Ideiglenes változat
ANDREA BIONDI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 5.(1)
C‑319/24. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
„ Fellebbezés – Dömping – Kínából származó egyes polivinil‑akoholok behozatala – Végleges dömpingellenes vám – (EU) 2020/1336 végrehajtási rendelet – Az együttműködés hiánya – Az (EU) 2016/1036 rendelet 18. cikkének (1) és (6) bekezdése – Ugyanazon a kereskedelmi szinten történő tisztességes összehasonlítás – A rendes érték kiszámítása az exportáló országban fennálló jelentős torzulások esetén – A 2016/1036 rendelet 2. cikkének (6a) és (10) bekezdése – Kiigazítások – Egyetlen gazdasági egység – A 2016/1036 rendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja – Vissza nem térítendő héa – A 2016/1036 rendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontja ”
Tartalomjegyzék
I.
Bevezetés
II.
A fellebbezésről
A.
Az alaprendelet 18. cikkének megsértésére vonatkozó első jogalapról
1.
A vitatott kérdés előzményei
2.
A felek érvelésének rövid összefoglalása
3.
Elemzés
a)
Az első jogalap elfogadhatóságáról és a Bíróság hatásköréről
b)
Az ügy érdeméről
1)
Az alaprendelet 18. cikkéről
2)
A jelen ügyre való alkalmazás
B.
A második, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének és a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
1.
A vitatott kérdés előzményei
2.
A felek érvelésének rövid összefoglalása
3.
Elemzés
a)
A rendes értéknek az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámításáról
b)
A tisztességes összehasonlítás alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kötelezettségéről
1)
Az azonos kereskedelmi szinten történő tisztességes összehasonlításról
2)
A rendes érték alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján történő kiszámításakor végzett tisztességes összehasonlításról
3)
A kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teherről és bizonyítási szintről
c)
A második jogalap első részéről
d)
A második jogalap második részéről
1)
A tények állítólagos elferdítéséről
2)
Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerint megkövetelt bizonyítási szintről
3)
A megfelelő ügyintézés elvének állítólagos megsértéséről
C.
Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése i) pontjának értelmezésére vonatkozó harmadik jogalapról
1.
A vitatott kérdés előzményei
2.
A felek érvelésének rövid összefoglalása
3.
Elemzés
a)
Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazításról
b)
A harmadik jogalap első részéről
c)
A harmadik jogalap második részéről
1)
Az elfogadhatóságról
2)
Az ügy érdeméről
III.
A csatlakozó fellebbezésről
A.
A csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról és hatások kifejtésére való alkalmasságáról
B.
Az első jogalapról
C.
A második jogalapról
D.
A harmadik jogalapról
E.
A negyedik jogalapról
IV.
A Törvényszék előtti keresetről
V.
Költségek
VI.
Végkövetkeztetések
I.      Bevezetés
1.        A jelen ügy az Európai Bizottság dömpingellenes vizsgálatait érintő fontos kérdéseket vet fel.
2.        Ez az első olyan ügy, amelyben a Bíróságot arra kérik, hogy értelmezze az alaprendelet(2) 2. cikkének (6a) bekezdésében meghatározott új módszer alkalmazását, amelyet a rendes érték kiszámításához használnak azon országokból származó export esetében, amelyek belső piacát jelentős torzulások érintik. A Bíróság ítélete messzemenő következményekkel jár majd a Bizottság jövőbeli, e módszert alkalmazó vizsgálatainak lefolytatására nézve. A jelen ügy arra is alkalmat ad a Bíróságnak, hogy tovább pontosítsa az alaprendelet 18. cikkének megfelelően az érdekelt felek együttműködése hiányában a Bizottságnak a rendelkezésre álló tények figyelembevételére vonatkozó mérlegelési mozgásterét, valamint az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) és k) pontja szerinti kiigazítások terjedelmét.
3.        Az ügy a Bizottság által benyújtott fellebbezésre és a Sinopec Group, az egyik legnagyobb kínai vállalatcsoport három vállalata,(3) az elsőfokú eljárás felperesei által benyújtott csatlakozó fellebbezésre vonatkozik. A fellebbezés és a csatlakozó fellebbezés az Európai Unió Törvényszékének ítéletére(4) (a továbbiakban: megtámadott ítélet) vonatkozik, amelyben a Törvényszék megsemmisítette a Kínai Népköztársaságból származó egyes polivinil‑alkoholok behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vámok kivetéséről szóló bizottsági végrehajtási rendeletet(5) (a továbbiakban: vitatott rendelet).
4.        A vitatott rendeletben a Bizottság lényegében többek között 17,3%‑os végleges dömpingellenes vámot vetett ki a Sinopec egyes PVA‑termékeinek behozatalára.
5.        A Bizottság, miután megállapította, hogy „jelentős torzulások” állnak fenn Kínában,(6) a rendes értéket az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének a) pontjában meghatározott módszer szerint számította ki,(7) beleszámítva egy olyan összeget, amelyet torzulástól mentesnek és észszerűnek ítélt az értékesítési, általános és igazgatási költségek (a továbbiakban: SGA‑költségek) és a nyereség tekintetében.(8)
6.        Ebben az összefüggésben először is a Sinopec Ningxia tekintetében a Bizottság súlyos hiányosságokat állapított meg e vállalat termelési költségeire vonatkozóan közölt adatok tekintetében. Ezért az e vállalatra vonatkozó rendes érték kiszámítása során a Bizottság az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdésével összhangban a „rendelkezésre álló tényeket” vette figyelembe.(9) A Bizottság úgy határozott, hogy minden egyes érintett terméktípusra a legmagasabb megállapított rendes értéket használta a többi együttműködő exportáló gyártó rendes értékei közül.(10)
7.        Másodszor, a Bizottság az exportárat oly módon is kiigazította lefelé, hogy abból levonta a biztosítási, fuvarozási, anyagmozgatási és rakodási költségeket, a hitelköltségeket és a banki költségeket (a továbbiakban: vitatott költségek).(11)Harmadszor, a Bizottság az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében az exportár csökkentését eredményező kiigazítást végzett.(12)Negyedszer, a Bizottság az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontja értelmében a rendes érték növelését eredményező kiigazítást végzett.(13)
8.        A megtámadott ítéletben a Törvényszék először is megállapította, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 18. cikkét, amennyiben a Sinopec Ningxia rendes értékét úgy számította ki, hogy minden egyes terméktípus esetében a többi exportáló gyártó közül a legmagasabb rendes értéket vette figyelembe.(14)Másodszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdéséből eredő azon kötelezettségét, hogy az exportárat és a rendes értéket ugyanazon a kereskedelmi szinten tisztességesen hasonlítsa össze, mivel a Bizottság a „vitatott költségeket” levonta az exportárból. A Törvényszék azt is megállapította, hogy a Bizottság megsértette a megfelelő ügyintézés elvét, amikor azt követelte meg a Sinopectől, hogy aránytalan bizonyítékot szolgáltasson.(15)Harmadszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontját, mivel megállapította, hogy a Sinopec Central‑China feladatai egy jutalék alapján dolgozó ügynök feladataihoz hasonlóak.(16)
9.        A Törvényszék ezért a Sinopec tekintetében megsemmisítette a vitatott rendeletet, mivel a Bizottság a fent említett jogsértéseket követte el. A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasította.
10.      A Bizottság fellebbezést, a Sinopec pedig csatlakozó fellebbezést nyújtott be a Bírósághoz.
II.    A fellebbezésről
11.      Fellebbezésében az elsőfokú eljárásban beavatkozóként részt vevő Kuraray Europe GmbH (a továbbiakban: Kuraray) által támogatott Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és a Sinopecet kötelezze az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
12.      Az elsőfokú eljárásban beavatkozóként részt vevő Wegochem Europe BV (a továbbiakban: Wegochem) által támogatott Sinopec lényegében azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, másodlagosan újabb határozathozatal céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
13.      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Bizottság három jogalapra hivatkozik, amelyekkel azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg a jelen indítvány 8. pontjában említett jogsértéseket.
A.      Az alaprendelet 18. cikkének megsértésére vonatkozó első jogalapról
14.      A Bizottság első jogalapja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 211. és 221. pontjában szereplő megállapításaira vonatkozik. Ezekben a pontokban a Törvényszék helyt adott annak a jogalapnak, amelyben a Sinopec arra hivatkozott, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 18. cikkét.
15.      Az alaprendelet 18. cikkének releváns rendelkezései a következőképpen szólnak:
„(1)      Azokban az esetekben, ha az érdekelt felek bármelyike megtagadja a szükséges információkhoz való hozzáférést, vagy azokat nem szolgáltatja az e rendeletben megszabott határidőn belül, illetve ha a vizsgálatot jelentősen hátráltatja, a rendelkezésre álló tények alapján ideiglenes vagy végleges, megerősítő vagy nemleges ténymegállapítások tehetők.
[…]
(5)      Ha a megállapítások, köztük a rendes értékre vonatkozók az (1) bekezdés rendelkezésein alapulnak, ideértve a panaszban benyújtott információkat, akkor ezeket – amennyiben az kivitelezhető és a vizsgálat határidejének figyelembevételével – ellenőrzésképpen össze kell hasonlítani a rendelkezésre álló, független forrásból származó információkkal, így például a közzétett árlistákkal, hivatalos importstatisztikákkal és vámnyilatkozatokkal, vagy a többi érdekelt fél által a vizsgálat során nyújtott információkkal.
[…]
(6)      Ha valamelyik érdekelt fél nem, vagy csak részben működik együtt, és ezáltal lényeges információkat visszatart, előfordulhat, hogy számára a vizsgálat eredménye kevésbé lesz kedvezőbb annál, mint abban az esetben, ha együttműködött volna.”
1.      A vitatott kérdés előzményei
16.      A vitatott rendelet (327)–(329) preambulumbekezdésében a Bizottság, miután súlyos hiányosságokat állapított meg a Sinopec Ningxia gyártási költségeire vonatkozó jelentésben, úgy határozott, hogy e vállalat rendes értékének kiszámítása során az alaprendelet 18. cikkével összhangban a „rendelkezésre álló tényeket” veszi figyelembe. Így az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján e vállalat esetében a rendes érték képzése a többi együttműködő exportáló gyártó által megadott információk alapján történt. Különösen e vállalat által jelentett egyes terméktípusokra a Bizottság a többi együttműködő exportáló gyártó legmagasabb képzett rendes értékét alkalmazta.
17.      A vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésében a Bizottság tagadta azokat az állításokat, miszerint e megközelítés büntető jellegű lett volna. A Bizottság úgy vélte, hogy mivel „nem állt módjában ellenőrizni és így felhasználni a Sinopec Ningxia által a rendes érték képzése céljából benyújtott adatokat, nem áll[t] rendelkezésre olyan bizonyíték, amely azt támasztja alá, hogy a Sinopec Ningxia terméktípusonkénti rendes értéke alacsonyabb lenne, mint a hasonló nyersanyagokat használó más együttműködő gyártók terméktípusonkénti legmagasabb rendes értéke”.
18.      A megtámadott ítéletben a Törvényszék úgy vélte, hogy a Bizottság a vitatott rendeletben azt a vélelmet alkalmazta, amely szerint a Sinopec Ningxia rendes értéke terméktípusonként nem lehet alacsonyabb, mint a többi együttműködő exportáló gyártó rendes értékének legmagasabb értéke. A Törvényszék megállapította, hogy az uniós jogalkotó nem kívánt az alaprendelet 18. cikke alapján olyan jogi vélelmet kialakítani, amely mentesíti az uniós intézményeket mindennemű bizonyítási követelmény alól. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság a Törvényszék előtti tárgyaláson elismerte, hogy vélelmet alkalmazott, és hogy konkrét kérdésre adott válaszában ezen intézmény kifejtette, hogy az iratanyag azon eleme, amelyre támaszkodva szisztematikusan a többi együttműködő exportáló gyártó legmagasabb rendes értékét alkalmazta, a Sinopec Ningxia együttműködésének hiánya volt. A Törvényszék megállapította, hogy e vélelem alkalmazásával a Bizottság megsértette az alaprendelet 18. cikkét.
2.      A felek érvelésének rövid összefoglalása
19.      Első jogalapjával a Kuraray által támogatott Bizottság azt állítja, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az alaprendelet 18. cikkének értelmezése és alkalmazása során. A Bizottság állítása szerint a Törvényszék megállapításával ellentétben a Bizottság a vitatott rendelet (329) és (333) preambulumbekezdésében nem alkalmazott olyan „vélelmet”, amely a Sinopec Ningxia együttműködésének hiányán alapult volna. A Bizottság csupán azon körülményből vont le következtetést, hogy a Sinopec Ningxia több alkalommal sem bocsátotta rendelkezésre az azzal kapcsolatban hiányzó adatokat, hogy rendes értékei legalább a többi együttműködő exportáló gyártó által gyártott azonos terméktípusok legmagasabb rendes értékeinek szintjén legyenek. A Bizottság úgy véli, hogy ezáltal nem „büntette” a Sinopec Ningxiát, hanem csupán a többi exportáló gyártóra vonatkozóan az iratanyagban szereplő adatokat használta fel. Ezenkívül a Bizottság az elsőfokú eljárásban benyújtott írásbeli beadványaiban sehol sem utalt ilyen vélelemre. A Törvényszék ezért elferdítette a vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésében szereplő érvelésének minősítését.
20.      Elöljáróban a Wegochem azt állítja, hogy a Bizottság első jogalapja elfogadhatatlan, mivel a Törvényszék által a megtámadott ítéletben tett ténybeli megállapításokat kívánja megkérdőjelezni. A Wegochem szerint a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság vélelmet alkalmazott, és hogy szankcionálta a Sinopec Ningxiát. A Bizottság ezért kéri a Bíróságot, hogy értékelje újra az alapul szolgáló bizonyítékokat és tényeket.
21.      A Wegochem által támogatott Sinopec először is lényegében azt állítja, hogy a Bizottság nem következtetést vont le, hanem vélelmet alkalmazott. A (333) preambulumbekezdésben szereplő indokoláson kívül a Bizottság nem terjesztett elő olyan bizonyítékot vagy indokolást, amely alátámasztotta volna a terméktípusonként megállapított legmagasabb rendes érték szisztematikus kiválasztását. A Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az egyetlen körülmény, amelyre a Bizottság támaszkodott, az együttműködés hiánya volt. Ezért helyesen állapította meg, hogy a Bizottság vélelmet alkalmazott. Másodszor, még ha a Bizottság következtetést vont is volna le, ez nem tehette volna lehetővé számára, hogy adott tényt kiragadjon az együttműködés hiányának szankcionálása érdekében. A Kereskedelmi Világszervezet (WTO) döntéshozatali gyakorlatából kitűnik, hogy ha bizonyos információkat nem bocsátottak rendelkezésre, a hatóság nem feltételezheti egyszerűen azt, hogy a hiányzó információk feltétlenül terhelőek, és nem értelmezheti azokat a legkedvezőtlenebb módon. Harmadszor, túlzottak a Bizottság azzal kapcsolatos aggályai, hogy a Törvényszék megközelítése arra ösztönözheti az exportáló gyártókat, hogy szelektív módon tagadják meg az együttműködést. Az alaprendelet 18. cikkének (6) bekezdése nem írja elő, hogy az eredménynek kedvezőtlenebbnek kell lennie. A Bizottság más értékeket is felhasználhatott volna, mint például a többi exportőr rendes értékének súlyozott átlagát, amely szintén „kevésbé kedvező” lehetett volna. Ehelyett a Bizottság gondoskodott arról, hogy a kiválasztott helyettesítő tények a Sinopec számára a lehető legkedvezőtlenebbek legyenek.
3.      Elemzés
a)      Az első jogalap elfogadhatóságáról és a Bíróság hatásköréről
22.      A Wegochem által felhozott elfogadhatatlansági kifogás tekintetében az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a beavatkozónak nincs jogosultsága a kereset elfogadhatatlanságára alapított kifogást felhozni, ha e kifogást az alperes nem terjesztette elő kérelmeiben.(17)
23.      A jelen ügyben a Sinopec nem hozott fel az első jogalappal kapcsolatos elfogadhatósági kifogást. Ebből következik, hogy a Wegochem nem volt jogosult elfogadhatatlansági kifogást felhozni, és a Bíróság ezért nem köteles ezt a kifogást vizsgálni.
24.      Annak a kérdése azonban, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik‑e valamely ügyet elbírálni, eljárásgátló jellegű, az ilyen kérdést a Bíróság az eljárás során bármikor, akár hivatalból is vizsgálhatja.(18)
25.      Ennek megfelelően, mivel az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a fellebbezés során a tényállás megállapítására,(19) a tények elferdítésének esetét kivéve,(20) a Wegochem elfogadhatósági kifogása a Bíróság hatáskörével kapcsolatos kérdést vet fel, amelyet a Bíróságnak hivatalból meg kell vizsgálnia.
26.      A jelen ügyben azonban az első jogalap nem a ténybeli megfontolások megkérdőjelezésére irányul. Éppen ellenkezőleg, az alaprendelet 18. cikkének értelmezésével kapcsolatos jogkérdést vet fel, és különösen azt, hogy a Bizottság milyen fokú mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, amikor úgy dönt, hogy az érdekelt fél együttműködésének hiánya esetén figyelembe veszi a „rendelkezésre álló tényeket”. Ezen túlmenően a Bizottság vitatja a vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésének a megtámadott ítéletben adott értelmezését, és azt állítja, hogy a Törvényszék eltorzította e preambulumbekezdés értelmét. A Bíróság ezért hatáskörrel rendelkezik a Bizottság első jogalapjának vizsgálatára.
b)      Az ügy érdeméről
1)      Az alaprendelet 18. cikkéről
27.      A Bizottság azon érvelésének vizsgálatához, miszerint a megtámadott ítéletben a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az alaprendelet 18. cikkével kapcsolatban, először is emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet nem biztosít olyan hatáskört a Bizottság számára, amely lehetővé tenné, hogy az érintett feleket a vizsgálatban való részvételre vagy információk szolgáltatására kényszerítse. A Bizottság tehát a szükséges információk szolgáltatása tekintetében az érdekelt felek önkéntes együttműködésére van utalva.(21)
28.      Ennek megfelelően az uniós jogalkotó az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdésében úgy rendelkezett, hogy ha az érdekelt fél nem szolgáltatja a szükséges információkat, illetve ha a vizsgálatot jelentősen hátráltatja, „a rendelkezésre álló tények” alapján ténymegállapítások tehetők.(22) Ezenkívül az említett rendelet 18. cikkének (6) bekezdése értelmében ha valamelyik érdekelt fél nem működik együtt, előfordulhat, hogy számára a vizsgálat eredménye kevésbé lesz kedvezőbb annál, mint abban az esetben, ha együttműködött volna.
29.      Amint az az alaprendelet (27) preambulumbekezdéséből kitűnik, annak 18. cikke az uniós jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy egyszerűbbé tegye a Bizottság bizonyítási feladatát, amennyiben az érdekelt felek együttműködésének hiányából eredő materiális akadályokba ütközik.(23) Ennek megfelelően a Bíróság megállapította, hogy az alaprendelet 18. cikkének az a célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy akkor is folytatni tudja az eljárást, ha az érdekelt felek megtagadták az együttműködést, vagy nem megfelelően működtek együtt.(24)
30.      Ebben az összefüggésben az érdekelt felek a tőlük lehetőségeik szerint elvárható módon kötelesek együttműködni, e feleknek be kell nyújtani a rendelkezésükre álló és az uniós intézmények által a megállapításaikhoz szükségesnek ítélt valamennyi információt.(25) Ezenkívül az a kockázat, hogy az érintett felek együttműködésének elmaradása esetén az intézmények figyelembe vehetik a „rendelkezésre álló tényeket”, ami az alaprendelet 18. cikkének (1) és (6) bekezdése értelmében kevésbé lehet kedvezőbb, a dömpingellenes eljárás velejárója, célja pedig e vállalkozások jóhiszemű és gondos együttműködésre való ösztönzése.(26)
31.      A dömpingellenes eljárás eredményessége és hatékonysága érdekében biztosítani kell, hogy az érdekelt felek ténylegesen és maradéktalanul, a tőlük lehetőségeik szerint elvárható módon együttműködjenek a vizsgálatban anélkül, hogy akadályoznák az eljárást. Az érdekelt felet a hiányos vagy részleges együttműködés esetén sújtó negatív következményeknek, például annak, hogy ez utóbbi kevésbé kedvező helyzetbe kerülhet ahhoz képest, mint amelyben akkor lett volna, ha teljes mértékben együttműködött volna a vizsgálatban, a vizsgálatban való teljes és feltétlen együttműködésre kell ösztönözniük.(27) Bármely más megoldás veszélyeztetné az uniós kereskedelmi védintézkedések hatékonyságát, valahányszor az uniós intézmények az együttműködés megtagadásával szembesülnek a vizsgálat keretében.(28)
32.      Emlékeztetni kell arra is, hogy a közös kereskedelempolitika és különösen a kereskedelempolitikai védintézkedések területén az uniós intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az általuk vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan.(29) Ebben az összefüggésben, amennyiben a Bizottság a megállapításait „a rendelkezésre álló tényekre” alapítja olyan helyzetekben, amikor a benyújtott adatok hiányosak, a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik azzal kapcsolatban, hogy a rendelkezésére álló iratanyagból a legmegfelelőbb tényeket válassza ki, és nem köteles kifejteni, hogy mennyiben a lehető legjobbak a felhasznált, rendelkezésre álló tények, mivel ilyen kötelezettség nem következik sem az alaprendelet 18. cikkéből, sem pedig az ítélkezési gyakorlatból.(30)
33.      Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat szerint az ilyen értékelés bírósági felülvizsgálatát illetően annak így az eljárási szabályok betartásának, a kiválasztott tényadatok tényszerű pontosságának, ezen tényadatok értékelése során a nyilvánvaló hiba kizárásának, illetve a hatáskörrel való visszaélés kizárásának ellenőrzésére kell korlátozódnia.(31)
34.      Mindazonáltal éppen azért, mert a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik, különösen fontos a szigorú bírói felülvizsgálat – jóllehet a fent kifejtett korlátokon belül. A Bizottság által végzett gazdasági és jogi értékelések összetett jellege azonban konkrétan nem akadályozhatja meg a bíróságokat annak megvizsgálásában, hogy a felhasznált adatok tényszerűen pontosak, megbízhatók és következetesek‑e, hogy az adatok tartalmaznak‑e az összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő minden lényeges információt, illetve hogy alátámasztják‑e a belőlük levont következtetéseket.(32)
2)      A jelen ügyre való alkalmazás
35.      A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Sinopec Ningxia nem szolgáltatott megbízható adatokat előállítási költségeiről, és ezért – mivel nem működött együtt – a Bizottság az alaprendelet 18. cikkével (1) bekezdésével összhangban a „rendelkezésre álló tényekre” támaszkodhatott e vállalat rendes értékének megállapításához.
