62004CC0147_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Conseil d’État
(Prancūzija) kreipiasi į Teisingumo Teismą, norėdamas sužinoti, ar valstybė narė gali sutrukdyti savo teritorijoje askaloninių česnakų pavadinimu parduoti allium ascalonicum (2) veisles, auginamas iš sėklų, o ne iš svogūnėlių.
2. Kaip susijusias Bendrijos nuostatas jis nurodo Direktyvas 70/458/EEB(3) ir 92/33/EEB(4), kurios reglamentuoja prekybą daržovių sėklomis, taip pat šių augalų sodinamąja arba kitokia dauginamąja medžiaga(5) . Tačiau, neneigiant būtinybės nagrinėti šias direktyvas, būtina praplėsti nagrinėjimo kontekstą, atsižvelgiant į EB sutarties turinį, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui būtų duotas naudingas atsakymas.
I – Teisės aktai
A – Bendrijos teisė
1. Pirminė teisė: bendroji rinka, laisvas žemės ūkio produktų ir prekių judėjimas
3. Bendroji rinka, kurią siekiama sukurti pagal EB 2 straipsnį, apima žemės ūkį ir prekybą jo produktais(6) ; jos veikimą palengvina bendra politika (EB 3 straipsnio 1 dalies e punktas ir EB 32 straipsnio 1 bei 2 dalys), kurios vienas iš tikslų yra didinti žemės ūkio našumą skatinant technikos pažangą ir užtikrinant racionalią žemės ūkio gamybos plėtotę (EB 33 straipsnio 1 dalies a punktas). Vykdant bendrą politiką tam tikrais atvejais yra privalomas įvairių nacionalinių rinkos organizavimo formų koordinavimas (EB 34 straipsnio 1 dalies b punktas).
4. Kuriant bendrąją rinką taip pat būtina panaikinti kliūtis laisvam prekių judėjimui (EB 3 straipsnio 1 dalies c punktas), tarp jų ir laisvam žemės ūkio produktų (EB 32 straipsnio 1 ir 2 dalys) judėjimui, dėl šios priežasties yra draudžiami kiekybiniai apribojimai ir lygiaverčio poveikio priemonės (EB 28 ir 29 straipsniai), išskyrus atvejus, kai jie yra pateisinami dėl EB 30  straipsnyje(7) nurodytų priežasčių, bet, kad ir kaip būtų, jie neturi tapti savavališka diskriminacijos priemone arba užslėptu valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimu.
5. Pagal EB 37 straipsnį teisės aktus šioje srityje priima Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.
2. Antrinė teisė: prekyba daržovių dauginamąja medžiaga
6. Geri daržininkystės rezultatai daugiausia priklauso ir nuo sėklų, sodinamosios arba kitokios dauginamosios medžiagos kokybės, ir augalų sveikatos. Taryba minėtas direktyvas priėmė minėto EB 37 straipsnio pagrindu, siekdama suderinti dauginamosios medžiagos judėjimo sąlygas ir panaikinti prekybos šiais augalais kliūtis, atsirandančias dėl skirtingos tvarkos valstybėse narėse (žr. abiejų direktyvų antrą–ketvirtą konstatuojamąsias dalis).
7. Buvo nuspręsta, laikantis tam tikrų suderintų taisyklių, sukurti bendrą sąrašą, kuris užtikrintų, kad nebus nustatyta jokių prekybos apribojimų (sėklų direktyvos penkta, septinta, devinta, dešimta konstatuojamosios dalys ir 16 straipsnis; sodinamosios medžiagos direktyvos dešimta, penkiolikta konstatuojamosios dalys ir 14 straipsnis).
8. Tačiau skiriasi šių dviejų direktyvų taikymo sritys.
a) Sėklų direktyva
9. Ji yra skirta daržovių, išvardytų 2 straipsnio 1 dalies A punkte, – tarp kurių neminimi askaloniniai česnakai(8), – sėkloms, kurių veislės, jei jos yra oficialiai patvirtintos bent vienoje valstybėje narėje, gali būti sertifikuojamos(9), patvirtinamos kaip standartinė sėkla(10) ir parduodamos (3 straipsnio 1 dalis).
10. Kiekviena valstybė narė įsteigia vieną ar kelis katalogus(11), kurių pagrindu yra įsteigiamas bendrasis katalogas, kurį platina Komisija (3 straipsnio 3 dalis ir 17 straipsnis).
11. Kad būtų įrašyta į šiuos katalogus, veislė turi būti išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda, t. y. ji turi: svarbiu morfologiniu arba fiziologiniu požymiu aiškiai skirtis nuo jau patvirtintų arba pateiktų patvirtinti veislių; ją nuosekliai dauginant ar po kiekvieno ciklo ji išlaiko esmines savo savybes; ir, išskyrus nukrypimus, iš jos sukurti augalai, atsižvelgiant į aiškius reprodukcinės augalų sistemos bruožus, yra panašūs ar genetiškai identiški (4 ir 5 straipsniai). Jei veislė netenka savo savybių, ji turi būti atšaukta ir išbraukta (14 straipsnio 1 dalis ir 15 straipsnio 1 dalis).
12. Valstybės narės oficialiai paskelbia savo teritorijoje patvirtintų veislių katalogus ir apie pakeitimus kitoms valstybėms narėms ir Komisijai praneša pateikdamos trumpą su naudojimu susijusių savybių aprašymą (10 straipsnio 1 dalis ir 11 straipsnio 1 ir 2 dalys).
