Ideiglenes változat
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 30.(1)
C‑190/25. sz. [Zelabrich](i) ügy
LS
kontra
GT
(az Oberlandesgericht Stuttgart [stuttgarti regionális felsőbíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Igazságügyi együttműködés polgári ügyekben – Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása házassági ügyekben – 2201/2003/EK rendelet – 19. cikk – Perfüggőség – 63. cikk – Az Apostoli Szentszék és Olaszország között kötött Lateráni Konkordátum – A kánonjog szerint megkötött házasság – A házasság
felbontása iránti eljárás az elsőként megkeresett tagállami polgári bíróság előtt – E házasság érvénytelenségének egy olasz egyházi bíróság általi megállapítása – A semmisséget megállapító határozat polgári jogi joghatásainak elismerésére irányuló eljárás a másodikként megkeresett olasz állami bíróság előtt ”
I.      Bevezetés
1.        A házasság felbontása iránti kérelemmel először az egyik tagállam bíróságához fordultak. Ezek után egy másik tagállam, a jelen esetben Olaszország bíróságát keresték meg, egy Olaszországban, kánonjog alapján kötött házasság érvénytelenségét megállapító ítélet polgári jogi joghatásainak érvényesítése iránti kérelemmel,(2) azzal a pontosítással, hogy e végrehajtható ítéletet egy olyan egyházi bíróság hozta, amelynek joghatóságát e tagállamban elismerték. Vajon ez a helyzet perfüggőségnek minősül?
2.        A Bíróság elé terjesztett ügyben egy német bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2201/2003/EK rendelet(3) 19. cikke (1) bekezdésének értelmezéséből levezethető‑e az e kérdésre adandó igenlő válasz azon az alapon, hogy e rendelet 63. cikkének (2) bekezdése és (3) bekezdésének a) pontja előírja, hogy a házasság érvénytelenségére vonatkozó, az Olaszország és a Szentszék között létrejött megállapodás – vagyis megállapodással és annak kiegészítő jegyzőkönyvével módosított,(4) 1929. február 11‑i Lateráni Konkordátum – alapján hozott bármely határozatot az említett rendelet III. fejezetének 1. szakaszára való hivatkozás alapján a törvény erejénél fogva ugyanúgy elismerik, mint bármely más, valamely tagállam bírósága által házassági ügyben hozott határozatot.
3.        A „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkében előírt perfüggőségi szabályok alkalmazásának kérdését tágabb szemszögből kell megvizsgálni, mint az alapügyben, amely a Lateráni Konkordátumra korlátozódott. E rendelet 63. cikke ugyanis az egyrészről a Szentszék, másrészről Portugália, Spanyolország és Málta között létrejött konkordátumokra vonatkozik. Ez utóbbi két megállapodás az egyházi bíróságok által hozott ítéletek elismerésére irányuló olasz eljáráshoz hasonló eljárást vezet be. Ezenkívül a 2022. augusztus 1‑je után indított keresetek esetében az (EU) 2019/1111 rendelet(5) – e 63. cikk helyébe lépő – 99. cikke a Szentszék és Portugália között létrejött legutóbbi konkordátumra vonatkozik, amely szintén ilyen eljárást ír elő.
4.        A jelen indítványban, amely – a Bíróság kérésének megfelelően – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre összpontosít – kifejtem azokat az okokat, amelyek miatt véleményem szerint ezt az eljárást nem lehet a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a házasság érvénytelenítésére irányuló eljáráshoz hasonlítani, és így nem lehet úgy tekinteni, hogy perfüggőség áll fenn.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
5.        A „Brüsszel IIa” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezt a rendeletet a bíróság jellegétől függetlenül az alábbiakkal kapcsolatos polgári ügyekben kell alkalmazni:
a)      a házasság felbontása, különválás és a házasság érvénytelenítése;”
6.        E rendelet „Perfüggőség és összefüggő eljárások” című 19. cikke értelmében:
„(1)      Amennyiben ugyanazon felek közötti házasságfelbontással, különválással vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárást különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatóságának megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
[…]
(3)      Amennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát megállapítják, a később megkeresett bíróság az előbbi bíróság javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.
Ebben az esetben az a fél, aki a később megkeresett bíróságnál indított eljárást, azt az elsőként megkeresett bíróságnál is megindíthatja.”
7.        Az említett rendeletnek „A Szentszékkel kötött szerződések” című 63. cikke a következőképpen szól:
„(1)      E rendelet a Szentszék és Portugália között Vatikánvárosban 1940. május 7‑én aláírt nemzetközi szerződés (konkordátum) sérelme nélkül kerül alkalmazásra.
(2)      Az (1) bekezdésben említett szerződés alapján hozott, a házasság érvénytelenségére vonatkozó bármely határozatot a III. fejezet 1. szakaszában megállapított feltételek szerint a tagállamokban el kell ismerni.[(6)]
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben megállapított rendelkezések a Szentszékkel kötött következő nemzetközi szerződések (konkordátumokra) vonatkozásában is alkalmazásra kerülnek:
a)      [Lateráni Konkordátum];
b)      a Szentszék és Spanyolország között 1979. január 3‑án keltjogi ügyekről szóló megállapodás;
c)      a Málta és a Szentszék között a kánonjogi házasságok és az egyházi hatóságok és bíróságok által hozott határozatok polgári hatásainak elismeréséről 1993. február 3‑án aláírt megállapodás, az ugyanezen a napon kelt végrehajtási jegyzőkönyvvel és az 1995. január 6‑án kelt második kiegészítő jegyzőkönyvvel együtt.
(4)      A (2) bekezdésben felsorolt határozatok elismerése Spanyolországban, Olaszországban vagy Máltán ugyanazon eljárásnak és ellenőrzésnek lehet alávetve, mint amelyek az egyházi bíróságok által a (3) bekezdésben említett, a Szentszékkel kötött nemzetközi szerződéseknek megfelelően hozott határozatokra alkalmazhatók.
[…]”
B.      A Lateráni Korkordátum
8.        A Lateráni Korkordátum 8. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1)      A kánonjog rendelkezései alapján kötött házasságok polgári jogi hatályúnak minősülnek, feltéve, hogy a házasságot a polgármesteri hivatalban történő közzétételt követően bejegyezték az anyakönyvi nyilvántartásba. Közvetlenül az ünnepség után a pap vagy megbízottja elmagyarázza a házastársaknak a házasság polgári jogi joghatásait, tájékoztatva őket a codice civilének [polgári törvénykönyv] a házastársak jogaira és kötelezettségeire vonatkozó cikkeiről. Ezt követően két példányban elkészíti a házassági anyakönyvi kivonatot, amelyben szerepelhetnek a házastársak esetleges, polgári jog szerinti nyilatkozatai.
[…]
(2)      Az egyházi bíróságok által hozott, házasság érvénytelenítésére vonatkozó határozatok, amelyek a magasabb szintű egyházi felügyeleti szerv által biztosított végrehajtható jogcímmel rendelkeznek, Olaszországban – a felek vagy egyikük kérelmére – az illetékes corte d’appello [fellebbviteli bíróság, Olaszország] határozatával válnak hatályossá, amennyiben ez utóbbi megállapítja, hogy:
a)      az egyházi bíró illetékes volt a jelen cikkben meghatározott feltételeknek megfelelően megkötött házasság ügyében eljárni;
b)      az egyházi bíróság előtti eljárás során az olasz jogrend alapelveivel összhangban tiszteletben tartották a felek tárgyaláson való részvételhez és a védekezéshez való jogát; és
c)      az olasz jogszabályok által a külföldi határozatok érvényesítéséhez előírt egyéb feltételek is teljesülnek.
A fellebbviteli bíróság a kánonjogi ítélet végrehajthatóságát kimondó határozatban ideiglenes pénzügyi intézkedéseket rendelhet el azon házastársak egyike javára, akiknek a házasságát érvénytelenné nyilvánították, úgy, hogy a feleket az ügyben határozathozatalra hatáskörrel rendelkező bírósághoz utalja.”
9.        A kiegészítő jegyzőkönyvnek a Lateráni Konkordátum 8. cikkére vonatkozó 4. pontjában szereplő b) alpont a következőképpen rendelkezik:
„Ami a (2) bekezdést illeti, a codice italiano di procedura civile [olasz polgári perrendtartás] 796. és 797. cikkének(7) alkalmazása során figyelembe kell venni a házassági jogviszonyt szabályozó és azt létrehozó egyházi jogrend sajátosságait. Különösen:
1)      figyelembe kell venni, hogy az olasz jog által az ítélet meghozatalának helye szerinti jogra történő hivatkozásokat úgy kell értelmezni, hogy azok a kánonjogra vonatkoznak;
2)      a kánonjog szerint végrehajthatóvá vált határozatot jogerősnek kell tekinteni;
3)      a megegyezés értelmében semmilyen esetben sem kerül sor érdemi felülvizsgálatra.”
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10.      GT német és olasz állampolgár, valamint LS orosz állampolgár – akiknek szokásos tartózkodási helye Németországban van – 2017. június 16‑án a nápolyi (Olaszország) Santa Maria Apparente templomban konkordátum házasságot kötött, amelyet ugyanezen a napon e város anyakönyvi hivatala nyilvántartásba vett.