36.      A Törvényszék azonban a megtámadott ítélet 218. pontjában úgy vélte, hogy a vitatott rendelet (329) és (333) preambulumbekezdésében a Bizottság a Sinopec Ningxia együttműködése hiányának megállapítását követően azt a vélelmet alkalmazta, amely szerint a Sinopec Ningxia rendes értéke terméktípusonként nem lehetett alacsonyabb, mint a többi exportáló gyártó terméktípusonkénti legmagasabb rendes értéke.
37.      A vélelem általánosan úgy határozható meg, mint olyan jogi konstrukció, amelynek lényege egy bizonytalan tény (vagy tények) levezetése egy biztos tényből vagy tényekből.(33)
38.      Figyelemmel arra a lehetőségre, hogy az alaprendelet 18. cikke szerint az iratanyagban „rendelkezésre álló adatok” alapján ténymegállapítások tehetők, illetve arra, hogy az együtt nem működő, vagy csak részben együttműködő féllel szemben kevésbé kedvező bánásmódot lehet alkalmazni, mint ha együttműködött volna, az uniós intézmények jogosultak azon tények közvetlen bizonyítékaiból, amelyeket a birtokukban lévő adatok alapján megállapítottak, olyan tények közvetett bizonyítékait levezetni, amelyek a felek együttműködésének hiányában ismeretlenek maradtak. Másként fogalmazva, az alaprendelet 18. cikke lehetővé teszi az uniós intézmények számára, hogy vélelmekre támaszkodjanak, amennyiben logikus és észszerű kapcsolat áll fenn a megállapított tények, és az ismeretlenül maradt tények között. Megtiltani ezen intézményeknek azt, hogy ilyen vélelmekre támaszkodjanak, azt jelentené, hogy észszerűtlen akadályokat állítanának az uniós kereskedelmi védőintézkedések meghozatalával szemben, valahányszor az uniós intézmények az együttműködés megtagadásával szembesülnek a vizsgálat keretében.(34)
39.      A vitatott rendeletben azonban sehol sem szerepel, hogy a Bizottság vélelmet alkalmazott volna. Ezen túlmenően a Bizottság vitatja a vitatott rendelet Törvényszék általi értelmezését, azzal érvelve, hogy a Törvényszék elferdítette a (333) preambulumbekezdés értelmét, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság vélelmet alkalmazott. A Bizottság azt is vitatja, hogy elismerte volna, hogy vélelmet alkalmazott.
40.      A vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésének figyelmes olvasatából kitűnik – amint arra a jelen indítvány 17. pontjában már emlékeztettem –, hogy a Bizottság e preambulumbekezdésben nem állapított meg valamely tényt, illetve nem vezetett le valamely tényt, illetve annak valószínűségét egy másik tényből. E preambulumbekezdésben a Bizottság csupán – mint nem bizonyítottat – elutasította a Sinopec által azon döntésének büntető jellegével kapcsolatban előterjesztett érvet, hogy a „rendelkezésre álló tények” közül a terméktípusonkénti legmagasabb rendes értéket választotta ki a más együttműködő exportáló gyártó rendes értékei közül. A Bizottság pusztán megállapította, hogy nem került sor annak megállapítására, hogy e megközelítés büntető jellegű lenne, mivel az ügyiratokban semmi sem utal arra, hogy a Sinopec Ningxia terméktípusonkénti rendes értéke alacsonyabb lenne, mint a hasonló nyersanyagokat használó más együttműködő exportáló gyártók terméktípusonkénti legmagasabb rendes értéke.
41.      Következésképpen egyrészt, mivel a Bizottság nem vezetett le egy (bizonytalan) tényt egy másik (biztos) tényből, véleményem szerint nem tekinthető úgy, hogy ezen intézmény vélelmet alkalmazott volna. A Bizottság nem határozta meg a Sinopec Ningxia rendes értékét és nem is következtetett arra. Csupán tudomásul vette, hogy nincs bizonyíték, amely alátámasztaná azon döntésének állítólagos büntető jellegét, hogy szisztematikusan más együttműködő exportáló gyártók legmagasabb rendes értékét választotta.
42.      Másodszor, mivel megállapítást nyert, hogy a Sinopec Ningxia nem szolgáltatott olyan megbízható adatokat, amelyek lehetővé tennék a rendes értékeinek megállapítását, a vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésében foglalt, arra vonatkozó megállapítás, hogy nem áll rendelkezésre olyan bizonyíték, amely lehetővé tenné a Bizottság számára annak értékelését, hogy ezen értékek alacsonyabbak lennének‑e a kiválasztott értékeknél, helytálló, és nem tartalmaz nyilvánvaló értékelési hibát.
43.      E tekintetben az alternatív adatok vagy az ügyiratokban rendelkezésre álló tények alapul vételének puszta lehetősége nem elegendő a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibájának megállapításához. Amint arra a fentiekben már emlékeztettem, az alaprendelet 18. cikkének célja az, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy a vele szemben előírt időkorlát, így az együttműködés hiánya ellenére befejezze a vizsgálatot, amelyet illetően a Bizottság széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik a „rendelkezésre álló tények” vizsgálata és értékelése során.
44.      A Bizottság a mérlegelési jogkörének gyakorlása során – amint az jelen indítvány 32. pontjából kitűnik – olyan „rendelkezésre álló tényeket” kell választania, amelyek – bár szerepelnek az ügyiratokban és kellőképpen egybehangzóak – az együttműködés hiányában is biztosítják az uniós kereskedelmi védelmi intézkedések hatékonyságát és eredményességét. A Bizottság nem választhat olyan „rendelkezésre álló tényeket”, amelyek annak kockázatával járnak, hogy jutalmazzák a vizsgálatban való együttműködés hiányát. Így a Sinopec, mivel együttműködésének hiánya miatt a költségekre vonatkozóan az ügyiratok nem tartalmaznak megbízható adatokat, nem hivatkozhat arra, hogy alternatív értékeket, például a többi együttműködő exportáló gyártó átlagos rendes értékét kellene alkalmazni, mivel ez esetlegesen jutalmazná az együttműködés hiányát. Amint arra a Bizottság helyesen mutatott rá, az ilyen érték alkalmazása azzal a visszás következménnyel járhat, hogy arra ösztönzi az exportáló gyártókat, hogy szelektív módon tagadják meg az együttműködést minden olyan területen, ahol tudomásuk volt arról, hogy más exportőrökhöz képest az átlagosnál magasabb költségeket viselnek. Mindenesetre a Sinopec nem adott magyarázatot arra, hogy a Bizottságnak miért kellett volna ezt az értéket alkalmaznia a többi együttműködő exportáló gyártó terméktípusonkénti legmagasabb rendes értéke helyett.
45.      Továbbá nem bizonyított, hogy az ilyen rendes érték kiválasztásával a Bizottság a legkedvezőtlenebb „rendelkezésre álló tényeket” választotta volna ki, és ezzel büntette volna a Sinopec Ningxiát. A többi együttműködő exportőr adatai ugyanis nem az egyedüli olyan rendelkezésre álló tények, amelyeket a Bizottság a Sinopec Ningxia együttműködésének elmaradását követően figyelembe vehetett volna. Az alaprendelet 18. cikkének (5) bekezdéséből kitűnik, hogy a „rendelkezésre álló tények” magukban foglalhatják az európai gyártók által panaszukban megadott információkat, független forrásokból származó adatokat, például közzétett árlistákat, hivatalos statisztikákat és vámnyilatkozatokat. Tekintettel ezekre a különböző forrásokra, amelyeket szintén figyelembe lehetett volna venni, nem bizonyított, hogy a Bizottság a többi együttműködő exportáló gyártók terméktípusonkénti legmagasabb rendes értékére támaszkodva biztosította volna, hogy a helyettesítő adatok a Sinopec Ningxia számára a legkedvezőtlenebbek legyenek. E döntés állítólagos büntető jellegét tehát nem támasztották alá.
46.      Mindenesetre, amint azt a fentiekben már említettem, az alaprendelet 18. cikkének (6) bekezdése értelmében az együttműködés hiányában a „rendelkezésre álló tények” használata kedvezőtlenebb helyzetet eredményezhet, ami a dömpingellenes eljárás velejárója, és a Sinopec Ningxiának tisztában kellett volna lennie ezzel a kockázattal.
47.      Összegzésképpen, a fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a megtámadott ítélet 211–221. pontjában a Törvényszék elferdítette a vitatott rendelet (333) preambulumbekezdésének értelmét, és tévesen alkalmazta a jogot az alaprendelet 18. cikkének megsértésével. Ennek megfelelően véleményem szerint a Bizottság első jogalapjának helyt kell adni.
B.      A második, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének és a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
48.      A Bizottság második jogalapja komoly kérdéseket vet fel a Bizottságnak a tisztességes összehasonlításra vonatkozó, alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kötelezettsége és a rendes értéknek ugyanezen rendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámítása közötti kölcsönhatás tekintetében azon országokból származó export esetében, amelyek belföldi piacán jelentős torzulások állnak fenn. További fontos kérdéseket is felvet e tisztességes összehasonlítás biztosításához szükséges kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teherrel és szinttel kapcsolatban.
49.      Az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének a) pontja a következőket írja elő:
„Abban az esetben, ha e rendelkezésnek vagy [az alaprendelet] bármely más vonatkozó rendelkezésének alkalmazásakor megállapítást nyer, hogy az exportáló országban fennálló, b) pont szerinti jelentős torzulások következtében nem helyénvaló az exportáló országbeli belföldi árak és költségek alkalmazása, a rendes értéket a torzulásoktól mentes árakat vagy referenciaértékeket tükröző előállítási és értékesítési költségek alapján kell képezni az alábbi szabályokra figyelemmel.
A Bizottság többek között az alábbi forrásokat használhatja fel:
–        az exportáló országhoz hasonló gazdasági fejlettségi szintű, megfelelő reprezentatív országbeli vonatkozó előállítási és értékesítési költségek, feltéve, hogy a vonatkozó adatok könnyen elérhetők; […]
–        amennyiben helyénvalónak ítéli, a torzulásoktól mentes nemzetközi árak, költségek vagy referenciaértékek, vagy
–        belföldi költségek, de kizárólag abban az esetben, ha […] pontos és megfelelő bizonyítékok alapján egyértelműen megállapítható, hogy azok torzulástól mentesek.
[…]
A képzett rendes értéknek tartalmaznia kell az igazgatási, értékesítési és általános költségek, valamint a nyereség torzulástól mentes és észszerű összegét.”
50.      Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése a következőket írja elő:
„Az exportár és a rendes érték között tisztességes összehasonlítást kell végezni. Ezt az összehasonlítást ugyanazon a kereskedelmi szinten, az egymáshoz képest – amennyire csak lehetséges – azonos időben történt eladások vonatkozásában és az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló egyéb különbségek figyelembevételével kell elvégezni. Ha az így megállapított rendes érték és az exportár összehasonlítása ezen az alapon nem lehetséges, az árakat és az árak összehasonlíthatóságát állítólag és kimutatottan befolyásoló eltéréseket, megfelelő kiigazítások formájában, kérésre minden egyes esetben figyelembe kell venni. […] Ha a meghatározott feltételek teljesülnek, [az a)–k) pontban felsorolt] tényezők vonatkozásában kerülhet sor kiigazításra [….].”
51.      A Bizottság második jogalapja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 124–139. pontjában tett azon megállapításaira vonatkozik, amelyekben a Törvényszék megállapította, hogy azáltal, hogy „a vitatott költségeket” (azaz a biztosítási, fuvarozási, anyagmozgatási és rakodási költségeket, a hitelköltségeket és a banki költségeket) levonta az exportárból, a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti azon kötelezettségét, hogy ugyanazon a kereskedelmi szinten tisztességes összehasonlítást végezzen el, mivel ezeket a költségeket valószínűleg nem vonták le a képzett rendes értékből.
1.      A vitatott kérdés előzményei
52.      A vitatott rendeletben(35) a Bizottság a jelentős torzulásokkal érintett exportáló országok esetében az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdésében meghatározott módszer szerint számította ki a rendes értéket. A kiszámított rendes érték a reprezentatív országra (Törökország) vonatkozóan megállapított torzulástól mentes értékeken alapult, amelyhez 17,6%‑os SGA‑költséget és 4%‑os a nyereséget adtak hozzá. Az SGA‑költségeket egy török gyártó, az Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S. (a továbbiakban: Ilkalem) adatai alapján számították ki.(36) A vitatott rendelet (341) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy terméktípusonként meghatározta a „gyártelepi” paritáson számított rendes értéket.
53.      Annak érdekében, hogy az exportárat a rendes értékkel azonos kereskedelmi szintre, azaz „gyártelepi” szintre hozza, a Bizottság az exportárból levonta „a vitatott költségeket”.(37)
54.      A végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben a Sinopec vitatta, hogy a Bizottság „a vitatott költségeket” levonta az exportárból, míg ugyanezen költségeket állítólag nem vonták le a reprezentatív országban működő gyártó SGA‑költségeiből.(38)
55.      A Bizottság ezzel a kérdéssel a vitatott rendelet (314) preambulumbekezdésében foglalkozott, amelynek szövege a következő:
„A Bizottság nem értett egyet ezzel az állítással. A Bizottság megjegyezte, hogy semmi nem mutat arra, hogy a reprezentatív országban működő gyártó esetében jelentett SGA‑költségek tartalmaznak ilyen költségeket. Továbbá, a mintában szereplő exportáló gyártók nem nyújtottak be olyan bizonyítékot, amely ennek ellenkezőjét támasztotta volna alá. A Bizottság ezért elutasította ezt az állítást.”
56.      A Sinopec a Törvényszék előtt vitatta ezt a következtetést, azzal érvelve, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdését.
57.      A Törvényszék helyt adott e jogalapnak. Először is, a megtámadott ítélet 124–127. pontjában a Törvényszék úgy vélte, hogy az exportár „gyártelepi” szintjének elérésére irányuló kiigazítások csak akkor szükségesek az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése által előírt „tisztességes összehasonlítás” biztosításához, ha a rendes értéket szintén „gyártelepi” szinten számítják ki. Ezért a Törvényszék szerint az ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottságnak – amely úgy döntött, hogy a szóban forgó összehasonlítást „gyártelepi” szinten végzi el – kellett bizonyítania, hogy e kiigazítások szükségesek voltak ahhoz, hogy az összehasonlítás tisztességes legyen.
58.      Másodszor, a megtámadott ítélet 128–139. pontjában a Törvényszék úgy vélte, hogy mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy a bizonyítási teher a Sinopecre és nem a Bizottságra hárult, a Sinopec megfelelően megindokolta kiigazítás iránti kérelmét. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság az SGA‑költségek kiszámítását az Ilkalemre vonatkozó, az „Orbis adatbázisból” származó adatokra alapozta, amelyek nem voltak elég részletesek ahhoz, hogy kizárható legyen, hogy azok tartalmazták „a vitatott költségeket”. Ennek következtében a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság – amely maga nem rendelkezett az Ilkalem SGA‑költségeinek pontosabb lebontásával – észszerűen nem követelhette meg a Sinopectől, hogy a rendes érték kiigazítása iránti kérelmét egy harmadik személyre vonatkozó, a Bizottság rendelkezésére álló adatoknál pontosabb adatok benyújtásával támassza alá. Ezért a Törvényszék szerint a vitatott rendelet (314) preambulumbekezdésében a Bizottság azt követelte meg a Sinopectől, hogy aránytalan bizonyítékot szolgáltasson. Ezen túlmenően a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a Changmao ítéletben(39) szereplő helyzettől eltérően a Bizottság nem bocsátott a Sinopec rendelkezésére olyan adatokat, amelyek alapján jobban alátámaszthatta volna kiigazítás iránti kérelmét.
2.      A felek érvelésének rövid összefoglalása
59.      A Bizottság második jogalapja két részből áll.
60.      Az első részben a Kuraray által támogatott Bizottság a megtámadott ítélet 126. és 127. pontját kifogásolja. A Bizottság állítása szerint a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdését, és megfordította a kiigazításokra vonatkozó bizonyítási teherrel kapcsolatban kialakult szabályokat. A Bizottság szerint a Törvényszék összetévesztette az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdésében és 2. cikkében (10) bekezdésében foglalt kötelezettségét.
61.      A második részben a Bizottság a megtámadott ítélet 128–139. pontját kifogásolja. Először is, a Bizottság állítása szerint a Törvényszék elferdítette a tényeket, amikor megállapította, hogy a Sinopec a végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben azt állította, hogy a rendes érték kiszámításához használt SGA‑költségek „minden valószínűség szerint” tartalmazták „a vitatott költségeket”. A végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételekben valójában nem végeztek valószínűségi elemzést. Ezt az érvet csak a Wegochem hozta fel a Törvényszék előtti eljárásban való beavatkozása keretében. Másodszor, a Törvényszék helytelenül alkalmazta az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésében foglalt bizonyítási szintet. A Törvényszék csupán azt állapította meg, hogy nem „zárható ki”, hogy az Ilkalemnek a kiszámított SGA‑költségek megállapításához figyelembe vett adatai tartalmazták „a vitatott költségeket”. Így a Törvényszék nem állapította meg megfelelően, hogy a képzett rendes érték ténylegesen vagy akár valószínűleg tartalmazta‑e „a vitatott költségeket”. Harmadszor, a Törvényszék tévesen alkalmazta a megfelelő ügyintézés elvét, amikor megállapította, hogy a Bizottság észszerűtlen bizonyítási terhet rótt a Sinopecre, annak ellenére, hogy a kért kiigazítással kapcsolatban az összes rendelkezésére álló adatot közölte.
62.      Az első rész tekintetében a Wegochem elöljáróban azt állítja, hogy e rész hatástalan, mert a megtámadott ítélet 126. és 127. pontja nem támasztja alá ezen ítélet rendelkező részét. Ezt követően a Wegochem által támogatott Sinopec egyrészt azt állítja, hogy e rész azon a téves előfeltevésen alapul, hogy a „nettósítási folyamat” részét képező költségek esetében nem szükséges bizonyítani, hogy azok az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló tényezők, míg a „nettósítási folyamat” részét nem képező költségek esetében fennáll ez a kötelezettség. Mind az uniós jog, mind pedig a WTO‑jog, valamint az ítélkezési gyakorlat ellentmond azonban e megközelítésnek. A Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló különbség minden általa végzett kiigazítás esetében fennáll. Másrészt és mindenesetre a Sinopec azt állítja, hogy a Bizottságnak az exportár „gyártelepi” szintre történő „nettósítására” vonatkozó érvelése téves volt, mivel nem volt bizonyíték arra, hogy az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján kiszámított rendes érték szintén „gyártelepi” szinten volt. A vitatott rendeletben szereplő azon állítás, miszerint a rendes értéket „gyártelepi” szinten számították ki, nem volt megalapozott.
63.      Ami a második részt illeti, a Sinopec először is vitatja a tények állítólagos elferdítését. A végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételekben a Sinopec – a Wegochemtől függetlenül – igenis utalt annak valószínűségére, hogy a „gyártelepi” exportárat eltérő kereskedelmi szinten lévő rendes értékkel hasonlították össze. Másodszor, a kiigazítás iránti kérelem megfelelően megalapozott volt, és a Törvényszék a bizonyítás megfelelő szintjét alkalmazta. Nem szükséges egyértelműen megállapítani, hogy az SGA‑költségek összege tartalmazta‑e „a vitatott költségeket”. Az állandó uniós ítélkezési gyakorlat szerint elegendő az, ha valami nem zárható ki. Harmadszor, ami a megfelelő ügyintézés elvének téves alkalmazását illeti, a Changmao ítéletben szereplő helyzet eltért a jelen ügyben szereplőtől.
