62023CJ0753
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. vasario 27 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Laikinoji apsauga esant masiniam perkeltųjų asmenų srautui – Direktyva 2001/55/EB – 8 ir 11 straipsniai – Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2022/382 – Vienas po kito pateikti prašymai išduoti leidimą gyventi siekiant, kad laikinoji apsauga būtų suteikta keliose valstybėse narėse – Paskesnio prašymo nagrinėjimas – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą“
Byloje C‑753/23 [Krasiliva] (
i
)
dėl Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika) 2023 m. lapkričio 30 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. gruodžio 7 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
A. N.
prieš
Ministerstvo vnitra
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurią sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias, ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis ir teisėjas Z. Csehi (pranešėjas),
generalinis advokatas M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, A. Edelmannová ir J. Vláčil,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos G. Karipsiadis ir T. Papadopoulou,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Azéma, A. Katsimerou ir M. Salyková,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvos 2001/55/EB dėl minimalių normų, suteikiant perkeltiesiems asmenims laikiną apsaugą esant masiniam srautui, ir dėl priemonių, skatinančių valstybių narių tarpusavio pastangų priimant tokius asmenis ir atsakant už tokio veiksmo padarinius pusiausvyrą (OL L 212, 2001, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 162), 8 straipsnio 1 dalies ir 11 straipsnio, taip pat Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Ukrainos pilietės A. N. ir Ministerstvo vnitra (Vidaus reikalų ministerija, Čekijos Respublika) ginčą dėl leidimo gyventi išdavimo, suteikiant Direktyvoje 2001/55 numatytą laikinąją apsaugą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2001/55
3
Direktyvos 2001/55 1 straipsnyje nustatyta:
„Šia direktyva siekiama nustatyti laikinos[ios] apsaugos suteikimo, esant iš trečiųjų šalių perkeltųjų asmenų, negalinčių grįžti į savo kilmės šalį, masiniam srautui, minimalias normas ir skatinti valstybių narių tarpusavio pastangų priimant tokius asmenis ir atsakant už tokio veiksmo padarinius pusiausvyrą.“
4
Šios direktyvos 5 straipsnio 1–3 dalyse numatyta:
„1.   Ar yra perkeltųjų asmenų masinis srautas, nustatoma pagal [Europos Sąjungos] Tarybos sprendimą, priimtą kvalifikuota balsų dauguma [Europos] Komisijos pasiūlymu, kuri, prieš pateikdama savo siūlymą Tarybai, išnagrinėja visus bet kurios valstybės narės prašymus[,] [kuri taip pat išnagrinėja visus bet kurios valstybės narės prašymus pateikti pasiūlymą Tarybai].
2.   Komisijos pasiūlyme turi būti bent nurodyta:
a)
konkrečių asmenų grupių, kurioms bus suteikta laikin[oji] apsauga, aprašymas;
b)
data, kada įsigalios laikin[oji] apsauga;
c)
perkeltųjų asmenų judėjimo masto įvertinimas.
3.   Tarybos sprendimu visose valstybėse narėse pagal šios direktyvos nuostatas perkeltiesiems asmenims, kuriems tas sprendimas taikomas, suteikiama laikin[oji] apsauga. Sprendime turi būti bent nurodyta:
a)
konkrečių asmenų grupių, kurioms suteikiama laikin[oji] apsauga, aprašymas;
b)
data, kada įsigalios laikin[oji] apsauga;
c)
valstybių narių pateikta informacija apie jų priėmimo pajėgumą;
d)
Komisijos, [Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro (JTVPRK)] ir kitų atitinkamų tarptautinių organizacijų pateikta informacija.“
5
Minėtos direktyvos 8 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės imasi priemonių, būtinų, kad asmenims, kurie naudojasi laikin[ąja] apsauga, būtų išduoti leidimai gyventi visą apsaugos laiką. Dokumentai ar kiti lygiaverčiai įrodymai išduodami tuo pačiu tikslu.
2.   Nepaisant šio straipsnio 1 dalyje minėtų leidimų gyventi galiojimo termino, valstybių narių nustatytos sąlygos asmenims, kurie naudojasi laikin[ąja] apsauga, negali būti mažiau palankios nei tos, kurios nustatytos šios direktyvos 9–16 straipsniuose.