11.      GT 2022. január 25‑én benyújtotta a házasság felbontása iránti kérelmét az Amtsgericht Stuttgarthoz (stuttgarti helyi bíróság, Németország). E bíróság feladata hivatalból a nyugdíjváromány rendezése, valamint LS kérelme alapján a házastársi tartás rendezése is.
12.      GT 2022. július 22‑én a Tribunale Ecclesiastico Interdiocesano di Napolihoz (nápolyi egyházmegyeközi egyházi bíróság, Olaszország) fordult e konkordátum házasság érvénytelenítése iránt. A 2024. február 28‑i határozat jogerősen kimondta a házasság érvénytelenségét, amely határozatot a Supremo Tribunale della Segnatura Apostolica (az apostoli szignatúra legfelsőbb bírósága) 2024. május 27‑én végrehajthatóvá nyilvánított.
13.      A 2024. július 31. óta az egyházi ítélet polgári jogi joghatásainak elismerésére irányuló eljárást folytató Corte di Appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság, Olaszország)(8) eddig még nem hozott határozatot.
14.      Az Amtsgericht Stuttgart (stuttgarti helyi bíróság) a 2024. november 20‑i végzésben felfüggesztette a házasság felbontása iránti, és annak gazdasági következményivel foglalkozó eljárást azon az alapon, hogy ha az olasz bíróság döntene az egyházi ítélet elismeréséről, a házasság felbontására irányuló eljárás tárgytalanná válna.
15.      LS e végzéssel szemben fellebbezést nyújtott be az Oberlandesgericht Stuttgarthoz (stuttgarti regionális felsőbíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság, arra hivatkozva, hogy a „Brüsszel IIa” rendelet értelmében az eljárás felfüggesztésére vonatkozó kötelezettség nem az Amtsgericht Stuttgartot (stuttgarti helyi bíróság), hanem az olasz bíróságot terheli.
16.      Az előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével azon elemzésének megerősítését kéri, amely szerint a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke (2) bekezdésének és (3) bekezdése a) pontjának szövegére tekintettel az egyházi ítélet joghatásainak elismerésére irányuló, az olasz bíróság előtt folyamatban lévő eljárás e rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében „a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárás részét képezi”.
17.      Második kérdését illetően az előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy milyen következményekkel jár a perfüggőség megállapítása, amely arra késztetné a később megkeresett olasz bíróságot, hogy az említett rendelet 19. cikkének (1) bekezdése alapján függessze fel az eljárást.
18.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint ugyanis egyrészt – amennyiben az olasz bíróság elismeri az egyházi ítéletet – a házasság érvénytelenítése nem jár ugyanazokkal a következményekkel, mint a házasság felbontása, tekintettel a felbontás következményeinek a német bíróság általi rendezésére. Rámutat, hogy a német ítélkezési gyakorlat szerint az érvénytelen házasságból semmilyen gazdasági következmény nem fakadhat. A perfüggőség rendezésének hiányában így fennállna az összeegyeztethetetlen határozatok kockázata, ami a „Brüsszel IIa” rendelet 22. cikke c) pontja értelmében a házasság érvénytelenségét megállapító határozat el nem ismerésének okát képezheti.
19.      A kérdést előterjesztő bíróság másrészt hangsúlyozza, hogy a perfüggőségi mechanizmus miatt adott esetben járulékos jelleggel meg kell vizsgálnia, hogy az olasz állam akkor is elismeri‑e a házasság egyház által kimondott érvénytelenségét, ha e tekintetben nincs megállapodás a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Szentszék között.
20.      A kérdést előterjesztő bíróság ennélfogva arra keresi a választ, hogy a német bíróságok annak ellenére felfüggeszthetik‑e az eljárást, hogy e bíróságok a nemzetközi joghatóság tekintetében elsőbbséget élveznek.
21.      E körülmények között az Oberlandesgericht Stuttgart (stuttgarti regionális felsőbíróság, Németország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      A [Lateráni Konkordátum] 8. cikkének (2) bekezdése alapján a hatáskörrel rendelkező Corte di Appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság, Olaszország) előtt folyamatban lévő[, egyházi ítéletre vonatkozó] olasz elismerési eljárás a »Brüsszel IIa« rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárásnak minősül‑e?
2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén: megengedett‑e, hogy a házasság felbontása iránt elsőként megkeresett németországi bíróság a saját eljárását a nemzeti előírások alapján, a »Brüsszel IIa« rendelet 19. cikkének (1) bekezdésével ellentétesen a másodikként megkeresett, az [egyházi ítéletre vonatkozó] elismerési eljárásról döntő bíróság javára felfüggessze?”
22.      GT, az olasz kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. A spanyol kormányhoz hasonlóan részt vettek a 2026. február 5‑én tartott tárgyaláson, amelynek során válaszoltak a Bíróság által feltett, szóban megválaszolandó kérdésekre.
IV.    Elemzés
23.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel az előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárásnak minősül‑e az az Olaszországban folyamatban lévő eljárás, amelynek keretében egy állami bíróság egy konkordátum házasság érvénytelenségére(9) vonatkozó, egy egyházi bíróság által hozott végrehajtható határozatot ismer el, miközben ugyanezek a felek a házasság felbontása iránt elsőként egy német bírósághoz fordultak. A Bíróságot tehát arra kérik fel, hogy e rendelkezés értelmezéséről határozzon.(10)
24.      Mivel az egyházi hatóság által hozott határozatok nem tartoznak e rendelet hatálya alá,(11) pontosítani kell azt a sajátos kontextust, amelybe ezen értelmezés iránti kérelem illeszkedik, vagyis a Lateráni Konkordátumot, amely az említett rendelet 63. cikkében említett, egyes tagállamok által kötött szerződések egyike.(12)
A.      Az alapügy sajátos háttere: a Lateráni Konkordátum
25.      Az Olaszország és a Szentszék között 1929. február 11‑én létrejött Lateráni Konkordátumot az 1984. február 18‑i megállapodás módosította.(13) E megállapodás 1. cikke megerősíti e konkordátum alapelvét, amely a katolikus egyház és az Olasz Köztársaság teljes függetlenségét és szuverenitását jelenti, mindegyik saját keretein belül. Az említett konkordátum 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően(14) az Olasz Köztársaság biztosítja a katolikus egyház számára, hogy a kánonjog területén szabadon gyakorolhat önálló joghatóságot. Az egyházi bíróságok által hozott, házasság érvénytelenségére vonatkozó határozatok az olasz jogrendben való érvényesítésének ugyanezen
konkordátum 8. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételei az 1. cikkében kimondott elv alkalmazásának minősülnek.(15)
26.      E konkordátum 8. cikkének (1) és (2) bekezdése szabályozza a konkordátum házasságok és az ilyen házasságok érvénytelenségére vonatkozó, az egyházi bíróságok által hozott végrehajtható határozatok polgári jogi joghatásait.
27.      A Lateráni Konkordátum 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében az említett házasságok polgári jogi joghatásokat váltanak ki, amennyiben azokat bejegyezték az anyakönyvi nyilvántartásba. E rendelkezés második albekezdése szerint azonban a bejegyzés megtagadható az alapvető polgári jogi normák (a házastársak életkora, a kiegészítő jegyzőkönyv 4. pontjának a) alpontjában felsorolt kizáró okok) be nem tartása esetén.
28.      A kánonjog szerint az egyházi bíróságok csak a konkordátum házasság érvénytelenségét állapíthatják meg, legalább az egyik házastárs kérelmére, olyan vallási okokból, amelyek száma meghaladja(16) a polgári jog által általában előírt okokat.
29.      A Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdése két szakaszt ír elő annak érdekében, hogy a konkordátum házasság érvénytelenségének polgári jogi hatásai érvényesüljenek. Egyrészt az egyházi bíróságok által hozott, az ilyen házasság érvénytelenségére vonatkozó határozatoknak(17) magasabb szintű egyházi felügyeleti szerv által biztosított végrehajtható jogcímmel kell rendelkezniük.
30.      Másrészt e határozatokat, miután azokat e szerv végrehajthatóvá nyilvánította, az olasz állami bíróságnak meg kell vizsgálnia.
31.      Az alapügyben a GT kérelmére eljáró olasz állami bíróság általi vizsgálat és a korábban egy német bíróság előtt indított, a házasság felbontására irányuló eljárás folyamatban van. Ez utóbbinak az eljárást – a később megkeresett olasz bíróság határozatának meghozataláig – felfüggesztő határozatát vitatják a kérdést előterjesztő bíróság előtt. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke(18) milyen feltételekhez köti a perfüggőséget ebben a sajátos eljárási keretben.
