Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 29. siječnja 2026.(1)
Predmet C-98/24 [Koda](i)
uz sudjelovanje:
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.-K.,
L. P.
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio javni bilježnik u svojstvu sudskog povjerenika Obvodnog souda pro Prahu 1 (Sud gradske četvrti Prag 1, Češka Republika))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 650/2012 – Pojam raspolaganja imovinom zbog smrti – Ugovor o nasljeđivanju – Obvezujući učinci ugovora o nasljeđivanju – Izjava o lišenju nasljedstva – Sposobnost osobe koja raspolaže imovinom – Mjerodavno pravo – Promjena mjerodavnog prava – Prijelazne odredbe”
1.        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EU) br. 650/2012(2). Potrebno je utvrditi tko su nasljednici osobe koja je u više navrata raspolagala imovinom zbog smrti, prije i nakon datuma potpune primjenjivosti te uredbe.
2.        Zahtjev za prethodnu odluku uputio je javni bilježnik iz Češke Republike koji, prema vlastitim riječima(3), taj zahtjev upućuje u svojstvu sudskog povjerenika kojeg je imenovao sud nadležan u nasljednim stvarima.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije. Uredba br. 650/2012
3.        U skladu s člankom 3. („Definicije”) stavkom 1.:
„[u] smislu ove uredbe:
(b)      ‚ugovor o nasljeđivanju’ znači ugovor, uključujući ugovor koji je ishod uzajamnih oporuka, koji, za protučinidbu ili bez nje, stvara, mijenja ili prekida prava na buduću ostavinu ili ostavine jedne ili više osoba stranaka ugovora;
(c)      ‚zajednička oporuka’ znači oporuka koju je u jednoj ispravi sastavilo dvije ili više osoba;
d)      ‚raspolaganje imovinom zbog smrti’ znači oporuka, zajednička oporuka ili ugovor o nasljeđivanju;
[…].”
4.        U članku 3. („Definicije”) stavku 2. utvrđuje se:
„Za potrebe ove Uredbe, pojam ‚sud’ znači sva pravosudna tijela i sva ostala tijela i pravni stručnjaci s nadležnošću u nasljednim stvarima koji izvršavaju pravosudne funkcije ili postupaju u skladu s prenesenim ovlastima od strane pravosudnog tijela ili postupaju pod nadzorom pravosudnog tijela, uz uvjet da takva druga tijela i pravni stručnjaci jamče nepristranost i pravo svih stranaka na saslušanje i pod uvjetom da njihove odluke po pravu države članice u kojoj djeluju:
(a)      mogu biti predmet žalbe ili revizije od strane pravosudnog tijela, i
(b)      imaju sličnu valjanost i učinak kao i odluka pravosudnog tijela o istoj stvari.
[…].”
5.        U skladu s člankom 21. („Opće pravilo”) stavkom 1.:
„Osim ako je drukčije predviđeno ovom Uredbom, pravo mjerodavno za nasljeđivanje u cijelosti pravo je države u kojoj je umrli imao svoje uobičajeno boravište u trenutku smrti.”
6.        Člankom 22. („Izbor prava”) stavkom 1. određuje se:
„Osoba može za pravo koje će urediti u cijelosti njezino nasljeđivanje izabrati pravo države čiji je državljanin u trenutku izbora ili u trenutku smrti.
[…].”
7.        U skladu s člankom 25. („Ugovori o nasljeđivanju”):
„[…]
2.      Ugovor o nasljeđivanju u odnosu na nasljeđivanje nekoliko osoba dopustiv je samo ako je dopustiv po svim pravima koja bi po ovoj Uredbi uređivala nasljeđivanje svih uključenih osoba da su one umrle na dan kada su ugovori sklopljeni.
Ugovor o nasljeđivanju koji je dopustiv po prvom podstavku uređuje, u pogledu njegove materijalne valjanosti i obvezujućih učinaka na stranke, uključujući uvjete za njegov raskid, ono pravo navedeno u prvom podstavku s kojim ugovor ima najbližu vezu.
3.      Neovisno o stavcima 1. i 2., stranke mogu za pravo koje će uređivati njihov ugovor o nasljeđivanju, u pogledu njegove dopustivosti, materijalne valjanosti i obvezujućih učinaka na stranke, uključujući uvjete za njegov raskid, izabrati pravo koje je osoba ili jedna od osoba čija je ostavina uključena mogla izabrati u skladu s člankom 22. pod ondje navedenim uvjetima.”
8.        Člankom 26. („Materijalna valjanost raspolaganja imovinom zbog smrti”) propisuje se:
„1.      Za potrebe članaka 24. i 25., sljedeći se elementi odnose na materijalnu valjanost:
(a)      sposobnost osobe koja raspolaže imovinom zbog smrti za takvo raspolaganje;
(b)      posebni razlozi koji zabranjuju osobi koja raspolaže raspolaganje u korist određenih osoba ili koji zabranjuju osobi stjecanje imovine za nasljeđivanje od osobe koja raspolaže;
[…]
2.      Ako osoba ima sposobnost raspolagati imovinom zbog smrti po pravu mjerodavnom u skladu s člankom 24. ili člankom 25., naknadna promjena mjerodavnog prava ne utječe na njegovu sposobnost promjene ili opoziva takvog raspolaganja.”
9.        U skladu s člankom 83. („Prijelazne odredbe”):
„1.      Ova se Uredba primjenjuje na nasljeđivanje osoba koje umru 17. kolovoza 2015. ili nakon toga.
[…]
3.      Raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije 17. kolovoza 2015. dopustivo je i materijalno i formalno valjano ako ispunjava uvjete utvrđene u poglavlju III. ili ako je dopustivo i materijalno i formalno valjano po pravilima međunarodnog privatnog prava koji su bili na snazi u trenutku kad je raspolaganje izvršeno u državi u kojoj je umrli imao svoje uobičajeno boravište ili u bilo kojoj državi čiji je bio državljanin ili u državi članici tijela koje se bavi nasljeđivanjem.
4.      Ako je raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije 17. kolovoza 2015. u skladu s pravom koje je umrli mogao izabrati u skladu s ovom Uredbom, smatra se da je to pravo izabrano kao pravo mjerodavno za nasljeđivanje.”
10.      Člankom 84. („Stupanje na snagu”) određuje se:
„Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 17. kolovoza 2015., osim članaka 77. i 78., koji se primjenjuju od 16. studenoga 2014. i članaka 79., 80. i 81., koji se primjenjuju od 5. srpnja 2012.”