3.   Prireikus valstybės narės asmenims, kurie į jų teritorijas įleidžiami, kad būtų suteikta laikin[oji] apsauga, sudaro visas galimybes įsigyti būtinas vizas, įskaitant tranzitines vizas. Formalumų turi būti kuo mažiau dėl skubėti verčiančios padėties. Vizos turėtų būti išduodamos neatlygintinai arba jų kaina turėtų būti kuo mažesnė.“
6
Tos pačios direktyvos 11 straipsnyje numatyta:
„Valstybė narė susigrąžina asmenį, kuriam ji savo teritorijoje buvo suteikusi laikiną[ją] apsaugą, jeigu minėtas asmuo pasilieka kitos valstybės narės teritorijoje arba siekia be leidimo patekti į tą valstybę Tarybos sprendime nurodytu laikotarpiu, minimu šios direktyvos 5 straipsnyje. Valstybės narės, remdamosi dvišaliu susitarimu, gali nuspręsti šio straipsnio netaikyti.“
7
Direktyvos 2001/55 28 straipsnyje numatyti atvejai, kuriais valstybės narės gali šioje direktyvoje nurodytiems asmenims nesuteikti laikinosios apsaugos, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.
8
Minėtos direktyvos 29 straipsnyje nustatyta:
„Asmenys, kuriems valstybė narė nesuteikė laikinos[ios] apsaugos arba neleido susijungti šeimai, turi teisę atitinkamoje valstybė narėje paduoti teisėtą skundą.“
Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2022/382
9
2022 m. kovo 4 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/382, kuriuo pagal Direktyvos 2001/55/EB 5 straipsnį nustatoma, kad iš Ukrainos yra perkeltųjų asmenų masinis srautas, ir pradedama taikyti laikinoji apsauga (OL L 71, 2022, p. 1), 15 ir 16 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(15)
pažymima, kad valstybės narės pareiškime sutiko, kad jos netaikys Direktyvos [2001/55] 11 straipsnio;
(16)
šioje situacijoje tinkamiausia priemonė yra laikinoji apsauga. Atsižvelgiant į ypatingą ir išskirtinę padėtį, įskaitant Rusijos Federacijos karinę invaziją į Ukrainą ir masinio perkeltųjų asmenų srauto mastą, taikant laikinąją apsaugą turėtų būti galima sudaryti sąlygas perkeltiesiems asmenims visoje [Europos] Sąjungoje naudotis suderintomis teisėmis, suteikiančiomis tinkamo lygio apsaugą. Numatoma, kad laikinosios apsaugos suteikimas būtų naudingas ir valstybėms narėms, nes dėl teisių, susijusių su laikinąja apsauga, perkeltiesiems asmenims sumažėja poreikis nedelsiant prašyti tarptautinės apsaugos, todėl sumažėja pavojus, kad jų prieglobsčio sistemos bus pernelyg apkrautos, nes dėl skubėti verčiančios padėties būtų taikoma kuo mažiau formalumų. Be to, Ukrainos piliečiams taikomas bevizis režimas ir atvykę į teritoriją 90 dienų laikotarpiui jie turi teisę laisvai judėti Sąjungoje. Todėl jie gali pasirinkti valstybę narę, kurioje jie nori naudotis teisėmis, susijusiomis su laikinąja apsauga, ir prisijungti prie savo šeimų ir draugų visoje Sąjungoje įsikūrusiose didelėse diasporose. Tai praktiškai palengvins užtikrinti valstybių narių tarpusavio pastangų pusiausvyrą ir taip sumažins spaudimą nacionalinėms priėmimo sistemoms. Valstybei narei pateikus [išdavus] leidimą gyventi pagal Direktyvą [2001/55], asmuo, kuriam suteikta laikinoji apsauga, turi teisę keliauti Sąjungoje 90 dienų per 180 dienų laikotarpį, tačiau galimybę naudotis su laikinąja apsauga susijusiomis teisėmis turėtų turėti tik leidimą gyventi išdavusioje valstybėje narėje. Tai neturėtų daryti poveikio valstybės narės galimybei nuspręsti bet kuriuo metu išduoti leidimą gyventi asmenims, kuriems suteikta laikinoji apsauga pagal šį sprendimą.“
10
Šio įgyvendinimo sprendimo 1 straipsnyje nustatyta:
„Šiuo sprendimu nustatoma, kad yra perkeltųjų asmenų, kurie dėl ginkluoto konflikto priversti išvykti iš Ukrainos, masinis srautas į Sąjungą.“
11
To sprendimo 2 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta:
„Šis sprendimas taikomas toliau nurodytų kategorijų asmenims, kurie 2022 m. vasario 24 d. ar vėliau buvo perkelti iš Ukrainos dėl Rusijos ginkluotųjų pajėgų tą dieną pradėtos karinės invazijos:
a)
Ukrainoje iki 2022 m. vasario 24 d. gyvenusiems Ukrainos piliečiams.“
Čekijos teisė
Laikinosios užsieniečių apsaugos įstatymas Nr. 221/2003
12
Direktyva 2001/55 į Čekijos teisę buvo perkelta zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců (Laikinosios užsieniečių apsaugos įstatymas Nr. 221/2003).
