62025CJ0313
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2025. szeptember 4. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás – Bevándorlási politika – Harmadik országok valamely tagállamban jogellenesen tartózkodó állampolgárainak visszatérése – 2008/115/EK irányelv – Jogerőssé vált kiutasítási határozat végrehajtása – 5. cikk – A visszaküldés tilalmának elve – A gyermek mindenek felett álló érdeke – Családi élet – 15. cikk – Kitoloncolás céljából történő őrizetbe vétel – A jogszerűségi feltételek tiszteletben tartásának felülvizsgálata – A nemzeti bíróság azon kötelezettsége, hogy megvizsgálja a visszaküldés tilalma elvének és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdeknek a tiszteletben tartását – Hivatalból történő vizsgálat – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 6. és 7. cikke, 19. cikkének (2) bekezdése, 24. cikkének (2) bekezdése, valamint 47. cikke”
A C‑313/25. PPU. sz. [Adrar] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Roermondban eljáró hágai bíróság, Hollandia) a Bírósághoz 2025. május 6‑án érkezett, 2025. május 6‑i határozatával terjesztett elő a
GB
és
a Minister van Asiel en Migratie
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, M. Gavalec, Csehi Z. és F. Schalin bírák,
főtanácsnok: D. Spielmann,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. július 1‑jei tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
GB képviseletében N. den Ouden és A. Hol advocaten,
–
a holland kormány képviseletében M. H. S. Gijzen és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Baeckelmans, A. Katsimerou és F. van Schaik, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. augusztus 1‑jei tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 348., 98. o.) 5. cikkének, 13. cikke (1) és (2) bekezdésének, valamint 15. cikkének az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 6. és 7. cikkével, 19. cikkének (2) bekezdésével, 24. cikkének (2) bekezdésével, valamint 47. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a GB algériai állampolgár és a Minister van Asiel en Migratie (menekültügyi és migrációs miniszter, Hollandia) (a továbbiakban: miniszter) között ez utóbbi azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely GB Algériába való kitoloncolása érdekében elrendelte e személy őrizetbe vételét.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3
A menekültek helyzetére vonatkozó, New Yorkban, 1967. január 31‑én megkötött jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek helyzetére vonatkozó, Genfben, 1951. július 28‑án aláírt egyezmény (Recueil des traités des Nations unies [1954], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.; kihirdette: az 1989. évi 15. tvr.) 33. cikke szerint:
„1.   Egyetlen Szerződő Állam sem utasítja ki vagy küldi vissza (»refouler«) a menekültet azon ország területének határára, ahol élete vagy szabadsága faji, vallási okokból, nemzeti hovatartozása miatt, vagy abból az okból van veszélyeztetve, hogy bizonyos társadalmi csoporthoz tartozik, vagy bizonyos politikai véleményt vall.
2.   A jelen rendelkezésből folyó kedvezmény azonban nem illeti meg azt a menekültet, akiről alaposan feltehető, hogy veszélyezteti annak az országnak biztonságát, amelynek területén van, vagy aki mivel különösen súlyos bűncselekményért jogerősen elítélték, veszélyt jelent az illető ország lakosságára nézve.”
Az uniós jog
4
A 2008/115 irányelv (2), (4), (8), (16), (22) és (24) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(2)
Az Európai Tanács 2004. november 4–5‑i brüsszeli ülése sürgette egy közös normákon alapuló hatékony visszatérési és hazatelepülési politika létrehozását annak érdekében, hogy az érintett személyek emberséges módon, és emberi jogaik és méltóságuk teljes mértékű tiszteletben tartása mellett térhessenek vissza.
[…]
(4)
A jól szervezett migrációs politika elengedhetetlen elemeként átlátható és igazságos közös szabályokat szükséges rögzíteni a hatékony visszatérési politika biztosítása céljából.
[…]
(8)
Elismert, hogy a tagállamoknak joguk van az illegálisan tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok kiutasítására, feltéve, hogy tisztességes és hatékony menekültügyi rendszert működtetnek, amelyek a visszaküldés tilalmának elvét teljes mértékben tiszteletben tartják.
[…]
(16)
A kitoloncolás céljából elrendelt őrizet alkalmazását korlátozni kell, és az arányosság elvét kell rá alkalmazni a felhasznált módszerek és a kitűzött célok vonatkozásában. Az őrizet[…] kizárólag abban az esetben indokolt, ha az a kiutasítás előkészítését vagy a kitoloncolási eljárás végrehajtását szolgálja, és a kevésbé kényszerítő intézkedések alkalmazása nem bizonyulna elegendőnek.
[…]
(22)
Az [Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlése által 1989. november 20‑án elfogadott, a gyermek jogairól szóló nemzetközi egyezménnyel (kihirdette: az 1991. évi LXIV. törvény)] összhangban az irányelv végrehajtása során a tagállamok elsődleges szempontjának a gyermek mindenek felett álló érdekének kell lennie. Összhangban az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló[, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt] európai egyezménnyel [(kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény)], az irányelv végrehajtása során a tagállamok elsődleges szempontjának a családi élet tiszteletben tartásának kell lennie.
[…]
(24)
Az irányelv tiszteletben tartja és betartja a különösen [a Charta] által elismert alapvető jogokat és elveket.”
5
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 3. cikkének 4. és 5. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások érvényesek:
[…]
4.
»kiutasítási határozat«: közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely valamely harmadik országbeli állampolgár tartózkodásának jogszerűtlenségét megállapítja vagy kimondja, és visszatérési kötelezettséget állapít meg vagy mond ki;
5.
»kitoloncolás«: a visszatérési kötelezettség kikényszerítése, azaz a tagállamból történő fizikai kiszállítás”.
6
Az említett irányelvnek „A visszaküldés tilalma, a gyermek mindenek felett álló érdeke, családi élet és egészségi állapot” című 5. cikke kimondja:
„Az irányelv végrehajtása során a tagállamok megfelelő figyelmet fordítanak:
a)
a gyermek mindenek felett álló érdekeire,
b)
a családi életre,
c)
az érintett harmadik országbeli állampolgár egészségi állapotára,
és tiszteletben tartják a visszaküldés tilalmának elvét.”
