62003CC0109_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A College van Beroep voor het bedrijfsleven (kereskedelmi és iparügyek közigazgatási bírósága) (Hollandia) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem a távközlési szolgáltatások liberalizációjához kapcsolódó területre vonatkozik. A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy milyen mértékű a távbeszélő-szolgáltatásokat nyújtók információszolgáltatási kötelezettsége az egyetemes telefonos tudakozószolgálatok számára. A Bíróságot arra kérték, hogy értelmezze a 98/10/EK irányelv(2) 6. cikkének (3) bekezdését. Ezen túlmenőleg az előterjesztő bíróság kérdései és az alapeljárás körülményei az EK 82. cikk alkalmazásának lehetőségét vetik fel.
I – A tudakozószolgáltatásokkal kapcsolatos EK jogi háttér a jogvita szempontjából lényeges időszakban
2. Három irányelv tartalmaz a telefonos tudakozószolgálatokról szóló előírásokat az e jogvita szempontjából lényeges időszakra nézve: a 98/10/EK, a 97/66/EK(3) és a 96/19/EK irányelv.(4)
3. A 98/10/EK irányelv az EK‑Szerződés korábbi 100a. cikkén alapul, és a nyilvános, helyhez kötött telefonhálózatokra, a nyilvános, helyhez kötött telefonszolgáltatások nyílt versenypiaci környezetben történő használatára, valamint a hozzájuk való nyílt és hatékony hozzáférés feltételeinek összehangolására vonatkozik, összhangban a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) elveivel.(5) Célja az, hogy „meghatározzon olyan szolgáltatáskészletet, amelyek az egyetemes szolgáltatás keretében a konkrét nemzeti feltételek mellett, megfizethető áron minden felhasználó számára elérhetőek, ideértve a fogyasztókat is.”(6)
4. Az egyetemes szolgáltatás fogalma a 98/10 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének f) pontja szerint: meghatározott minőségű, minimális szolgáltatáskészlet, amely földrajzi helyzetre tekintet nélkül és a konkrét nemzeti feltételek mellett megfizethető áron minden felhasználó számára rendelkezésre áll.
5. Az irányelv az átfogó tudakozószolgáltatást belefoglalja a meghatározott szolgáltatáskészletbe, amely az egyetemes szolgáltatás keretében támogatható. A (7) preambulumbekezdés magyarázatot ad erre: „mivel a tudakozószolgáltatások nyújtása már versenypiaci tevékenység; […] mivel a felhasználók és a fogyasztók átfogó előfizetői névjegyzékeket és olyan tudakozószolgálatokat igényelnek, amely kiterjed minden nyilvántartott telefon-előfizetőre és azok hívószámára (beleértve a helyhez kötött, mobil- és személyi hívószámokat); mivel ezen irányelv nem érinti azon esetet, ha a bizonyos előfizetői névjegyzékek vagy tudakozószolgáltatások nyújtása olyan módon történik, hogy azokat a felhasználó számára díjmentesnek tűntetik fel.”
6. A 98/10/EK irányelv 6. cikke szerint:
„1. E cikk rendelkezéseit a személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó közösségi jogszabályokban, különösen a 95/46/EK és a 97/66/EK irányelvben foglalt követelményekre figyelemmel kell alkalmazni.
2. A tagállamok biztosítják, hogy:
(a) az előfizetők jogosultak legyenek a nyilvánosan elérhető előfizetői névjegyzékekben szerepelni, a bejegyzést ellenőrizni, és ha szükséges, azt helyesbíteni vagy annak eltávolítását kérni;
(b) a névjegyzékekben történő szerepeltetést nem ellenző előfizetők helyhez kötött, mobil- és személyi hívószámait tartalmazó előfizetői névjegyzékek a felhasználók számára elérhetők legyenek a megfelelő hatóság által jóváhagyott, akár nyomtatott, akár elektronikus, akár mindkét formában, és ennek frissítése rendszeresen megtörténjen;
(c) legalább egy átfogó, minden nyilvántartott előfizetői számot tartalmazó telefonos tudakozószolgálat álljon rendelkezésére valamennyi felhasználónak, beleértve a nyilvános telefonállomások használóit is;
3. A 2. cikk b) és c) pontjában foglalt szolgáltatások nyújtása érdekében a tagállamok biztosítják, hogy minden, az előfizetőkhöz telefonszámokat rendelő vállalkozás teljesítsen minden olyan ésszerű kérést, amely a megfelelő információk egyeztetett formában, tisztességes, költségalapú és hátrányos megkülönböztetéstől mentes rendelkezésre bocsátására irányul.
4. A tagállamok biztosítják, hogy a 2. cikk b) és c) pontjában foglalt szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások a rendelkezésükre bocsátott információk kezelése és nyilvánosságra hozatala során alkalmazzák a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét.”
7. A 97/66/EK irányelv a személyes adatoknak az elektronikus hírközlési ágazatban történő feldolgozásáról és a magánélet védelméről szól. A 11. cikk vonatkozik az „előfizetői névjegyzékekre”.
„A nyilvánosan elérhető, nyomtatott vagy elektronikus előfizetői névjegyzékekben szereplő és a tudakozószolgálatokon keresztül megszerezhető személyes adatok azokra korlátozódnak, amelyek valamely adott előfizető azonosításához szükségesek, kivéve ha az előfizető egyértelműen hozzájárult a kiegészítő személyes adatainak nyilvánosságra hozatalához. Az előfizetőnek joga van díjmentesen kérni, hogy ne tüntessék fel a nyomtatott vagy elektronikus előfizetői névjegyzékben, hogy jelezzék, személyes adatai nem használhatók fel közvetlen üzletszerzési célra, hogy ne tüntessék fel teljes címét és hogy ne történjen utalás nemére, amennyiben ez nyelvileg irányadó.”
8. A 96/19/EK bizottsági irányelv 1. cikkének (6) bekezdése, amely a 90/388/EK irányelv(7) 4. cikkét módosította, egyebek mellett előírja, hogy:
„A tagállamok biztosítják, hogy területükön minden, a tudakozószolgálatok létrehozásával és a tudakozószolgáltatások nyújtásával kapcsolatos kizárólagos jogot megszüntetnek, beleértve mind az előfizetői névjegyzékek nyilvánosságra hozatalát, mind a tudakozószolgáltatások használatát.”