13
Šio įstatymo 1 straipsnyje „Dalykas“ numatyta:
„Šiame įstatyme reglamentuojama:
a)
užsieniečių atvykimo į Čekijos Respublikos teritoriją (toliau – teritorija) ir gyvenimo joje laikinosios apsaugos suteikimo tikslais, taip pat jų išvykimo iš teritorijos sąlygos;
b)
teisės gyventi teritorijoje laikinosios apsaugos suteikimo tikslais (toliau – teisė gyventi laikinosios apsaugos tikslais) suteikimo ir panaikinimo procedūra;
<…>“
„Ukrainos“ įstatymas
14
Ginčui pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos zákon č. 65/2022 Sb., o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazi vojsk Ruské federace (Įstatymas Nr. 65/2022 dėl tam tikrų priemonių, susijusių su ginkluotu konfliktu Ukrainos teritorijoje, kurį sukėlė Rusijos Federacijos kariuomenės įsiveržimas) (toliau – „Ukrainos“ įstatymas) 2 straipsnyje nustatyta, kad „laikinoji apsauga“ suprantama kaip teisė gyventi Čekijos Respublikos teritorijoje pagal Laikinosios užsieniečių apsaugos įstatymą [Nr. 221/2003]“.
15
„Ukrainos“ įstatymo 4 straipsnio „Su laikinąja apsauga susijusi procedūra“ 3 dalyje numatyta:
„Jeigu šiame įstatyme nenustatyta kitaip, laikinosios apsaugos pagal šį įstatymą suteikimą reglamentuoja Laikinosios užsieniečių apsaugos įstatymas [Nr. 221/2003].“
16
„Ukrainos“ įstatymo 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.   Prašymas suteikti laikinąją apsaugą yra nepriimtinas, jeigu:
a)
jis pateikiamas ne asmeniškai;
b)
jį pateikia užsienietis, nenurodytas 3 straipsnyje;
c)
jį pateikia užsienietis, kuris yra pateikęs prašymą suteikti laikinąją apsaugą arba tarptautinę apsaugą kitoje Sąjungos valstybėje narėje;
d)
jį pateikia užsienietis, kuris kitoje Sąjungos valstybėje narėje naudojasi laikinąja apsauga arba tarptautine apsauga, arba
e)
jį pateikia užsienietis – pilietis Sąjungos arba valstybės, kurią saisto su Sąjunga sudaryta tarptautinė sutartis, suteikianti jam teisę laisvai judėti, lygiavertę teisei, kuria naudojasi Sąjungos arba valstybės, saistomos [1992 m. gegužės 2 d.] Europos ekonominės erdvės susitarimo [(OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3)], piliečiai.
2.   Nepriimtinumo atveju Vidaus reikalų ministerija arba Čekijos Respublikos policija atmeta užsieniečio prašymą ir nurodo jam nepriimtinumo pagrindą, o bet kokia teisminė peržiūra negalima.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
17
2022 m. liepos 15 d. Ukrainos pilietė A. N. atvyko į Sąjungos teritoriją. 2022 m. liepos 19 d. Vokietijoje ji pateikė prašymą suteikti laikinąją apsaugą. Praėjus dviem mėnesiams, 2022 m. rugsėjo 20 d., analogišką prašymą ji pateikė Čekijos Respublikoje. Pastarąjį prašymą Vidaus reikalų ministerija atmetė kaip nepriimtiną motyvuodama, be kita ko, tuo, kad A. N. laikinosios apsaugos buvo paprašiusi arba ją gavusi kitoje valstybėje narėje.
18
A. N. apskundė sprendimą atmesti jos prašymą Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas, Čekijos Respublika). Šis pirmiausia konstatavo, kad turi jurisdikciją nagrinėti skundą, neatsižvelgiant į tai, kad atitinkamas nacionalinis teisinis reglamentavimas nesuteikia galimybės teismine tvarka peržiūrėti sprendimo atmesti prašymą suteikti laikinąją apsaugą kaip nepriimtiną. Jis nusprendė, kad teisė pateikti tokį skundą išplaukia iš Direktyvos 2001/55 29 straipsnio, siejamo su Chartijos 47 straipsniu.