7
Ugyanezen irányelvnek „A kitoloncolás elhalasztása” címet viselő 9. cikke az (1) bekezdésének a) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok elhalasztják a kitoloncolást:
a)
ha az megsértené a visszaküldés tilalmának elvét […]”
8
A 2008/115 irányelv „Formanyomtatvány” című 12. cikke (1) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A kiutasítási határozatok, és – amennyiben elrendelik – a beutazási tilalomról és a kitoloncolásról szóló határozatok meghozatalára írásban, a tényállás ismertetésével és jogi indokolással, valamint a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségek feltüntetésével kerül sor.”
9
Ezen irányelv „Jogorvoslatok” című 13. cikkének (1) és (2) bekezdése kimondja:
„(1)   Az érintett harmadik országbeli állampolgár számára biztosítani kell a hatékony jogorvoslathoz való jogot, hogy illetékes bíróság vagy közigazgatósági hatóság, vagy pártatlan és a függetlenség biztosítékával rendelkező tagokból álló illetékes szerv előtt fellebbezéssel élhessen a kiutasításhoz kapcsolódó, a 12. cikk (1) bekezdésében említett határozatok ellen, vagy kérhesse azok felülvizsgálatát.
(2)   Az (1) bekezdésben említett hatóságnak vagy szervnek hatáskörében áll felülvizsgálni a kiutasításhoz kapcsolódó, a 12. cikk (1) bekezdésében említett határozatokat, beleértve a határozatok végrehajtásának ideiglenes felfüggesztését, kivéve, ha a nemzeti jog értelmében az ideiglenes felfüggesztés már érvényben van.”
10
Az említett irányelv „Őrizet” című 15. cikkének szövege a következő:
„(1)   A tagállamok – kivéve, ha a konkrét esetben más elégséges, de kevésbé kényszerítő intézkedés is hatékonyan alkalmazható, – kizárólag a kiutasítás előkészítése és/vagy a kitoloncolás végrehajtása céljából őrizetben tarthatják a kitoloncolási eljárás alatt álló harmadik országbeli állampolgárt, különösen, ha:
a)
fennáll a szökés veszélye, vagy
b)
a harmadik ország érintett állampolgára meghiúsítja vagy akadályozza a kiutasítás előkészítését vagy kitoloncolási eljárást.
Az őrizetnek a lehető legrövidebbnek kell lennie, és csak addig tartható fenn, amíg a kitoloncolási intézkedések folynak, és kellő körültekintéssel végrehajtásra kerülnek.
(2)   Az őrizetet közigazgatási vagy igazságügyi hatóságok rendelik el.
Az őrizetet írásban kell elrendelni, a tényállás ismertetésével és jogi indokolással ellátva.
Amennyiben az őrizetet közigazgatási hatóságok rendelték el, a tagállamok
a)
vagy előírják az őrizetben tartás jogszerűségének gyors bírósági felülvizsgálatát, amellyel kapcsolatosan az őrizet kezdetétől számítva a lehető legrövidebb határidőn belül határozatot kell hozni,
b)
vagy biztosítják a jogot a harmadik országbeli állampolgár számára az őrizetben tartásának jogszerűségét gyorsan felülvizsgáló bírósági eljárás megindítására, amelyben a jogszerűségről a vonatkozó eljárás megindításától számítva a lehető legrövidebb határidőn belül határozni kell. Ez esetben a tagállamok haladéktalanul tájékoztatják az érintett harmadik országbeli állampolgárt az ilyen eljárás igénybevételének lehetőségéről.
Az érintett harmadik országbeli állampolgárt haladéktalanul szabadon kell bocsátani, ha az őrizetben tartás nem jogszerű.
(3)   Az őrizetben tartást minden esetben ésszerű időközönként, akár az érintett harmadik országbeli állampolgár kérésére, akár hivatalból felül kell vizsgálni. Meghosszabbított őrizet esetében a felülvizsgálatokat igazságügyi hatóság felügyelete alatt kell elvégezni.
(4)   Amennyiben a kitoloncolásra jogi vagy egyéb megfontolások következtében már nem látszik ésszerű lehetőség, vagy az (1) bekezdésben megállapított feltételek már nem állnak fenn, az őrizet indokoltsága megszűnik, és az érintett személyt haladéktalanul szabadon kell bocsátani.
(5)   Az őrizetet mindaddig fenn kell tartani, ameddig az (1) bekezdésben megállapított feltételek fennállnak, és az őrizet a kitoloncolás biztosításához szükséges. Valamennyi tagállam korlátozott, hat hónapot nem meghaladó őrizetben tartási időszakot határoz meg.
(6)   A tagállamok a (5) bekezdésben említett időszakot kizárólag korlátozott, további tizenkét hónapot nem meghaladó időszakkal hosszabbíthatják meg a nemzeti jogszabályoknak megfelelően, azokban az esetekben, ha a kiutasítás végrehajtása minden ésszerű erőfeszítésük ellenére várhatóan tovább tart:
a)
az érintett harmadik országbeli állampolgár részéről szükséges együttműködés hiánya miatt, vagy
b)
a szükséges dokumentumok harmadik országoktól való beszerzésének késedelme miatt.”
A holland jog
11
A 2000. november 23‑i wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (a külföldiekről szóló törvény átfogó módosításáról szóló törvény; Stb. 2000., 495. sz.) alapeljárásra alkalmazandó szövege szerinti 59. cikke (1) bekezdésének a. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a közrenddel vagy nemzetbiztonsággal összefüggő érdek megköveteli, [a miniszter] kitoloncolás céljából őrizetbe veheti azt a külföldit, akinek […] tartózkodása nem jogszerű.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
2024. szeptember 11‑én GB algériai állampolgár nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Hollandiában. Az e kérelem indokainak vizsgálatára vonatkozó meghallgatáson nem jelent meg.
