dydžio baudą, į kurią buvo įskaičiuotas tik 5 % sumažinimas pagal pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą (
16
).
10.
2010 m. spalio 1 d. pateiktu ieškiniu Timab ir kt. kreipėsi į Bendrąjį Teismą, siekdamos, kad ginčijamas sprendimas būtų panaikintas visas arba bent iš dalies, ir, jei šis prašymas nebūtų tenkintas, – kad būtų sumažinta šiuo sprendimu joms skirta bauda (
17
). Ieškovės iš esmės teigė, kad skirdama joms gerokai didesnę baudą, nei vykstant diskusijoms dėl susitarimo nurodytų baudos ribų maksimalus dydis, Komisija neteisėtai jas nubaudė už atsisakymą tęsti susitarimo procedūrą (
18
).
11.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė tris ieškinio pagrindų grupes (
19
), kurias Timab ir kt. nurodė pagrįsdamos savo reikalavimus dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir dėl baudos dydžio pakeitimo, ir nurodė padengti bylinėjimosi išlaidas.
III – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
12.
2015 m. liepos 27 m. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Timab ir kt. padavė apeliacinį skundą, juo prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui, kad būtų tinkamai sumažintas ginčijamos baudos dydis. Papildomai jos prašo konstatuoti, kad Bendrasis Teismas pažeidė jų teises į teisingą procesą dėl nepagrįstos teismo proceso trukmės. Galiausiai jos reikalauja priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
13.
Komisija Teisingumo Teismo prašo, pirma, atmesti apeliacinį skundą tuo pagrindu, kad Timab ir kt. nurodyti penki pagrindiniai ir vienas papildomas apeliacinio skundo pagrindai yra nereikšmingi, nepriimtini arba nepagrįsti, ir, antra, priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
14.
Posėdis nebuvo surengtas.
IV – Analizė
15.
Trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai, kurie kartu yra šios išvados, skirtos tik jiems nagrinėti, dalykas, susiję su ryšiu tarp susitarimo procedūros, įtvirtintos Reglamente Nr. 622/2008 (
20
), kurią Timab ir kt. atsisakė tęsti, ir įprastos administracinės procedūros, reglamentuojamos bendrosiomis Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto minėtu reglamentu, nuostatomis, kuri galiausiai buvo joms taikoma dėl šio atsisakymo.
16.
Šiuose dviejuose apeliacinio skundo pagrinduose apeliantės teigia, kad patvirtinęs ginčijamą sprendimą Bendrasis Teismas pažeidė savo neribotos jurisdikcijos apimtį ir kad atitinkami jo sprendimo motyvai yra prieštaringi. Be to, ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde Bendrasis Teismas kaltinamas pažeidęs teisėtų lūkesčių ir vienodo požiūrio principus. Galiausiai tame pačiame apeliacinio skundo pagrinde Timab ir kt. Bendrajam Teismui priekaištauja dėl taikant susitarimo procedūrą padarytų teisės klaidų. Nagrinėsiu minėtus apeliacinio skundo pagrindus atsižvelgdamas būtent į šiuos tris aspektus.
A – Dėl tariamo Bendrajam Teismui suteiktos neribotos jurisdikcijos pažeidimo (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas ir ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies antra dalis)
17.
Iš pradžių nagrinėsiu pagrindines kritines pastabas, kurias Timab ir kt. formuluoja dėl to, kaip Bendrasis Teismas pasinaudojo neribota jurisdikcija, paskui vieną po kito – prieštaringus motyvus, kurie, taip pat kalbant apie minėtą jurisdikciją, yra nurodyti pateikiant tiek trečiąjį, tiek ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindus.
1. Dėl Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimo
18.
Apeliantės iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neįvykdė savo teisminės kontrolės pareigų, nes pakankamai nepatikrino visų ginčijamame sprendime joms skirtos baudos sudedamųjų dalių, visų pirma – baudos sumažinimo, kurį jos siekė gauti.
19.
Savo trečiajame apeliacinio skundo pagrinde Timab ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas netinkamai įgyvendino savo neribotą jurisdikciją, kai „nusprendė, kad tariamos „naujos aplinkybės“ leido Komisijai – po apeliančių atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą – skirti joms daug didesnę baudą už gerokai mažesnę pažeidimo trukmę“, nepatikrinęs šios institucijos nurodytų aplinkybių tikrumo (
21
). Jos teigia, kad į bylą nebuvo įtraukta jokia nauja faktinė aplinkybė po jų atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą ir kad vienintelė nauja aplinkybė, jei jau tokia yra, galėjo atsirasti dėl to, kad kruopščiau išnagrinėjusi situaciją Komisija turėjo pripažinti, jog jos nedalyvavo darant nagrinėjamą pažeidimą nuo 1978 m. (
22
), nors ji turėjo tai konstatuoti jau susitarimo procedūros etape.
20.
Komisija visų pirma teigia, kad šis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nereikšmingas, nes grindžiamas netinkamu situacijos, buvusios per susitarimo procedūrą, ir situacijos, buvusios iki ginčijamo sprendimo priėmimo, palyginimu, kadangi, kaip teisingai išdėstė Bendrasis Teismas, jei atsisakoma tęsti susitarimo procedūrą, sprendimas, priimtas pasibaigus įprastai procedūrai, turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į nuopelnus per šią įprastą procedūrą. Ji priduria, kad dėstydamos skundžiamą sprendimą apeliantės iškraipo Bendrojo Teismo žodžius (
23
). Subsidiariai Komisija nurodo, kad nagrinėjamas apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes Bendrasis Teismas atliko ginčijamo sprendimo kontrolę, patikrinęs visas aplinkybes, į kurias buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudą, ir kad jo atliktas faktinių aplinkybių vertinimas negali būti apeliacinio skundo dalykas.
21.
Primenu, kad, kaip nurodyta skundžiamame sprendime, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog, kalbant apie teisminę kontrolę, vykdomą dėl Komisijos sprendimų, kuriais skiriamos baudos įmonėms už Sąjungos konkurencijos teisės taisyklių pažeidimą, teisėtumo kontrolę papildo neribota jurisdikcija, suteikta Sąjungos teismui pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį, siejamą su SESV 261 straipsniu. Įgyvendindamas šią jurisdikciją Bendrasis Teismas turi išnagrinėti, ar tokių baudų dydis yra tinkamas, ir prireikus panaikinti, sumažinti ar padidinti šią baudą (
24
).
22.
Kai Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą šioje srityje nagrinėdamas apeliacinį skundą, dėl teisingumo priežasčių jis negali pakeisti savo vertinimu Bendrojo Teismo vertinimo, atlikto prižiūrint, kaip kiekvienu konkrečiu atveju Komisija įvertino neteisėto elgesio sunkumą (
25
). Iš tiesų tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas konstatuoti ir vertinti jam nurodytas faktines aplinkybes ir šis vertinimas, jei šios aplinkybės nėra iškraipomos, nėra teisės klausimas, kurio kontrolę atlieka Teisingumo Teismas (
26
). Ši kontrolė apsiriboja akivaizdžiomis klaidomis (
27
), todėl tik tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad sankcijos dydis yra ne tik netinkamas, bet ir toks didelis, kad jį būtų galima laikyti neproporcingu, reikėtų konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą šiuo klausimu, ir panaikinti skundžiamą sprendimą (
28
).
23.
Nagrinėjamoje byloje Komisija teisingai pažymi, kad Bendrajame Teisme iškeltu klausimu buvo siekiama ne tiek sužinoti, ar buvo pagrįsta skirti didesnę baudą už trumpesnės trukmės pažeidimą (
29
), kaip iš esmės teigia apeliantės, bet veikiau išsiaiškinti, ar ši institucija tinkamai pagrindė ginčijamame sprendime skirtos baudos apskaičiavimą ir šiuo tikslu tikrai atsižvelgė į visas aplinkybes, kurios buvo žinomos šio sprendimo priėmimo momentu.
24.