B.      A perfüggőségre vonatkozó szabályok hatálya
32.      A „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke a „Perfüggőség és összefüggő eljárások” címet viseli. Az „összefüggő eljárások” kifejezés az „álperfüggőség” eseteit foglalja magában.(19) Ezt a megkülönböztetést a „Brüsszel II” rendelet 11. cikkének (2) bekezdése szabályozta.(20) A megkülönböztetés figyelembe vette a tagállamok jogrendszerei közötti különbségeket, amelyek abból fakadtak, hogy nem minden tagállamban létezik a különválás, a házasság felbontása és a házasság érvénytelenítése.(21)
33.      A „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke (1) és (3) bekezdésének értelmezése során a Bíróság megállapította, hogy annak meghatározásához, hogy fennáll‑e perfüggőségi helyzet, a kérelmeknek azonos felekre kell vonatkozniuk. Annak a ténynek, hogy eltérő a tárgyuk, nincs jelentősége, feltéve, hogy házassági életközösség megszüntetésére, a házasság
felbontására vagy a házasság érvénytelenítésére vonatkoznak. Következésképpen fennállhat a 19. cikk értelmében vett perfüggőség abban az esetben, ha két különböző tagállam bíróságához fordultak, az egyikhez különválás iránti eljárást, a másikhoz házasságfelbontás iránti eljárást indítva, illetve, ha mindkét bírósághoz házasságfelbontás iránti kérelemmel fordultak.(22)
34.      Elegendő tehát, ha házassági kötelékre vonatkozó két kereset van folyamatban. Az uniós jogalkotó nem kezelte külön az olyan, a házasság érvénytelenítése iránti keresetet, amely a házasság megkötésének időpontjában fennálló érvénytelenségi okon alapul, ugyanakkor a házasság felbontásával egy érvénytelen házassági köteléket nem lehet megszüntetni.(23)
C.      A jelen esetre történő alkalmazás
35.      A házasság felbontására irányuló, a német bíróság előtt elsőként megindult eljárás egy olyan olasz bíróság előtt folyamatban lévő eljárással együtt áll fenn, amelyhez később fordultak azzal a céllal, hogy Olaszországban joghatást váltson ki egy egyházi bíróság által hozott, a házasság érvénytelenségére vonatkozó végrehajtható határozat.
36.      Kétségtelen, hogy e két eljárás tárgya a szóban forgó házassági kötelék. Nem azonos jellegű kérelmekről van azonban szó. Az egyik célja a házassági kötelék megszüntetésére vonatkozó döntés, a másiknak pedig az, hogy az olasz jogrendben elismerje a házasság egyházi bíróság által már kimondott, jogerős és végrehajtható érvénytelenségének polgári jogi joghatásait. A három feltételt a Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdése határozza meg.
37.      Így először is pusztán a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke (1) bekezdése szövegének olvasatából kitűnik, hogy a perfüggőség feltételei nem állnak fenn. Ez a rendelkezés arra a helyzetre vonatkozik, amikor „ugyanazon felek közötti házasságfelbontással […] vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárást különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak”.(24) E 19. cikknek mind a szövege, mind a célja egyértelmű. Ez a cikk szabályozza azokat az eseteket, amikor a „Brüsszel IIa” rendelet 3. cikkében felsorolt, egymással hierarchikus viszonyban nem álló(25) több joghatósági ok miatt két különböző tagállam bírósága előtt indult eljárás.(26) A cél az, hogy elkerüljék a válással kapcsolatos ítéletek közötti összeegyeztethetetlenséget, és biztosítsák a jogbiztonságot az e rendelet (1) preambulumbekezdésében említett szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben.(27)
38.      Márpedig a jelen ügyben a németországi házasságfelbontási eljárással párhuzamos egyetlen olyan eljárás, amely egy másik tagállam (Olaszország) bírósága előtt folyamatban van, nem a konkordátum házasság „érvénytelenítése” iránti eljárás, mivel e házasság érvénytelenségét már megállapították. Az említett házasság érvénytelenítése iránti kérelmet (vagy eljárást) ugyanis egy egyházi bíróság előtt nyújtották be (vagy indították meg), amely annak helyt adott azáltal, hogy jogerős határozatot hozott, amely egy magasabb szintű felügyeleti szerv által hozott második határozattal végrehajthatóvá vált. Ezenkívül, a hatáskörrel rendelkező olasz állami bíróság általi elismerés nélkül a határozat nem minősül a „Brüsszel IIa” rendelet hatálya alá tartozónak.(28)
39.      Másodszor, az az olasz állami bíróság előtt indított eljárás, amelynek célja az egyházi bíróság által már kimondott házasság érvénytelenségének elismerése az olasz jogrendben,(29) egy végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás jellemzőit mutatja.(30) Megállapítottam, hogy ezen eljárás megnevezésére számos más kifejezést is használnak, például „jóváhagyás”,(31) „jogszerűségi ellenőrzés”/„polgári jogi érvényességi nyilatkozat”,(32) „döntésfenntartás”(33) vagy „megerősítés”,(34) ami véleményem szerint a lényegre nézve nincs hatással.
40.      Először is, az említett eljárást a Lateráni Konkordátum írja elő, amely egy nemzetközi szerződés, annak érdekében, hogy a jogrendjükben hatáskörrel rendelkező egyházi bíróságok(35) által hozott, a házasságokat az általuk alkalmazott okokból(36) érvénytelenné nyilvánító határozatok Olaszországban polgári jogi joghatásokat váltsanak ki, vagy másként fogalmazva, e tagállam jogrendjébe tartozzanak.(37)
41.      Hasonló polgári eljárás van folyamatban Spanyolországban. Ez a helyzet Máltán és a 2004. május 18‑i konkordátum óta Portugáliában is.(38)
42.      Ezt követően a Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdése felsorolja azokat a pontokat, amelyekben a hatáskörrel rendelkező olasz állami bíróság megvizsgálja az egyházi ítéletet. Ezek a pontok a végrehajtási eljárás során szokásosak,(39) mivel az ügyben eljáró egyházi bíróság illetékességére és az olasz eljárási jogrend betartására vonatkoznak, anélkül, hogy az olasz polgári jogban előírt érvénytelenségi okokkal való pontos egyezőséget kellene vizsgálni.(40) Hangsúlyozni kell továbbá, hogy az illetékes olasz állami bíróságnak „meg kell állapítania”, hogy „az olasz jogszabályok által a külföldi határozatok érvényesítéséhez előírt egyéb feltételek teljesülnek”.(41)
43.      Végül, hasonlóan a többek között a tagállamok és az ezen államokban hozott határozatok elismerése és különösen végrehajtása céljából vizsgálati eljárást lefolytató harmadik államok között létrejött kétoldalú megállapodásokhoz, az egyik államban hozott határozat joghatásokat vált ki, míg a másik államban azok csak az ilyen eljárás végén lesznek egyenértékűek.
44.      Így a Szentszék és Olaszország közötti viszonyban az egyházi bíróság által érvénytelennek nyilvánított házasság lehetővé teszi egy másik egyházi házasság megkötését, miközben Olaszországban nem köthető új polgári házasság mindaddig, amíg az illetékes olasz állami bíróság előtti eljárás le nem zárul. Ez a helyzet tehát minden tekintetben összehasonlítható a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen kívüli olyan helyzettel, amelyben a házasságot „A” államban bontották fel, és „B” államban az „A” államban hozott határozat előzetes vizsgálata nélkül nem lehetséges az újbóli házasságkötés. Az a tény, hogy a szóban forgó határozatot egyházi bíróság hozta, nem változtat ezen a logikán.
45.      Következésképpen egyetértek a Bizottsággal abban, hogy „a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkében előírt perfüggőségi szabályok nem alkalmazandók abban az esetben, ha valamely tagállam bíróságához egyházi bíróság által hozott határozat polgári jogi joghatásának megállapítására irányuló kérelemmel fordulnak, ugyanúgy, mint ahogy ezek a szabályok nem alkalmazandók abban az esetben sem, ha valamely tagállam bíróságához harmadik államban hozott ítélet joghatásának megállapítására irányuló kérelemmel fordulnak”.
46.      Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság véleményét elfogadva a Bizottság úgy véli, hogy a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke (3) bekezdésének a) pontját úgy lehet értelmezni, hogy az kivételesen perfüggőségi helyzetet teremt, mivel e rendelkezés arra kötelezi a többi tagállamot, hogy ismerjék el a házasság érvénytelenségére vonatkozó, a Szentszékkel kötött szerződések alapján hozott határozatokat, és mivel az illetékes olasz állami bíróságnak a házasság érvénytelenségét megállapító, egyházi bíróság által hozott ítéletnek polgári jogi joghatásokat tulajdonító határozata ugyanolyan joghatásokat vált ki, mint az olasz polgári bíróság által hozott, a házasság érvénytelenségét megállapító ítélet.
47.      Úgy vélem, hogy a „Brüsszel IIa” rendelet 19. és 63. cikkét összekapcsoló ilyen értelmezési javaslatot el kell utasítani azon az alapon, hogy az ütközik ez utóbbi cikk hatályával, és ellentétes az ott említett megállapodások irányelveivel. Ezt az e rendelet 19. cikke végrehajtásának következményei is bizonyítják, ha azt az említett rendelet 63. cikkével összefüggésben értelmezzük.
