62021CJ0407_RES
Дело C‑407/21
Union fédérale des consommateurs — Que choisir (UFC — Que choisir) и Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)
срещу
Premier ministre и Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция)
Решение на Съда (втори състав) от 8 юни 2023 година
„Преюдициално запитване — Пакетни туристически пътувания и свързани пътнически услуги — Директива (EС) 2015/2302 — Член 12, параграфи 2—4 — Прекратяване на договор за пакетно туристическо пътуване — Непредотвратими и извънредни обстоятелства — Пандемия от COVID‑19 — Възстановяване на направените от пътуващия плащания за съответния туристически пакет — Възстановяване на парична сума или възстановяване на равностойност под формата на купон („ваучер“) — Задължение за възстановяване на платеното от пътуващия не по-късно от 14 дни след прекратяването на съответния договор — Временна дерогация от това задължение — Промяна на действието във времето на прието въз основа на националното право решение, с което се отменя национална правна уредба, противоречаща на посоченото задължение“
Сближаване на законодателствата — Пакетни туристически пътувания, ваканции и обиколки — Директива 2015/2302 — Прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване — Задължение на организатора на пътуването за възстановяване на направените от пътуващия плащания за този туристически пакет — Понятие за възстановяване — Съдържание
(член 12, параграфи 2 и 3 от Директива 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 23—26; т. 3 от диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Пакетни туристически пътувания, ваканции и обиколки — Директива 2015/2302 — Прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване — Задължение на организатора на пътуването за възстановяване на направените от пътуващия плащания за този туристически пакет — Временна дерогация — Национална правна уредба, която в контекста на пандемията от COVID‑19 освобождава организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им да възстановят на пътуващия всички направени плащания във връзка с прекратения договор — Цел — Запазване на платежоспособността на организаторите на пътувания и жизнеспособността на съответния сектор — Недопустимост
(член 4 и член 12, параграфи 2—4 от Директива 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 45, 46, 49—51, 54—58, 67—71, 75 и 76; т. 2 от диспозитива)
Държави членки — Задължения — Задължение за лоялно сътрудничество — Възможност за национален съд да промени действието във времето на решението си за отмяна на национална правна уредба, която противоречи на правото на Съюза — Липса
(член 4, параграф 3 ДЕС)
(вж. т. 80—85; т. 3 от диспозитива)
Резюме
В контекста на пандемията от COVID‑19 френското правителство приема правна уредба, чиято цел е временно да освободи организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им да възстановяват направените от пътуващите плащания в случай на прекратяване на договори за пакетни туристически пътувания (
1
). Две сдружения за защита на интересите на потребителите искат от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция) да отмени тази правна уредба, като твърдят, че с нея се нарушава правото на пътуващите, сключили такъв вид договор, да го прекратят поради настъпване на непредотвратими и извънредни обстоятелства, като във връзка с това им бъдат възстановени изцяло направените плащания за този туристически пакет най-късно 14 дни след това прекратяване, както се предвижда в Директивата за пакетните туристически пътувания (
2
).
Този съд изразява по-специално съмнения относно тълкуването на понятието „възстановяване“, предвидено в тази директива, както и относно съвместимостта с нея на националната правна уредба относно временното освобождаване на организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им за възстановяване.
В решението си Съдът разяснява понятието „възстановяване“ в контекста на Директивата за пакетните туристически пътувания. Освен това той се произнася по несъвместимостта на националната правна уредба с тази директива (
3
) и по промяната на действието във времето на национален акт, с който се отменя същата тази правна уредба, за която се приема, че е несъвместима с правото на Съюза.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът счита, че буквално тълкувано, понятието „възстановяване“ по смисъла на Директивата за пакетните туристически пътувания (
4
) означава връщане на направените плащания за даден туристически пакет единствено под формата на парична сума. Тази директива не предвижда изрично възможността това задължение за плащане на парична сума да бъде заменено с друга престация, каквато е по-специално предлагането на ваучери. Това право на възстановяване в пари, с които потребителите могат свободно да се разпореждат, допринася за постигането на целта за защита на техните интереси.