Tačiau manau, kad Bendrasis Teismas visiškai įgyvendino savo neribotą jurisdikciją, nuodugniai patikrinęs tiek ginčijamo sprendimo teisėtumą, tiek jame nustatytos baudos dydžio tinkamumą (
30
). Pavyzdžiui, jis deramai patikrino, ar pagrįstas vertinimas, kurį Komisija atliko dėl priimant ginčijamą sprendimą visų jai nurodytų aplinkybių, be kita ko, atsižvelgdama į Timab ir kt. bendradarbiavimo apimtį po atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą, t. y. vykstant įprastai procedūrai (
31
). Nagrinėdamas šį apeliacinį skundą Teisingumo Teismas negali atlikti šio faktinio pobūdžio vertinimo kontrolės, nes nebuvo įrodytas faktinių aplinkybių iškraipymas.
25.
Be to, manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, visų pirma – kad jis tinkamai pritarė Komisijos požiūriui, jog dėl Timab ir kt. atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą jų atžvilgiu turėjo būti atnaujinta įprasta administracinė procedūra, kaip numatyta panešimo dėl susitarimo procedūros 19 punkte (
32
). Būtent dėl šios pasikeitusios procedūros apeliantės turėjo galimybę susipažinti su visa byla (
33
), gauti visą pranešimą apie kaltinimus, atsakyti į jį ir dalyvauti posėdyje (
34
) – šiame atsakymo į pranešimą apie kaltinimus etape jos pirmą kartą užginčijo tai, kad laikotarpiu iki 1993 m. dalyvavo darant inkriminuojamą pažeidimą. Taigi Timab ir kt. teisiškai visiškai nenukentėjo dėl šio požiūrio, kuriuo buvo siekiama atsižvelgti į aplinkybes, pripažintas naujomis, ir jos iš tikrųjų buvo.
26.
Galiausiai konstatuotina, kad apeliantės neįrodė, kodėl joms skirtos baudos dydis yra „toks didelis, kad jį būtų galima laikyti neproporcingu“, kaip tai suprantama pagal nurodytą teismo praktiką (
35
).
27.
Todėl, kadangi nebuvo apibrėžtas faktinių aplinkybių iškraipymo arba teisės klaidos buvimas, manau, šis trečiasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas arba, kad ir kaip būtų, kaip nepagrįstas.
28.
Nurodydama ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą, jo pirmosios dalies antroje dalimi Timab ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas taip pat neįgyvendino savo neribotos jurisdikcijos, neištaisęs klaidų, prieštaravimų (
36
) arba nenuoseklumų (
37
), kurie buvo padaryti Komisijai vertinant pažeidimą. Jos jį kaltina klaidingai patvirtinus tai, kad buvo beveik visiškai panaikinti baudos sumažinimai, suteikti pagal atleidimo nuo baudų ir jų sumažinimo programą arba galėję būti suteikti kitu pagrindu.
29.
Iš pradžių pažymiu, kaip ir Komisija, kad Bendrasis Teismas ilgas savo sprendimo ištraukas skyrė aplinkybėms, kuriomis rėmėsi Komisija, apskaičiuodama ginčijamame sprendime skirtą baudą, patikrinti (
38
). Be kita ko, jis nuodugniai patikrino, kaip Komisija atsižvelgė į veiksnius, leidžiančius arba neleidžiančius sumažinti šią baudą apeliantėms – tiek remiantis pranešimu apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą (
39
), tiek bendradarbiavimo, „nesusijusio su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, pagrindu (
40
). Atsižvelgdamas į šiuos išplėstus Bendrojo Teismo argumentus manau, kad jis visiškai nepažeidė savo neribotos jurisdikcijos apimties šiuo klausimu.
30.
Man atrodo, kad prisidengusios tariamomis teisės klaidomis Timab ir kt. Bendrajam Teismui iš tikrųjų priekaištauja dėl to, kad jis visiškai patvirtino Komisijos atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, ir prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes, o remiantis pirma nurodyta teismo praktika (
41
) šis vertinimas nepriklauso jo jurisdikcijai. Todėl manau, kad visi šiuo klausimu pateikti kaltinimai pagrindžiant ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą turi būti pripažinti nepriimtinais.
31.
Dėl esmės tik pažymėsiu, jog Komisija ir Bendrasis Teismas (
42
) teisingai nusprendė, kad pats baudų sumažinimas ir sumažinimo dydis, kurie gali būti suteikti už bendradarbiavimą, tiek remiantis pranešimu apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą, tiek bendradarbiavimo, „nesusijusio su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, pagrindu nėra nustatomi atsižvelgiant tik į inkriminuojamo pažeidimo trukmę, bet priklauso ir nuo bendradarbiavimo kokybės bei atitinkamų įmonių pateiktos informacijos papildomos vertės, ir kad šį įnašą, Bendrajam Teismui vykdant veiksmingą kontrolę, turėjo įvertinti Komisija tuo momentu, kai priėmė savo galutinį sprendimą, t. y. pasibaigus įprastai procedūrai Timab ir kt. atžvilgiu. Taigi subsidiariai manau, kad minėti kaltinimai, kad ir kaip būtų, yra nepagrįsti.
2. Dėl apeliančių nurodyto motyvų prieštaringumo
32.
Ir savo apeliaciniame skunde, ir dublike Timab ir kt. teigia, kad įgyvendindamas neribotą jurisdikciją Bendrasis Teismas nurodė įvairių prieštaringų savo sprendimo motyvų (
43
). Tačiau, mano nuomone, joks toks prieštaringumas nebuvo patvirtintas.
33.
Pirma, apeliantės Bendrąjį Teismą kaltina, jog šis nusprendė, kad dėl jų atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą susiklostė „tabula rasa“situacija, kai padėtis turi būti vertinama neatsižvelgiant į ankstesnius įvykius, ir tuo pat metu jų atžvilgiu konstatavo, kad jos pakeitė poziciją, atsakydamos į pranešimą apie kaltinimus vykstant įprastai procedūrai (
44
). Jos mano, kad Bendrasis Teismas neturėjo pritarti, pažeisdamas jų pagrindines teises (
45
), Komisijos argumentui, kad „nauja aplinkybė“ atsirado pateikiant šį atsakymą ir pagrindė baudos dydžio peržiūrą.
34.
Tačiau, kaip ir Komisija, pažymiu, kad Timab ir kt. nurodo tariamą dviejų skundžiamo sprendimo punktų grupių prieštaravimą, nors jose buvo nagrinėjami skirtingi teisės klausimai, vieni – susiję su susitarimo procedūra, o kiti – su galima kompensacija, suteikiama pagal pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą (
46
). Iš tiesų su susitarimo procedūra susijusios taisyklės ir taisyklės, taikomos pranešimui apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą nėra tos pačios, nes jais siekiama labai skirtingų tikslų, kaip priminė Bendrasis Teismas (
47
). Be to, skundžiamame sprendime pagrįstai atskiriamos susitarimo procedūros, kuri nebuvo užbaigta, eiga ir įprastos administracinės procedūros, po kurios buvo priimtas ginčijamas sprendimas, eiga. Taigi šis pirmasis kaltinimas yra nepagrįstas.
35.
Antra, Timab ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 96 punktas, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė – manau, visiškai teisingai, – kad „Komisija nesaistoma baudos ribų, nurodytų per diskusijas vykstant susitarimo procedūrai“, prieštarauja šio sprendimo 91 punktui, kuriame Bendrasis Teismas, apeliančių teigimu, kalbėjo tik apie „baudos apskaičiavimo metodo pritaikym[ą]“ tų pačių baudos ribų pagrindu.
36.
Iš esmės manau, kad šis kaltinimas yra nepriimtinas, nes neatitinka apeliaciniam skundui keliamų reikalavimų, be kita ko, kylančių iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir šios srities teismo praktikos (
48
). Iš tiesų Timab ir kt. tik cituoja minėtas skundžiamo sprendimo ištraukas ir nepateikia jokio teisinio argumento nurodytam motyvų prieštaringumui pagrįsti.
