62024CJ0822
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2026. január 15. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szerzői jog és szomszédos jogok – Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolása – 2001/29/EK irányelv – 2. cikk – Többszörözési jog – 5. cikk – Kivételek és korlátozások – Magáncélú másolat után járó méltányos díjazás – Ilyen díjazásnak a többszörözésre alkalmas és üzleti végső fogyasztóknak szánt adathordozók gyártói, importőrei és forgalmazói által történő megfizetését előíró nemzeti szabályozás – Az ilyen adathordozók magáncélú másolásra történő felhasználására vonatkozó megdönthető vélelemmel párosuló kötelezettség – Megengedhetőség”
A C‑822/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) a Bírósághoz 2024. december 3‑án érkezett, 2024. szeptember 26‑i határozatával terjesztett elő
a bluechip Computer Aktiengesellschaft
és
a Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ)
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: O. Spineanu‑Matei tanácselnök (előadó), S. Rodin és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a bluechip Computer Aktiengesellschaft képviseletében M. Kianfar és J. Schäfer Rechtsanwälte,
–
a Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ) képviseletében D. Kögel Rechtsanwalt,
–
a német kormány képviseletében J. Möller, M. Hellmann és A. Sahner, meghatalmazotti minőségben,
–
a francia kormány képviseletében B. Dourthe és B. Herbaut, meghatalmazotti minőségben,
–
az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítői: V. Pilloni procuratore dello Stato és D. G. Pintus avvocato dello Stato,
–
a magyar kormány képviseletében Csoknyai D. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és J. M. Hoogveld, meghatalmazotti minőségben,
–
az osztrák kormány képviseletében A. Posch és J. Schmoll, meghatalmazotti minőségben,
–
a portugál kormány képviseletében C. Alves, P. Barros da Costa és M. Martins da Cruz, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében G. von Rintelen és J. Samnadda, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o.; HL 2014. L 10., 32. o.) 5. cikke (2) bekezdése b) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Zentralstelle für private Überspielungsrechte (a továbbiakban: ZPÜ) és a bluechip Computer Aktiengesellschaft (a továbbiakban: bluechip) között a magáncélú másolatok készítése után járó méltányos díjazás finanszírozására szolgáló díj megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2001/29 irányelv (31), (35) és (38) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(31)
Megfelelő egyensúlyt kell biztosítani a jogosultak különböző csoportjainak, valamint a jogosultak és a védelemben részesülő művek és teljesítmények felhasználói csoportjainak jogai és érdekei között. A jogok tekintetében a tagállamok által megállapított kivételeket és korlátozásokat az új elektronikus környezet fényében felül kell vizsgálni. Az egyes engedélyköteles cselekményekre vonatkozó kivételek és korlátozások terén fennálló különbségek közvetlen negatív hatást gyakorolnak a belső piac működésére a szerzői jog és szomszédos jogok terén. Ezek a különbségek a művek határokon átnyúló felhasználása, illetve a határokon átnyúló tevékenységek továbbfejlődésének következtében még erőteljesebbé válhatnak. A belső piac megfelelő működésének biztosítása érdekében ezeket a kivételeket és korlátozásokat egységesebben kell meghatározni. A harmonizáció mértékét az határozza meg, hogy az adott kivételek és korlátozások hogyan hatnak a belső piac zavartalan működésére.
[…]
(35)
A kivételek vagy korlátozások egyes eseteiben a jogosultaknak méltányos díjazás jár, hogy ezáltal a védelemben részesülő műveik és egyéb teljesítményeik felhasználása ellenében megfelelő ellentételezésben részesüljenek. E méltányos díjazás formájának, részletszabályainak és lehetséges mértékének megállapításánál figyelembe kell venni minden egyes eset sajátos körülményeit. A körülmények értékelésénél alkalmazható szempont lehet a jogosultaknál az érintett cselekmény miatt felmerülő esetleges kár mértéke. Amennyiben a jogosultak már valamilyen formában – például egy felhasználási díj részeként – díjazásban részesültek, külön vagy további díjazás őket nem illetheti meg. A méltányos díjazás mértékének megállapításakor teljes egészében figyelembe kell venni az ezen irányelv szerinti műszaki intézkedések alkalmazásának mértékét. Olyan helyzetekben, amikor a jogosultat ért hátrány csak minimális lenne, díjfizetési kötelezettség nem keletkezhet.
