62021CC0129
GENERALINIO ADVOKATO
ANTHONY MICHAEL COLLINS IŠVADA,
pateikta 2022 m. balandžio 28 d. (
1
)
Byla C‑129/21
Proximus NV
(Viešos elektroninės abonentų knygos)
prieš
Gegevensbeschermingsautoriteit
(Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Asmens duomenų tvarkymas ir privatumo apsauga elektroninių ryšių sektoriuje – Direktyva 2002/58/EB – 12 straipsnis – Abonentų knygos ir informacijos apie abonentus teikimo paslaugos – Duomenų subjekto sutikimas – Reglamentas (ES) 2016/679 – Sutikimo apibrėžtis – 17 straipsnis – Teisė reikalauti ištrinti duomenis („teisė būti pamirštam“) – 5 straipsnio 2 dalis, 17 straipsnio 2 dalis, 19 straipsnis ir 24 straipsnis – Pareigos informuoti ir duomenų valdytojo atsakomybė“
I. Įvadas
1.
Šis Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl asmens, kuris yra telekomunikacijų paslaugos abonentas, prašymo nebeskelbti jo kontaktinių duomenų viešose elektroninėse telefono abonentų knygose ar nebeteikti informacijos apie jį. Jame keliami svarbūs klausimai dėl 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (
2
), 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (
3
) ir šių dviejų teisės aktų santykio aiškinimo.
2.
BDAR kiekvienam duomenų valdytojui nustatytas bendras reikalavimas gauti duomenų subjekto sutikimą dėl šio duomenų tvarkymo. Direktyvoje 2002/58 šis reikalavimas, kiek tai susiję su duomenų tvarkymu, kurį atlieka elektroninių abonentų knygų paslaugų teikėjai ir informacijos apie abonentus teikėjai, pakeistas taip, jog tam, kad būtų galima tvarkyti duomenis tuo pačiu tikslu, pakanka abonento vienintelio sutikimo naudoti jo duomenis. Taigi abonentas vieną kartą duoda sutikimą, kad jo kontaktiniai duomenys būtų įtraukti į abonentų knygas, o kiti abonentų knygų paslaugų teikėjai gali remtis tuo pačiu sutikimu tam, kad įtrauktų šiuos kontaktinius duomenis į savo abonentų knygas. Kas atsitinka, kai abonentas pageidauja, kad jo kontaktiniai duomenys būtų pašalinti iš visų tokių abonentų knygų? Kyla bent du klausimai. Pirma, ar abonentas turi pateikti prašymą telekomunikacijų operatoriui, su kuriuo yra sudaręs sutartį, ar abonentų knygų paslaugų teikėjui (-ams), ar kiekvienam iš jų? Antra, ar abonentų knygų paslaugų teikėjas privalo perduoti prašymą pašalinti kontaktinius duomenis trečiosioms šalims, kaip antai abonento telekomunikacijų operatoriui, kitam (-iems) abonentų knygų paslaugų teikėjui (-ams) ir paieškos sistemų operatoriams?
II. Faktinės aplinkybės
3.
Proximus teikia telekomunikacijų paslaugas. Ji įtraukia savo abonentų ir iš kitų telekomunikacijų operatorių gautus kontaktinius duomenis į dvi Belgijos elektronines abonentų knygas, www.1207.be ir www.1307.be, taip pat į dviejų informacijos apie abonentus teikimo telefonais 1207 ir 1307 paslaugų duomenų bazes. Šiuos kontaktinius duomenis ji perduoda kitam abonentų knygų paslaugų teikėjui.
4.
Proximus aiškina, kad jos ir trečiųjų šalių duomenų bazėse atskiriami abonentai, kurių kontaktiniai duomenys turi būti įtraukti į abonentų knygas, ir tie, kurių į jas įtraukti negalima. Tuo atveju, kai kontaktiniai duomenys turi būti įtraukti, prie abonento įrašo nurodoma „NNNNN“. Kai kontaktinių duomenų įtraukti negalima, atitinkamai nurodoma „XXXXX“.
5.
Pareiškėjas yra Belgijos rinkoje veikiančios telekomunikacijų operatorės Telenet teikiamų telefonijos paslaugų abonentas. Telenet neteikia abonentų knygų paslaugų. Ji teikia savo abonentų kontaktinius duomenis, be kita ko, Proximus.
6.
2019 m. sausio 13 d. pareiškėjas užpildė interneto svetainėje www.1207.be pateiktą užklausos formą, kurioje išdėstė tokį Proximus skirtą prašymą: „Prašau neįtraukti šio numerio į „Witte Gids“, 1207.be <…>“
7.
Atsižvelgdama į šį prašymą, 2019 m. sausio 28 d.Proximus pakeitė atitinkamą pareiškėjo įrašo parametrą iš „NNNNN“ į „XXXXX“. Tą pačią dieną Proximus darbuotojas pareiškėjui pateikė tokį atsakymą: „Šiuo metu numeris [x] nėra įtrauktas į leidinį „Gids“. Ši informacija taip pat neteikiama telefonu (1207) ir interneto svetainėje (1207.be). Visi pagal naujausius duomenis atnaujinti įrašai skelbiami mūsų interneto svetainėje www.1207.be.“
8.
2019 m. sausio 31 d.Proximus iš Telenet gavo periodiškai atnaujintus abonentų duomenis. Tarp šių atnaujintų duomenų buvo pateikti nauji pareiškėjo kontaktiniai duomenys. Prie jų taip pat buvo nurodyta, kad pareiškėjo kontaktiniai duomenys turi būti įtraukti į abonentų knygas („NNNNN“). Proximus automatiškai sutvarkė šiuos atnaujintus duomenis. Dėl to pareiškėjo kontaktiniai duomenys tapo viešai prieinami.
9.
2019 m. rugpjūčio 14 d. pareiškėjas, supratęs, kad jo telefono numeris skelbiamas elektroninėse abonentų knygose www.1207.be ir www.1307.be, taip pat keliose kitose elektroninėse abonentų knygose, naudodamasis interneto svetainėje www.1207.be pateikta užklausos forma, kreipėsi į Proximus su prašymu „neminėti“ jo telefono numerio „jūsų interneto svetainėje (-se) http://www.1207.be“.
10.
Tą pačią dieną Proximus darbuotojas pateikė tokį atsakymą: „Atsižvelgdami į jūsų prašymą, pašalinome įrašą apie jus tam, kad jūsų duomenys (telefono numeris, vardas, pavardė, adresas) nebūtų naudojami abonentų knygose ir teikiant informaciją apie abonentus. Po kelių dienų jūsų duomenys nebebus skelbiami interneto svetainėse www.1207.be ir www.1307.be ir teikiami telefonu (numeriais 1207 ir 1307). Taip pat susisieksime su „Google“, kad ši ištrintų atitinkamas nuorodas į mūsų interneto svetainę. Pagal teisės nuostatas jūsų duomenys taip pat buvo perduoti kitiems abonentų knygų paslaugų teikėjams ir informacijos apie abonentus paslaugų teikėjams, kurie [Proximus] prašė pateikti jiems abonentų duomenis, būtent www.wittegids.be, www.infobel.com, www.de1212.be ir www.opendi.be. Vykdant kasmėnesinį duomenų atnaujinimą, jie taip pat bus informuoti apie jūsų prašymą nebenaudoti jūsų duomenų.“
11.