3.      Elemzés
64.      Mivel a második jogalap az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése és 2. cikkének (10) bekezdése között fennálló kapcsolat kérdését veti fel, úgy vélem, hogy először a fennálló ítélkezési gyakorlat fényében megvilágítom azt a kontextust, amelybe e rendelkezések illeszkednek ((a) és b) rész), majd megvizsgálom a második jogalap két elemét (c) és d) rész).
a)      A rendes értéknek az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámításáról
65.      Az alaprendelet 2. cikkének jelen indítvány 49. pontjában felidézett (6a) bekezdése olyan különleges rendszert hoz létre, amely rögzíti a rendes érték meghatározásának szabályait azon országokból származó export esetében, amelyek tekintetében megállapítást nyert, hogy belső piacuk az említett rendelkezés meghatározása szerint jelentős torzulásokat mutat. Ezt a különleges rendszert a 2017/2321/EU rendelet(40) vezette be, amely az alaprendelet 2. cikkét úgy módosította, hogy beillesztette az új (6a) bekezdést, és módosította a (7) bekezdést, amely e módosítást megelőzően különleges rendszert állapított meg a „nem piacgazdaságú országokból” származó behozatalok rendes értékének kiszámítására.
66.      Míg az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének korábbi változata szerint a nem piacgazdasággal rendelkező országok esetében a rendes értéket egy piacgazdasággal rendelkező harmadik országban tevékenykedő, együttműködő gyártó tényleges árai és költségei alapján határozták meg, a 2. cikk új (6a) bekezdése szerinti módszer alapján az exportáló gyártók rendes értékét hipotetikus, torzulástól mentes előállítási költségek, valamint az SGA‑költségek és nyereség észszerű összegei alapján kell kiszámítani.
67.      Amint azt a Bizottság kifejtette, a 2. cikk (6a) bekezdése szerinti módszer alkalmazásakor azt követően, hogy az exportáló gyártóktól információkat kért a termelési tényezőkről és az érintett termék minden egyes típusának gyártásához felhasznált mennyiségekről, a Bizottság az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdése a) pontjának első francia bekezdésében előírtak szerint „könnyen elérhető” információk alapján meghatározza a figyelembe vett termelési tényezők torzulástól mentes értékeit, és a torzulástól mentes előállítási költségek megállapítása érdekében a torzított árakat és költségeket ezekkel az értékekkel helyettesíti.
68.      A jelen jogalap tárgyát képező SGA‑költségek tekintetében az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdése a) pontjának utolsó albekezdése előírja, hogy a rendes értéknek a torzulástól mentes költségek alapján történő kiszámításához az SGA‑költségek és nyereség „torzulástól mentes és észszerű” összegét kell hozzáadni.
69.      Az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése annak megakadályozására irányul, hogy az exportáló országban az árakra és költségekre vonatkozó torzított adatokat dömpingellenes vizsgálatokhoz használják fel.(41)
70.      Továbbá, ahogyan a 2. cikk (7) bekezdése „piacgazdasággal nem rendelkező országokra” vonatkozó korábbi változatának esetében is volt, az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése is kifejezi az uniós jogalkotó arra irányuló szándékát, hogy az uniós jogrendnek megfelelő megközelítést alkalmazzon azáltal, hogy a rendes érték kiszámítására vonatkozó részletes szabályok különleges rendszerét határozza meg azokban az esetekben, amikor az exportáló országban jelentős torzulások tapasztalhatók. Ennek megfelelően, amint arra a Törvényszék helyesen mutatott rá,(42) a 2. cikk (7) bekezdésének korábbi változatára vonatkozó ítélkezési gyakorlatban kidolgozott elvekkel összhangban az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése nem tekinthető a WTO keretében vállalt meghatározott kötelezettség végrehajtásának az uniós jogrendben való biztosítására irányuló eszköznek. A WTO jog ugyanis nem írt elő szabályokat a behozatalok rendes értékének kiszámítására az exportáló országban fennálló jelentős torzulások esetén.(43)
71.      Hasonlóképpen, a 2. cikk (7) bekezdésének korábbi változatára vonatkozó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint az uniós intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a nem piacgazdasággal rendelkező országok esetében irányadó rendes érték meghatározását illetően,(44) ugyancsak úgy kell tekinteni, hogy alkalmazható a rendes érték alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti meghatározására.
72.      E tekintetben az SGA‑költségeket fedező észszerű árrés meghatározása sem kivétel ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazása alól. Ezen túlmenően az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdése a) pontjának utolsó albekezdése nem ír elő semmilyen konkrét módszert ezen árrések megállapítására. Így a két megadott paraméter (azaz „torzulástól mentes és észszerű”) keretein belül a Bizottság jelentős mérlegelési mozgástérrel rendelkezik. E megállapítás érvényes a rendes érték és az SGA‑költségek kiszámításához szükséges adatok gyűjtésére használt adatbázisra is.(45)
73.      Ily módon, amennyiben a fél vitatni kívánja a Bizottság által az SGA‑költségek kiszámításához felhasznált adatok megbízhatóságát, állításaikat olyan bizonyítékokkal kell alátámasztania, amelyek konkrétan kétségeket ébreszthetnek az ezen intézmény által használt módszer vagy adatok hitelességével kapcsolatban.(46)
b)      A tisztességes összehasonlítás alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kötelezettségéről
74.      Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerint – amint arra a jelen indítvány 50. pontjában már emlékeztettem – az exportár és a rendes érték közötti tisztességes összehasonlítást azonos kereskedelmi szinten kell elvégezni. Abban az esetben, ha a rendes érték és az exportár nem hasonlítható össze tisztességesen, az árakat és az árak összehasonlíthatóságát állítólag és kimutatottan befolyásoló különbségeket, megfelelő kiigazítások formájában, figyelembe kell venni.
75.      Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése első mondatának szövegét nyilvánvalóan a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontjának első mondata sugallta, mivel lényegében ugyanazokat a kifejezéseket használja.(47) Ez, legalábbis a „tisztességes összehasonlítás” rendes érték és az exportár között azonos kereskedelmi szinten történő elvégzésének kötelezettségét illetően arra enged következtetni, hogy a szóban forgó rendelkezés szövege egyértelműen az uniós jogalkotó arra irányuló szándékát tükrözi, hogy átültesse az uniós jogba a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontjából eredő konkrét kötelezettséget.(48)
1)      Az azonos kereskedelmi szinten történő tisztességes összehasonlításról
76.      Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése előírja, hogy a tisztességes összehasonlítást azonos kereskedelmi szinten kell elvégezni, anélkül, hogy meghatározná, melyik szinten kell ezt az összehasonlítást végezni. A Bizottság feladata tehát, hogy mérlegelési mozgásterén belül kiválassza a kereskedelem megfelelő szintjét.(49) Bár az azonos kereskedelmi szinten végzett összehasonlítás nem meríti ki a tisztességes összehasonlítás kötelezettségét,(50) ez az egyik alapvető paraméter, amely „előmozdítja a tisztességes összehasonlítás megvalósításának célját”.(51) Következésképpen a rendes érték és az exportár különböző kereskedelmi szinteken történő összehasonlítása soha nem tekinthető tisztességesnek.
77.      Ugyanis annak érdekében, hogy a rendes értéket és az exportárat ugyanazon a kereskedelmi szinten össze lehessen hasonlítani, szükségszerű ezen értékek kiigazítása úgy, hogy levonták azokat az elemeket és költségeket, amelyek nem merültek fel a kereskedelem összehasonlításhoz kiválasztott szintjén.(52) Aránytalanság állna ugyanis fenn a rendes érték és az exportár összehasonlításakor, ha nem alkalmaztak volna kiigazítást az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése alapján úgy, hogy a rendes érték (vagy ennek hiányában az exportár) összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinten történő meghatározásakor figyelembe nem vett költségeket levonják az exportárból (vagy másodlagosan a rendes értékből).(53)
78.      Ezt a folyamatot a rendes érték és az exportár azonos kereskedelmi szintre történő „nettósításának” nevezik. E folyamat abból áll, hogy mindkét értékből eltávolítják azokat az elemeket, amelyek idegenek az összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinttől. Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kiigazítások célja ugyanis a rendes érték és az exportár közötti szimmetria helyreállítása,(54) különösen ugyanazon kereskedelmi szinten.
79.      Ennek megfelelően az uniós bíróságok következetes ítélkezési gyakorlata szerint mind az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének szövegéből, mind annak rendszeréből kitűnik, hogy az exportár vagy a rendes érték kiigazítása kizárólag az azon tényezőkkel összefüggő különbségek figyelembevétele érdekében történhet, amelyek érintik mindkét árat, amely tényezők tehát érintik az árak összehasonlíthatóságát, annak biztosítása érdekében, hogy az összehasonlítást ugyanazon a kereskedelmi szinten végezzék.(55)
2)      A rendes érték alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján történő kiszámításakor végzett tisztességes összehasonlításról
80.      Az azonos kereskedelmi szinten történő tisztességes összehasonlítás alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kötelezettsége és az azzal kapcsolatos ítélkezési gyakorlat kétségtelenül akkor is alkalmazandó, ha a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján számítják ki. Ebben az esetben azonban általában valamelyest mások a szempontok, mint azokban az esetekben, amikor a rendes értéket az általános szabályok alapján határozzák meg. Ugyanis, amikor a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján számítják ki, a Bizottság hipotetikus, torzulásoktól mentes előállítási költségekre, valamint az SGA‑költségek és nyereség észszerű összegeire támaszkodik. Így ahelyett, hogy a „nettósítás” révén eltávolítaná az összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinthez nem tartozó költségeket, a Bizottságnak inkább először olyan előzetesen „könnyen elérhető” adatok felhasználásával kellene a kiválasztott kereskedelmi szinten a rendes értéket kiszámítania, amelyek nem tartalmaznak ilyen típusú költségeket.
81.      E tekintetben, amint azt a Törvényszék a CCCME ítéletében lényegében megállapította, bár kiigazítások elvégzése az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének értelmében a rendes érték és az exportár közötti, összehasonlíthatóságukat befolyásoló különbségek figyelembevételének céljából szükségessé válhat, e levonások nem végezhetők el egy számtanilag képzett érték vonatkozásában, amely, mint ilyen, nem valós. Ezt az értéket ugyanis főszabály szerint nem befolyásolják az összehasonlíthatóságát esetlegesen csökkentő tényezők, tekintve, hogy ezen értéket mesterségesen hozták létre több elem összeadásával, amelyek között nem szerepelnek a levonandó elemek.(56)
82.      Összefoglalva, amikor a Bizottság az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése értelmében a rendes értéket a összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinten „könnyen elérhető” adatok alapján számítja ki (beleértve az SGA‑költségeket, amelyeket a Bizottság széles mérlegelési mozgásterén belül az adott kereskedelmi szinten „torzulásoktól mentesnek és észszerűnek” minősített), indokolatlan a rendes érték további nettósítása érdekében kiigazításokat végezni, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy ezen érték (vagy a kapcsolódó SGA‑költségek) olyan elemeket tartalmaznak, amelyek idegenek e kereskedelmi szinttől.
83.      Ebben az összefüggésben, az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján kiszámított rendes érték és az exportár tisztességes összehasonlítása tekintetében meg kell jegyezni, hogy a Bíróság kifejezetten az SGA‑költségekre hivatkozva megállapította, hogy mivel a rendes érték és az exportár meghatározása eltérő szabályok alapján történik, a szóban forgó eladási, általános és adminisztratív költségeket nem kell feltétlenül egyformán alkalmazni az egyes esetekben.(57)
3)      A kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teherről és bizonyítási szintről
84.      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ha valamelyik fél az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése alapján a rendes érték és az exportár összehasonlíthatóvá tételének céljából a dömpingkülönbözet meghatározására tekintettel kiigazításokat kér, e félnek kell bizonyítania, hogy kérelme indokolt. Ily módon, annak bizonyítási terhe, hogy a különös kiigazításokat el kell végezni, azokra hárul, akik azokkal élni kívánnak, bárki legyen is az. Ebből következik, hogy az ilyen kiigazításra hivatkozni szándékozó félnek kell bizonyítania, hogy érinti az árakat, ekként pedig azok összehasonlíthatóságát az a tényező, amely alapján a kiigazítást kéri.(58)
85.      Így, ha egy gyártó a rendes érték főszabály szerint lefelé történő vagy az exportár logikusan felfelé történő kiigazítását kéri, e gazdasági szereplőnek kell feltüntetnie és bizonyítania, hogy az ilyen kiigazítás alkalmazásának feltételei teljesültek. Ezzel szemben, amennyiben a Bizottság úgy véli, hogy az exportár csökkentését eredményező kiigazításra van szükség, ezen intézménynek kell legalább egybevágó ténykörülményeket szolgáltatniuk annak alátámasztása érdekében, hogy a kiigazítás elvégzéséhez szükséges feltétel teljesült.(59)
86.      A Bíróság nemrégiben megerősítette, hogy az a szabály, amely szerint az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésében említett tényezők valamelyike tekintetében kiigazítást kérő félnek kell bizonyítania, hogy ez a tényező érintheti az árakat, ekként pedig azok összehasonlíthatóságát, attól függetlenül kötelező, hogy a rendes értéket milyen módszer alapján határozták meg.(60)
87.      Következésképpen az a tény, hogy a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján, tehát a megfelelő reprezentatív ország exportáló gyártóinak adatai alapján állapították meg, nem enyhítheti a bizonyítási terhet a fenti 84. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következően.(61)
c)      A második jogalap első részéről
88.      Elöljáróban – a Wegochem érvelésével ellentétben – nem hiszem, hogy a második jogalap első része hatástalan lenne. A Törvényszéknek a megtámadott ítélet 139. pontjában szereplő azon következtetése, amely szerint a Sinopec kifogásának helyt kell adni, két alternatív érvelésen alapul.(62) Az első rész ezen érvek első csoportja ellen irányul (amelyeket a megtámadott ítélet 124–127. pontja tartalmaz, és amelyekre a jelen indítvány 57. pontja emlékeztet). Ha az ítélet e része hatályban marad, akkor a Törvényszék azon következtetése, hogy a Sinopec kifogásának helyt kell adni, érvényes maradna, így a második rész elemzése feleslegessé válna. Az első rész tehát alkalmas hatások kifejtésére.
89.      A második jogalap első része lényegében azon kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teher kérdését érinti, amelyek abban állnak, hogy az exportárból levonják „a vitatott költségeket”. A Bizottság vitatja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 127. pontjában szereplő azon következtetését, amely szerint a Bizottságnak „kellett bizonyítania, hogy e kiigazítások szükségesek voltak ahhoz, hogy az exportár és a rendes érték közötti összehasonlítás tisztességes legyen”.
90.      E kérdés megválaszolásához alapvető fontosságú szem előtt tartani a jelen indítvány 52–55. pontjában kifejtett tényállást. A jelen ügyben a Bizottság a rendes értéket az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének megfelelően számította ki. A vitatott rendelet (341) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a rendes értéket „gyártelepi” paritáson számították ki.
91.      Az azonos kereskedelmi szinten történő tisztességes összehasonlítás alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésével összhangban történő biztosítása érdekében a Bizottságnak az exportárat a kereskedelem azonos szintjén, azaz „gyártelepi” szinten kellett megállapítania. Az exportárnak a kereskedelem e szintjéhez történő hozzáigazítása érdekében a Bizottság az exportárból levonta „a vitatott költségeket”, így lefolytatta a jelen indítvány 77. és 78. pontjában említett „nettósítási folyamatot”.
92.      Nem vitatott, hogy „a vitatott költségek” nem tudhatók be a kereskedelem Bizottság által választott „gyártelepi” szintjének, és ezért e költségek levonása szükséges volt az exportár „gyártelepi” szinthez történő hozzáigazításához.
93.      A Sinopec ugyanis sem a Bizottság, sem pedig a Törvényszék előtt nem vitatta, hogy az exportárból le kellett vonni ezeket a költségeket annak érdekében, hogy ezen érték „gyártelepi” szintre kerüljön. A Sinopec inkább az exportár és a kiszámított rendes érték összehasonlításának tisztességes jellegét vitatta, amennyiben azzal érvelt, hogy a kiszámított rendes érték valószínűleg tartalmazta „a vitatott költségeket”. A Sinopec kifejezetten kétségbe vonta, hogy a rendes értéket „gyártelepi” szinten számították ki.
94.      Következésképpen a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében a Sinopec kérte a képzett rendes érték kiigazítását. Másodlagosan, ugyanezen okból (azaz mert a Sinopec szerint a rendes értéket nem „gyártelepi” szinten számították ki) a Sinopec arra kérte a Bizottságot, hogy az exportárból ne végezze el a „vitatott költségek” „nettósítását”. A tények ezen olvasatát kifejezetten megerősíti a megtámadott ítélet 128. pontjának szövege, valamint a Sinopec és a Wegochem észrevételei.
95.      Ennek fényében két szempont alkalmazandó.
96.      Először is, úgy vélem, hogy a jelen ügyben a Bizottság tiszteletben tartotta a rá az exportár csökkentését eredményező kiigazítás annak érdekében történő elvégzésének szükségességével kapcsolatban háruló bizonyítási terhet (amint azt a jelen indítvány 84. és 85. pontjában említett ítélkezési gyakorlat megköveteli), hogy az exportárat a kereskedelem tisztességes összehasonlításhoz kiválasztott „gyártelepi” szintjéhez igazítsa hozzá.
97.      Miután az ügyiratokból egyértelműen kiderült, hogy az exportár olyan elemeket („a vitatott költségeket”) tartalmazott, amelyek nem tartoztak e kereskedelmi szinthez, az ilyen költségek levonásának szükségessége magától értetődő volt (in re ipsa).(63) Ugyanis, amint arra a jelen indítvány 76. pontja emlékeztet, a kereskedelem különböző szintjein végzett összehasonlítás soha nem lehet tisztességes. A Sinopec és a Wegochem állításával ellentétben nem volt szükség további bizonyítékokra arra vonatkozón, hogy e költségek az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló tényezők voltak. Mivel e költségek nem tartoztak az összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinthez, per definitionem befolyásolták az árak összehasonlíthatóságát.(64)
98.      Kétségtelen, hogy az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésében foglalt, a tisztességes összehasonlítás biztosítására vonatkozó kötelezettségére tekintettel a Bizottságnak gondoskodnia kellett arról, hogy a rendes értéket is ugyanazon kereskedelmi szinten, nevezetesen „gyártelepi” szinten számítsák ki. Ez azonban a rendes érték meghatározásával, nem pedig az exportár nettósításával kapcsolatos kérdés. A Bizottság a vitatott rendelet (341) preambulumbekezdésében arra a következtetésre jutott, hogy a rendes értéket „gyártelepi” szinten számították ki. Amíg megállapítást nem nyert, hogy e következtetés téves volt, és hogy a rendes értéket nem ezen a szinten számították ki – ami, ahogyan a későbbiekben látni fogjuk, nem bizonyított –, e kérdés nem érinti az exportárnak az összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinten történő nettósítását.
99.      Másodszor, amint az a jelen indítvány 93. pontjából kitűnik, a Sinopec azt állította – ellentétben a Bizottság megállapításával –, hogy a rendes értéket nem „gyártelepi” szinten számították ki, és ezért a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében kérte e rendes érték kiigazítását. Következésképpen a jelen indítvány 84. és 85. pontjában említett ítélkezési gyakorlat szerint a Sinopecnek kellett bizonyítania, hogy a „gyártelepi” szint eléréséhez el kellett végezni a rendes érték kiigazítását, vagy másodlagosan, hogy a tisztességes összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinten az exportár nettósításához nem kellett levonni „a vitatott költségeket”.
100. A Törvényszék ezért tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 126. és 127. pontjában lényegében arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor nem bizonyította, hogy „a vitatott költségeknek” az exportárból való levonása „[szükséges volt] ahhoz, hogy az […] összehasonlítás tisztességes legyen”. A Bizottság ugyanis bizonyította, hogy az exportár csökkentését eredményező kiigazítás szükséges volt ahhoz, hogy az a tisztességes összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szintre kerüljön. Inkább a Sinopec érvelt azzal, hogy a rendes értéket nem ezen a kereskedelmi szinten számolták ki, és ezért a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében ki kellett azt igazítani. Így a Sinopecnek kellett alátámasztania állításait.
101. E következtetést nem kérdőjelezi meg a Sinopec azon érve, amely szerint nem bizonyított, hogy az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének megfelelően kiszámított rendes érték „gyártelepi” szinten is lett volna.
102. Igaz, hogy – amint azt a Sinopec állítja – az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdésében előírt módszer szerint kiszámított rendes értéket nem szükségszerűen és per definitionem „gyártelepi szinten” állapítják meg. A kiszámított rendes érték azonban „gyártelepi” szintű, ha a Bizottság annak kiszámításakor csak e kereskedelmi szinten meglévő elemeket veszi figyelembe.
103. Végül, amikor a Bizottság az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerint határozza meg a rendes értéket, az, hogy a rendes értéket „gyártelepi” szinten számítják‑e ki, vagy sem, a rendes érték kiszámításához felhasznált adatoktól függ. Amint az a jelen indítvány 80–82. pontjából kitűnik, a Bizottság nem használhat a „gyártelepi” szinten képzett rendes értékbe beleszámított SGA‑költségek kiszámításához olyan adatokat, amelyek olyan kiadásokat tartalmaznak, amelyek nem merülnek fel e kereskedelmi szinten. Ha a Bizottság ilyen adatokat használ, akkor el kell végeznie a képzett rendes érték kiigazítását, amely abból áll, hogy levonják az említett költségeket.
104. Ez azonban pontosan az, amit a Sinopec állított, és amit bizonyítania kellett volna ahhoz, hogy a képzett rendes érték kért kiigazítását elvégezzék. E kérdés a bizonyítási szintre vonatkozó második rész megalapozottságát érinti. Nincs hatással arra a kérdésre, hogy kire hárul a bizonyítási teher, nevezetesen a jelen ügyben a Sinopecre, amely vitatta, hogy a rendes értéket a kereskedelem gyártelepi szintjén számították ki, és kiigazítást kért.