[…]
(38)
A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy méltányos díjazás biztosítása fejében a hang‑, kép‑ és audiovizuális anyagok magáncélú többszörözésének egyes fajtái tekintetében a többszörözés joga alól kivételt, illetve korlátozást állapítsanak meg. Ide tartozhat a jogosultakat ért hátrányok ellentételezése érdekében alkalmazott díjazási rendszer bevezetése, illetve fenntartása is. Bár az ilyen díjazási rendszerek közötti különbségek hátrányosan befolyásolják a belső piac működését, az analóg magáncélú többszörözés tekintetében valószínűleg nem gyakorolnak jelentős hatást az információs társadalom fejlődésére. A digitális magáncélú többszörözés valószínűleg jóval nagyobb mértékben terjed el, és gazdasági jelentősége is nagyobb lesz. A digitális és az analóg magáncélú többszörözés közötti különbségeket ezért kellőképpen figyelembe kell venni, és bizonyos vonatkozásokban különbséget kell tenni köztük.”
4
Ezen irányelvnek „A többszörözési jog” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok biztosítják a közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözés engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát:
a)
a szerzők számára műveik tekintetében;
b)
az előadóművészek számára előadásaik rögzítése tekintetében;
c)
a hangfelvétel‑előállítók számára hangfelvételeik tekintetében;
d)
a filmek első rögzítése előállítói számára filmjeik eredeti és többszörözött példányai tekintetében;
e)
a műsorsugárzó számára műsoraik rögzítése tekintetében függetlenül attól, hogy a műsor közvetítése vezeték útján vagy vezeték nélkül történik, ideértve a kábelen keresztül vagy műhold útján történő közvetítést is.”
5
Az említett irányelv „Kivételek és korlátozások” című 5. cikkének (2) bekezdése ekként rendelkezik:
„A tagállamok a 2. cikkben szabályozott többszörözési jog alól kivételeket, illetve korlátozásokat állapíthatnak meg a következő esetekben:
[…]
b)
bármely hordozóra természetes személy által magáncélra, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló többszörözés tekintetében, feltéve, hogy a jogosultak méltányos díjazásban részesülnek, amelynek meghatározásánál figyelembe kell venni, hogy az érintett művel vagy más védelem alatt álló teljesítménnyel kapcsolatban alkalmaztak‑e a 6. cikkben meghatározott műszaki intézkedést;
[…]”
A német jog
6
Az 1965. szeptember 9‑i Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (szerzői és szomszédos jogokról szóló törvény, BGBl. 1965 I., 1273. o.) az alapeljárás tényállására alkalmazandó változatában (a továbbiakban: UrhG) „Magáncélú másolatok és egyéb személyes felhasználások” című 53. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   A természetes személyek által magáncélra, bármely típusú adathordozóra történő egyedi másolatkészítés feltétele, hogy a másolatok sem közvetve, sem közvetlenül nem szolgálnak haszonszerzési célt, és azokat nem nyilvánvalóan illegális úton készített vagy a közönség számára hozzáférhetővé tett példány alapján készítik. […]
[…]”
7
Az UrhG „Díjfizetési kötelezettség” című 54. §‑a kimondja:
„(1)   Ha a mű jellege miatt várható, hogy az 53. § (1)–(3) bekezdésének megfelelően többszörözés tárgyát fogja képezni, a mű szerzője méltányos díjazásra jogosult az olyan típusú készülékek és adathordozók gyártójával szemben, amelyek az ilyen többszörözéshez önmagukban vagy más készülékekkel, adathordozókkal vagy tartozékokkal együttesen kerülnek felhasználásra.
(2)   Az (1) bekezdésben említett jog nem érvényesíthető, amennyiben az adott körülmények között várható, hogy a készülékeket vagy adathordozókat nem használják a jelen törvény hatálya alá tartozó többszörözésre.”
8
Az UrhG‑nak „A forgalmazó vagy importőr díjfizetési kötelezettsége” című 54b. §‑a kimondja:
„(1)   A gyártóval egyetemlegesen felel az a személy is, aki a készülékeket vagy adathordozókat a jelen törvény alkalmazási területére kereskedelmi célból behozza vagy újra behozza. […]
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9
A ZPÜ olyan német közös jogkezelő szervezetek társulása, amelyek jogosultak audio‑ és audiovizuális művek többszörözése címén szerzői jogi díjigények érvényesítésére. A bluechip személyi számítógépeket, hordozható számítógépeket és beépített merevlemezzel rendelkező munkaállomásokat gyártó, importáló és forgalmazó társaság.
10
A ZPÜ keresetet indított lényegében a bluechip arra való kötelezése iránt, hogy a 2014. január 1. és 2017. december 31. között forgalomba hozott, valamennyi fent említett készüléktípus után fizesse meg az UhrG 54. §‑ában előírt méltányos díjazás finanszírozására szolgáló díjat az általa a távközlési ágazatba, valamint az elektromos és elektronikus termékek ágazatába tartozó szakembereket tömörítő szervezetekkel e célból kötött kollektív szerződésekben előírt díjtáblázatok alapján.