D.      A „Brüsszel IIa” rendelet 19. és 63. cikkét összekapcsoló értelmezési javaslat
1.      A „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke
48.      A „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke a „Más megállapodásokhoz való viszony” című V. fejezetben található. Az uniós jogalkotó e rendelet 59. cikkének (1) bekezdésében rögzítette a közösségi jog elsőbbségének elvét, amely szerint a rendelet – többek között a rendelet 63. cikkére „figyelemmel” – felváltja a rendelet hatálybalépésének időpontjában fennálló, két vagy több tagállam között kötött, az említett rendelet által szabályozott ügyekre vonatkozó egyezményeket.
49.      A „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke a tagállamok közötti kapcsolatokban fenntartja az egyrészről Portugália, Olaszország, Spanyolország és Málta, másrészről a Szentszék között létrejött kétoldalú megállapodások hatályát, amelyet e rendeletnek a tagállamokban hozott, az említett rendelet 2. cikkének 4. pontjában meghatározott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló III. fejezetére való utalással írnak elő. Alkalmazandó tehát a „Brüsszel IIa” rendelet 21. cikkének (1) bekezdése, amely a törvény erejénél fogva történő elismerés elvét rögzíti, valamint e rendelet 22. cikke, amely kimerítően felsorolja a valamely tagállamban hozott határozatok elismerésének kizáró okait.
50.      Így a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke a hatálya alá tartozó konkordátumok révén a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül hozott határozatok egyszerűsített elismerésének új esetét hozza létre. A tagállamokban a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos határozatok törvény erejénél fogva való elismerésére vonatkozó szabályok hatályát kiterjesztették annak érdekében, hogy az egyes tagállamok és a Szentszék között létrejött konkordátumok teljes mértékben érvényesüljenek.(42)
51.      Következésképpen e 63. cikk csak a tagállamokban (Portugália, Olaszország, Spanyolország és Málta) a házasság érvénytelenségére vonatkozóan az ezen államok által a Szentszékkel kötött konkordátumok alapján hozott határozatok esetében alkalmazandó. Hangsúlyozni kell, hogy kizárólag az állami bíróságoknak az egyházi bíróságok által hozott, a házasság érvénytelenségét megállapító ítéletek polgári jogi joghatásait elismerő határozatairól van szó.(43)
52.      Meg kell állapítani, hogy semmilyen kapcsolat nem áll fenn az említett 63. cikk és a „Brüsszel IIa” rendeletnek a joghatósági szabályokról(44) és különösen a perfüggőségről szóló II. fejezete között. E megállapítást megerősíti az a tény, hogy az egymást követő rendeletek e rendelet 63. cikkével egyenértékű rendelkezéseiből(45) az következik, hogy az egyházi bíróságok párhuzamos joghatóságát(46) az uniós jogalkotó kivételesen figyelembe veszi(47) a Szentszék és az érintett tagállamok között kötött konkordátumok szigorú keretében, amelyek ugyanúgy elismerik az egyházi ítéletek polgári jogi joghatását, mint bármely más polgári jogi határozatét.
53.      A cél a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül hozott határozatok mozgásának megkönnyítése, nem pedig a joghatósági összeütközések megoldása, annál is inkább, mivel e konkordátumok értelmében a házasság érvénytelenítése tárgyában az egyházi hatóságokra vonatkozó joghatósági szabályok egy világi államban nem tartoznak a „Brüsszel IIa” rendelet hatálya alá.(48) Ugyanez vonatkozik a házasságot érvénytelenné nyilvánító egyházi ítélet polgári jogi joghatásainak elismerésére irányuló eljárásra is. Olaszországban például a Lateráni Konkordátum jelöli ki az illetékes állami bíróságot. Amennyiben ezt az eljárást a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárásnak kellene tekinteni, arra e rendeletben meghatározott joghatósági szabályoknak kellene vonatkozniuk.
54.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy ha a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkét e rendelet 63. cikkével összefüggésben kellene értelmezni, az sértené a Szentszékkel kötött konkordátumok tárgyát és célját. Márpedig a szerződések jogáról szóló bécsi egyezmény(49) 31. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] szerződést jóhiszeműen, kifejezéseinek szövegösszefüggésükben szokásos értelme szerint valamint tárgya és célja figyelembevételével kell értelmezni”.
55.      A Bécsi Egyezményből eredő egyéb korlátokat is figyelembe kell venni, amikor a perfüggőségi mechanizmus keretében a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárások egyezőnek tekintésének következményeit vizsgálják.
2.      A „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkében foglalt perfüggőségi szabályok alkalmazása
56.      Az illetékes olasz állami bíróság előtti elismerési eljárásnak a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárással való egyezéséről szóló véleménye alapján a Bizottság azt állítja, hogy e bíróságnak kell felfüggesztenie az eljárást.
57.      Ugyanis, amint azt a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke (3) bekezdésének első albekezdése előírja, „[a]mennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát megállapítják, a később megkeresett bíróság az előbbi bíróság javára megállapítja saját joghatóságának hiányát”. E szabály alól nincs kivétel.
58.      Ugyanakkor e rendelet 19. cikke (3) bekezdésének második albekezdése pontosítja, hogy „az a fél, aki a később megkeresett bíróságnál indított eljárást, azt az elsőként megkeresett bíróságnál is megindíthatja”.(50)
59.      Az alapügyben, ha GT él ezzel a lehetőséggel, az egyházi ítélet elismerése céljából az olasz állami bíróság előtt másodikként indított keresetét a német bíróság elé kell terjesztenie, amely előtt a házasság felbontása iránti kérelmét tárgyalják.
60.      Márpedig ennek az elismerési eljárásnak, amely a Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdésén alapul, amely csak Olaszországra és a Szentszékre nézve kötelező, az a célja, hogy az olasz jogrendbe különleges keretek között más jogrend határozatait is beépítse.(51)
61.      Először is tehát a szerződések relatív hatályának a Bizottság által egyébként is hivatkozott elvét kell szembeállítani azzal az állásponttal, miszerint a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikkével összefüggésben értelmezett 19. cikke alkalmazandó.
62.      Az általános nemzetközi jog ezen elve – amely szerint a szerződések harmadik személyek vonatkozásában sem hátrányokat, sem előnyöket nem keletkeztethetnek („pacta tertiis nec nocent nec prosunt”), amelyet figyelembe kell venni a szerződések értelmezése során(52) – nyert különös kifejeződést a Bécsi Egyezmény 34. cikkében, amely értelmében a szerződés harmadik állam számára – annak beleegyezése nélkül – sem kötelezettségeket, sem jogokat nem hoz létre.(53)
63.      Következésképpen az említett elv megköveteli, hogy a másodlagos jogi rendelkezéseket a valamennyi tagállamot nem kötő nemzetközi megállapodásban előírt kötelezettség tekintetében ne értelmezzék. Ellenkező esetben az értelmezés egyenértékű lenne e kötelezettség hatályának azon tagállamokra történő kiterjesztésével, amelyeket „harmadik államoknak” kell tekinteni, amennyiben nem szerződő felei e megállapodásnak.(54)
64.      Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Bíróságnak tiszteletben kell tartania a szerződések relatív hatályának elvét, mivel az nemzetközi szokásjogi szabályt képez, amely ilyenként köti az uniós intézményeket, és az uniós jogrend részét képezi.(55)
65.      Másodszor, felmerülhet a „Brüsszel IIa” rendelet 19. és 63. cikkét összekapcsoló értelmezés hatályának kérdése, tekintve, hogy a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül nem csak azok a nemzetközi jogi eszközök válthatnak ki joghatásokat, amelyekre ez utóbbi cikk vonatkozik. Ez lehet az e rendelet 59. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontjában említett egyezmény, valamint a valamely tagállam és egy vagy több harmadik állam által az Unióhoz való csatlakozásának időpontját megelőzően kötött megállapodások, amelyekre az EUMSZ 351. cikk alkalmazandó, és amelyeket a „Brüsszel IIa” rendelet a konkordátumokkal ellentétben nem említ kifejezetten.(56) A következmények véleményem szerint nehezen mérhetők, ami olyan akadályokat teremt, amelyek nem hasonlíthatók azokhoz, amelyekre hivatkozva indokolják e rendelet 19. cikkének alkalmazhatóságát.
E.      A „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke alkalmazhatatlanságának következményeiről
66.      A Bizottság a tárgyaláson a házasságot felbontó ítélet és a házasság érvénytelenítését kimondó ítélet joghatásainak kölcsönös kizárására vonatkozó írásbeli észrevételeihez kapcsolódva arra hivatkozott, hogy az értelmezésre irányuló javaslatát a házasság érvénytelenítése iránti kereset két jelentős hátrányának, nevezetesen a kereset „torpedóhatásának” és a házasság felbontásától eltérő vagyoni következményeknek a kiküszöbölésére irányuló törekvés indokolta. Ezekre a kérdést előterjesztő bíróság is hivatkozik, amennyiben megállapítást nyer, hogy a házasságot felbontó határozat összeegyeztethetetlen a házasság érvénytelenítéséről szóló határozattal.