9. A fent említett irányelvek jelenleg már nincsenek hatályban, bár az alapeljárásban felmerült jogvitához vezető események idején alkalmazandók voltak. Az előfizetői névjegyzékekkel és a személyes adatok védelmével kapcsolatosan a 2002/58/EK irányelv tartalmaz a 97/66/EK irányelv 11. cikkével nagyjából megegyező rendelkezést, míg a telefonos tudakozószolgáltatásokkal kapcsolatos előírások az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásába kerültek be.(8) Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002/22/EK irányelv (Egyetemes szolgáltatási irányelv)(9) 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy legalább egy átfogó telefonkönyv álljon a végső felhasználók rendelkezésére a megfelelő hatóság által jóváhagyott, akár nyomtatott, akár elektronikus, akár mindkét formában, és ennek frissítése rendszeresen, legalább évente egyszer megtörténjen. A 2002/22/EK irányelv 25. cikkének (2) bekezdése szerint:
„2. A tagállamok biztosítják, hogy minden, az előfizetőkhöz telefonszámokat rendelő vállalkozás teljesítsen minden olyan ésszerű kérést, amely a nyilvánosan elérhető tudakozószolgálatok és telefonkönyvek szolgáltatása céljából a megfelelő információk egyeztetett formában, tisztességes, tárgyilagos, költségalapú és megkülönböztetéstől [helyesen: hátrányos megkülönböztetéstől] mentes rendelkezésre bocsátására irányul.”
II – A tényállás, a nemzeti jog és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10. A KPN Telecom BV (a továbbiakban: KPN) a távközlési szolgáltatások egyetemes szolgáltatója Hollandiában. A távközlési törvény alapján (Telecommunicatiewet) jogszabályi kötelezettsége, hogy egyetemes telefonkönyvet bocsásson ki. A KPN e telefonkönyv kiadását és terjesztését kiszervezte a Telefoongids Media BV-nek.
11. Versenyző telefonos előfizetői névjegyzékek CD-ROM-on és interneten való kiadásának céljával a Denda Multimedia BV – beavatkozó a jelen eljárásban (a továbbiakban: Denda) és a Topware CD-Service AG (a továbbiakban: Topware) – arra kérte a KPN-t, hogy bocsássa rendelkezésükre a KPN előfizetőinek alapvető adatait (név, cím, város, telefonszám, postai irányítószám, annak jelzése, hogy a számot kizárólag faxszámként használják-e) és a KPN lakossági telefonkönyvében szereplő, nem hirdetés jellegű, kiegészítő információkat (mobiltelefonszám, foglalkozás, más név alatt vagy más településen történő nyilvántartás).
12. A KPN visszautasította a kiegészítő információk rendelkezésre bocsátását. Ezen túlmenően visszautasította, hogy bejegyzésenként 0,85 NLG (0,39 EUR) ár alatt adja ki az alapvető adatokat.
13. 1997-ben a Denda és a Topware panaszt nyújtott be a KPN ellen az Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteitnél (holland postai és távközlési független hatóság, a továbbiakban: OPTA), arra hivatkozva, hogy a kiegészítő információk átadásának visszautasításával és az alapvető adatok átadásáért kiszámlázott árral megsértette a távközlési törvényt, és különösen az ONP bérelt vonalakról és telefonvonalakról szóló rendelet 43. cikkét (Besluit ONP huurlijnen en telefonie, a továbbiakban: BOHT).(10)
14. A BOHT 43. cikke szerint a nyilvános, helyhez kötött és mobilrádiótelefon-szolgáltatás számait, valamint a személyi hívószám-szolgáltatás számait használat céljából átadó személy „kérelemre bocsássa rendelkezésre e számokat és a hozzájuk kapcsolódó, egyéb elérhető információkat, egyeztetett formában, tisztességes, költségalapú és hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon”, a Besluit universele dienstverleningben (az egyetemes szolgáltatásnyújtásról szóló rendeletben) említett telefonkönyv összeállítása és előfizetői tudakozószolgáltatás nyújtása céljából. A BOHT 43. cikke a 98/10/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdését hajtja végre.
15. 1999. szeptember 29-én az OPTA úgy határozott, hogy a KPN egyedüli kötelezettsége az, hogy az előfizetői alapvető adatait kiadja. Mindazonáltal a KPN által szabott ár nem haladhatja meg az alapvető adatok tényleges szolgáltatásának – esetleg ésszerű profittal növelt ‑ határköltségét. Ez konkrétan azt jelenti, hogy a KPN által kért ár nem haladhatja meg az adatonkénti 0,005 NLG-t (0,0023 EUR). A KPN, a Denda és a Topware jogorvoslattal éltek a határozat ellen.
16. 2000. december 4-én az OPTA módosította 1999. szeptemberi határozatát, és megállapította, hogy a KPN köteles minden információt átadni, amelyet az előfizetőktől felhasználásra készen („kant en klaar”) kap. Ezek a következők: kapcsolási szám, név és kezdőbetűk, esetleg cégnév, teljes cím beleértve a postai irányítószámot, más név alatti esetleges nyilvántartás, annak jelzése, hogy a kapcsolást kizárólag faxvonalként használják, mobiltelefonszám(ok) kiegészítő bejegyzése, foglalkozáshoz kapcsolódó bejegyzés és más településen történő nyilvántartás. A megengedhető díj tekintetében az OPTA fenntartotta korábbi határozatát.
17. A KPN bírósági felülvizsgálat iránti keresetet nyújtott be az OPTA határozata ellen a rotterdami Arrondissementsrechtsbank nál. A keresetet 2001. június 21-én elutasították. A KPN ezután fellebbezett a College van Beroep voor het bedrijfsleven hez. Mivel a BOHT 43. cikke a 98/19/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdését hajtja végre, a College
úgy döntött, hogy a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„1) A »megfelelő információk« kifejezés a 98/10/EK irányelvben úgy értelmezendő, hogy az kizárólag az érintett szervezetek által kiutalt telefonszámot jelenti a névvel, a lakóhellyel, illetve annak a személynek az irányítószámával együtt, akinek a telefonszámot kiadták, valamint annak a ténynek a megjelölését, hogy a telefonszámot (kizárólag) faxszámként használják, vagy azok az említett szervezetek rendelkezésére álló más adatokra is vonatkoznak, mint a foglalkozás, valamely másik név, valamely másik település vagy a mobiltelefonszámok kiegészítő megjelölése?
2) Azt a kifejezést, amely szerint »megfelel minden ésszerű igénynek [...] tisztességes, költségalapú és hátrányos megkülönböztetéstől mentes«, amelyet az első kérdésben említett rendelkezés érintett, úgy kell-e értelmezni, hogy
a) az érintett személynek a névvel, címmel, lakóhellyel és irányítószámmal ellátott telefonszámai kizárólag a tényleges rendelkezésre bocsátásból eredő határköltség megfizetése ellenében bocsáthatóak rendelkezésre, és
b) az a) pontban érintettől eltérő adatokat olyan díjazás ellenében kell rendelkezésre bocsátani, amely az adatszolgáltató által kimutatott, az adatok megszerzésével és szolgáltatásával összefüggésben a nála felmerült költségeket fedezi?”
