62007CC0164
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА JULIANE KOKOTT
представено на 28 февруари 2008 година (
1
)
Дело C-164/07
James Wood
срещу
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions
„Член 12 ЕО — Дискриминация, основана на гражданство — Обезщетение, предоставeно от Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions — Изключване“
I — Въведение
1.
Настоящото преюдициално запитване се отнася до въпроси на дискриминацията, основана на гражданство, във връзка с предоставянето на държавно обезщетение за жертвите на престъпления. Съдът вече е бил сезиран с подобен въпрос по дело Cowan (
2
).
2.
За разлика от случая по дело Cowan, в настоящия случай обаче не става въпрос за обезщетението на жертвите на престъпления, извършени на национална територия. По настоящото дело по-скоро от Съда се иска да се произнесе по изискванията на общностното право към национална правна разпоредба, която предвижда обезщетение за жертвите и на престъпления, извършени извън националната територия, но предоставя посоченото обезщетение само на собствените си граждани.
II — Правна уредба
А — Общностно право
3.
Член 12, първа алинея ЕО гласи:
„В областта, в която се прилага настоящият договор и без да се нарушават специфичните разпоредби, съдържащи се в него, се забранява всякаква дискриминация, основана на гражданство.“
4.
Член 17 от Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления (
3
) (наричана по-нататък „Директива 2004/80“) гласи:
„По-благоприятни разпоредби
Настоящата директива не представлява пречка, в случай че тези разпоредби са съвместими с настоящата директива, държавите-членки да:
а)
приемат или продължат да изпълняват по-благоприятни разпоредби в интерес на жертвите на престъпления или на всяко друго лице, пострадало от престъпление;
б)
приемат или продължат да изпълняват разпоредби за обезщетение на жертвите на престъпления, извършени извън тяхна територия, или всяко друго лице, пострадало от тези престъпления, при известни условия, които държавите-членки могат да уточнят.“
Б — Националното право
5.
Член 706-3 от френския наказателнопроцесуален кодекс (Code de procédure pénale) предвижда:
„Всяко лице, претърпяло вреда в резултат на умишлени или неумишлени действия, които осъществяват състава на престъпление, може да бъде обезщетено изцяло за вредите от посегателствата срещу личността, когато са изпълнени следните условия:
1.
[…]
2.
[…]
3.
Увреденото лице е френски гражданин. Ако случаят не е такъв, действията са извършени на националната територия и увреденото лице е:
—
гражданин на държава-членка на Европейската икономическа общност, или
—
към момента на извършване на деянието или на подаване на молбата пребивава законно, освен ако не е предвидено друго в международен договор или споразумение.
[…].“
III — Фактическите обстоятелства и спорът по главното производство
6.
James Wood е британски гражданин, който живее във Франция повече от 20 години. С партньорката си, френски гражданин, той има три общи деца, които също са с френско гражданство.
7.
Едно от децата, дъщерята Helena Wood, загива в пътнотранспортно произшествие през 2004 г. в Австралия, където пребивава по време на стаж.
8.
Във връзка с това семейство Wood се обръща към Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions (Комисия за обезщетение на жертви на престъпления в Нант, наричана по-нататък „Комисия по обезщетенията“) с искане за обезщетение за поправяне на материалната и нематериалната вреда, които то е претърпяло във връзка със смъртта на Helena Wood.
9.
На майката и на братята и сестрите се признава правото на обезщетение, относно чийто размер те постигат споразумение с компетентния Fonds de Garantie (Гаранционен фонд).
10.
За сметка на това на бащата на починалата Fonds de Garantie отказва да плати обезщетение, тъй като той не отговарял на условията, установени в член 706-3 от Наказателнопроцесуалния кодекс. Съгласно посочената разпоредба право на обезщетение имат само френските граждани, ако събитието, причиняващо вредите, е настъпило в чужбина. Поради факта че господин Wood не бил френски гражданин, за разлика от останалите членове на семейството, той нямал това право. Той би имал такова право само ако злополуката с дъщеря му се беше случила във Франция.