11
Az Oberlandesgericht (regionális felsőbíróság, Németország) 2023. december 1‑jei részítéletében megállapította, hogy mivel a bluechip által üzleti végső fogyasztóknak értékesített készülékeket műszaki szempontból szerzői jogi védelem alatt álló művek magáncélú másolatainak készítésére is használhatják, megdönthető vélelmet kell felállítani arra vonatkozóan, hogy ilyen másolatokat készítenek, így a bluechiphez hasonló jogi személy az UhrG 54. és 54b. §‑a alapján köteles megfizetni az ilyen másolatok előállítása ellenében a szerzőknek járó méltányos díjazás finanszírozására szolgáló díjat.
12
Miután megállapította, hogy a bluechip nem szolgáltatott olyan bizonyítékokat, amelyek lehetővé tennék e vélelem megdöntését, e bíróság többek között arra kötelezte a ZPÜ‑t, hogy a Németországban 2014. január 1. és 2017. december 31. között értékesített vagy forgalomba hozott minden egyes készüléktípus után fizessen a fent említett kollektív szerződésekben előírt díjtáblázatok szerint kiszámított ilyen díjat, kivéve ha a bluechip bizonyítani tudja többek között azt, hogy az érintett készülékek nyilvánvalóan a magáncélú másolatok készítésétől eltérő használatra vannak fenntartva, és hogy ilyen másolatokat legfeljebb csekély mértékben, a rendes üzletmenet szerint készítettek.
13
A bluechip ezen ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország).
14
Ez utóbbi emlékeztet arra, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerint, amelyet többek között az UhrG 54. §‑a ültetett át a német jogba, a tagállamok az ezen irányelv 2. cikkében szabályozott kizárólagos többszörözési jog alól kivételeket, illetve korlátozásokat állapíthatnak meg a szerzői és szomszédos jogok jogosultjai javára. A tagállamok különösen arra az esetre írhatnak elő ilyen kivételeket és korlátozásokat, ha természetes személyek magáncélra, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgálva végeznek többszörözést, feltéve, hogy a jogosultak méltányos díjazásban részesülnek.
15
A kérdést előterjesztő bíróság, emlékeztetve arra, hogy az ilyen többszörözéshez használható adathordozókat illetően e díjazás – amennyiben az ilyen magáncélú felhasználás meghatározásához és a végfelhasználó azonosításához kapcsolódó gyakorlati nehézségek állnak fenn – követelhető azon gyártóktól, importőröktől vagy forgalmazóktól, amelyeknek a bluechiphez hasonlóan lehetőségük van arra, hogy azt áthárítsák a végső fogyasztókra, úgy véli, hogy e fogyasztók többek között olyan természetes és jogi személyeket is magukban foglalhatnak, akik vagy amelyek az ilyen adathordozókat szakmai vagy kereskedelmi célból rendelték. A szokásos üzletmenet mellett ugyanis nem zárható ki, hogy ezen adathordozókat szakmai vagy kereskedelmi környezetben magáncélú másolatok készítésére használják, vagy hogy e természetes vagy jogi személyek az értékcsökkenési időszak végén azokat új hordozókra cserélik, és a vásárlók általi magáncélú használat céljából a használt készülékek piacán értékesítik.
16
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az ilyen gyakorlati nehézségek fennállására tekintettel az, hogy a bluechiphez hasonló gyártókkal, importőrökkel vagy forgalmazókkal szemben nem írják elő a méltányos díjazás megfizetését, nem teszi lehetővé a jogosultak által a magáncélú másolatok készítése miatt elszenvedett hátrány megtérítésének, és ennélfogva e díjazás tényleges beszedésének biztosítását. Márpedig e bíróság hajlik annak megállapítására, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően megdönthető vélelem áll fenn arra vonatkozóan, hogy az olyan adathordozókat, mint amelyeket a bluechip értékesített, a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében magáncélra, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló célokra használják, így az ilyen gyártóktól, importőröktől vagy forgalmazóktól méltányos díjazás követelhető.
17
Az említett bíróság pontosítja, hogy annak meghatározásakor, hogy az előtte folyamatban lévő eljárásban szóban forgó díjat meg kell‑e fizetni, a magáncélú többszörözésre alkalmas adathordozók eladói bizonyíthatják, hogy a rendes üzletmenet mellett kizártnak tűnik, hogy ezen adathordozókat másolatok készítésére használják fel, vagy legalábbis valószínűtlen, hogy azokat e célra a minimálistól eltérő mértékben használják fel. E célból ezen eladók többek között írásbeli tanúsítványt nyújthatnak be, amelyben az üzleti végső fogyasztó kijelenti, hogy a megvásárolt adathordozót csak szakmai tevékenysége keretében fogja használni.