37.
Subsidiariai dėl galimo minėto kaltinimo nagrinėjimo iš esmės pritariu Komisijos vertinimui, kad apeliantės iškraipo Bendrojo Teismo pareiškimus, klaidingai atskirdamos nuo konteksto skundžiamo sprendimo 91 punkte esančius žodžius „baudos apskaičiavimo metodo pritaikym[as]“. Iš tiesų, skaitant visą šį punktą ir einančius prieš jį ir po jo, matyti, jog Bendrasis Teismas pripažino, kad, atsižvelgusi į pasikeitusią ieškovių poziciją dėl jų dalyvavimo darant pažeidimą trukmės, Komisija ėmėsi baudos dydžio, nustatyto pranešimo apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą ir 2006 m. gairių pagrindu, „peržiūros“, bet taikė tą patį metodą, kurį naudojo Timab ir kt. nurodytoms baudų riboms nustatyti.
38.
Galiausiai apeliantės pirmą kartą savo dublike nurodė kitą tariamą motyvų prieštaringumą, kurį susiejo su savo apeliacinio skundo trečiuoju pagrindu, net nepatikslinusios, į kurias skundžiamo sprendimo ištraukas daro nuorodą (
49
), priešingai, nei reikalaujama pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalį (
50
). Šis argumentas akivaizdžiai nepriimtinas, nes tuo pat metu yra naujas (
51
), neišsamus ir teisiškai nepagrįstas.
39.
Taigi išnagrinėti kaltinimai, pateikti nurodant trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą ir ketvirtojo (apeliacinio skundo) pagrindo pirmos dalies antrą dalį, turi būti visi atmesti.
B – Dėl tariamo teisėtų lūkesčių ir vienodo požiūrio principų pažeidimo (ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies pirma dalis)
40.
Pačioje ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pradžioje apeliantės teigia, kad „pritardamas beveik visiškam baudų sumažinimų už bendradarbiavimą panaikinimui – dėl kurio [jos pačios] negalėjo pagrįstai numatyti, kad jis bus tokio masto“, Bendrasis Teismas pažeidė kartu ir teisėtų lūkesčių apsaugos principą, ir vienodo požiūrio principą. Šiuo klausimu jau šiame nagrinėjimo etape norėčiau nurodyti, kad manau, jog susitarimo procedūros nusprendę nebetęsti kartelio dalyviai dėl šio fakto praranda galimybę pasinaudoti teigiamomis pasekmėmis, kurios gali atsirasti šalims, sutinkančioms dalyvauti per šią procedūrą iki pabaigos, todėl, mano nuomone, pats šių principų nurodymas neturi reikšmės (
52
).
1. Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo
41.
Timab ir kt. nurodo, kad teisėtų lūkesčių principas buvo pažeistas nustatant joms skirtą baudą, nes, priešingai, nei nurodo Bendrasis Teismas, jos negalėjo „protingai numatyti“ (
53
) to, kad, joms nusprendus nebetęsti susitarimo procedūros, baudos sumažinimas už bendradarbiavimą nuo 52 %, numatytų per susitarimo procedūrą, ginčijamame sprendime sumažės iki 5 %. Jų teigimu, Komisija atliko „staigų posūkį“, kurio „paradoksali“ pasekmė – labai padidėjo baudos dydis, nors tuo pat metu pažeidimo trukmė buvo gerokai sumažinta.
42.
Apeliantės teigia, kad toks sprendimas nebuvo pagrįstas, nes, pirma, tiek per įprastą procedūrą, tiek per susitarimo procedūrą turėtų būti taikomi tie patys įrodinėjimo standartai (
54
) ir tas pats „bendras metodas“ (
55
) apskaičiuojant baudą, antra, byloje neatsirado jokia nauja aplinkybė po jų atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą ir galiausiai, kad kitų mechanizmų, kaip antai atleidimo nuo baudų ir jų sumažinimo procedūrų, pasekmės turėjo išlikti, nepaisant šio atsisakymo tęsti procedūrą. Jos mano, kad tokiomis aplinkybėmis neturėjo galimybės priimti „pagrįsto sprendimo“ (
56
) sudaryti susitarimą arba jo nesudaryti.
43.
Komisija teigia, kad Timab ir kt. teiginiai yra nereikšmingi. Ji atsikerta, kad ginčijamame sprendime patvirtintos naujo baudos dydžio pagrindas yra ne apeliančių sprendimas nebetęsti susitarimo procedūros, o tik jų gynyba, išplėtota atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, – gynyba, kurią sudarė jų dalyvavimo kartelyje iki 1993 m. neigimas. Komisija priduria, kad Timab ir kt. galėjo numatyti, jog ši bauda bus perskaičiuota, nes nustatytas dydis buvo grindžiamas griežtu atitinkamų apskaičiavimo taisyklių taikymu atsižvelgiant į aplinkybes, buvusias tuo momentu, kai priimtas minėtas sprendimas. Ji pažymi, kad jei suinteresuotosios įmonės blogai įvertino jų užimtos pozicijos pasekmes, jos gali kaltinti dėl klaidos tik save, o ne tam tikrą informacijos trūkumą.
44.
Manau, narinėjamam Timab ir kt. kaltinimui negali būti pritarta, nes jis man atrodo mažiausiai nepagrįstas arba net nepriimtinas dėl toliau nurodytų priežasčių.
45.
Komisija teisingai pažymi, kad apeliantės negali pagrįstai kaltinti Bendrojo Teismo, jog šis nepatikrino, ar jos galėjo priimti „pagrįstą sprendimą“ dėl atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą, nes iš skundžiamo sprendimo matyti, kad šis teismas tokį patikrinimą iš tikrųjų atliko (
57
). Kadangi pats Bendrasis Teismas nuodugniai patikrino, ar šioje byloje buvo laikomasi teisėtų lūkesčių apsaugos principo (
58
), šiuo kaltinimu iš tikrųjų siekiama, kad Teisingumo Teismas peržiūrėtų šio teismo atliktą faktinio pobūdžio vertinimą, kai nėra nustatyta teisės klaidos arba aplinkybių iškraipymo, kad būtų pakeista ginčijama bauda, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai nagrinėjant apeliacinį skundą (
59
). Todėl manau, kad šis argumentas turi būti pripažintas nepriimtinu.
46.
Siekdamas išsamumo, dėl nagrinėjimo iš esmės primenu, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisėtų lūkesčių apsaugos principas yra Sąjungos bendrasis principas ir kad juo gali remtis bet koks ūkio subjektas, kuriam kompetentinga valdžios institucija suteikė teisėtų lūkesčių, pateikdama tikslias, besąlygiškas ir neprieštaringas garantijas (
60
).
47.
Tačiau Sąjungos teisei prieštaraujančių kartelių srityje Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Komisija negali suteikti jokios tikslios garantijos dėl tam tikro baudos sumažinimo arba atleidimo nuo baudos procedūros etape iki galutinio sprendimo priėmimo, todėl kartelio šalys negali turėti teisėtų lūkesčių šiuo aspektu (
61
). Iš esmės remdamasis tokiais teisėtais lūkesčiais ūkio subjektas negali pretenduoti į tam tikrą baudos dydį, kuris turi būti apskaičiuojamas tuo momentu, kai suinteresuotoji įmonė nusprendžia įgyvendinti savo ketinimą bendradarbiauti su Komisija (
62
), atsižvelgiant į visas faktines ir teisines aplinkybes, esančias byloje šiuo momentu (
63
).
48.
Šioje byloje Timab ir kt. negalėjo remtis jokiais „teisėtais lūkesčiais“ dėl to, kad nebus pakeistas skaičiavimas, kurį Komisija nurodė per susitarimo procedūrą kaip „galimų baudų dyd[į]“, nustatytą „element[ų], į kuriuos jau atsižvelgta“ (
64
) pagrindu, t. y. už dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpį, kuris tame etape buvo vertinamas kaip laikotarpis nuo 1978 iki 2004 m. (
65
)
49.