13. Reikia vengti bet kokių apribojimų, galinčių sudaryti kliūčių į katalogus įrašytoms sėkloms, nors pačios direktyvos 40 straipsnyje nustatyta tvarka valstybei narei gali būti leista uždrausti tam tikros veislės sėklų judėjimą, jei ši veislė nėra išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda (16 straipsnio 1 ir 2 dalys).
14. Kaip jau nurodžiau, Komisija Bendrajame žemės ūkio augalų veislių kataloge paskelbia sąrašą veislių, kurių sėklai pagal 16 straipsnį netaikomi jokie prekybos apribojimai (17 straipsnis).
15. Valstybėms narėms pagal minėtą 40 straipsnį yra suteikiama teisė uždrausti parduoti kokią nors iš į minėtą bendrąjį katalogą įtrauktų veislių, jei jos auginimas augalų sveikatos požiūriu kenkia kitų rūšių auginimui (18 straipsnis).
16. Sėklų direktyva buvo kodifikuota 2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva 2002/55/EB(12), kuri pakeitė jos turinį nepakeisdama pavadinimo. Šis naujas tekstas įsigaliojo 2002 m. rugpjūčio mėn., bet šioje byloje jis netaikytinas, nes, kaip bus nurodyta toliau, ginčas yra susijęs su dviejų kategorijų sėklomis, įrašytomis į 1997 m. katalogą.
b) Sodinamosios medžiagos direktyva
17. Ji yra skirta valstybių narių tarpusavio prekybai sodinamąja ir dauginamąja medžiaga(13), išskyrus sėklas, kurios priklauso gentims ir rūšims bei jų hibridams, išvardytiems II priede (1 straipsnis), tarp kurių patenka ir askaloniniai česnakai.
18. Tokia dauginamąja medžiaga, kuri yra nurodyta II priede ir kuriai taip pat taikoma sėklų direktyva, gali būti laisvai prekiaujama Bendrijoje, jei ji priklauso veislei, pripažintai pagal šią direktyvą (sodinamosios medžiagos direktyvos 9 straipsnio 1 dalis). Kitais atvejais, pavyzdžiui, askaloninių česnakų atveju, prekyba priklauso nuo oficialaus pripažinimo sėklų direktyvoje nustatytomis sąlygomis ir tvarka bent vienoje iš valstybių narių (9 straipsnio 2 dalis). Abiem atvejais įrašant į bendrąjį katalogą reikia laikytis sėklų direktyvos 16–19 straipsniuose nurodytų sąlygų ir tikslų (9 straipsnio 4 dalis). Visų pirma netaikomi jokie kiti prekybos apribojimai, kurie nėra numatyti pačioje sodinamosios medžiagos direktyvoje (14 straipsnis).
B – Prancūzijos teisė: 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas (14)
19. Šis nutarimas taikomas vartotojams tiekti skirtiems askaloniniams česnakams (2 straipsnis); terminu „askaloniniai česnakai“ leidžiama vadinti tik veislę Allium cepa L. var ascalonicum, dauginamą vegetatyviniu būdu svogūnėliais, kurie turi tam tikrų požymių, ir todėl draudžiama vartojant šį pavadinimą parduoti tuos česnakus, kurie dauginasi kitu būdu.
20. Pagal Vartotojų kodekso 214-2 straipsnį ir 1955 m. rugpjūčio 19 d. Nutarimą Nr. 55-1126 dėl 1905 m. rugpjūčio 1 d. Įstatymo dėl baudimo už sukčiavimą prekiaujant vaisiais ir daržovėmis(15) taikymo, už 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo nuostatų pažeidimą yra taikoma baudžiamoji atsakomybė kaip už pažeidimą.
II – Faktinės aplinkybės, ginčas pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
21. Askaloniniai česnakai yra kultivuojamas augalas, priklausantis lelijinių šeimai, paprastai dauginamas vegetatyviniu būdu(16) svogūnėliais. Taip paprastai jie yra auginami Prancūzijos Bretanės ir Luaros slėnio regionuose.
22. Nyderlandų bendrovės De Groot En Slot Allium BV
ir Bejo Zaden BV
(toliau – De Groot
ir Bejo ) išvedė dvi šios daržovės sėklų veisles, pavadintas ambition
ir matador, kurios dauginasi lytiniu būdu. 1995 m. birželio 29 d., pateikus reikalingus įrodymus, šios dvi veislės remiantis sėklų direktyva buvo įtrauktos į Nyderlandų katalogą kaip išvestinės allium ascalonicum L. – Echalote veislės; apie tai, aprašius jų ypatumus, buvo pranešta valstybėms narėms ir Komisijai.
23. 1997 m. kovo 18 d. ši institucija išplatino Bendrojo katalogo devynioliktojo leidimo papildymą, į kurį buvo įtrauktos minėtos veislės allium ascalonicum L. (17) pavadinimu, ir vėlesniuose leidimuose informacija apie jas nebuvo pakeista(18) . Nuo šios dienos veislės ambition
ir matador
valstybėse narėse buvo parduodamos kaip askaloniniai česnakai, išskyrus Prancūziją, nes joje buvo taikomas 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas.
24. Nuo 1999 m. De Groot
ir Bejo, kurių veikla iš esmės buvo susijusi su askaloninių česnakų pardavimu vartotojams, pagrindinį dėmesį ėmė skirti prekybai sėklomis, ypač prekybai dviejų ginčijamų veislių sėklomis.
25. 2000  ir 2001 m. Komisijai buvo pateikti du skundai dėl laisvo šių daržovių judėjimo, dėl kurių ji nepriėmė sprendimo. Pirmasis skundas Prancūzijos ir Nyderlandų augintojų iniciatyva buvo pateiktas dėl minėtų rūšių įrašymo į bendrąjį katalogą, antruoju skundu Nyderlandų gamintojai nurodė, kad minėtas Prancūzijos nutarimas pažeidžia Bendrijos teisę.