18
Az a tény, hogy a bluechiphez hasonló eladókra a méltányos díjazás megfizetésére vonatkozó olyan kötelezettséget rónak, amely a többszörözésre alkalmas adathordozók magáncélú használatára vonatkozó megdönthető vélelemmel párosul, megfelel a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatának is, amely szerint a tagállamok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek az e díjazás megfizetésére kötelezett személyek meghatározását és e díjazás formáját, részletszabályait és szintjét illetően, feltéve hogy e tagállamok biztosítják, hogy az ilyen vélelem nem vezet e díjazás olyan esetekben való előírásához, amikor az érintett adathordozók végső felhasználása nyilvánvalóan kívül esik a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjában említett eseten.
19
Mindemellett, tekintettel arra, hogy Németországban és Ausztriában az ítélkezési gyakorlat eltérhet e rendelkezés értelmezésében, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alapjogvita megoldásához az említett rendelkezés Bíróság általi értelmezését kell kérni.
20
E körülmények között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Összeegyeztethető‑e a 2001/29/EK irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjával az olyan nemzeti szabályozás, amely az adathordozókat üzleti végső fogyasztók (olyan jogi személyek vagy természetes személyek, akik – a gyártó, importőr vagy forgalmazó által felismerhető módon – végfelhasználóként kereskedelmi célból rendelnek) részére értékesítő gyártókat, importőröket és forgalmazókat arra kötelezi, hogy a többszörözés joga alóli, a magáncélú többszörözésre vonatkozó kivételért járó méltányos díjazás finanszírozása érdekében díjat fizessenek, kivéve, ha a nemzeti jog szerint bizonyítják, hogy a szóban forgó készülékek segítségével ténylegesen legfeljebb csekély mértékben került vagy kerül sor a rendes üzletmenet szerint arra, hogy természetes személyek műveket bármely hordozóra magáncélra többszörözzenek?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
21
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az a nemzeti szabály, amely szerint a többszörözésre alkalmas adathordozók gyártói, importőrei és forgalmazói kötelesek megfizetni az e rendelkezésben előírt méltányos díjazást, ha ezen adathordozókat üzleti végső fogyasztók részére értékesítik, kivéve, ha e gyártók, importőrök vagy forgalmazók bizonyítják, hogy az említett adathordozókat természetes személyek nem használják magáncélú és közvetlenül vagy közvetve sem kereskedelmi célú többszörözés céljából, vagy csak olyan mértékben használják, amely úgy tekinthető, mint amely a jogosultaknak csak minimális hátrányt okoz.
22
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében a tagállamok biztosítják az e rendelkezésben megjelölt jogosultak számára a közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözés engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát műveik, előadásaik rögzítése, hangfelvételeik, valamint filmjeik eredeti és többszörözött példányai, továbbá közvetített műsoraik rögzítése tekintetében.
23
A 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja pedig úgy rendelkezik, hogy a tagállamok az ezen irányelv 2. cikkében foglalt kizárólagos többszörözési jog alól kivételeket, illetve korlátozásokat állapíthatnak meg, amennyiben bármely hordozóra természetes személy által magáncélra végzett, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló többszörözésről van szó, feltéve hogy a jogosultak méltányos díjazásban részesülnek, amely figyelembe veszi az említett irányelv 6. cikkében említett műszaki intézkedések alkalmazását vagy azok alkalmazásának mellőzését.
24
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja a szövege szerint csak akkor teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy méltányos díjazás fizetését írják elő, ha a többszörözésre alkalmas berendezést, készüléket vagy adathordozót „természetes személyek” végfelhasználóként „magáncélra [végzett], kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló többszörözés[re]” használják. Ebből következik, hogy e rendelkezés hatálya többek között a végfelhasználói minőségtől, valamint a felhasználás céljától függ (lásd ebben az értelemben: 2015. március 5‑iCopydan Båndkopi ítélet, C‑463/12, EU:C:2015:144, 83. pont).