На второ място, Съдът постановява, че Директивата за пакетните туристически пътувания не допуска в контекста на пандемията от COVID‑19 организаторите на пакетни туристически пътувания да бъдат временно освобождавани (
5
) от задължението им да възстановяват на засегнатите пътници всички направени плащания по прекратения договор най-късно 14 дни след неговото прекратяване. Този извод не се променя, включително когато такава национална мярка цели да се избегне възможността поради големия брой на очаквани искания за възстановяване да бъде засегната платежоспособността на тези туроператори в такава степен, че да се застраши тяхното съществуване и по този начин да се запази жизнеспособността на съответния сектор.
Съдът анализира първо понятието „непредотвратими и извънредни обстоятелства“ (
6
). В приложение на принципа на правна сигурност и с оглед на защитата на потребителите това понятие всъщност може да обхване пандемията от COVID‑19, доколкото разкрива наличието на „значителни рискове за човешкото здраве“ (
7
), и може да се прилага към прекратяването на договори за пакетно туристическо пътуване, когато те се основават на последиците, предизвикани от такова събитие.
По-нататък Съдът подчертава, че понятието „непредотвратими и извънредни обстоятелства“ е сходно с понятието „непреодолима сила“ и представлява, по-специално с оглед на подготвителните работи по Директивата за пакетните туристически пътувания, цялостно прилагане за целите на тази директива на последно посоченото понятие за непреодолима сила. Следователно държавите членки не могат да освободят, макар и временно, организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им за възстановяване, предвидено в тази директива, като се има предвид, че тя не урежда никакво изключение от императивния характер на това задължение.
Накрая, дори да се предположи, че държавите членки могат да твърдят пред националните си съдилища, че несъответствието на национална правна уредба с разпоредбите на дадена директива е обосновано поради непреодолима сила, Съдът уточнява, че национална правна уредба, която при обстоятелства на световна здравна криза като пандемията от COVID‑19 позволява организаторите на пакетни туристически пътувания да бъдат временно освободени от задължението им да възстановят на засегнатите пътуващи направени за даден туристически пакет плащания, не отговаря на условията, при които държавите членки могат да се позовават на непреодолима сила.
Така, първо, макар пандемията от COVID‑19 да представлява извънредно, непредвидимо и външно за съответната държава членка обстоятелство, национална правна уредба, която освобождава на общо основание всички туроператори от задължението им за възстановяване, по самото си естество не може да бъде обоснована с непреодолима сила. Това е така, защото при общото спиране на изпълнението на това задължение за възстановяване за определен период от време не се взема предвид конкретното и индивидуално финансово положение на съответните туроператори. Второ, не е доказано, че финансовите последици, които се цели да бъдат преодолени с тази правна уредба, са можели да бъдат избегнати единствено посредством нарушение на Директивата за пакетните туристически пътувания, и по-специално чрез приемането на някои мерки за държавна помощ. Трето, същата национална правна уредба, която предвижда освобождаване на организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им за възстановяване за период до 21 месеца, считано от уведомлението за „прекратяване“ на съответния договор за пакетно туристическо пътуване, очевидно не е замислена така, че да ограничи последиците си до периода, необходим за отстраняване на причинените от конкретното събитие затруднения, което може да се квалифицира като непреодолима сила.