B.      Češko pravo
11.      Nadležnost javnih bilježnika da djeluju kao sudski povjerenici u ostavinskim postupcima uređuje se Zákonom č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních(4). Konkretno, relevantni su njegovi članci 100. do 105., 113., 123., 138., 168. do 170. i 185.
12.      U skladu sa Zákonom č. 89/2012 Sb., občanský zákoník(5), raspolaganje imovinom zbog smrti u užem smislu predstavljaju ugovori o nasljeđivanju, oporuke ili kodicili (članak 1491.). Izričito se zabranjuje zajednička oporuka (članak 1496.).
II.    Činjenice, ostavinski postupak i prethodna pitanja
13.      L. K., ostavitelj spornog nasljedstva, preminuo je 24. kolovoza 2022. u Češkoj Republici, gdje je uobičajeno boravio.
14.      U trenutku smrti, L. K. je imao dvojno njemačko i češko državljanstvo te je bio udovac(6). Imao je dvije kćeri (E. D. i N. K.) i troje unučadi (A. K., R. K. i R. F. von K.-K.), koji su djeca osobe N. K.
15.      Na temelju podataka iz spisa, L. K. je izvršio sljedeća raspolaganja imovinom zbog smrti:
–        Pred njemačkim javnim bilježnikom 2. studenoga 1999. sa svojom je suprugom sastavio „gemeinschaftliches Testament”(7) u skladu s njemačkim Građanskim zakonikom (u daljnjem tekstu: BGB)(8). Taj oblik oporuke poznat je kao „berlinska oporuka”. Oporuka od 2. studenoga 1999. djelomično je izmijenjena zajedničkom izjavom koju su bračni drugovi dali 8. veljače 2001. pred istim javnim bilježnikom.
–        Ostavitelj je 23. lipnja 2015. pred javnim bilježnikom iz Češke Republike podnio izjavu o lišenju nasljedstva (javnobilježnički akt)(9).
–        U službenoj ispravi pred drugim javnim bilježnikom iz Češke Republike 20. prosinca 2017. sastavljena je nova oporuka u kojoj je L. P. imenovana kao nasljednica. U toj (novoj) oporuci utvrđeno je da se kao pravo mjerodavno za nasljeđivanje, u skladu s člankom 22. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012, izabire češko pravo.
16.      Nakon otvaranja ostavinskog postupka, odvjetnik osobe N. K. (jedne od L. K.-ovih kćeri) te osoba A. K., R. K. i R. F. von K.-K. (L. K.-ove unučadi) tvrdio je da je oporuka koju su 2. studenoga 1999. sastavili ostavitelj i njegova supruga valjana izjava posljednje zajedničke volje, koja je dana u skladu s njemačkim pravom(10).
17.      U odluci 37 D 227/2022-118 Obvodní soud pro Prahu 1 (Sud gradske četvrti Prag 1, Češka Republika) zaključio je:
–        Češki sudovi bili su nadležni za odlučivanje o nasljeđivanju na temelju članka 4. Uredbe br. 650/2012.
–        U skladu s člankom 22. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012, kao pravo kojim se uređuje nasljeđivanje u cijelosti izabrano je češko pravo.
–        Ostavinski postupak nastavit će se samo s L. P., kao ostaviteljevom jedinom nasljednicom, na temelju oporuke sastavljene 20. prosinca 2017.
18.      N. K. (ostaviteljeva kći) te A. K., R. K. i R. F. von K.-K. (ostaviteljeva unučad) podnijeli su žalbu protiv odluke 37 D 227/2022-118.
19.      U žalbenom postupku, Městský soud v Praze (Gradski sud u Pragu, Češka Republika) potvrdio je pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na isključenje N. K. (ostaviteljeve kćeri) iz ostavinskog postupka, ali ga je u preostalom dijelu ukinuo i vratio predmet prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje na sljedeći način:
–        U skladu s člankom 26. stavkom 2. Uredbe br. 650/2012, ako osoba ima sposobnost raspolagati imovinom zbog smrti po pravu mjerodavnom u skladu s člankom 24. ili člankom 25. Uredbe br. 650/2012, naknadna promjena mjerodavnog prava ne utječe na njezinu sposobnost promjene ili opoziva takvog raspolaganja.
–        Iz te pretpostavke proizlazi da se L. K.-ova sposobnost (pravna mogućnost) da izmijeni ili opozove dio „berlinske oporuke” na temelju koje je, u slučaju da mu supruga premine prije njega, kao nasljednike imenovao svoju unučad, nužno uređuje njemačkim pravom, kao „izabranim” pravom koje je mjerodavno za nasljeđivanje u cijelosti u skladu s člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012.
–        Ako je oporučitelj mogao sastaviti ugovor o nasljeđivanju u skladu s njemačkim pravom, imao je i pravo izmijeniti ga ili opozvati u bilo kojem trenutku u skladu s istim pravom. To se pravo može ostvariti neovisno o tome što je predviđeno pravom mjerodavnim za nasljeđivanje u cijelosti u trenutku izmjene ili opoziva, odnosno neovisno o češkom pravu koje je kasnije izabrao oporučitelj.
–        Na primjenjivost njemačkog prava (u svrhu izmjene ili opoziva te oporuke) ne utječe okolnost da se češkim pravom ne samo nije zabranilo da oporučitelj opozove imenovanje nasljednika izvršeno u „berlinskoj oporuci”, nego mu je i omogućilo da to učini bez ikakvih ograničenja.
–        Slijedom toga, prvostupanjski sud je nakon utvrđenja sadržaja njemačkog prava trebao odrediti mogu li se i, ovisno o slučaju, pod kojim uvjetima, na temelju njemačkog prava isključiti učinci dijela ugovora o nasljeđivanju bračnih drugova koji se odnosi na imenovanje unučadi A. K., R. K. i R. F. von K.-K. kao nasljednika.
–        Tek nakon što se odgovori na to pitanje moći će se odlučiti o tome je li na temelju oporučiteljevih isprava o raspolaganju imovinom (izjava o lišenju nasljedstva od 23. lipnja 2015. i oporuka od 20. prosinca 2017.) moguće riješiti spor između nasljednice imenovane u oporuci od 20. prosinca 2017. i L. K.-ove unučadi.
20.      U tim je okolnostima javni bilježnik koji djeluje u svojstvu sudskog povjerenika Obvodnog souda pro Prahu 1 (Sud gradske četvrti Prag 1) uputio Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 83. stavke 3 i. 4. Uredbe br. 650/2012 u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 1. točkom (d) tumačiti na način da pojam raspolaganja imovinom zbog smrti uključuje i izjavu o lišenju nasljedstva?