13
2024. október 7‑i határozatával a miniszter tehát az említett kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasította. E határozat kiutasítási határozatnak (a továbbiakban: kiutasítási határozat) is minősül. GB által benyújtott jogorvoslati kérelem hiányában e határozat jogerőre emelkedett.
14
2025. március 26‑án GB‑t a francia hatóságok az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 31. o.; helyesbítés: HL 2018. L 33., 6. o.) alapján átszállították Hollandiába.
15
Ugyanezen a napon GB nemzetközi védelem iránti ismételt kérelmet nyújtott be Hollandiában, amely a kiutasítási határozat végrehajtásának felfüggesztését eredményezte. A miniszter, miután meghallgatta GB‑t e kérelem indokairól, 2025. április 7‑én tájékoztatta őt arról, hogy az említett kérelmet mint nyilvánvalóan megalapozatlant el fogja utasítani. 2025. április 9‑én GB ugyanezen kérelmet visszavonta. A kiutasítási határozat felfüggesztése tehát a törvény erejénél fogva megszűnt.
16
2025. április 10‑én a miniszter a 2008/115 irányelv 15. cikke alapján őrizetbe vette GB‑t annak érdekében, hogy a kiutasítási határozat végrehajtása keretében előkészítse a kiutasítását, illetve végrehajtsa az Algériába történő kitoloncolását. Őrizetbe vételét megelőzően GB kijelentette egyrészt, hogy attól tart, hogy Algériába való visszatérése esetén embertelen vagy megalázó büntetésnek vagy bánásmódnak lesz kitéve, másrészt pedig, hogy egy 2024. szeptember 18‑án Franciaországban született gyermek apja, akiről gondoskodni kíván, még akkor is, ha már nem áll kapcsolatban e gyermek anyjával, aki egy Franciaországban tartózkodási engedéllyel rendelkező algériai állampolgár.
17
2025. április 16‑án GB az őrizetbe vételét elrendelő határozattal szemben keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság, a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Roermondban eljáró hágai bíróság, Hollandia) előtt.
18
E bíróság arra keresi a választ, hogy az uniós jog értelmében az őrizetbe vétel jogszerűségére vonatkozó feltételek tiszteletben tartásának felülvizsgálata során értékelnie kell‑e azt, hogy a visszaküldés tilalmának elve, valamint a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdek, különösen a családi élet és a gyermek mindenek felett álló érdeke kizárja‑e GB‑nek a kiutasítási határozat végrehajtása keretében Algériába történő kitoloncolását. A holland jog értelmében ugyanis e bíróság nem jogosult ilyen értékelés elvégzésére.
19
Márpedig elsősorban az említett bíróság saját magát tartja az egyetlen olyan igazságügyi hatóságnak, amely értékelheti, hogy GB Algériába történő kitoloncolása összeegyeztethető‑e a visszaküldés tilalmának elvével és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdekkel.
20
Az eljárás egyetlen pontján sem értékelték ugyanis, hogy ezen elv és ezen érdekek kizárják‑e GB kitoloncolását.
21
Először is ilyen értékelésre nem került sor a kiutasítási határozat elfogadásakor, mivel GB nem jelent meg a nemzetközi védelem iránti kérelme indokainak vizsgálatára vonatkozó meghallgatáson. A GB által e határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem hiányában e határozat a visszaküldés tilalma elvének és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdeknek a vizsgálata nélkül jogerőre emelkedett.
22
Továbbá ilyen értékelésre GB – kitoloncolás céljából történő – őrizetbe vételekor sem került sor, noha az érintett lényegében a körülmények jelentős megváltozására hivatkozott, utalva egyrészt a Charta 4. cikke által tiltott bánásmódnak az Algériába való visszatérés esetén fennálló veszélyére, másrészt pedig arra, hogy gyermeke született Franciaországban, akiről állítása szerint gondoskodni kíván.
23
Végül a visszaküldés tilalma elvének és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdeknek az értékelése az eljárás későbbi szakaszában sem végezhető el. Egyrészt ugyanis a nemzeti joggyakorlatban a kiutasítási határozat végrehajtásához nem szükséges új – akár közigazgatási, akár bírósági – jogi aktus elfogadása, amely során ilyen értékelést lehetne végezni. Másrészt a holland jog nem ír elő a kiutasítási határozat végrehajtásával szembeni önálló jogorvoslati lehetőséget. GB csak azt követően nyújthat be panaszt a tervezett tényleges kitoloncolással szemben, hogy annak napját és időpontját közölték vele. Az ilyen panasz azonban csak a kiutasítási határozat végrehajtásának részletszabályaira vonatkozhat, és nem teszi lehetővé a visszaküldés tilalma elvének és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdeknek az értékelését.
24
Másodsorban a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az uniós jog arra kötelezi, hogy a visszaküldés tilalmának elvét és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdeket naprakészen értékelje annak érdekében, hogy biztosítsa GB számára a hatékony bírósági jogorvoslatot, a szabadsághoz való jogot, valamint ezen elv és ezen érdekek tiszteletben tartását.
25
E tekintetben e bíróság először is hangsúlyozza, hogy ezen irányelv 5. cikke arra kötelezi az illetékes nemzeti hatóságot, hogy a kiutasítási eljárás minden szakaszában tartsa tiszteletben a visszaküldés tilalmának elvét. Márpedig egy harmadik országbeli állampolgár kitoloncolás céljából történő őrizetbe vétele az említett irányelvet hajtja végre, tehát ilyen eljárási szakasznak minősül.
26
Másodszor, az uniós jogalkotó a 2008/115 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírta, hogy a kitoloncolást el kell halasztani, ha az ellentétes a visszaküldés tilalmának elvével. Így a korábbi kiutasítási határozat és a kitoloncolás elhalasztása egyidejűleg fennállhat, ily módon a kiutasítási határozat fennállása, még ha e határozat jogerős is, nem akadályozhatja meg annak vizsgálatát, hogy az e határozat végrehajtása keretében történő kitoloncolás összeegyeztethető‑e a visszaküldés tilalmának elvével. Végeredményben a visszaküldés tilalma abszolút jellegű.