Net jei apeliantės būtų dalyvavusios per susitarimo procedūrą iki jos pabaigos, minėtos ribos galėtų būti patikslintos galutiniame sprendime, kad būtų atsižvelgta į aplinkybes, kurios tapo Komisijai žinomos po šio apskaičiavimo, nes tokios ribos tėra orientacinio, o ne privalomojo pobūdžio, kaip, mano nuomone, aiškiai matyti iš šioje srityje taikytinų nuostatų (
66
). Tokių „pagrįstų vilčių“ juo labiau negali būti tuo atveju, kai, atsisakiusios tęsti susitarimo procedūrą, suinteresuotosios įmonės pirmą kartą per įprastą procedūrą nurodo aplinkybes, kuriomis siekiama įrodyti mažesnę jų dalyvavimo darant inkriminuojamą pažeidimą trukmę – tai yra nauja situacija, dėl kurios ši institucija turi peržiūrėti visą savo ankstesnį vertinimą (
67
).
50.
Be to, kaip ir Komisija, pažymiu, kad tuo momentu, kai apeliantės atsisakė tęsti susitarimo procedūrą, jos turėjo visą informaciją, leidžiančią numatyti, kad jų dalyvavimo kartelyje laikotarpiu iki 1993 m. ginčijimas neišvengiamai turės pasekmių baudos sumažinimui, kuris galėtų būti joms suteiktas tiek remiantis „pranešimu apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą“, tiek bendradarbiavimo, „nesusijusio su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, pagrindu (
68
), nes jos žinojo, kad jų bendradarbiavimas, už kurį galėjo būti kompensuota, buvo susijęs daugiausia su šiuo laikotarpiu (
69
). Taigi jos visiškai negali kaltinti Bendrojo Teismo pažeidus teisėtų lūkesčių apsaugos principą.
51.
Galiausiai pažymiu, kad jei Teisingumo Teismas pritartų Timab ir kt. ginamam teiginiui, tai galėtų paskatinti įmones iš pradžių rinktis susitarimo procedūrą, kuri suponuoja, be kita ko, atsakomybės už pažeidimą pripažinimą (
70
), vien tuo tikslu, kad gautų informaciją apie joms inkriminuojamas aplinkybes ir garantiją dėl didžiausios baudos pagal nurodytas baudos ribas, paskui – atsisakyti tęsti procedūrą, kad pasinaudotų galimybe susipažinti su visais Komisijos turimais įrodymais ir teise į posėdį, kuri joms leidžia ginčyti pažeidimą (
71
) vykstant įprastai procedūrai, visiškai nerizikuodamos gauti didesnę baudą net paaiškėjus naujoms aplinkybėms.
52.
Taigi apeliantės siekia tuo pačiu metu pasinaudoti šių dviejų rūšių procedūrų teikiamais privalumais, neprisiimdamos kiekvienai iš jų būdingos rizikos, o tai, man atrodo, prieštarauja Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 622/2008, tikslams, be kita ko, siekiant paprastesnio ir veiksmingesnio bylų tyrimo (
72
). Iš tiesų, jei tam tikros kartelyje dalyvavusios įmonės nusprendžia, kitaip nei kiti dalyviai, nebetęsti susitarimo procedūros, Komisijos užduotis tampa sudėtingesnė dėl to, kad, esant tokiai hibridinei situacijai, ji privalo tuo pačiu metu vykdyti dvi procedūras ir priimti du skirtingus sprendimus dėl vieno ir to paties pažeidimo (
73
).
2. Dėl vienodo požiūrio principo
53.
Savo apeliaciniame skunde Timab ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, nurodydami tik tai, kad „negalėdami priimti „pagrįsto sprendimo“ nebetęsti susitarimo procedūros ir susidūrę su mažiausiai „paradoksaliu“ rezultatu buvo vertinami mažiau palankiai nei kitos šalys, kurios, galėdamos numatyti baudos, kuri bus joms skirta, dydį, sutiko pateikti pasiūlymą dėl susitarimo“.
54.
Komisija teigia, atvirkščiai, kad iš ginčijamame sprendime pateiktų nuorodų matyti, jog nebuvo jokios diskriminacijos tarp apeliančių ir kitų kartelio šalių, nes nustatant visas baudas taikyti tie patys kriterijai ir vienintelis skirtumas – 10 % sumažinimas, suteiktas susitarimą sudariusioms įmonėms (
74
).
55.
Primenu, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog vienodo požiūrio principas yra Sąjungos teisės bendrasis principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose, kurio laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas, be kita ko, baudų, skiriamų už konkurencijos teisės pažeidimus, srityje (
75
). Šis principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas gali būti objektyviai pagrįstas (
76
).
56.
Tačiau grįsdami savo kaltinimą dėl minėto principo pažeidimo apeliantai nepateikia jokio įrodymo, kad pirma nurodytos šio principo taikymo sąlygos yra įvykdytos šioje byloje. Visų pirma jos nepateikia Teisingumo Teismui įrodymų, kad jų situacija buvo panaši į kitų kartelio šalių, kurios sutiko tęsti susitarimo procedūrą iki jos pabaigos, nei to, kad buvo vertinamos mažiau palankiau nei šios šalys (
77
), taip pat, kad ši tariama diskriminacija nebuvo objektyviai pagrįsta. Todėl manau, kad šis argumentas turėtų būti pripažintas nepriimtinu, atsižvelgiant į nurodytą Teisingumo Teismo praktiką (
78
).
57.
Subsidiariai dėl nagrinėjimo iš esmės pažymiu, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas patikslino, kad net esant tokiai hibridinei situacijai, kaip šioje byloje, kai du sprendimai, turintys skirtingus adresatus, buvo priimti po dviejų skirtingų procedūrų, vienos – susitarimo ir kitos – įprastos, yra taikomas vienodo požiūrio principas, jei kalbama apie vieno ir to paties kartelio dalyvius. Remdamasis tuo jis teisingai padarė išvadą, kad 2006 m. gairės yra taikytinos visos šiomis aplinkybėmis ir kad turi būti taikomi tie patys baudos apskaičiavimo kriterijai ir metodai nediskriminuojant kartelio šalių (
79
), išskyrus specifines taisykles, neatsiejamas nuo susitarimo procedūros, kaip antai susitarimą sudariusių šalių teisė į 10 % baudos sumažinimą (
80
). Remdamasis šiais principais Bendrasis Teismas deramai patikrino, ar Komisija ginčijamame sprendime iš tikrųjų laikėsi minėto principo, ir atliko šią kontrolę įvairiais aspektais, atsižvelgdamas į Timab ir kt. šiam teismui pateiktus prašymus (
81
).
58.
Taigi, manau, kad kaltinimai, pareikšti formuluojant ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirmosios dalies pirmąją dalį turi būti pripažinti nepriimtinais arba, kad ir kaip būtų, nepagrįstais.
C – Dėl tariamų teisės klaidų, padarytų taikant susitarimo procedūros taisykles (ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis)
59.
Pirma, Timab ir kt. teigia, kad būtent dėl padarytos teisės klaidos Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija jas informavo apie jų atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą pasekmes. Jų nuomone, skundžiamo sprendimo 125 punkte (
82
) Bendrasis Teismas teisiniu požiūriu klaidingai išdėstė turinį pokalbio, įvykusio per 2010 m. vasario 24 d. posėdį, per kurį Komisija nurodė, kad apskaičiuodama baudą atsižvelgs į Timab ir kt., pareiškusių, kad jos prisijungė prie kartelio tik 1993 m., poziciją. Apeliantės pažymi, kad, priešingai, nei leidžia suprasti bendras terminas „bendradarbiavimas“ (
83
), vartojamas šioje sprendimo ištraukoje, vykstant įprastai procedūrai Komisija niekada nebuvo aiškiai nurodžiusi, jog bus panaikintas 35 % sumažinimas, suteiktas už bendradarbiavimą, „nesusijusį su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, ir kad per šį posėdį pavartota sąvoka „atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas“ buvo daroma nuoroda tik į 17 % sumažinimą, numatytą per susitarimo procedūrą (
84
).