105. A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a Bizottság második jogalapja első részének helyt kell adni.
d)      A második jogalap második részéről
106. A második jogalap második része a megtámadott ítélet 128–139. pontja ellen irányul, amelyben a Törvényszék azt az alternatív forgatókönyvet vizsgálta, amelyben a vitatott kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teher a Sinopecre hárult.(65) Ez a rész három kérdést vet fel, amelyek közül az első a tények Törvényszék általi állítólagos elferdítésére vonatkozik (a d) rész 1) pontja); a második a rendes érték Sinopec által kért kiigazításához szükséges bizonyítási szintre (a d) rész 2) pontja); a harmadik pedig arra, hogy a Bizottság állítólag megsértette a megfelelő ügyintézés elvét azáltal, hogy aránytalan bizonyíték szolgáltatását követelte meg (a d) rész 3) pontja).
1)      A tények állítólagos elferdítéséről
107. Elsőként a Bizottság azon érvét kell megvizsgálni, amely szerint a Törvényszék elferdítette a tényeket, amikor a megtámadott ítélet 128. pontjában úgy vélte, hogy a Sinopec a végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben azt állította, hogy a rendes értéket úgy számították ki, hogy abba „minden valószínűség szerint” belefoglalták „a vitatott költségeket”.
108. Az ítélkezési gyakorlat magas küszöböt állít fel a tények elferdítésének megállapításához. A Törvényszéknek olyan ténymegállapításokat kellett tennie, amelyek tárgyi pontatlansága az ügy irataiból kitűnik. Az elferdítésnek egyértelműen ki kell tűnnie az iratanyagból, továbbá azt feltételezi, hogy a Törvényszék nyilvánvalóan túllépte e bizonyítékok észszerű értékelésének korlátait.(66)
109. A jelen ügyben a Sinopec végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeinek olvasata azt mutatja, hogy a Sinopec e dokumentumban vitatta, hogy míg „a vitatott költségeket” levonták az exportárból, hogy az „gyártelepi” szintű legyen, ugyanezt nem tették meg a képzett rendes érték esetében. A Sinopec ezért azt állította, hogy a Bizottság a gyártelepi exportárat olyan képzett rendes értékkel hasonlította össze, amely tekintetében nem volt egyértelmű, hogy e képzett rendes értéket a kereskedelem milyen szintjén állapították meg. Így a rendes értéket „feltehetően szállítási alapon” állapították meg.
110. A végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételek szöveg szerinti elemzése azt mutatja, hogy – amint azt a Bizottság állítja – a Sinopec észrevételeiben nem szerepelt konkrét „valószínűségi elemzés”. A Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a valószínűségi forgatókönyvet valóban először a Wegochem dolgozta ki a Törvényszék előtt.
111. Ezenkívül a Sinopec állításának a Törvényszék által a megtámadott ítélet 128. pontjában történő ismertetése alapvetően nem helytelen. Ezen állítás lényegét (azaz „a vitatott költségeknek” az exportárból, nem pedig a képzett rendes értékből történő levonását) egyértelműen fogalmazták meg. Ezen túlmenően a „feltehetően” kifejezés használata – bár alacsonyabb bizonyossági szintet fejez ki, mint a „minden valószínűség szerint” kifejezés – valószínűségi elemzést feltételez.
112. Ezért úgy gondolom, hogy a tények elferdítésének megállapításához szükséges magas küszöbérték a jelen ügyben nem teljesül. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azonban a Bizottság jogi aktusának jogszerűségét azon információk alapján kell megítélni, amelyek a jogi aktus meghozatalakor a Bizottság rendelkezésére álltak.(67) Ezért érdemben kell értékelni, hogy a Sinopec megfelelően megindokolta‑e a szóban forgó rendes érték kiigazítása iránti kérelmét, amikor kizárólag a jelen indítvány 109. pontjában felidézett beadványára hivatkozott, nem pedig az e beadványhoz később hozzáfűzött érvek alapján kell ezt az értékelést elvégezni.
2)      Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerint megkövetelt bizonyítási szintről
113. Másodszor, meg kell vizsgálni a Bizottság azon érvét, amely szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a kiigazításokra vonatkozó, alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti bizonyítási szintet.
114. Ami az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése értelmében a kiigazításokhoz szükséges bizonyítási szintet illeti, a jelen indítvány 85. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat egyértelművé teszi, hogy ha egy termelő kiigazítást kér, e gazdasági szereplőnek kell feltüntetnie és bizonyítania, hogy az ilyen kiigazítás alkalmazásának feltételei teljesültek.
115. Ami közelebbről az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdése a) pontjának utolsó albekezdése alapján kiszámított SGA‑költségeket illeti, a Törvényszék jelen indítvány 73. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság által felhasznált adatok megbízhatóságát vitatni kívánó félnek kell állításait olyan bizonyítékokkal alátámasztania, amelyek konkrétan kétségeket ébreszthetnek a Bizottság által használt módszer vagy adatok hitelességével kapcsolatban.
116. A megtámadott ítélet 128. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Sinopec a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében megfelelően megindokolta a rendes érték, konkrétan az SGA‑költségek kiigazítása iránti kérelmét. A Törvényszék a megtámadott ítélet 132. pontjában azt is megállapította, hogy nem zárható ki, hogy a török Ilkalem vállalatra vonatkozó, az Orbis adatbázisból származó, a Bizottság által az SGA‑költségek megállapításához használt adatok magukban foglalják „a vitatott költségeket”. A Törvényszék ténylegesen megállapította, hogy ezen adatok nem voltak elég részletesek és pontosak ahhoz, hogy bizonyossággal meg lehessen állapítani, hogy „a vitatott költségek” részét képezik‑e vagy sem ezeknek az adatoknak.(68)
117. A megtámadott ítéletből közvetlenül levonható első következtetés az, hogy sem a Bizottság vizsgálata során, sem pedig a Törvényszék szintjén nem állapították meg egyértelműen, hogy „a vitatott költségek” valóban részét képezik‑e az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdése a) pontjának utolsó albekezdése alapján az SGA‑költségek kiszámításához a Bizottság által felhasznált adatoknak. Ha a Sinopec bizonyította volna, hogy ezek a költségek részét képezték ezeknek az adatoknak, a jelen indítvány 80. és 82. pontjából kitűnik, hogy a Bizottságnak el kellett volna végeznie a képzett rendes érték kiigazítását annak érdekében, hogy eltávolítsa azokat az elemeket, amelyek idegenek a tisztességes összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinttől. Ez azonban egyértelműen nem így történt.
118. Mindezek alapján nem gondolom, hogy a jelen indítvány 109. pontjában említett kiigazítás iránti kérelemében a Sinopec bizonyította volna, hogy a kiigazítás alkalmazásának feltételei teljesültek, amint azt a jelen indítvány 114. pontjában említett ítélkezési gyakorlat megkövetelte. Természetesen ez különösen nehéz feladat volt, mivel a releváns adatok harmadik személyre, a török gyártóra, az Ilkalemre vonatkoztak, és a Bizottságnak nem álltak rendelkezésére olyan adatok, amelyek lehetővé tették volna számára annak megállapítását, hogy „a vitatott költségek” részét képezték‑e vagy sem ezeknek az adatoknak.(69)
119. Ebben az összefüggésben még mindig kérdéses lehet, hogy a Sinopec végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben kifejezett kétségek alapján a Bizottságnak mindenképpen figyelmen kívül kellett volna‑e hagynia az Orbis adatbázisból származó adatokat, mivel azok nem voltak elég pontosak annak megállapításához, hogy a kiszámolt SGA‑költségek tartalmazták‑e vagy sem „a vitatott költségeket”.
120. E tekintetben azonban meg kell jegyezni, hogy a vitatott rendelet (215) preambulumbekezdésében a Bizottság kijelentette, hogy az Ilkalemmel kapcsolatban elérhető adatok „általánosságban ugyanolyan részletességűek, mint a Bizottság által [a dömpingellenes] vizsgálatok során általában használt nyilvánosan elérhető pénzügyi adatok. Tehát a vállalattal kapcsolatos jelenleg elérhető adatok részletessége minden szükséges információt biztosít, és nem teszi a vállalatot a vizsgálat céljára alkalmatlanná.” A Sinopec nem vitatta ezeket az állításokat. Nem vitatta, hogy ezen adatok alkalmasak voltak az SGA‑költségek kiszámítására. Így a Bizottságnak nem volt oka figyelmen kívül hagyni ezeket az adatokat.
121. Másodszor, az is kérdéses lehet, hogy a Sinopec végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben kifejezett kétségek alapján a Bizottságnak mégis pontosabb adatokat kellett volna‑e keresnie az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében.
122. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének a) pontja értelmében a Bizottságnak a rendes értéket „könnyen elérhetők adatok” alapján kell kiszámítania.
123. A „könnyen elérhető” követelmény biztosítja, hogy a Bizottság a rendes értéknek az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámításával összefüggésben olyan adatokat használjon fel, amelyek gyorsan hozzáférhetők és ellenőrizhetők.(70) Ez azt is biztosítja, hogy a rendes érték kiszámítása során a Bizottság nyilvánosan hozzáférhető vagy az érdekelt felek által más módon ellenőrizhető adatokat használjon fel (az adatok bizalmas jellegének tiszteletben tartása mellett), akik ezért a vizsgálat során észrevételeket tehetnek ezekkel az adatokkal kapcsolatban. Ez alapvető fontosságú a rendes érték kiszámítására vonatkozó eljárás tisztességességes jellegéhez és a jogszerű eljáráshoz.(71)
124. Kétségtelenül a Bizottság feladata, hogy az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése alapján biztosítsa az összehasonlítás tisztességes jellegét, ideértve azt az esetet is, amikor a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján „könnyen elérhető” adatok alapján számítják ki. Ugyanakkor, amint arra a jelen indítvány 27. pontja emlékeztet, a Bizottság a dömpingellenes eljárásokban korlátozott vizsgálati hatáskörrel rendelkezik, mivel az alaprendelet nem ruház a Bizottságra olyan vizsgálati hatáskört, amely lehetővé tenné számára, hogy a vállalatokat a vizsgálatban való részvételre vagy információk szolgáltatására kötelezze.
125. Ebben az összefüggésben a vitatott rendelet (238) preambulumbekezdésében a Bizottság jelezte, hogy „az [Ilkalem] SGA‑költségeinek további bontása […] nem könnyen [elérhető]”. Ugyanezen preambulumbekezdésben a Bizottság helyesen állapította meg, hogy az alaprendelet azt írja elő, hogy a Bizottságnak a „könnyen elérhető” információkat kell felhasználnia, és nem rendelkezik a reprezentatív országban működő gyártók felé intézett kérdésekről. Azt is megállapította, hogy még ha lehetséges is volna az ilyen információk gyártótól való beszerzése és ellenőrzése, nagy valószínűséggel bizalmas adatok merülnének fel. A Sinopec nem vitatta ezeket az állításokat. Ezenkívül a Sinopec és a Wegochem észrevételeiben sem pontosítja, hogy a Bizottság hogyan vagy hol találhatott volna pontosabb adatokat.
126. Általánosságban nem kizárt, hogy bizonyos esetekben a Bizottság által a rendes érték kiszámításához felhasznált „könnyen elérhető adatok” nem elég részletesek az olyan kiigazítás iránti kérelmek elutasításához, amelyeket – mint a jelen ügyben – szintén nem kellőképpen indokoltak meg.
127. Ez azonban nem jelenti azt, hogy ilyen esetekben a Bizottság nem használhatja fel ezeket az adatokat a rendes érték kiszámításához. Ez annál is inkább igaz, ha a felhasznált adatok alkalmasságát önmagában nem kérdőjelezik meg.(72) A Bíróság ítélkezési gyakorlata megerősíti, hogy nem észszerűtlen és nem helytelen a rendes értéket ezen adatok alapján meghatározni.(73)
128. Ezen túlmenően, amint arra a jelen indítvány 72. pontja emlékeztet, a Bizottság a rendes érték alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámításához felhasznált, torzulásoktól mentes és észszerű SGA‑költségek megállapítása tekintetében széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik. Következésképpen ebben az összefüggésben a bírósági felülvizsgálat szintje a nyilvánvaló értékelési hiba szintjének felel meg.(74) Ebből következik, hogy a felperes által ezen értékelés érvénytelenítése érdekében hivatkozott elemeknek elegendőknek kell lenniük ahhoz, hogy az értékelést hihetőségétől megfossza. Ez a jelen ügyben nem történt meg.
129.  Összegzésként a fenti megfontolások összességéből két következtetés vonható le.
130. Egyrészt, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kiigazításokhoz szükséges bizonyítási szint tekintetében, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Sinopec a végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeiben megfelelően megindokolta a képzett rendes érték kiigazítása iránti kérelmét.
131. Másrészt, noha a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem állapította meg kifejezetten, hogy a Sinopec kiigazítás iránti kérelme következtében a Bizottságnak a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében el kellett volna végeznie a rendes érték kért kiigazítását, e következtetés levonható abból, hogy a Törvényszék helyt adott a Sinopec alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének megsértésére vonatkozó jogalapjának.
132. Ugyanakkor, amint azt a jelen indítvány 92. pontjában megjegyeztem, az exportár tekintetében nem volt vitatott, hogy „a vitatott költségeket” le kellett vonni, mivel azok nem tartoztak a kereskedelem összehasonlításhoz kiválasztott szintjéhez, a képzett rendes érték tekintetében azonban nem jelölték meg pontosan, és nem bizonyították, hogy – amint azt a Törvényszék maga is megállapította – az SGA‑költségek kiszámításához használt adatok tartalmazták ezeket a költségeket.(75) A Bizottság pontosan ezt állította a vitatott rendelet (314) preambulumbekezdésének első mondatában,(76) amely tehát e tekintetben nem téves.
133. Így a Törvényszék azáltal, hogy helyt adott a Sinopec jogalapjának, és lényegében úgy ítélte meg, hogy a képzett rendes érték szóban forgó kiigazítása elvégzésének feltételei a jelen ügyben teljesültek, az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti kiigazításokhoz szükséges bizonyítási szint tekintetében is tévesen alkalmazta a jogot.
3)      A megfelelő ügyintézés elvének állítólagos megsértéséről
134. Végül értékelni kell a Bizottság azon érvét, amely szerint a Törvényszék állítólag tévesen állapította meg a megfelelő ügyintézés elvének megsértését.
135. A második jogalap második részének utolsó érve a Törvényszék két kifogására vonatkozik. Először is, a megtámadott ítélet 134. és 135. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy a Bizottság azáltal, hogy azt követelte meg a Sinopectől, hogy kérelmét egy harmadik személyre vonatkozó, a Bizottság rendelkezésére álló adatoknál pontosabb adatok benyújtásával támassza alá, aránytalan bizonyíték szolgáltatását követelte meg. Másodszor, a megtámadott ítélet 138. pontjában a Törvényszék azt is felrótta a Bizottságnak, hogy nem közölte a Sinopec‑kel azokat az adatokat, amelyek lehetővé tették volna számára, hogy jobban alátámassza a kiigazítás iránti kérelmét.
136. Elöljáróban, amint azt a Törvényszék helyesen jegyezte meg, az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése nem veszi át kifejezetten a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontjának utolsó mondatában szereplő rendelkezést, amely szerint „[a] hatóságoknak tudatniuk kell az érintett felekkel, hogy milyen információ szükséges a méltányos összehasonlításhoz, és nem róhatnak a felekre túlzott bizonyítási kötelezettséget”.(77) Úgy tűnik, ezt a rendelkezést az alaprendelet egyetlen más cikke sem vette át kifejezetten. Következésképpen az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdéséből és e rendelet egyetlen más rendelkezéséből sem lehet arra következtetni, hogy az uniós jogalkotó egyértelműen a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontjának utolsó mondatában szereplő rendelkezésből eredő kötelezettséget kívánt átültetni.(78)
137. Az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése – mint olyan – ugyan kifejezetten nem írja elő, hogy az uniós intézmények kötelesek a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében a lehetséges kiigazításokról meghatározott adatokat az érdekelt felek rendelkezésére bocsátani, ez azonban nem jelenti azt, hogy az alaprendelet ne venné figyelembe a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontjának utolsó mondatában kifejezett követelményeket. Ezeket a követelményeket be kell illeszteni az uniós jogalkotó által az azon dömpingellenes eljárások területén létrehozott eljárásjogi szabályozásba, amelyet az intézmények a szóban forgó, az Alapjogi Charta 41. cikkében rögzített megfelelő ügyintézés elvének fényében értelmezett rendelet értelmében folytatnak le.(79)
138. A Törvényszék az első, észszerűtlen bizonyítási teher előírására vonatkozó kifogása tekintetében a vitatott rendelet (a jelen indítvány 55. pontjában idézett) (314) preambulumbekezdésére hivatkozik.
139. E preambulumbekezdésben a Bizottság egyrészt megállapította, hogy semmi nem mutat arra, hogy a török gyártó esetében jelentett SGA‑költségek tartalmazzák „a vitatott költségeket”, másrészt pedig, hogy „továbbá” a Sinopec „nem [nyújtott] be olyan bizonyítékot, amely ennek ellenkezőjét támasztotta volna alá”. Így e preambulumbekezdésben a Bizottság lényegében – mint megalapozatlant – elutasította a Sinopec által a végső tájékoztatáshoz fűzött észrevételeivel benyújtott, (a jelen indítvány 109. pontjában említett) rendes érték kiigazítása iránti kérelmet.
140. Amint arra a jelen indítvány 112. pontja emlékeztet, ezen elutasítás jogszerűségét a Sinopec által szolgáltatott információk fényében kell értékelni, nem a későbbiekben felhozott érvek alapján. E tekintetben a Törvényszék előtt különösen a Wegochem által felhozott érvek azt mutatják, hogy a Sinopec kérelme kétségtelenül megalapozottabb lehetett volna, mint amilyen volt, és így jobban megkérdőjelezte volna az Orbis adatbázisban szereplő, Bizottság által felhasznált adatokat. Így az állítólagosan lehetetlen bizonyítási teherrel kapcsolatos érv nem orvosolhatja azt, hogy a képzett rendes érték kiigazítása iránti kérelem nem volt megfelelően indokolt.
141. Mindenesetre, még ha a Sinopec számára indokolatlanul nehéz is lett volna a jelen indítvány 114. pontjában említett ítélkezési gyakorlat által megkövetelt módon bizonyítani, hogy „a vitatott költségek” szerepeltek az Ilkalem Orbis adatbázisban szereplő adatai között, a jelen indítvány 125. és 126. pontjából mindazonáltal kitűnik, hogy a rendes érték alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti kiszámításához felhasznált „könnyen elérhető” információkkal kapcsolatos bizonyos állítólagos körülmények végleges bizonyosságának hiányában a Bizottság jogosult volt ezeket az adatokat a rendes érték kiszámításához felhasználni, még ha azok nem is voltak elég részletesek ahhoz, hogy véglegesen elutasítsák a megalapozatlan kiigazítás iránti kérelmet.
142. E tekintetben tágabb szakpolitikai szempontból azt is meg kell jegyezni, hogy az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti módszertan keretében a képzett rendes érték kiigazítása iránti azon kérelmek elfogadása, amelyek nincsenek a jogilag megkövetelt módon alátámasztva, amint azt a jelen indítvány 114. és 115. pontjában említett ítélkezési gyakorlat megköveteli, azzal a kockázattal járna, hogy aláásná a könnyen elérhető adatokon alapuló teljes módszert.
143. A Törvényszék második kifogása arra vonatkozik, hogy a Bizottság nem közölte a Sinopec‑kel azokat az adatokat, amelyek lehetővé tették volna számára, hogy jobban alátámassza kérelmét.
144. E tekintetben – amint azt a jelen indítvány 137. pontjában megállapítottam – bár az alaprendelet által a dömpingellenes eljárásokat illetően létrehozott, a megfelelő ügyintézés elvével összefüggésben értelmezett eljárási rendszer előírja, hogy a felek bizonyos eljárási jogokkal rendelkezzenek az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti tisztességes összehasonlításhoz szükséges információkat illetően, sehol sem szerepel, hogy a Bizottságnak az érdekelt felekkel olyan információkat kellene közölnie, amelyek nem szerepelnek az ügyiratai között. Ez két dolgot jelent: a felek azzal érvelnek, hogy a Bizottság nem gyűjtött elegendő adatot, és ezért arra hivatkoznak, hogy a Bizottság a vizsgálat során megsértette a gondossági kötelezettségét; a jelen indítvány 119–128. pontjából azonban kitűnik, hogy ez a jelen ügyben nem áll fenn, vagy pedig nem hivatkozhatnak a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére, mert nem közöltek velük olyan információkat, amely nem szerepelnek az ügyiratok között.
145. Miután megállapítást nyert, hogy a Bizottság a felek rendelkezésére bocsátotta az ügyiratokban szereplő összes releváns és megosztható információt, nem sérülhet a megfelelő ügyintézés elve pusztán amiatt, hogy a Bizottság nem közölte az érdekelt féllel azokat az adatokat, amelyek lehetővé tették volna számára kérelmének alátámasztását. Ezt a következtetést megerősíti a Changmao ítélet, amelyben a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy ilyen helyzetben a felperes nem róhatja fel eredményesen a Bizottsággal szemben, hogy az nem a gondos ügyintézés elvének megfelelően járt el, és hogy megsértette a védelemhez való jogát azzal, hogy túlzott bizonyítási teher viselésére kötelezte.(80)
146. A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy véleményem szerint a második jogalap harmadik érvének is helyt kell adni, következésképpen pedig a Bizottság második jogalapjának teljes egészében helyt kell adni.