27
Ezzel szemben a Charta 7. cikkében és 24. cikkének (2) bekezdésében biztosított alapvető jogok nem abszolút jogok. Mindazonáltal a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy e jogok is kizárhatják kiutasítási határozat hozatalát. Hasonlóképpen, a kérdést előterjesztő bíróság szerint e jogok kizárhatják a harmadik országbeli állampolgár ilyen határozat végrehajtása keretében történő kitoloncolását is.
28
Harmadszor, az érintett harmadik országbeli állampolgár hatékony jogorvoslathoz való joga azt is megköveteli, hogy a kiutasítási határozat végrehajtása keretében kitoloncolás céljából foganatosított őrizet jogszerűségére vonatkozó feltételek tiszteletben tartásának felülvizsgálatára hivatott bíróság megvizsgálhassa, hogy a kitoloncolást nem zárja‑e ki a visszaküldés tilalmának elve és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdek.
29
Negyedszer, a kitoloncolás céljából foganatosított őrizet nem lenne indokolt, és már nem felelne meg a céljának, ha a kitoloncolásra a visszaküldés tilalmának elve vagy az ezen irányelv 5. cikkében említett többi érdek miatt nem kerülhetne sor. Ilyen esetben az említett irányelv 15. cikke (4) bekezdésének megfelelően az érintettet haladéktalanul szabadon kell bocsátani. Ennélfogva az érintett harmadik országbeli állampolgár kitoloncolás céljából történő őrizetbe vétele előtt meg kell vizsgálni, hogy a kitoloncolás megengedett‑e.
30
E körülmények között a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Roermondban eljáró hágai bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a 2008/115 irányelv 5. cikkét, 13. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 15. cikkét [a Charta] 6. cikkével, 19. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben, hogy a harmadik országbeli állampolgár őrizetének jogszerűségére vonatkozó, az uniós jogból eredő feltételek tiszteletben tartásának vizsgálata során az igazságügyi hatóság köteles szükség esetén hivatalból meggyőződni arról, hogy a visszaküldés tilalmának elvével nem ellentétes a korábban hozott azon kiutasítási határozat végrehajtása, amelynek végrehajtása érdekében ezen harmadik országbeli állampolgárt őrizetbe vették?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a 2008/115 irányelv 5. cikkét, 13. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 15. cikkét [a Charta] 6. és 7. cikkével, 24. cikkének (2) bekezdésével, valamint 47. cikkével összefüggésben, hogy a harmadik országbeli állampolgár őrizetének jogszerűségére vonatkozó, az uniós jogból eredő feltételek tiszteletben tartásának vizsgálata során az igazságügyi hatóság köteles szükség esetén hivatalból meggyőződni arról, hogy a 2008/115 irányelv 5. cikkében megjelölt érdekekkel nem ellentétes a korábban hozott azon kiutasítási határozat végrehajtása, amelynek végrehajtása érdekében ezen harmadik országbeli állampolgárt őrizetbe vették?”
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazása iránti kérelemről
31
A kérdést előterjesztő bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23a. cikke és a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikke szerinti sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazását kérte.
32
E rendelkezésekből következik, hogy ezen eljárás alkalmazása két együttes feltételtől függ. Egyrészt az szükséges, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUM‑Szerződés harmadik része V. címének tárgyát képező, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséggel kapcsolatos értelmezési kérdéseket vessen fel. Másrészt pedig az, hogy az alapeljárásnak a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett körülményei sürgős helyzet fennállását tükrözzék.
33
Az első feltételt illetően rá kell mutatni arra, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2008/115 irányelv értelmezésére vonatkozik, amely irányelv az EUM‑Szerződés harmadik részének a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségre vonatkozó V. címében említett területek hatálya alá tartozik. Ennélfogva e kérelem sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás tárgyát képezheti.
34
A második, a sürgősségre vonatkozó feltételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint e feltétel többek között akkor teljesül, ha az alapügyben érintett személy jelenleg meg van fosztva szabadságától, és további fogva tartása az alapjogvita kimenetelétől függ, mindamellett, hogy e személy helyzetét azon időpontra tekintettel kell értékelni, amelyben az előzetes döntéshozatalra utalás sürgősségi eljárásban történő elbírálására irányuló kérelmet vizsgálják (2024. október 4‑iBouskoura ítélet, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2025. június 19‑iKamekris ítélet, C‑219/25 PPU, EU:C:2025:456, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
A jelen ügyben először is az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy GB‑t Algériába történő kitoloncolása céljából 2025. április 10‑én őrizetbe vették, így jelenleg meg van fosztva szabadságától.
36
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések annak meghatározására irányulnak, hogy az uniós jog kötelezi‑e őt arra, hogy az őrizetbe vétel jogszerűségének feltételei címén értékelje, hogy a visszaküldés tilalmának elve és a 2008/115 irányelv 5. cikkében említett többi érdek kizárja‑e GB Algériába történő kitoloncolását, amely esetben e bíróságnak meg kellene szüntetnie e személy őrizetét.
37
E körülmények között az előadó bíró javaslatára, a főtanácsnok meghallgatását követően a Bíróság második tanácsa 2025. május 21‑én úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság azon kérelmének, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálják el.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetes észrevételek
38
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amely révén a Bíróság az uniós jog értelmezéséhez olyan támpontokat nyújt a nemzeti bíróságnak, amelyek szükségesek az utóbbi által eldöntendő jogvita megoldásához (lásd: 1990. január 26‑iFalciola végzés, C‑286/88, EU:C:1990:33, 7. pont; 2021. április 15‑iÉtat belge [Az átadásra vonatkozó határozatnál későbbi körülmények] ítélet, C‑194/19, EU:C:2021:270, 21. pont).
39
Ugyancsak az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezen együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon (lásd: 1997. július 17‑iKrüger ítélet, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. és 23. pont). Ennek érdekében a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdést (lásd: 2000. november 28‑iRoquette Frères ítélet, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. pont; 2025. június 3‑iKinsa ítélet, C‑460/23, EU:C:2025:392, 34. pont).