На трето и последно място, Съдът припомня, че когато национален съд е сезиран съгласно вътрешното си право с жалба за отмяна на национална правна уредба, която счита за противоречаща на правото на Съюза, той е длъжен да отмени тази правна уредба. В конкретния случай Съдът уточнява, от една страна, че породената от пандемията от COVID‑19 заплаха за икономическите интереси на операторите в този сектор не е съпоставима с императивните съображения, свързани с опазването на околната среда или със снабдяването с електроенергия на съответната държава членка, като последните са изключителни обстоятелства, по отношение на които Съдът впрочем признава, че националните съдилища разполагат с възможност да променят действието във времето и да уредят последиците на своите актове за отмяна на национална правна уредба, по отношение на която са приели, че е несъвместима с правото на Съюза. От друга страна, Съдът отбелязва, че отмяната на националната правна уредба, позволяваща в контекста на пандемията от COVID‑19 на държавите членки да освобождават организаторите на пакетни туристически пътувания от задължението им за възстановяване, не изглежда да проявява вредоносни последици в сектора на пакетните туристически пътувания от такъв мащаб, че запазването на действието на тази правна уредба да е необходимо, за да се защитят финансовите интереси на операторите в този сектор. Следователно принципът за лоялно сътрудничество (
8
) не допуска национален съд, сезиран с жалба за отмяна на национална правна уредба, която противоречи на Директивата за пакетните туристически пътувания, да промени действието във времето на решението си за отмяна на тази национална правна уредба.
(
1
)	Съгласно член 1 от ordonnance no2020‑315 du 25 mars 2020 relative aux conditions financières de résolution de certains contrats de voyages touristiques et de séjours en cas de circonstances exceptionnelles et inévitables ou de force majeure (Постановление № 2020 315 от 25 март 2020 г. относно финансовите условия за прекратяването на някои договори за туристически пътувания и престой при непредотвратими и извънредни обстоятелства или непреодолима сила) организаторите на туристически пътувания могат, що се отнася до договорите, чието „прекратяване“ е съобщено между 1 март и 15 септември 2020 г., да изпълнят задължението си за възстановяване, като не по-късно от 3 месеца след уведомлението за „прекратяването“ на съответния договор за пакетно туристическо пътуване предложат на пътуващия ваучер за сума, равна на извършените плащания във връзка с този туристически пакет, като това предложение е валидно за срок от 18 месеца.
(
2
)	Вж. член 12 от Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета (ОВ L 326, 2015 г., стр. 1, наричана по-нататък „Директивата за пакетните туристически пътувания“). Съгласно параграф 2, първо изречение от този член пътуващият има право да прекрати договора за пакетно туристическо пътуване преди започване на изпълнението на туристическия пакет, без да заплаща никаква такса за прекратяване на договора в случай на непредотвратими и извънредни обстоятелства, настъпили в мястото на дестинацията или в непосредствена близост до него, които засягат значително изпълнението на туристическия пакет или превоза на пътници до дестинацията.
(
3
)	Вж. по-специално член 4 и член 12, параграфи 2—4 от Директивата за пакетните туристически пътувания.
(
4
)	Вж. по-специално член 12, параграфи 2 и 3 от Директивата за пакетните туристически пътувания. Параграф 2, второ изречение от този член предвижда, че при прекратяване на договор за пакетно туристическо пътуване пътуващият има право на пълно възстановяване на всички направени плащания за посочения туристически пакет. Освен това съгласно член 4 и член 12, параграф 3, буква б) от същата директива, ако съответният туроператор е възпрепятстван да изпълни договор за пакетно туристическо пътуване поради „непредотвратими и извънредни обстоятелства“, той може да прекрати договора и да възстанови на пътуващия изцяло плащанията, направени за този туристически пакет, без необосновано забавяне и при всички случаи не по-късно от 14 дни след прекратяването на същия договор за пакетно туристическо пътуване.
(
5
)	Вж. член 4 и член 12, параграфи 2—4 от Директивата за пакетните туристически пътувания.
(
6
)	Както е предвидено в член 12, параграф 2 и параграф 3, буква б) от Директивата за пакетните туристически пътувания. Понятието „непредотвратими и извънредни обстоятелства“ е определено в член 3, точка 12 от тази директива като „ситуация извън контрола на страната, която се позовава на тази ситуация, чиито последици не биха могли да бъдат избегнати дори при вземането на всички разумни мерки“.
(
7
)	Съгласно съображение 31 от Директивата за пакетните туристически пътувания, в което се уточнява обхватът на понятието „непредотвратими и извънредни обстоятелства“, значителните рискове за човешкото здраве попадат в обхвата на това понятие.
(
8
)	Предвиден в член 4, параграф 3 ДЕС.