C.      Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése i) pontjának értelmezésére vonatkozó harmadik jogalapról
147. A Bizottság harmadik jogalapja a Törvényszék által a megtámadott ítélet 65–113. pontjában tett megállapításokra vonatkozik, amely pontokban a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontját azáltal, hogy e rendelkezésnek megfelelően az exportár csökkentését eredményező kiigazítást alkalmaztak.
148. Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerint „[k]i kell igazítani a szóban forgó eladások után kifizetett jutalékok különbségeit. A »jutalék« fogalma magában foglalja azt az árrést is, amelyet az adott termék vagy a hasonló termék kereskedője akkor kap, ha ez a kereskedő hasonló feladatokat lát el, mint a jutalék alapján dolgozó ügynök.”
1.      A vitatott kérdés előzményei
149. Amint az a vitatott rendelet (365)–(374) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy indokolt az exportár csökkentését eredményező, alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás.
150. Konkrétabban, e rendelet (373) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Sinopec csoportról alkotott teljes képet, valamint a Sinopec Central China tevékenységét vizsgálva a Sinopec szóban forgó termékeinek összes exportértékesítését az Unió felé végző kapcsolódó társaság, a Sinopec Central China nem belső értékesítési részlegnek, hanem az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében vett kereskedőnek tekinthető. E következtetés levonásához a Bizottság elemzésében öt elemet vett figyelembe:(81)
–        először is, a Sinopec Central‑China felkutatta az ügyfeleket, és kapcsolatokat létesített velük;
–        másodszor, a Sinopec Chongqing, a szóban forgó termékek gyártója, közvetlen exportértékesítést végzett;
–        harmadszor, a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia, a szóban forgó termékek másik gyártója, közvetlen értékesítést bonyolított Kínában;
–        negyedszer, a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia viselte az értékesítési költségeket;
–        ötödször, a Sinopec Central‑China – a Sinopec Chongqingon és a Sinopec Ningxián kivül – más gyártók által előállított termékeket is forgalmazott.
151. A Sinopec a fent említett következtetést megtámadta a Törvényszék előtt.
152. A megtámadott ítéletben a Törvényszék először is elutasította a Bizottság azon érvelését, miszerint az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítást főszabály szerint el kell végezni, amikor valamely vállalkozás kapcsolatban álló társaságot hoz létre exportértékesítései lebonyolítása céljából.(82)
153. Másodszor, a Törvényszék egyetértett a Bizottsággal abban, hogy a közös ellenőrzés fennállása miatt meg kellett vizsgálni, hogy a releváns tények összessége bizonyítja‑e az „egyetlen gazdasági egység” fennállását, és így a kapcsolatban álló kereskedő funkciói azonosak‑e egy belső értékesítési részleg funkcióival. Ennek megfelelően a Törvényszék megvizsgálta, hogy a Bizottság elegendő egybevágó ténykörülményt szolgáltatott‑e annak bizonyítására, hogy a közös ellenőrzés fennállása ellenére nem lehetett úgy tekinteni, hogy a Sinopec Central‑China belső értékesítési részlegként járt el, és így el kellett végezni a vitatott kiigazítást.(83)
154. Ennek következtében a Törvényszék a fent említett öt elem mindegyikét megvizsgálta. Arra a következtetésre jutott, hogy az első és az ötödik elem nem releváns annak megállapításához, hogy a Sinopec Central‑China belső értékesítési egységnek vagy ügynöknek tekinthető‑e;(84) a második és a harmadik elem nem olyan ténykörülmény, amely azt bizonyítaná, hogy a Sinopec Central‑China nem tekinthető belső értékesítési részlegnek;(85) a negyedik elem pedig nem változtatott a második és a harmadik elem értékelésén.(86)
155. E megfontolások alapján a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a második és a harmadik elem nem elegendő ahhoz, hogy olyan egybevágó ténykörülmények csoportját képezzék, amely bizonyítaná, hogy a Sinopec Central‑China feladatai hasonlóak a jutalék alapján dolgozó ügynök feladataihoz, vagy amely megakadályozná a belső értékesítési részlegként való elismerését. Ezért a Törvényszék szerint a Bizottság nem szolgáltatta az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően tőle megkövetelt bizonyítékot, és nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a Sinopec Central‑China a jutalékalapon dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el.(87)
2.      A felek érvelésének rövid összefoglalása
156. A Bizottság harmadik jogalapja két részre oszlik.
157. Az első részben a Kuraray által támogatott Bizottság a megtámadott ítélet 65–79. pontját kifogásolja. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontját értelmezte, és megsértette a kiigazítással kapcsolatos bizonyítási tehernek a vonatkozó ítélkezési gyakorlat szerinti elvét. A jelen ügyben a Bizottság megfelelően eleget tett a rá háruló bizonyítási tehernek. A Bizottság által szolgáltatott bizonyítékok alapján a bizonyítási tehernek a Sinopecre kellett volna hárulnia annak érdekében, hogy a Sinopec bizonyíthassa, hogy nem volt indokolt az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás. Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet 69. és 70. pontja téves jogalkalmazást valósít meg.
158. A második részben a Bizottság először is azt állítja, hogy a Törvényszék azáltal, hogy a jelen indítvány 150. pontjában jelzett bizonyítékok mindegyikét külön elemezte, tévesen alkalmazta a jogot az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése i) pontjának alkalmazása során. Az ítélkezési gyakorlat szerint ezen elemek jelentőségét csak átfogóan lehet értékelni, és nem úgy, hogy azokat külön‑külön veszik figyelembe. Ezen elemek csak akkor lehetnek hasznosak, ha azokat a vitatott rendeletben szereplő következtetés alátámasztására szolgáló ténykörülmények csoportjaként veszik figyelembe. A Bizottság állítása szerint a Törvényszék nem alkalmazta ezt a követelményt. Másodszor, a Bizottság vitatja a Törvényszéknek a jelen indítvány 150. pontjában említett öt elem mindegyikére vonatkozóan tett következtetéseit. Közelebbről a harmadik elem tekintetében a Bizottság a Törvényszék indokolási kötelezettségének megsértésére hivatkozik.
159. Az első rész tekintetében a Weghochem által támogatott Sinopec vitatja a Bizottság érveit.
160. A második részt illetően a Wegochem elöljáróban azt állítja, hogy az elfogadhatatlan, mivel a Törvényszék ténymegállapításainak vitatására irányuló kísérletnek minősül. Ezt követően a Sinopec és a Wegochem a Bizottságnak a fent említett öt elem mindegyikére vonatkozó érveit vitatja.
3.      Elemzés
a)      Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazításról
161. Az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerint ki lehet igazítani a szóban forgó eladások után kifizetett jutalékok különbségeit. E rendelkezés második mondata értelmében a „jutalék” fogalma magában foglalja azt az árrést is, amelyet az adott termék vagy a hasonló termék kereskedője akkor kap, ha ez a kereskedő hasonló feladatokat lát el, mint a jutalék alapján dolgozó ügynök.
162. A második mondatot az 1972/2002/EK tanácsi rendelet(88) illesztette be az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontjába. Az előbbi rendelet (6) preambulumbekezdéséből következik, hogy a beillesztés oka az volt, hogy az intézmények általános gyakorlatával összhangban nyilvánvalóvá tegyék, hogy ilyen kiigazításokat kell végezni akkor is, ha a felek nem megbízó–ügynök jogviszony keretében járnak el, hanem vevőként és eladóként eljárva érik el ugyanazt a gazdasági eredményt. Következésképpen, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja nemcsak az érintett eladások után kifizetett jutalékok eltéréseinek címén tesz lehetővé kiigazítást, hanem a terméket értékesítő gazdasági szereplőknek juttatott árrés címén is, amennyiben ezek feladatai hasonlók a jutalékos alapon foglalkoztatott ügynökéhez.
163. Amint azonban azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 60. és azt követő pontjaiban helyesen jegyezte meg, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás nem végezhető el, ha a gyártó és a vele kapcsolatban álló, az Unióba irányuló kivitelekért felelős forgalmazó egy gazdasági egységet alkot.(89)
164. Az a körülmény, hogy a gyártási és értékesítési tevékenységeket csoporton belül jogilag önálló társaságok között osztották fel, nem változtat azon a tényen, hogy a csoport egyetlen gazdasági egységet alkot. Az ilyen csoport egyszerűen csak belső szinten a végzett tevékenységek összességét oly módon szervezi, ahogyan azt más esetekben azt egységet képező jogi szervezet tenné. Az egy gazdasági egység elismerésének gazdasági indoka annak megakadályozása, hogy az értékesítési költségeket mesterséges úton kizárják a termék értékeléséből pusztán azért, mert a vállalatcsoport külön jog szerinti leányvállalatot alkalmaz belső értékesítési részleg helyett. Mindkét vállalati struktúra gazdaságilag egyenértékű.(90)
165. Ebből következik, hogy a valamely harmadik államban letelepedett gyártóval egy gazdasági egységet alkotó forgalmazó nem tekinthető akként, hogy a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerint.(91)
166. Fennáll a gazdasági egység, amennyiben a termelő az általában a belső értékesítési részleget terhelő feladatokkal bízza meg azon, a termékeit forgalmazó társaságot, amelyet gazdaságilag ellenőriz.(92) Következésképpen, bár a gyártó által a kapcsolatban álló kereskedő felett gyakorolt ellenőrzés, illetve a két vállalat közös ellenőrzésének megléte előfeltétele az egy gazdasági egység fennállásának, ilyen egység fennállása csak abban az esetben állapítható meg, ha a kapcsolatban álló kereskedő funkciói azonosak egy belső értékesítési részleg funkcióival.(93)
167. Az elemzés ezért funkcionális megközelítést követ. A formával szemben a tartalom az elsődleges. A gyártó és a vele kapcsolatban álló forgalmazó közötti egy gazdasági egység fennállásának vizsgálata keretében meghatározó, hogy az e gyártó és e forgalmazó közötti valós gazdasági helyzetet vegyék figyelembe. Tekintettel az említett gyártó és az említett forgalmazó közötti valós gazdasági helyzetet tükröző megállapítás követelményére, az uniós intézmények kötelesek figyelembe venni az „összes olyan releváns tényezőt”, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy e forgalmazó ellát‑e az e gyártó szervezetén belüli értékesítési részleghez tartozó feladatokat.(94)
168. Különösen fontos értékelni a kapcsolatban álló kereskedő azon csoporton belüli funkcióját, amelyhez tartozik. Ennek megfelelően a Bizottságnak meg kell vizsgálnia az e társaság által a szóban forgó termék, valamint más termékek forgalmazása és exportja során mind a csoporton belül, mind pedig a független harmadik fél gyártókkal fenntartott kapcsolatai keretében ellátott összes feladatot.(95)
169. A gyártó és a kapcsolatban álló forgalmazó közötti valós gazdasági helyzet figyelembevételének kötelezettsége olyan elemek figyelembevételére utal, mint a kapcsolatban álló forgalmazó autonómiájának mértéke,(96) a kockázatmegosztás, a kapcsolatban álló vállalat javadalmazási struktúrája, a kapcsolat kizárólagossága vagy más, független gyártók képviseletének lehetősége.(97)
b)      A harmadik jogalap első részéről
170. A harmadik jogalap első részében a Bizottság lényegében a megtámadott ítélet 69. és 70. pontját vitatja. Ezekben a pontokban a Törvényszék elutasította a Bizottság azon érvét, amely szerint létezik egy olyan „általános szabály”, amely főszabály szerint az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítást tesz szükségessé, amikor valamely vállalkozás kapcsolatban álló kereskedelmi társaságot hoz létre exportértékesítései lebonyolítása céljából.
171. A Törvényszék ezen értékelése azonban nem tartalmaz téves jogalkalmazást, és a Bizottság érvelésével ellentétben nem sérti a kiigazítással kapcsolatos bizonyítási tehernek a vonatkozó ítélkezési gyakorlat szerinti elvét.
172. Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 65–68. pontjában helyesen rámutatott, és amint az a jelen indítvány 84. pontjából következik, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésében felsorolt különös kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási teher arra a félre hárul, aki azzal élni kíván. Így, amennyiben a Bizottság úgy véli, hogy az exportár csökkentését eredményező kiigazításra van szükség, mivel a gyártóval kapcsolatban álló értékesítő társaság – a jelen ügyben a Sinopec Central‑China – a jutalékalapon dolgozó ügynök feladataihoz hasonló feladatokat lát el, ezen intézménynek kell legalább egybevágó ténykörülményeket szolgáltatnia annak alátámasztása érdekében, hogy e feltétel teljesült.(98)
173. Csak abban az esetben, ha a Bizottság arra utaló egybevágó ténykörülményeket szolgáltatott, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a szóban forgó értékesítő társaság a jutalékalapon dolgozó ügynökhöz hasonló feladatokat látott el, köteles az említett társaság vagy a vele kapcsolatban álló gyártó bizonyítani, hogy nem indokolt az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás, például annak bizonyításával, hogy egy gazdálkodó egységet alkotnak.(99)
174. Ebből először is az következik, hogy az ítélkezési gyakorlatban nem található olyan általános szabály, amely pusztán amiatt írná elő az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítást, hogy a vállalkozás kapcsolatban álló kereskedelmi társaságot hoz létre exportértékesítései lebonyolítása céljából.
175. A Bizottságnak egybevágó ténykörülményeket kell szolgáltatnia arra vonatkozóan, hogy a gyártó által a kapcsolatban álló kereskedő felett gyakorolt ellenőrzés, illetve a két vállalat feletti közös ellenőrzés fennállása ellenére a gyártóval kapcsolatban álló értékesítő társaság (a kapcsolatban álló forgalmazó) hasonló feladatokat lát el, mint a jutalék alapján dolgozó ügynök.
176. A jelen ügyben azonban az a kérdés, hogy a Bizottság szolgáltatott‑e elegendő bizonyítékot annak megállapításához, hogy a Sinopec Central‑China kapcsolatban álló forgalmazóként való elismerése ellenére ilyen feladatokat látott el, pontosan az a kérdés, amely a második jogalap tárgyát képezi.
177. Másodszor, a bizonyítási tehernek a Sinopecre való áthelyezése, amire a Bizottság fellebbezésében hivatkozik, és amit a jelen indítvány 173. pontja említ, csak akkor következik be, ha a Bizottság ilyen egybevágó ténykörülményeket szolgáltat.
178. Következésképpen a harmadik jogalap első részét el kell utasítani.
c)      A harmadik jogalap második részéről
1)      Az elfogadhatóságról
179. A harmadik jogalap második részével kapcsolatban először a Wegochem által felhozott elfogadhatatlansági kifogást kell megvizsgálni. Amint azt a jelen indítvány ezúton hivatkozott 22–25. pontjában kifejtettem, a Wegochem nem jogosult ilyen kifogást felhozni. Mivel azonban ez a Bíróság hatáskörét érintő kérdést vet fel, a Bíróságnak azt hivatalból kell vizsgálnia.
180. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem – főszabály szerint – a Törvényszék által az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok megvizsgálására.(100) Ennek megfelelően, amennyiben a Bizottság harmadik jogalapjának második része a Törvényszék által azon következtetés alátámasztásaként elfogadott bizonyítékok újbóli vizsgálatára irányul, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Sinopec Central‑China a jutalékalapon dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el, a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel e jogalap vizsgálatára, kivéve, ha e bizonyítékot elferdítették.(101)
181. Mindazonáltal az a kérdés, hogy a Törvényszék a bizonyítékok értékelése során a helyes mércét alkalmazta‑e, jogkérdésnek minősül, amelynek tekintetében a Bíróság rendelkezik hatáskörrel.(102) Hasonlóképpen, az a kérdés is fellebbezés során vizsgálható jogkérdés, hogy relevánsak‑e azok az elemek, amelyeket a Bizottság figyelembe vett annak megállapításakor, hogy a kapcsolatban álló forgalmazó a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát‑e el, vagy hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja alkalmazásában egy gazdasági egység áll‑e fenn.(103)
2)      Az ügy érdeméről
182. A Bizottság érdemben elsősorban a Törvényszék által a bizonyítékok értékeléséhez használt mércét vitatja.
183. E tekintetben egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a jelen indítvány 150. pontjában említett öt elem, amelyek valószínűsítő körülmények együttesét képezik, nem értékelhető önálló jelentése szerint, hanem azokat együttesen, a vitatott rendeletben foglalt következtetést alátámasztó ténykörülmények csoportjaként kell figyelembe venni.
184. Amint ugyanis a jelen indítvány 167. és 168. pontjában említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, annak megállapításához, hogy indokolt‑e az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás, vagy sem, mert a gyártó és a vele kapcsolatban álló, az Európai Unióba irányuló kivitelekért felelős forgalmazó egy gazdasági egységet alkotnak, figyelembe kell venni az e gyártó és e forgalmazó közötti valós gazdasági helyzettel kapcsolatos „összes releváns körülményt”.
185. A jelen ügyben azonban a Törvényszék lefolytatta a Bizottságnak a vitatott rendeletben foglalt következtetését alátámasztó összes tényező átfogó értékelését. A Törvényszék, miután a megtámadott ítélet 82–111. pontjában külön–külön vizsgálta meg az öt elemet, a 112. pontban ismertette végső következtetését, kifejezetten utalva mind az öt, valószínűsítő körülmények együttesét alkotó elemre. A Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy csak az általa relevánsnak ítélt két elem – vagyis a második és a harmadik elem – nem volt elegendő ahhoz, hogy olyan egybevágó ténykörülmények csoportját képezzék, amely bizonyítaná, hogy a Sinopec Central‑China feladatai hasonlóak a jutalék alapján dolgozó ügynök feladataihoz, vagy amely megakadályozná a belső értékesítési részlegként való elismerését. Ennek megfelelően el kell utasítani a Bizottság azon kifogását, amely szerint a Törvényszék téves értékelési kritériumot alkalmazott.
186. Ezt követően a Bizottság a Törvényszéknek a fenti 150. pontban említett, a vitatott rendeletben szereplő következtetését alátámasztó valószínűsítő körülmények együttesét alkotó öt elem mindegyikére vonatkozó elemzését vitatja.
187. E tekintetben megjegyzem, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 112. pontjában a bizonyítékok átfogó értékelését követően levont következtetés azon öt elem közül, amelyekre a Bizottság a vitatott rendeletben támaszkodott, csupán kettőn alapult, mivel a Törvényszék két elemet (az elsőt és az ötödiket) irrelevánsként elutasított, miközben úgy tekintette, hogy a harmadik (a negyedik elem) nem változtat a két fennmaradó elemre vonatkozó értékelésén.
188. Következésképpen, még ha a Törvényszék a megtámadott ítélet 112. pontjában a helyes értékelési kritériumot alkalmazta volna is, ha megállapítást nyerne, hogy az általa végzett átfogó értékelés csak a bizonyítékok egy részén alapult amiatt, hogy egyes tényezők relevanciájának értékelése során tévesen alkalmazta a jogot, az értékelés egésze hibás lenne.
189. Ami a fenti 150. pontban említett öt elem közül az elsőt illeti, nevezetesen azt, hogy a Sinopec Central‑China felkutatta az ügyfeleket, és kapcsolatokat létesített velük, a Törvényszék a megtámadott ítélet 82–84. pontjában úgy ítélte meg, hogy az nem releváns. A Törvényszék úgy vélte, hogy mivel az ügyfelek felkutatása és a velük történő kapcsolatfelvétel olyan tevékenységek, amelyeket egy belső értékesítési részleg és egy értékesítési ügynök egyaránt végezhet, ezen elem nem releváns az elemzés szempontjából.
190. A Bizottság vitatja ezt az elemzést, amely – amennyiben az egy gazdasági egység létezésének megállapításakor figyelembe vett elem relevanciájára vonatkozik – jogi kérdésre vonatkozik.(104)
191. Amint arra fentebb emlékeztettem,(105) az egy gazdasági egység fennállásának megállapításához a kapcsolatban álló forgalmazó által a szóban forgó termék forgalmazása és exportja során végzett összes feladatot meg kell vizsgálni, figyelembe véve a gyártóval fennálló kapcsolatának gazdasági realitását.
192. Ebben az összefüggésben egyetértek a Törvényszékkel abban, hogy az ügyfelek felkutatása és velük történő kapcsolatfelvétel olyan tevékenységek, amelyet külső értékesítési ügynök hiányában a belső értékesítési részleg is végezhet. Ezért úgy vélem, hogy a Törvényszék nem tévedett, amikor megállapította, hogy az első elem nem meghatározó annak megállapítása szempontjából, hogy a kapcsolatban álló forgalmazó belső értékesítési részlegként vagy értékesítési ügynökként jár‑e el.
193. Az azonban, hogy valamely elem nem feltétlenül meghatározó, nem jelenti azt, hogy irreleváns lenne.
194. Az a tény, hogy a kapcsolatban álló forgalmazó felkutatja az ügyfeleket és kapcsolatokat létesít velük, releváns tényező a kapcsolatban álló vállalkozás által a gyártóval fennálló gazdasági kapcsolatára tekintettel teljesített általános feladatok megértése szempontjából. Ha megállapítást nyer, hogy a kapcsolatban álló szervezet nem kutatott fel ügyfeleket és nem létesített velük közvetlen kapcsolatot, az egyértelműen arra utalna, hogy az adott szervezet nem lát el a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat. Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Törvényszék annak megállapításához, hogy az adott szervezet ügynökként járt‑e, releváns elemnek tekintette azt, hogy a kapcsolatban álló forgalmazó forgalmazta a termékeket, kezelte a meglévő és potenciális ügyfelekkel fennálló kapcsolatokat, megrendeléseket fogadott és tárgyalt az értékesítésekről.(106)
195. Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 84. pontjában megállapította, hogy az első elem nem releváns annak megállapítása szempontjából, hogy a Sinopec Central‑China az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében vett, jutalék alapján dolgozó ügynökként járt‑e el.