60.
Komisija mano, kad šis pirmasis kaltinimas yra nereikšmingas. Manau, ji teisingai nurodo, kad šiuo kaltinimu nepagrįstai sumaišomos, viena vertus, pasekmės dėl Timab ir kt. atsisakymo tęsti susitarimo procedūrą ir, antra, galimos pasekmės, susijusios su suinteresuotųjų įmonių 2010 m. vasario 2 d. užimtos pozicijos dėl jų dalyvavimo darant pažeidimą trukmės pakeitimu. Man atrodo, kad apeliančių nurodytoje skundžiamo spendimo ištraukoje paminėtas tik Komisijos įspėjimas, padarytas joms per 2010 m. vasario 24 d. posėdį dėl minėto pozicijos pakeitimo, o ne dėl jų pasitraukimo iš susitarimo procedūros, kaip jos teigia (
85
). Todėl konstatuotina, kad šis kaltinimas, grindžiamas netikslia prielaida, yra nepagrįstas.
61.
Antra, apeliantės teigia, kad jau susitarimo procedūros etape Komisija turėjo pažymėti tai, ką ji pripažino naujomis aplinkybėmis – t. y. kad buvo neįmanoma įrodyti vieno ir tęstinio pažeidimo nuo 1978 m. Jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas neįgyvendino savo neribotos jurisdikcijos, nes nepažymėjo klaidų, kurias, jų teigimu, padarė Komisija, vertindama pažeidimą susitarimo procedūros etape, ir taip pateisino beveik visišką baudos sumažinimų panaikinimą.
62.
Remiantis Komisijos prieštaravimu – tai paprasčiausiai tėra kaltinimo, jau pateikto formuluojant trečiąjį ieškinio pagrindą, pakartojimas. Todėl reikia jį atmesti dėl tų pačių priežasčių (
86
), pažymėjus, kad prisidengdamos tariamomis Bendrojo Teismo padarytomis teisės klaidomis apeliantės iš tikrųjų siekia užginčyti faktinių aplinkybių vertinimą, kurį atliko Komisija, o vėliau – šis teismas, o šiam vertinimui Teisingumo Teismo vykdoma kontrolė netaikoma (
87
). Taigi šis kaltinimas yra nepriimtinas.
63.
Kadangi ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo antrojoje dalyje nurodytose skundžiamo sprendimo dalyse nėra padaryta jokios teisės klaidos, šiuo pagrindu minėtam apeliacinio skundo pagrindui nereikia pritarti.
64.
Taigi, manau, kad dėl visų kaltinimų, pateiktų formuluojant trečiąjį ir ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindus, turi būti pripažinta, kad dalis jų yra nepriimtina, o mažiausiai dalis jų, arba net visi, turi būti atmesti po nagrinėjimo iš esmės.
V – Išvada
65.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus ir nespręsdamas dėl kitų apeliacinio skundo pagrindų pagrįstumo siūlau Teisingumo Teismui atmesti trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą kaip nepriimtiną arba, pripažinus jį priimtinu, – kaip nepagrįstą, taip pat ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą – iš dalies kaip nepriimtiną ir iš dalies kaip nepagrįstą, arba, pripažinus jį visą priimtinu, – visą kaip nepagrįstą. Bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidedamas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	EU:T:2015:296.
(
3
)	2010 m. liepos 20 d. Komisijos sprendimas dėl procedūros pagal [SESV] 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38866 – Pašariniai fosfatai).
(
4
)	2008 m. birželio 30 d. Komisijos reglamentas, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 773/2004 susitarimo procedūros tvarkos kartelių bylose atžvilgiu (OL L 171, 2008, p. 3). 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamentas Nr. 773/2004, susijęs su bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal EB sutarties 81 ir 82 straipsnius (dabar – SESV 101 ir 102 straipsniai) tvarka (OL L 123, 2004, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81); reikia patikslinti, kad ši byla yra reglamentuojama teisės nuostatų, taikomų po Lisabonos sutarties įsigaliojimo 2009 m. gruodžio 1 d., nes ginčijamas sprendimas buvo priimtas po šios datos.
(
5
)	Skundžiamo sprendimo 72 punkte vartojamas apibūdinimas.
(
6
)	Skundžiamo sprendimo 58–74 punktai.
(
7
)	Žr. skundžiamo sprendimo 1–28 punktus. Dar išsamesnis minėtų aplinkybių ir, be kita ko, Timab ir kt. inkriminuojamo pažeidimo aplinkybių apibūdinimas yra pateiktas ginčijamame sprendime (p. 5 ir paskesni).
(
8
)	Remiantis ginčijamu sprendimu (be kita ko, p. 6 (3 punktas) ir p. 107 (1 straipsnis)), nustatytą pažeidimą sudarė didelės Europos PF rinkos dalies pasidalijimas, pardavimo kvotų ir klientų paskirstymas kartelio dalyviams, taip pat kainų ir pardavimo sąlygų koordinavimas.
(
9
)	2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
(
10
)	Pagal Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 622/2008, 10a straipsnio 2 dalį. Taip pat žr. Komisijos pranešimo dėl susitarimo procedūros tvarkos siekiant priimti sprendimus pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 7 ir 23 straipsnius kartelių bylose (OL C 167, 2008, p. 1, toliau – pranešimas dėl susitarimo procedūros) – šių straipsnių dalykas atitinkamai yra „Pažeidimo nustatymas ir jo nutraukimas“ ir „Baudos“ – 16 punktą.
(
11
)	Žr. skundžiamo sprendimo 79 punktą.
(
12
)	Pranešimo dėl susitarimo procedūros 20–22 ir 31–33 punktuose nurodyta, kad Komisija gali atlyginti kartelio dalyvei, kuri padėjo greitai užbaigti bylą dalyvaudama per susitarimo procedūrą, ir 10 % sumažinti jai skirtinos baudos dydį.
(
13
)	Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairės (OL C 210, 2006, p. 2, toliau – 2006 m. gairės). Žr. minėtų gairių 10, 11 ir 29 punktus.
(
14
)	Žr. Komisijos pranešimo apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3, toliau – pranešimas apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą) 20–27 punktus.
(
15
)	Komisijos sprendimas C (2010) 5004 final dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38886 – Pašariniai fosfatai), skirtas grupei Kemira (Yara Phosphates Oy, Yara Suomi Oy ir Kemira Oy), Tessenderlo Chemie, grupei Ercros (Ercros SA ir Ercros Industriel SA), grupei FMC (FMC Foret SA, FMC Netherlands BV ir FMC Corporation), taip pat Quimitécnica.com‑Comércia e Indústria Química ir jos patronuojančiajai bendrovei José de Mello SGPS.
(
16
)	Žr. ginčijamo sprendimo p. 83 (303 punktas), p. 96 (340 punktas) ir p. 102 (359 punktas), taip pat skundžiamo sprendimo 80 punktą.
(
17
)	Žr. skundžiamo sprendimo 29, 41, 44 ir paskesnius punktus, taip pat 214 ir paskesnius punktus.
(
18
)	Žr., be kita ko, skundžiamo sprendimo 45–57 punktus.
(
19
)	Pagal skundžiamo sprendimo 43 punktą „[p]irmoji pagrindų grupė susijusi su susitarimo procedūra, konkrečiai su tuo, kad ieškovės pasitraukė iš šios procedūros [šio skundžiamo sprendimo 44 ir paskesni punktai]; antra pagrindų grupė susijusi su tam tikrais veiksmais, sudarančiais nagrinėjamą kartelį, t. y. kompensavimo mechanizmu ir pardavimo sąlygomis [128 ir paskesni punktai]; galiausiai trečioji pagrindų grupė susijusi su tam tikrais baudos dydžio apskaičiavimo aspektais [142 ir paskesni punktai]“. Pirmoji iš šių ieškinio pagrindų grupių yra labiausiai susijusi su nurodytu šios išvados dalyku.