11.
Вследствие на това на 11 януари 2007 г. г-н Wood подава пред Комисията по обезщетенията към Tribunal de Grande Instance de Nantes иск срещу Fonds de Garantie. В подкрепа на иска той се позовава на член 7 от Договора за ЕИО [понастоящем член 12 ЕО], който забранява всякаква дискриминация основана на гражданство.
12.
Според г-н Wood дискриминацията се състои във факта, че въпреки че пребивава, работи и плаща данъци във Франция повече от 20 години, е отказано да му бъде предоставено обезщетение за жертви като на неговата партньорка и децата му, които са френски граждани, единствено въз основа на факта, че той няма френско гражданство.
IV — Преюдициално запитване и производство пред Съда
13.
С акт от 16 март 2006 г. Комисията по обезщетенията към Tribunal de Grande Instance de Nantes спира производството и поставя на Съда следния преюдициален въпрос:
„Съвместими ли са с общностното право, предвид установения в член [12 ЕО] общ принцип на недопускане на дискриминация на основание гражданство, разпоредбите на член 706-3 от френския наказателнопроцесуален кодекс, според които гражданин на Европейската общност, пребиваващ във Франция, баща на дете с френско гражданство, починало извън националната територия, няма право на предоставяното от Fonds de garantie обезщетение единствено поради гражданството му?“
14.
В рамките на производството пред Съда освен ищеца и ответника по главното производство писмени и устни становища представят френското правителство и Комисията. Освен това италианското и португалското правителство представят писмени становища.
V — Съображения
А — Допустимост на преюдициалното запитване
15.
Преди да пристъпя към разглеждането на преюдициалния въпрос, в самото начало накратко ще засегна два аспекта на допустимостта на преюдициалното запитване.
1. Тълкуване на преюдициалния въпрос
16.
Преюдициалният въпрос се позовава на член 7 от Договора за ЕИО. Принципът на недопускане на дискриминация на основание гражданство обаче междувременно е уреден в член 12, първа алинея от Договора за създаване на Европейската общност, чийто текст е идентичен. Член 12, първа алинея ЕО също е приложим ratione temporis към настоящия казус. Поради това по-нататък се посочва член 12, първа алинея ЕО.
17.
С оглед на формулирането на преюдициалния въпрос освен това следва да се уточни, че съгласно постоянната съдебна практика Съдът не е компетентен да се произнася в рамките на производство по преюдициално запитване, образувано на основание член 234 ЕО, по съвместимостта на национална мярка с общностното право. Въпреки това той може да предостави на препращащата юрисдикция всички насоки за тълкуване на общностното право, които да ѝ дадат възможност да прецени въпроса за съвместимостта при решаване на висящо пред нея дело (
4
).
18.
Следователно преюдициалният въпрос трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до тълкуването на член 12, първа алинея ЕО.
2. Право на Комисията по обезщетенията да отправи преюдициално запитване
19.
В допълнение би могъл да се постави въпросът дали Комисията по обезщетенията, отправила настоящото преюдициално запитване до Съда, въобще представлява юрисдикция, която може да отправя преюдициално запитване до Съда по смисъла на член 234 ЕО. В това отношение обаче може да се направи позоваване на заключението по дело Cowan, посочено по-горе, в което след подробна аргументация генералният адвокат Lenz правилно е констатирал, че подобна комисия трябва да се счита за юрисдикция по смисъла на член 234 ЕО (
5
). Във връзка с това той посочва, че по отношение на подобна комисия става дума за независима инстанция, която се произнася по претенциите за обезщетение на жертви на престъпления, установена е на законова основа, създадена е с цел да има задължителна подсъдност и постановява решенията си като прилага правни норми, по-специално тези на Наказателнопроцесуалния кодекс.