19
Be to, jis konstatavo, kad, nors A. N. prašymą suteikti laikinąją apsaugą pateikė Vokietijoje, tokia apsauga jai iki šiol nebuvo suteikta, taip pat kad Direktyvoje 2001/55 nenumatyta, jog toks prašymas gali būti atmetamas grindžiant tuo, kad prašymas suteikti laikinąją apsaugą prieš tai buvo pateiktas kitoje valstybėje narėje. Laikinosios apsaugos nesuteikimo asmeniui pagrindai išsamiai numatyti Direktyvos 2001/55 28 straipsnyje, todėl pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinis teisinis reglamentavimas neatitinka Sąjungos teisės. Remdamasis šiais motyvais Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas) patenkino A. N. skundą, panaikino Vidaus reikalų ministerijos sprendimą ir grąžino jai bylą nagrinėti iš naujo.
20
Vidaus reikalų ministerija apskundė tą sprendimą kasacine tvarka Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Ji tvirtino, kad tuo atveju, jeigu asmuo vienoje iš valstybių narių paprašė suteikti laikinąją apsaugą, sprendimą dėl to prašymo turi priimti ši valstybė narė. Šia apsauga negalima naudotis keliose valstybėse narėse. Vidaus reikalų ministerijos teigimu, pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija nepatenka į Direktyvos 2001/55 28 straipsnio taikymo sritį. Nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatytas tokio kaip A. N. prašymo nepriimtinumas, taikoma situacijoms, kurių ši direktyva nereglamentuoja.
21
Šiomis aplinkybėmis Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2001/55] 8 straipsnio 1 daliai, taip pat atsižvelgiant į valstybių narių susitarimą netaikyti šios direktyvos 11 straipsnio, prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį prašymas išduoti leidimą gyventi laikinosios apsaugos suteikimo tikslais yra nepriimtinas, jeigu užsienietis yra paprašęs leidimo gyventi kitoje valstybėje narėje arba jam jau yra išduotas leidimas gyventi kitoje valstybėje narėje?
2.
Ar asmuo, kuriam taikoma laikinoji apsauga pagal [Direktyvą 2001/55], turi [Chartijos] 47 straipsnyje nurodytą teisę į veiksmingą teisminę gynybą tuo atveju, kai valstybė narė atsisako išduoti leidimą gyventi pagal šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
22
Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį šioje nuostatoje nurodytą leidimą gyventi atsisakoma išduoti asmeniui, kuriam taikoma Įgyvendinimo sprendime 2022/382 nurodyta laikinoji apsauga, kai šis asmuo jau yra paprašęs tokio leidimo gyventi kitoje valstybėje narėje. Be to, šiame kontekste jam kyla klausimas dėl priimant Įgyvendinimo sprendimą 2022/382 sudaryto valstybių narių susitarimo netaikyti Direktyvos 2001/55 11 straipsnio apimties.
23
Pagal Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės imasi priemonių, būtinų, kad asmenys, kurie naudojasi laikinąja apsauga, turėtų leidimus gyventi visą apsaugos laiką. Be to, šioje nuostatoje numatyta, kad šiuo tikslu išduodami dokumentai arba kiti lygiaverčiai įrodymai.
24
Kaip nurodyta Direktyvos 2001/55 1 straipsnyje, šia direktyva siekiama nustatyti laikinosios apsaugos suteikimo, esant iš trečiųjų šalių perkeltųjų asmenų, negalinčių grįžti į savo kilmės šalį, masiniam srautui, minimalias normas ir skatinti valstybių narių tarpusavio pastangų priimant tokius asmenis ir atsakant už tokio priėmimo padarinius pusiausvyrą (2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Kaduna, C‑244/24 ir C‑290/24, EU:C:2024:1038, 81 punktas).