(
20
)	Be išsamaus apibūdinimo, kurį padarė Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime (58–74 punktai), ši procedūra buvo aprašyta daugelyje doktrinos šaltinių, tarp kurių yra išvardytieji M. Hauviller ir G. Perret „La procédure de transaction en droit de la concurrence: Bilan de la pratique décisionnelle de la Commission européenne (mai 2010‑mai 2015)“, Concurrences Nr. 3, 2015, p. 241. Taip pat žr. lentelę, pateiktą V. Ledoux ir J.-C. Roda „Adoption par la Commission européenne d’une procédure de “transaction” en matière d’ententes“, Contrats Concurrence Consommation Nr. 8–9, 10-asis mokslo tyrimas, 2008, ir prognozių schemą N. Petit „Aperçu de la procédure communautaire de transaction“, Concurrences Nr. 1, 2009, p. 233. Taigi šioje išvadoje nepateiksiu išsamių pastabų dėl pačios šios procedūros.
(
21
)	Šiuo klausimu apeliantės konkrečiai nurodo skundžiamo sprendimo 78 ir 90 punktus.
(
22
)	Šiuo klausimu apeliantės cituoja ginčijamo sprendimo 318 punktą.
(
23
)	Komisijos teigimu, nauja aplinkybė, minima skundžiamo sprendimo 90 punkte, reiškia ne naują situacijos vertinimą, kurį ši institucija atliko savo iniciatyva, o kitokį požiūrį, Timab ir kt. pirmą kartą pateiktą atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kurio tikslas būtent ir yra suteikti įmonėms galimybę išdėstyti savo požiūrį, kad būtų laikomasi rungimosi principo vykstant įprastai procedūrai (šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Jääskinen išvados byloje Galp Energía España ir kt. / Komisija, C‑603/13 P, EU:C:2015:482, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
(
24
)	Žr. skundžiamą sprendimą (215 punktas ir jame nurodyta teismų praktika ir 2016 m. sausio 21 d. Sprendimą Galp Energía España ir kt. / Komisija (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 75 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(
25
)	Be kita ko, 2015 m. birželio 28 d. Sprendimas Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 244 ir 245 punktai).
(
26
)	Be kita ko, 2016 m. birželio 16 d. Sprendimas SKW Stahl‑Metallurgie ir SKW Stahl‑Metallurgie Holding / Komisija (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, 33 punktas).
(
27
)	Generalinė advokatė J. Kokott savo išvadoje byloje Pilkington Group ir kt. / Komisija (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 112 punktas ir jame nurodyta teismų praktika) pažymėjo, jog „[l]aikytina, kad tokių klaidų padaryta, pirma, jei Bendrasis Teismas pažeidė SESV 261 straipsnyje numatytų savo įgaliojimų ribas, antra, jei išsamiai neišnagrinėjo visų reikšmingų aspektų, ir, trečia, jei taikė netinkamus teisinius kriterijus, ypač atsižvelgiant į vienodo požiūrio ir proporcingumo principus“.
(
28
)	Be kita ko, 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimas Areva ir kt. / Komisija (C‑247/11 P ir C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 177 punktas) ir 2014 m. liepos 10 d. Sprendimas Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 205 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
29
)	Tačiau Bendrasis Teismas pasirūpino, kad būtų atsakyta į visus Timab ir kt. šiuo klausimu jam pateiktus argumentus (žr. skundžiamo sprendimo 75 ir paskesnius punktus, susijusius su kaltinimais dėl „baudos dydžio padidinimo, palyginti su nurodytomis baudos ribomis“), laikantis gero teisingumo administravimo principo (šiuo klausimu žr. M. Barennes „L’arrêt du Tribunal Timab c/ Commission ou comment une transaction en matière de cartels aurait mieux valu qu’un bon procès…“, Revue Lamy de la Concurrence Nr. 45, 2015, p. 58).
(
30
)	Žr. skundžiamo sprendimo 43–220 punktus.
(
31
)	Žr., be kita ko, skundžiamo sprendimo 90–107 punktus.
(
32
)	Žr. skundžiamo sprendimo 76 ir 104 punktus. Primenu, kad pranešimo dėl susitarimo procedūros 19 punkte nurodyta, kad „[j]eigu susijusios šalys nepateikia susitarimo pareiškimo, galutinio sprendimo priėmimo procedūra jų atžvilgiu vyks pagal bendrąsias nuostatas, visų pirma nustatytas Reglamento [Nr. 773/2004] 10 straipsnio 2 dalyje, 12 straipsnio 1 dalyje ir 15 straipsnio 1 dalyje, o ne pagal susitarimo procedūrą reglamentuojančias nuostatas“. Tiesa, Sąjungos teismai nėra saistomi pavyzdinių taisyklių, kurias Komisija apibrėžė šiame pranešime ir 2006 m. gairėse, bet jie gali vadovautis šiomis taisyklėmis įgyvendindami savo neribotą jurisdikciją (2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Galp Energía España ir kt. / Komisija, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 90 punktas).
(
33
)	Dėl to, kad per susitarimo procedūrą galimybė susipažinti su byla yra ribojama, be kita ko, žr. L. Bernardeau ir J.‑P. Christienne „Les amendes en droit de la concurrence, Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union“, Briuselis, Larcier, 2013, I.716 punktas.
(
34
)	Dėl susitarimo procedūros ir įprastos administracinės procedūros eigos palyginimo lentelės žr. E. Barbier de la Serre „Le dispositif communautaire en matière de transactions“, Revue Lamy de la Concurrence Nr. 17, 2008, p. 95.
(
35
)	Žr. šios išvados 22 punktą.
(
36
)	Apeliančių teigimu, Bendrasis Teismas turėjo pastebėti prieštaravimą tarp tripliko, kurį Komisija pateikė šiame teisme, nurodydama, kad 35 % sumažinimu, numatytu už bendradarbiavimą, „nesusijusį su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, buvo kompensuota už Timab ir kt. bendradarbiavimą, susijusį su laikotarpiu nuo 1978 iki 2004 m., ir skundžiamo sprendimo 94 ir 95 punktų, kuriuose buvo nustatyta, kad atsižvelgiama į laikotarpį nuo 1978 iki 1992 m.
(
37
)	Ypač nenuoseklu, kad sumažinimo, suteikto pagal pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą, quantum galiausiai sumažėjo iki 5 % už laikotarpį nuo 1993 iki 2004 m., į kurį buvo atsižvelgta, nors iš pradžių jis siekė 17 % už laikotarpį nuo 1978 iki 2004 m.
(
38
)	Žr. skundžiamo sprendimo 142–220 punktus.
(
39
)	Be kita ko, žr. skundžiamo sprendimo 170–195 punktus.
(
40
)	Dėl 2006 m. gairių 29 punkte numatytų lengvinančių aplinkybių, dėl kurių gali būti sumažinta bauda, be kita ko, žr. skundžiamo sprendimo 95, 188 ir 189 punktus.
(
41
)	Žr. šios išvados 22 punktą.
(
42
)	Žr. skundžiamo sprendimo 90–95 punktus.
(
43
)	T. y. paties skundžiamo sprendimo motyvų prieštaringumas, priešingai, nei nurodytasis prieštaringumas, apeliančių teigimu, kylantis dėl to, kad Bendrasis Teismas patvirtino Komisijos samprotavimo ginčijamame sprendime nenuoseklumus (žr. šios išvados 28 ir paskesnius punktus).
(
44
)	Šiuo klausimu Timab ir kt. visų pirma nurodo skundžiamo sprendimo 104 ir 105 punktus, priešpastatydamos juos šio sprendimo 90, 96, 122 ir 179 punktams. Jų teigimu, jei būtų tabula rasa situacija, dėl jos turėtų būti atgaline data panaikinti jų galimi pareiškimai per susitarimo procedūrą, taigi jie negalėtų būti laikomi anksčiau užimta pozicija.