67.      Úgy vélem, hogy az első hátrány a házasság érvénytelenítése iránti kereset jellegének velejárója, és nem orvosolható, mivel nem áll fenn a kérelmek között a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkében előírt hierarchia.(57) Ezzel szemben, ami a második hátrányt illeti, mind az olasz és a spanyol kormány, mind pedig a szakirodalom által az e tagállamokban a nemzeti ítélkezési gyakorlat fejlődésére vonatkozóan adott magyarázatok fényében célszerűnek tűnik számomra emlékeztetni a különválás pénzügyi következményeire vonatkozó európai szabályozásra, valamint azokra a megoldásokra, amelyeket Spanyolországban és Olaszországban alkalmaznak a párhuzamosan folyó, a házasság felbontására irányuló eljárás és az egyházi bíróság által hozott, a házasságot érvénytelenné nyilvánító ítélet polgári jogi joghatásainak elismerésére irányuló eljárás esetén.
1.      A különválás pénzügyi következményeiről szóló, alkalmazandó uniós rendeletek
68.      Először is, a „Brüsszel IIa” rendelet 1. cikke (3) bekezdésének e) pontja kifejezetten előírja, hogy e rendelet nem alkalmazandó a tartási kötelezettségekre. Másodszor, az említett rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő „házassági ügy” meghatározásából az következik, hogy az nem vonatkozik a házassági jogviszonyra vonatkozó határozatok következményeire.(58) Ez a két terület a 4/2009/EK rendelet,(59) illetve a 2016/1103/EU rendelet(60) hatálya alá tartozik. Ezek a rendeletek alkalmazandók a házasság érvénytelenítése esetén, különösen az illetékes bíróság kijelölése tekintetében.(61) Mivel a „Róma III” rendelet hatálya a házasság felbontása és a különválás jogi ütközéseire korlátozódik, az érvénytelenített házasságból eredő joghatások elismerése az egyes tagállamok nemzetközi jogában meghatározott alkalmazandó jogtól függ.(62)
69.      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Lateráni Konkordátum 8. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdése előírja, hogy a hatáskörrel rendelkező olasz állami bíróság „a kánonjogi ítélet végrehajthatóságát kimondó határozatban ideiglenes pénzügyi intézkedéseket rendelhet el azon házastársak egyike javára, akiknek a házasságát érvénytelenné nyilvánították, úgy, hogy a feleket az ügyben határozathozatalra hatáskörrel rendelkező bírósághoz utalja”.
2.      Az olasz és a spanyol ítélkezési gyakorlat
70.      Az olasz kormány írásbeli észrevételeiben arra hivatkozott, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) – a tartásdíj megállapítása céljából – az
egyházi házasság érvénytelenségét megállapító egyházi ítélet érvényesítése és a házasság felbontására irányuló eljárás közötti viszonyról határozott.(63) A következőképpen ítélkezett:
–        az egyházi házasságot érvénytelenné nyilvánító egyházi ítélet joghatásainak elismerése – amelyre a polgári jogi joghatásokat megszüntető ítélet jogerőre emelkedését követően, de a gazdasági következményekről szóló határozat jogerőre emelkedését megelőzően került sor – nem vonja maga után a házasság felbontására irányuló polgári eljárás tárgyának megszűnését. Ez az eljárás tehát a tartási kötelezettség megállapítása és annak megfizetése céljából továbbra is folytatódhat,(64) és
–        a házasság felbontásához kapcsolódó kiegészítő gazdasági intézkedések érvényessége akkor is megmarad, ha a házasságot érvénytelenségét elismerik.(65)
71.      A spanyol kormány a tárgyaláson pontosította, hogy a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) arról is határozott, hogy a házasságot felbontó ítélet nem összeegyeztethetetlen a házasságot érvénytelenné nyilvánító egyházi ítélet polgári jogi joghatásainak utólagos elismerésével, mivel ez az ítélet az elismerés esetén nem módosítja vagy változtatja meg a házasság felbontásának polgári jogi joghatásait.(66)
72.      Az alapügyben a házasság gazdasági következményeit illetően a kérdést előterjesztő bíróság kifejtette, hogy ismeri a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) 2021. március 31‑i 9004. sz.
ítéletét, valamint azt, hogy lehetőség van a hozzáigazítási mechanizmus igénybevételére.(67)
73.      Végül, ami a házasság felbontásáról szóló határozatnak a házasság érvénytelenítésének polgári jogi joghatásait elismerő határozattal való összeegyeztethetetlenségét illeti – amire a kérdést előterjesztő bíróság utalt(68) –, megjegyzem, hogy ez egy hipotézisnek minősül, amely azt igazolja, hogy ne képezze előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát. Mindenesetre megállapítom, hogy a jelen indítvány 57.
és 61. pontjában kifejtett okokból elképzelhetetlen a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkét a rendelet 63. cikke (3) bekezdésének a) pontjával összefüggésben úgy értelmezni, hogy az előbbi cikkben előírt, az eljárás felfüggesztésére és az ügy átadására vonatkozó rendelkezést módosítják annak érdekében, hogy elhárítsák annak kockázatát,(69) hogy nem ismerik el azt a határozatot, amely egy konkordátum házasság érvénytelenítéséről szóló egyházi ítélet polgári jogi joghatásait ismeri el, és amelyet egy olasz állami bíróság hozott a Lateráni konkordátum alapján.
74.      Elemzésem végén azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre válaszolva állapítsa meg, hogy a perfüggőségnek a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkében előírt feltételei nem teljesülnek, következésképpen az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén feltett második kérdésre nem szükséges válaszolni.
V.      Végkövetkeztetés
75.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az Oberlandesgericht Stuttgart (stuttgarti regionális felsőbíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A 2004. december 2‑i 2116/2004/EK tanácsi rendelettel módosított, a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003/EK tanácsi rendelet 19. cikkének (1) bekezdését
a következőképen kell értelmezni:
az Olaszország és a Szentszék között 1929. február 11‑én kötött, az 1984. február 18‑án Rómában aláírt megállapodással és annak kiegészítő jegyzőkönyvével módosított Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdése alapján hatáskörrel rendelkező Corte d’appello (fellebbviteli bíróság, Olaszország) előtt folyamatban lévő, egyházi bíróság által hozott, a házasság érvénytelenségét megállapító határozat elismerésére irányuló olasz eljárás nem minősül a módosított 2201/2003 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a házasság érvénytelenítésére irányuló eljárásnak.
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A továbbiakban: konkordátum házasság.
3      A 2004. december 2‑i 2116/2004/EK tanácsi rendelettel (HL 2004. L 367., 1. o.) módosított, a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 338., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 243. o.; helyesbítések: HL 2018. L 33., 5. o.; HL 2013. L 82., 63. o.; a továbbiakban: „Brüsszel IIa” rendelet).
4      Aláírva 1984. február 18‑án Rómában (a továbbiakban: Lateráni Konkordátum). Ezt a megállapodást az 1985. március 25‑i la legge n. 121 – Ratifica ed esecuzione dell’accordo, con protocollo addizionale, che apporta modificazioni al Concordato lateranense dell’11 febbraio 1929, tra la Repubblica italiana e la Santa Sede (az 1929. február 11‑i, Olaszország és a Szentszék közötti lateráni megállapodásokat módosító megállapodás és kiegészítő jegyzőkönyv ratifikálásáról és végrehajtásáról szóló 121. sz. törvény) ratifikálta (GURI 85. sz., 1985. április 10., 3. o. – a GURI 28. számának rendes melléklete).
5      A házassági és szülői felelősségi ügyekben a joghatóságról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint a gyermekek jogellenes külföldre viteléről szóló, 2019. június 25‑i tanácsi rendelet (HL 2019. L 178., 1. o.), a továbbiakban: „Brüsszel IIb” rendelet. Az átmeneti rendelkezésekről lásd e rendelet 100. cikkét.
6      A „Brüsszel IIa” rendelet „Elismerés és végrehajtás” című III. fejezetében az „[e]lismerés”‑re vonatkozó 1. szakasz tartalmazza többek között a 21. és 22. cikket. Lásd a jelen indítvány 49. pontját és 69. lábjegyzetét.
7      Írásbeli észrevételeiben az olasz kormány kifejtette, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) szerint a polgári perrendtartás IV. könyvének VII. címében szereplő, többek között a külföldi ítéletek hatályára vonatkozó 796. és 797. cikkek, amelyek – bár az 1995. május 31‑i la legge n. 218 – Riforma del sistema italiano di diritto internazionale privato (az olasz nemzetközi magánjogi rendszer reformjáról szóló törvény) (a GURI 128. számának rendes melléklete, 1995. június 3.) 73. cikke hatályon kívül helyezte őket – továbbra is hatályban maradnak a házasság érvénytelenítéséről szóló egyházi ítéleteknek a Costituzione (alkotmány) 7. cikkében elismert konkordátumi elv alapján történő elismerése tekintetében (lásd a Corte suprema di cassazione [semmítőszék] 2005. május 25‑i 11020. sz. és 2010. október 14‑i 24990. sz. ítéleteit).