Kartu pareiškėjas pateikė skundą Gegevensbeschermingsautoriteit (Duomenų apsaugos tarnyba, Belgija; toliau – DAT). Jame buvo nurodyta: „nors esu raštu pateikęs aiškų prašymą <…> neįtraukti mano (naujo) telefono numerio <…> ir duomenų į „Witte Gids“, 1207.be, <…>, šiandien, sulaukęs skambučio iš įmonės, kuri neturi mano telefono numerio, [pastebėjau], kad mano telefono numeris vis dėlto buvo įtrauktas į interneto svetaines www.1207.be, www.1307.be, www.wittegids.be, www.infobel.be, ww[w].de1212.be, ir, ko gero, taip pat į atitinkamas informacijos apie abonentus teikimo telefonais 1207 ir 1307 duomenų bazes, taip pat į leidinių „Witte Gids“ ir www.opendi.be spausdintas versijas“.
12.
2019 m. rugpjūčio 27 d. DAT sekretoriatas pripažino skundą priimtinu ir jį persiuntė Geschillenkamer van de Gegevensbeschermingsautoriteit (Duomenų apsaugos tarnybos ginčų kolegija, Belgija; toliau – DAT ginčų kolegija).
III. Svarbios teisės nuostatos
A.
Europos Sąjungos teisė
1. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
13.
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 8 straipsnio „Asmens duomenų apsauga“ pirmose dviejose dalyse nustatyta:
„1.   Kiekvienas turi teisę į savo asmens duomenų apsaugą.
2.   Tokie duomenys turi būti tinkamai tvarkomi ir naudojami tik konkretiems tikslams ir tik atitinkamam asmeniui sutikus ar kitais įstatymo nustatytais teisėtais pagrindais. Kiekvienas turi teisę susipažinti su surinktais jo asmens duomenimis bei į tai, kad jie būtų ištaisomi.“
2. Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas
14.
Sutikimo sąvoka yra esminė BDAR veikimo sąlyga. Pagal jo 4 straipsnio 11 punktą sutikimas – tai bet koks laisva valia duotas, konkretus ir nedviprasmiškas tinkamai informuoto duomenų subjekto valios išreiškimas pareiškimu arba vienareikšmiais veiksmais, kuriais jis sutinka, kad būtų tvarkomi su juo susiję asmens duomenys.
15.
BDAR 5 straipsnio „Su asmens duomenų tvarkymu susiję principai“ 1 dalies atitinkamame punkte nustatyta:
„Asmens duomenys turi būti:
a)
duomenų subjekto atžvilgiu tvarkomi teisėtu, sąžiningu ir skaidriu būdu (teisėtumo, sąžiningumo ir skaidrumo principas)“.
16.
BDAR 5 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta:
„Duomenų valdytojas yra atsakingas už tai, kad būtų laikomasi 1 dalies, ir turi sugebėti įrodyti, kad jos laikomasi (atskaitomybės principas).“
17.
BDAR 6 straipsnyje „Tvarkymo teisėtumas“ nustatyta:
„1.   Duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, jeigu taikoma bent viena iš šių sąlygų, ir tik tokiu mastu, kokiu ji yra taikoma:
a)
duomenų subjektas davė sutikimą, kad jo asmens duomenys būtų tvarkomi vienu ar keliais konkrečiais tikslais;
<…>“
18.
BDAR 7 straipsnio „Sutikimo sąlygos“ atitinkamose dalyse įtvirtinta:
„1.   Kai duomenys tvarkomi remiantis sutikimu, duomenų valdytojas turi galėti įrodyti, kad duomenų subjektas davė sutikimą, kad būtų tvarkomi jo asmens duomenys.
<…>
3.   Duomenų subjektas turi teisę bet kuriuo metu atšaukti savo sutikimą. Sutikimo atšaukimas nedaro poveikio sutikimu pagrįsto duomenų tvarkymo, atlikto iki sutikimo atšaukimo, teisėtumui. Duomenų subjektas apie tai informuojamas prieš jam duodant sutikimą. Atšaukti sutikimą turi būti taip pat lengva, kaip jį duoti.
<…>“
19.
Kiek tai svarbu šiai bylai, BDAR 17 straipsnyje „Teisė reikalauti ištrinti duomenis („teisė būti pamirštam“)“ nustatyta:
„1.   Duomenų subjektas turi teisę reikalauti, kad duomenų valdytojas nepagrįstai nedelsdamas ištrintų su juo susijusius asmens duomenis, o duomenų valdytojas yra įpareigotas nepagrįstai nedelsdamas ištrinti asmens duomenis, jei tai galima pagrįsti viena iš šių priežasčių:
<…>
b)
asmens duomenų subjektas atšaukia sutikimą, kuriuo pagal 6 straipsnio 1 dalies a punktą arba 9 straipsnio 2 dalies a punktą grindžiamas duomenų tvarkymas, ir nėra jokio kito teisinio pagrindo tvarkyti duomenis;
<…>
2.   Kai duomenų valdytojas viešai paskelbė asmens duomenis ir pagal 1 dalį privalo asmens duomenis ištrinti, duomenų valdytojas, atsižvelgdamas į turimas technologijas ir įgyvendinimo sąnaudas, imasi pagrįstų veiksmų, įskaitant technines priemones, kad informuotų duomenis tvarkančius duomenų valdytojus, jog duomenų subjektas paprašė, kad tokie duomenų valdytojai ištrintų visas nuorodas į tuos asmens duomenis arba jų kopijas ar dublikatus.
<…>“
20.
BDAR 19 straipsnyje „Prievolė pranešti apie asmens duomenų ištaisymą ar ištrynimą arba duomenų tvarkymo apribojimą“ įtvirtinta:
„Kiekvienam duomenų gavėjui, kuriam buvo atskleisti asmens duomenys, duomenų valdytojas praneša apie bet kokį asmens duomenų ištaisymą, ištrynimą arba tvarkymo apribojimą, vykdomą pagal 16 straipsnį, 17 straipsnio 1 dalį ir 18 straipsnį, nebent to padaryti nebūtų įmanoma arba tai pareikalautų neproporcingų pastangų. Duomenų subjektui paprašius, duomenų valdytojas informuoja duomenų subjektą apie tuos duomenų gavėjus.“
21.
BDAR 24 straipsnio „Duomenų valdytojo atsakomybė“ 1 dalyje nustatyta:
„Atsižvelgdamas į duomenų tvarkymo pobūdį, aprėptį, kontekstą bei tikslus, taip pat į įvairios tikimybės ir rimtumo pavojus fizinių asmenų teisėms ir laisvėms, duomenų valdytojas įgyvendina tinkamas technines ir organizacines priemones, kad užtikrintų ir galėtų įrodyti, kad duomenys tvarkomi laikantis šio reglamento. Tos priemonės prireikus peržiūrimos ir atnaujinamos.“
22.
BDAR 95 straipsnyje „Ryšys su Direktyva 2002/58/EB“ įtvirtinta:
„Šiuo reglamentu fiziniams arba juridiniams asmenims nenustatoma papildomų prievolių, susijusių su duomenų tvarkymu Sąjungoje viešaisiais ryšių tinklais teikiant viešai prieinamas elektroninių ryšių paslaugas, kiek tai susiję su klausimais, kuriais jiems taikomos [Direktyvoje 2002/58] nustatytos specialios prievolės, kuriomis siekiama to paties tikslo.“
3. Direktyva 2002/58
23.