196. Ami a fenti 150. pontban felsorolt második elemet illeti, amely arra vonatkozott, hogy a Sinopec Chongqing közvetlen exportértékesítést végzett, a Bizottság nem állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 85–94. pontjában végzett elemzésében konkrét jogi hibát követett volna el. A Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék elmulasztotta összefüggésbe hozni a közvetlen értékesítések értékelését ezen értékesítéseknek a
Sinopec Chongqing és a Sinopec Central‑China közötti gazdasági kapcsolatra gyakorolt hatásának elemzésével. Amennyiben azonban úgy kell értelmezni, hogy a Bizottság a bizonyítékok Törvényszék általi értékelésének újbóli vizsgálatát kéri, e kérelem a fellebbezés során elfogadhatatlan. Amennyiben úgy kell érteni, hogy a Bizottság kifogása a Törvényszék által alkalmazott értékelési mérce ellen irányul, e kifogást a jelen indítvány 182–185. pontjában már elutasítottam.
197. Ami a fenti 150. pontban felsorolt harmadik elemet illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 97. és 98. pontjában megállapította, hogy bár a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia közvetlen belföldi értékesítése bizonyította, hogy rendelkeznek a közvetítők nélküli működéshez szükséges infrastruktúrával, a gyártók jogszerűen alkalmazhatnak exporttevékenységeikhez más belső részlegeket vagy kapcsolatban álló vállalkozásokat, ahogyan azt a belföldi piacaik esetében teszik. A Törvényszék ezért arra a következtetésre jutott, hogy a harmadik elem nem volt olyan ténykörülmény, amely megakadályozhatná a Sinopec Central‑China belső értékesítési részlegként való elismerését.
198. A Bizottság állításával ellentétben én nem látok ellentmondást ebben az indokolásban. A Törvényszék indokolási kötelezettségének megsértésére vonatkozó állításnak ezért nem lehet helyt adni. Amennyiben a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy értékelje újra a bizonyítékok Törvényszék általi értékelését, és a megtámadott ítéletben foglalttól eltérő következtetésre jusson, e kérelem a fellebbezés során elfogadhatatlan.
199. Ami a fenti 150. pontban felsorolt negyedik elemet illeti, nevezetesen azt, hogy a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia viselte az értékesítési költségeket, a Törvényszék a megtámadott ítélet 100–102. pontjában ezt az elemet összekapcsolta a második és a harmadik elemmel, és arra a következtetésre jutott, hogy ez nem változtat az e két elemre vonatkozó értékelésen.
200. A Bizottság maga is a második és harmadik elemre vonatkozó elemzés jogellenességéhez köti az ítélet e részével kapcsolatos kifogását. A jelen indítvány előző pontjaiból azonban az következik, hogy a második és harmadik elemre vonatkozó elemzéssel kapcsolatos kifogást el kell utasítani. Következésképpen a Bizottság által a Törvényszék negyedik elemre vonatkozó elemzésével szemben felhozott kifogásnak sem lehet helyt adni.
201. Végül, ami a fenti 150. pontban felsorolt ötödik elemet illeti, amely arra vonatkozik, hogy a Sinopec Central‑China – a Sinopec Chongqingon és a Sinopec Ningxián kívül – más gyártók által előállított termékeket is forgalmazott, a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy ez nem releváns annak bizonyítása szempontjából, hogy a Sinopec Central‑China a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat látott el. Az az elemzés, amely e megállapításhoz vezetett, két részből áll. Először is, ezen ítélet 106–108. pontjában a Törvényszék – miután utalt a releváns ítélkezési gyakorlatra – úgy ítélte meg, hogy mivel a Bizottság nem vizsgálta meg a Sinopec CentralChina teljes forgalmán belül (a Sinopec Chongqingen és a Sinopec Ningxián kívül) más társaságoktól beszerzett termékek – legyenek azok bármilyen termékek – értékesítésének arányát, nem hivatkozhatott az ötödik elemre annak alátámasztása érdekében, hogy nem áll fenn gazdasági egység. Másodszor, a megtámadott ítélet 109. és 110. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság jogosan szorítkozott a Sinopec Central‑China által a PVA‑értékesítés során elért forgalom vizsgálatára, bizonyított, hogy a Sinopec Central‑Chinának a más gyártók által előállított PVA‑ra vonatkozó beszerzései a Sinopec Chongqingtől és a Sinopec Ningxiától származó PVA‑beszerzéseinek csupán 2%‑át teszik ki, és hogy az általa más gyártóktól beszerzett PVA‑kat mindenesetre Kínában, egy „kapcsolatban álló társaság” részére értékesítették.
202. A Bizottság vitatja ezt az elemzést, amely – csakúgy, mint az első elem esetében – amennyiben az egy gazdasági egység fennállásának megállapításakor figyelembe vett elem relevanciájára vonatkozik, jogi kérdésre vonatkozik.(107)
203. Ami az elemzés első részét illeti, amelyre a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. pontjában tett megállapítása érdekében támaszkodott, megjegyzem, hogy az ezen ítélet 106. és 107. pontjában szereplő elemzés összhangban áll az ott említett ítélkezési gyakorlattal. Ugyanakkor véleményem szerint téves az ezen ítélet 108. pontjában foglalt azon következtetés, miszerint a Bizottság egyáltalán nem vehette figyelembe az ötödik elemet releváns tényezőként, mivel nem elemezte a teljes forgalmon belül a Sinopec Chongqingen és a Sinopec Ningxián kívül más társaságoktól beszerzett valamennyi termék értékesítésének arányát.
204. Amint azt a fentiekben már említettem,(108) az ítélkezési gyakorlat feljogosítja az uniós intézményeket arra, hogy az egy gazdasági egység fennállásának megállapítása céljából figyelembe vegyék a gyártó és a kapcsolatban álló forgalmazó közötti valós gazdasági helyzettel kapcsolatos „összes releváns tényezőt”. Következésképpen e tényezők nem korlátozódhatnak feltétlenül az összes termék kapcsolatban álló forgalmazó által végzett értékesítésének a teljes forgalmon belüli arányának elemzésére. A szóban forgó termék értékesítésének aránya szintén olyan releváns tényező lehet, amelyet az uniós intézmények az elemzés során figyelembe vehetnek.(109) A Törvényszék tehát tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 111. pontjában megállapította, hogy az ötödik elem irreleváns, mert a Bizottság nem elemezte az összes termék Sinopec Central‑China által végzett értékesítésének teljes forgalmon belüli arányát.
205. Ami az elemzés második, a megtámadott ítélet 109. és 110. pontjában foglalt részét illeti, a Törvényszék azt „mindenesetre” és így obiter dictumként végezte el. Úgy tűnik, hogy e pontokban a Törvényszék – bár kifejezetten nem állapította meg – lényegében arra a következtetésre jutott, hogy a Sinopec Central‑China által (csak) a szóban forgó termék tekintetében más független gyártók viszonylatában elért forgalom nagyon korlátozott arányának (a Bizottság által figyelembe vett) elemzése alapján az ötödik elem nem szolgált elegendő bizonyítékként ahhoz, hogy ezt a vállalatot akként lehessen tekinteni, hogy a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el.
206. Meg kell azonban jegyezni, hogy ezt az ötödik elemre vonatkozó (hallgatólagos) következtetést egyáltalán nem említi a megtámadott ítélet 112. pontja, amelyben a Törvényszék az öt elem átfogó értékelését végzi el. Ezért a Törvényszék az átfogó értékelés során egyáltalán nem vette figyelembe bizonyítékként az ötödik elemet, mivel (tévesen) úgy ítélte meg, hogy ezen elem irreleváns.
207. Összefoglalva, úgy vélem, hogy a Törvényszék két helyen is tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az első és az ötödik elem irreleváns az annak megállapítására irányuló vizsgálat keretében, hogy a Sinopec Central‑China – kapcsolatban álló társaságnak való elismerés ellenére – jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat látott‑e el.
208. Következésképpen, mivel a bizonyítékoknak a Törvényszék által a megtámadott ítélet 112. pontjában elvégzett átfogó értékelése csak a második és a harmadik elemen alapult, mert a Törvényszék tévesen irrelevánsként elutasította az első és az ötödik elemet, meg kell állapítani, hogy ezen átfogó értékelés téves jogalkalmazáson alapul.
209. Ennek megfelelően javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a Bizottság harmadik jogalapja második részének.
III. A csatlakozó fellebbezésről
210. A Sinopec csatlakozó fellebbezése a megtámadott ítélet 141–159. pontjára vonatkozik. E pontokban a Törvényszék elutasította azt a jogalapot, amellyel a Sinopec vitatta a Bizottság azon döntését, miszerint az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontja alapján a rendes érték növelését eredményező kiigazítást végzett annak érdekében, hogy az kifejezze a fizetendő hozzáadottérték‑adó (héa) mértéke és az exportra vonatkozó héa‑visszatérítés mértéke közötti különbséget.
211. Csatlakozó fellebbezésével a Sinopec azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, amennyiben az megerősítette a rendes érték vissza nem térítendő héa esetében történő kiigazítását, semmisítse meg a vitatott rendeletet, amennyiben az megvalósította ezt a kiigazítást, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére; másodlagosan, a Sinopec azt kéri Bíróságtól, hogy utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és ne határozzon a költségekről.
212. A Kuraray által támogatott Bizottság a Bíróságtól a csatlakozó fellebbezés elutasítását és azt kéri, hogy a Sinopecet kötelezze a költségek viselésére. A Kuraray azt is kéri a Bíróságtól, hogy a csatlakozó fellebbezést nyilvánítsa elfogadhatatlannak.
213. Csatlakozó fellebbezésének alátámasztására a Sinopec négy jogalapot hoz fel.
214. A megtámadott ítélet 141–159. pontjában a Törvényszék helybenhagyta a Bizottságnak a vitatott rendelet (387) és (388) preambulumbekezdésében szereplő azon döntését, hogy a képzett rendes értéket az exportárban foglalt vissza nem térítendő héa figyelembevétele érdekében kiigazítja. A Törvényszék megállapította, hogy bár a vitatott rendelet szövegösszefüggésében értelmezett és a közigazgatási iratanyagban fellelhető bizonyítékok által alátámasztott megfogalmazása nem könnyen érthető, a Bizottság megfelelően bizonyította egyrészt, hogy az exportár tartalmazta a vissza nem térítendő héát, míg a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján reprezentatív országadatok figyelembevételével, héa nélkül számították ki, másrészt pedig, hogy ez az aszimmetria indokolta a rendes érték felfelé történő kiigazítását az érték és az exportár közötti tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében.(110)
215. A Törvényszék azonban megállapította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor e kiigazítás jogalapjaként az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontjára hivatkozott, mivel e rendelkezés nem terjed ki kifejezetten a reprezentatív ország adatai alapján képzett rendes értékekre. A Törvényszék megállapította, hogy e hiba mindazonáltal nem volt döntő jelentőségű, mivel az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontja lehetővé tette a Bizottság számára, hogy az ár összehasonlíthatóságát befolyásoló egyéb tényezőket – köztük a vissza nem térítendő héát – figyelembe vegye.(111)
A.      A csatlakozó fellebbezés elfogadhatóságáról és hatások kifejtésére való alkalmasságáról
216. Először is, a Kuraray azt állítja, hogy a csatlakozó fellebbezés összességében elfogadhatatlan. A Kuraray szerint a Sinopec nem adott magyarázatot arra, és nem is bizonyította, hogy a csatlakozó fellebbezés milyen előnyt biztosítana számára.
217. Elfogadhatatlansági kifogásával a Kuraray lényegében azt vitatja, hogy a Sinopecnek nem fűződik érdeke a csatlakozó fellebbezés benyújtásához. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbező eljáráshoz fűződő érdeke akkor áll fenn, ha az eredményénél fogva alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel járjon. Ezenkívül a Bíróság hivatalból jogosult valamely félnek a fellebbezés benyújtásához vagy fenntartásához fűződő érdekének hiányára hivatkozni.(112)
218. Amint azt a jelen indítvány ezúton hivatkozott 22–25. pontjában kifejtettem, mivel a Kuraray beavatkozó fél, nem jogosult ilyen elfogadhatatlansági kifogást felhozni. Mivel azonban e kifogás a Bíróság hatáskörét érintő kérdést vet fel, a Bíróságnak azt hivatalból kell vizsgálnia.
219. Álláspontom szerint nem kétséges, hogy a Sinopecnek érdeke fűződik a csatlakozó fellebbezés benyújtásához. Amennyiben a Bíróság helyt ad a csatlakozó fellebbezésnek, és úgy ítéli meg, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontja szerinti kiigazítás elvégezhető, a Sinopec dömpingkülönbözetének meghatározásához figyelembe vett rendes érték, valamint következésképpen a Sinopec dömpingellenes vámja csökkenne. Ez kétségtelenül előnyt jelentene a Sinopec számára.
220. Másodszor, a Bizottság – anélkül, hogy elfogadhatatlansági kifogást terjesztene elő – úgy véli, hogy a megtámadott ítélet 160–164. pontjával szemben benyújtott csatlakozó fellebbezés hiánya miatt a csatlakozó fellebbezés teljes egészében hatástalan. Közelebbről, a Sinopec nem vitatta az említett ítélet 160. pontját, amelyben a Törvényszék a „szükséges” kifejezés használatával megerősítette a kiigazítás szükségességét. E pont tehát ellentmond a Sinopec által a csatlakozó fellebbezésben előterjesztett érveknek.
221. A megtámadott ítélet 160. pontja csupán összegzi a Sinopec által az elsőfokú eljárásban hivatkozott második jogalap harmadik részének második kifogása keretében felhozott érveket. Ez nem minősül a Törvényszék megállapításának. Az e pont ellen irányuló konkrét kifogás hiánya semmilyen módon nem érinti a csatlakozó fellebbezés hatások kifejtésére való alkalmasságát.
B.      Az első jogalapról
222. Csatlakozó fellebbezésének első jogalapjával a Sinopec azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének bevezető fordulatát, valamint 2. cikke (10) bekezdésének k) pontját azáltal, hogy a megtámadott ítéletben az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontjáról a 2. cikke (10) bekezdésének k) pontjára módosította a kiigazítás jogalapját.
223. A Sinopec azt állítja, hogy a jelen ügyben a Bizottság nem bizonyította, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontjában meghatározott feltételek teljesültek, mivel a vitatott rendeletben nem ezt a rendelkezést, hanem az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontját alkalmazta. Nem a Törvényszéknek, hanem a Bizottságnak kellett az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontja alapján a kiigazítást elvégezni, és bizonyítani, hogy e rendelkezés alkalmazásának feltételei teljesültek. A Törvényszék szerepe a Bizottság jogi aktusai jogszerűségének vizsgálatára, nem pedig az ezen intézmény által elkövetett jogi hibák kijavítására korlátozódik. A jogalap Törvényszék általi téves helyettesítése lehetővé tette a kiigazítás fenntartását annak ellenére, hogy a Bizottság nem tett eleget a rá háruló bizonyítási tehernek.
224. A Kuraray által támogatott Bizottság vitatja a Sinopec érveit.
225. A megtámadott ítélet 153–156. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy a Bizottság ítélte meg, hogy az exportár magában foglalt egy, a vissza nem téríthető héának megfelelő összeget, miközben a rendes értéket a héa nélkül állapították meg, következésképpen pedig, hogy ezen aszimmetria indokolta a rendes érték felfelé történő kiigazítását a rendes érték és az exportár közötti tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében.
226. A Sinopec nem vitatja a megtámadott ítélet e pontjait és az azokban foglalt megállapításokat. Közelebbről, a Sinopec a fent említett aszimmetriára tekintettel, amely kétségtelenül befolyásolta az árak összehasonlíthatóságát, nem vitatja a rendes érték felfelé történő kiigazításának szükségességét az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében.
227. A megtámadott ítélet 157. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a rendes érték felfelé történő kiigazításának jogalapja az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontja volt. A Törvényszék azonban úgy ítélte meg, hogy e hiba nem igazolja a vitatott rendelet megsemmisítését, mivel nem volt meghatározó hatással a Bizottság értékelésére, ugyanis az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontja alkalmazásának feltételei mindenképpen teljesültek. E jogalap keretében – amint azt a Sinopec állítja – a kiigazítás „jogalapjának helyettesítését” vitatják.
228. Mindazonáltal véleményem szerint a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 157. pontjában szereplő megállapítása nem tartalmaz téves jogalkalmazást.
229. Először is, a Törvényszék nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontja alkalmazásának feltételei teljesültek.
230. Az említett rendelkezés szerint „[k]iigazítást lehet végezni az [alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének a)–j) pontjában] nem említett egyéb, tényezőkben mutatkozó különbségek esetében […], ha bizonyítást nyer, hogy azok befolyásolják az […] ár‑összehasonlíthatóságot, különösen ha a fogyasztók a hazai piacon tartósan más árat fizetnek az e tényezőkben mutatkozó eltérések miatt”.
231. E rendelkezés olyan másodlagos, „mindenre kiterjedő” rendelkezésnek minősül, amelyet az uniós dömpingellenes jogba azért vezettek be,(113) hogy lehetővé tegyék az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének a)–j) pontjában kifejezetten nem említett „egyéb tényezők” kiigazítását, és így a kiigazítások tekintetében megszüntessék e rendelkezés kizárólagos jellegét.(114)
232. Amint azt a jelen indítvány 225. és 226. pontjában megjegyeztem, nem vitatott, hogy a nem visszatéríthető héának megfelelő összegnek az exportárba való beleszámítása és a héa nélküli rendes érték kiszámítása olyan, az árakat és az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló tényezők közötti különbségnek minősült, amely indokolta a rendes értéknek az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti felfelé történő kiigazítását a tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében. Ennek megfelelően az e rendelkezés első mondatában meghatározott feltétel teljesül.
233. Ami az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontjának második albekezdését illeti, amely kimondja, hogy „különösen ha a fogyasztók a hazai piacon tartósan más árat fizetnek az e tényezőkben mutatkozó eltérések miatt”, a „különösen” szó használata azt jelzi, hogy e rendelkezés nem támaszt további követelményt. Inkább olyan helyzet szemléltetésére irányul, amelyben teljesül a feltétel, azaz bizonyított, hogy a szóban forgó tényező befolyásolja az árak összehasonlíthatóságát.
234. Következésképpen, mivel a Törvényszék megállapította, hogy bizonyított, hogy a képzett rendes érték és az exportár között a héát illetően fennálló aszimmetria befolyásolta az árak összehasonlíthatóságát, nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontja alkalmazásának feltételei teljesültek.
235. Másodszor, olyan helyzetben, amikor megállapítást nyer, hogy a kiigazításra az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti tisztességes összehasonlítás biztosítása érdekében szükség volt, és hogy az ugyanezen rendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontjában foglalt feltételek teljesültek, az e rendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontja szerinti kiigazítás minősítése során a Bizottság által elkövetett téves jogalkalmazás tisztán formális jellegű volt. Ez a kiigazítás jogi minősítése során elkövetett hiba ugyanis nem volt meghatározó hatással sem a Bizottság azon értékelésére, hogy a kiigazítás szükséges volt, sem pedig a kiigazítás összegére és az abból eredő dömpingkülönbözetre. Ahogyan azt a Törvényszék helyesen megállapította, pusztán formai hiba, különösen a jogalap tekintetében, nem eredményezheti a szóban forgó uniós jogi aktus megsemmisítését.(115)
236. Harmadszor, ami azt illeti, hogy a Törvényszék állítólag túlterjeszkedett a szerepén, amely a Bizottság jogi aktusainak jogszerűségének vizsgálatára korlátozódik, nem gondolom, hogy a Törvényszék túllépte volna felülvizsgálati hatáskörét azáltal, hogy a Bizottság értékelését a saját értékelésével helyettesítette. A Törvényszék ugyanis következtetésének levonása érdekében a Bizottság által a vitatott rendeletben kifejtett érvelés szerves részét képező elemekre támaszkodott, és értékelésének eredménye megfelel e jogi aktus rendelkező részének.(116) A Törvényszék nem folytatott le a Bizottság tényértékelésének helyébe lépő új értékelést, és így nem vette át ezen intézménynek a kereskedelempolitika területén – a Bizottság által vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan – fennálló széles mérlegelési jogkörét.(117)
237. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Sinopec által benyújtott csatlakozó fellebbezés első jogalapját mint megalapozatlant utasítsa el.
C.      A második jogalapról
238. A Sinopec által benyújtott csatlakozó fellebbezés második jogalapja a megtámadott ítélet 158. pontja ellen irányul. A Sinopec azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdését, amikor megállapította, hogy a képzett rendes érték az érintett terméknek az exportáló ország nemzeti piacán alkalmazott ára „helyébe lép”. A Sinopec szerint, jóllehet az alaprendelet 2. cikkének (3)–(6) bekezdésében foglalt módszer szerint képzett rendes érték a belföldi értékesítési ár helyettesítésére irányul, nem ez a helyzet az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése esetében, amely arra kötelezi a Bizottságot, hogy teljes mértékben hagyja figyelmen kívül a belföldi értékesítéseket. A Sinopec szerint azonban az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontja szerinti kiigazítás elvégzésének szükséges feltétele annak bizonyítása, hogy „a fogyasztók a hazai piacon tartósan más árat fizetnek az e tényezőkben mutatkozó eltérések miatt”.