8      A továbbiakban: olasz bíróság.
9      Lásd a „Brüsszel IIa.” rendelet 63. cikkének (2) bekezdését.
10      A házasság felbontására irányuló eljárást 2022. január 25‑én indították meg. Ezért azt a „Brüsszel IIa.” rendelet szabályozza. Lásd a jelen indítvány 5. lábjegyzetét és a 2023. február 16‑i Rzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ítéletet (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 55. pont).
11      Lásd a „Brüsszel IIa” rendelet 2. cikke 4. pontjának fogalommeghatározását, amely a Bíróság pontosítása szerint minden, többek között a házasság felbontásával vagy érvénytelenítésével kapcsolatos határozatra vonatkozik, és amelyet valamely tagállamban igazságszolgáltatási feladatot ellátó hatóság hoz meg. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2010. december 20‑i 1259/2010/EU tanácsi – közismert nevén „Róma III” – rendelet (HL 2010. L 343., 10. o.) hatályát illetően ugyanis a Bíróság kimondta, hogy az uniós jogalkotó kizárólag azokat a helyzeteket tartotta szem előtt, amelyekben a házasság felbontását valamely állami bíróság vagy hatóság, illetve a felügyelete alatt álló szerv mondja ki, és s ezért nem tartozik e rendelet hatálya alá azon házasságfelbontás, amely – mint az alapeljárásban – egy egyházi bíróság előtt tett „egyoldalú magánnyilatkozaton” alapul. Lásd: 2017. december 20‑i Sahyouni ítélet (C‑372/16, EU:C:2017:988, 45. pont).
12      Lásd az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján létrehozott, a házassági ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló egyezményhez fűzött magyarázó jelentés (HL 1998. C 221., 27. o.; a továbbiakban: Borrás‑jelentés) 1. cikke 20. pontjának B. alpontját. Az Európai Unió Tanácsa 1998. május 28‑án hagyta jóvá. Emlékeztetni kell arra, hogy a Tanács ezt az egyezményt (HL 1998. C 221., 1. o.; a továbbiakban: „Brüsszel II” egyezmény) az 1998. május 28‑i aktussal hozta létre. Az egyezmény nem lépett hatályba. Tartalmát nagyrészt átvette a házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. május 29‑i 1347/2000/EK tanácsi rendelet (HL 2000. L 160., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 209. o.; a továbbiakban: „Brüsszel II” rendelet). Ezt a rendeletet hatályon kívül helyezte a „Brüsszel IIa” rendelet, amely többek között a 2001. március 1‑jét követően indított keresetekre alkalmazandó. Mivel a „Brüsszel II” egyezmény az azt felváltó rendeletek tartalmát inspirálta, a Borrás‑jelentés továbbra is iránymutatást nyújt a „Brüsszel IIa” rendelet megfelelő rendelkezéseinek értelmezéséhez.
13      Lásd a jelen indítvány 2. pontja.
14      Lásd: Gaudemet, J., „L’Accord du 18 février 1984 entre l’Italie et le Saint Siège”, Annuaire français de droit international, CNRS, Párizs, 1984, 209–220. o., különösen 211., 212. és 216. o.
15      Lásd e tekintetben a Lateráni Konkordátum 8. cikkére vonatkozóan a kiegészítő jegyzőkönyv 4. pontjának b) alpontját.
A két jogrendszer, a világi és az egyházi jog szétválasztása elvének közrendi jellege a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikkének (4) bekezdéséből is kitűnik, amennyiben az előírja, hogy a házasság érvénytelenségére vonatkozó portugál határozatok spanyol, olasz és máltai polgári bíróságok általi vizsgálata a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen (a továbbiakban: szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség) belül az e tagállamok és a Szentszék között létrejött konkordátumokon túl is kiterjed (lásd a jelen indítvány 53. lábjegyzetét)
16      Írásbeli észrevételeiben az olasz kormány emlékeztet arra, hogy a házassági érvénytelenségére vonatkozó kánonjogi elvek eltérnek az olasz polgári jog elveitől, mivel elismerik a mentális fenntartást, például a bonum sacramenti (a házassági kötelék felbonthatatlansága) és a bonum prolis (a házasságnak a gyermekek nemzésre és felnevelésére irányuló célja) tekintetében, valamint a tiszteletteljes félelmet.
17      A Lateráni Konkordátum 8. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdésében a „kánonjogi ítélet” kifejezés szerepel.
18      Mivel a „Brüsszel IIb” rendelet 20. cikke (1) és (3) bekezdésének szövege lényegében megegyezik a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikke (1) és (3) bekezdésének szövegével, meg kell állapítani, hogy ez utóbbi cikk értelmezése az előbbire is érvényes.
19      Ezt a kifejezést a Borrás‑jelentés (54. pont) is használja.
20      Az „álperfüggőség” esete nem szerepel a „Brüsszel IIa” rendelet 19. cikkének (1) bekezdésében, amely a „házasságfelbontással, különválással vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos” kérelmekre vonatkozik. E cikk (2) bekezdését fenntartották annak érdekében, hogy kifejezetten foglalkozzanak a „Brüsszel II” rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében említett keresetek körébe tartozó, „azonos jogalapból származó, ugyanarra a gyermekre vonatkozó szülői felelőséggel kapcsolatos eljárás[okkal]”. Lásd a Borrás‑jelentést (54. pont).
21      Lásd a Borrás‑jelentést (52. pont).
22      Lásd: 2015. október 6‑i A ítélet (C‑489/14, EU:C:2015:654, 33. pont); 2019. január 16‑i Liberato ítélet (C‑386/17, EU:C:2019:24, 35. pont).
23      Lásd ezzel kapcsolatban a Borrás‑jelentést (54. pont). A jelentés megállapítja, hogy nem került elfogadásra az a megoldás, amely „a jelentős hatással bíró joghatóság vonzerejének fenntartását jelentette volna a jogbiztonság érdekében, illetve az olyan problémák elkerülése érdekében, amelyek azokban országokban merülhetnek fel, ahol sem a különválás, sem az érvénytelenítést nem ismert”.
24      Dőlt betűs kiemelés tőlem. Megjegyzem, hogy a „Brüsszel IIb” rendelet 20. cikkének (1) bekezdésében egyes nyelvi változatokban a „kérelmek” kifejezés helyébe az „eljárások” kifejezés lépett, ami nem bír jelentőséggel. Lásd e tekintetben: 2010. november 9‑i Purrucker ítélet (C‑296/10, EU:C:2010:665, 64. pont).
25      Lásd: 2009. július 16‑i Hadadi ítélet (C‑168/08, EU:C:2009:474, 48. és 49. pont).
26      Lásd: 2021. november 25‑i IB (Házastárs szokásos tartózkodási helye – Házasság felbontása) ítélet (C‑289/20, EU:C:2021:955, 45. pont).
27      Lásd: 2016. október 13‑i Mikołajczyk ítélet (C‑294/15, EU:C:2016:772, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Borrás‑jelentés [5. pontjának c) alpontja] még azt is egyértelművé teszi, hogy a perfüggőségi szabályok európai egyezményben történő meghatározására vonatkozó döntés „olyan fontos újítás, amely önmagában igazolja a [„Brüsszel II”] egyezmény létezését, és amely lehetővé teszi az egymásnak ellentmondó határozatok elkerülését”. Ennek ellenére sem ebben az egyezményben, sem az azt követő rendeletekben nem található olyan rendelkezés, amely egyenértékű lenne azzal, amelyet a polgári és kereskedelmi ügyekre vonatkozóan a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.) 29. cikkének (2) bekezdése tartalmaz. Ez úgy rendelkezik, hogy a jogvita tárgyában felhívott bármely bíróság kérésére bármely más felhívott bíróság késedelem nélkül tájékoztatja az említett bíróságot arról, hogy e rendelet 32. cikkével összhangban mikor hívták fel.
28      Lásd a jelen indítvány 24. pontja. Lásd még: Leborgne, F., „Article 63. Traités conclus avec le Saint‑Siège”, Corneloup, S., Droit européen du divorce,
Lexis Nexis, Párizs, 2013, 471–476. o., különösen annak 2. pontja (474. o.).
29      Az olasz nyelvben a „delibazione” kifejezés szerepel. Ez azt a speciális bírósági eljárást jelenti, amelynek során egy adott államban a fél kérelmére egy másik állam igazságügyi hatósága által hozott határozat jogerejét elismerik. Lásd De Gregorio, T., „La delibazione delle sentenze di nullità matrimoniale: orientamenti giurisprudenziali e nuove questioni”, Ius in Itinere, Rivista Giuridica (online), 2025.
30      Ezt a kifejezést használja az EJEB 2001. július 20‑i Pellegrini kontra Olaszország ítélete (CE:ECHR:2001:0720JUD003088296), különösen annak 31. §‑a, amely idézi a Lateráni Konkordátum 8. cikkének (2) bekezdését.