(
45
)	Apeliantės teigia, kad dėl jų nurodytų prieštaravimų buvo pažeista jų teisė laisvai diskutuoti su Komisija vykstant susitarimo procedūrai ir taip pat laisvai atsisakyti ją tęsti, taip pat teisė gintis per įprastą procedūrą, nesaistant jų tariamai anksčiau užimta „pozicija“.
(
46
)	Pavyzdžiui, savo apeliaciniame skunde Timab ir kt. priešpastato 104 ir 105 punktus šio sprendimo 122 punktui, manau, klaidingai, nes šie du pirmieji punktai yra susiję su vykstant susitarimo procedūrai nurodytais elementais, be kita ko, galimomis baudų ribomis, o trečiajame iš šių punktų yra nurodyta, kokį poveikį atleidimui nuo baudų ir jų sumažinimui turi tai, kad atsižvelgiant į apeliančių pareiškimus nebebuvo atsižvelgta į tam tikrą pažeidimo laikotarpio dalį.
(
47
)	Skundžiamo sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad „jei atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo politikos tikslas yra atskleisti kartelius ir palengvinti Komisijos užduotį šiuo atžvilgiu, susitarimo politika labiau padeda procedūros kartelių srityje veiksmingumui <…> taikant supaprastintą procedūrą“, kuri yra apibūdina to sprendimo 60 ir paskesniuose punktuose. Taip pat žr. pranešimo dėl susitarimo procedūros 1 punktą.
(
48
)	Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos skundžiamos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, dalys ir šį prašymą konkrečiai pagrindžiantys teisiniai argumentai; antraip apeliacinis skundas arba atitinkamas jo pagrindas nepriimtini (be kita ko, žr. 2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Galp Energía España ir kt. / Komisija, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 43 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
(
49
)	Minėtame dublike Timab ir kt. lakoniškai nurodo, kad „Bendrasis Teismas negalėjo, viena vertus, patvirtinti, kad pagal pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą „Komisija nesidera <…> dėl klausimo dėl <…> pažeidimo“, ir, kita vertus, suteikti neoficialioms diskusijoms derybų, per kurias ieškovės tariamai pripažino savo dalyvavimą darant pažeidimą iki 1993 m., vertę“.
(
50
)	Šioje nuostatoje aiškiai nustatyta, kad „[p]agrinduose ir teisiniuose argumentuose, kuriais remiamasi, tiksliai nurodomi ginčijami Bendrojo Teismo sprendimo ar nutarties motyvuojamosios dalies punktai“. Taip pat žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimą Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 29, 30 ir 78 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
(
51
)	2016 m. birželio 22 d. Sprendime DK Recycling und Roheisen / Komisija (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 62 ir paskesni punktai) priminta, kad, remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamentu, „vykstant procesui negalima remtis naujais pagrindais, nebent jie pagrindžiami teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui“. Tačiau šioje byloje šios išimties taikymo sąlygos nėra tenkintos.
(
52
)	Iš tikrųjų manau, kad šalys, atsisakiusios tokios specifinės tvarkos, kokia yra susitarimo procedūra, pirma, negali teigti, kad turėjo teisėtų lūkesčių dėl teisinės tvarkos, kurios jos nusprendė atsisakyti, potencialių pasekmių, ir, antra, jos negali tikėtis, kad bus vertinamos visiškai taip pat kaip šalys, kurios šios tvarkos neatsisakė.
(
53
)	Apeliantės cituoja šiuos žodžius iš Reglamento Nr. 622/2008, iš dalies pakeitusio Reglamentą Nr. 773/2004, 2 konstatuojamosios dalies, kurioje nurodyta, jog „[p]rocedūros šalys gali būti pasirengusios pripažinti, kad buvo <…> kartelio narė[s], <…> jeigu jos gali pagrįstai tikėtis Komisijos numatomų išvadų dėl jų dalyvavimo darant pažeidimą bei dėl galimų baudų lygio ir pritarti tokioms išvadoms“ (kursyvu išskirta mano).
(
54
)	Nurodydami ginčijamo sprendimo 318 punktą Timab ir kt. teigia, jog būtent dėl to, kad Komisija nesilaikė pačių įrodinėjimo standartų iki ir po jų pasitraukimo iš susitarimo procedūros, ji galiausiai pripažino, kad negali laikyti, jog jos dalyvavo nuo 1978 m. darant vieną ir tęstinį pažeidimą.
(
55
)	Apeliantės cituoja šiuos žodžius iš 2006 m. gairių 37 punkto, kad dar kartą užginčytų skundžiamo sprendimo 91 punktą, kuriame Bendrasis Teismas paminėjo Komisijos atliktą „baudos apskaičiavimo metodo pritaikym[ą]“. Tačiau iš karto pažymiu, kad Bendrasis Teismas visiškai neginčijo, kad 2006 m. gairės yra taikomos šių dviejų rūšių procedūroms, kaip patvirtina, be kita ko, minėto sprendimo 74 ir 82 punktai.
(
56
)	Šiuo aspektu apeliantės remiasi pranešimo dėl susitarimo procedūros 16 punktu, kuriame numatyta, kad „[d]ėl tokio ankstyvaus informacijos atskleidimo, vykstant susitarimo diskusijoms, <…> šalims bus suteikta galimybė sužinoti pagrindinius elementus, į kuriuos jau atsižvelgta, pavyzdžiui, <…> įtariamo kartelio sunkumą ir trukmę, <…> galimų baudų dydžio apskaičiavimą <…>. Dėl to šalys galės veiksmingai ginti savo požiūrį dėl joms galimai pareikštinų prieštaravimų ir priimti pagrįstą sprendimą dėl susitarimo“ (kursyvu išskirta mano).
(
57
)	Šiuo klausimu Komisija remiasi skundžiamo sprendimo 122 punktu, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, „kad galima numatyti, jog kompensacija už prašymą atleisti nuo baudos arba ją sumažinti bus persvarstyta pateikus pareiškimą dėl prašymo neskirti baudos arba ją sumažinti už laikotarpio, į kurį neatsižvelgta, dalį. Be to, kadangi apeliančių pareiškimas yra aplinkybė, galinti pailginti jų dalyvavimo darant pažeidimą trukmę, iš pradžių numatytas sumažinimas, nesusijęs su „prašymu neskirti baudos ar ją sumažinti“, taip pat tapo nereikšmingas“ (kursyvu išskirta mano).
(
58
)	Žr. skundžiamo sprendimo 52–57 punktus, taip pat 123 ir 124 punktus.
(
59
)	Be kita ko, 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimas Quinn Barlo ir kt. / Komisija (C‑70/12 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:351, 26 punktas) ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Koninklijke Wegenbouw Stevin / Komisija (C‑586/12 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:863, 26 punktas).
(
60
)	Be kita ko, 2013 m. spalio 24 d. Sprendimas Kone ir kt. / Komisija (C‑510/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:696, 76 punktas) ir 2016 m. birželio 14 d. Sprendimas Marchiani / Parlamentas (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 77 punktas), be Bendrojo Teismo praktikos, nurodytos skundžiamo sprendimo 123 punkte.
(
61
)	Be kita ko, 2013 m. spalio 24 d. Sprendimas Kone ir kt. Komisija (C‑510/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:696, 78 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Pagal analogiją dėl galimybės Komisijai pakeisti savo ankstesnę praktiką, kad būtų atsižvelgta į situacijos pokyčius, be kita ko – į pažeidimų dažnumą, sudėtingumą ir sunkumą, žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 169, 191 ir 227 punktai), taip pat generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Schindler Holding ir kt. / Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, 169–174 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
(
62
)	Be kita ko, 2005 m. birželio 28 d. Sprendimas Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 188 punktas).
(
63
)	2006 m. gairių 37 punkte, kuriuo remiasi apeliantės, yra aiškiai nurodyta, kad „tam tikros bylos ypatumai ar būtinybė siekti atgrasomojo poveikio konkrečioje byloje gali pateisinti Komisijos nukrypimą nuo [bendrojo] metod[o]“, kuris yra išdėstytas šiose gairėse.