III – Jogi álláspont
A – A 98/10/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdésének értelmében milyen információ „megfelelő”?
18. Első kérdésével az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy 98/10/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdésének értelmében milyen információ „megfelelő”.
19. A 98/10/EK irányelv szó szerinti megfogalmazása nem ad konkrét eligazítást, hogy a 6. cikk (3) bekezdésének értelmében milyen információ „megfelelő”. Ahhoz, hogy meg tudjuk válaszolni az előterjesztő bíróság első kérdését, meg kell vizsgálnunk az irányelv célját és e rendelkezés összefüggéseit.(11)
20. Ahogy azt megjegyeztük, az irányelv célja jó minőségű nyilvános, helyhez kötött telefonszolgáltatáshoz való hozzáférést biztosítani az egész Közösségben, és meghatározni olyan szolgáltatáskészletet, amelyek megfizethető áron minden felhasználó számára elérhetőek, ideértve a fogyasztókat is. Világos, hogy az egyetemes telefonszolgáltatás (különösen a tudakozószolgáltatás) meghatározása és harmonizációja iránti törekvés a távbeszélő-szolgáltatások piacának liberalizációját egészíti ki. Nem lenne ésszerű, ha a számos távbeszélő-szolgáltató léte miatt a telefonkönyvi információk több telefonkönyvben lennének szétszórva. Hasonlóképpen, nem lenne olyan vonzó a szolgáltatóváltás, ha az a telefonkönyvből való felszólítás nélküli kizárást vonná maga után. A végső felhasználót érintő e hátrányok a távbeszélő-szolgáltatások piacán lévő versenyre is káros hatást fejthet ki. Az irányelv 6. cikke így biztosítja az egyetemes tudakozószolgáltatás létét arra az esetre, ha a piac egyébként nem gondoskodna róla. Elősegíti az egyetemes telefonos tudakozószolgáltatás nyújtását azáltal, hogy a tagállamokat kötelezi annak biztosítására, hogy minden telefonszolgáltató tegye elérhetővé a telefonkönyvi információkat. E rendelkezés részeként a „megfelelő információ” fogalmát az irányelv felhasználóirányultságú célkitűzései fényében kell megvizsgálni.
21. Lényegében három megközelítést terjesztettek a Bíróság elé a „megfelelő információ” fogalmának értelmezésére. A KPN értelmezése szerint „megfelelő” az az információ, amely szükséges a távbeszélő-kapcsolat megteremtéséhez és fenntartásához. A KPN azt állítja, hogy a „megfelelő információ” csak az olyan adat, amelyet az előfizetők a névjegyzékben való közzététel céljából adnak át, és amely elválaszthatatlanul kötődik a helyhez kötött telefonszolgáltatások nyújtásához.
22. Az OPTA és a Denda által támogatott második értelmezés szerint a „megfelelő” fogalom a tudakozószolgáltatások piacán a verseny megteremtéséhez szükséges tényezőkhöz köthető. Az OPTA és a Denda szerint a „megfelelő információ” magában foglalja az összes adatot, amelyet a KPN a saját előfizetői névjegyzékében közzétesz. Ezt az értelmezést alátámasztja annak igénye, hogy ellensúlyozni kell a KPN-nek a telefonos tudakozószolgáltatások piacán meglévő előnyét, amely abból ered, hogy a KPN volt a fő, és egészen mostanáig kizárólagos távbeszélő-szolgáltató és az egyetemes telefonkönyvek kiadója Hollandiában. Ahhoz, hogy a versenytársak a KPN telefonkönyvével szemben versenyképes másik névjegyzéket tudjanak kiadni, az abban szereplő összes információra szükségük van.
23. A Bizottság által támogatott harmadik alternatíva az egyetemes tudakozószolgáltatás nyújtásához szükséges tényezőkhöz köti a „megfelelő” fogalmát.
24. Csak a harmadik megközelítés felel meg a 98/10/EK irányelv céljának. Amint azt a Bizottság helyesen állítja, az irányelv alkalmazásának céljára a „megfelelő” nem az egyetemes tudakozószolgáltatások piacán való versenyzés érdekében megfelelő, hanem e szolgáltatások nyújtásának biztosítása érdekében megfelelő információkat határozza meg. Az irányelv elismeri – a 96/19/EK irányelv 6. cikkével összhangban –, hogy a tudakozószolgáltatások nyújtása már versenypiaci tevékenység, és így elősegíti az átfogó és összetett
előfizetési névjegyzékek összeállítását. Az irányelv legalább egynek a meglétét írja elő, de ez nem jelenti azt, hogy célja lenne a versenynek a tudakozószolgáltatások piacán való támogatása, hanem a meghatározott minőségű egyetemes szolgáltatás megőrzésére törekszik.
25. A 98/10/EK irányelv céljából az is következik, hogy a KPN érvei ellenére a „megfelelő információ” nem korlátozódhat az olyan adatokra, amelyek elválaszthatatlanul kötődnek a helyhez kötött telefonszolgáltatások nyújtásához. A távbeszélő-szolgáltató azon kötelezettsége, hogy az egyetemes előfizetői névjegyzékhez kiadja a „megfelelő információkat”, magában foglalja ezen információk összegyűjtésének kötelezettségét is, még akkor is, ha ez nem közvetlenül szükséges a távbeszélő-szolgáltatás nyújtásához.(12) Magától értetődően a szolgáltatóknak a megfelelő telefonkönyvi információk összegyűjtésére vonatkozó kötelezettsége nem érinti az előfizetők jogait arra, hogy személyes adataik közlését vagy azok egyetemes előfizetői névjegyzékekben való közzétételét megtagadják.
26. Mivel a 98/10/EK irányelv nem nyújt egyértelmű meghatározást, és mivel az egyetemes szolgáltatás fogalmát befolyásolja a piac fejlődése és a kínálatban megnyilvánuló nemzeti különbségek, a tagállamokra marad a „megfelelő információk” körének konkrét nemzeti feltételek melletti meghatározása.(13)  Mindazonáltal bármely értelmezés esetén figyelembe kell a következő tényezőket.