26. 2001 m., tiksli data nėra žinoma(19), De Groot
ir Bejo
pateikė kompetentingoms institucijoms prašymą panaikinti nutarimą; šioms neatsakius, jos pateikė ieškinį Conseil d’État, į bylą taip pat įstojo Comité économique agricole regional fruits et légumes de la région Bretagne
(Bretanės regiono žemės ūkio vaisių ir daržovių ekonomikos komitetas, toliau – Cerafel ).
27. 2004 m. vasario 4 d. Nutartimi Conseil d’État
paprašė Teisingumo Teismo nustatyti, ar sėklų direktyva ir sodinamosios medžiagos direktyva leidžia į bendrąjį katalogą įtraukti tik askaloninių česnakų veisles, kurios dauginasi vegetatyviniu būdu ne iš sėklų, ir ar veislės matador
ir ambition
gali būti įrašytos į šioms daržovėms skirtą skyrių.
III – Procesas Teisingumo Teisme
28. Per Teisingumo Teismo statuto 20 straipsnyje nustatytą terminą Komisija, Prancūzijos ir Nyderlandų vyriausybės, ieškinį pagrindinėje byloje pateikusios bendrovės ir Cerafel
pateikė rašytines pastabas; jų atstovai dalyvavo 2005 m. balandžio 21 d. posėdyje, kuriame žodžiu išsakė savo argumentus.
IV – Prejudicinio klausimo nagrinėjimas
29. Byloje, kurioje buvo pateiktas prejudicinis klausimas, siekiama panaikinti nutarimą, kuriuo Prancūzijoje yra reglamentuojama prekyba askaloniniais česnakais, parduodamais vartotojui be išankstinio perdirbimo, nes jis pažeidžia Bendrijos teisę. Atsižvelgiant į tai būtina išnagrinėti du aspektus, kurie yra glaudžiai susiję ir apie kuriuos buvo plačiai užsiminta kai kuriose rašytinėse pastabose: viena vertus, tai aiškinamų direktyvų dalykinio taikymo sritis, kita vertus, tai galimybė pakeisti nagrinėjamų teisės aktų visumą, nekreipiant dėmesio į minėtas direktyvas ir taikant pagrindinius pirminės teisės principus, kaip antai kiekybinių importo apribojimų ir lygiaverčio poveikio priemonių draudimas, nustatytas EB 28 straipsnyje.
A – Sėklų direktyvos ir sodinamosios medžiagos direktyvos dalykas
30. Šie Bendrijos teisės aktai yra taikomi daržovių auginimo medžiagai (pirmoji – sėkloms ir antroji – kitai dauginamajai medžiagai); Conseil d’État
ginčijamas nutarimas yra taikomas parduoti skirtiems askaloniniams česnakams, kurie yra reprodukcinio proceso rezultatas. Kitaip tariant, palyginus direktyvų objektyvų turinį ir Prancūzijos nuostatas matomas nesutapimas, nes Bendrijos teisės aktais siekiama valstybių narių tarpusavio prekybos be apribojimų minėta dauginamąja medžiaga, o nutarimas yra susijęs su iš jos atsiradusiu produktu, Prancūzijos teritorijoje skirtu parduoti žmonėms.
31. Šis konstatavimas leidžia greitai ir nuosekliai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejones, nurodant, kad nagrinėjamos direktyvos nėra taikomos ginčui pagrindinėje byloje ir todėl 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas nepažeidžia Bendrijos teisės. Šis sprendimas, kurį siūlo tiek Komisija, tiek De Groot
ir Bejo, grindžiamas ne tik teisės aktų raide, bet ir jų prasme.
32. Remiantis EB 33 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytais tikslais, sėklų direktyva ir sodinamosios medžiagos direktyva yra siekiama daržovių auginimo našumą didinti tam tikru konkrečiu būdu – kontroliuojant jų dauginimui naudojamos medžiagos kokybę ir augalų sveikatos būklę, kad Bendrijos viduje be apribojimų galėtų judėti tik reikalavimus atitinkanti medžiaga, o bendrasis katalogas šiuo atžvilgiu yra informavimo ir teisinio saugumo priemonė.
33. Suprantama, kad Bendrijos askaloniniai česnakai yra žemės ūkio prekės, kurioms Bendrijos viduje neturi būti taikomi apribojimai, tačiau šis reikalavimas kyla ne iš minėtų direktyvų – tai yra vidaus rinkos imperatyvus reikalavimas, įtvirtintas Sutartyje, ypač 3 straipsnio 1 dalies c punkte ir 32 straipsnio 1 ir 2 dalyse(20) .
34. Apskritai, norint išspręsti šį ginčą, Conseil d’État
nebūtina žinoti, ar sėklų direktyva, kuri nėra taikoma askaloniniams česnakams, ir sodinamosios medžiagos direktyva, kuri yra su jais susijusi, paimtos kartu draudžia įtraukti nagrinėjamas veisles į bendrąjį šios lelijinių kategorijos sėklų katalogą, neužtikrinant jų laisvo judėjimo; iš esmės nutarimas, dėl kurio jis turi priimti sprendimą, taikomas ne dauginamajai medžiagai, bet būtent patiems produktams, kuriuos norima parduoti vartotojui.
35. Draudimas prekiauti iš sėklų išaugintais produktais vartojant askaloninių česnakų pavadinimą netiesiogiai veikia prekybą šiais produktais ir kenkia šių daržovių tiekimui į rinką, tačiau šis aspektas yra susijęs su ginču pagrindinėje byloje. Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi tik nurodyti kriterijus, leidžiančius įvertinti, ar nacionalinės teisės aktai nepažeidžia Bendrijos teisės, turint omenyje, kad sėklų direktyva ir sodinamosios medžiagos direktyva šiuo atveju neturi reikšmės.