25
Amint az a 2001/29 irányelv (35) és (38) preambulumbekezdéséből kitűnik, ezen irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja az európai uniós jogalkotó azon szándékára utal, amellyel olyan sajátos kompenzációs rendszert szeretett volna bevezetni, amelynek alkalmazását a jogosultakat érő azon hátrány hozza működésbe, amely főszabály szerint az ő részükre történő „rekompenzáció” vagy „ellentételezés” megfizetésének kötelezettségét keletkezteti.” A magáncélú másolat természetes személy általi készítését olyan cselekménynek kell tekinteni, amely hátrányt okozhat az érintett jogosultnak, amennyiben azt e jogosult előzetes engedélye nélkül végzik. Egyáltalán nem szükséges azonban, hogy e személyek ténylegesen magáncélú többszörözést végezzenek, mivel jogszabályi vélelem alapján e személyeket teljes mértékben a többszörözésre alkalmas berendezések, készülékek és adathordozók rendelkezésre bocsátása kedvezményezettjeinek kell tekinteni, mivel e rendelkezésre bocsátás e berendezések, készülékek és adathordozók többszörözési képessége miatt elegendő ahhoz, hogy igazolja a jogosultakat megillető méltányos díjazás alkalmazását. A Bíróság e tekintetben pontosította, hogy a tagállamok felállíthatják azt a megdönthető vélelmet, amely szerint az ilyen berendezéseket, készülékeket és adathordozókat magáncélra bocsátják természetes személyek rendelkezésére (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iAmazon.com International Sales és társai ítélet, C‑521/11, EU:C:2013:515, 43. pont; 2015. március 5–iCopydan Båndkopi ítélet, C‑463/12, EU:C:2015:144, 24. és 25. pont; 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2023. november 23‑iSeven.One Entertainment Group ítélet, C‑260/22, EU:C:2023:900, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Az állandó ítélkezési gyakorlatból tehát az következik, hogy a méltányos díjazásnak, valamint ebből eredően az alapjául szolgáló rendszernek és e díjazás mértékének a magáncélú másolatok készítése folytán a jogosultakat ért hátrányhoz kell kötődnie. Ugyanis minden olyan méltányos díjazás, amely nem kapcsolódik a jogosultaknak az ilyen másolatkészítéssel okozott hátrányhoz, nem egyeztethető össze a 2001/29 irányelv (31) preambulumbekezdésében kimondott azon követelménnyel, amely szerint megfelelő egyensúlyt kell biztosítani a jogosultak és a védelem alatt álló teljesítmények felhasználói között (2023. november 23‑iSeven.One Entertainment Group ítélet, C‑260/22, EU:C:2023:900, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
Egyébiránt a Bíróság korábban már hangsúlyozta, hogy hacsak nem fogadjuk el, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja elveszíti a hatékony érvényesülését, e rendelkezést úgy kell tekinteni, mint amely eredménykötelezettséget ró azokra a tagállamokra, amelyek a magáncélú másolatra vonatkozó kivételt alkalmazzák, abban az értelemben, hogy – hatáskörükön belül – kötelesek biztosítani a jogosultak kompenzálását szolgáló méltányos díjazás tényleges beszedését (2016. június 9‑iEGEDA és társai ítélet, C‑470/14, EU:C:2016:418, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Mivel a 2001/29 irányelv rendelkezései nem szabályozzák részletesebben a méltányos díjazás rendszerének különböző elemeit, a tagállamok széles körű mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek azok meghatározására. A tagállamok feladata különösen azon személyek meghatározása, akik e díjazást kötelesek megfizetni, valamint a díjazás formájának, részletszabályainak és mértékének rögzítése (lásd: 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az ilyen méltányos díjazás formájának, részletszabályainak és lehetséges mértékének meghatározása során a tagállamok feladata, hogy – amint az a 2001/29 irányelv (35) preambulumbekezdéséből kitűnik – figyelembe vegyék az egyes esetek sajátos körülményeit, és különösen a jogosultak által a szóban forgó cselekmény miatt elszenvedett esetleges hátrányokat (2023. november 23‑iSeven.One Entertainment Group ítélet, C‑260/22, EU:C:2023:900, 36. pont).