3. Междинно заключение
20.
Следователно преюдициалното запитване, отправено от Комисията по обезщетенията към Tribunal de Grande Instance de Nantes, е допустимо.
Б — Съображения по съдържанието на преюдициалния въпрос
21.
Настоящото преюдициално запитване има за предмет въпроса дали член 12, първа алинея ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, според която обезщетение за жертвите на престъпления, извършени в чужбина, се предвижда само за собствените граждани и поради това се отказва на гражданин на друга държава-членка, който пребивава на националната територия.
22.
Преди да се обсъдят последиците за националната правна уредба, произтичащи от член 12, първа алинея ЕО, на първо място трябва обаче да се разгледа по-подробно Директива 2004/80.
1. Директива 2004/80 относно обезщетението на жертвите на престъпления
23.
Португалското и италианското правителство с пълно право отбелязват, че областта, свързана с обезщетението на жертвите от престъпления, извършени извън територията на държава-членка, не е хармонизирана. Действително в областта, свързана с обезщетението на жертвите на престъпления, има правен акт на Общността, а именно Директива 2004/80. Член 17 от директивата обаче установява ясно, че директивата не представлява пречка държавите-членки да приемат или продължат да изпълняват разпоредби за обезщетение на жертвите на престъпления, извършени извън тяхната територия, или на всяко друго лице, пострадало от такова престъпление.
24.
От тази компетентност на държавите-членки двете правителства стигат до извода, че общностното право не съдържа изисквания към правните уредби на държавите-членки в тази област. Подобен извод обаче не може да се направи въз основа на компетентността на държавите-членки.
25.
Всъщност именно в областите, които остават в тяхната компетентност, държавите-членки трябва да упражняват своите правомощия при спазване на общностното право (
6
). Поради това по-нататък следва да се анализира дали от установения в член 12 ЕО принцип на недопускане на дискриминация произтичат определени изисквания и ако това е така, кои са те.
2. Приложно поле на принципа на недопускане на дискриминация
26.
Член 12, първа алинея ЕО забранява всякаква дискриминация, основана на гражданство в областта, в която се прилага Договорът.. Следователно по-нататък трябва да се разгледа дали настоящата хипотеза попада в приложното поле на Договора.
27.
Според установената междувременно съдебна практика на Съда сред положенията, които попадат в приложното поле на общностното право, са тези, свързани с упражняването на основните свободи, гарантирани от Договора, по-конкретно отнасящите се до свободата на движение и пребиваване на територията на държавите-членки, както е предоставена от член 18 ЕО (
7
).
28.
Следователно настоящият случай попада в приложното поле на Договора или в резултат на това, че г-н Wood се е преместил да живее във Франция и извършва там дейност с икономически характер, или поради това че той е упражнил правото си на свободно движение като гражданин на Съюза.
29.
От преюдициалното запитване не може да бъде извлечена подробна информация относно професионалното положение на г-н Wood. Само на едно място се споменава твърдението му, че пребивавал и работел във Франция от 20 години. На това място обаче не е уточнено по-подробно дали той упражнява дейност като заето или самонаето лице. Не е ясно дали това твърдение е безспорно или по този начин само се възпроизвежда твърдението на ищеца.
30.
При положение че се вземе предвид тази информация, към момента на поставяне на въпроса за правото на обезщетение в зависимост от вида на професионалната му дейност във Франция г-н Wood или е използвал правото си на свободно движение на работниците съгласно член 39 ЕО, или свободата си на установяване съгласно член 43 ЕО.
31.
В случай че в производството пред препращащия съд се окаже, че г-н Wood не е работил, случаят би попаднал в областта, в която се прилага Договорът по смисъла на член 12 ЕО, по силата на разпоредбите на Договора във връзка с гражданството на Съюза (член 18 ЕО). Именно съгласно съдебната практика гражданин на Съюза, който използва правото си на свободно движение, предвидено в член 18, параграф 1 ЕО, попада в приложеното поле на Договора и може да се позовава на общия принцип на недопускане на дискриминация, установен в член 12, първа алинея ЕО.