2.      U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 83. stavak 4. Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da je, ako je oporučitelj prije 17. kolovoza 2015. izvršio više raspolaganja imovinom zbog smrti u skladu s pravom države koje je mogao izabrati u skladu s navedenom uredbom, pravo koje se smatra izabranim kao mjerodavno za nasljeđivanje ono u skladu s kojim je oporučitelj posljednji put prije tog datuma izvršio raspolaganje imovinom zbog smrti?
3.      Treba li članak 26. stavak 2. Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da je, ako je oporučitelj imao ograničenu sposobnost sastavljanja oporuke na temelju raspolaganja imovinom zbog smrti izvršenog prije 17. kolovoza 2015. u skladu s pravom kojim se uređuje njegovo nasljeđivanje u cijelosti i ako je zbog kasnije promjene tog prava došlo do promjene uvjeta izvršavanja njegove sposobnosti sastavljanja oporuke, ta oporučiteljeva sposobnost i dalje ograničena u skladu s pravom koje bi bilo mjerodavno za njegovo nasljeđivanje u slučaju njegove smrti na dan sklapanja ugovora o nasljeđivanju, i to neovisno o tome što je on, u skladu s pravom kojim se uređuje nasljeđivanje u cijelosti u trenutku njegove smrti, imao pravo raskinuti (opozvati ili izmijeniti) ugovor o nasljeđivanju?
III. Postupak pred Sudom
21.      Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 6. veljače 2024.
22.      Pisana očitovanja podnijeli su L. P., zajednički A. K., R. K. i R. F. von K.-K., češka i poljska vlada te Komisija.
23.      Sud je od češke vlade zatražio pojašnjenja o određenim aspektima pravnog sustava koji se primjenjuje na javne bilježnike koji djeluju kao sudski povjerenici u ostavinskim postupcima. Odgovor češke vlade primljen je 10. listopada 2025.
24.      Na raspravi održanoj 20. studenoga 2025. sudjelovali su L. P. te zajednički A. K., R. K. i R. F. von K.-K., kao i češka i njemačka vlada te Komisija.
IV.    Analiza
A.      Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
25.      U okviru postupka pokrenutog u Češkoj Republici u pogledu nasljeđivanja osobe L. K., javni bilježnik koji je imenovan sudskim povjerenikom dužan je utvrditi tko su ostaviteljevi nasljednici.
26.      U načelu, ništa ne sprečava to da se javnog bilježnika, ako djeluje na temelju ovlaštenja pravosudnog tijela ili pod njegovim nadzorom, može smatrati „sudom” u smislu članka 3. stavka 2. Uredbe br. 650/2012.
27.      Međutim, ispunjenje uvjeta iz članka 3. stavka 2. Uredbe br. 650/2012 samo po sebi nije dovoljno da bi javni bilježnik mogao uputiti zahtjev za prethodnu odluku u skladu s člankom 267. UFEU-a(11).
28.      Pojam „sud” iz članka 267. UFEU-a zahtijeva samostalno ispitivanje svih elemenata, primjerice je li tijelo utemeljeno na zakonu, je li stalno, je li njegova nadležnost obvezna, provodi li postupak kontradiktorne naravi, primjenjuje li pravna pravila te je li neovisno(12).
29.      Tijekom pisanog dijela postupka pred Sudom formalno nije istaknut nijedan prigovor nedopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku u ovom predmetu(13). Javni bilježnik koji ga je uputio istaknuo je da je, prema njegovu mišljenju, ovlašten to učiniti(14).
30.      Suprotno tomu, tijekom usmenog dijela prethodnog postupka održana je rasprava o tom pitanju s obzirom na, s jedne strane, sudsku praksu Suda i, s druge strane, sudsku praksu Ústavnog souda (Ustavni sud, Češka Republika).
1.      Sudska praksa Suda
31.      U presudi Komisija/Češka Republika, donesenoj u postupku za utvrđivanje povrede članka 49. UFEU-a(15), Sud je ispitao funkcije javnih bilježnika u Češkoj Republici.
32.      Konkretno, detaljno je analizirao ovlasti javnih bilježnika u ostavinskim postupcima i razloge zbog kojih se one izvršavaju na osnovi sporazuma(16).
33.      Nakon tog ispitivanja, Sud je odlučio da se te ovlasti ne mogu smatrati izravnim i izričitim izrazom izvršavanja javne ovlasti(17).
34.      Već napominjem da bi to utvrđenje samo po sebi bilo dovoljno za rješavanje dvojbe o dopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku: ako javni bilježnik koji sudjeluje u tom ostavinskom postupku ne izvršava funkcije tijela javne vlasti, teško mu se može priznati svojstvo suda, koji po definiciji sudjeluje u izvršavanju javnih ovlasti.
2.      Stajalište Ústavnog souda (Ustavni sud)
35.      Kad je riječ o Ústavnom soudu (Ustavni sud), on je odbio aktivnu procesnu legitimaciju „gotovo pravosudnih tijela” (javnih bilježnika koji djeluju u svojstvu sudskog povjerenika u ostavinskim postupcima) za postavljanje pitanja neustavnosti u skladu s člankom 95. stavkom 2. Ustava Češke Republike(18).
36.      U odluci od 17. rujna 2025. (točka 9.) češki Ústavní soud (Ustavni sud) naglasio je temeljne razlike između pravne zaštite koju pružaju „sudovi” i zaštite koju imaju „druge osobe”, kao što su sudski povjerenici.
37.      Prema mišljenju Ústavnog souda (Ustavni sud): „[…] javni bilježnici nemaju ključna obilježja koja se dodjeljuju sudovima. Konkretno, javni bilježnici nemaju tako visok stupanj neovisnosti kao sudovi, ministar pravosuđa može ih razriješiti dužnosti i njihove funkcije nisu toliko nespojive s drugim dužnostima kao što je to slučaj sa sucima, osobito u odnosu na druga državna tijela”(19).
38.      Tijekom diskusije o dopuštenosti na raspravi svi su sudionici, osim Komisije, tvrdili da odluka Ústavnog souda (Ustavni sud) nije relevantna za ocjenu jesu li ispunjeni uvjeti koji obilježavaju „sud” za potrebe članka 267. UFEU-a.
39.      Međutim, slažem se s Komisijom da se u odluci Ústavnog souda (Ustavni sud), iako je ona donesena u drukčijem kontekstu, pojašnjava pravni sustav primjenjiv na javne bilježnike koji djeluju kao sudski povjerenici u ostavinskim postupcima.