36. Tačiau šį argumentavimą reikia pratęsti(21) . Visi žemės ūkio produktai turi judėti be apribojimų(22), nes to reikalauja EB 28 straipsnis, išskyrus tuos atvejus, kai apribojimai yra pateisinami dėl EB 30 straipsnyje nurodytų priežasčių; šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar tai yra daugiau ar mažiau apdirbti galutiniai produktai, paruošti vartoti, ar augalinė medžiaga, iš kurios jie yra gaunami(23) .
B – EB 28 straipsnio taikymas
1. Kiekybiniam apribojimui lygiavertė priemonė
37. Prancūzijos vyriausybė remiasi sprendimu DaimlerChrysler (24), teigdama, kad po to, kai tam tikras klausimas yra suderintas, jis turi būti vertinamas antrinės teisės, o ne Sutarties nuostatų atžvilgiu. Tačiau šis argumentavimas turi vieną svarbų trūkumą, nes nurodytos direktyvos yra susijusios su dauginamąja medžiaga ir neapima askaloninių česnakų, kurie laikomi galutine produkcija. Taigi niekas Teisingumo Teismui netrukdo pateikti savo nuomonės remiantis Sutartimi.
38. Priėmus 1974 m. liepos 11 d. Sprendimą Dassonville (25), kuriame buvo pavartota formuluotė, kuri kita proga buvo pavadinta „žymiąja“(26), yra pripažįstama, kad EB 28 straipsnis draudžia priimti bet kokius teisės aktus, kurie gali tiesiogiai ar netiesiogiai dabar arba ateityje apriboti prekybą tarp valstybių narių ir kurie yra laikomi kiekybiniams apribojimams lygiaverte priemone (5 punktas).
39. Teisės aktas, kuris įtvirtina nevienodą požiūrį į nacionalines ir kitų valstybių prekes, turi būti laikomas lygiaverte priemone, nes tai yra leidžiama tik dėl vieno iš bendrojo intereso motyvų, išvardytų EB 30 straipsnyje(27) .
40. Tai pačiai kategorijai priklauso priemonės, kuriomis importuotoms prekėms ir nacionalinėms prekėms taikoma ta pati tvarka, kuri kokiu nors būdu pasunkina pirmųjų patekimą į rinką(28) . Tokių situacijų dažnai būna nesuderintose srityse, kuriose esantys skirtumai trukdo laisvam judėjimui tarp valstybių narių(29) . Tačiau tokie apribojimai pateisinami, kai siekiama vieno iš EB 30 straipsnio tikslų arba kai jie yra būtini siekiant užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą, visuomenės sveikatos apsaugą, prekybos sandorių teisėtumą ir vartotojų apsaugą(30) .
41. Dassonville teismo praktika, ne kartą patvirtinta, kartais ir su maisto produktais susijusiose bylose(31), buvo taikoma bylose, kuriose faktinės aplinkybės buvo panašios į ginčo pagrindinėje byloje aplinkybes, ir joje yra nurodyti šio ginčo sprendimui naudingi kriterijai.
42. Sprendime Miro (32) buvo nuspręsta, kad EB 30 straipsnis (po pakeitimo – EB 28 straipsnis) draudžia nacionalinę priemonę, pagal kurią reikalaujama, jog tam, kad spirituotuos gėrimus galima būtų pardavinėti kaip džiną, juose turi būti iš anksto nustatytas alkoholio kiekis, o tai trukdo pardavinėti gėrimus šiuo pavadinimu iš kitų valstybių narių, jei juose nėra nustatyto minimalaus alkoholio kiekio, nors tai ir atitinka kilmės šalies tradicijas ir užtikrinama, kad pirkėjai būtų tinkamai informuojami. Tas pats yra pasakyta sprendime Deserbais (33) dėl Edam
sūrio.
43. Minėtame sprendime Smanor
buvo nuspręsta, jog minėta nuostata neleidžia, kad daiktavardžio „jogurtas“ vartojimui būtų taikomi apribojimai, kai tai yra užšaldyti jogurtai, teisėtai parduodami kitose valstybėse narėse, jei jų savybės iš esmės nesiskiria nuo šviežių produktų savybių. 1998 m. spalio 22 d. Sprendime Komisija prieš Prancūziją (34) buvo nuspręsta, kad ši valstybė pažeidė EB 28 straipsnį, atsisakydama leisti pardavinėti kaip foie gras užsienio produktą, pagamintą pagal kitokias taisykles ir technologinį procesą nei tie, kurie yra įtvirtinti Prancūzijos teisės aktuose. Sprendime Guimont (35) buvo išaiškinta, kad ši nuostata draudžia valstybei narei (vėl Prancūzijai) neleisti naudoti pavadinimo „ emmenthal
sūris“ sūriams be plutos, teisėtai pagamintiems Bendrijoje, bet ne šioje valstybėje. 2003 m. sausio 16 d. priimtuose sprendimuose(36) buvo nuspręsta, kad Ispanijos Karalystė ir Italijos Respublika taip pat pažeidė minėtą straipsnį trukdydamos šokolado pavadinimu pateikti į rinką tam tikrus pakaitalus, šiuo pavadinimu vadinamus kitose Bendrijos valstybėse.