32.
Статутът на гражданин на Съюза е е предназначен да бъде основен за гражданите на държавите-членки и позволява на тези от тях, които са в едно и също положение, да бъдат третирани по еднакъв начин от правна гледна точка в приложното поле ratione materiae на Договора, независимо от гражданството им и като се спазват изключенията, изрично предвидени в това отношение (
8
).
33.
Препращащата юрисдикция следва да изясни дали настоящият случай попада в приложеното поле на Договора по силата на член 39 ЕО, член 43 ЕО или член 18 ЕО.
34.
Налага се обаче изводът, че положението на г-н Wood попада в приложното поле на Договора и поради това той може да се позове на правото си да не бъде дискриминиран въз основа на гражданството си.
3. Неравно третиране
35.
Следователно по-нататък трябва да се разгледа дали г-н Wood е бил дискриминиран въз основа на гражданството си. Според Fonds de Garantie не е налице неравно третиране. Той обосновава това твърдение inter alia с това, че г-н Wood щял да получи обезщетение, ако се беше отказал от британското и беше приел френското гражданство.
36.
От постоянната съдебна практика следва, че принципът на недопускане на дискриминация изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако подобно третиране не е обективно обосновано (
9
).
37.
Фактът, че в конкретния случай сходни положения се третират по различен начин, е виден, когато се сравни пoложението на г-н Wood с това на френската му партньорка. Двамата съжителстват във Франция повече от 20 години и са загубили дъщеря си в резултат на престъпление, извършено в чужбина. Те се намират в една и съща роднинска връзка с починалата и поради това са претърпели една и съща вреда.
38.
Следователно с изключение на гражданството г-н Wood и партньорката му не се различават по отношение на предпоставките за правото на обезщетяване. Въпреки това само неговата партньорка получава обезщетение, а г-н Wood — не.
39.
Следователно сходни положения се третират по различен начин. Поради факта, че различното третиране е основано изрично върху критерия за гражданството, налице е пряка дискриминация. Следователно противно на довода на ответника, за наличието на дискриминация не е от значение обстоятелството, че господин Wood би могъл да получи право на обезщетение чрез смяна на гражданството си.
4. Обосновка
40.
Следователно остава само да се разгледа дали посочената дискриминация може да бъде обоснована.
41.
Дадено различно третиране е обосновано, ако се основава на обективни съображения, несвързани с гражданството, и ако е съразмерно с легитимна цел, преследвана с националните правни разпоредби (
10
).
42.
Под въпрос е дали национална правна уредба, която дискриминира пряко въз основа на гражданството, въобще може да бъде обоснована (
11
). Не е необходимо този въпрос да бъде разискван в настоящия случай, тъй като — всъщност дори да се допусне подобна възможност за обосновка — в конкретния случай следва да се отрече наличието на такава обосновка.
43.
Португалското правителство вижда обосновка в идеята за националната солидарност, от която следвало, че държава-членка можела да ограничи до собствените граждани предоставянето на обезщетения за престъпления, извършени извън нейна територия.
44.
Самото френско правителство признава, че според него г-н Wood би трябвало да получи обезщетение по същия начин, както са го получили съпругата и децата му. Следователно това правителство не изтъква никакви съображения в подкрепа на критерия за гражданство като условие за предоставянето на обезщетение.
45.
То се позовава обаче на тежестите за финансирането и общото ниво на схемата за обезщетяване, които биха произтекли от неограниченото предоставяне на обезщетение на жертвите. Режимът за обезщетение на жертвите на престъпления във Франция бил особено щедър и предвиждал подобно право в особено много хипотези. По този начин обезщетение получавали не само преките жертви на престъпления, но и косвените жертви, при което понятието за косвена жертва се тълкувало също особено широко.