29
Figyelemmel a magánfelhasználók azonosításának, valamint arra való kötelezésüknek gyakorlati nehézségeire, hogy megtérítsék az általuk okozott hátrányt a kizárólagos többszörözési jog jogosultjai részére, a tagállamok a méltányos díjazás finanszírozása érdekében bevezethetik a „magáncélú másolat után járó díjat”, amelyet a magáncélú másolatok elkészítését megelőzően az érintett természetes személyek helyett azon személyek kötelesek megfizetni, akik többszörözésre alkalmas berendezésekkel, készülékekkel és adathordozókkal rendelkeznek, és akik e célból de iure vagy de facto e berendezéseket magánszemélyek rendelkezésére bocsátják. E rendszerben azokra a személyekre hárul a magáncélú másolat díjának megfizetése, akik ilyen berendezésekkel, készülékekkel és adathordozókkal rendelkeznek. Így a tagállamok bizonyos feltételek mellett különbségtétel nélkül alkalmazhatják a magáncélú másolat után járó díjat olyan adathordozók tekintetében, amelyek többszörözés céljára használhatók, beleértve azt az esetet, amikor azok végső felhasználása nem tartozik a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjában említett eset körébe (lásd ebben az értelemben: 2016. június 9‑iEGEDA‑ítélet, C‑470/14, EU:C:2016:418, 32. és 33. pont; 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Mivel e rendszer lehetővé teszi a kötelezettek számára, hogy beépítsék a magáncélú másolat után fizetendő díj összegét az ilyen berendezések, készülékek vagy adathordozók rendelkezésre bocsátásának árába vagy az általuk nyújtott, többszörözésre irányuló szolgáltatás árába, a díj terhét végső soron az a magánfelhasználó viseli, aki ezt az árat megfizeti, ami összhangban áll a 2001/29 irányelv (31) preambulumbekezdésében említett azon „megfelelő egyensúllyal”, amelynek a kizárólagos többszörözési jog jogosultjainak érdekei és a védelem alatt álló teljesítmények felhasználóinak érdekei között kell fennállnia (2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Elegendő azonban megállapítani, hogy amennyiben a tagállamok ilyen jellegű, többek között olyan gyakorlati nehézségekkel igazolt finanszírozás mellett döntenek, mint hogy a magán végfelhasználókat lehetetlen azonosítani, a díjazás tényleges kötelezettjeinek, így akár a többszörözésre alkalmas berendezések, készülékek vagy adathordozók gyártói, importőrei vagy forgalmazói javára, akár a végfelhasználók javára elő kell írniuk egy mentességi rendszert, vagy ennek hiányában a jogalap nélkül megfizetett díjazás visszatérítéséhez való jogot, többek között abban az esetben, ha az ilyen berendezéseket, készülékeket vagy adathordozókat nem természetes személyek részére, magáncélú másolástól nyilvánvalóan eltérő célból értékesítették (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iAmazon.com International Sales és társai ítélet, C‑521/11, EU:C:2013:515, 31. pont; 2015. március 5‑iCopydan Båndkopi ítélet, C‑463/12, EU:C:2015:144, 45., 47., 50. és 53. pont; 2016. június 9‑iEGEDA‑ítélet, C‑470/14, EU:C:2016:418, 36. és 40. pont; (2016. szeptember 22‑iMicrosoft Mobile Sales International és társai ítélet, C‑110/15, EU:C:2016:717, 24. és 36. pont; 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 39. pont).
32
Az így előírt visszatérítéshez való jognak ténylegesnek kell lennie, és nem teheti túlzottan nehézzé a megfizetett díj visszafizetését. E tekintetben a visszatérítéshez való jog terjedelmének, hatékonyságának, rendelkezésre állásának, nyilvánossággal való megismertetésének és érvényesítése egyszerűségének lehetővé kell tennie a felmerült gyakorlati nehézségek orvoslása érdekében a magáncélú másolat után járó díj rendszere által okozott esetleges aránytalanságok enyhítését (2016. szeptember 22‑iMicrosoft Mobile Sales International és társai ítélet, C‑110/15, EU:C:2016:717, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Végül a Bíróság korábban már kimondta, hogy a tagállamok a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján szabadon alkalmazott kivételek hatálya alá eső bizonyos esetekben, az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása mellett, választásuk szerint rendelkezhetnek a méltányos díjazás fizetése alóli mentességről abban az esetben, ha a jogosultaknak okozott hátrány minimális, azzal, hogy azon küszöbérték meghatározása, amely alatt a hátrány minimálisnak minősül, a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik (lásd ebben az értelemben: 2023. november 23‑iSeven.One Entertainment Group ítélet, C‑260/22, EU:C:2023:900, 38. és 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
A kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdést ezen ítélkezési gyakorlat egészére figyelemmel kell megvizsgálni.
35
A jelen ügyben e bíróság magyarázataiból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó, a nemzeti bíróságok által értelmezett szabályozás előírja, hogy a méltányos díjazást azon gyártók, importőrök vagy forgalmazók kötelesek megfizetni, akik – a bluechiphez hasonlóan – többszörözésre alkalmas adathordozókat (a továbbiakban: adathordozók) értékesítenek üzleti végső fogyasztók részére, akár jogi személyek, akár természetes személyek az utóbbiak. Az említett bíróság magyarázataiból lényegében az is kitűnik, hogy nem kizárt, hogy az ilyen üzleti végső fogyasztók által így megvásárolt hordozókat a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjában említett esetektől eltérő esetekben használják, vagyis hogy azokat nem „magáncélra, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló” célokra használják, vagy azokat csak csekély mértékben használják fel ilyen célra, illetve célokra.