25
Pagal Direktyvos 2001/55 5 straipsnį masinio perkeltųjų asmenų srauto buvimas konstatuojamas Tarybos sprendimu, priimtu kvalifikuota balsų dauguma Komisijos siūlymu. Sprendimas priimamas remiantis, be kita ko, perkeltųjų asmenų padėties ir judėjimo masto patikrinimu ir įvertinimu, ar tikslinga suteikti laikinąją apsaugą, atsižvelgiant į galimybes suteikti skubią pagalbą ir imtis veiksmų vietoje arba jų nepakankamumą. Tokiu sprendimu laikinoji apsauga suteikiama visose valstybėse narėse tame sprendime nurodytoms konkrečioms asmenų grupėms nuo tame sprendime nustatytos datos (2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Kaduna, C‑244/24 ir C‑290/24, EU:C:2024:1038, 83 punktas).
26
Remdamasi Direktyvos 2001/55 5 straipsniu, Taryba 2022 m. kovo 4 d. priėmė Įgyvendinimo sprendimą 2022/382, kuriuo konstatuota, kad iš Ukrainos yra masinis perkeltųjų asmenų srautas. Šis įgyvendinimo sprendimas įsigaliojo tą pačią dieną, taigi nuo tos dienos privaloma laikinoji apsauga suteikta šio įgyvendinimo sprendimo 2 straipsnyje nurodytoms asmenų kategorijoms, būtent Ukrainoje iki 2022 m. vasario 24 d. gyvenusiems Ukrainos piliečiams (šiuo klausimu žr. 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Kaduna, C‑244/24 ir C‑290/24, EU:C:2024:1038, 84 punktą).
27
Be to, iš Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 16 konstatuojamosios dalies matyti, kad Ukrainos piliečiai, kuriems keliaujant taikomas bevizis režimas, atvykę į Sąjungos teritoriją turi teisę laisvai joje judėti 90 dienų laikotarpiu ir gali pasirinkti valstybę narę, kurioje norėtų naudotis su laikinąja apsauga susijusiomis teisėmis.
28
Atsižvelgiant į pateiktus svarstymus konstatuotina, kad Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 2 straipsnyje nurodytoms kategorijoms priklausantys asmenys, siekdami gauti Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalyje nurodytą leidimą gyventi, turi teisę kreiptis į pasirinktos valstybės narės valdžios institucijas.
29
Iš to matyti, kad tuo atveju, kai asmuo, kuriam taikoma laikinoji apsauga, remdamasis Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalimi pirmojoje valstybėje narėje paprašė leidimo gyventi, bet jo dar negavo, vėliau nuvyksta į antrąją valstybę narę ir joje pateikia analogišką prašymą, pastaroji valstybė narė negali atmesti to prašymo kaip nepriimtino motyvuodama vien tuo, kad prašymas jau buvo pateiktas pirmojoje valstybėje narėje. Taigi antroji valstybė narė turi išnagrinėti joje pateikto prašymo pagrįstumą.
30
Vis dėlto nagrinėdamos tokį prašymą valstybės narės valdžios institucijos gali patikrinti, ar asmenys, prašantys Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalyje nurodyto leidimo gyventi, priskiriami prie Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 2 straipsnyje nurodytų asmenų kategorijų ir naudojasi laikinąja apsauga ir ar jie kitoje valstybėje narėje jau yra gavę leidimą gyventi.
31
Be to, kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimas dėl Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 15 konstatuojamojoje dalyje priminto valstybių narių pareiškimo (netaikyti Direktyvos 2001/55 11 straipsnio) reikšmės atsakant į pirmąjį klausimą, reikia pažymėti, kad pagal šį straipsnį valstybė narė susigrąžina asmenį, kuriam ji savo teritorijoje yra suteikusi laikinąją apsaugą, jeigu jis laikinosios apsaugos laikotarpiu būna arba siekia be leidimo patekti į kitos valstybės narės teritoriją.
32
Kaip matyti iš pirmesniame šio sprendimo punkte nurodyto valstybių narių pareiškimo, šis straipsnis netaikytinas asmenims, kurie naudojasi laikinąja apsauga ir patenka į Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 taikymo sritį. Be to, iš Įgyvendinimo sprendimo 2022/382 16 konstatuojamosios dalies matyti, kad Ukrainos piliečiai, kuriems keliaujant taikomas bevizis režimas, atvykę į Sąjungos teritoriją turi teisę laisvai joje judėti 90 dienų laikotarpiu tam, kad, be kita ko, pasirinktų valstybę narę, kurioje nori naudotis su laikinąja apsauga susijusiomis teisėmis. Taigi minėtas straipsnis nėra svarbus atsakant į pirmąjį klausimą.
33
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį leidimą gyventi atsisakoma išduoti asmeniui, kuriam taikoma Įgyvendinimo sprendime 2022/382 nurodyta laikinoji apsauga, kai šis asmuo kitoje valstybėje narėje jau yra paprašęs tokio leidimo, bet jo dar nėra gavęs.