46.
Без прилагането на ограничения всеки гражданин на друга държава-членка, който пребивава във Франция дори и за кратко с туристическа цел, би могъл да изисква във Франция обезщетение за жертва на престъпление дори и в хипотезата, в която по време на пребиваването му във Франция негово близко лице станело жертва на престъпление в страната му по произход или в трета страна.
47.
В определени хипотези Съдът е признал, че държава-членка може да подчини предоставянето на определени социални обезщетения — което би могло да доведе до прекомерна тежест — на условието да е налице действителна връзка между лицето и държавата (
12
), в определена степен лицето да се е интегрирало в обществото (
13
) или да има специфична връзка (
14
) с обществото на посочената държава-членка. Така например в Решение по дело Bidar във връзка с предоставянето на помощи за издръжка на студенти Съдът е приел, че е допустимо всяка държава-членка да следи отпускането на помощи за покриване на разходите за издръжка на студенти от други държави-членки да не се превърне в прекомерна тежест с възможни последствия за общото ниво на помощта, която може да бъде отпусната от тази държава.
48.
Прилагайки по аналогия посочените съображения в настоящата хипотеза, изглежда допустимо предоставянето на обезщетение на жертви на престъпления, извършени в чужбина, да се подчини на условието за наличие на действителна връзка между лицето, претендиращо за обезщетение, и държавата-членка, предоставяща това обезщетение, с цел да се избегне рискът от прекомерна тежест.
49.
Национална правна уредба, която има за цел да ограничи обезщетенията за жертвите на престъпления, извършени в чужбина, до лица с действителна връзка с френското общество, следователно би преследвала напълно позволена цел.
50.
Подобна национална правна уредба би трябвало обаче освен това да спазва условията за пропорционалност (
15
), за да бъде обоснована. Определена мярка е пропорционална, когато е подходяща за осъществяването на преследваната цел и същевременно не надхвърля необходимото за постигането ѝ.
51.
В този контекст, макар че по отношение на обезщетения, неуредени от общностното право, държавите-членки имат широко право на преценка във връзка с определянето на критериите за преценка на тази действителна връзка, те трябва обаче от друга страна да спазват границите, установени от общностното право (
16
).
52.
Национална правна уредба, която се позовава на критерия за гражданство като условие за предоставянето на обезщетение на жертви — ако въобще мярка, която дискриминира пряко, може по принцип да се счита за обоснована, — не може обаче да бъде обоснована.
53.
Чрез съобразяване единствено с гражданството на получателите на обезщетение от предоставянето на обезщетението се изключват и тези, които имат действителна връзка с френското общество в достатъчна степен. Лице като г-н Wood, което е живяло и работило във Франция повече от 20 години, несъмнено — както впрочем признава и френското правителство — е интегрирано в достатъчна степен във френското общество, което изключва възможността да му бъде отказано предоставянето на обезщетение за жертви. Подобна мярка вече не е подходяща за осъществяването на преследваната цел.
54.
Като възможен критерий за установяване на действителната връзка с френското общество все пак би могло да бъде взето предвид местожителството на заявителя (
17
). Интегрирането на даден получател на обезщетение в обществото на държава-членка може да бъде доказано въз основа на констатацията, че той е пребивавал за известен период от време във въпросната държава-членка (
18
). Конкретната формулировка на подобен критерий за местожителство, и по-специално изискваната продължителност на пребиваването, би трябвало обаче също да съответства на принципа на пропорционалността (
19
).
55.
Подобен критерий за местожителство не би противоречал на решението на Съда по дело Cowan.
56.
В Решение по дело Cowan се разглежда френска правна норма, която подчинява предоставянето на обезщетение на жертви на условието пострадалото лице да притежава карта за пребиваване или да е гражданин на държава, сключила с Франция реципрочно споразумение.
57.