44. Šioje byloje yra panaši padėtis(37), turint omenyje, kad draudimas pardavinėti kaip askaloninius česnakus jų veisles, išaugintas iš sėklų, turi įtakos ne tik Prancūzijoje, bet ir už jos teritorijos ribų auginamiems askaloniniams česnakams. Kaip ir minėtose bylose(38) bei kitais panašiais atvejais(39), atrodo, kad šis draudimas, taikomas kitose valstybėse narėse pasodintiems askaloniniams česnakams, yra jų importo ribojimas, nes nustatoma pareiga parduodant vartoti kitą pavadinimą, kurio vartotojai nežino ar kurį mažiau vertina, taip pasunkinamas jų platinimas ir daroma netiesioginė įtaka prekybai tarp valstybių narių(40) .
45. Todėl reikia įvertinti, ar Prancūzijos nutarimo nuostatos yra pateisinamos viena iš išimčių, nurodytų sprendime Cassis de Dijon . Sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir šio proceso metu pateiktos pastabos visiškai nepaaiškina šio aspekto; Prancūzijos Respublika ir Cerafel
šiuo klausimu nepateikia jokių duomenų; tačiau aiškumo suteikia 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimo preambulė, kurioje daroma nuoroda į teisės aktus, reglamentuojančius pažeidimus bei klastotes prekių ir paslaugų srityje. Tai nuoroda į dvi galimas sritis: komercinės nuosavybės apsaugos ir vartotojų apsaugos(41) ; pirmoji šioje byloje turi būti atmesta, nes, kaip priminiau šių metų gegužės 10 d. išvados bylose „ Feta II “(42) 65 punkte, EB 30 straipsnio išimtis turi būti aiškinama siaurai, neišplečiant jos taikymo kitokiems nei joje nurodyta atvejams, nes yra neginčijama, kad pavadinimas „askaloniniai česnakai“ visai nepatenka į šį specialų kontekstą(43) .
2. Vartotojų apsauga
46. Šis prekių judėjimo apribojimas pateisinimas tuo, kad vartotojams sudaroma galimybė gerai susipažinti su prekėmis ir nesuklysti jas renkantis(44) .
47. Kalbant apie vartotoją, paprastai pakanka tinkamo paaiškinimo(45), kad būtų parodyta, jog siūlomi maisto produktai nėra tapatūs, nors jų pavadinimas ir tas pats. Būtent to reikalauja proporcingumo principas(46) .
48. Tačiau, jei prekių skirtumas didelis, sprendimuose Smanor
(21 punktas) ir Deserbais
(13 punkto obiter dictum )(47) valstybei narei buvo suteikta teisė reikalauti, kad importuotas maisto produktas būtų parduodamas kitu pavadinimu, su sąlyga, kad dėl savo sudėties arba paruošimo jis turi tam tikrų požymių, kuriais gerokai skiriasi nuo Bendrijoje šiuo pavadinimu žinomų maisto produktų ir kurie leidžia manyti, kad šie maisto produktai priklauso skirtingoms kategorijoms.
49. Šiuo atžvilgiu atsakymas nėra lengvas. Pirmiausia niekas neginčija, kad tradiciniai askaloniniai česnakai ir askaloniniai česnakai iš sėklų yra panašios išvaizdos, nors perpjauti jie gerokai skiriasi, nes tik askaloniniai česnakai iš sėklų yra panašūs į svogūnus. Be to, jų augimas skiriasi, nes vieni dauginasi vegetatyviniu būdu svogūnėliais, kurie pasodinti reprodukuojasi, o kiti – lytiniu būdu, sėjant sėklas, ir iš jų išaugintas augalas negali reprodukuotis. Tačiau, nekreipiant dėmesio į skirtingus dauginimosi būdus, nereikia pamiršti, kad taksonomijos atžvilgiu abi veislės priklauso tai pačiai rūšiai (allium ascalonicum L.) .
50. Askaloniniai česnakai iš sėklų rinkoje pasirodė neseniai, ir jų dalis, palyginti su bendru Bendrijoje auginamu kiekiu, yra labai nedidelė. Tai paaiškinama tuo, kad Prancūzijoje, kuri yra didžiausia gamintoja Europos Sąjungoje (90 % nuo bendro kiekio), paprastai yra taikomas vegetatyvinis dauginimas; šioje šalyje būtent dėl to, kad galioja 1990 m. gegužės 17 d. Nutarimas, askaloniniai česnakai iš sėklų nėra taip vadinami, skirtingai nei kitose valstybėse narėse, pvz., Nyderlanduose, kur jie yra auginami(48) .
51. Teisingiausią sprendimą savo rašytinėse pastabose pasiūlė Komisija, kuri, nepateikdama jokio pasiūlymo, kaip išspręsti prejudicinį klausimą, siūlo priimti teisės aktą, suvienodinantį produktų pavadinimus, kuriuo šie augalai, išauginti iš sėklų, būtų vadinami „askaloniniais česnakais iš sėklų“; tačiau laukiant, kol tai bus įgyvendinta, Teisingumo Teismas turi nurodyti Conseil d’État
ginčo pagrindinėje byloje sprendimui svarbius kriterijus.
52. Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgęs į tai, kad tikslas, kurio siekia Prancūzijos valdžios institucijos, gali būti pasiektas tinkamai informuojant pirkėją atitinkamoje etiketėje nurodžius, kad perkama daržovė buvo išauginta iš sėklų, Teisingumo Teismui siūlau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui patvirtinti, kad EB 28 straipsnis draudžia tokius nacionalinės teisės aktus kaip tas, dėl kurio turi būti priimtas sprendimas, kuris sukūrė nereikalingus apribojimus ir, sprendžiant iš numatytos baudžiamosios sankcijos, yra neproporcingas.