239. A Kuraray által támogatott Bizottság vitatja a Sinopec érveit. A Kuraray továbbá azt állítja, hogy a második jogalap elfogadhatatlan, mert nem kellően egyértelmű és pontos ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára a felülvizsgálat elvégzését. Következésképpen a Kuraray szerint e jogalap nem felel meg a Bíróság eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményeknek.
240. Ami mindenekelőtt a második jogalap elfogadhatóságát illeti, úgy vélem, hogy még ha a Bíróság hivatalból is vizsgálná a Kuraray által felhozott elfogadhatatlansági kifogást, amely beavatkozó félként – amint az a jelen indítvány 22–25. pontjából kitűnik – nem jogosult ilyen kifogást felhozni, e jogalap nem elfogadhatatlan. E jogalap ugyanis pontosan megjelöli a Sinopec által hatályon kívül helyezni kért ítélet vitatott elemeit (nevezetesen a megtámadott ítélet 158. pontját), valamint a jogalap alátámasztására konkrétan előterjesztett jogi érveket (nevezetesen az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének állítólagos megsértését).(118)
241. Véleményem szerint azonban e jogalap hatástalan. Amint azt a jelen indítvány 233. pontjában megjegyeztem, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontjának második albekezdése nem ír elő további követelményt. Inkább olyan konkrét helyzetet emel ki, amelyben az első albekezdésben meghatározott feltétel – nevezetesen annak bizonyítása, hogy a szóban forgó tényezők közötti különbség befolyásolja az árak összehasonlíthatóságát – teljesül. A megtámadott ítélet 153–157. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy amennyiben e feltétel teljesül, a Bizottság jogosult volt a rendes érték felfelé történő kiigazítását elvégezni. Következésképpen, még ha – amint azt a Sinopec állítja – ezen ítélet 158. pontja téves is lenne az alaprendelet 2. cikke e rendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontjának második mondatával összefüggésben értelmezett (6a) bekezdésének értelmezését illetően, e hiba nem kérdőjelezi meg azt a következtetést, hogy a kiigazítás jelen ügyben indokolt volt.
242. Mindenesetre a második jogalap is a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul. A Törvényszék ugyanis azzal, hogy a megtámadott ítélet 128. pontjában azt állította, hogy a képzett rendes érték az érintett terméknek az exportáló ország nemzeti piacán alkalmazott ára „helyébe lép”, nem arra gondolt, hogy – amint azt a Sinopec érve sugallja – a Bizottságnak a rendes érték számításakor figyelembe kellett volna vennie a belföldi értékesítéseket. A Törvényszék ehelyett úgy vélte, hogy az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése alapján képzett rendes érték a rendes érték és az exportár tisztességes összehasonlítása keretében az alaprendelet 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott rendes érték helyébe lép.
243. Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Sinopec által benyújtott csatlakozó fellebbezés második jogalapját is utasítsa el.
D.      A harmadik jogalapról
244. A harmadik jogalapban a Sinopec azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette az elé terjesztett bizonyítékokat, mivel nem vizsgálta a United States Court of International Trade (Egyesült Államok nemzetközi kereskedelmi bírósága) azon határozatának relevanciáját, amely megerősítette, hogy a vissza nem térítendő héa esetében történő kiigazítások nemcsak a tisztességes összehasonlítás keretében, hanem a rendes érték kiszámítása során is jogellenesek. A Sinopec szerint a Törvényszék azáltal, hogy a megtámadott ítéletben nem hivatkozott erre a határozatra, következésképpen pedig nem foglalkozott annak relevanciájával, elferdítette a bizonyítékokat. A Sinopec szerint ezen elferdítés befolyásolja a megtámadott ítélet 156. pontjában szereplő azon következtetést, amely szerint a Bizottság bizonyította a vissza nem térítendő héa esetében történő kiigazítás szükségességét.
245. A Kuraray által támogatott Bizottság vitatja a Sinopec érveit. A Kuraray továbbá azt állítja, hogy a harmadik jogalap elfogadhatatlan, mert a Sinopec nem szolgáltatott semmilyen bizonyítékot a bizonyítékok állítólagos elferdítésének alátámasztására. Következésképpen a Kuraray szerint e jogalap nem felel meg a Bíróság eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményeknek.
246. Mindenekelőtt, a Kuraray elfogadhatatlansági kifogását illetően ismét csak úgy vélem, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Bíróságnak hivatalból kell vizsgálnia ezt a kifogást, amelyet a Kuraray beavatkozó félként nem jogosult felhozni,(119) a harmadik jogalap nem elfogadhatatlan. Az előző jogalaphoz hasonlóan a harmadik jogalap is pontosan megjelöli a Sinopec által hatályon kívül helyezni kért ítélet vitatott elemeit (nevezetesen a megtámadott ítélet 156. pontját), valamint az e jogalap alátámasztására konkrétan előterjesztett jogi érveket (nevezetesen a bizonyítékok állítólagos elferdítését azáltal, hogy nem vette figyelembe az United States Court of International Trade [Egyesült Államok nemzetközi kereskedelmi bírósága] fent említett határozatát).
247. Véleményem szerint azonban a harmadik jogalapot érdemben el kell utasítani.
248. Először is, egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az uniós intézmények gyakorlatának az amerikai hatóságok megközelítésével való összhangja nem releváns. Az United States Court of International Trade (Egyesült Államok nemzetközi kereskedelmi bírósága) határozata egy másik jogrendszer gyakorlatára példa, amely inspirálhatja az uniós dömpingellenes jog bizonyos értelmezését, de nem tekinthető „bizonyítéknak”. Mivel tehát nincs bizonyíték, nem lehet szó „a bizonyítékok elferdítéséről”.
249. Másodszor, és mindenesetre, a bizonyítékok értékelésének elmulasztása nem eredményezheti e bizonyítékok elferdítését. Az ítélkezési gyakorlat szerint a bizonyítékok elferdítésére vonatkozó kifogáshoz a fellebbezőnek nemcsak pontosan meg kell jelölnie a Törvényszék által elferdített adatokat, de bizonyítania is kell azokat az elemzési hibákat, amelyek a Törvényszéket az értékelése során ezen elferdítéshez vezették.(120)
250. Ebből következik, hogy a bizonyítékok elferdítése akkor valósul meg, amikor a bizonyítékokat nyilvánvalóan tartalmukkal ellentétes módon értékelték. A Sinopec azonban nem azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette az United States Court of International Trade (Egyesült Államok nemzetközi kereskedelmi bírósága) általa a Törvényszékhez benyújtott határozatának értékelését. Inkább azt állítja, hogy a Törvényszék értékelése során egyáltalán nem vette figyelembe ezt a bizonyítékot. Ezen állítás lényegében az indokolás elmulasztására vonatkozó kifogást jelenti.
251. Még ha azonban a Sinopec állítását így is kell értelmezni, azt akkor is el kell utasítani. Az, hogy a megtámadott ítélet nem hivatkozik az United States Court of International Trade (Egyesült Államok nemzetközi kereskedelmi bírósága) szóban forgó határozatára, szükségszerűen azt jelenti, hogy a Törvényszék ezt a határozatot irrelevánsnak tekintette. Az, hogy az ítélet nem hivatkozik e határozatra, semmiképpen nem jelenti akadályát annak, hogy a Sinopec kifogásokat hozzon fel a megtámadott ítélet ellen, illetve hogy a Bíróság ezeket a kifogásokat megvizsgálja.
252. Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Sinopec által benyújtott csatlakozó fellebbezés harmadik jogalapját is utasítsa el.
E.      A negyedik jogalapról
253. Csatlakozó fellebbezésének negyedik jogalapjában a Sinopec a megtámadott ítélet 150–156. pontját vitatja. A Sinopec a meghallgatáshoz való jog és az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik.
254. Először is, a Sinopec azt állítja, hogy mivel a vissza nem térítendő héa esetében történő kiigazítás jogalapja az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének b) pontjáról e rendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontjára módosult, a Sinopecet megakadályozták annak bizonyításában, hogy ez utóbbi rendelkezés feltételei nem teljesültek. A Sinopec elismeri, hogy lehetősége volt arra, hogy a Törvényszék előtt azzal kapcsolatban érveljen, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének k) pontjában foglalt feltételek teljesültek‑e. A Bizottság, a jogi aktus kibocsátója előtti meghallgatáshoz való jog azonban eltér a Törvényszék előtti meghallgatás lehetőségétől. A Sinopec azt állítja, hogy ha lehetősége lett volna érveit előadni, különösen az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontjának második albekezdésében foglalt feltétel teljesülésére vonatkozóan, a Bizottság eltérő határozatot hozhatott volna.
255. Másodszor, a Sinopec azt állítja, hogy a Bizottság – a Sinopec kérelme ellenére – nem adott magyarázatot arra, hogy miért volt szükséges a szóban forgó kiigazítás, amikor a rendes érték harmadik államból származó információkon alapul. A Bizottság csak a Törvényszék előtti eljárás során adott magyarázatot. Ha azonban a Bizottság csak az uniós bíróságok előtti jogi eljárás során adhat magyarázatot arra vonatkozóan, hogy miért választott egy bizonyos megközelítést, különösen ha ezt a magyarázatot a közigazgatási eljárás során kifejezetten kérték, és ha az uniós bíróságok megállapították, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, az azzal a veszéllyel járhat, hogy kiüresíti az indokolási kötelezettséget és az érdekelt felek meghallgatáshoz való jogát.
256. A Kuraray által támogatott Bizottság vitatja a Sinopec érveit.
257. Ami először is a meghallgatáshoz való jog állítólagos megsértését illeti, megjegyzem, hogy a Sinopec érve az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése k) pontjának második alpontjában foglalt feltételre összpontosít. Amint azonban azt a jelen indítvány 232. és 241. pontjában megjegyeztem, e rendelkezés második albekezdése nem ír elő további követelményt, hanem csupán kiemeli azt a konkrét helyzetet, amelyben az első albekezdésben meghatározott feltétel teljesül. Így olyan helyzetben, amelyben az első albekezdésben említett feltétel teljesül, és ezért a kiigazítás indokolt, még ha igaz is lenne, hogy a Sinopecnek nem volt lehetősége arra, hogy a második albekezdésben meghatározott feltétellel kapcsolatos érveit előadja, ez nem lenne hatással a szóban forgó kiigazításra. Ezért véleményem szerint e jogalap hatástalan.
258. Mindenesetre az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, jóllehet a felperes nem kötelezhető annak bizonyítására, hogy a Bizottság határozata a szóban forgó eljárási szabálytalanság hiányában eltérő lett volna, hanem csak azt kell bizonyítania, hogy ez a lehetőség nem zárható ki teljes mértékben, mivel e fél az eljárási szabálytalanság hiányában jobban tudta volna biztosítani a védelmét, a védelemhez való joggal kapcsolatos szabálytalanság fennállása csak abban az esetben vezethet a szóban forgó jogi aktus megsemmisítéséhez, ha fennáll annak a lehetősége, hogy e szabálytalanság miatt a közigazgatási eljárás más eredménnyel zárulhatott volna, és az így ténylegesen érintette a védelemhez való jogot.(121)
259. A jelen ügyben azonban a Sinopec nem szolgáltatott semmilyen olyan elemet, amely bizonyítaná, hogy olyan helyzetben, amikor – amint azt a jelen indítvány 225. és 226. pontjában megállapítottam – a kiigazítás indokolt volt, a közigazgatási eljárás más eredménnyel zárulhatott volna.
260. Ami a negyedik jogalap második részét illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 152. pontjában helyesen állapította meg, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint „a dömpingellenes vámokat megállapító rendeletnek tartalmaznia kell a Bizottság érvelésének lényegét, de nem kell külön indokolást tartalmaznia az érdekelt felek által hivatkozott számos ténybeli érv mindegyikére vonatkozóan”, és hogy „[a] Törvényszék tehát kiegészítő magyarázatokat kérhet a Bizottságtól, és azokat a felülvizsgálat során figyelembe veheti, feltéve, hogy azok a Bizottság iratanyagán alapulnak”.
261. A Sinopec nem vonja kétségbe ezt az ítélkezési gyakorlatot, és nem vitatja azt sem, hogy a Bizottság által adott kiegészítő magyarázat a Bizottság ügyirataiban szereplő anyagokon alapult. Ennek fényében e jogalap második része sem lehet eredményes.
262. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Sinopec által benyújtott csatlakozó fellebbezés negyedik jogalapját is utasítsa el, következésképpen pedig e csatlakozó fellebbezést teljes egészében utasítsa el.
IV.    A Törvényszék előtti keresetről
263. Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi.
264. Először is úgy vélem, hogy ez a helyzet áll fenn a Sinopec által a Törvényszék előtt előterjesztett harmadik jogalap második kifogásával kapcsolatban, amely a rendelkezésre álló tények forrásának állítólagos büntető jellegére vonatkozik. A jelen indítvány 35–46. pontjából ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság a vitatott rendelet (329) és (333) preambulumbekezdésében nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát, amikor a Sinopec Ningxia rendes értékét az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének megfelelően, ugyanazon rendelet 18. cikke alapján a más együttműködő exportáló gyártók által szolgáltatott információk felhasználásával, és különösen az említett vállalat által bejelentett valamennyi terméktípus esetében a többi együttműködő exportáló gyártó legmagasabb rendes értékének alkalmazásával számította ki. A Sinopec által a harmadik jogalap keretében előterjesztett, fent említett második kifogást ezért teljes egészében el kell utasítani.
265. Másodszor, úgy vélem, hogy a Bíróság a Sinopec által a Törvényszék előtt felhozott, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének megsértésére alapított második jogalap első és második részéről is véglegesen dönthet.
266. Ami az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése szerinti azon kötelezettség állítólagos megsértésére vonatkozó kifogást illeti, hogy az exportárat és az alaprendelet 2. cikkének (6a) bekezdése szerinti számított rendes értéket ugyanazon a kereskedelmi szinten tisztességesen hasonlítsák össze a „vitatott költségek” tekintetében, a jelen indítvány 64–146. pontjából kitűnik, hogy a Bizottság e tekintetben a vitatott rendeletben nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát. Ezt az elsőfokú eljárásban felhozott második jogalap második részében szereplő kifogást ezért el kell utasítani.
267. Ami az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése i) pontjának állítólagos megsértésére vonatkozó kifogást illeti, a jelen indítvány 161–169. és 184. pontjából kitűnik, hogy annak megállapításához, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás indokolt‑e, mert a kapcsolatban álló kereskedő a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el, vagy nem indokolt, mert a gyártó és a vele kapcsolatban álló, az Unióba irányuló kivitelekért felelős forgalmazó egy gazdasági egységet alkot, figyelembe kell venni az e gyártó és e forgalmazó közötti valós gazdasági helyzettel kapcsolatos „összes releváns körülményt”.
268. A jelen ügyben ezért meg kell vizsgálni a jelen indítvány 150. pontjában felsorolt öt elemet, amelyek a Bizottságnak a vitatott rendeletben szereplő azon következtetését alátámasztó valószínűsítő körülmények együttesét képezik, hogy a kiigazítás indokolt. Meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság legalább egybevágó ténykörülményeket szolgáltatott‑e annak bizonyítására, hogy teljesültek a kiigazítás alkalmazásának feltételei.(122)
269. Ami azt első elemet illeti, nevezetesen azt, hogy a Sinopec Central‑China felkutatta az ügyfeleket, és kapcsolatokat létesített velük, a jelen indítvány 189–194. pontjából kitűnik, hogy e tevékenység releváns annak megállapítása szempontjából, hogy a kapcsolatban álló szervezet a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat lát el, de nem döntő annak értékelése szempontjából, hogy a kapcsolatban álló forgalmazó belső értékesítési részlegként vagy értékesítési ügynökként jár‑e el.
270. Ami az arra vonatkozó második elemet illeti, hogy a Sinopec Chongqing az Egyesült Államokba irányuló közvetlen exportértékesítést folytatott, a megtámadott ítélet 88–93. pontjában szereplő elemzésre hivatkozom, amely helyesen alkalmazza a vonatkozó ítélkezési gyakorlatot. Ennek megfelelően ez az elem releváns az elemzés szempontjából, de az értékesítések alacsony összehasonlító összegére és a jelen ügy sajátosságaira tekintettel ez önmagában nem bizonyítja meggyőzően, hogy teljesülnek az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás alkalmazásának feltételei.
271. Ami a harmadik elemet illeti, nevezetesen azt, hogy a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia közvetlen értékesítést bonyolított Kínában, a megtámadott ítélet 95–99. pontjában szereplő elemzésre hivatkozom, amely helyesen alkalmazza a vonatkozó ítélkezési gyakorlatot. Ezért, bár ezen elem az elemzés szempontjából is releváns, önmagában nem bizonyítja meggyőzően, hogy teljesülnek az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás alkalmazásának feltételei.
272. Ugyanez vonatkozik a jelen indítvány 150. pontjában említett negyedik elemre is, amely arra vonatkozik, hogy a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia viselte az értékesítési költségeket. Mivel nem vitatott, hogy a Sinopec Chongqing és a Sinopec Ningxia csak a kínai belföldi piacon történt értékesítések, az első társaság pedig az Egyesült Államokba irányuló közvetlen exportértékesítések tekintetében viselt költségeket, ezeknek az értékesítési költségeknek a fennállása a második, illetve a harmadik elemhez kapcsolódik.
273. Végül, ami az ötödik elemet illeti, amely arra vonatkozik, hogy a Sinopec Central-China – a Sinopec Chongqingon és a Sinopec Ningxián kivül – más gyártók által előállított termékeket is forgalmazott, megállapítást nyert, hogy az ügyiratokban nem található adat a teljes forgalmon belül a Sinopec Chongqingen és a Sinopec Ningxián kívül más társaságoktól beszerzett termékek – legyenek azok bármilyen termékek – értékesítésének arányáról. Az ügyiratokból azonban kitűnik, hogy a Sinopec Central‑Chinának a más gyártók által előállított PVA‑ra vonatkozó beszerzései a Sinopec Chongqingtől és a Sinopec Ningxiától származó PVA‑beszerzéseinek csupán 2%‑át tették ki. A Sinopec Central‑China PVA‑értékesítésből származó forgalma tehát szinte teljes egészében a Sinopec Chongqingtől és a Sinopec Ningxiától beszerzett PVA‑ból származik. Továbbá nem vitatott, hogy a Sinopec Central‑China által más gyártóktól beszerzett PVA‑kat nem az Unióba exportálták, hanem Kínában, egy kapcsolatban álló társaság részére értékesítették, és így azok csoporton belüli ügyleteknek minősültek. E körülmények között, bár az a tény, hogy a kapcsolatban álló kereskedő a kapcsolatban álló gyártótól eltérő gyártóktól származó árukat értékesít, fontos elem, amelyet az elemzés során figyelembe kell venni, a jelen ügy konkrét körülményei között azt a következtetést kell levonni, hogy az ötödik elem nem képez elegendő bizonyítékot annak megállapításához, hogy a kapcsolatban álló kereskedő a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat látott el.
274. Az öt elemre vonatkozó fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a jelen ügy konkrét körülményei között ezek az elemek együttesen nem képezik egybevágó ténykörülmények elégséges csoportját, amely bizonyítaná, hogy a Sinopec Central‑China a jutalék alapján dolgozó ügynökéhez hasonló feladatokat látott el. Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem tett eleget a rá háruló, azzal kapcsolatos bizonyítási tehernek, hogy az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja szerinti kiigazítás alkalmazásának feltételei teljesültek. Következésképpen helyt kell adni a Sinopec által hivatkozott második jogalap első részének.
V.      Költségek
275. A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikke (1) bekezdésének értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte, és részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli a költségeit. Azonban, ha az ügy körülményei alapján indokoltnak látszik, a Bíróság határozhat úgy, hogy a fél saját költségein felül viseli a másik fél költségeinek egy részét is. E szabályzat 140. cikkének (3) bekezdése értelmében, amely ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó, a Bíróság elrendelheti, hogy a beavatkozó fél maga viselje saját költségeit.
276. Ha a Bíróság egyetért a Bizottság fellebbezését és a Sinopec csatlakozó fellebbezését
illetően lefolytatott értékelésemmel, a Sinopec pervesztes lesz. E körülmények között azt javaslom, hogy a Bíróság a Bizottság és a Kuraray kérelmének megfelelően a Sinopecet kötelezze a Bizottság és a Kuraray részéről a fellebbezési eljárásban és a csatlakozó fellebbezési eljárásban felmerült költségek viselésére.
277. Az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetre vonatkozó, általam javasoltaknak megfelelő érdemi döntés alapján azonban a Sinopec az elsőfokú eljárásban benyújtott, fellebbezés tárgyát képező három jogalap egyike tekintetében pernyertes lesz, a keresetet ugyanakkor ezt meghaladó részében, így a csatlakozó fellebbezés tárgyát képező jogalap tekintetében el kell utasítani. Mivel a Bizottság azt kérte, hogy a Sinopecet kötelezzék az elsőfokú eljárás költségeinek viselésére, javaslom, hogy a Bíróság a Sinopecet kötelezze arra, hogy az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek 75%‑át és a Bizottság elsőfokú eljárásban felmerült költségeinek 75%‑át viselje, valamint a Bizottságot kötelezze arra, hogy az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek 25%‑át és a Sinopec elsőfokú eljárásban felmerült költségeinek 25%‑át viselje.