Direktyvos 2002/58 17 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje abonento ar naudotojo, ir fizinio, ir juridinio asmens, sutikimas turėtų būti apibrėžiamas taip, kaip ir duomenų subjekto sutikimas buvo apibrėžtas ir patikslintas [Direktyvoje 95/46]. Sutikimas gali būti duotas bet kuriuo tinkamu būdu, specialiu ir pakankamai informatyviu, leidžiančiu naudotojui laisvai išreikšti savo valią, įskaitant ir atitinkamame interneto tinklavietės langelyje dedamą varnelę.“
24.
Jeigu nenustatyta kitaip, Direktyvoje 2002/58 vartojamos sąvokos, apibrėžtos Direktyvoje 95/46 (
4
) ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (
5
). Direktyvos 2002/58 2 straipsnio f punkte abonento ar naudotojo sutikimas apibrėžtas darant nuorodą į duomenų subjekto sutikimo apibrėžtį Direktyvoje 95/46. Darytina išvada, kad Direktyvoje 2002/58 taikoma sąvokos „sutikimas“ apibrėžtis sutampa su jos apibrėžtimi, pateikta BDAR 4 straipsnio 11 punkte, kurio tekstas pateiktas šios išvados 14 punkte.
25.
Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„2.   Valstybės narės užtikrina, kad abonentai turėtų galimybę nuspręsti, ar jų asmens duomenis įtraukti į [viešą] abonentų sąrašą, ir jeigu taip – kokie asmens duomenys bus įtraukti, kiek šie duomenys bus tinkami, atsižvelgiant į tokio abonentų sąrašo teikėjo nustatytą abonentų sąrašo tikslą, taip pat tokius duomenis tikrinti, taisyti ar panaikinti. Neįtraukimas į viešą abonentų sąrašą, asmens duomenų tikrinimas, taisymas ar panaikinimas yra nemokamas.
3.   Valstybės narės gali reikalauti, kad tais atvejais, kai viešuoju abonentų sąrašu siekiama daugiau nei tik suteikti galimybę ieškoti asmens kontaktinių duomenų pagal jo vardą ir pavardę ir, jei reikia, kai kuriuos kitus minimalius identifikatorius, būtų prašoma papildomo abonentų sutikimo.“
B.
Belgijos teisė
26.
Wet van 13 juni 2005 betreffende de elektronische communicatie (2005 m. birželio 13 d. Elektroninių ryšių įstatymas) į Belgijos teisę perkelta, be kita ko, Direktyva 2002/58 (
6
). Jo 133 straipsnio 1 dalimi įgyvendinta Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalis. Kitos WEC nuostatos, reikšmingos siūlant atsakymus į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, nurodytos toliau.
IV. Procesas nacionaliniame teisme ir Teisingumo Teisme
27.
Kadangi tai atrodo reikšminga kalbant apie Teisingumo Teismui pateiktą prašymą, pažymėtina, kad 2020 m. liepos 30 d. DAT ginčų kolegija nurodė Proximus i) nedelsiant imtis tinkamų veiksmų, kad būtų atspindėtas pareiškėjo sutikimo atšaukimas, ir taip laikytis BDAR nustatytų asmens duomenų tvarkymo reikalavimų; ii) patenkinti pareiškėjo prašymą sudaryti sąlygas pasinaudoti „teise būti pamirštam“ ir iii) nutraukti neteisėtą duomenų tvarkymą, pasireiškiantį asmens duomenų perdavimu tretiesiems abonentų knygų paslaugų teikėjams. Ji taip pat pareiškė Proximus pastabą dėl BDAR 24 straipsnio nesilaikymo. DAT ginčų kolegija skyrė Proximus20000 EUR baudą už BDAR 6, 7 ir 12 straipsnių pažeidimą (toliau – ginčijamas sprendimas).
28.
Proximus apskundė ginčijamą sprendimą Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas), kuris pateikė Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalis, siejama su šios direktyvos 2 straipsnio f punktu ir [BDAR] 95 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad, jei kitaip nenumatoma nacionalinės teisės aktuose, nacionalinei priežiūros institucijai leidžiama reikalauti abonento „sutikimo“, kaip tai suprantama pagal [BDAR], skelbti jo asmens duomenis viešai prieinamose abonentų knygose ir teikiant informaciją apie abonentus, kai tokias abonentų knygas skelbia arba tokią informaciją teikia pats operatorius ir tretieji paslaugų teikėjai?
2.
Ar [BDAR] 17 straipsnyje numatyta teisė reikalauti ištrinti duomenis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja tai, jog nacionalinė priežiūros institucija abonento prašymą pašalinti jo duomenis iš viešai prieinamų abonentų knygų ir teikiamos informacijos apie abonentus laiko [BDAR] 17 straipsnyje numatytu prašymu ištrinti duomenis?
3.
Ar [BDAR] 24 straipsnis ir 5 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja tai, jog nacionalinė priežiūros institucija iš juose įtvirtintos atskaitomybės pareigos kildina duomenų valdytojo pareigą imtis tinkamų techninių ir organizacinių priemonių tretiesiems duomenų valdytojams, t. y. telefonijos paslaugų teikėjui ir kitiems abonentų knygų paslaugų teikėjams bei informacijos apie abonentus teikėjams, kurie gavo duomenis iš pirmojo duomenų valdytojo, informuoti apie tai, kad duomenų subjektas atšaukė savo sutikimą pagal [BDAR] 6 straipsnį, siejamą su 7 straipsniu?
4.
Ar [BDAR] 17 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ją pažeidžia nacionalinės priežiūros institucijos nurodymas viešai prieinamų abonentų knygų paslaugų teikėjui ir informacijos apie abonentus teikėjui, kurio prašoma nebeskelbti tam tikro asmens duomenų, imtis pagrįstų veiksmų, siekiant informuoti paieškos sistemų operatorius apie tą prašymą ištrinti duomenis?“
29.
Proximus, DAT, Italijos, Latvijos, Portugalijos, Rumunijos vyriausybės ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas.
30.
Per 2022 m. vasario 9 d. posėdį Proximus, DAT ir Komisija žodžiu išdėstė argumentus ir atsakė į Teisingumo Teismo klausimus.
V. Vertinimas
A.
Pateiktų klausimų priimtinumas
31.
Pirmiausia Proximus tvirtina, kad pirmojo klausimo dalis, susijusi su telekomunikacijų operatorių pareigomis, kurios skiriasi nuo abonentų knygų paslaugų teikėjams nustatytų pareigų, taip pat antrasis ir ketvirtasis klausimai yra hipotetiniai ir (arba) nereikšmingi, kiek tai susiję su klausimais, kuriuos turi išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, todėl jie yra nepriimtini.
32.
Teisingumo Teismas yra ne kartą nurodęs, kad per procedūrą pagal SESV 267 straipsnį tik nagrinėjantis bylą nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos ypatumus, turi įvertinti, ar jo sprendimui būtinas prejudicinis sprendimas, ir nustatyti Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl, jeigu pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės nuostatos aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (
7
).
33.
Vis dėlto Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (
8
).
34.
Siekdamas atsakyti į Proximus pateiktus nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, siūlau išdėstyti pagrindinius Teisingumo Teismui pateiktus šalių argumentus, siekiant įvertinti, ar keturi prejudiciniai klausimai yra tiek nutolę nuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamo ginčo dalyko, kad jie visiškai nesusiję su pagrindinės bylos faktais arba dalyku, todėl jie visi arba jų dalis yra nepriimtini.
