62023CJ0482
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
16 октомври 2025 година (
*1
)
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Достъп до международния пазар на автобусни превози — Регламент (ЕО) № 1073/2009 — Член 2, точки 4 и 7 и член 15, буква б) — Каботажни автобусни превози във връзка със случайни превози — Национални мерки за прилагане, с които се въвежда максимален период от седем последователни дни в един календарен месец — Свобода на преценка — Пропорционалност“
По дело C‑482/23
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения, предявен на основание член 258 ДФЕС на 26 юли 2023 г.,
Европейска комисия, представлявана от P. Messina и C. Vang,
ищец,
подпомагана от:
Надзорен съвет на ЕАСТ, представляван от M. Brathovde, K. Isaksen, M.‑M. Joséphidès и I.O. Vilhjálmsdóttir,
встъпила страна,
срещу
Кралство Дания, представлявано първоначално от D. Elkan, J. F. Kronborg и C. Maertens, а впоследствие от D. Elkan и C. Maertens,
ответник,
подпомагано от:
Исландия, представлявана от V. B. Eggertsdóttir, H. Jónsson, I. Óskarsdóttir и N. G. Sigurðardóttir,
Кралство Норвегия, представлявано от T. Aalia и E. Eikeland,
встъпили страни,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe, председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия във втори състав, F. Schalin, M. Gavalec и Z. Csehi (докладчик), съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: C. Strömholm, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 5 декември 2024 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 март 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С исковата си молба Европейската комисия моли Съда да установи, че като не е разрешило каботажните автобусни превози във връзка със случайни превози, освен ако превозите се извършват в срок от седем последователни дни в един календарен месец, Кралство Дания не е изпълнило задълженията си по член 15, буква б) от Регламент (ЕО) № 1073/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно общите правила за достъп до международния пазар на автобусни превози и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 (ОВ L 300, 2009 г., стр. 88).
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 1072/2009
2
Член 2 („Определения“) от Регламент (ЕО) № 1072/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно общите правила за достъп до пазара на международни автомобилни превози на товари (ОВ L 300, 2009 г., стр. 72) предвижда:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
6)
„каботажни превози“ означава вътрешен превоз за чужда сметка или срещу възнаграждение, извършван временно в приемаща държава членка в съответствие с настоящия регламент;
[…]“.
3
Член 8 от този регламент e озаглавен „Общ принцип“ и гласи:
„1.   Всеки превозвач, осъществяващ превози за чужда сметка или срещу възнаграждение, който е притежател на лиценз на Общността и чийто водач, ако е гражданин на трета държава, притежава атестация за водач, има право съгласно условията, посочени в настоящата глава, да извършва каботажни превози.
2.   След доставката на товарите, превозвани при входящия международен превоз, на посочените в параграф 1 превозвачи на товари се разрешава да извършват с едно и също превозно средство или — в случай на състав от превозни средства — с моторното превозно средство от състава, до три каботажни превоза непосредствено след международен превоз от друга държава членка или от трета държава до приемащата държава членка. Последното разтоварване по време на каботажен превоз преди напускане на приемащата държава членка се извършва в срок от седем дни от последното разтоварване в приемащата държава членка по време на входящия международен превоз.
В срока, посочен в първа алинея, превозвачите на товари могат да извършат някои или всички каботажни превози, разрешени съгласно същата алинея, във всяка държава членка, при условие че те са ограничени до един каботажен превоз на държава членка в рамките на три дни след влизането без товар на територията на същата тази държава членка.
[…]“.
Регламент № 1073/2009,
4
Съображения 3, 4 и 10 от Регламент № 1073/2009 гласят:
„3)
За да се осигури съгласувана рамка за международния автобусен превоз на пътници в цялата Общност, настоящият регламент следва да се прилага за всички международни превози на територията на Общността. […]
4.
Свободата на предоставяне на услуги представлява основен принцип на общата транспортна политика и изисква да бъде гарантиран достъп на превозвачите от всички държави членки до международните транспортни пазари без дискриминация, основана на тяхната националност или място на установяване.
[…]
10.
На превозвачите, установени извън държава членка, следва да бъде разрешено да извършват вътрешни автомобилни пътнически превози, като обаче се вземат предвид специфичните особености на всеки вид превоз. Когато се извършват такива каботажни превози, за тях следва да се прилага общностното законодателство, като Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт [ОВ L 102, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214], и действащото национално законодателство на приемащата държава членка в определени области“.