3.      Ocjena
40.      Zbog razloga koje ću iznijeti u nastavku, smatram da se ne samo jamstva, nego i ovlasti odlučivanja koje se u češkom pravnom poretku dodjeljuju javnim bilježnicima koji djeluju kao sudski povjerenici znatno razlikuju od onih koje obilježavaju „sudsku funkciju” svojstvenu sucima.
a)      Jamstva
41.      Kad je riječ o jamstvima neovisnosti i nesmjenjivosti koja pružaju javni bilježnici, češka vlada tvrdila je da se imenovanje sudskog povjerenika zaduženog za svaki ostavinski postupak provodi prema unaprijed utvrđenom rasporedu i u skladu s unaprijed određenim kriterijima kojima se jamči pravedna i predvidljiva raspodjela predmetâ(20).
42.      Kad je riječ o odluci Ústavnog souda (Ustavni sud), češka vlada na raspravi je tvrdila da se, s jedne strane, jamstva neovisnosti i nesmjenjivosti suda za potrebe nacionalnog ustavnog prava tumače strože nego što se to zahtijeva člankom 267. UFEU-a. S druge strane, ustrajala je na tome da javni bilježnici uživaju jamstva nesmjenjivosti koja su u biti usporediva s jamstvima sudaca. Rasprava je bila konkretno usmjerena na ovlasti ministra pravosuđa za razrješenje dužnosti sudaca i javnih bilježnika, koje su strogo ograničene na iznimne i zakonom unaprijed određene slučajeve(21).
43.      Međutim, u odluci Ústavnog souda (Ustavni sud) naglašava se da ministar može naložiti razrješenje dužnosti javnog bilježnika te da javni bilježnici nemaju istu razinu neovisnosti kao sudovi, i to upravo kako bi se uspostavila opreka između sustava javnih bilježnika i sustava koji se primjenjuje na sudove(22).
44.      Osim prethodno navedenog, valja razlikovati (ministrove) ovlasti razrješenja dužnosti javnih bilježnika općenito i slučajeve razrješenja dužnosti (za koje je odgovoran nadležni sud) javnog bilježnika koji je imenovan sudskim povjerenikom u konkretnom ostavinskom postupku.
45.      U tom pogledu, u odgovoru na pitanje Suda češka vlada potvrdila je da sud nadležan u nasljednim stvarima zadržava ovlast opoziva mandata tako imenovanog javnog bilježnika „zbog povrede”(23) koju je počinio prilikom izvršavanja svojih funkcija. Do te povrede „konkretno može doći ako postoji opasnost da predmet neće biti riješen u razumnom roku”(24).
46.      Taj razlog za opoziv, koji se odražava u češkom Zakonu br. 292/2013(25), potvrđuje činjenicu da javni bilježnik, kao sudski povjerenik, nema status nesmjenjivosti koji je svojstven sudu.
47.      U tim okolnostima, javni bilježnici koji djeluju u svojstvu sudskih povjerenika u ostavinskim postupcima u Češkoj Republici ne uživaju jamstva neovisnosti i nesmjenjivosti koja su usporediva s jamstvima koja se uobičajeno priznaju sudu. Člankom 104. stavkom 1. Zakona br. 292/2013 potvrđuje se da se sudski povjerenici nalaze pod vodstvom i nadzorom nadležnog suda, koji i dalje ima „glavnu odgovornost” za postupak.
b)      Ovlasti odlučivanja u sporovima
48.      Kad je riječ o ovlastima odlučivanja koje se javnim bilježnicima dodjeljuju u nasljednim stvarima, valja razlikovati dvije situacije:
–        Ako se spor odnosi samo na pravnu ocjenu (a činjenični elementi nisu sporni), javni bilježnik ima zadaću riješiti to „pravno pitanje”.
–        Ako se spor odnosi na činjenice koje stranke osporavaju, javni bilježnik nije nadležan za odlučivanje te treba pozvati stranke da pokrenu postupak pred nadležnim sudom.
49.      Razlikovanje nadležnosti za odlučivanje ovisno o tome je li riječ o činjeničnim ili pravnim pitanjima, prema mojem mišljenju, dodatno upućuje na to da javni bilježnik, kao sudski povjerenik, raspolaže ograničenijom diskrecijskom ovlasti i ovlasti odlučivanja od one koju općenito ima pravi sud.
50.      Stoga mi se, unatoč suprotnom mišljenju koje je iznijela češka vlada, čini da je teško zanemariti relevantnost utvrđenja Suda u presudi Komisija/Češka Republika: nadležnost javnih bilježnika izvršava se isključivo na osnovi sporazuma.
51.      Iako je točno da je tom prilikom ispitivanje provedeno kako bi se utvrdila moguća povreda članka 49. UFEU-a, presuda Suda relevantna je za isključenje „izvršavanja sudske funkcije” u skladu s člankom 267. UFEU-a.
52.      Prema mišljenju Suda, „kada tijelo koje je uputilo zahtjev ne može donijeti odluku u sporu, čak i ako ispunjava ostale uvjete utvrđene u sudskoj praksi Suda, ne može se smatrati da izvršava sudsku funkciju”(26).
c)      Međuzaključak
53.      Ukratko, smatram da javni bilježnik koji djeluje kao sudski povjerenik u ostavinskom postupku nema svojstvo „suda” u smislu članka 267. UFEU-a.
54.      Rješenjem koje predlažem ne ugrožava se djelotvornost mehanizma prethodnog postupka predviđenog člankom 267. UFEU-a niti jedinstveno tumačenje prava Unije koje se nastoji zaštititi tim člankom.
55.      Ostvarenje tih ciljeva u svakom se slučaju jamči mogućnošću podnošenja pravnih sredstava protiv odluka javnog bilježnika koji, iako može imati svojstvo „suda” na temelju Uredbe br. 650/2012, ne ispunjava uvjete da bi ga se istodobno smatralo „sudom” za potrebe članka 267. UFEU-a(27). U okviru tih pravnih sredstava, sudovi u svim uzastopnim stupnjevima mogu postaviti Sudu pitanja o tumačenju prava Unije.
56.      S obzirom na navedeno, smatram da zahtjev za prethodnu odluku treba proglasiti nedopuštenim. Međutim, za slučaj da se Sud ne složi s tom ocjenom, predložit ću odgovor na postavljena pitanja.
B.      Ocjena merituma
57.      Najprije treba utvrditi je li oporučitelj koji je 1999. sklopio ugovor o nasljeđivanju u skladu s njemačkim pravom kasnije mogao odstupiti od sadržaja tog ugovora na štetu osoba (njegove unučadi) koje su u njemu bile navedene kao nasljednici.
58.      Naknadna radnja koju je oporučitelj izvršio na štetu osoba koje je 1999. imenovao nasljednicima očitovala se u izjavi o njihovu lišenju nasljedstva (2015.). Nakon toga, oporučitelj je sastavio novu oporuku (2017.) u kojoj je kao jedinu nasljednicu odredio osobu koja nije dio obiteljskog kruga.