40
Kérdéseivel az előterjesztő bíróság lényegében a 2008/115 irányelv 5. cikkének, 13. cikke (1) és (2) bekezdésének, valamint 15. cikkének a Charta több rendelkezésével összefüggésben történő értelmezését kéri.
41
A 2008/115 irányelv 13. cikkének (1) és (2) bekezdése többek között előírja, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár számára biztosítani kell a hatékony jogorvoslathoz való jogot, hogy fellebbezéssel élhessen a kiutasításhoz kapcsolódó, ezen irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében említett határozatokkal, azaz a kiutasítási határozatokkal, és – amennyiben elrendelik – a beutazási tilalomról és a kitoloncolásról szóló határozatokkal szemben.
42
A jelen ügyben azonban a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott magyarázatokból kitűnik, hogy az alapeljárás tárgya nem a 2008/115 irányelv 13. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében vett kiutasítási határozat vagy a kiutasításhoz kapcsolódó más határozat jogszerűsége, hanem a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerőssé vált kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűsége.
43
Márpedig a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárnak a 2008/115 irányelv 15. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján történő őrizetbe vételét illetően a bírói jogvédelemre vonatkozó közös európai uniós szabályok e 15. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdésében szerepelnek (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 82. pont).
44
Ennélfogva a 2008/115 irányelv 13. cikkének (1) és (2) bekezdése az alapügy megoldása szempontjából nem releváns, így azokat nem szükséges értelmezni.
Az első kérdésről
45
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/115 irányelv 5. és 15. cikkét a Charta 6. cikkével, 19. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy a visszaküldés tilalmának elve e kitoloncolást kizárja‑e.
46
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2008/115 irányelv fő célkitűzése – amint az az irányelv (2) és (4) preambulumbekezdéséből kitűnik – a hatékony visszatérési és hazatelepülési politika létrehozása az érintett személyek alapvető jogainak és méltóságának teljes mértékű tiszteletben tartása mellett (2018. június 19‑iGnandi ítélet, C‑181/16, EU:C:2018:465, 48. pont; 2022. november 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kiutasítás – Orvosi kannabisz] ítélet, C‑69/21, EU:C:2022:913, 88. pont; 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 30. pont).
47
Ebből következik, hogy a 2008/115 irányelv végrehajtása során – ideértve azt az esetet is, amikor valamely jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár kitoloncolásának előkészítése céljából őrizetbe vételi intézkedéseket hoznak – a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk a Charta által ezen állampolgár számára elismert alapvető jogokat (lásd ebben az értelemben: 2022. november 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kiutasítás – Orvosi kannabisz] ítélet, C‑69/21, EU:C:2022:913, 89. pont).
48
Mindezek előzetes felidézésére figyelemmel először is hangsúlyozni kell, hogy a harmadik országbeli állampolgárnak a 2008/115 irányelv alapján jogellenes tartózkodás miatti kiutasítási eljárás keretében foganatosított bármely őrizete az érintettnek a Charta 6. cikkében biztosított szabadsághoz való jogába való súlyos beavatkozásnak minősül (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Az őrizeti intézkedés ugyanis abban áll, hogy valamely személy tartózkodását meghatározott helyre korlátozzák, arra kötelezve őt, hogy folyamatosan egy korlátozott és zárt területen tartózkodjon, elkülönítve őt a lakosság többi részétől, és megfosztva őt a mozgásszabadságától (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Márpedig a 2008/115 irányelv értelmében vett őrizeti intézkedések célja nem bűncselekmények üldözése vagy szankcionálása, hanem az ezen irányelv által a kiutasításra vonatkozóan kitűzött célok megvalósítása (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 74. pont). Így a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár őrizetének – amennyiben azt kitoloncolás céljából rendelik el – csupán az a célja, hogy biztosítsa a kiutasítási eljárás hatékonyságát, és semmilyen büntető célt nem követ (lásd ebben az értelemben: 2022. március 10‑iLandkreis Gifhorn ítélet, C‑519/20, EU:C:2022:178, 38. pont).
51
A szabadsághoz való, a Charta 6. cikkében biztosított jogba történő e beavatkozás súlyosságára és e jog jelentőségére tekintettel az illetékes nemzeti hatóságok számára elismert, a harmadik országbeli állampolgárok őrizetbe vételére vonatkozó jogkör szigorúan korlátozott. Az őrizeti intézkedés tehát csak az annak feltételeit és módjait meghatározó általános és elvont szabályok tiszteletben tartása mellett rendelhető el vagy hosszabbítható meg (lásd ebben az értelemben:2022. március 10‑iLandkreis Gifhorn ítélet, C‑519/20, EU:C:2022:178, 62. pont; 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 75. pont).
52
Azok az általános és elvont szabályok, amelyek közös uniós normák címén a 2008/115 irányelvre tekintettel és a Charta 6. cikke szempontjából is meghatározzák a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok őrizetének jogszerűségi feltételeit, ezen irányelv 15. cikkében szerepelnek (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 76. és 77. pont).
53
Az említett irányelv 15. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok – kivéve, ha a konkrét esetben más elégséges, de kevésbé kényszerítő intézkedés is hatékonyan alkalmazható – kizárólag a kiutasítás előkészítése és/vagy a kitoloncolás végrehajtása céljából őrizetben tarthatják a kiutasítási eljárás alatt álló harmadik országbeli állampolgárt, különösen akkor, ha fennáll a szökés veszélye, vagy akkor, ha a harmadik ország érintett állampolgára meghiúsítja vagy akadályozza a kiutasítás előkészítését vagy a kitoloncolási eljárást. Az őrizetnek a lehető legrövidebbnek kell lennie, és csak addig tartható fenn, amíg a kitoloncolási intézkedések folynak, és kellő körültekintéssel végrehajtásra kerülnek.
54
Amennyiben megállapítható, hogy az őrizet jogszerűségének a 2008/115 irányelv 15. cikkében megállapított feltételei nem teljesültek vagy már nem teljesülnek, az érintett személyt haladéktalanul szabadon kell bocsátani, amint azt az uniós jogalkotó egyébként ezen irányelv 15. cikke (2) bekezdésének negyedik albekezdésében és (4) bekezdésében kifejezetten előírja (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 79. pont; 2024. október 4‑iBouskoura ítélet, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 44. pont).