5
Член 1 от Регламент № 1073/2009 е озаглавен „Приложно поле“, а параграф 4 от него гласи:
„Настоящият регламент се прилага за вътрешните автомобилни превози на пътници за чужда сметка или срещу възнаграждение, извършвани временно от превозвач, установен извън държавата членка, както е предвидено в глава V“.
6
Член 2 от този регламент е озаглавен „Определения“ и предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
4.
„случайни превози“ означава превози, които не попадат в определението за редовни превози, включително специализираните редовни превози, и чиято основна характеристика е превозът на групи пътници, образувани по инициатива на клиента или на самия превозвач.
[…]
7.
„каботажни превози“ означава едно от следните:
–
вътрешен автомобилен превоз на пътници за чужда сметка или срещу възнаграждение, извършван временно от превозвач в приемаща държава членка, или
–
качването и слизането на пътници на територията на една и съща държава членка в рамките на редовна международна услуга при спазване на разпоредбите на настоящия регламент, при условие че това не е основното предназначение на тази услуга;
[…]“.
7
В глава V („Каботаж“) от посочения регламент се съдържат членове 14 и 15.
8
Член 14 от същия регламент е озаглавен „Общ принцип“ и гласи следното:
„На всеки превозвач, който извършва автомобилни пътнически превозни услуги за чужда сметка или срещу възнаграждение и който притежава лиценз на Общността, се разрешава съгласно условията, предвидени в настоящата глава, и без дискриминация, основана на националност или място на установяване, да извършва каботажните превози, посочени в член 15“.
9
Съгласно член 15 от Регламент № 1073/2009, който е озаглавен „Разрешени каботажни превози“:
„Каботажни превози са разрешени за следните видове превози:
[…]
б) случайни превози;
[…]“.
Датското право
10
Считано от 1 ноември 2019 г., Кралство Дания прилага административна практика, съгласно която датските органи тълкуват понятието „временно“, използвано в определението на понятието „каботажни превози“ в член 2, точка 7 от Регламент № 1073/2009, в смисъл, че не може да обозначава период, по-дълъг от „седем последователни дни в един календарен месец“ (наричана по-нататък „спорната административна практика“). Тази практика е описана в прессъобщение на датското министерство на транспорта от 11 октомври 2019 г., озаглавено Danmark strammer fortolkningen af EU’s regler om cabotage for busser („Дания затяга тълкуването на правилата на Съюза относно каботажа с автобуси“).
Досъдебната процедура
11
Според Комисията спорната административна практика каботажните автобусни превози на датска територия да се ограничават за установени извън Дания превозвачи до период от седем последователни дни в един календарен месец не съответства на преследваната с Регламент № 1073/2009 цел и нарушава принципа на пропорционалност.
12
След контакти с датското правителство, на 9 юни 2021 г. Комисията изпраща на Кралство Дания официално уведомително писмо, в което посочва, че като прилага спорната административна практика, тази държава членка не изпълнява задълженията си по член 15, буква б) от Регламент № 1073/2009.
13
Кралство Дания отговаря на официалното уведомително писмо на 2 август 2021 г., като посочва, че тази практика е в съответствие с Регламент № 1073/2009. В това отношение, на първо място, нямало общо тълкуване на правилата за каботаж за превоза на пътници. По-нататък, посочената практика била в съответствие с целта на този регламент, както и с понятието „временно“, съдържащо се в Регламент № 1072/2009. Накрая, същата практика била пропорционална.
14
На 19 май 2022 г. Комисията изпраща на Кралство Дания мотивирано становище, на което тази държава членка отговаря на 1 юли 2022 г. В този отговор посочената държава членка поддържа, че спорната административна практика е в съответствие с Регламент № 1073/2009.
15
Тъй като счита, че отговорът на Кралство Дания не е задоволителен, Комисията решава да предяви настоящия иск.
По иска
Доводи на страните
16
Комисията, подкрепяна от Надзорния орган на ЕАСТ, припомня, че Регламент № 1073/2009 установява подробни правила за прилагането на залегналия в първичното право принцип на свободно предоставяне на услуги в сектора на автобусния превоз на пътници.