59.      Prvim prethodnim pitanjem zahtijeva se da se pojasni je li Uredba br. 650/2012 primjenjiva na izjave kojima se izražava L. K.-ova volja da se određene nasljednike isključi iz njegova nasljedstva.
60.      U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, sud koji je uputio zahtjev još želi saznati:
–        Koje je pravo mjerodavno za nasljeđivanje L. K.-a u cijelosti. Sud koji je uputio zahtjev nije siguran kako odrediti to pravo jer su uzastopna raspolaganja imovinom zbog smrti prethodila datumu potpune primjenjivosti Uredbe br. 650/2012 te su uređena različitim pravnim porecima.
–        Koliko je za rješenje spora važno pravilo na temelju kojeg, ako osoba ima sposobnost raspolagati imovinom zbog smrti po pravu mjerodavnom u trenutku izvršenja tog raspolaganja, naknadna promjena mjerodavnog prava ne utječe na njezinu sposobnost opoziva ili izmjene izvršenog raspolaganja.
1.      Pravni sustav
61.      Prije nego što razmotrim ta pitanja, čini mi se prikladnim podsjetiti na određene aspekte pravnog sustava uspostavljenog Uredbom br. 650/2012 za nasljeđivanje s prekograničnim učincima.
a)      Utvrđivanje prava mjerodavnog za raspolaganje imovinom zbog smrti
62.      U skladu s Uredbom br. 650/2012, prava koja su mjerodavna: (a) za nasljeđivanje osobe i (b) za raspolaganje imovinom zbog smrti (točnije: za konkretne aspekte tog raspolaganja) koje je izvršila ista osoba mogu biti različita.
63.      Uredbom br. 650/2012 kao pravilo se utvrđuje da je samo jedno pravo mjerodavno za nasljeđivanje u cijelosti. Određuje se da je to pravo države u kojoj je ostavitelj imao svoje uobičajeno boravište u trenutku smrti(28). Alternativno se dopušta da ostavitelj izabere pravo države čiji je državljanin u trenutku izbora ili u trenutku smrti(29).
64.      Kako bi se osigurala pravna sigurnost za osobe koje žele planirati svoje nasljeđivanje unaprijed(30), pravo kojim će se uređivati dopustivost i materijalna valjanost(31) različitih raspolaganja imovinom bit će:
–        Kad je riječ o raspolaganju imovinom zbog smrti, osim ugovora o nasljeđivanju, pravo koje bi bilo mjerodavno za nasljeđivanje da je ostavitelj umro na dan kada je izvršio to raspolaganje („hipotetsko pravo”)(32) ili, ako ga izabere, pravo države čiji je državljanin na dan izvršenja raspolaganja(33).
–        Kad je riječ o ugovorima o nasljeđivanju, uređenje se razlikuje ovisno o tome odnose li se oni na nasljeđivanje samo jedne osobe(34) ili više njih(35).
b)      Vremenska primjenjivost Uredbe br. 650/2012
65.      U skladu s člankom 83. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012, datum koji je odlučujući za njezinu primjenu jest datum ostaviteljeve smrti.
66.      Iz te odredbe u vezi s člankom 84. proizlazi da se Uredba br. 650/2012 u cijelosti primjenjuje na nasljeđivanje osoba koje su umrle 17. kolovoza 2015. ili nakon toga.
67.      Međutim, člankom 83. stavkom 3. Uredbe br. 650/2012 uspostavlja se prijelazni sustav za nasljeđivanje u okviru kojeg je raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije 17. kolovoza 2015.
68.      U skladu s člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012, ako je raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije 17. kolovoza 2015. u skladu s pravom koje je ostavitelj mogao izabrati u skladu s tom uredbom, smatra se da je to pravo izabrano kao pravo mjerodavno za nasljeđivanje u cijelosti.
2.      Prvo prethodno pitanje
69.      Sud koji je uputio zahtjev želi saznati treba li članak 83. stavke 3. i 4. Uredbe br. 650/2012 u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 1. točkom (d) tumačiti na način da „pojam raspolaganja imovinom zbog smrti uključuje i izjavu o lišenju nasljedstva”.
70.      Pitanjem u ovom predmetu nastoji se utvrditi je li izjava od 23. lipnja 2015. kojom je L. K. svoju unučad lišio nasljedstva predstavljala raspolaganje imovinom zbog smrti.
71.      Potvrdan odgovor značio bi da je ta izjava obuhvaćena materijalnim područjem primjene Uredbe br. 650/2012. Ako je to slučaj, na temelju članka 83. stavka 3. takvo raspolaganje imovinom zbog smrti treba smatrati dopustivim i valjanim jer ispunjava uvjete (formalne i materijalne) predviđene kolizijskim pravilima:
–        iz poglavlja III. Uredbe br. 650/2012 ili
–        koja su na snazi u državi u kojoj je ostavitelj boravio u trenutku podnošenja izjave o lišenju nasljedstva ili
–        koja su na snazi u bilo kojoj državi čiji je osoba koja raspolaže imovinom državljanin u trenutku podnošenja izjave.
72.      Potvrdan odgovor doveo bi i do fikcije(36) izbora prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti (a ne samo za lišenje nasljedstva), koja se kao prijelazna odredba predviđa člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012. Upravo taj drugi aspekt čini se zanima sud koji je uputio zahtjev: ovisno o tome koje je pravo mjerodavno, L. K. je mogao ili nije mogao opozvati sadržaj ugovora o nasljeđivanju od 2. studenoga 1999. (i stoga lišiti nasljedstva svoju unučad).
73.      Zbog razloga koje ću objasniti u okviru drugog prethodnog pitanja, smatram da u okolnostima ovog slučaja nije potrebno primijeniti prijelazni sustav iz članka 83. Uredbe br. 650/2012 kako bi se utvrdilo kojim se pravom uređuje nasljeđivanje u cijelosti, nakon što je ostavitelj u oporuci od 20. prosinca 2017. izričito odlučio izabrati to pravo. U tim okolnostima nije nužno ni ispitati doseg pojma „raspolaganje imovinom zbog smrti” (i obuhvaća li on izjavu o lišenju nasljedstva) u toj prijelaznoj odredbi.
74.      Međutim, provest ću tu analizu za slučaj da se Sud ne slaže s tom ocjenom.
75.      Radi dosljednosti, pojam raspolaganja imovinom zbog smrti treba tumačiti na isti način na svim mjestima na kojima se upotrebljava u Uredbi br. 650/2012. Kako bi se osigurala ta dosljednost i radi ujednačenosti u razumijevanju teksta, članak 3. Uredbe br. 650/2012 sadržava niz definicija.