Dėl antrojo klausimo
34
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad asmuo, kuriam pagal šią direktyvą taikoma laikinoji apsauga, turi teisę į veiksmingą teisinę gynybą teisme dėl sprendimo prašymą išduoti leidimą gyventi (kaip jis suprantamas pagal šį 8 straipsnį) atmesti kaip nepriimtiną.
35
Pagal suformuotą jurisprudenciją Chartijos 47 straipsnyje numatytos teisės į veiksmingą teisinę gynybą pripažinimas konkrečiu atveju reiškia, kad ja besiremiantis asmuo remiasi Sąjungos teisės garantuojamomis teisėmis ar laisvėmis (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, 71 punktą).
36
Kaip iš esmės matyti iš šio sprendimo 23–26 punktų, pagal Direktyvos 2001/55 5 straipsnį priimtas Tarybos sprendimas lemia laikinosios apsaugos įgyvendinimą visose valstybėse narėse konkrečių tame sprendime aprašytų asmenų grupių atžvilgiu. Pagal šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, leidžiančių šiems asmenims turėti leidimus gyventi visą šios apsaugos laikotarpį ir šiuo tikslu išduoti jiems dokumentus ar kitus lygiaverčius įrodymus. Todėl minėtų asmenų teisė naudotis leidimu gyventi ir gauti įrodymus šiuo klausimu yra Sąjungos teisės sistemoje garantuojama teisė.
37
Taigi pagal Chartijos 47 straipsnį reikalaujama, kad sprendimą atmesti pagal Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalį asmens, kuriam taikoma laikinoji apsauga, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, pateiktą prašymą išduoti leidimą gyventi kaip nepriimtiną būtų galima veiksmingai užginčyti teisme.
38
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Chartijos 47 straipsnyje dar kartą patvirtintas veiksmingos teisminės gynybos principas. Pakanka jau vien šio straipsnio ir jo nereikia tikslinti Sąjungos ar nacionalinės teisės nuostatomis, kad privatiems asmenims būtų suteikta teisė, kuria jie galėtų remtis. Taigi Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalies atveju negali būti kitaip (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 86 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
39
Be to, šio aiškinimo nepaneigia tai, kad Direktyvos 2001/55 29 straipsnyje galimybė pasinaudoti teisminėmis teisių gynimo priemonėmis atitinkamoje valstybėje narėje aiškiai numatyta tik asmenims, kuriems valstybėje narėje nesuteikiama laikinoji apsauga arba teisė į šeimos susijungimą. Kaip matyti iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 35–38 punktuose, iš šio straipsnio negalima daryti priešingos išvados, kad galimybę pasinaudoti tokiomis teisių gynimo priemonėmis turėtų turėti tik šie asmenys.
40
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad asmuo, kuriam pagal šią direktyvą taikoma laikinoji apsauga, turi teisę į veiksmingą teisinę gynybą teisme dėl sprendimo prašymą išduoti leidimą gyventi (kaip jis suprantamas pagal šį 8 straipsnį) atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
41
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2001 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvos 2001/55/EB dėl minimalių normų, suteikiant perkeltiesiems asmenims laikiną apsaugą esant masiniam srautui, ir dėl priemonių, skatinančių valstybių narių tarpusavio pastangų priimant tokius asmenis ir atsakant už tokio veiksmo padarinius pusiausvyrą, 8 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį leidimą gyventi atsisakoma išduoti asmeniui, kuriam taikoma 2022 m. kovo 4 d. Tarybos įgyvendinimo sprendime (ES) 2022/382, kuriuo pagal Direktyvos 2001/55/EB 5 straipsnį nustatoma, kad iš Ukrainos yra perkeltųjų asmenų masinis srautas, ir pradedama taikyti laikinoji apsauga, nurodyta laikinoji apsauga, kai šis asmuo kitoje valstybėje narėje jau yra paprašęs tokio leidimo, bet jo dar nėra gavęs.
2.
Direktyvos 2001/55 8 straipsnio 1 dalis, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu,
turi būti aiškinama taip:
asmuo, kuriam pagal šią direktyvą taikoma laikinoji apsauga, turi teisę į veiksmingą teisinę gynybą teisme dėl sprendimo prašymą išduoti leidimą gyventi (kaip jis suprantamas pagal šį 8 straipsnį) atmesti kaip nepriimtiną.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: čekų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.