17
В съответствие с разпоредбите на този регламент превозвачите от Европейския съюз били свободни да предоставят случайни автомобилни превози на пътници в държави членки, различни от държавата членка в която са установени, само при условие че притежават лиценз на Общността.
18
Спорната административна практика обаче водела до забрана за установените извън Дания превозвачи да извършват два каботажни автобусни превоза в Дания в един календарен месец, ако тези превози се извършват в интервал, надвишаващ една седмица. Така превозвач, който извършва каботажен превоз в Дания на първия ден от един месец, а след това отново на 20-ия ден от същия месец, според тази практика нарушава Регламент № 1073/2009, дори ако това са единствените превози, извършени от този превозвач в Дания.
19
Комисията подчертава, че доколкото урежда условията за свободно предоставяне на услуги за международен автобусен превоз на пътници, Регламент № 1073/2009, и по-специално понятието „временно“, съдържащо се в член 2, точка 7 от него, трябва да се тълкува в светлината на релевантните разпоредби на Договора за функционирането на ЕС относно свободното предоставяне на услуги, както са тълкувани от Съда.
20
Като се позовава по-специално на съдебната практика, установена с решения от 30 ноември 1995 г., Gebhard (C‑55/94, EU:C:1995:411, т. 27), и от 11 декември 2003 г., Schnitzer (C‑215/01, EU:C:2003:662, т. 31 и 32), тя счита, че нито продължителността, нито честотата, нито периодичността, нито непрекъснатостта на дейността могат да се използват като единствен критерий, за да се установи дали тази дейност попада в обхвата на разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС относно свободното предоставяне на услуги и на съдържащите се в Регламент № 1073/2009 правила, уреждащи каботажа. От това следвало, че автоматичното ограничаване на каботажните превози до предварително определен период като разглежданото в спорната административна практика противоречи на този регламент.
21
Всъщност текстът на Регламента, съгласно който превозвачите имат право да извършват „временно“ автобусни превози на пътници в приемаща държава членка, означавал, че следва да се преценява във всеки отделен случай дали дейността на съответния превозвач е извършвана временно. Следователно правило като въведеното със спорната административна практика не можело да замести свободата на преценка, която задължително произтича от подобна казуистична преценка.
22
Комисията добавя, че Регламент № 1073/2009 не разрешава изрично на държавите членки да приемат мерки за прилагане във връзка със случайните каботажни превози. Освен това, макар да е безспорно, че независимо от пряката си приложимост в националните правни системи, някои разпоредби от даден регламент могат да налагат приемането на мерки за прилагане от държавите членки, в случая тази практика не отговаря на условията, които трябва да бъдат изпълнени в това отношение, както следват от съдебната практика, и по-специално от решение от 21 декември 2011 г., Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863, т. 41).
23
Всъщност, първо, спорната административна практика не уточнявала само свободата на преценка, предоставена на държавите членки, а ограничавала прекомерно правото на превозвачите да извършват каботажни автобусни превози в Дания. Второ, тази практика противоречала на целта на Регламент № 1073/2009, а именно да се либерализира извършването на някои видове автомобилен превоз на пътници и да се определят условията, при които на установени извън държава членка превозвачи се разрешава да извършват вътрешни пътнически превози в държава членка в рамките на общата транспортна политика на Съюза. По-специално Комисията подчертава, че тъй като член 2, точка 7 от този регламент предвижда като ограничение на каботажните превози само „временното“ им извършване, Кралство Дания, въвеждайки общ режим като произтичащия от спорната административна практика, не гарантира необходимата свобода на преценка за посочената по-горе казуистична преценка. Трето, посочената практика била непропорционална.
24
В отговор на тези доводи Кралство Дания, подкрепяно от Кралство Норвегия, отбелязва най-напред, че спорната административна практика е въведена, за да се отговори на установените от датските органи трудности при определянето дали в конкретни случаи каботажният автобусен превоз е законосъобразен.