76.      Konkretno, u članku 3. stavku 1. točki (d) Uredbe br. 650/2012 definira se da izraz „raspolaganje imovinom zbog smrti” znači „oporuka, zajednička oporuka ili ugovor o nasljeđivanju”. Ne navodi se izričito izjava o lišenju nasljedstva.
77.      Treba razjasniti je li, unatoč toj šutnji, izjava o lišenju nasljedstva obuhvaćena pojmom „raspolaganje imovinom zbog smrti”, za što je potrebno tumačiti taj pojam. Budući da nema izričitog upućivanja na pravo država članica, to će tumačenje biti autonomno(37).
78.      Članak 3. stavak 1. Uredbe br. 650/2012 u načelu sadržava taksativan popis. Međutim, na temelju analize njegova sadržaja može se tvrditi da se u okviru pojma definiranog u njegovoj točki (d) uzima u obzir formalna, a ne materijalna priroda odgovarajućeg raspolaganja imovinom zbog smrti (bilo da je riječ o oporuci, zajedničkoj oporuci ili ugovoru o nasljeđivanju).
79.      Iako je točno da se izjava o lišenju nasljedstva ne navodi u članku 3. stavku 1. Uredbe br. 650/2012, u njega nije uključen ni (da navedem neke oblike raspolaganja imovinom zbog smrti koji su uobičajeni po svojem sadržaju) institut nasljednika ili legatara.
80.      Smatram da s materijalnog gledišta tumačenje pojma „raspolaganje imovinom zbog smrti” treba biti široko, kako bi se odrazilo široko područje primjene Uredbe br. 650/2012 koje odražavaju njezin članak 3. stavak 1. točka (a) i njezina uvodna izjava 9.(38), te usklađeno s njezinim ciljevima(39).
81.      U tom smislu smatram, kao i Komisija, da pojam „oporuka” (kao zasebna kategorija u odnosu na „zajedničku oporuku” i „ugovor o nasljeđivanju”), iako kao takav nije definiran u Uredbi br. 650/2012(40), obuhvaća sve jednostrane izjave kojima osoba organizira što će se dogoditi s njezinom imovinom nakon smrti, tako da njezino nasljeđivanje ne bude (ili ne bude u potpunosti) zakonsko.
82.      Lišenje nasljedstva obuhvaćeno je tom definicijom. Činjenica da nije riječ o aktu čiji je cilj prijenos imovine za nasljeđivanje, nego lišenje nasljedstva određenih osoba, ne sprečava to da ga se kvalificira kao raspolaganje imovinom zbog smrti. Negativnost ili pozitivnost izraza ostaviteljeve volje da odredi što će se dogoditi s njegovom imovinom ne čini mi se odlučujućom; odlučujuće je da njegov izraz volje utječe na nasljeđivanje zbog smrti.
83.      To je slučaj s lišenjem nasljedstva: isključenje određenih osoba koje bi se u načelu pozvalo da naslijede ostavitelja dovelo bi do toga (ako je to isključenje valjano) da te osobe ostanu bez nasljedstva i da se otvori novi red nasljeđivanja.
84.      Na temelju te pretpostavke, na izjavu o lišenju nasljedstva od 17. kolovoza 2015. ili nakon tog datuma primjenjuju se kolizijska pravila propisana u poglavlju III. Uredbe br. 650/2012. Članak 83. stavci 3. i 4. te uredbe primjenjuje se na tu izjavu ako je podnesena prije 17. kolovoza 2015. i ako njezin podnositelj umre tog dana ili nakon toga.
3.      Drugo prethodno pitanje
85.      U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje (kao što to predlažem), sud koji je uputio zahtjev dvoji o tome koje je pravo mjerodavno za nasljeđivanje, zbog čega traži tumačenje članka 83. stavka 4. Uredbe br. 650/2012.
86.      Sud koji je uputio zahtjev razmatra situaciju oporučitelja koji je prije 17. kolovoza 2015. izvršio više raspolaganja imovinom zbog smrti „u skladu s pravom države koje je mogao izabrati u skladu s […] [U]redbom [br. 650/2012]”. Nastoji doznati je li u toj situaciji „pravo koje se smatra izabranim kao pravo mjerodavno za nasljeđivanje pravo u skladu s kojim je oporučitelj posljednji put prije [17. kolovoza 2015.] izvršio raspolaganje imovinom zbog smrti”.
87.      To se pitanje temelji na dvjema pretpostavkama koje mi se ne čine točnima:
–        S jedne strane, zbog razloga koje ću iznijeti u nastavku, smatram da se ne treba pridržavati prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti kako bi se odlučilo je li L. K. svoju unučad mogao lišiti nasljedstva (ili sastaviti oporuku u korist osobe koja nije dio obiteljskog kruga) jednostranim opozivom ili izmjenom prethodnog ugovora o nasljeđivanju koji je sklopio sa svojom suprugom.
–        S druge strane, čak i ako bi se trebalo pridržavati prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti, smatram da u okolnostima ovog slučaja ni to pravo ne bi trebalo odrediti na način koji predlaže sud koji je uputio zahtjev. Prema mojem mišljenju, određivanje tog mjerodavnog prava u ovom se slučaju ne uređuje člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012, kao što to tvrdi sud koji je uputio zahtjev.
88.      Naime, u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku navodi se da je ostavitelj 20. prosinca 2017. sastavio oporuku pred javnim bilježnikom i da je u njoj izabrao pravo u skladu s člankom 22. Uredbe br. 650/2012(41): odnosno pravo kojim se uređuje nasljeđivanje u cijelosti(42).
89.      Na temelju potonje činjenice smatram da, ako oporučitelj iskoristi mogućnost izbora mjerodavnog prava (mogućnost koja mu se pruža Uredbom br. 650/2012) nakon što je ta uredba već u potpunosti primjenjiva ratione temporis, nije potrebno primijeniti fikciju iz njezina članka 83. stavka 4. Jednostavno, pravo mjerodavno za nasljeđivanje bit će ono koje je oporučitelj naveo u svojoj oporuci sastavljenoj nakon datuma početka primjene Uredbe br. 650/2012.
90.      Ostale odredbe Uredbe br. 650/2012 potkrepljuju taj međuzaključak.
91.      U skladu s njezinim člankom 83. stavkom 1., Uredba br. 650/2012 primjenjuje se na nasljeđivanje osoba koje umru 17. kolovoza 2015. ili nakon toga. Kako bi se odredilo kojim se pravom uređuju raspolaganja imovinom zbog smrti koja su te osobe izvršile u bilo kojem trenutku prije 17. kolovoza 2015.(43), potrebno je primijeniti poglavlje III. Uredbe br. 650/2012.