V –  Išvada
53. Atsižvelgdamas į minėtus samprotavimus, siūlau Teisingumo Teismui į Conseil d’État
prejudicinį klausimą atsakyti taip:
„1. 1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyva 70/458/EEB dėl prekybos daržovių sėkla ir 1992 m. balandžio 28 d. Tarybos direktyva 92/33/EEB dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą, netaikomos tokiam atvejui, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
2. EB 28 straipsnis draudžia nacionalinės teisės aktus, kurie vadinti „askaloniniais česnakais“ leidžia tik tuos askaloninius česnakus, kurie dauginasi vegetatyviniu būdu, ir neleidžia taip vadinti askaloninių česnakų, išaugintų iš sėklų, kurie šiuo pavadinimu yra teisėtai parduodami ir auginami kitose valstybėse narėse, ir atitinkamų etikečių pakanka tinkamam vartotojų informavimui apie skirtingą jų auginimo būdą užtikrinti.“
(1) .
(2)
–	Askaloniniai česnakai yra šakniagumbiai, kurie priklauso tai pačiai rūšiai kaip ir svogūnai ( allium cepa L. ) bei česnakai ( allium sativum ) ir kurie yra vartojami kaip prieskoniai. Jie yra kilę iš Centrinės Azijos, o jų pavadinimas – iš Askalono miesto (Palestina), kur jie buvo auginami.
(3)
–	1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyva dėl prekybos daržovių sėkla (OL L 225, p. 7, toliau – sėklų direktyva).
(4)
–	1992 m. balandžio 28 d. Tarybos direktyva dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą (OL L 157, p. 1, toliau – sodinamosios medžiagos direktyva).
(5)
–	Šiuo metu Teisingumo Teismas nėra aiškinęs jokios iš šių direktyvų, jis tik du kartus konstatavo, kad Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų Bendrijai, neperkeldama jų per nustatytą terminą: 1976 m. vasario 26 d. Sprendime Komisija prieš Italiją
(52/75, Rink. p. 277) dėl sėklų direktyvos ir 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendime Komisija prieš Italiją
(C‑118/95, Rink. p. I‑4281) dėl sodinamosios medžiagos direktyvos.
(6)
–	2005 m. balandžio 28 d. išvadoje sujungtose bylose Atzeni ir kt.
(C‑346/03) ir Scalas ir Lilliu
(C‑529/03), nagrinėjamose Teisingumo Teisme (104 punktas ir kt.), aš nagrinėjau žemės ūkio produkcijos, bendrosios rinkos ir konkurencijos tarpusavio santykį.
(7)
–	Šiame straipsnyje yra minima viešoji tvarka, visuomenės dorovė ir saugumas, žmonių bei gyvūnų sveikatos bei gyvybės apsauga, augalų apsauga, nacionalinių meno, istorijos arba archeologijos vertybių apsauga ir pramoninė bei komercinė nuosavybė.
(8)  –	Sąrašas nėra galutinis, turint omenyje, kad 2 straipsnio 1a dalyje (įterptoje 1977 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva 78/55/EB, OL L 16, 1978,										p. 23) yra numatyti pakeitimai.
(9)
–	2 straipsnio 1 dalyje yra pateiktas „‚bazinės sėklos“ (B dalis) ir „sertifikuotos sėklos“ (C dalis) apibrėžimas.
(10)
–	Tai yra sėklos, kurios 2 straipsnio 1 dalies D punkte yra pavadintos „standartine sėkla“, kaip galima matyti iš versijų kitomis kalbomis, pvz., ispanų („semillas estándar“), anglų („standard seed“), vokiečių („Standardsaatgut“), italų („sementi standard“) arba portugalų („sementes-tipo“). Tai sėklos, kurių veislės tapatybė ir grynumas yra pakankami, kurios daugiausia skirtos daržovių gamybai ir kurios atitinka grynumo, kitų augalų rūšių sėklos kiekio ir daigumo reikalavimus, numatytus direktyvos II priede, ir yra kontroliuojamos a posteriori
atliekant tyrimus.
(11)
–	Veislių, kurios oficialiai gali būti sertifikuojamos, patvirtinamos kaip standartinė sėkla ir parduodamos, katalogas (3 straipsnio 2 dalis).
(12)
–	OL L 193, p. 33.
(13)
–	„Dauginamoji medžiaga“ – tai augalų dalys ir visa augalinė medžiaga, skirtos daržovėms dauginti ir auginti, o „sodinamoji medžiaga“ – visas augalas ir augalų dalys, taip pat skiepai, skirti naujoms daržovėms auginti (3 straipsnio a ir b punktai).
(14)
–	Nutarimas buvo paskelbtas 1990 m. birželio 2 d. Journal officiel de la République française Nr. 127.
(15)  –	1955 m. rugpjūčio 23 d. Journal officiel de la République française .
(16)  –	Nelytinio dauginimosi būdas, taikomas daugialąsčiams augalams, yra grindžiamas natūraliu arba dirbtiniu tam tikrų augalo dalių (daigai, svogūnėliai, gumbai, šaknys), galinčių vystytis ir palankiomis sąlygomis reprodukuoti naujus individus, atskyrimu.
(17)
–	OL C 87 A, 1997, p. 1 ir kt., ypač p. 4. Prancūzijos vyriausybė skundžia šį įtraukimą į katalogą ir protestuoja dėl jo neteisėtumo, tačiau šis kaltinimas nepriimtinas, nes ji nesureagavo laiku, sėklų direktyvoje numatytoms sąlygomis.
(18)
–	Dvidešimtas (OL C 130 A, 1998, p. 5), dvidešimt pirmas (OL C 167 A, 1999, p. 5), dvidešimt antras (OL C 308 A, 2003, p. 5) ir dvidešimt trečias leidimai (OL C 260 A, 2004, p. 8).