25
На следващо място, държавите членки имали право да приемат мерки за прилагане, за да изяснят обхвата на член 15, буква б) от Регламент № 1073/2009. Всъщност не било възможно въз основа на текста на този регламент, на преследваната от него цел или на контекста, в който се вписва той, да се определи какво точно означава понятието „временно“ в член 15, буква б) от същия регламент във връзка с член 2, точка 7 от него. При тези условия в съответствие с практиката на Съда, установена по-специално с решения от 21 декември 2011 г., Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863), и от 12 април 2018 г., Комисия/Дания (C‑541/16, EU:C:2018:251), тези държави можели да приемат мерки за прилагане, за да изяснят обхвата на съответните разпоредби.
26
В случая спорната административна практика предоставяла възможност именно да се определят случаите, в които дейността на чуждестранно транспортно предприятие в Дания се упражнява „временно“. Тя била в съответствие с целта на Регламент № 1073/2009 да се осигури свободното предоставяне на услуги в областта на транспорта, като същевременно се гарантира, че каботажните превози не се извършват по начин, който представлява постоянна или продължителна дейност.
27
Що се отнася до обстоятелството, че тази практика се основава на период, състоящ се от определен брой дни, а не на брой превози, Кралство Дания изтъква, че за да уточни обхвата на понятието „временно“, съдържащо се в Регламент № 1072/2009 във връзка с каботажните превози на товари, законодателят на Съюза е въвел и правило, в което е посочен период от седем дни. Каботажният превоз на товари, от една страна, и каботажният автобусен превоз, от друга страна, се основавали обаче на едни и същи принципи.
28
Накрая, спорната административна практика зачитала принципа на пропорционалност. Тази практика представлявала мярка, предоставяща възможност да се гарантира, че каботажният автобусен превоз не се извършва непрекъснато и в такава степен, че на практика предприятието, което не е установено в страната, никога не напуска или много рядко напуска територията на приемащата държава, поради което дейността губела временния си характер.
29
Кралство Норвегия добавя, че спорната административна практика е юридически ясна, предвидима и лесна за спазване. Освен това текстът, контекстът, предметът и генезисът на Регламент № 1073/2009 не са пречка за тълкуване, което предоставя възможност да се определи установен максимален период, за да може каботажните превози да се считат за„временни“. Напротив, поради липсата в този регламент на точни разпоредби, уреждащи обхвата на понятието „каботажни превози“, държавите членки разполагали със свобода на преценка при приемането на национални мерки за прилагане.
30
Освен това Кралство Норвегия поддържа, че без ясно определение на правилата, уреждащи обхвата на каботажните превози, посочени в член 2, точка 7 и член 15, буква б) от този регламент, ефективността на последния била възпрепятствана, в смисъл че не било възможно последователно и предвидимо да се контролира и осигурява спазването на обхвата на разрешените превози.
31
Впрочем, що се отнася до понятието „временно“, съдържащо се в член 2, точка 7 от същия регламент, Кралство Норвегия се съмнява, че той трябва да се тълкува в светлината на практиката на Съда относно временния характер на услугите по смисъла на членове 56 и 57 ДФЕС.
Съображения на Съда
32
С иска си Комисията упреква Кралство Дания, че не е изпълнило задълженията си по член 15, буква б) от Регламент № 1073/2009, като не е разрешило каботажните автобусни превози във връзка със случайни превози, освен ако превозите се извършват в срок от седем последователни дни в един календарен месец. При всички положения спорната административна практика не съответствала на преследваната с този регламент цел и нарушавала принципа на пропорционалност.
33
За произнасянето по основателността на иска на първо място следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика по силата на член 288 ДФЕС и с оглед на самото естество на регламентите и тяхната функция в системата от източници на правото на Съюза разпоредбите на регламентите по принцип имат непосредствено действие в националните правни системи, без да е необходимо националните органи да приемат мерки за прилагането им. При все това някои от тези разпоредби могат да налагат приемането на национални мерки за прилагане от държавите членки (вж. в този смисъл решения от 11 януари 2001 г., Monte Arcosu, C‑403/98, EU:C:2001:6, т. 26, от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 27, и от 30 май 2024 г., Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, т. 40).
34
Доколкото се изисква с оглед на прилагането на определени разпоредби от даден регламент, държавите членки могат да приемат мерки за неговото прилагане, ако не създават пречка за пряката му приложимост, не прикриват неговото естество на акт на правото на Съюза и ако уточнят, че упражняват предоставената им с посочения регламент свобода на преценка, спазвайки неговите разпоредби (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2011 г., Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, т. 41, от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 28, и от 30 май 2024 г., Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, т. 41).