92.      Međutim, ta primjena Uredbe br. 650/2012 popraćena je određenim prilagodbama iz njezina članka 83. Njime se predviđa prijelazni sustav za ocjenjivanje valjanosti eventualnog izbora prava (stavak 2.) prije 17. kolovoza 2015. ili dopustivosti i valjanosti raspolaganja imovinom zbog smrti (stavak 3.) izvršenih prije 17. kolovoza 2015.
93.      Kao što sam to istaknuo na drugom mjestu(44), cilj je tog prijelaznog sustava zaštititi te radnje od zakonodavnih izmjena koje se dogode nakon što je ostavitelj odredio podjelu svoje imovine nakon smrti, do koje je došlo nakon datuma potpune primjenjivosti Uredbe br. 650/2012. Na taj se način nastoji očuvati volja osobe koja raspolaže imovinom i poštovati legitimna očekivanja koja su stvorena njezinim planiranjem nasljeđivanja.
94.      U skladu s člankom 83. stavkom 4. Uredbe, ako je raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije 17. kolovoza 2015. „u skladu s pravom koje je umrli mogao izabrati u skladu s[a samom] Uredbom, smatra se da je to pravo izabrano kao pravo mjerodavno za nasljeđivanje”.
95.      Takva fikcija ima isti učinak kao i izbor prava na temelju Uredbe br. 650/2012, a to je u konačnici određivanje prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti(45). Fikcija se temelji na pretpostavki da je ostavitelj, koji je preminuo 17. kolovoza 2015. ili nakon tog datuma, prethodno izvršio raspolaganje imovinom zbog smrti u skladu s pravom države čiji je državljanin(46) te da se tim pravom uređuje nasljeđivanje u cijelosti.
96.      Prema mojem mišljenju, postoje dva argumenta kojima se objašnjava uvođenje fikcije:
–        S jedne strane, zbog nje se isključuje primjena prava države u kojoj je ostavitelj imao posljednje uobičajeno boravište(47) na aspekte u pogledu kojih on nije izvršio raspolaganje. U praksi, na temelju toga je lakše izbjeći da se na nasljeđivanje primjenjuje više zakona(48), čime se pojednostavnjuje ostavinski postupak.
–        S druge strane, sustavno tumačenje članka 83. stavka 4. u skladu sa stavcima 2. i 3. te odredbe Uredbe br. 650/2012 upućuje na to da je on sastavljen uzimajući u obzir zakonodavni okvir u području prekograničnog nasljeđivanja u državama članicama prije donošenja te uredbe.
97.      Prije donošenja Uredbe br. 650/2012, u većini pravnih poredaka država članica ostaviteljevo državljanstvo prihvaćalo se kao poveznica s kolizijskim pravilom u području nasljeđivanja(49). Stoga je postojala velika mogućnost da osoba koja prilikom izvršenja raspolaganja svojom imovinom zbog smrti postupa u skladu s pravom države čiji je državljanin smatra da se tim pravom uređuju svi aspekti njezina nasljeđivanja.
98.      Suprotno tomu, u Uredbi br. 650/2012, zadana poveznica je ostaviteljevo posljednje uobičajeno boravište(50). Bez sustava iz članka 83. stavka 4., u okviru brojnih nasljeđivanja mogla bi postojati opasnost od primjene prava različitog od onog koje bi ostavitelj (i osobe na koje se odnosi nasljeđivanje) mogli očekivati.
99.      S obzirom na prethodno navedeno, smatram da fikcija utvrđena člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012 nije potrebna ako, kao u ovom slučaju, postoji izbor prava nakon 17. kolovoza 2015. koji je izričito uključen u oporuku sastavljenu 2017.(51) kako bi se uredilo nasljeđivanje u cijelosti.
100. Pretpostavlja se da ostavitelj od 17. kolovoza 2015. zna(52) ili je trebao znati za kolizijski sustav koji se uspostavlja Uredbom br. 650/2012. Ako oporučitelj nakon tog datuma kao pravo mjerodavno za svoje nasljeđivanje u cijelosti izabere pravo države čiji je državljanin (češko pravo), on se svjesno koristi mogućnošću koja mu se pruža člankom 22. Uredbe br. 650/2012.
4.      Treće prethodno pitanje
101. U trećem prethodnom pitanju traži se tumačenje članka 26. stavka 2. Uredbe br. 650/2012(53).
102. Tom se odredbom uređuje situacija u kojoj: (a) osoba ima sposobnost raspolagati imovinom zbog smrti po pravu mjerodavnom u skladu s člankom 24. ili člankom 25. Uredbe br. 650/2012 i (b) dolazi do naknadne promjene mjerodavnog prava.
103. Ako su ispunjene obje okolnosti, u članku 26. stavku 2. Uredbe br. 650/2012 navodi se da naknadna promjena mjerodavnog prava ne utječe na sposobnost te osobe da promijeni ili opozove raspolaganje imovinom zbog smrti koje je izvršila.
104. Sud koji je uputio zahtjev situaciju prikazuje na sljedeći način:
–        „[O]poručitelj [je] imao ograničenu sposobnost sastavljanja oporuke na temelju raspolaganja imovinom zbog smrti izvršenog prije 17. kolovoza 2015. u skladu s pravom kojim se uređuje njegovo nasljeđivanje u cijelosti” te je
–        „zbog kasnije promjene tog prava došlo do promjene uvjeta izvršavanja njegove sposobnosti sastavljanja oporuke”.
105. U takvoj situaciji sud koji je uputio zahtjev želi saznati je li „ta oporučiteljeva sposobnost i dalje ograničena u skladu s pravom koje bi bilo mjerodavno za njegovo nasljeđivanje u slučaju njegove smrti na dan sklapanja ugovora o nasljeđivanju, i to neovisno o tome što je on, u skladu s pravom kojim se uređuje nasljeđivanje u cijelosti u trenutku njegove smrti, imao pravo raskinuti (opozvati ili izmijeniti) ugovor o nasljeđivanju”.
106. Sud koji je uputio zahtjev razmatra pitanje je li moguće opozvati ugovor o nasljeđivanju u smislu „sposobnosti”. Prema mojem mišljenju, taj je pristup pogrešan.
107. Pojam „sposobnost” koji se upotrebljava u članku 26. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 650/2012 ne odnosi se na ograničenja raspolaganja koja proizlaze iz ugovora o nasljeđivanju, kao što je to slučaj u ovom predmetu. Ta ograničenja odgovaraju „obvezujući[m] učin[cima] [ugovora] na stranke, uključujući uvjete za njegov raskid”, koji se uređuju člankom 25. istog instrumenta(54).