Lásd továbbá Cesarini, A. ebben a művében: „Libertà e responsabilità nella convivenza coniugale: la stabilità dell’assegno divorzile a seguito di ‘delibazione’ della nullità canonica”, Stato, Chiese e Pluralismo Confessionale (online), 11. sz., 2021. június 7. A tárgyaláson a spanyol kormány kifejtette, hogy a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság, Spanyolország) kimondta, hogy az egyházi ítéletek az elismerés szempontjából a külföldi ítéletekkel egy tekintet alá esnek, így ez arra kötelezi az azokat elismerő bírót, hogy a spanyol bíróság korlátlan felülvizsgálati jogkörének elve szerint járjon el ezen ítéletek polgári jogi joghatásainak elbírálása során. Lásd ugyanebben az értelemben: Ramos, R. M. M., Estudos de Direito Internacional Privado e de Direito Processual Civil Internacional, II.,
Coimbra Editora, Coimbra, 2007, különösen „A Concordata de 2004 e o direito internacional privado português” című rész, 335–388. o., különösen 361. o. Egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás célja egy másik állam végrehajtható ítéletének a megkeresett tagállamban való végrehajthatóvá nyilvánítása. Másrészt az ilyen eljárást fokozatosan egyszerűsítették vagy megszüntették szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül, azon az elven, hogy a valamely tagállamban hozott határozatot úgy kell kezelni, mintha azt a megkeresett tagállamban hozták volna. Lásd többek között: 2012. április 26‑i Health Service Executive ítélet (C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 100–103. pont, valamint 116. és 118. pont).
31      Lásd: Joubert, N., „Article 1er – Champ d’application”, Corneloup, S., Gallant, E., Égéa, V. és Jault‑Seseke, F., Divorce, responsabilité parentale, enlèvement international : commentaire du règlement 2019/1111 du 25 juin 2019 (Bruxelles II ter), Bruylant, Brüsszel, 2023, 37–56. o., különösen a 43. o., valamint ugyanebben a műben: Corneloup, S., „Article 30 – Reconnaissance d’une décision”, 399–413. o., különösen a 404. o. A spanyol kormány a tárgyaláson a Spanyolország által kötött – a Lateráni Konkordátumhoz hasonló – konkordátum által bevezetett eljárással kapcsolatban szintén használta ezt a kifejezést [lásd a „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikke (3) bekezdésének b) pontját]. Lásd még: Guzmán Altuna, M., „La homologación civil de resoluciones matrimoniales canónicas. Efectos derivados de su reconocimiento”, Diario de Jurisprudencia, El Derecho Editores, 2001. május 7., 1382. sz., 1. o. és ugyanezen szerzőtől „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas”, Diario de Jurisprudencia, El Derecho Editores, 2005. október 5., 2181. sz., 5. o.
32      Lásd Guzmán Altuna, M. első cikkét, i. m. (1. o.), és a második cikkét, i. m. (5. o.), amelyet a jelen indítvány 31. lábjegyzete említ.
33      A „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikkének (4) bekezdését illetően lásd: Rauscher, T., „Artikel 63: Verträge mit dem Heiligen Stuhl”, Europäisches Zivilprozess‑ und Kollisionsrecht, Kommentar Brüssel IIa‑VO, EG‑UntVO, HUntVerfÜbk 2007, EU‑EheGüterVO‑E, EU‑LP‑GüterVO‑E, EU‑SchutzMVO, Otto Schmidt, Köln, 2015, 390–393. o., különösen 8. pont (392. o.).
34      Lásd: Spellenberg, U., „Art. 63.”, von Staudingers, J., Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen. Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche/IPR‑ International Verfahrensrecht in Ehesachen 1 (Europäisches Recht, Brüssel IIa‑VO), Sellier, Berlin, 2015, 345–348. o., különösen 346. és 347. o.
35      Az olasz kormány írásbeli észrevételeiben kifejti, hogy az egyházi bíróságok „külföldi jogrendhez tartoznak”.
36      Lásd a jelen indítvány 28. pontját.
37      Lásd a jelen indítvány 9. és 25. pontját. Lásd még: Gaudemet, J., i. m., 216. o. E szerző hangsúlyozza, hogy – ahogyan „az egyik államban egy másik állam bíróságai által hozott ítéletek végrehajtása esetében is” – „[a]z Olasz Köztársaság, miközben tiszteletben tartja az egyházi bíróság »jogrendjét«, csak akkor ismeri el ezen bíróság ítéleteinek joghatását, ha azok megfelelnek az olasz jogrend követelményeinek”.
38      Lásd a jelen indítvány 3. pontja. A „Brüsszel IIb” rendelet 99. cikkének (1) bekezdésében említett, a Szentszék és Portugália között 2004. május 18‑án kötött konkordátumból eredő új rendszerről, amely megszüntette a korábbi eljárást, amely automatikusan és bármilyen vizsgálat nélkül végrehajthatóvá nyilvánította az egyházi határozatokat, és annak a többi állam (Spanyolország és Olaszország) eljárásához közel álló vizsgálattal való felváltásáról, valamint annak megállapításáról, hogy e változás az EJEB 2001. július 20‑i Pellegrini kontra Olaszország ítéletére (CE:ECHR:2001:0720JUD003088296) tekintettel elengedhetetlenné vált, lásd: Ramos, R. M. M., i. m., különösen 365. o. Ezen új eljárásról lásd még: Leborgne, F., i. m., 2. pont (473. o.), az EJEB ezen ítéletével kapcsolatban pedig a 3. pont (476. o.).
39      Lásd: Gaudemet‑Tallon, H., „La désunion du couple en droit international privé”, Recueil des cours de l’Académie de droit international de La Haye,
Nijhoff, Dordrecht, 1991., 226. kötet, 185–198. o., különösen 26. és 27. pont (196. o.).
40      Hasonló kritériumok spanyol bíróságok általi alkalmazásáról lásd: Guzmán Altuna, M., „La homologación civil de resoluciones matrimoniales canónicas. Efectos derivados de su reconocimiento”, i. m., 1. o., és „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas”, i. m., 1. o.
41      Lásd a Lateráni Konkordátum 8. cikke (2) bekezdésének c) pontját. Dőlt betűs kiemelés tőlem. Lásd e tekintetben a jelen indítvány 9. pontját. Lásd e rendelkezések történetéről, amelyek az 1929. február 11‑i Lateráni Konkordátumot módosító, 1984. február 18‑i megállapodásból erednek, és a Corte costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) 1982. február 2‑i 18. sz. ítéletét követően kerültek bevezetésre: Gaudemet‑Tallon, H., i. m., 20. pont (192. o.), valamint De Gregorio, T., i. m. Lásd még: Leborgne, F., i. m., 3. pont (475. és 476. o.). A védelemhez való jog Spanyolországban, Olaszországban és Máltán való tiszteletben tartásának kérdéséről lásd: Garcia Ruiz, Y., „Articulo 99. Tratados con la Santa Sede”, Palao Moreno, G., El nuevo marco europeo en materia matrimonial, responsabilidad parental y sustracción de menores: comentarios al Reglamento (UE) n
o 2019/1111, Tirant lo Blanch, Valencia, 2022, 777–782. o., különösen 781. és 782. o.
42      Lásd a Borrás‑jelentés 120–123. pontját, különösen a 120. pontot arról, hogy Portugália megsértette volna nemzetközi kötelezettségeit, ha elfogadta volna a polgári bíróságok hatáskörét biztosító jogszabályt.
43      Lásd: Borrás‑jelentés (120. pont, ötödik bekezdés) és Leborgne, F., i. m., 2. pont (474. o.). A „Brüsszel IIb” rendelet 99. cikkében említett, a Szentszék és Portugália között 2004. május 18‑án létrejött konkordátum óta az eljárások hasonlóak. Lásd a jelen indítvány 38. lábjegyzetét.
44      Az ugyanezen 63. cikkben kifejezetten előírt egyéb rendelkezésekre való utaláshoz lásd a jelen indítvány 49. pontját. Lásd összehasonlításképpen a „Brüsszel IIa” rendeletnek a Dánia, Finnország, Izland, Norvégia és Svédország közötti, a házasságra, örökbefogadásra és gyámságra vonatkozó egyes nemzetközi magánjogi rendelkezéseket tartalmazó, 1931. február 6‑án Stockholmban aláírt egyezményről szóló 59. cikke (2) bekezdésének d) pontját (Recueil des traités de la Société des Nations unies, 126. kötet, 141. o., 2877. sz. [1931–1932.]), amelyre ezen 59. cikk (2) bekezdésének a) pontja hivatkozik.
45      Lásd a „Brüsszel II” rendelet 40. cikkét és a „Brüsszel IIb” rendelet 99. cikkét.
46      Portugáliában az ezen állam és a Szentszék között 2004. május 18‑án kötött konkordátum óta. Korábban a joghatóság kizárólagos volt. Lásd: Borrás‑jelentés (120. és 121. pont) és Gaudemet‑Tallon, H., „Le Règlement no 1347/2000 du Conseil du 29 mai 2000 : »Compétence, reconnaissance et exécution des décisions en matière matrimoniale et en matière de responsabilité parentale des enfants communs«”, Journal du droit international (Clunet), LexisNexis, Párizs, 2001., 2. sz., 381–445. o., különösen 111. pont (425. o.).