27. Először is, „megfelelő információnak” kell tekintenünk legalább a helyhez kötött, a mobil- és a személyi hívószámok, valamint e számokhoz kötődő név, cím, község/város bejegyzéseit. Ezek a minimális bejegyzések, amelyekre a telefonkönyvek használóinak szükségük van, hogy azonosítsák a keresett számokhoz tartozó előfizetőket. Következésképpen ezen információk a 98/10/EK irányelv 6. cikkének (3) bekezdésének értelmében „megfelelőnek” minősülnek.
28. Másodszor pedig – miként azt korábban tisztáztuk – a „megfelelő” az egyetemes szolgáltatás nyújtásának érdekében jelent megfelelőt. A minimális bejegyzéseket kiegészítő más megfelelő információk meghatározásakor a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy a tipikus felhasználó mit vár el a tudakozószolgálattól, amely eltérő lehet az egyes tagállamokban. Ezzel kapcsolatban figyelembe vehetik, hogy a használók hagyományosan milyen információk meglétét várják el a telefonkönyvektől (pl. foglalkozás, rang, stb.), és kétségkívül, a telefonkönyvek hosszú ideig kizárólagos szolgáltatója nagy mértékben alakíthatja a használók elvárásait és igényeit, amire írásbeli észrevételeiben az OPTA is rámutatott. Ennek ellenére nem lehet automatikusan feltételezni, hogy amit névjegyzékeiben a szolgáltató közzétett vagy közzé fog tenni, azt az irányelv értelmében megfelelőnek kell tekinteni. A hollandiai körülmények közt ez azzal járna, hogy teljes mértékben függővé tennénk az egyetemes tudakozószolgálatok minőségét és a megfelelő információ összegyűjtésére és átadására vonatkozó, minden egyes távbeszélő-szolgáltatót érintő kötelezettséget attól, hogy a KPN milyen információt tesz közzé saját telefonkönyvében. A 6. cikknek sem a szövege, sem célja nem támogatja az ilyen bizonytalan értelmezést.(14)
29. Az OPTA szerint a BOHT 43. cikke kötelezi a KPN-t, hogy adja át a rendelkezésére álló minden olyan információt, amely egy telefonkönyv kidolgozásához szükséges, még akkor is, ha a KPN-nek nem volt kötelessége összegyűjteni azt az információt. Az irányelv azonban nem támogatja ezt az értelmezést. A 6. cikk (3) bekezdése minden távbeszélő-szolgáltató számára azonos kötelezettséget vezet be az előfizetőkre
vonatkozó információk összegyűjtésére és átadására, a piaci szerkezet alapján történő vagy az átfogó telefonkönyv közzétételére vonatkozó jogszabályi kötelezettség megléte miatti megkülönböztetés nélkül. Az irányelv 6. cikk (3) bekezdésére történő puszta hivatkozással a KPN-től nem várható el, hogy több információt gyűjtsön össze vagy szolgáltasson, mint a többi távbeszélő-szolgáltató.
30. Emellett, ahogyan az az irányelv preambulumbekezdésében is hangsúlyozásra került, a tudakozószolgáltatások nyújtása versenypiaci tevékenység. A tudakozószolgálatok közti verseny az előfizetői névjegyzékek tartalma közti versenyt is szükségessé teheti. A távbeszélő-szolgáltatók az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének céljaira megfelelőnél több adatot is megszerezhetnek, amennyiben ez nem ellentétes a magánélet és a személyes adatok védelmének elvével. Szabadon adhatnak vagy adathatnak ki a „megfelelő információknál” több adatot tartalmazó névjegyzéket. Annak lehetősége, hogy bizonyos előfizetői névjegyzékek több információt kínálnak, mint mások, nem befolyásolja hátrányosan az egyetemes tudakozószolgálatok elérhetőségét, amíg a felhasználók megtalálják a számukra megfelelő információkat.
31. Ha a KPN olyan helyzetben van, hogy visszautasíthatja az olyan információkhoz való hozzáférést, amelyek a versenyképességhez szükségesek, azzal veszélyezteti az előfizetői névjegyzékek tartalma közti versenyt. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyeznünk, hogy az általános versenyszabályok a 98/10/EK és 96/19/EK irányelvek ágazati szabályaival párhuzamosan alkalmazandók. Ha a KPN több adatot köteles átadni, mint amennyi az egyetemes tudakozószolgáltatás nyújtásának érdekében megfelelőnek tekintendő, ez nem a 98/10/EK irányelv 6. cikk (3) bekezdéséből, hanem esetleg az EK 82. cikk alkalmazásából következhet.
Az EK 82. cikk alkalmazása
32. Az OPTA és a Denda arra hivatkozik, hogy a KPN telefonkönyvben közzétett előfizetői információk nélkülözhetetlen hozzájárulást jelentenek azoknak, akik telefonkönyvet szeretnének kiadni, amely képes hatékonyan versenyezni a KPN névjegyzékkel. A Bíróság EK 82. cikkel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az üzletkötéstől való elzárkózás erőfölénnyel való visszaélést eredményezhet, ha megakadályozza, hogy valamely termék belépjen valamely másodlagos piacra, amely versenyben áll az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás saját termékével.(15) Az irányelv elemzése mellett ezen ítélkezési gyakorlatnak (gyakran „nélkülözhetetlen eszközök elméleteként” hivatkoznak rá) a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő ügyre való esetleges alkalmazását is tárgyalni fogom.(16) Nem elemzem az EK 82. cikk alkalmazásának összes feltételét, hanem csak arra koncentrálok, hogy mennyiben vezethet visszaéléshez a távbeszélő-szolgáltató elzárkózása az előfizetői információ átadásától.(17)
33. A Magill-ügyben a Bíróság azt állapította meg, hogy a tulajdonos kizárólagos jogának gyakorlása visszaélést valósíthat meg. A szóban forgó ügyben a műsorszolgáltató vállalkozások heti televíziós műsorújság kiadását tervező kiadóval szemben kizárólagos jogukra hivatkozva visszautasították televízióműsoraikra vonatkozó információk szolgáltatását. Az alapvető információkhoz való hozzáférés megtagadásával, amelyek a műsorújság összeállításához elengedhetetlen nyersanyagot képeznek, e vállalkozások a heti televíziós műsorújságok másodlagos piacát maguknak tartották fenn, teljesen kizárva ezzel a versenyt e piacon. Az elzárkózás az ügy körülményei mellett az EK‑Szerződés 86. cikkébe (jelenleg EK 82. cikk) ütköző erőfölénnyel való visszaélést valósított meg.(18)
34. A Bíróság a fent hivatkozott Magill-ügyben alkalmazott érvelést a Bronner-ügyben(19) hozott ítéletében megerősítette, bár az utóbbi ügyben a Bíróság úgy találta, hogy a napilapok kézbesítési hálózatához való hozzáférés megtagadása nem valósított meg az EK‑Szerződés 86. cikke szerinti erőfölénnyel való visszaélést.