(19)  –	Prašyme priimti prejudicinį sprendimą Conseil d’État
nurodo 2001 m. lapkričio 28 d. (antra konstatuojamoji dalis); ieškovės pagrindinėje dalyje nemini ieškinio dienos; Prancūzijos vyriausybė nurodo, kad bendrovės De Groot
ir Bejo
paprašė nutarimą panaikinti 2001 m. lapkričio 21 d.; Cerafel
savo prašyme įstoti į bylą taip pat nepaaiškina šio klausimo, galiausiai Komisija kaip ieškinio dieną nurodo 2001 m. vasario 26 d. (jos rašytinių pastabų 17 punktas), ši diena taip pat minima posėdžio ataskaitoje (23 punktas).
(20)
–	Išvadose minėtose bylose Atzeni ir kt.
ir Scalas ir Lilliu
nurodžiau, kad žemės ūkio politika
yra viena iš integracijos formų, kuriomis siekiama ekonominių Bendrijos tikslų (104 punktas).
(21)
–	2003 m. gegužės 20 d. Sprendime Ravil
(C‑469/00, Rink. p. I‑5053, 27 punktas) primenama, kad vykstant bendradarbiavimo tarp nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo procedūrai, kurią įtvirtino EB 234 straipsnis, Teisingumo Teismas turi duoti nacionaliniams teismams atsakymą, leidžiantį šiems išspręsti nagrinėjamus ieškinius, prireikus performuluodamas klausimą (2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimas Roquette Frères, C‑88/99, Rink. p. I‑10465, 18 punktas) ir atsižvelgdamas į Bendrijos teisės normas, nepaminėtas prašyme priimti prejudicinį sprendimą (2000 m. gegužės 18 d. Sprendimas Schiavon, C‑230/98, Rink. p. I‑3547, 37 punktas).
(22)
–	Žemės ūkio prekių laisvą judėjimą sudaro jų vežimas be kliūčių iš gamybos vietų į perdirbimo ir vartojimo vietas. Tai tvirtina L. Lorvellec „La liberté de circulation des marchandises agricoles“, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), edición de la Universidad de Almería y de Dykinson, SL, Madrid, 2002, p. 709.
(23)
–	Pagal sėklų direktyvos dvidešimt trečią konstatuojamąją dalį reikalavimus atitinkančioms sėkloms, „nepažeidžiant Sutarties 36 straipsnio taikymo“ (po pakeitimo – EB 30 straipsnis), neturi būti taikomi Bendrijos normose nenumatyti apribojimai.
(24)
–	2001 m. gruodžio 13  d. Sprendimas (C‑324/99, Rink. p. I‑9897).
(25)
–	8/74, Rink. p. 837, 5 punktas.
(26)
–	Išvados byloje Canadane Cheese Trading ir Kouri
(C‑317/95, Rink. p. I‑4681), kuri buvo baigta 1997 m. rugpjūčio 8 d. Nutartimi, kai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atsiėmė prašymą, 48 punktas.
(27)
–	Žr. 1985 m. sausio 10 d. Sprendimo Leclerc ir kt . (229/83, Rink. p. 1) 29 punktą.
(28)
–	Žr. mano išvados byloje Komisija prieš Graikiją
(C‑398/98), kurioje sprendimas buvo priimtas 2001 m. spalio 25 d. (Rink. p. I‑7915), 33 punktą.
(29)
–	Primintina, kad pagal 1993 m. lapkričio 24 d. Sprendimą Keck ir Mithouard
(C‑267/91 ir C‑268/91, Rink. p. I‑6097), EB 28 straipsnis nėra susijęs su skirtumais, atsirandančiais dėl skirtingų pardavimo sąlygų, jei jos taikomos visiems susijusiems rinkos subjektams, veikiantiems valstybės teritorijoje, ir vienodai taikomos nacionalinių ir užsienio produktų pardavimui (16 ir 17 punktai).
(30)
–	Šis vertinimas pirmą kartą pasirodė 1979 m. vasario 20 d. Sprendime Rewe‑Zentral
(120/78, Rink. p. 649, 8 punktas), žinomame pavadinimu Cassis de Dijon, ir ne kartą buvo patvirtintas, pavyzdžiui, 1988 m. liepos 14 d. Sprendimu Smanor
(298/87, Rink. p. 4489, 15 punktas.