35.
Proximus mano, kad neprivalo gauti pareiškėjo sutikimo dėl jo kontaktinių duomenų įtraukimo į jos abonentų knygas arba suteikti jam galimybę nuspręsti, ar jo asmens duomenys turi būti į jas įtraukti. Proximus teigia, kad tai yra klausimai, už kuriuos atsako telekomunikacijų operatorius (šiuo atveju – Telenet). Taigi pareiškėjas turėjo pateikti prašymą pašalinti jo kontaktinius duomenis iš Proximus abonentų knygų Telenet. Subsidiariai Proximus mano, kad BDAR nuostatos, susijusios su „teise būti pamirštam“, neturi reikšmės, nes kontaktiniai duomenys pašalinami pakeičiant atitinkamo įrašo parametrą „NNNNN“ į „XXXXX“. Tai yra duomenų ištaisymas, o ne ištrynimas. Taip pat nepagrįsta reikalauti, kad Proximus informuotų paieškos sistemų operatorius apie pareiškėjo prašymą, nes neaišku, ar jie jo kontaktinius duomenis gavo iš Proximus, ar iš kito abonentų knygų paslaugų teikėjo.
36.
DAT mano, kad, norint įtraukti pareiškėjo kontaktinius duomenis į abonentų knygas, reikia gauti išankstinį jo sutikimą. Informavus Proximus apie tai, kad jis nebenori, jog jo duomenys būtų įtraukti į visas šias abonentų knygas, tolesnis jų įtraukimas tapo neteisėtas. Pareiškėjo prašymas buvo jo sutikimo atšaukimas ir „teisės būti pamirštam“ įgyvendinimas, kaip tai suprantama pagal BDAR 17 straipsnį. Pagal BDAR 17 straipsnio 2 dalį Proximus privalėjo informuoti paieškos sistemų operatorius apie šį prašymą. Pagal BDAR 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį DAT taip pat gali pareikalauti Proximus informuoti telekomunikacijų operatorių ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus apie šį prašymą.
37.
Italijos vyriausybės ir Komisijos pastabose iš esmės išdėstyti tokie patys argumentai kaip ir pateikti DAT. Nors Latvijos, Portugalijos ir Rumunijos vyriausybių pastabose laikomasi panašaus požiūrio, jos taip pat atkreipia dėmesį į toliau nurodytas aplinkybes. Latvijos vyriausybė pažymi, kad nėra teisinio pagrindo, kuriuo remiantis būtų galima reikalauti, kad kiekvienas abonentų knygų paslaugų teikėjas gautų atskirus sutikimus: skirtingi paslaugų teikėjai, kurie naudoja duomenis tuo pačiu tikslu, turi turėti galimybę remtis vienu duomenų subjekto duotu sutikimu. Rumunijos vyriausybė mano, kad BDAR 5 straipsnio 2 dalimi ir 24 straipsniu negalima remtis taip, kaip nurodo DAT, nes šiose nuostatose duomenų valdytojams nenustatytos pareigos pradėti dialogą su kitais duomenų valdytojais. Portugalijos vyriausybė mano, kad duomenų valdytojų pareiga informuoti trečiąsias šalis, įskaitant paieškos sistemų operatorius, apie prašymus ištrinti duomenis, kyla iš BDAR 19 straipsnio, o ne iš jo 17 straipsnio 2 dalies.
38.
Atsižvelgdamas į šią trumpą Teisingumo Teismui pateiktų šalių pagrindinių argumentų apžvalgą, esu įsitikinęs, kad visi keturi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra reikšmingi jo nagrinėjamos bylos dalykui ir taip glaudžiai susiję, kad nė vienas iš jų negali būti laikomas nepriimtinu. Taigi siūlau Teisingumo Teismui atmesti Proximus prieštaravimus dėl prejudicinių klausimų priimtinumo.
B.
Vertinimas iš esmės
1. Pirmasis klausimas
39.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 2 straipsnio f punktu ir BDAR 95 straipsniu, siekiant įtraukti abonento kontaktinius duomenis į telekomunikacijų operatoriaus ir (arba) kitų paslaugų teikėjų leidžiamas abonentų knygas, būtina gauti abonento sutikimą, kaip jis apibrėžtas BDAR.
40.
Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalyje reikalaujama suteikti abonentams galimybę nuspręsti, ar jų asmens duomenys turi būti įtraukti į viešą abonentų knygą. Šis reikalavimas netiesiogiai reiškia atitinkamą pareigą suteikti abonentams galimybę aiškiai pasirinkti, ar jie pageidauja, kad jų duomenys būtų įtraukti į tokias abonentų knygas. Be to, Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad kai viešuoju abonentų sąrašu siekiama daugiau nei tik suteikti galimybę ieškoti asmens kontaktinių duomenų pagal jo vardą ir pavardę, gali būti prašoma „papildomo abonentų sutikimo“ (
9
). 12 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „papildomas <…> sutikimas“ taip pat reiškia, kad pagal 12 straipsnio 2 dalį pirmiausia reikia gauti sutikimą dėl tokio paskelbimo.
41.
Kaip pažymėta šios išvados 23 ir 24 punktuose, Direktyvos 2002/58 2 straipsnio f punkte vartojama sąvoka „sutikimas“ reiškia bet kokį laisva valia duotą, konkretų ir nedviprasmišką tinkamai informuoto duomenų subjekto valios išreiškimą pareiškimu arba vienareikšmiais veiksmais, kuriais jis sutinka, kad būtų tvarkomi su juo susiję asmens duomenys.
42.
Sutikimo apibrėžtyje pagal Direktyvą 2002/58 daroma nuoroda į „[patvirtinamuosius] veiksmus“ taip pat reiškia, kad abonentams turi būti sudaryta galimybė išreikšti sutikimą dėl jų asmens duomenų įtraukimo į viešą abonentų knygą. Priešingai nei teigia Proximus, abonentų knygų paslaugų teikėjai negali iš anksto daryti prielaidos, kad abonentas sutinka, jog jo kontaktiniai duomenys būtų įtraukti į viešą abonentų knygą, arba remtis vadinamuoju „atsisakymu dalyvauti“.
43.
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal kontekstą ir sistemiškai aiškinant Direktyvos 2002/58 12 straipsnį matyti, kad sutikimas pagal šio straipsnio 2 dalį duodamas skelbti asmens duomenis viešoje abonentų knygoje, o ne kad juos skelbtų konkretus abonentų knygų paslaugų teikėjas. Taigi trečiosios įmonės, veikiančios informacijos apie abonentus teikimo ir abonentų knygų paslaugų rinkoje, bet kada vėliau tvarkydamos šiuos duomenis, turi vadovautis pagal Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalį duotu sutikimu, jei toks tvarkymas atliekamas tuo pačiu tikslu (
10
).
44.
Darytina išvada, kad abonento sutikimas, kaip jis apibrėžtas BDAR 4 straipsnio 11 punkte, būtinas tam, kad jo asmens duomenys būtų įtraukti į telekomunikacijų operatoriaus ir (arba) trečiųjų abonentų knygų paslaugų teikėjų leidžiamas abonentų knygas. Jeigu taip skelbiant asmens duomenis siekiama to paties tikslo, telekomunikacijų operatorius ir (arba) trečiasis (-ieji) paslaugų teikėjas (-ai) gali remtis tuo pačiu sutikimu.