36
A jelen ítélet 29. és 31–33. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a méltányos díjazás ilyen esetben csak akkor terhelhető az adathordozók eladóira, ha két együttes feltétel teljesül. Először is, az ilyen rendszert olyan gyakorlati nehézségekkel kell igazolni, mint például a végfelhasználók azonosításának nehézségei, illetve az e hordozók segítségével végzett többszörözések felhasználásának céljával. Másodszor, amennyiben bizonyítást nyer, hogy a végfelhasználók az említett hordozókat a magáncélú másolatok készítésétől nyilvánvalóan eltérő célra használják, vagy legalábbis csak minimális hátrányt okoznak a jogosultaknak ezen adathordozók magáncélú, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló használata során, ezen eladók mentesülnek a méltányos díjazás megfizetése alól, vagy ennek hiányában tényleges visszatérítésre jogosultak, amely visszatérítés nem szervezhető meg oly módon, hogy e díjazás visszatérítése rendkívüli nehézséget okozzon.
37
A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapügy tárgyát képező szabályozás megfelel‑e ezen két feltételnek, azzal, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálása során szükség esetén pontosításokat adhat, amelyek célja, hogy a nemzeti bíróság számára a határozathozatal során iránymutatással szolgáljanak (2022. május 5‑iVictorinox ítélet, C‑179/21, EU:C:2022:353, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Először is a végfelhasználók azonosításával kapcsolatos gyakorlati nehézségek fennállását és az alapügyben szóban forgóhoz hasonló adathordozók segítségével végzett többszörözések felhasználásának célját illetően meg kell állapítani, hogy ilyen azonosítással kapcsolatos gyakorlati nehézségek állnak fenn, ha e hordozókat üzleti végső felhasználók részére értékesítik.
39
Önmagában az „üzleti végső fogyasztói” jogállásból ugyanis nem lehet arra következtetni, hogy az adathordozókat természetes személyek soha nem használják magáncélra, valamint a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében vett kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló célokra, és hogy ezért soha nem okoznak a jogosultaknak a minimálistól eltérő hátrányt.
40
Egyrészt meg kell jegyezni, hogy a jelen ügyben az üzleti végső fogyasztók közé tartoznak mind a természetes személyek, mind pedig az adathordozókat kereskedelmi vagy szakmai célból megrendelő jogi személyek. Márpedig, még ha az ilyen hordozókat jogi személyek szerzik is meg, azokat főszabály szerint csak olyan természetes személyek használhatják, akiknek e hordozókat a rendelkezésére bocsátják. Így az üzleti végső fogyasztók által vásárolt adathordozók végfelhasználói minden esetben csak természetes személyek lehetnek, azzal, hogy annak meghatározása szempontjából, hogy kell‑e méltányos díjazást fizetni, nincs jelentősége annak, hogy az ilyen hordozókat használó természetes személyek maguk szerezték‑e meg azokat, vagy azok nem az ő tulajdonukat képezik. A méltányos díjazás ugyanis akkor is megfizetendő, ha természetes személyek végzik védelem alatt álló művek többszörözését olyan eszköz forrásként történő használatával vagy olyan eszköz segítségével, amely harmadik személy tulajdonát képezi (2015. március 5‑iCopydan Båndkopi ítélet, C‑463/12, EU:C:2015:144, 91. pont).
41
Másrészt a jelen ítélet 25. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az érintett természetes személyek esetében – függetlenül attól, hogy az utóbbiak egyidejűleg végső fogyasztók és végfelhasználók, vagy csak azért minősülnek végfelhasználóknak, mert az üzleti végső fogyasztó adathordozókat bocsát a rendelkezésükre – jogosan vélelmezhető, hogy teljes mértékben kedvezményezettjei ezen adathordozók rendelkezésre bocsátásának, ideértve a magáncélú, valamint a kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló többszörözést. A Bíróság e tekintetben kimondta, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjával nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely ilyen vélelmet állít fel, amennyiben a vélelem megdönthető (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iAmazon.com International Sales és társai ítélet, C‑521/11, EU:C:2013:515, 43. és 45. pont).
42
Ilyen körülmények között nehezen állapítható meg az adathordozók üzleti végső fogyasztók részére történő értékesítésekor, hogy az a természetes személy, aki ezen adathordozókkal fog rendelkezni, vagy azért, mert azokat maga vásárolta meg kereskedelmi vagy szakmai célból, vagy azért, mert a munkavégzése keretében az üzleti végső fogyasztó bocsátotta a rendelkezésére, azokat kizárólag nyilvánvalóan nem magáncélú másolatok készítésére használja majd, vagy azokat emellett magáncélra és nem közvetlenül vagy közvetve kereskedelmi célra is használja majd olyan mértékben, amely nem tekinthető úgy, mint amely a jogosultaknak csak minimális hátrányt okoz.