55
Így egyrészt a 2008/115 irányelv 15. cikke (2) bekezdése negyedik albekezdésének megfelelően az érintett harmadik országbeli állampolgárt haladéktalanul szabadon kell bocsátani, ha az őrizetben tartás nem jogszerű. Másrészt, ezen irányelv 15. cikke (4) bekezdésének megfelelően ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha a kitoloncolásra jogi vagy egyéb megfontolások következtében már nem látszik észszerű lehetőség, vagy ha az említett irányelv 15. cikkének (1) bekezdésében megállapított feltételek már nem teljesülnek.
56
Ahhoz, hogy megállapítható legyen, hogy továbbra is fennáll a 2008/115 irányelv 15. cikkének (4) bekezdése értelmében vett, „kitoloncolásra […] [való] ésszerű lehetőség”, az szükséges, hogy az őrizet jogszerűsége vizsgálatának időpontjában reális lehetőség legyen arra, hogy a kitoloncolás az ezen irányelv 15. cikkének (5) és (6) bekezdésében meghatározott határidőkre tekintettel végrehajtható (lásd ebben az értelemben: 2009. november 30‑iKadzoev ítélet, C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741, 65. pont; 2014. június 5‑iMahdi ítélet, C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 60. pont), anélkül hogy a kitoloncolást e rendelkezés értelmében vett „jogi megfontolások” kizárnák.
57
Ennélfogva az illetékes nemzeti hatóságnak az őrizet jogszerűségének a 2008/115 irányelv 15. cikkében meghatározott feltételei címén különösen azt kell megvizsgálnia, hogy fennáll‑e a jogellenesen tartózkodó érintett harmadik országbeli állampolgár kitoloncolásának észszerű lehetősége, illetve hogy e személy kitoloncolását kizárják‑e ilyen jogi megfontolások.
58
E tekintetben a „jogi megfontolások” fogalmát a 2008/115 irányelv nem határozza meg. E fogalom szokásos értelmére tekintettel meg kell állapítani, hogy az kiterjed minden olyan jogi szabályra, amelyet a tagállamoknak a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár kitoloncolása során tiszteletben kell tartaniuk.
59
Ez a helyzet áll fenn, amint abban végeredményben a jelen ügyben észrevételeket benyújtó valamennyi fél és érintett egyetért, a 2008/115 irányelv 5. cikke esetében, amely ezen irányelv végrehajtásakor a tagállamokra nézve kötelező általános szabálynak minősül.
60
Közelebből a 2008/115 irányelv 5. cikke arra kötelezi az illetékes nemzeti hatóságot, hogy a kiutasítási eljárás minden szakaszában tartsa tiszteletben a visszaküldés tilalmának elvét, amelyet alapvető jogként a Chartának a menekültek helyzetére vonatkozó jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek helyzetére vonatkozó egyezmény 33. cikkével összefüggésben értelmezett 18. cikke, valamint a Charta 19. cikkének (2) bekezdése biztosít (2022. november 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kiutasítás – Orvosi kannabisz] ítélet, C‑69/21, EU:C:2022:913, 55. pont; 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 35. pont).
61
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Charta 19. cikkének a 4. cikkével összefüggésben értelmezett (2) bekezdése az érintett személy magatartásától függetlenül abszolút módon tiltja az olyan államba történő kitoloncolást, kiutasítást vagy kiadatást, ahol e személyt komolyan fenyegeti az a veszély, hogy halálra ítélik, kínozzák, vagy embertelen vagy megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek vetik alá. A tagállamok ennélfogva nem toloncolhatnak, utasíthatnak vagy adhatnak ki egy külföldit akkor, ha nyomós és megalapozott okokból azt kell feltételezni, hogy a célországban a Charta e két rendelkezésében tiltott bánásmód elszenvedése valós veszélyének lesz kitéve (2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62
Így, amennyiben nyomós és megalapozott okokból feltételezhető, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár a célországban a Charta említett rendelkezései által tiltott bánásmód elszenvedése valós veszélyének lesz kitéve, ezen állampolgárral szemben nem hozható kitoloncolási intézkedés mindaddig, amíg e veszély fennáll, amint azt egyébként a 2008/115 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja kifejezetten előírja (lásd ebben az értelemben: 2022. november 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kiutasítás – Orvosi kannabisz] ítélet, C‑69/21, EU:C:2022:913, 58. és 59. pont).
63
Ez akkor is így van, ha az érintett harmadik országbeli állampolgárral szemben olyan kiutasítási határozatot hoztak, amelyet e személy nem vitatott, és amely így jogerőre emelkedett.
64
Az illetékes nemzeti hatóság ugyanis a visszaküldés tilalmának elvét az eljárás valamennyi szakaszában köteles figyelembe venni, a kiutasítási határozat meghozatalának időpontjától az e határozat végrehajtására vonatkozó bírósági felülvizsgálat időpontjáig (lásd ebben az értelemben: 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 46. pont), éspedig, amint az a jelen ítélet 61. pontjából kitűnik, függetlenül az érintett harmadik országbeli állampolgár magatartásától, és különösen attól, hogy e személy vitatta‑e az említett határozatot.
65
Ezenkívül a tagállamoknak lehetővé kell tenniük az ilyen állampolgár számára, hogy a körülményekben a kiutasítási határozat elfogadását követően bekövetkezett bármely olyan változásra hivatkozhasson, amely jelentős hatással lehet a helyzetének többek között a 2008/115 irányelv 5. cikkére tekintettel történő értékelésére (lásd ebben az értelemben: 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66
Ebből következik, hogy amikor az illetékes nemzeti hatóságnak el kell rendelnie, felül kell vizsgálnia vagy meg kell hosszabbítania a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár kitoloncolására irányuló őrizeti intézkedést, meg kell vizsgálnia, hogy a visszaküldés tilalmának elve nem zárja‑e ki e személy kitoloncolását.