45.
Pridurčiau, kad pagal BDAR 7 straipsnio 1 dalį, kai duomenys tvarkomi remiantis sutikimu, duomenų valdytojas turi galėti įrodyti, kad duomenų subjektas davė sutikimą, kad būtų tvarkomi jo asmens duomenys. Abonentų knygų paslaugų teikėjas, kaip antai Proximus, negali daryti prielaidos, kad abonentas davė sutikimą, net jeigu gali remtis abonento sutikimu, kurį šis davė kitam duomenų valdytojui.
46.
Proximus, remdamasi Direktyvos 2002/58 38 ir 39 konstatuojamosiomis dalimis, teigia, kad bet kokia pareiga: i) informuoti abonentą apie abonentų knygų, į kurias bus įtraukti jo asmens duomenys, paskirtį ir ii) sudaryti jam galimybę nuspręsti, ar jo asmens duomenys turi būti įtraukti į abonentų knygą, tenka tik telekomunikacijų operatoriui, su kuriuo abonentas yra sudaręs sutartį. Minėtų konstatuojamųjų dalių tekstas šio teiginio nepatvirtina. 38 konstatuojamojoje dalyje kalbama apie „viešų sąrašų sudarytojų“ pareigą „informuoti numatomus įtraukti abonentus apie sąrašo paskirtį“. 39 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „įsipareigojimas informuoti abonentą apie viešų sąrašų, į kuriuos įtraukiami jo asmens duomenys, paskirtį turėtų būti nustatomas šaliai, renkančiai tokius duomenis sąrašui“.
47.
Kadangi Telenet abonentų knygų neskelbia, nė viena iš šių konstatuojamųjų dalių jai netaikoma. Nors telekomunikacijų operatorius gali gauti abonentų sutikimą dėl jų duomenų įtraukimo į trečiųjų šalių sudaromas abonentų knygas ir tos trečiosios šalys vėliau gali remtis tuo, kad toks sutikimas buvo duotas telekomunikacijų operatoriui, ir tai įrodyti, Direktyvos 2002/58 38 ir 39 konstatuojamosiose dalyse nenurodoma, kad tik telekomunikacijų operatoriai privalo gauti šį sutikimą ir kad todėl tretieji abonentų knygų paslaugų teikėjai atleidžiami nuo su tuo susijusių pareigų ir atsakomybės.
48.
Galiausiai, kadangi Direktyvoje 2002/58 aiškiai taikoma BDAR pateikta sutikimo apibrėžtis, diskusija, kurią Proximus pradėjo dėl BDAR 95 straipsnio aiškinimo ir dėl BDAR bei Direktyvos 2002/58 santykio, kurį ji apibūdino kaip „lex generalis ir lex specialis“ santykį, neturi reikšmės.
49.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį klausimą atsakyti taip, kad pagal Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 2 straipsnio f punktu ir BDAR 95 straipsniu, abonento „sutikimas“, kaip ši sąvoka apibrėžta BDAR 4 straipsnio 11 punkte, yra būtinas tam, kad jo kontaktinius duomenis būtų galima įtraukti į abonentų knygas, kurias skelbia telekomunikacijų operatorius ir (arba) kiti abonentų knygų paslaugų teikėjai.
2. Antrasis klausimas
50.
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar abonento prašymas pašalinti jo duomenis iš abonentų knygų yra BDAR 17 straipsnyje numatytos „teisės reikalauti ištrinti duomenis“ įgyvendinimas.
51.
Proximus tvirtina, kad trečiasis abonentų knygų paslaugų teikėjas neprivalo tenkinti abonento prašymo pašalinti duomenis iš abonentų knygų, nes BDAR 17 straipsnis šiai trečiajai šaliai netaikomas. Abonentas savo prašymą turėjo pateikti telekomunikacijų operatoriui, su kuriuo yra sudaręs sutartį. Be to, Proximus tvirtina, kad BDAR ir Direktyvos 2002/58 santykis yra lex generalis ir lex specialis santykis.
52.
Subsidiariai Proximus teigia, kad pareiškėjo prašymas „neįtraukti telefono numerio <…> į interneto svetainę 1207.be“ yra prašymas ištaisyti duomenis, kaip tai suprantama pagal BDAR 16 straipsnį, o ne prašymas ištrinti duomenis pagal BDAR 17 straipsnį, nes įraše apie abonentą atitinkamas parametras tiesiog pakeičiamas iš „NNNNN“ į „XXXXX“.
53.
Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad abonentams turi būti sudaryta galimybė „taisyti ar panaikinti“ asmens duomenis, dėl kurių įtraukimo į abonentų knygas jie duoda sutikimą. Direktyvoje 2002/58 sąvokos „taisyti ar panaikinti“ neapibrėžtos. Taigi reikia atsižvelgti į šių žodžių įprastą reikšmę tame kontekste, kuriame jie vartojami, t. y. kalbant apie abonentų kontaktinių duomenų įtraukimą į abonentų knygas. Žodžiu „taisyti“ aiškiai vadovaujamasi tais atvejais, kai abonentai nori pakeisti tai, kaip jų kontaktiniai duomenys yra nurodyti abonentų knygoje, pavyzdžiui, ištaisyti vardo arba pavardės rašybą arba adreso netikslumus. Ši situacija skiriasi nuo aptariamos situacijos, kai pareiškėjas pageidauja, kad jo kontaktiniai duomenys nebebūtų skelbiami viešose abonentų knygose. Tarp žodžio „panaikinti“ reikšmių yra žodžiai „pašalinti“, „atšaukti“ arba „išimti“. Galima teigti, kad pareiškėjas, nebesutikdamas su tuo, kad jo duomenys būtų tvarkomi juos įtraukiant į abonentų knygas, pareikalavo panaikinti jo asmens duomenis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalį.
54.
Latvijos vyriausybė pažymi, kad Direktyvoje 2002/58 daugiau nieko nenurodyta dėl reikalavimų „panaikinti“ asmens duomenis pareiškimo tvarkos, jų įgyvendinimo ir pasekmių. Taigi BDAR nuostatos taikomos tiesiogiai, todėl Proximus argumentas, grindžiamas šių dviejų teisės aktų lex generalis ir lex specialis santykiu, atkrenta. Pagal BDAR 7 straipsnio 3 dalį abonentas turi teisę bet kuriuo metu atšaukti savo sutikimą. Atšaukus šį sutikimą, pagal BDAR 6 straipsnio 1 dalies a punktą abonento duomenų tvarkymas konkrečiai siekiant juos įtraukti į abonentų knygas, nebėra teisėtas. Tai savo ruožtu lemia BDAR 17 straipsnio taikymą.
55.
Proximus tvirtina, kad šis aiškinimas negali būti teisingas, nes tai reikštų, kad tiek ji, tiek Telenet privalėtų pašalinti įrašą apie pareiškėją iš visų savo duomenų bazių. DAT ir kitos Teisingumo Teismui pastabas pateikusios šalys mano, kad pareiškėjo prašymas susijęs tik su jo duomenų panaikinimu abonentų knygose, o ne su jų ištrynimu iš Telenet abonentų duomenų bazės.
56.