(31)
–	Pavyzdžiui, 1987 m. kovo 12 d. Sprendime Komisija prieš Graikiją
(176/84, Rink. p. 1193) ir sprendime Komisija prieš Vokietiją
(178/84, Rink. p. 1227) buvo paskelbta, kad šios valstybės narės pažeidė įsipareigojimus Bendrijai, drausdamos savo teritorijose pardavinėti kitų Bendrijos valstybių narių alų, pagamintą taikant kitus metodus, nei įtvirtinti jų atitinkamuose teisės aktuose. 1988 m. liepos 14 d. Sprendime 3 Glocken ir Kritzinger
(407/85, Rink. p. 4233) ir sprendime Zoni
(90/86, Rink. p. 4285) buvo nagrinėjama Italijos sistema, kuri draudė pardavinėti makaronų gaminius, pagamintus iš minkštųjų kviečių rūšių arba iš minkštųjų ir kietųjų kviečių rūšių mišinio. 1994 m. liepos 14 d. Sprendime Van der Veldt
(C‑17/93, Rink. p. I‑3537) buvo pareikšta panaši nuomonė, laikant, kad vidaus teisės aktai, neleidžiantys pardavinėti duonos ir kitų duonos gaminių, kurių sudėtyje yra tam tikras druskos kiekis, yra importo apribojimui lygiavertė priemonė. Nyderlanduose gaminamas kumpis su kiaulės kumpio gabalais ir draudimas pardavinėti Vokietijoje buvo nagrinėjami 1999 m. vasario 9 d. Sprendime Van der Laan
(C‑383/97, Rink. p. I‑731). 2003 m. birželio 19 d. Sprendime Komisija prieš Italiją
(C‑420/01, Rink. p I‑6445) Italijos Respublika buvo kaltinama neįvykdžius
įsipareigojimų, nes neleido pardavinėti energetinių gėrimų, savo sudėtyje turinčių tam tikrą kofeino kiekį. Galiausiai dėl to paties
buvo kaltinamos Danijos Karalystė ir Nyderlandų Karalystė 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendime Komisija prieš Daniją
(C‑192/01, Rink. p. I‑9693) ir 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendime Komisija prieš Nyderlandus
(C‑41/02, Rink. p. I‑11373), nes tam, kad jų teritorijose būtų parduodama mėsa su papildais, teisėtai parduodama kitose valstybėse narėse, jos reikalavo, kad būtų įrodyta, jog šie papildai atitinka jų gyventojų poreikius. Tam pačiam sąrašui priklauso 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimai, priimti bylose Komisija prieš Vokietiją
(C‑387/99, Rink. p. I‑3751) ir Komisija prieš Austriją
(C‑150/00, Rink. p. I‑3887), kuriuose skelbiama, kad šios šalys nesilaikė įsipareigojimų, nuolat laikydamos vaistais vitaminų gaminius, teisėtai parduodamus kaip maisto papildai kitose valstybėse narėse.
(32)
–	1985 m. lapkričio 26 d. Sprendimas (182/84, Rink. p. 3731).
(33)
–	1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimas (286/86, Rink. p. 4907).
(34)
–	C‑184/96, Rink. p. I‑6197.
(35)
–	2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimas (C‑448/98, Rink. p. I‑10663).
(36)
–	Sprendimai Komisija prieš Ispaniją
(C‑12/00, Rink. p. I‑459) ir Komisija prieš Italiją
(C‑14/00, Rink. p. I‑513).
(37)  –	Prancūzijos vyriausybė teigia, kad cituota teismų praktika taikoma tik paruoštiems maisto produktams ir neapima askaloninių česnakų, tačiau tam reikia paprieštarauti dėl to, kad Sutartis užtikrina laisvą žemės ūkio produktų judėjimą, nesvarbu, koks jų perdirbimo laipsnis.
(38)
–	Minėtame sprendime Komisija prieš Prancūziją skelbiama, kad teisės aktai, draudžiantys parduoti foie gras, paruoštas pagal kilmės valstybės narės taisykles, kurios nevisiškai atitinka paskirties valstybės narės praktiką, gali bent potencialiai apriboti prekybą tarp valstybių narių (18 punktas).
(39)
–	Minėto 1987 m. kovo 12 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją
26 punktas; taip pat minėtų sprendimų Komisija prieš Vokietiją
29 punktas; 3 Glocken ir Kritzinger
11 punktas bei Zoni
11 punktas.
(40)
–	Taip pat minėtų sprendimų Miro
22 punktas; Smanor
12 ir 13 punktai; Guimont
26 punktas; Komisija prieš Ispaniją
79 ir 82 punktai bei 2003 m. sausio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją
75 punktas.
(41)  –	Šį paskutinį sektorių per posėdį paminėjo Prancūzijos vyriausybės atstovas.
(42)
–	Sujungtos bylos Vokietija prieš Komisiją
ir Danija prieš Komisiją
(C‑465/02 ir C‑466/02), kuriuose sprendimas šiandien dar nėra priimtas.
(43)
–	1992 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Exportur
(C‑3/91, Rink. p. I‑5529), grindžiamas 1974 m. spalio 31 d. Sprendimu Winthrop
(16/74, Rink. p. 1183), skelbia, kad Sutarties 36 straipsnis leidžia nukrypti nuo laisvo prekių judėjimo principo, tik jei tai yra pateisinama teisių, kurios sudaro pramoninės ir komercinės nuosavybės specifinį objektą, apsauga (24 punktas).
(44)
–	Be kita ko, minėtų sprendimų Smanor
18 punktas ir Komisija prieš Ispaniją
84 punktas.
(45)
–	Šis principas taikomas sprendime Guimont, 31 punktas, ir sprendime Komisija prieš Ispaniją, 86 punktas, kuriuos aš jau nurodžiau.
(46)
–	Minėtame sprendime Van der Laan
primenama, kad vartotojų interesai turi būti saugomi priemonėmis, kurios neapriboja teisėtai pagamintų prekių, parduodamų kitose valstybėse narėse, importo, be kita ko, dėl parduodamo produkto kilmės jie gali būti žymimi atitinkamomis etiketėmis (24 punktas). Sprendime Smanor
šis principas aiškiai išdėstytas 15 ir 23 punktuose.
(47)
–	Vėliau ši mintis buvo patvirtinta 2000 m. rugsėjo 12 d. Sprendime Geffroy
(C‑366/98, Rink. p. I‑6579, 22 punktas); taip pat minėtų sprendimų Komisija prieš Italiją
23 punkte; Guimont
30 punkte; Komisija prieš Ispaniją
85 punkte ir 2003 m. sausio 16 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją
80 punkte.
(48)  –	Prieš paskutinę Bendrijos plėtrą, išskyrus Prancūzijoje auginamus askaloninius česnakus, askaloniniai česnakai iš sėklų sudarė 50 % Bendrijos produkcijos.