67
Másodszor, ami az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgárok hatékony bírói jogvédelemhez való jogát illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Charta 47. cikke értelmében a tagállamoknak hatékony bírói jogvédelmet kell biztosítaniuk az uniós jogrendből eredő egyéni jogok tekintetében (2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 81. pont).
68
E jogot a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár 2008/115 irányelv alapján történő őrizetbe vételét illetően ezen irányelv 15. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdése testesíti meg, amely rendelkezés értelmében, ha az őrizetbe vételt közigazgatási hatóság rendelte el, ezen őrizetbe vétel jogszerűségének – akár hivatalból, akár az érintett személy kérelmére – gyorsított bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie (lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 82. és 83. pont).
69
Ezen túlmenően a 2008/115 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése – amely az őrizeti intézkedés fenntartása esetén „ésszerű időközönként[i]” időszakos felülvizsgálatot ír elő annak ellenőrzése érdekében, hogy az őrizet jogszerűségének feltételei továbbra is fennállnak‑e – megköveteli, hogy meghosszabbított őrizet esetén e felülvizsgálatot igazságügyi hatóság felügyelete alatt végezzék.
70
Az uniós jogalkotó így olyan közös eljárási szabályokat vezetett be, amelyek célja annak biztosítása, hogy minden tagállamban álljon fenn olyan rendszer, amely lehetővé teszi az illetékes igazságügyi hatóság számára, hogy – adott esetben hivatalból történő vizsgálatot követően – szabadon bocsássa az érintett személyt, amint megállapítható, hogy az őrizete nem vagy már nem jogszerű (2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 86. pont).
71
Annak érdekében, hogy az ilyen védelmi rendszer hatékonyan biztosítsa azon szigorú feltételek tiszteletben tartását, amelyeknek a 2008/115 irányelv által előírt őrizeti intézkedés jogszerűségének meg kell felelnie, az illetékes igazságügyi hatóságnak képesnek kell lennie arra, hogy az e jogszerűség vizsgálata szempontjából releváns valamennyi ténybeli és jogi elemről határozzon. E célból lehetőségének kell lennie arra, hogy az eredeti őrizetet elrendelő közigazgatási hatóság által hivatkozott ténybeli elemeket és bizonyítékokat figyelembe vegye. Lehetőségének kell lennie arra is, hogy az érintett személy által esetlegesen elé terjesztett tényeket, bizonyítékokat és észrevételeket figyelembe vegye. Ezenkívül, amennyiben e hatóság ezt szükségesnek ítéli, lehetősége kell, hogy legyen bármely más, a határozatához releváns információk feltárására is. A felülvizsgálat keretében e hatóságot megillető jogkör semmiképpen nem korlátozódhat kizárólag a közigazgatási hatóság által előterjesztett információkra (2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 87. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72
Továbbá, a szabadsághoz való jog jelentőségére, és az e jogba való olyan beavatkozás súlyosságára tekintettel, amelyet a személyeknek a bűncselekmények üldözésétől vagy megtorlásától eltérő okokból történő őrizete jelent, valamint az uniós jogalkotó által megállapított közös normák által kiemelt, magas szintű, olyan bírói jogvédelem követelményére figyelemmel, amely alapján meg lehet felelni az ilyen személy szabadon bocsátása elengedhetetlen szükségességének abban az esetben, ha az őrizet jogszerűségének feltételei nem vagy már nem teljesülnek, az illetékes igazságügyi hatóságnak figyelembe kell vennie a tudomására hozott, és a nemzeti joga alapján általa meghozandónak vélt eljárási intézkedések keretében kiegészített vagy megvilágított valamennyi – többek között ténybeli – elemet, és ezen elemek alapján adott esetben meg kell állapítania az uniós jogból származó jogszerűségi feltétel megsértését, még akkor is, ha azt az érintett személy nem vetette fel. E kötelezettség nem érinti az ilyen jogszerűségi feltételt ily módon hivatalból vizsgálni köteles igazságügyi hatóság arra vonatkozó kötelezettségét, hogy a kontradiktórius eljárás elvének megfelelően fel kell hívnia az egyes feleket arra, hogy e feltétellel kapcsolatban fejtsék ki álláspontjukat (2022. november 8‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az őrizet hivatalból való vizsgálata] ítélet, C‑704/20 és C‑39/21, EU:C:2022:858, 88. pont).
73
E körülmények között és a jelen ítélet 54–66. pontjában szereplő indokokra figyelemmel meg kell állapítani, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár őrizetbe vételének vagy őrizetben tartásának felülvizsgálatára hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóságnak – adott esetben hivatalból – meg kell győződnie arról, hogy a visszaküldés tilalmának elve nem zárja ki ezen állampolgár kitoloncolását. E hatóság abban az esetben, ha arra a következtetésre jut, hogy ezen elv kizárja a kitoloncolást, a 2008/115 irányelv 15. cikke (2) bekezdése negyedik albekezdésének és (4) bekezdésének megfelelően köteles az említett állampolgárt haladéktalanul szabadon bocsátani.
74
A fentiekből az is következik, hogy ellentétes a 2008/115 irányelvnek a Charta 19. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. és 15. cikkével az olyan nemzeti szabály vagy gyakorlat, amelynek értelmében a visszaküldés tilalma elvének teljes körű vizsgálata csak nemzetközi védelem iránti eljárás keretében lehetséges. Ezen irányelvet ugyanis, beleértve annak 5. cikkét is, valamennyi jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárra alkalmazni kell, függetlenül az e helyzet alapjául szolgáló okoktól (lásd ebben az értelemben: 2021. június 3‑iWesterwaldkreis ítélet, C‑546/19, EU:C:2021:432, 45. pont; 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 32. és 40. pont).
75
Így a holland kormány által a Bíróság előtti tárgyaláson kifejtett állásponttal ellentétben GB‑től nem követelhető meg, hogy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtson be annak érdekében, hogy biztosítsák számára a 2008/115 irányelvnek a Charta 19. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. cikkében foglalt visszaküldés tilalma elvének maradéktalan tiszteletben tartását (lásd analógia útján: 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 41. pont).