Pareiškėjas siekia neleisti tvarkyti jo duomenų su abonentų knygomis susijusiais tikslais. Kadangi pagal BDAR 17 straipsnio 1 dalies b punktą leidžiama atšaukti sutikimą, kuriuo grindžiamas duomenų tvarkymas, jam paprasčiau pareikšti tokį pageidavimą. Abonento sutikimas, kurį reikia gauti pagal Direktyvos 2002/58 12 straipsnio 2 dalį, susijęs su duomenų tvarkymu konkrečiu būdu, t. y. siekiant juos skelbti abonentų knygose. Atšaukus šį sutikimą, šis konkretus abonento duomenų tvarkymo būdas tampa neteisėtas. Jeigu būtų kitaip, abonentas negalėtų atšaukti sutikimo dėl skelbimo abonentų knygose, kartu nenutraukdamas sudarytos telekomunikacijų paslaugų teikimo sutarties.
57.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui į antrąjį klausimą atsakyti taip, kad abonento prašymas pašalinti jo duomenis iš abonentų knygų yra BDAR 17 straipsnyje įtvirtintos „teisės reikalauti ištrinti duomenis“ įgyvendinimas.
3. Trečiasis klausimas
58.
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal BDAR 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį nacionalinė priežiūros institucija gali daryti išvadą, kad duomenų valdytojas turi imtis tinkamų techninių ir organizacinių priemonių tam, kad informuotų trečiuosius duomenų valdytojus, t. y. telekomunikacijų operatorių ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus, kurie gavo duomenis iš šio pirmojo duomenų valdytojo, apie duomenų subjekto sutikimo atšaukimą pagal BDAR 6 straipsnį, siejamą su BDAR 7 straipsniu.
59.
Šiame klausime nurodytas „duomenų valdytojas“ yra Proximus, o „tretieji duomenų valdytojai“ – tai: i) telekomunikacijų operatorė Telenet, kurios teikiamų telefonijos paslaugų abonentas yra pareiškėjas; ir ii) abonentų knygų paslaugų teikėjas (-ai), kuriam (-iems) Proximus teikia abonentų duomenis, įskaitant tuos, kuriuos gavo iš Telenet.
60.
Kadangi telekomunikacijų operatorė neteikia abonentų knygų paslaugų ir tam, kad abonentų duomenys būtų įtraukti į abonentų knygas, būtina gauti sutikimą, kyla klausimas, kodėl tikslinga informuoti telekomunikacijų operatorę apie abonento sutikimo dėl jo duomenų naudojimo tuo tikslu atšaukimą.
61.
WEC reikalaujama, kad telekomunikacijų operatoriai perduotų abonentų kontaktinius duomenis abonentų knygų paslaugų teikėjams (
11
). Vis dėlto jie turi „atskirai laikyti“ abonentų, kurie yra nurodę, kad nenori būti įtraukti į abonentų knygą, kontaktinius duomenis tam, kad galėtų gauti tos abonentų knygos kopiją (
12
). Kaip nurodyta šios išvados 4 punkte, sutikimas atšaukiamas koreguojant abonento įrašo parametrus. Proximus savo duomenų bazę atnaujina gavusi sutikimo atšaukimą. Vis dėlto šis atnaujinimas panaikinamas, kai Proximus iš telekomunikacijų operatoriaus gauna naują abonentų duomenų rinkinį tam, kad šie duomenys būtų įtraukti į abonentų knygas, o telekomunikacijų operatorius nėra informuotas apie abonento prašymą neskelbti jo duomenų viešoje abonentų knygoje. Taigi Proximus turi ne tik atnaujinti savo duomenų bazę taip, kad joje atsispindėtų abonento sutikimo atšaukimas, bet ir informuoti telekomunikacijų operatorių apie tokį atšaukimą.
62.
Taigi Proximus teigia, kad ji yra tik „duomenų gavėja, kuriai buvo atskleisti asmens duomenys“, kaip tai suprantama pagal BDAR 19 straipsnį. Vadinasi, jai netaikomas BDAR 17 straipsnio 2 dalyje nustatytas įpareigojimas duomenų valdytojams imtis pagrįstų veiksmų, kad informuotų kitus duomenų valdytojus apie prašymus ištrinti asmens duomenis. Proximus teigia, kad darytina išvada, jog neteisinga BDAR 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį aiškinti taip, kad pagal juos ji privalo informuoti telekomunikacijų operatorių ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus apie gautus prašymus ištrinti duomenis.
63.
Man sunku sutikti su tuo, kad Proximus yra tik asmens duomenų gavėja. Nors galbūt ji gavo pareiškėjo kontaktinius duomenis iš Telenet, šių duomenų paskelbimas jos abonentų knygose yra duomenų tvarkymas, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 2 punktą. Šiomis aplinkybėmis Proximus veikia kaip duomenų valdytoja, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 7 dalį (
13
). Pagal BDAR 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį duomenų valdytojams taikomos pareigos, susijusios su atskaitomybe ir atitinkamų veiksmų atlikimu siekiant užtikrinti, kad duomenys būtų tvarkomi laikantis BDAR.
64.
BDAR 5 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta, kad asmens duomenys tvarkomi teisėtu būdu. Pagal jo 6 straipsnio 1 dalies a punktą duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, jeigu duomenų subjektas davė sutikimą, kad jo duomenys būtų tvarkomi vienu ar keliais konkrečiais tikslais, ir tik tokiu mastu, kokiu taikomas toks sutikimas. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pareiškėjas atšaukė savo sutikimą, kaip tai suprantama pagal BDAR 7 straipsnį, kad jo asmens duomenys būtų tvarkomi, siekiant juos skelbti abonentų knygose. Toks duomenų tvarkymas, įskaitant atvejus, kai tai tuo pačiu tikslu daro kiti abonentų knygų paslaugų teikėjai, neatitinka BDAR. Taigi jis yra neteisėtas.
65.
Šią išvadą kartu su BDAR 17 straipsnio 2 dalyje ir 19 straipsnyje nustatytais reikalavimais informuoti atitinka tai, kad nacionalinė priežiūros institucija, remdamasi BDAR 5 straipsnio 2 dalyje nustatytu atskaitomybės reikalavimu ir BDAR 24 straipsnyje nustatytu reikalavimu užtikrinti ir galėti įrodyti, jog duomenys tvarkomi laikantis šio reglamento, gali nuspręsti, kad duomenų valdytojas privalo, įgyvendindamas tinkamas technines ir organizacines priemones, informuoti kitus duomenų valdytojus, t. y. telekomunikacijų paslaugų teikėją ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus, gavusius duomenis iš to pirmojo duomenų valdytojo, apie duomenų subjekto sutikimo atšaukimą pagal BDAR 6 straipsnį, siejamą su BDAR 7 straipsniu.
66.
Rumunijos vyriausybė pažymi, kad BDAR 17 straipsnio 2 dalyje įtvirtinti reikalavimai informuoti taikomi paieškos sistemų operatoriams, kai pateikiami prašymai ištrinti duomenis. Taigi nacionalinei priežiūros institucijai nebūtų tinkama remtis BDAR 5 straipsnio 2 dalimi ir 24 straipsniu, visų pirma todėl, kad šiose nuostatose nėra konkrečių įpareigojimų, reglamentuojančių informacijos perdavimą trečiosioms šalims.
67.