35. Az IMS Health-ügyben 2004. április 29-én hozott előzetes döntésében a Bíróság a Magill- és Bronner-ügyekből kiindulva összegezte azokat a kumulatív feltételeket, amelyek fennáltakor a szerzői jog tulajdonosa által valamely vállalkozási tevékenység folytatásához elengedhetetlen termékhez vagy szolgáltatáshoz való hozzáférés megtagadása visszaélésnek minősül: a) az elzárkózás a másodlagos piacon teljesen kizárja a versenyt, b) megakadályozza új termék megjelenését, amelyre pedig lenne fogyasztói kereslet és c) az elzárkózás nem igazolható tényszerű megfontolásokkal.(20)
36. Először is, hogy megállapítható legyen az üzletkötéstől való elzárkózás EK 82. cikkel ellentétes volta, meg kell állapítani az olyan erőfölényes helyzet fennállását, amely lehetővé teszi, hogy az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás kizárja a versenyt a másodlagos piacon. Ez szükségessé teszi az inputok elsődleges piacának meghatározását és a másodlagos piac meghatározását, amelyhez az inputok nélkülözhetetlenek.(21)
37. A Magill-ügyben a bíróság megállapította, hogy a vizsgált, heti műsorral kapcsolatos információk külön piacot képeznek, amely nem azonos a televízióműsorokkal kapcsolatos általános információk piacával.(22) Ez a szűk piacmeghatározás abból eredt, hogy a műsorszolgáltatók rendelkezésére álló információk nem voltak felcserélhetőek a televízióműsorokra vonatkozó egyéb információkkal. A körülmények miatt a műsorszolgáltatók voltak a saját televízióműsoraikra vonatkozó információk kizárólagos forrásai, így valójában monopóliummal rendelkeztek ezen információk felett.(23)  Hasonlóképpen megállapítható, hogy a távbeszélő-szolgáltatók is tényleges monopóliummal rendelkeznek az előfizetőikkel kapcsolatos információk felett, ha ezen információ nem helyettesíthető, és a másodlagos piacon való működéshez nélkülözhetetlen.
38. Az ügy körülményei mellett azt kell megállapítani, hogy a KPN olyan helyzetben van-e, hogy megakadályozhatja a saját telefonkönyvével való hatékony versenyt azáltal, hogy a 98/10/EK irányelv 6. cikk (3) bekezdésének hatályán kívül eső előfizetői információkat visszatartja. Ezen elemzés részeként azt is meg kellett állapítani, hogy a versenytárs saját maga gyakorlatilag vagy ésszerűen képtelen összegyűjteni és naprakész állapotban tartani a kívánt előfizetői információkat, vagyis a kívánt információk nélkül előfizetői névjegyzéket kiadni vagy az információkat más módon összegyűjteni nem lenne gazdaságilag kifizetődő.(24)
39. Mindazonáltal az EK 82. cikk szerinti kötelezettség, amely szerint az erőfölénnyel rendelkező vállalkozásnak támogatnia kell versenytársait, nem értelmezhető felszínesen, és a versenytárssal szembeni üzletkötéstől való elzárkózás nem minősíthető automatikusan visszaélésnek csak azért, mert a kérdéses "inputok" szükségesek a másodlagos piacon való versenyzéshez. Meg kell őrizni az egyensúlyt a szabad verseny megtartásához vagy megteremtéséhez fűződő érdek és a közt, hogy ne riasszuk el a piaci szereplőket a befektetéstől azáltal, hogy arra kényszerítjük őket, hogy üzleti sikerük eredményeit megosszák versenytársaikkal.
40. Például tényszerű indokolás hiányában, a másodlagos piacon az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás saját termékével való versenyzéshez szükséges termékhez vagy szolgáltatáshoz való hozzáférés megtagadása visszaélésnek minősül, ha azzal valamely meglévő vevővel való üzletkötést tagadják meg(25), árukapcsolás esetén(26), ha a jogszabály által biztosított monopólium hátrányosan megkülönbözeti a külföldi versenytársakat(27), vagy a szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatban, ha az elzárkózás megakadályozza új termék megjelenését, amelyre pedig lenne fogyasztói kereslet(28) .
41. Az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás üzletkötéstől való elzárkózása erőfölénnyel való visszaéléshez vezethet olyan piac esetén, amelyet a közelmúltban mentesítettek a szabályozástól, és a származékos piacon szükséges inputokat a korábban jogszabály által biztosított monopóliumot élvező vállalkozás szerezte meg e korábbi pozíciójából következően, és ezen inputokhoz való hozzáférést nem szabályozza ágazati jogszabály. Ilyen körülmények között, ha a szállító a másodlagos piacon olyan előnnyel rendelkezik, amelyet azért tudott megszerezni, mert korábban védve volt a versennyel szemben, az üzletkötésre kötelezésből eredő, a befektetésekre és az innovációra tett esetleges elrettentő hatás minimális, és a verseny elősegítésének érdekei túlsúlyba kerülnek. Ahogyan azt egy elemző megjegyezte, a szabályozástól mentesített vagy liberalizált iparágak „kevéssé lennének hasznosak, ha az érintett vállalkozások, amelyek saját területükön erőfölénnyel rendelkeznek, szabadon integrálódhatnának felfelé, és a downstream piaci ügyleteik javára szabadon alkalmazhatnának hátrányos megkülönböztetést”.(29)
42. Ezzel kapcsolatban meg kell említenünk, hogy a befektetésért és innovációért megfelelő kárpótlás szerezhető, ha a szükséges input vásárlójától méltányos ellenszolgáltatást kérnek. Még akkor is, ha ezen input szolgáltatásának megtagadását visszaélésnek kell tekintenünk, a szolgáltatás feltételeinek meghatározásakor figyelembe kell venni a fent említett egyensúlyt, ami azt jelenti, hogy e feltételeknek méltányosaknak kell lenniük, nem különböztethetnek meg hátrányosan, tekintetbe véve egyrészt bizonyos ésszerű visszatérítést, amely szükséges az egyedi ügy körülményeinek megfelelően a befektetések és az innováció kárpótlásához, másrészt az érintett másodlagos piacon a verseny elősegítésének érdekeit.
43. Az előzőekből következik, hogy meg kell vizsgálni, vajon a KPN helyzete megfelel-e azoknak a feltételeknek, amelyek alapján a 98/10/EK irányelv 6. cikk (3) bekezdésének hatályán kívül eső előfizetői információk szolgáltatásának megtagadása az EK 82. cikk szerinti erőfölénnyel való visszaélésnek minősül.