47      Lásd a jelen indítvány 24. pontját.
48      Lásd a jelen indítvány 24. pontját.
49      Aláírva 1969. május 23‑án [Az Egyesült Nemzetek Szerződéseinek Tára, 1155. kötet, 331. o., 18232. sz. (1980)] és hatályba lépett 1980. január 27‑én; a továbbiakban: Bécsi Egyezmény. A szerződések nemzetközi jogát lényegében ezen egyezmény kodifikálta. Az említett egyezmény 1. cikke szerint az egyezményt az államok közötti szerződésekre kell alkalmazni. Lásd: 2010. február 25‑i Brita ítélet (C‑386/08, EU:C:2010:91, 40. pont).
50      Dőlt betűs kiemelés tőlem.
51      Lásd a jelen indítvány 25. pontja.
52      Lásd ebben az értelemben a Bécsi Egyezmény 31. cikke (3) bekezdésének c) pontját.
53      Lásd: 2010. február 25‑i Brita ítélet (C‑386/08, EU:C:2010:91, 43. és 44. pont). A „Brüsszel IIa” rendelet 63. cikkének (4) bekezdése érdekes példája a szerződések relatív hatálya elvének. A Portugália és a Szentszék között létrejött konkordátum ugyanis Spanyolországban, Olaszországban és Máltán nem fejt ki közvetlen joghatásokat. E tekintetben lásd: Gaudemet‑Tallon, H., „Le règlement no 1347/2000 du 29 mai 2000: »Compétence, reconnaissance et exécution des décisions en matière matrimoniale et en matière de responsabilité parentale des enfants communs«”, i. m., különösen 112. pont (426. o.). E szerző megállapította, hogy a „Brüsszel II” rendelet, amely a 40. cikk (4) bekezdésébe ugyanazt a szabályt illesztette be, mint amelyet e 63. cikk (4) bekezdése tartalmaz, „a konkordátum által létrehozott mechanizmusok, valamint az annak végrehajtása érdekében hozott belső jogi rendelkezések védelme által teljes mértékben tiszteletben tartotta a nemzetközi közjogi és vallási követelményeket”. Ezt az elvet a „Brüsszel IIb” rendelet 99. cikkének (4) bekezdése is fenntartotta, jóllehet a Portugália és a Szentszék között 2004. május 18‑án kötött konkordátum 16. cikke – úgy mint Spanyolországban, Olaszországban vagy Máltán – az egyházi ítéletek joghatásainak elismerésére irányuló ugyanolyan eljárást ír elő.
54      Lásd: 2014. január 23‑i Manzi és Compagnia Naviera Orchestra ítélet (C‑537/11, EU:C:2014:19, 47. pont).
55      Lásd: 2014. január 23‑i Manzi és Compagnia Naviera Orchestra ítélet (C‑537/11, EU:C:2014:19, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56      Lásd: 2025. március 6‑i Anikovi ítélet (C‑395/23, EU:C:2025:142, 42., 44–47. és 49. pont).
57      Lásd a jelen indítvány 34. pontját.
58      Lásd még a „Brüsszel IIa” rendelet (8) preambulumbekezdését, amely pontosítja, hogy a rendelet nem vonatkozik a házasság vagyonjogi hatásaira.
59      A tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 7., 1. o.; helyesbítések: HL 2013. L 281., 29. o.; HL 2013. L 8., 19. o.) – a 76. cikke harmadik bekezdésének megfelelően – 2011. június 18‑től alkalmazandó.
60      A házassági vagyonjogi rendszerekkel kapcsolatos ügyekben a joghatóság, az alkalmazandó jog, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2016. június 24‑i tanácsi rendelet (HL 2016. L 183., 1. o.; helyesbítések: HL 2018. L 167., 36. o.; HL 2017. L 113., 62. o.), amely – a 69. cikkének megfelelően – a 2019. január 29‑től indított eljárásokra alkalmazandó.
61      Lásd: Borrás, A, „Introduction générale”, Corneloup, S., Droit européen du divorce, i. m., 1–25. o., különösen 9. pont (11. és 12. o.). Lásd: Bonomi, A., „Remarques liminaires et détermination du champ d’application des règles et compétence en matière matrimoniale”, Corneloup, S., Gallant, E., Égéa, V., és Jault‑Seseke, F., Divorce, responsabilité parentale, enlèvement international : commentaire du règlement 2019/1111 du 25 juin 2019 (Bruxelles II ter), i. m.., 82–106. o., különösen. 92. o. Ez a „Brüsszel IIb” rendeletre vonatkozó megjegyzés az általa hatályon kívül helyezett „Brüsszel IIa” rendelet hatályára is vonatkozik.
62      Lásd: Gaudemet‑Tallon, H., „La désunion du couple en droit international privé”, i. m., 121. o., 96. pont és az azt követő pontok. A szerző szerint „a nemzetközi magánjogban megfigyelhető egy olyan tendencia, amely kedvezően áll annak a jogszabálynak az alkalmazásához, amely elismeri a házasság vélelmezett fennállását, ami bizonyos értelemben lehetővé teszi a házasság múltra nézve történő »megmentését«”. A francia ítélkezési gyakorlat alapján a szerző kifejti az objektív kapcsolat választásának különböző lehetőségeit, inkább az érvénytelenített házasság vélelmezett joghatásai mellett érvelve, amennyiben a házastársak legalább egyike jóhiszeműen úgy vélte, hogy a házasság érvényes volt. Lásd még: Bonomi, A., i. m., 23. pont (92. o.).
63      Lásd különösen: „Nullità del matrimonio e assegno di divorzio – Ufficio nazionale per i problemi giuridici” című cikk a következő internetcímen:https://giuridico.chiesacattolica.it/nullita‑del‑matrimonio‑e‑determinazione‑dellassegno‑di‑divorzio/, és Siciliano, V., „Le Sezioni Unite sugli effetti della delibazione della sentenza ecclesiastica di nullità del matrimonio concordatario nel giudizio di divorzio”, Cammino Diritto, Diritto Ecclesiastico e Canonica, (online) 5. sz., 2021., valamint Cesarini, A., i. m.
64      Lásd többek között a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) egyesített tanácsainak 2021. március 31‑i 9004. sz. ítéletét. Cesarini, A., i. m. szerint e határozat összhangban van a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) egyesített tanácsainak 2014. július 17‑i 16379. sz. ítéletével és a 2018. július 11‑i 18287. sz. ítéletével, célja pedig, hogy megerősítse a házastársi együttélés hatékonyságát és az ahhoz kapcsolódó kölcsönös felelősséget.
65      Lásd többek között a Corte suprema di Cassazione (semmítőszék) 2013. szeptember 18‑i 21331. sz. ítéletét.
66      Lásd: Guzmán Altuna, M., „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas”, i. m., 4. és 5. o. Ez a szerző többek között a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) 2001. március 5‑i 227/2001. sz. ítéletére hivatkozik, amely kimondja, hogy „a házasság felbontásának polgári jogi joghatásait nem módosítja vagy változtatja meg az érvénytelenség későbbi egyházi kihirdetése”, mivel „az egyházi és a polgári jogterület[…] párhuzamosan működik, anélkül, hogy bármilyen olyan ütközés merülne fel, amely a polgári bíróság előtt folyamatban lévő másik válási eljárásban hozott polgári ítélet joghatásának elvesztését eredményezheti, miután az egyházi ítéletet az állami joggal összhangban állónak nyilvánították” (szabad fordítás).
67      Lásd egyébiránt ebben az értelemben a Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv) 1361. §‑a szerinti házasság során
bekövetkező különélés esetén fennálló tartásdíjhoz való jogosultságot illetően, bár Olaszországban az egyházi házasság érvénytelenítését polgári bíróságnak kellett megállapítania, mivel a német jogban a házasság érvénytelenségének egyház általi megállapítása semmilyen hatással nincs a különélés esetén fennálló tartási jogosultságra: Flindt, J. O., „Kein Vorrang des italienischen Delibationsverfahrens vor deutschem Trennungsunterhaltsverfahren”, Neue Zeitschrift für Familienrecht, C. H. Beck, München, 5. sz., 2026, 266. o. E szerző meggyőzőnek tartja az Oberlandesgericht Stuttgart (stuttgarti regionális felsőbíróság) 2025. július 30‑i 17 WF 14/25 határozatához, amely az alapeljárás feleit érinti, és amely bíróság engedélyezte a felülvizsgálati kérelem benyújtását..
68      Lásd a jelen indítvány 18. pontját.
69      Lásd a „Brüsszel IIa” rendeletnek „[a] házasság felbontására, a különválásra és a házasság érvénytelenítésére vonatkozó határozatok elismerését kizáró okokról” szóló 22. cikkét. E cikk c) pontja előírja, hogy a házasság felbontására, a különválásra vagy a házasság érvénytelenítésére vonatkozó határozat nem ismerhető el, amennyiben összeegyeztethetetlen egy olyan határozattal, amelyet ugyanazon felek közötti eljárásban abban a tagállamban hoztak, amelyben az elismerést kérik.