Mano nuomone, BDAR 5 straipsnio 2 dalyje ir 24 straipsnyje duomenų valdytojams nustatyti bendrieji atskaitomybės ir įsipareigojimų laikymosi reikalavimai. Dėl plačios formuluotės ir taikymo srities jais remiantis gali būti sudarytos palankesnės sąlygos nacionalinei priežiūros institucijai, kuri siekia nustatyti duomenų valdytojams reikalavimus informuoti trečiąsias šalis. Žinoma, BDAR 17 straipsnio 2 dalyje ir 19 straipsnyje yra nustatytos konkrečios pareigos informuoti, taikomos atitinkamai „duomenų valdytojams“ (dėl duomenų, kurie tapo viešai prieinami ir kuriuos prašoma ištrinti) ir „gavėjams“. Vis dėlto šios nuostatos neapima nagrinėjamos faktinės situacijos, kai dėl įvairių joje dalyvaujančių šalių duomenų bazių sąveikos atsiranda būtinybė informuoti telekomunikacijų operatorių apie tai, kad atšauktas sutikimas, be kurio Proximus ir iš Proximus gautus abonentų duomenis naudojantys paslaugų teikėjai galiausiai duomenis tvarko neteisėtai.
68.
Šis BDAR aiškinimas reiškia, kad abonentas gali pranešti apie savo sutikimo atšaukimą (aptariamu atveju – prašymą neįtraukti kontaktinių duomenų į abonentų knygas) bet kuriam subjektui, kuris įtraukia šią informaciją į abonentų knygas, arba bet kuriam subjektui (įskaitant telekomunikacijų operatorių), kuris perduoda tokius kontaktinius duomenis tuo pačiu tikslu kitiems. Subjektas, į kurį abonentas nusprendžia kreiptis, tampa atsakingas už jo prašymo ištrinti duomenis perdavimą kitiems duomenų valdytojams tiek, kiek to reikia siekiant išvengti neteisėto duomenų tvarkymo. Toks aiškinimas atitinka BDAR 12 straipsnio 2 dalyje duomenų valdytojams nustatytą pareigą sudaryti palankesnes sąlygas naudotis BDAR 15–22 straipsniuose nustatytomis duomenų subjektų teisėmis. Jis taip pat atspindi BDAR 7 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje nustatytą reikalavimą, pagal kurį atšaukti sutikimą dėl asmens duomenų tvarkymo turi būti taip pat lengva kaip jį duoti. Kadangi abonentų knygų paslaugų teikėjas gali remtis abonento kitam paslaugų teikėjui šiuo tikslu duotu sutikimu, darytina išvada, kad siekdamas atšaukti sutikimą abonentas turi turėti galimybę susisiekti su bet kuriuo iš abonentų knygų paslaugų teikėjų arba telekomunikacijų operatoriumi ir paprašyti, kad jo kontaktiniai duomenys būtų panaikinti visose visų subjektų, kurie remiasi jo vieninteliu sutikimu, skelbiamose abonentų knygose.
69.
Taigi siūlau į trečiąjį klausimą atsakyti taip, kad pagal BDAR 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį nacionalinė priežiūros institucija gali nuspręsti, kad duomenų valdytojas turi imtis tinkamų techninių ir organizacinių priemonių, kad informuotų trečiuosius duomenų valdytojus, t. y. telekomunikacijų operatorių ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus, kurie gavo duomenis iš to pirmojo duomenų valdytojo, apie duomenų subjekto sutikimo atšaukimą pagal BDAR 6 straipsnį, siejamą su BDAR 7 straipsniu.
4. Ketvirtasis klausimas
70.
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal BDAR 17 straipsnio 2 dalį nacionalinei priežiūros institucijai draudžiama įpareigoti abonentų knygų paslaugų teikėją informuoti paieškos sistemų operatorius apie jo gautus prašymus ištrinti duomenis.
71.
Iš šio klausimo išplaukia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog pareiškėjas nebenorėjo, kad jo kontaktiniai duomenys būtų viešai prieinami internete per paieškos sistemas.
72.
Kaip pažymėta šios išvados 62 punkte, Proximus mano, kad BDAR 17 straipsnio 2 dalis jai netaikoma, nes ji yra tik asmens duomenų gavėja. Subsidiariai Proximus teigia, kad pagal BDAR 17 straipsnio 2 dalį ji privalo imtis pagrįstų veiksmų tik tam, kad informuotų duomenų valdytojus apie tai, kad duomenų subjektas paprašė ištrinti jo duomenis (
14
). Kadangi Proximus tiesiogiai neatskleidžia duomenų paieškos sistemų operatoriams, ji „nėra 100 % tikra“, ar šie operatoriai pareiškėjo kontaktinius duomenis gavo iš Proximus – jie juos galėjo gauti iš kito abonentų knygų paslaugų teikėjo. Šiomis aplinkybėmis būtų nepagrįsta reikalauti, kad Proximus, gavusi pareiškėjo prašymą, tiesiogiai susisiektų su paieškos sistemų operatoriais.
73.
Iš mano siūlomo atsakymo į antrąjį klausimą matyti, kad, abonentui paprašius pašalinti jo duomenis iš abonentų knygų, taikoma BDAR 17 straipsnio 2 dalyje duomenų valdytojui nustatyta pareiga imtis pagrįstų veiksmų tik tam, kad informuotų asmens duomenis tvarkančius duomenų valdytojus apie tai, kad duomenų subjektas paprašė ištrinti visas nuorodas į tuos asmens duomenis arba jų kopijas ar dublikatus.
74.
Taigi kyla klausimas, ar paieškos sistemų operatoriai yra duomenų valdytojai. Asmens duomenų indeksavimas ir pateikimas interneto naudotojams paieškos rezultatų sąraše yra asmens duomenų tvarkymas, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 2 dalį. Kadangi paieškos sistemų operatoriai sprendžia, kaip indeksuoti šiuos duomenis, ir yra atsakingi už algoritmo, kuris lemia, kokia tvarka rodomi paieškos rezultatai, sukūrimą, jie nustato asmens duomenų tvarkymo tikslus ir priemones, taigi veikia kaip duomenų valdytojai, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 7 dalį (
15
).
75.
Lieka reikalavimas, kad Proximus imtųsi pagrįstų veiksmų, įskaitant technines priemones, tik siekdama informuoti paieškos sistemų operatorius apie prašymą ištrinti duomenis.
76.
Siekiant įvertinti veiksmų, kurių imtasi, pagrįstumą, BDAR 17 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad reikia atsižvelgti į turimas technologijas ir įgyvendinimo sąnaudas – tai visų pirma turi padaryti spręsti šiuos klausimus kompetentinga institucija, kuriai taikoma teisminė kontrolė. Šios išvados 10 punkte pažymėta, kad Proximus pareiškėjui nurodė, jog informuos Google apie jo prašymą ištrinti duomenis. Teisingumo Teismui pateiktose pastabose DAT nurodė, kad nuo 2020 m. antrojo ketvirčio Belgijoje veikė ribotas paieškos sistemų operatorių skaičius ir didžiausia iš jų buvo Google, kuriai tenkanti rinkos dalis sudarė nuo 90 % (paieškos kompiuteriais) iki 99 % (paieškos išmaniaisiais telefonais ir planšetiniais kompiuteriais) (
16
). Vien tuo remiantis atrodo nepateisinama daryti išvadą, kad būtų nepagrįsta reikalauti, jog Proximus informuotų paieškos sistemų operatorius apie tokius jos gautus prašymus ištrinti duomenis.
77.