76
A fenti indokok fényében az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/115 irányelv 5. és 15. cikkét a Charta 6. cikkével, 19. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy a visszaküldés tilalmának elve e kitoloncolást kizárja‑e.
A második kérdésről
77
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/115 irányelv 5. és 15. cikkét a Charta 6. és 7. cikkével, 24. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy az ezen irányelv 5. cikkének a), illetve b) pontjában említett, a gyermek mindenek felett álló érdeke és a családi élet e kitoloncolást kizárja‑e.
78
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az első kérdésre adott válasz indokolásából az következik, hogy a 2008/115 irányelv 15. cikke értelmében a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár őrizetbe vételének vagy őrizetben tartásának felülvizsgálatára hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóságnak – adott esetben hivatalból – meg kell állapítania az őrizet jogszerűségére vonatkozóan e 15. cikkben meghatározott feltételek megsértését. E jogszerűségi feltételek címén többek között meg kell vizsgálnia, hogy továbbra is fennáll‑e ezen harmadik országbeli állampolgár kitoloncolásának észszerű lehetősége anélkül, hogy e személy kitoloncolását jogi megfontolások kizárnák.
79
A 2008/115 irányelv 5. cikke, amely – amint arra a jelen ítélet 59. pontja emlékeztetett – ezen irányelv végrehajtásakor a tagállamokra nézve kötelező általános szabálynak minősül, és többek között az említett irányelv 15. cikkének (4) bekezdése értelmében vett „jogi megfontolások” körébe tartozik, arra kötelezi a tagállamokat, hogy megfelelően vegyék figyelembe a gyermek mindenek felett álló érdekét, a családi életet és az érintett harmadik országbeli állampolgár egészségi állapotát. A visszaküldés tilalmának elvéhez hasonlóan ezen érdekeket a kiutasítási eljárás valamennyi szakaszában megfelelően figyelembe kell venni, így többek között mind a kiutasítási határozat, a beutazási tilalomra vonatkozó határozat vagy a kitoloncolási intézkedés meghozatalának időpontjában (lásd ebben az értelemben: 2018. május 8‑iK. A. és társai [Családegyesítés Belgiumban] ítélet, C‑82/16, EU:C:2018:308, 104. pont; 2021. január 14‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kísérő nélküli kiskorú kiutasítása] ítélet, C‑441/19, EU:C:2021:9, 44. pont; 2022. november 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Kiutasítás – Orvosi kannabisz] ítélet, C‑69/21, EU:C:2022:913, 91. pont; 2023. április 27‑iM. D. [A Magyarországra való beutazás tilalma] ítélet, C‑528/21, EU:C:2023:341, 89–91. pont), mind pedig a kitoloncolás céljából foganatosított őrizet során.
80
Ebből következik, hogy az őrizet jogszerűsége feltételeinek vizsgálata keretében az illetékes igazságügyi hatóság feladata annak – adott esetben hivatalból történő – vizsgálata, hogy egyrészt az említett érdekek kizárják‑e magát az érintett jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár őrizetét, másrészt pedig, hogy ezen érdekek kizárják‑e az érintett személy jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében történő kitoloncolását.
81
Ezen értelmezést a 2008/115 irányelv 5. cikke által követett célkitűzés is alátámasztja. Amint ugyanis azt ezen irányelv (22) és (24) preambulumbekezdése megerősíti, ezen 5. cikk célja, hogy az említett irányelv által létrehozott kiutasítási eljárás keretében biztosítsa több alapvető jognak – többek között a Charta 7., illetve 24. cikkében biztosított családi élethez való jognak és a gyermek alapvető jogainak – a tiszteletben tartását. Ebből következik, hogy az említett 5. cikket az általa követett célra tekintettel nem lehet megszorítóan értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2021. március 11‑iÉtat belge [Kiskorú szülőjének kiutasítása] ítélet, C‑112/20, EU:C:2021:197, 35. pont).
82
Ugyanakkor, ellentétben az embertelen és megalázó bánásmód elleni, a Charta 4. cikkében biztosított védelemmel, a Charta 7. és 24. cikkében biztosított jogok nem abszolút jellegűek, és ezért a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek mellett korlátozhatók (2022. február 22‑iCommissaire général aux réfugiés et aux apatrides (A család egysége – Már megadott védelem) ítélet, C‑483/20, EU:C:2022:103, 36. pont).
83
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárt a jóhiszemű együttműködés kötelezettsége terheli, amelynek értelmében ezen állampolgár a lehető leghamarabb köteles tájékoztatni az illetékes nemzeti hatóságot a családi életét érintő bármely releváns fejleményről (lásd ebben az értelemben: 2018. május 8‑iK. A. és társai [Családegyesítés Belgiumban] ítélet, C‑82/16, EU:C:2018:308, 103–105. pont).
84
A fenti indokok fényében a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/115 irányelv 5. és 15. cikkét a Charta 6. és 7. cikkével, 24. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy az ezen irányelv 5. cikkének a), illetve b) pontjában említett, a gyermek mindenek felett álló érdeke és a családi élet e kitoloncolást kizárja‑e.
A költségekről
85
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. és 15. cikkét az Európai Unió Alapjogi Chartájának 6. cikkével, 19. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy a visszaküldés tilalmának elve e kitoloncolást kizárja‑e.
2)
A 2008/115 irányelv 5. és 15. cikkét az Alapjogi Charta 6. és 7. cikkével, 24. cikkének (2) bekezdésével és 47. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár – jogerős kiutasítási határozat végrehajtása keretében való kitoloncolása érdekében történő – őrizetbe vételének jogszerűségét felülvizsgálni hivatott nemzeti bíróságnak – adott esetben hivatalból – meg kell vizsgálnia, hogy az ezen irányelv 5. cikkének a), illetve b) pontjában említett, a gyermek mindenek felett álló érdeke és a családi élet e kitoloncolást kizárja‑e.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.