(
64
)	Formuluotės, vartojamos pranešimo dėl susitarimo procedūros 16 punkte, kuris buvo cituojamas šios išvados 56 išnašoje (kursyvu išskirta mano).
(
65
)	Primenu, kad vykstant susitarimo procedūrai Timab ir kt. neginčijo savo dalyvavimo laikotarpiu nuo 1978 iki 1993 m., kaip tai padarė atsisakę tęsti šią procedūrą.
(
66
)	Reglamento Nr. 622/2008 4 konstatuojamojoje dalyje, Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto pastaruoju reglamentu, 10 a straipsnyje, taip pat pranešimo dėl susitarimo procedūros 5, 20–22 ir 27–32 punktuose nurodyta, kad nors įmonės yra laisvos atsisakyti tęsti susitarimo procedūrą, kol nėra priimta galutinio sprendimo, Komisija turi didelę diskreciją, be kita ko, pakeisti baudos dydį arba nutraukti šią procedūrą, atsižvelgdama į naujas aplinkybes (be kita ko, žr. L. Bernardeau ir J.‑P. Christienne, minėtas veikalas, I.738 ir I.749 punktai).
(
67
)	Kaip teisingai nusprendė Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 96, 123 ir 124 punktuose.
(
68
)	Komisija pabrėžia, kad per susitarimo procedūrą Timab ir kt. gavo išsamų paaiškinimą, kaip buvo apskaičiuotos numatytos baudos ribos, įskaitant su galimais sumažinimais susijusias aplinkybes.
(
69
)	Iš skundžiamo sprendimo 82 ir paskesnių punktų matyti, kad galutinio baudos dydžio padidėjimas taip pat yra susijęs su baudos apskaičiavimo pagrindu, nes Timab ir kt. pardavimų vertė labai padidėjo per tą vienintelį laikotarpį, į kurį buvo atsižvelgta ginčijamame sprendime (L. Idot „Cartels et procédure de transaction“, Europe Nr. 7, 2015, 267 komentaras, 1 punktas).
(
70
)	Šalys, sutinkančios sudaryti susitarimą, turi pripažinti kaltinimus, sutikti su didžiausia baudos riba, pripažinti, kad galėjo pateikti savo pastabas, ir atsisakyti galimybės plačiau susipažinti su byla bei posėdžio protokolu (žr. Reglamento Nr. 773/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 622/2008, 10a straipsnį ir pranešimo dėl susitarimo procedūros 20 punktą).
(
71
)	Žr. 19 punktą ir pagal analogiją – pranešimo dėl susitarimo procedūros 29 punktą.
(
72
)	Žr. Reglamento Nr. 622/2008 4 konstatuojamąją dalį.
(
73
)	Šiuo klausimu žr. L. Idot, minėtas veikalas, 1 punktas ir L. Idot „Le Tribunal de l’Union se prononce pour la première fois sur la procédure de transaction“, Revue des contrats, Nr. 4, 2015, p. 928.
(
74
)	Šiuo klausimu Komisija daro nuorodą į ginčijamo sprendimo 320 ir paskesnius punktus; jų santrauka pateikta skundžiamo sprendimo 17–26 punktuose, kuriuose išdėstyta visoms kartelio šalims taikoma jų baudų apskaičiavimo tvarka, patikslinant kiekviename etape nustatytus dydžius.
(
75
)	Be kita ko, 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimas Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 105 punktas) ir 2014 m. birželio 12 d. Sprendimas Deltafina / Komisija (C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, 75 punktas).
(
76
)	Be kita ko, 2014 m. balandžio 10 d.SprendimasKomisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 106 punktas), 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimas Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 51 punktas) ir skundžiamo sprendimo 72 ir 201 punktuose nurodyta teismo praktika.
(
77
)	Nesuprantu, be kita ko, dėl kokios priežasties Timab ir kt. teigia, kad šalys, sutikusios sudaryti susitarimą, buvo vertinamos palankiau, nes tariamai galėjo labiau „numatyti baudos, kuri joms bus skirta, dydį“.
(
78
)	Žr. šios išvados 48 išnašą.
(
79
)	Iš tiesų, kaip nurodė generalinė advokatė J. Kokott savo išvadoje byloje Pilkington Group ir kt. / Komisija (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 96 punktas ir jame nurodyta teismo praktika), „vienodo požiūrio principas traukiant baudžiamojon atsakomybėn už kartelių teisės pažeidimus yra įgyvendintas, jei visiems kartelio dalyviams skiriamos baudos apskaičiuojamos pagal tuos pačius kriterijus, todėl, nagrinėjant tą patį kartelių teisės pažeidimą, taikomi ne dvejopi standartai dėl kokybės“. Tačiau tai, kad taikomi tie patys apskaičiavimo kriterijai, netrukdo Komisijai nustatant baudos dydį atsižvelgti į lengvinančias arba sunkinančias aplinkybes, priskirtinas vienam ar kitam iš dalyvių.
(
80
)	Žr. skundžiamo sprendimo 71–74 punktus ir tuo pačiu klausimu – to sprendimo 216 punktą.
(
81
)	Žr. skundžiamo sprendimo 160–164 punktus ir 201–206 punktus. Toje savo sprendimo ištraukoje Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad baudos sumažinimas kitai kartelio šaliai ir baudos nesumažinimas ieškovėms – tai Komisijos objektyvaus vertinimo, atlikto pagal 2006 m. gairių 35 punktą, rezultatas, nes ieškovių įnašas nebuvo prilygintinas šios kitos šalies įnašui.
(
82
)	Konkrečiai jos nurodo šią minėto punkto ištrauką: „per 2010 m. vasario 24 d. posėdį [Komisija] paprašė jų patikslinti prašymo sumažinti baudą ir faktinių aplinkybių iki 1993 m. santykį ir nurodė, kad naujas pažeidimo kvalifikavimas galėjo turėti įtakos apskaičiuojant baudas, konkrečiai kalbant, Timab [ir kt.] bendradarbiavimo papildomajai vertei“ (žodis išskirtas kursyvu apeliaciniame skunde).
(
83
)	Timab ir kt. teigia, kad sąvoka „bendradarbiavimas“ apima tiek baudos sumažinimus, suteiktus taikant su pranešimu apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą susijusias taisykles, tiek baudos sumažinimus, suteiktus kitu pagrindu. Skundžiamo sprendimo 92 ir 93 punktuose Bendrasis Teismas priminė, kad remiantis šiuose punktuose nurodyta teismų praktika Komisija neturi pareigos kompensuoti už bendradarbiavimą, sumažindama baudą, nes jis nepalengvina tyrimo, t. y. neleidžia lengviau konstatuoti pažeidimo buvimo faktą ir prireikus užkirsti jam kelio, – tiek remiantis pranešimu apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą (kurį Bendrasis Teismas vadina „pranešimu apie bendradarbiavimą), tiek bendradarbiavimo, „nesusijusio su pranešimu apie atleidimą nuo baudų“, pagrindu.
(
84
)	Dėl baudos sumažinimų, kuriuos Komisija numatė vykstant susitarimo procedūrai, žr. šios išvados 7 punktą.
(
85
)	Komisija priduria, kad šio neigimo pasekmės baudos apskaičiavimui, kurias ji nurodė Timab ir kt., galiausiai buvo visiškai tokios pat, kokios būtų buvusios, jei nebūtų bandymo sudaryti susitarimą arba jei per susitarimo procedūrą suinteresuotosios įmonės nuo šio etapo sėkmingai ginčytų savo dalyvavimą darant pažeidimą laikotarpiu iki 1993 m.
(
86
)	Pagal analogiją žr. 2016 m. birželio 14 d. Sprendimą Marchiani / Parlamentas (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 113 punktas).
(
87
)	Žr. šios išvados 19 ir paskesnius punktus.