44. Összefoglalva, a „megfelelő információ” fogalmát képező minimális bejegyzéskészleten kívül a tagállamoknak meg kell határozniuk, hogy a konkrét nemzeti feltételek mellett mely információ minősül megfelelőnek az egyetemes tudakozószolgáltatás céljára. Minden távbeszélő-szolgáltató köteles arra (ezt a kötelezettséget csak az előfizetőik jogai korlátozzák), hogy az előfizetőitől ezen információkat összegyűjtse, és teljesítsen minden olyan ésszerű kérést, amely ezeknek az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadását tervezők számára történő rendelkezésére bocsátására irányul. Ha a KPN köteles több adatot átadni, mint az egyetemes tudakozószolgáltatás nyújtásának érdekében megfelelőnek tekintett, ez nem a 98/10/EK irányelv 6. cikk (3) bekezdéséből, hanem esetleg az EK 82. cikk alkalmazásából következhet. Azt kell megállapítani, hogy a KPN olyan helyzetben van-e, hogy megakadályozhatja a saját előfizetői névjegyzékével való hatásos versenyt azáltal, hogy a 98/10/EK irányelv 6. cikk (3) bekezdésének hatályán kívül eső előfizetői információkat visszatartja.
B – A telefonos előfizetői információkért járó díj kiszámítása
45. A kérdést előterjesztő bíróság második kérdése a következő előírás értelmezésére irányul: „teljesítsen minden olyan ésszerű kérést, amely a megfelelő információk egyeztetett formában, tisztességes, költségalapú és hátrányos megkülönböztetéstől mentes rendelkezésre bocsátására irányul” annak érdekeben, hogy kiszámítható legyen azon díj, amelyet a KPN a fent említett adatokért követelhet. Konkrétabban, a bíróság arra keresi a választ, hogy a megfelelő előfizetői információk összegyűjtésével, kezelésével és szolgáltatásával kapcsolatban felmerült költségek beépíthetők-e a díjba.
46. Az magától értetődik, hogy a távbeszélő-szolgáltatóknak költségei merülnek fel a megfelelő előfizetői információk összegyűjtésével, kezelésével és szolgáltatásával kapcsolatban. Ez igaz a telefonkönyvön kívüli információkra is, vagyis arra az információra, hogy valaki nem kívánja nevének bejegyzését a telefonkönyvbe. Bár ezen információ nem közvetlenül szükséges a távbeszélő-szolgáltatás nyújtásához, a telefonszolgáltatók a 98/10/EK irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdése alapján mégis kötelesek listát fenntartani azon saját ügyfeleikről, akik nem kívánják a jegyzékbe való nyilvántartásukat.
47. A Bíróságnak a Bizottság kontra Franciaország ügyben(30) 2001. december 6-án hozott ítéletében a telefonkönyvön kívüli listák kezelési költségeinek elosztása volt az egyik kérdés, amellyel a Bíróság foglalkozott. Az ügy többek között az egyetemes, helyhez kötött telefonszolgáltatási kötelezettség nettó költségeinek megosztására szolgáló nemzeti rendszert érintette. A rendszer – az átfogó telefonkönyv összeállítása egyetemes szolgáltatásának költségösszetevőjeként – magában foglalta a telefonkönyvön kívüli lista kezelését. A Bíróság ennek ellenére úgy döntött, hogy a telefonkönyvön kívüli lista kezelése a szolgáltatók saját előfizetői listájának kezeléséhez tartozik, nem az átfogó telefonkönyv összeállításának egyetemes szolgáltatásához.(31) Véleményem szerint ugyanez vonatkozik a megfelelő telefonkönyvi információkra is.
48. A költségelosztás céljaira a megfelelő telefonkönyvi és telefonkönyvön kívüli információkat tartalmazó adatbázis kezelését olyan tevékenységnek kell tekinteni, mint amely a távbeszélő-szolgáltatások nyújtásához kapcsolódik, nem különálló tevékenységnek, amellyel az egyetemes előfizetői névjegyzékek kiadásának érdekében többletköltségek merülnek fel. Végül is a távbeszélő-szolgáltatóknak elsődleges érdekük, hogy előfizetőik fel legyenek sorolva az előfizetői névjegyzékekben, mert ez elősegíti szolgáltatásaik használatát.
49. Amikor a 6. cikk (3) bekezdése a „megfelelő információk” költségalapú rendelkezésére bocsátására hivatkozik, egyben arra utal, hogy az ezen információkat tartalmazó adatbázisok összeállítási és kezelési költségeiért való kárpótlás ennek nem lehet része. E költségeket már minden távbeszélő-szolgáltatónak viselnie kellett, és azt már a normál távbeszélő-szolgáltatás költségeibe és bevételeibe is bele kellett foglalni. E költségeknek a telefonkönyvi információkat kérő személyekre való áthárítása – legyen az visszamenőleges költségelosztás vagy más – túlkompenzációhoz vezet, amely a 6. cikk (3) bekezdésének követelményeivel és célkitűzéseivel nem összeegyeztethető.
50. A KPN javaslata, miszerint a „megfelelő információ” díját a telefonkönyvek végső felhasználóinak számához kössék, nem tekinthető költségalapúnak az irányelv 6. cikk (3) bekezdése értelmében. Ezen információk összegyűjtésének és kezelésének költsége a távbeszélő-szolgáltatások előfizetőinek számához kötődik, nem az egyetemes előfizetői névjegyzékek vagy azok használóinak számához.
51. Más lenne a helyzet, ha a telefonszolgáltató be tudná mutatni, hogy különleges többletköltségei merültek fel a megfelelő telefonkönyvi információk összegyűjtésére és azoknak az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadója részére történő átadására vonatkozó kötelezettségének teljesítése érdekében, és azok nem merültek volna fel a saját előfizetői listájának kezelésével kapcsolatban. Erre kézenfekvő példa a telefonkönyvi információknak valamely harmadik kiadó számára történő átadásának költsége. A 6. cikk (3) bekezdésében foglalt tisztességes és költségalapú rendelkezésre bocsátás fogalma azt követeli meg, hogy e költségeket a telefonkönyvek kiadói viseljék.