Г-н Cowan е пристигнал във Франция като турист и там е станал жертва на престъпление. Доколкото пребиваването на г-н Cowan като турист е трябвало да се разглежда в рамките на пасивната свобода на предоставяне на услуги, разглежданата национална правна уредба попада в областта, в която се прилага Договорът по смисъла на член 12 ЕО. Съдът приема, че е налице необосновано неравно третиране, когато националната правна уредба подчинява предоставянето на обезщетението на лица, които не са нейни граждани, на условието тези лица да притежават карта за пребиваване — с други думи: да пребивават на националната територия, — докато собствените граждани не трябва да отговарят на това условие (
20
).
58.
От това решение не следва обаче, че и в настоящата хипотеза критерият за местожителство не би бил съвместим с общностното право.
59.
Всъщност по дело Cowan „действителната връзка“ между гражданина и държавата е била налице по друга причина. Връзката с Франция в достатъчна степен произтича в случая от факта, че престъплението е било извършено на френска територия и г-н Cowan е бил непосредствената жертва на престъплението. Доколкото въз основа на този факт е била осъществена действителна връзка, предоставянето на обезщетението не е могло да бъде подчинявано на условието за наличие на друга „действителна връзка“ под формата на критерий за местожителство.
60.
Обратно на това, тъй като в хипотеза като тази по делото Wood действителната връзка не е осъществена въз основа на местопрестъплението, за разлика от тази по дело Cowan, критерият за местожителство би могъл да се приеме за допустим в настоящия случай.
5. Междинно заключение
61.
Отказът да бъде предоставено обезщетение на жертви на престъпление въз основа на гражданството не може да бъде обоснован.
VI — Заключение
62.
Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдицилания въпрос по следния начин:
„Член 12, първа алинея ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че държава-членка не може да подчинява предоставянето на държавно обезщетение за престъпления, извършени извън територията ѝ, на лица, пребиваващи на нейна територия, на условието да са граждани на тази държава-членка.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски:
(
2
)	Решение от 2 февруари 1989 г. (186/87, Recueil, стр. 195).
(
3
)	ОВ L 261, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 31.
(
4
)	Вж. само Решение от 23 март 2006 г. по дело Enirisorse (C-237/04, Recueil, стр. I-2843, точка 24), Решение от 3 май 2001 г. по дело Verdonck и др. (C-28/99, Recueil, стр. I-3399, точка 28) и Решение от 15 декември 1993 г. по дело Hünermund и др. (C-292/92, Recueil, стр. I-6787, точка 8).
(
5
)	Заключение на генералния адвокат Lenz, представено на 6 декември 1988 г. по дело Cowan (посочено по-горе в бележка под линия 2, точка 7). В Решение по дело Cowan (посочено по-горе в бележка под линия 2) Съдът мълчаливо е приел допустимостта на преюдициалното запитване, отправено от подобна комисия.
(
6
)	Вж. например Решение от 18 декември 2007 г. по дело Skatteverket (C-101/05, Сборник, стр. I-11531, точка 19) и Решение по дело Cowan (посочено по-горе в бележка под линия 2, точка 19).
(
7
)	Вж. Решение от 11 септември 2007 г. по дело Комисия/Германия (C-318/05, Сборник, стр. I-6957, точка 126), Решение от 11 септември 2007 г. по дело Schwarz и Gootjes-Schwarz (C-76/05, Сборник, стр. I-6849, точка 87), Решение от 23 октомври 2007 г. по дело Morgan (C-11/06, Сборник, стр. I-9161, точка 23), Решение от 12 юли 2005 г. по дело Schempp (C-403/03, Recueil, стр. I-6421, точка 18), Решение от 2 октомври 2003 г. по дело Garcia Avello (C-148/02, Recueil, стр. I-11613, точка 24) и Решение от 24 ноември 1998 г. по дело Bickel и Franz (C-274/96, Recueil, стр. I-7637, точка 15).