35
В това отношение на въпроса дали относимите разпоредби от разглеждания регламент забраняват, налагат или разрешават на държавите членки да приемат определени мерки за прилагане, и по-специално в последната хипотеза — дали съответната мярка попада в рамките на признатата на всяка държава членка свобода на преценка, следва да се отговори въз основа на същите разпоредби, тълкувани в светлината на целите на този регламент (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2011 г., Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, т. 43, от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 29, и от 30 май 2024 г., Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, т. 42).
36
В случая следва да се отбележи, че относимите разпоредби от Регламент № 1073/2009, а именно член 15, буква б) и член 2, точки 4 и 7 не предвиждат изрично приемане от държавите членки на национални мерки за прилагане по отношение на каботажните превози.
37
Както е постановил Съдът във връзка със сходни разпоредби относно понятието за каботажни превози при превози на товари, съдържащо се в член 2, точка 6 и в член 8 от Регламент № 1072/2009, следва обаче да се провери дали държавите членки разполагат със свобода на преценка да приемат национални мерки за прилагане на Регламент № 1073/2009, въпреки че той не ги оправомощава изрично за това (вж. по аналогия решение от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 34).
38
Както изтъква Кралство Дания, важно е по-специално да се провери дали понятието „каботажни превози“, така както е допуснато с Регламент № 1073/2009, действително не е точно, поради което приемането на национални мерки за прилагане за уточняване на обхвата на това понятие изглежда обосновано.
39
В това отношение следва да се отбележи, от една страна, че член 2, точка 7 от този регламент определя понятието „каботажни превози“ по-специално като „вътрешен автомобилен превоз на пътници за чужда сметка или срещу възнаграждение, извършван временно от превозвач в приемаща държава членка“, без обаче да уточнява по никакъв начин това условие за временност.
40
От друга страна, член 15, буква б) от посочения регламент предвижда, че каботажните превози се допускат за „случайни превози“. При все това, макар понятието „случайни превози“ да е определено в член 2, точка 4 от същия регламент, се налага изводът, че нито една от тези разпоредби не определя точно — нито по отношение на продължителността, нито по отношение на броя — случайния характер на разрешените услуги.
41
Обстоятелството, че разпоредба на регламент е общо или неточно формулирана, обаче е индиция за това, че са необходими национални мерки за прилагане (вж. в този смисъл решение от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 39).
42
Освен това, макар съгласно съображение 3 от Регламент № 1073/2009 целта му е да се осигури съгласувана рамка за международния автобусен превоз на пътници в целия Съюз, тази цел не е пречка държава членка да приеме определени мерки за прилагане на този регламент. Всъщност, що се отнася по-специално до каботажните превози, в съображение 10 от посочения регламент се уточнява, че макар на превозвачи, установени извън държава членка, да следва да бъде разрешено да извършват вътрешни автомобилни пътнически превози, следва да се вземат предвид специфичните особености на всеки вид услуга, като за извършването на каботажните превози следва да се прилагат разпоредбите на актовете на Съюза за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, и действащото национално законодателство на приемащата държава членка в определени области.
43
Ето защо следва да се приеме, че държавите членки могат да приемат национални мерки за прилагане на Регламент № 1073/2009, и по-специално на член 2, точки 4 и 7, както и на член 15, буква б) от този регламент, за да уточнят обхвата на понятието „каботажни превози“ по смисъла на посочения регламент.
44
На второ място, следва да се напомни, че когато приемат мерки за прилагане на регламент, държавите членки са длъжни да спазват принципа на пропорционалност, който обвързва техните законодателни и регулаторни органи при прилагането на правото на Съюза и изисква с въведените с дадена разпоредба мерки да може да се постигне преследваната с разглежданата правна уредба на Съюза цел и те да не надхвърлят необходимото за нейното постигане (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2011 г., Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, т. 50—52, от 12 април 2018 г., Комисия/Дания, C‑541/16, EU:C:2018:251, т. 50, и от 30 май 2024 г., Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, т. 43).
45
Що се отнася, първо, до въпроса дали спорната административна практика е подходяща за постигане на целта на Регламент № 1073/2009, Кралство Дания поддържа, че тази практика може да гарантира свободното предоставяне на услуги в областта на транспорта, като същевременно гарантира, че каботажните превози не се извършват по начин, който създава постоянна или продължителна дейност в приемащата държава членка.