VI.    Végkövetkeztetések
278. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy:
–        helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének 2024. február 21‑i Sinopec Chongqing SVW Chemical és társai kontra Bizottság ítéletét (T‑762/20, EU:T:2024:113) annyiban, amennyiben az megsemmisítette a Kínai Népköztársaságból származó egyes polivinil‑alkoholok behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vámok kivetéséről szóló, 2020. szeptember 25‑i (EU) 2020/1336 bizottsági végrehajtási rendeletet a Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd‑t, a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd‑t és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd‑t érintő részében, mivel az Európai Bizottság az e vállalkozások által gyártott és értékesített polivinil‑alkoholok Európai Unióba történő behozatalára kivetett dömpingellenes vám mértékének kiszámításakor az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikke (10) bekezdésének e), g), i) és k) pontja értelmében lefelé igazította ki az exportárat;
–        semmisítse meg a 2020/1336 végrehajtási rendeletet a Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd tekintetében, amennyiben a Bizottság az e vállalkozások által gyártott és értékesített polivinil‑alkoholok Európai Unióba történő behozatalára kivetett dömpingellenes vám mértékének kiszámításakor a 2016/1036 rendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében lefelé igazította ki az exportárat;
–        az első fokon benyújtott keresetet ezt meghaladó részében utasítsa el;
–        a Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd által benyújtott csatlakozó fellebbezést utasítsa el;
–        a Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd‑t, a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd‑t és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd‑t kötelezze a Bizottság és a Kuraray Europe GmbH fellebbezéssel és csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségeinek viselésére;
–        a Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd‑t, a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd‑t és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd‑t kötelezze arra, hogy az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségei 75%‑át és a Bizottság elsőfokú eljárásban felmerült költségeinek 75%‑át viselje, valamint a Bizottságot kötelezze arra, hogy az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek 25%‑át és e társaságok elsőfokú eljárásban felmerült költségeinek 25%‑át viselje;
–        a Wegochem Europe BV‑t kötelezze saját költségeinek viselésére;
–        a Kuraray Europe GmbH‑t kötelezze az elsőfokú eljárásban felmerült saját költségeinek viselésére.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 176., 21. o.; a továbbiakban: alaprendelet). A 2. cikk (6a) bekezdését az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló (EU) 2016/1037 rendelet módosításáról szóló, 2017. december 12‑i (EU) 2017/2321 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 338., 1. o.) vezette be.
3      A Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (a továbbiakban: Sinopec Chongqing), a Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (a továbbiakban: Sinopec Ningxia) és a Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (a továbbiakban: Sinopec Central‑China) (a továbbiakban együttesen: Sinopec).
4      2024. február 21‑i Sinopec Chongqing SVW Chemical és társai kontra Bizottság ítélet (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      A Kínai Népköztársaságból származó egyes polivinil‑alkoholok behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vámok kivetéséről szóló, 2020. szeptember 25‑i (EU) 2020/1336 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2020. L 315. 1. o.).
6      Az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének b) pontja értelmében. Lásd a vitatott rendelet (91), (170) és (171) preambulumbekezdését. A Bizottság különösen a kínai helyzetre vonatkozó, 2017. december 20‑i jelentésre támaszkodott, amelyet Kína az alaprendelet 2. cikke (6a) bekezdésének c) pontja alapján tett közzé.
7      Lásd e cikk szövegét a jelen indítvány 49. pontjában.
8      Lásd a vitatott rendelet (172) és (222) preambulumbekezdését, valamint (87) preambulumbekezdését.
9      Lásd e cikk szövegét a jelen indítvány 15. pontjában.
10      A vitatott rendelet (327)–(333) preambulumbekezdése.
11      A vitatott rendelet (313), (314) és (357) preambulumbekezdése.
12      A vitatott rendelet (358) és (373) preambulumbekezdése.
13      A vitatott rendelet (388) preambulumbekezdése.
14      A megtámadott ítélet 211–221. pontja.
15      A megtámadott ítélet 125–139. pontja.
16      A megtámadott ítélet 65–113. pontja.
17      Lásd: 2019. március 28‑i River Kwai International Food Industry kontra AETMD ítélet (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Lásd: 1993. március 24‑i CIRFS és társai kontra Bizottság ítélet (C‑313/90, EU:C:1993:111, 23. pont); 2020. október 6‑i Bank Refah Kargaran kontra Tanács ítélet (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19      Lásd többek között: 2017. december 14‑i EBMA kontra Giant (China) ítélet (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd többek között: 2025. február 13‑i RS kontra EIB végzés (C‑614/24 P, EU:C:2025:103, 12. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd: 2017. december 14‑i EBMA kontra Giant (China) ítélet (C‑61/16 P, EU:C:2021:968, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22      Lásd: 2014. szeptember 4‑i Simon, Evers & Co. ítélet (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 33. pont). Amint az az alaprendelet 18. cikke (1) bekezdésének szövegéből kiderül, e rendelkezést az 1994‑es Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodás (HL 1994. L 336., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 189. o.; a továbbiakban: dömpingellenes megállapodás) 6.8. cikkének az uniós jogba való átültetésének kell tekinteni, az értelmezése során tehát e megállapodást a lehető legnagyobb mértékben figyelembe kell venni. Lásd: Mengozzi főtanácsnok EBMA kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, 44. pont, valamint az ott említett hivatkozások).
23      Lásd ebben az értelemben: Bot főtanácsnok Simon, Evers & Co. ügyre vonatkozó indítványa (C‑21/13, EU:C:2014:261, 65. pont).
24      Lásd ebben az értelemben: 2017. december 14‑i EBMA kontra Giant (China) ítélet (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 55. pont). Lásd még a megtámadott ítélet 181. pontját.
25      Lásd: 2017. december 14‑i EBMA kontra Giant (China) ítélet (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 56. pont).
26      Lásd még ugyanebben az értelemben: a Törvényszék 2024. október 2‑i CCCME és társai kontra Bizottság ítélete (T‑263/22, EU:T:2024:663, 227. pont és a Törvényszék ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata) (a továbbiakban: a Törvényszék CCCME ítélete).
27      Lásd ugyanebben az értelemben: Mengozzi főtanácsnok EBMA kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, 53. pont).
28      Lásd analógia útján: 2014. szeptember 4‑i Simon, Evers & Co. ítélet (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 37. pont); 2017. január 26‑i Maxcom kontra City Cycle Industries ítélet (C‑248/15 P, C‑254/15 P és C‑260/15 P, EU:C:2017:62, 67. pont).
29      Lásd többek között: 2021. december 2‑i Bizottság és GMB Glasmanufaktur Brandenburg kontra Xinyi PV Products (Anhui) Holdings ítélet (C‑884/19 P és C‑888/19 P, EU:C:2021:973, 117. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      Lásd ugyanebben az értelemben: a Törvényszék CCCME ítélete, 213. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd még a megtámadott ítélet 188. pontját.
31      Lásd többek között: 2022. január 20‑i Bizottság kontra Hubei Xinyegang Special Tube ítélet (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, 35. és 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32      Lásd e tekintetben analógia útján: az ABLV Bank kontra SRB ügyre vonatkozó indítványom (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, 73. pont); a Deutsche Lufthansa kontra Ryanair és társai ügyre vonatkozó indítványom (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, 16. és 17. pont).
33      Lásd: Bot főtanácsnok Anbouba kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑605/13 P és C‑630/13 P, EU:C:2015:2, 50. pont); Bobek főtanácsnok W és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑621/15, EU:C:2017:176, 32. pont).
34      Lásd ebben az értelemben: Bot főtanácsnok Simon, Evers & Co. ügyre vonatkozó indítványa (C‑21/13, EU:C:2014:261, 69. pont).
35      Lásd a vitatott rendelet (335)–(341) preambulumbekezdését.
36      Lásd a vitatott rendelet (338), (339) és (213)–(220) preambulumbekezdését.
37      Lásd a vitatott rendelet (357) preambulumbekezdését.
38      Lásd a vitatott határozat (313) preambulumbekezdését és a megtámadott ítélet 128. pontját.
39      2022. április 28‑i Changmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet (C‑666/19 P, EU:C:2022:323) (a továbbiakban: Changmao ítélet).
40      Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló (EU) 2016/1036 rendelet és az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló (EU) 2016/1037 rendelet módosításáról szóló, 2017. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 338., 1. o.).
41      A Törvényszék helyesen mutatott rá erre a megtámadott ítélet 32. pontjában.
42      Lásd a megtámadott ítélet 41–43. pontját.
43      Lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Bizottság kontra Rusal Armenal ítélet (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 47–50. pont).
44      Lásd: 2011. október 27‑i Dongguan Nanzha Leco Stationery kontra Tanács ítélet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még a jelen indítvány 32. pontját.
45      Lásd e tekintetben: a Törvényszék CCCME ítélete, 96. pontja, valamint a Törvényszék ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata.
46      Lásd e tekintetben: a Törvényszék CCCME ítélete, 97. pont, valamint a Törvényszék ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata.
47      Lásd e tekintetben: Pitruzzella főtanácsnok Donex Shipping and Forwarding ügyre vonatkozó indítványa (C‑104/19, EU:C:2020:159, 43. és 44. pont).
48      Lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Bizottság kontra Rusal Armenal ítélet (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 47–50. pont).
49      Figyelembe véve, hogy a dömpingellenes megállapodás 2.4. pontja előírja, hogy az összehasonlítást „általában a gyári átvétel szintjén” kell elvégezni, amely megfelel az „gyártelepi” szintnek.
50      Ahhoz, hogy az összehasonlítás tisztességes legyen, annak pártatlannak és objektívnek kell lennie; lásd ezzel kapcsolatban: a WTO Fellebbviteli Testületének „Európai Unió – Az Indonéziából származó egyes zsíralkoholok behozatalára vonatkozó dömpingellenes intézkedések” című, 2017. szeptember 5‑i jelentése, WT/DS442/AB/R, 5.21. pont.
51      Uo.
52      Lásd ebben az értelemben: Bot főtanácsnok Dongguan Nanzha Leco Stationery kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, 90. pont).
53      Lásd ebben az értelemben: 2011. október 27‑i Dongguan Nanzha Leco Stationery kontra Tanács ítélet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 36. pont).
54      Lásd: 2013. szeptember 19‑i Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials kontra Tanács ítélet (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, 29. pont). Lásd még: 2009. március 10‑i Interpipe Niko Tube és Interpipe NTRP kontra Tanács ítélet (T‑249/06, EU:T:2009:62, 194. és 195. pont). E tekintetben lásd még a megtámadott ítélet 157. pontjának végét.
55      Lásd: Changmao ítélet, 138. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
56      Lásd: a Törvényszék CCCME ítélete, 188. pont, valamint az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének korábbi változata tekintetében: 2009. március 18‑i Shanghai Excell M&E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ítélet (T‑299/05, EU:T:2009:72, 266. pont).
57      2012. február 16‑i Tanács és Bizottság kontra Interpipe Niko Tube és Interpipe NTRP ítélet (C‑191/09 P és C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58      Lásd: Changmao ítélet, 139. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
59      2012. február 16‑i Tanács és Bizottság kontra Interpipe Niko Tube és Interpipe NTRP ítélet (C‑191/09 P és C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 61. pont); 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 84. pont).
60      Lásd: Changmao ítélet, 151. pont.
61      Lásd: a Törvényszék CCCME ítélete, 197. pont.
62      A megtámadott ítélet 128. pontjában szereplő „mindenesetre” kifejezés használatából egyértelműen ez következik.
63      Ezt a Bíróság is megerősítette, amikor megállapította, hogy az a tény, hogy a képzett rendes érték és az exportár két különböző kereskedelmi szinten kerül meghatározásra, olyan tény, amely igazolja a kiigazítást. Lásd: 2011. október 27‑i Dongguan Nanzha Leco Stationery kontra Tanács ítélet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 39. pont). Lásd a contrario ugyanebben az értelemben: 1992. március 10‑i Sharp Corporation kontra Tanács ítélet (C‑179/87, EU:C:1992:113, 15–19. pont).
64      Ezért úgy vélem, hogy a felek által megvitatott, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének első mondata szerinti, a „nettósítási folyamattal” kapcsolatos kiigazítások (amelyek esetében nem szükséges bizonyítani, hogy azok az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló tényezők) és ugyanazon rendelkezés harmadik mondata szerinti kiigazítások (amelyek esetében ilyen kötelezettség fennáll) közötti különbségtétel „hamis antinómia”. Ugyanis valamennyi kiigazításnak az árak összehasonlíthatóságát befolyásoló tényezőkhöz kell kapcsolódnia (lásd a jelen indítvány 79. pontjában említett ítélkezési gyakorlatot). A tisztességes összehasonlításhoz kiválasztott kereskedelmi szinthez nem tartozó tényezők azonban per definitionem befolyásolják az árak összehasonlíthatóságát.
65      Véleményem szerint nem kétséges, hogy a Bizottság állításával ellentétben a Bíróságnak a második jogalap második részét is meg kell vizsgálnia, még akkor is, ha a jogalap első részének helyt ad. Amint azt a jelen indítvány 88. pontjában jeleztem, a Törvényszék következtetése e tekintetben két alternatív érvelésen alapul.
66      Lásd többek között: 2024. június 27‑i Servier és társai kontra Bizottság ítélet (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 60. és 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67      Lásd ebben az értelemben többek között: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet (C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68      Lásd a megtámadott ítélet 132. pontjának végét és 134. pontjának végét.
69      E kérdésről lásd az alábbi 134. és az azt követő pontokat.
70      A Bizottság azáltal, hogy „könnyen elérhető” adatokat használhat fel, gyorsan megszerezheti és ellenőrizheti a (reprezentatív országból származó) az ahhoz szükséges költségadatokat, hogy kiszámítsa a rendes értéket, és így kiszámíthatja a dömpingkülönbözetet a dömpingellenes vizsgálatok szigorú időkeretei között.
71      Lásd e tekintetben: 2024. február 21‑i Inner Mongolia Shuangxin Environment‑Friendly Material kontra Bizottság ítélet (T‑763/20, EU:T:2024:114, 86. és azt követő pontok, különösen a 98. és azt követő pontok). Ezen ítélet, amelyet ugyanazon a napon hoztak meg, mint a megtámadott ítéletet, szintén a vitatott rendeletre vonatkozik.
72      E tekintetben, bár a hatóságoknak „lépéseket kell tenniük a kért kiigazítás egyértelművé tétele érdekében, majd meg kell állapítaniuk, hogy e kiigazítás indokolt‑e, és ha igen, milyen mértékben”, „a tisztességes összehasonlítás kötelezettsége nem jelenti azt, hogy a hatóságoknak minden kiigazítás iránti kérelmet el kell fogadniuk”. Lásd: WTO fellebbezési testületének 2011. július 15‑i jelentését, amelynek címe „Az Európai Közösségek – A Kínából származó egyes vas vagy acél kötőelemekre vonatkozó végleges dömpingellenes intézkedések”, WT/DS397/AB/R, 488. pont.
73      Lásd az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének korábbi változatával való analógia útján: Changmao ítélet, 107. pont, amelyben a Bíróság megerősítette, hogy a Bizottság anélkül is meghatározhatta a rendes értéket, hogy előzetesen részletesebb információkat kért volna bizonyos adatokról.
74      Lásd a jelen indítvány 33. és 34. pontját.
75      E megoldás összhangban áll a WTO fellebbezési testületének 2016. január 18‑i jelentésével, amelynek címe „Az Európai Közösségek – A Kínából származó egyes vas vagy acél kötőelemekre vonatkozó végleges dömpingellenes intézkedések”, WT/DS397/AB/RW, 5.163. pont (és további hivatkozások), amely szerint „ha nem bizonyítják a hatóságok számára, hogy az ár összehasonlíthatóságát befolyásoló különbség áll fenn, akkor kiigazítás elvégzésére vonatkozó kötelezettség nem áll fenn”.
76      Erre a jelen indítvány 55. pontja emlékeztet.
77      Lásd a megtámadott ítélet 129. pontját. Lásd még: Pitruzzella főtanácsnok Donex Shipping and Forwarding ügyre vonatkozó indítványa (C‑104/19, EU:C:2020:159, 46. pont).
78      Pitruzzella főtanácsnok Donex Shipping and Forwarding ügyre vonatkozó indítványa (C‑104/19, EU:C:2020:159, 48. pont).
79      Uo., 51. és 56. pont.
80      Lásd: Changmao ítélet, 152. pont.
81      Lásd a megtámadott ítélet 80. pontját.
82      A megtámadott ítélet 69. és azt követő pontjai.
83      A megtámadott ítélet 79. és azt követő pontjai.
84      A megtámadott ítélet 84. és 111. pontja.
85      A megtámadott ítélet 94. és 99. pontja.
86      A megtámadott ítélet 102. pontja.
87      A megtámadott ítélet 112. pontja.
88      Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96/EK rendelet módosításáról szóló, 2002. november 5‑i rendelet (HL 2002. L 305., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 132. o.).
89      Lásd e tekintetben: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 39. pont).
90      Lásd ebben az értelemben: uo., 40. és 41. pont.
91      Uo., 42. pont.
92      Lásd ebben az értelemben: 1988. október 5‑i Canon és társai kontra Tanács ítélet (277/85 és 300/85, EU:C:1988:467, 39. pont); 1992. március 10‑i Ricoh kontra Tanács ítélet (C‑174/87, EU:C:1992:108, 14. pont). Lásd még: 2015. június 25‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (T‑26/12, EU:T:2015:437, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
93      Lásd e tekintetben: 2015. június 25‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (T‑26/12, EU:T:2015:437, 48. pont).
94      E tekintetben: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 43. pont).
95      Lásd e tekintetben: 2015. június 25‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (T‑26/12, EU:T:2015:437, 51. pont).
96      A belső részlegek általában szigorú vállalati protokollokat követnek. Nem jogosultak az árról a szűkre szabott kereteken kívül tárgyalni, és a gyártó belső rendszereit használják, míg a külső ügynökök általában nagyobb kereskedelmi autonómiával rendelkeznek a helyi értékesítési árak és marketingstratégiák meghatározása terén, és megbízás, nem pedig közvetlen jelentési útvonal alapján dolgoznak.
97      A belső részlegek kizárólag a kapcsolt vállalatcsoport számára dolgoznak, és nem képviselhetnek más gyártókat, míg a külső ügynökök több gyártót is képviselhetnek, és általában saját ügyfélportfólióval rendelkeznek.
98      Lásd: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 83. és 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99      Uo., 85. pont.
100      Lásd többek között: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
101      Lásd e tekintetben: uo., 28. pont.
102      2008. július 10‑i Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ítélet (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 117. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
103      Lásd ebben az értelemben: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 36. és azt követő pontok).
104      Lásd a jelen indítvány 181. pontját.
105      Lásd a jelen indítvány 167. és 168. pontját.
106      Lásd: 2015. június 25‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (T‑26/12, EU:T:2015:437, 80. pont).
107      Lásd a jelen indítvány 181. pontját.
108      Lásd a jelen indítvány 167. és 168. pontját.
109      Lásd ebben az értelemben a contrario: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 44. és 45. pont).
110      A megtámadott ítélet 149–156. pontja.
111      A megtámadott ítélet 157. és 158. pontja.
112      Lásd például: a Bíróság elnökének 2011. október 27‑i Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Tanács és Parlament végzése (C‑605/10 P(R), EU:C:2011:710, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
113      E rendelkezést az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96/EK rendelet módosításáról szóló, 1996. december 2‑i 2331/96/EK tanácsi rendelet (HL 1996. L 317., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 76. o.) vezette be az alaprendelet korábbi változatába. Ezt a rendelkezést a GATT vizsgálóbizottságának a GD/253. sz. ügyre vonatkozó, 1995. április 28‑i jelentése („EEC – Imposition of Anti-dumping Duties on Imports of Audio Cassettes from Japan”) alapján vezették be, amelyben a vizsgálóbizottság úgy ítélte meg, hogy az akkori közösségi jogszabályok túl szigorúak voltak, mivel a kedvezményeket konkrét és kimerítő jellegű listára korlátozták (lásd a 384/96/EK tanácsi rendelet módosításáról szóló tanácsi rendeletjavaslatra irányuló bizottsági javaslat indokolását, COM(96) 145 végleges [HL 1996 C 159., 6. o.]).
114      Lásd a 2331/96 rendelet második preambulumbekezdését.
115      Lásd ebben az értelemben: 1996. december 3‑i Portugália kontra Tanács ítélet (C‑268/94, EU:C:1996:461, 79. pont); 1988. február 23‑i Egyesült Királyság kontra Tanács ítélet (131/86, EU:C:1988:86, 11. pont). Lásd még ugyanebben az értelemben a Törvényszék megtámadott ítélet 157. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatát.
116      Lásd ebben az értelemben: 2011. december 8‑i France Télécom kontra Bizottság ítélet (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, 33. pont).
117      Lásd ebben az értelemben: 2012. február 16‑i Tanács és Bizottság kontra Interpipe Niko Tube és Interpipe NTRP ítélet (C‑191/09 P és C 200/09 P, EU:C:2012:78, 68. pont).
118      Lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 28‑i Changmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 87. pont).
119      Lásd a jelen indítvány 22–25. és 218. pontját.
120      Lásd e tekintetben többek között: 2024. október 24‑i Bizottság kontra Intel Corporation ítélet (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, 228. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
121      Lásd többek között: 2022. május 5‑i Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals kontra Bizottság ítélet (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
122      Lásd: 2016. október 26‑i PT Musim Mas kontra Tanács ítélet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 83. és 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még a jelen indítvány 172. pontját.