(
8
)	Вж. по-специално Решение по дело Комисия/Германия (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 125), Решение от 23 март 2004 г. по дело Collins (C-138/02, Recueil, стр. I-2703, точка 61), Решение по дело Garcia Avello (посочено по-горе в бележка под линия 7, точки 22 и 23), Решение от 11 юли 2002 г. по дело D’Hoop (C-224/98, Recueil, стр. I-6191, точка 28) и Решение от 20 септември 2001 г. по дело Grzelczyk (C-184/99, Recueil, стр. I-6193, точка 31).
(
9
)	Вж. само Решение от 12 септември 2006 г. по дело Eman и Sevinger (C-300/04, Recueil, стр. I-8055, точка 57), Решение от 10 януари 2006 г. по дело IATA и ELFAA (C-344/04, Recueil, стр. I-403, точка 95) и Решение по дело Garcia Avello (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 31).
(
10
)	Решение от 15 март 2005 г. по дело Bidar (C-209/03, Recueil, стр. I-2119, точка 54), Решение от 15 септември 2005 г. по дело Ioannidis (C-258/04, Recueil, стр. I-8275, точка 29), Решение по дело D’Hoop (посочено по-горе в бележка под линия 8, точка 36), Решение по дело Bickel и Franz (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 27) и Решение по дело Garcia Avello (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 31).
(
11
)	Теоретичната възможност за обосновка и на случаи на косвена дискриминация се посочва по-специално в Решение от 6 юни 2002 г. по дело Ricordi (C-360/00, Recueil, стр. I-5089, точка 33), Решение от 12 май 1998 г. по дело Martinez Sala (C-85/96, Recueil, стр. I-2691, точка 64), Решение от 2 октомври 1997 г. по дело Saldanha и MTS (C-122/96, Recueil, стр. I-5325, точки 26 и сл.) и Решение от 20 март 1997 г. по дело Hayes (C-325/95, Recueil, стр. I-1711, точка 24). Противно становище се застъпва по-специално в Решение от 20 октомври 1993 г. по дело Phil Collins и др. ( C-92/92 и С-326/92, Recueil, стр. I-5145, точка 32) и Решение от 13 февруари 1985 г. по дело Gravier (293/83, Recueil, стр. 593).
(
12
)	Решение по дело D’Hoop (посочено по-горе в бележка под линия 8, точка 38) и Решение по дело Collins (посочено по-горе в бележка под линия 8, точка 67).
(
13
)	Решение по дело Morgan (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 43) и Решение по дело Bidar (посочено по-горе в бележка под линия 10, точки 56 и 57).
(
14
)	Решение от 26 октомври 2006 г. по дело Tas-Hagen и Tas (C-192/05, Recueil, стр. I-10451, точка 34).
(
15
)	Вж. само Решение по дело Комисия/Германия (посочено по-горе в бележка под линия 7, точка 136) и Решение по дело Tas-Hagen и Tas (посочено по-горе в бележка под линия 14, точка 35).
(
16
)	Решение по дело Tas-Hagen и Tas (посочено по-горе в бележка под линия 14, точка 36) и моето заключение, представено на 30 март 2006 г. по това дело.
(
17
)	Вж. по отношение на посочения критерий и моето заключение по дело Tas-Hagen и Tas (посочено по-горе в бележка под линия 14, точка 62 и сл.).
(
18
)	Решение по дело Bidar (посочено по-горе в бележка под линия 10, точка 59).
(
19
)	Решение по дело Collins (посочено по-горе в бележка под линия 8, точки 66 и 72) и Решение по дело Tas-Hagen и Tas (посочено по-горе в бележка под линия 14, точки 36 и 37). Вж. във връзка с това и моето заключение по дело Tas-Hagen и Tas (посочено по-горе в бележка под линия 14, точки 63 и 64).
(
20
)	Решение по дело Cowan (посочено по-горе в бележка под линия 2, точка 10).