43
Különösen nem zárható ki, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az adathordozókat a természetes személyek munkahelyi környezetben nem elhanyagolható mértékben használják ilyen használat körében és ilyen célokra, sem pedig az, hogy azokat átlagos élettartamuk lejárta előtt, például a rájuk vonatkozó értékcsökkenési időszak lejártát követően olyan természetes személyek rendelkezésére bocsátják, akik azokat később magáncélra, kereskedelmi célra közvetlenül vagy közvetve sem használják. Ezenkívül az önálló vállalkozók mint kereskedelmi vagy szakmai célból rendelő természetes személyek az alapügyben szóban forgóhoz hasonló adathordozókat mind üzleti célra, mind magáncélra használhatják.
44
A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a fentiekre tekintettel a jelen ügyben fennállnak‑e gyakorlati nehézségek az adathordozók azon természetes személyek általi használata céljának meghatározását illetően, akiknek azokat szánják.
45
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak a jelen ítélet 31. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelő vizsgálata, hogy a többszörözésre alkalmas adathordozók gyártói, importőrei és forgalmazói, így például a bluechip, mentesülhetnek‑e a méltányos díjazás megfizetése alól, ha bizonyítják, hogy ezen adathordozókat természetes személyek a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplőtől eltérő esetekben fogják felhasználni, vagy legalábbis kérhetik‑e a jogalap nélkül fizetett díjazás visszatérítését, ha erre vonatkozóan csak az értékesítési ügyletet és e díjazás megfizetését követően lehet bizonyítékot szolgáltatni.
46
E tekintetben e rendelkezéssel nem ellentétes a magáncélú másolat után járó díjazás beszedésének a kérdést előterjesztő bíróság által említett rendszere, amely többek között előírja, hogy az ilyen gyártónak, importőrnek vagy forgalmazónak be kell mutatnia az üzleti végső fogyasztótól származó olyan írásbeli tanúsítványt, amely lényegében azt igazolja, hogy az adathordozókat a magáncélú másolatok készítésétől nyilvánvalóan eltérő célokra fogják használni, vagy hogy azokat olyan mértékben fogják használni magáncélra, valamint nem közvetlenül vagy közvetve kereskedelmi célokra, amely a jogosultaknak csak minimális hátrányt okozhat. Következésképpen úgy tűnik, hogy a bluechiphez hasonló eladó könnyen mentesülhet a méltányos díjazás megfizetése alól.
47
A Bíróság egyébiránt megerősítette, hogy az ilyen egyoldalú nyilatkozatok felhasználhatók a fenti mentesség céljából, amennyiben az érintett tagállamban fennáll annak lehetősége, hogy a méltányos díjazás kezelésével megbízott jogalany oly módon ellenőrizze a szóban forgó nyilatkozatok valódiságát, hogy az biztosítsa e díjazás tényleges beszedését (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 8‑iAmetic ítélet, C‑263/21, EU:C:2022:644, 42. és 70. pont).
48
Egyébiránt az olyan nemzeti szabályozásnak, amely a méltányos díjazás megfizetése alóli, ilyen nyilatkozatokon alapuló mentességi rendszert ír elő, a jelen ítélet 32. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően mindenképpen elő kell írnia a jogalap nélkül kifizetett díjazás visszatérítéséhez való jogot, amely visszatérítésnek ténylegesnek kell lennie, és azt nem lehet oly módon megszervezni, hogy a megfizetett díjazás visszatérítése rendkívüli nehézséget okozzon.
49
A fenti indokokra tekintettel a kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az a nemzeti szabály, amely szerint a többszörözésre alkalmas adathordozók gyártói, importőrei és forgalmazói kötelesek megfizetni az e rendelkezésben előírt méltányos díjazást, ha ezen adathordozókat üzleti végső fogyasztók részére értékesítik, kivéve, ha e gyártók, importőrök vagy forgalmazók bizonyítják, hogy az említett adathordozókat természetes személyek nem használják magáncélú és közvetlenül vagy közvetve sem kereskedelmi célú többszörözés céljából, vagy csak olyan mértékben használják, amely úgy tekinthető, mint amely a jogosultaknak csak minimális hátrányt okoz.
A költségekről
50
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezéssel nem ellentétes az a nemzeti szabály, amely szerint a többszörözésre alkalmas adathordozók gyártói, importőrei és forgalmazói kötelesek megfizetni az e rendelkezésben előírt méltányos díjazást, ha ezen adathordozókat üzleti végső fogyasztók részére értékesítik, kivéve, ha e gyártók, importőrök vagy forgalmazók bizonyítják, hogy az említett adathordozókat természetes személyek nem használják magáncélú és közvetlenül vagy közvetve sem kereskedelmi célú többszörözés céljából, vagy csak olyan mértékben használják, amely úgy tekinthető, mint amely a jogosultaknak csak minimális hátrányt okoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.