52. A 6. cikk (3) bekezdésének természetes következménye az lenne, hogy a távbeszélő-szolgáltatások végső felhasználói viseljék a telefonkönyvi információk összegyűjtésének és kezelésének költségeit,(32) míg az előfizetői névjegyzékek végső felhasználói viseljék annak költségeit, hogy saját jegyzékük kiadójának rendelkezésére bocsátották ezeket az információkat.(33)
53. Le kell vonnunk azt a következtetést, hogy a „költségalapú” fogalma megköveteli, hogy a távbeszélő-szolgáltatók visszakövetelhetik az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadójától a megfelelő telefonkönyvi információ e kiadó részére való átadásának tényleges költségeit. A fennmaradó költségeket csak akkor lehet tekintetbe venni, ha a telefonszolgáltató be tudja mutatni, hogy ezek a költségek a megfelelő telefonkönyvi információk összegyűjtésére és azoknak az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadója részére történő átadására vonatkozó kötelezettségének teljesítése érdekében merültek fel, és nem merültek volna fel a saját előfizetői listájának kezelésével kapcsolatban.
54. Ezzel ellentétben az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének hatályán kívül eső, de az EK‑Szerződés 82. cikke alapján rendelkezésre bocsátandó előfizetői információk átadását szabályozó előírások az információ összegyűjtéséhez és kezeléséhez szükséges befektetésekért ésszerű visszatérítést tesznek lehetővé.
55. Mindazonáltal az irányelv 6. cikkének (3) bekezdése és az EK 82. cikk értelmében az átadás feltételeinek hátrányos megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük. Következésképpen tényszerű indokolás nélkül nem hozhatják hátrányba a telefonkönyvek kiadóit a távbeszélő-szolgáltatóval kapcsolatban lévő versenytársakkal szemben, amely szolgáltatótól az előfizetői információt kikérték.
IV – Végkövetkeztetések
56. Az előbb leírt megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a College van Beroep voor het Bedrijfsleven
kérdéseire:
1) A nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő-szolgáltatások területén és az egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv 6. cikke (3) bekezdése alkalmazásának céljaira a megfelelő információ az, amelyet az egyetemes szolgáltatás keretében a konkrét nemzeti feltételek mellett bele kell foglalni a telefonkönyvekbe. Ezek feltétlenül tartalmazzák azokat a minimális bejegyzéseket, amelyekre a telefonkönyvek használóinak általában szükségük van, hogy azonosítsák a keresett számokhoz tartozó előfizetőket.
2) A 98/10/EK irányelv 6. cikke (3) bekezdésében található előírást illetően, miszerint „teljesítsen minden olyan ésszerű kérést, amely a megfelelő információk egyeztetett formában, tisztességes, költségalapú és hátrányos megkülönböztetéstől mentes rendelkezésre bocsátására irányul”, csak azokat a költségeket lehet tekintetbe venni, amelyek az információ szolgáltatásával kapcsolatban ténylegesen felmerültek, valamint azokat, amelyekről a telefonszolgáltató be tudja mutatni, hogy ezek a költségek a megfelelő telefonkönyvi információk összegyűjtésére és azoknak az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadója részére történő átadására vonatkozó kötelezettségének teljesítése érdekében merültek fel, és nem merültek volna fel a saját előfizetői listájának kezelésével kapcsolatban.
(1) .
(2)
–	A nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő-szolgáltatások területén és az egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL 1998. L 101., 24. o.) Az irányelv hatályon kívül helyezte a Nyílt Hálózati Hozzáférés távbeszélő-szolgáltatásra történő alkalmazásáról szóló, 1995. december 13-i 95/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 1995. L 321., 6. o.).
(3)
–	A távközlési ágazatban a személyes adatok feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15-i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 24., 1. o.).
(4)
–	A távközlési piacokon történő teljes verseny megvalósítására vonatkozóan a 90/388/EGK irányelv módosításáról szóló, 1996. március 13-i 96/19/EK bizottsági irányelv (HL 1996. L 74., 13. o.).
(5)
–	Lásd még az 1995-ös távbeszélő szolgáltatásokról szóló irányelvet, amely az ONP elveit alkalmazza a távbeszélő szolgáltatásokra.
(6)   –	1. cikk (1) bekezdése.
(7)
–	A távközlési szolgáltatások piacának versenyéről szóló, 1990. június 28-i 90/388/EGK bizottsági irányelv (HL 1990. L 192., 10. o.)
(8)
–	Az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12-i 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv) (HL 2002. L 201., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 514. o.), valamint az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Keretirányelv) (HL 2002. L 108., 33. o. magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.).
(9)
–	Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL 2002. L 108., 51. o. magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet 367. o.).
(10)
–	Staatsblad 1998., 639. o.
(11)
–	Lásd a Bíróság C‑245/00. sz., Stichting ter Exploitatie van Naburige Rechten (SENA) kontra Nederlandse Omroep Stichting (NOS) ügyben 2003. február 6-án hozott ítéletét (EBHT 2003., I‑1251. o.) 23. pontját, a C‑287/98. sz. Linster-ügyben 2000. szeptember 19-én hozott ítéletét (EBHT 2000., I‑6917. o.) 43. pontját és a C-327/82. sz., Ekro BV Vee- en Vleeshandel v Produktschap voor Vee en Vlees ügyben 1984. január 18-án hozott ítéletét (EBHT 1984., 107. o.) 11. pontját.
(12)
–	Hasonló a helyzet a telefonkönyvön kívüli információkkal, vagyis azzal az információval, ha valaki nem kívánja nevének bejegyzését a telefonkönyvbe. Bár ezen információ nem közvetlenül szükséges a távbeszélő-szolgáltatás nyújtásához, a telefonszolgáltatók mégis kötelesek listát fenntartani azon saját ügyfeleikről, akik nem kívánják a jegyzékbe való felvételüket.
(13)
–	Lásd a 98/10/EK bizottsági irányelv 1. cikkének 1. bekezdését.
(14)
–	Az más kérdés, hogy az irányelv megtiltja-e a tagállamoknak, hogy a távbeszélő-szolgáltatók számára előírják az egyetemes tudakozószolgáltatás biztosításához szükségesen túli előfizetői adatok átadását. Bár az ilyen intézkedésnek a közösségi joggal persze összeegyeztetőnek kell lennie, arra a következtetésre jutottam, hogy magában az irányelvben nincs semmi, ami megakadályozná a tagállamokat hasonló további kötelezettségek kiszabásában.
(15)
–	Lásd ilyen értelemben a Bíróság 6/73. és 7/73. sz., Insituto Chemioterapico Italiano és Commercial Solvents kontra Bizottság egyesített ügyekben 1974. március 6-án hozott ítéletét (EBHT 1974., 223. o.), a 311/84. sz., CBEM kontra CLT és IPB ügyben 1985. október 3-án hozott ítéletét (EBHT 1985., 3261. o.), a C‑241/91. P. és C‑242/91P. sz., RTE és ITP kontra Bizottság, ún. „Magill” egyesített ügyekben 1995. április 6-án hozott ítéletét (EBHT 1995., I‑743. o.) és Jacobs főtanácsnok által a C‑7/97. sz., Bronner kontra Mediaprint ügyben (EBHT 1998., I‑7791. o.) előterjesztett indítványának 43. pontját. A „másodlagos piacot” néha „szomszédos piacként” vagy „származékos piacként” jelölik meg.