Bet kuriuo atveju nesu įsitikinęs, kad vertinant, ar veiksmai, kurių Proximus turi imtis tam, kad informuotų konkretų paieškos sistemos operatorių, yra „pagrįsti“, kaip tai suprantama pagal BDAR 17 straipsnio 2 dalį, reikia atsižvelgti į tai, ar ji „100 % įsitikinusi“, kad atitinkamas paieškos sistemos operatorius ištrintinus duomenis gavo iš Proximus. Taip pat manęs neįtikina argumentas, kad būtų nepagrįsta reikalauti Proximus imtis veiksmų tam, kad būtų laikomasi BDAR 17 straipsnio 2 dalies, nes ji nėra „100 % įsitikinusi“, kad paieškos sistemų operatoriai pareiškėjos kontaktinius duomenis gavo iš Proximus.
78.
Jeigu duomenų valdytojams būtų leista išvengti atsakomybės už asmens duomenų tvarkymą remiantis galimybe, kad atitinkami duomenys buvo gauti ne iš jų, bet kokia su tuo susijusi pareiga taptų neveiksminga daugeliu atvejų, kai duomenys yra susieti arba nukopijuoti internete. Toks požiūris net galėtų nepagrįstai skatinti skleisti duomenis, siekiant išvengti šios pareigos. Be to, atsižvelgiant į iš Proximus argumento išplaukiančią logišką išvadą, nė vienas abonentų knygų paslaugų teikėjas nebūtų atsakingas už BDAR 17 straipsnio 2 dalies laikymąsi informuojant paieškos sistemų operatorius apie pareiškėjo prašymą, nes visi šie operatoriai galėtų remtis bet kokia abejone dėl duomenų kilmės. Maža to, kadangi Telenet neskelbia abonentų knygų, paieškos sistemų operatoriai negalėjo gauti duomenų iš telekomunikacijų operatorės. Tai reiškia, kad abonentas turėtų išsiaiškinti, kur galima rasti jo kontaktinius duomenis, ir išsiųsti prašymus juos ištrinti kiekvienam juos skelbiančiam subjektui. Toks požiūris akivaizdžiai neatitiktų BDAR 7 straipsnio 3 dalies, kurioje nustatyta, kad atšaukti sutikimą turi būti taip pat lengva kaip jį duoti.
79.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui į ketvirtąjį klausimą atsakyti taip, kad pagal BDAR 17 straipsnio 2 dalį nacionalinei priežiūros institucijai nedraudžiama įpareigoti abonentų knygų paslaugų teikėją informuoti paieškos sistemų operatorius apie jo gautus prašymus ištrinti duomenis.
VI. Išvada
80.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
Pagal 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58 dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) 12 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 2 straipsnio f punktu ir 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 95 straipsniu, abonento „sutikimas“, kaip ši sąvoka apibrėžta Bendrojo duomenų apsaugos reglamento 4 straipsnio 11 punkte, yra būtinas tam, kad jo kontaktinius duomenis būtų galima įtraukti į abonentų knygas, kurias skelbia telekomunikacijų operatorius ir (arba) kiti abonentų knygų paslaugų teikėjai.
2.
Abonento prašymas pašalinti jo duomenis iš abonentų knygų yra Bendrojo duomenų apsaugos reglamento 17 straipsnyje įtvirtintos „teisės reikalauti ištrinti duomenis“ įgyvendinimas.
3.
Pagal Bendrojo duomenų apsaugos reglamento 5 straipsnio 2 dalį ir 24 straipsnį nacionalinė priežiūros institucija gali nuspręsti, kad duomenų valdytojas turi imtis tinkamų techninių ir organizacinių priemonių, kad informuotų trečiuosius duomenų valdytojus, t. y. telekomunikacijų operatorių ir kitus abonentų knygų paslaugų teikėjus, kurie gavo duomenis iš to pirmojo duomenų valdytojo, apie duomenų subjekto sutikimo atšaukimą pagal Bendrojo duomenų apsaugos reglamento 6 straipsnį, siejamą su to reglamento 7 straipsniu.
4.
Pagal Bendrojo duomenų apsaugos reglamento 17 straipsnio 2 dalį nacionalinei priežiūros institucijai nedraudžiama įpareigoti abonentų knygų paslaugų teikėją informuoti paieškos sistemų operatorius apie jo gautus prašymus ištrinti duomenis.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	OL L 119, 2016, p. 1, toliau – BDAR. Priėmus BDAR buvo panaikinta ir pakeista 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355).
(
3
)	OL L 201, 2002, p. 37, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 514, su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/136/EB (OL L 337, 2009, p. 11).
(
4
)	BDAR 94 straipsniu buvo panaikinta ir pakeista Direktyva 95/46/EB. BDAR 94 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad nuorodos į Direktyvą 95/46/EB laikomos nuorodomis į BDAR.
(
5
)	OL L 108, 2002, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349. Žr. Direktyvos 2002/58 2 straipsnį.
(
6
)	Belgisch Staatsblad, 2005 m. birželio 20 d., p. 28070, toliau – WEC.
(
7
)	2008 m. balandžio 1 d. Sprendimas Prancūzų bendruomenės vyriausybė ir Valonijos vyriausybė (C‑212/06, EU:C:2008:178, 28 punktas); 2009 m. spalio 22 d. Sprendimas Zurita García ir Choque Cabrera (C‑261/08 ir C‑348/08, EU:C:2009:648, 34 punktas) ir 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimas Filipiak (C‑314/08, EU:C:2009:719, 40 punktas).
(
8
)	2009 m. spalio 22 d. Sprendimas Zurita García ir Choque Cabrera (C‑261/08 ir C‑348/08, EU:C:2009:648, 35 punktas).
(
9
)	Šiuo klausimu taip pat žr. Direktyvos 2002/58 39 konstatuojamąją dalį, kurioje paaiškintas „naujo <…> sutikimo“ reikalavimas, taikomas tuo atveju, kai duomenys naudojami „pagal kitą paskirtį nei nurodytoji juos renkant“.
(
10
)	2011 m. gegužės 5 d. Sprendimas Deutsche Telekom (C‑543/09, EU:C:2011:279, 61–67 punktai).
(
11
)	WEC 45 straipsnio 2 dalis ir 46 straipsnio 2 dalis.
(
12
)	WEC 45 straipsnio 3 dalis.
(
13
)	Pagal BDAR 4 straipsnio 7 punktą „duomenų valdytojas“ – tai fizinis arba juridinis asmuo, kuris nustato duomenų tvarkymo tikslus ir priemones. BDAR 4 straipsnio 2 punkte nustatyta, kad „duomenų tvarkymas“ apima asmens duomenų „atskleidimą persiunčiant, platinant ar kitu būdu sudarant galimybę jais naudotis“.
(
14
)	Arba, kaip teigia Proximus, juos ištaisyti.
(
15
)	Taip pat žr. BDAR 66 konstatuojamąją dalį, kurioje patvirtinta, kad šiomis nuostatomis siekiama sustiprinti teisę būti pamirštam internetinėje aplinkoje. Šią išvadą sustiprina 2019 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas GC ir kt. (Nuorodų į jautrius duomenis panaikinimas) (C‑136/17, EU:C:2019:773, 34 ir 35 punktai)
(
16
)	Išsamiau žr.: https://www.pure-im.nl/blog/marktaandelen-zoekmachines-q2-2020/.