46
В това отношение следва да се отбележи, че безспорно, както се посочва в съображение 4 от Регламент № 1073/2009, свободата на предоставяне на услуги представлява основен принцип на общата транспортна политика и изисква да бъде гарантиран достъп на превозвачите от всички държави членки до международните транспортни пазари без дискриминация, основана на тяхната националност или място на установяване, в съответствие с общия принцип, прогласен в член 14 от този регламент.
47
Следва обаче да се отбележи също, че както член 1, параграф 4, така и член 2, точка 7 от Регламент № 1073/2009 подчертават временния характер на каботажните превози. Освен това в съображение 10 от този регламент се припомня, че на превозвачите, установени извън държава членка, следва да бъде разрешено да извършват вътрешни автомобилни пътнически превози, като обаче се вземат предвид специфичните особености на всеки вид превоз.
48
Както обаче отбелязва генералният адвокат в точки 44 и 45 от заключението си, установявайки времево ограничение за каботажния превоз с автобуси на датска територия в рамките на един календарен месец, спорната административна практика предотвратява възможността тази дейност да загуби естеството си на временна дейност и да се превърне в постоянна и продължителна. Така тя е годна да гарантира изискването за запазване на временния характер на каботажа, както и предвидимостта и спазването на това изискване.
49
От това следва, че спорната административна практика е подходяща за постигане на целта, преследвана с разпоредбите на Регламент № 1073/2009 относно каботажните превози.
50
Второ, що се отнася до въпроса дали спорната административна практика не надхвърля необходимото за постигането на тази цел, важно е да се отбележи, че тази практика ограничава каботажните автобусни превози до период от седем последователни дни в рамките на един календарен месец.
51
От това следва, че макар вследствие на посочената практика съответният превозвач да трябва да спазва период на прекъсване, чиято продължителност е различна в зависимост от момента, в който се извършват тези каботажни превози през календарния месец, тя няма за цел да забрани извършването на други автобусни превози, като например международни превози до държавата членка на установяване или до други държави членки, последвани евентуално от каботажни автобусни превози в тези други държави членки. Ето защо през периода на прекъсване превозвачите могат да продължат да извършват такива превози (вж. по аналогия решение от 4 октомври 2024 г., Литва и др./Парламент и Съвет (Пакет за мобилност) (C‑541/20—C‑555/20, EU:C:2024:818, т. 832, 833 и 852).
52
Поради това следва да се констатира, че периодът на прекъсване, произтичащ от спорната административна практика, не надхвърля необходимото за постигане на преследваната с тази практика цел, а именно да се гарантира, че каботажните автобусни превози не се извършват по начин, който създава постоянна или продължителна дейност в една и съща приемаща държава членка.
53
В това отношение Комисията твърди, че тази цел би могла да бъде постигната с мерки, които са по-малко ограничителни от периода на прекъсване. Следва обаче да се констатира, че Комисията не обяснява в какво се състоят тези мерки.
54
Съгласно постоянната съдебна практика обаче в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения посочената институция следва да докаже наличието на твърдяното неизпълнение и да представи пред Съда необходимите доказателства, въз основа на които той да провери дали е налице неизпълнение на задължения, без Комисията да може да се основава на каквато и да било презумпция (вж. в този смисъл решения от 25 май 1982 г., Комисия/Нидерландия, 96/81, EU:C:1982:192, т. 6, и от 21 декември 2023 г., Комисия/Дания (Максимална продължителност на паркирането), C‑167/22, EU:C:2023:1020, т. 47).
55
Следователно трябва да се заключи, че спорната административна практика не нарушава принципа на пропорционалност.
56
При тези условия следва да се установи, че Комисията не е доказала, че като не е разрешило каботажните автобусни превози във връзка със случайни превози, освен ако превозите се извършват в срок от седем последователни дни в един календарен месец, Кралство Дания не е изпълнило задълженията си по член 15, буква б) от Регламент (ЕО) № 1073/2009.
57
Следователно искът на Комисията трябва да бъде отхвърлен.
По съдебните разноски
58
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Кралство Дания е направило искане за осъждане на Комисията и последната е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Отхвърля иска.
2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: датски.