(16)
–	Az elmélet szerint a másodlagos piacon a verseny kizárása azáltal történik, hogy megtagadják valamely nélkülözhetetlen input szolgáltatását vagy valamely nélkülözhetetlen eszközhöz való hozzáférést. Az elméletet úgy is jellemezték, mint amely „kevéssé elmélet, mint inkább díszítő leírás, amely jelez némi kivételt a saját alkotások megőrzéséhez való jog alól, de nem mondja meg, mik is azok a kivételek.” (Areeda, P. „Essential Facilities: An Epithet in Need of Limiting Principles’, Antitrust Law Journal, Volume 58, 1990., 841. o.) A Bíróság ezzel kapcsolatos jelenlegi ítélkezési gyakorlatának részletesebb elemzése megtalálható Tizzano főtanácsnoknak a C‑418/01. sz., IMS Health GmbH & Co. OHG kontra NDC Health GmbH & Co. KG ügyben (EBHT 0000. o.) 2003. október 2-án előterjesztett indítványában. Jacobs főtanácsnok áttekintést adott a vonatkozó európai unióbeli és egyesült államokbeli ítélkezési gyakorlatról a Bronner kontra Mediaprint ügyben (a hivatkozást lásd fent) 1998. május 28-án előterjesztett indítványának 35-53. pontjában. A nélkülözhetetlen eszközök elméletére vonatkozó jelenlegi egyesült államokbeli helyzettel kapcsolatban lásd az Egyesült Államok Legfelsőbb Bíróságának közelmúltbeli határozatát a Verizon Communications Inc. kontra Law Offices of Curtis V. Trinko ügyben (2004. január 13., 540 U.S. [2004]). A Legfelsőbb Bíróság nem ismeri el, de nem is utasítja el a nélkülözhetetlen eszközök elméletét, amelyet „néhány alsóbb bíróság alakított ki”.
(17)
–	A Bírósághoz benyújtott információk nem elegendőek az EK 82. cikk alkalmazásának részletesebb elemzéséhez, amely magában foglalná a tagállamközi kereskedelemre gyakorolt hatás és a közös piac jelentős részén fennálló erőfölény feltételének tekintetbe vételét.
(18)
–	Az ítélet 46-57. pontja.
(19)
–	A fent hivatkozott Bronner-ítélet 41-47. pontja.
(20)
–	A fent hivatkozott IMS Health ítélet 38. pontja.
(21)
–	Még akkor is, ha e piacok létezésének csak a lehetősége áll fenn. Lásd a fent hivatkozott, IMS Health ügyben Tizzano főtanácsnok által előterjesztett indítvány 57. és 59. pontját.
(22)
–	Az Elsőfokú Bíróság T‑69/89. sz., RTE kontra Bizottság ügyben 1991. július 10-én hozott ítélet (EBHT 1991., II‑485. o.) 61. pontja.
(23)
–	A fent hivatkozott Magill-ítélet 47. pontja. Lásd továbbá a Bronner-ítélet 33-35. pontját.
(24)
–	A gazdaságilag kifizetődő meghatározásához nem elégséges egyszerűen azt feltételezni, hogy a másodlagos piacon a lehetséges versenytársak rendelkeznek olyan gazdasági erővel vagy képesek azt megszerezni, amellyel az elsődleges piacon erőfölénnyel rendelkező gazdasági szereplő helyzetéhez hasonló pozíció megszerzésével járó hosszú távú befektetési költségeket fedezni tudják.
(25)
–	A fent hivatkozott Insituto Chemioterapico Italiano és Commercial Solvents kontra Bizottság ítélet 25. pontja.
(26)
–	A fent hivatkozott CBEM-ítélet 26. pontja és a Bíróság C‑18/88. sz. GB-Inno-BM-ügyben 1991. december 13-án hozott ítéletének (EBHT 1991., I‑5941. o.) 18. és 19. pontja.
(27)
–	A Bíróság C‑260/89. sz. ERT-ügyben 1991. június 18-án hozott ítélete (EBHT 1991., I‑2925. o.) 37. pontja.
(28)
–	A fent hivatkozott Magill-ítélet 54. pontja és a fent hivatkozott IMS Health ítélet 38. pontja.
(29)
–	Temple Lang, J. ‘Defining legitimate competition: companies’ duties to supply competitors and access to essential facilities’, Fordham International Law Journal, Vol. 18 (1994), 437-524. o. és 483. o.
(30)
–	A Bíróság C‑146/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. december 6-án hozott ítélete (EBHT 2001., I‑9767. o.)
(31)
–	68. pont.
(32)
–	Hasonlóképpen a távbeszélő szolgáltatások végső felhasználói viselik a telefonkönyvön kívüli listához tartozó információk összegyűjtésének és kezelésének költségeit. A 97/66/EK 11. cikkének (1) bekezdése szerint az előfizetőknek joguk van kérni nevük díjmentes törlését a jegyzékből. Ez azt jelenti, hogy a telefonkönyvön kívüli információk összegyűjtésének és kezelésének költségeit nem lehet azon előfizetőre hárítani, akire a törlés vonatkozik. Mindazonáltal feltételezhető, hogy a telefonkönyvi és telefonkönyvön kívüli információk összegyűjtésének és kezelésének költségei a távbeszélő szolgáltatások végső felhasználóira hárulnak, és nem az előfizetői névjegyzékek végső felhasználóira.
(33)
–	A költségek végső elosztása minden bizonnyal bonyolultabb a valóságban, például mert más bevételi forrásokat (pl. reklámbevételek) használnak e költségek fedezésére, vagy mert valamely vállalkozás egyben a távbeszélő-szolgáltató és az egyetemes előfizetői névjegyzék kiadója. Az utóbbi körülmények közt, ha azt a versenyjogi szabályok engedik, a szolgáltató a végső felhasználók két csoportja közt máshogyan is eloszthatja a költségeket. Ennek ellenére a vállalkozás lehetősége arra vonatkozóan, hogy saját tevékenységeit keresztfinanszírozza, nem érinti annak megítélését, hogy a megfelelő telefonkönyvi információk más vállalkozás számára történő rendelkezésére bocsátásának feltételei tisztességesek és költségalapúak-e.