108. Naime, pojam sposobnosti u smislu članka 26. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 650/2012 ne obuhvaća sve aspekte povezane s mogućnošću raspolaganja vlastitom imovinom nakon smrti. To najprije dokazuje da se u tom članku 26. stavku 1. zasebno upućuje na sposobnost raspolaganja imovinom zbog smrti (točka (a)) i posebne razloge koji zabranjuju raspolaganje u korist određenih osoba (točka (b)):
–        Članak 26. stavak 1. točka (a) sadržava posebne uvjete za raspolaganje imovinom zbog smrti, koji se zahtijevaju kako bi se osiguralo da ostavitelj može shvatiti što čini. U pravilu je riječ o pravilima kojima se nalažu dobni uvjeti(55) ili kojima se zahtijeva da oporučitelj u trenutku izvršenja raspolaganja o kojem je riječ bude priseban.
–        Suprotno tomu, člankom 26. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 650/2012 upućuje se na druga ograničenja koja više ne utječu na sposobnost osobe koja raspolaže imovinom, nego na posebne razloge koji zabranjuju raspolaganje u korist određenih osoba(56). Riječ je o razlozima koji, zbog funkcionalne veze između tih osoba i ostavitelja, ne utječu na njegovu „sposobnost” u pravom smislu riječi, nego podrazumijevaju da osoba koja raspolaže imovinom ima ograničenu slobodu raspolaganja.
109. Sposobnost raspolaganja u smislu članka 26. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 650/2012 ostaje nepromijenjena ako je ostavitelj valjanim ugovorom sam ograničio okvir svoje slobode da u budućnosti opozove ili izmijeni raspolaganje imovinom zbog smrti (koje je izvršeno prije 17. kolovoza 2015.).
110. Upućivanje na sposobnost osobe koja raspolaže imovinom u članku 26. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 650/2012 dio je odjeljka „Materijalna valjanost raspolaganja imovinom zbog smrti”, kao što se to navodi u naslovu tog članka.
111. Prilikom navođenja aspekata uređenih člankom 25. Uredbe br. 650/2012, materijalna valjanost ugovorâ o nasljeđivanju preklapa se s obvezujućim učincima koje ti ugovori proizvode među stranama (uključujući uvjete za njihov raskid): ne miješa se s njima.
112. Drugim riječima: ograničenje ili, ovisno o slučaju, potpuni gubitak ovlasti jednostranog opoziva ili izmjene onoga što je utvrđeno u ugovoru o nasljeđivanju(57) nije istovjetan mogućnosti raspolaganja. Osoba koja je bila sposobna sastaviti ugovor o nasljeđivanju također će biti sposobna (osim ako se njezini osobni uvjeti ne promijene)(58) izmijeniti ga ili opozvati.
113. Međutim, prilikom izvršavanja sposobnosti raspolaganja imovinom zbog smrti kojom se izmjenjuje prethodni ugovor o nasljeđivanju može doći do toga da se nacionalnim pravom kojim se uređuje ta vrsta ugovora osobi koja raspolaže imovinom ne omogućuje njihova izmjena. Ako je to slučaj, ponavljam da ograničenje slobode (a ne sposobnosti) raspolaganja neće biti posljedica nesposobnosti osobe, nego određenih posebnih razloga koji sprečavaju osobu koja raspolaže imovinom da izmijeni ugovor o nasljeđivanju.
114. Stoga smatram da ograničenja slobode raspolaganja svojstvena ugovoru o nasljeđivanju ne treba kvalificirati kao pitanje „sposobnosti” u smislu članka 26. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 650/2012, a time ni za potrebe stavka 2. tog članka(59).
115. U Uredbi br. 650/2012 uređenje učinaka ugovorâ o nasljeđivanju nalazi se na drugom mjestu i ovisi o mjerodavnom pravu koje se određuje drugim odredbama. Konkretno:
–        za ugovore o nasljeđivanju sklopljene 17. kolovoza 2015. ili nakon toga, člankom 25. Uredbe br. 650/2012 kao pravo mjerodavno za obvezujuće učinke ugovora utvrđuje se pravo koje je bilo na snazi u trenutku njegova sklapanja;
–        za ugovore o nasljeđivanju sklopljene prije 17. kolovoza 2015. (kao što je to ovdje slučaj) koje su sklopile osobe za čije se nasljeđivanje postupak pokreće kasnije, mjerodavno pravilo ovisi o tumačenju članka 83. stavka 3. Uredbe br. 650/2012(60).
V.      Zaključak
116. S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da se zahtjev za prethodnu odluku proglasi nedopuštenim.
117. Podredno, ako se zahtjev za prethodnu odluku proglasi dopuštenim, predlažem da se javnom bilježniku koji je imenovan sudskim povjerenikom Obvodnog souda pro Prahu 1 (Sud gradske četvrti Prag 1, Češka Republika) odgovori kako slijedi:
„Članak 3. stavak 1. točku (d), članak 22. stavak 1., članak 25., članak 26. stavke 1. i 2. te članak 83. stavke 3. i 4. Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju
treba tumačiti na način da
–        Pojam ‚raspolaganje imovinom zbog smrti’ iz članka 3. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 650/2012 obuhvaća izjavu o lišenju nasljedstva, na koju se stoga primjenjuje članak 83. stavci 3. i 4. te uredbe.
–        Fikcija izbora prava predviđena člankom 83. stavkom 4. Uredbe br. 650/2012 ne primjenjuje se ako je ostavitelj izabrao pravo mjerodavno za svoje nasljeđivanje nakon datuma potpune primjenjivosti te uredbe, u skladu s njezinim člankom 22. stavkom 1.
–        Cilj članka 26. stavka 1. točke (a) i članka 26. stavka 2. Uredbe br. 650/2012, koji se odnose na sposobnost osobe koja raspolaže imovinom da izvrši raspolaganje imovinom zbog smrti, nije urediti pitanje može li i, ovisno o slučaju, pod kojim uvjetima, autor ugovora o nasljeđivanju koji se odnosi na nasljeđivanje više od jedne osobe naknadno izmijeniti ili opozvati taj ugovor. Obvezujući učinci ugovora o nasljeđivanju uređuju se člankom 25. Uredbe br. 650/2012.”
1      Izvorni jezik: španjolski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012., L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296. i ispravak SL 2019., L 243, str. 9.)
3      Dopis od 26. veljače 2025., podnesen kao odgovor na pitanje Suda od 28. siječnja 2025.
4      Zakon o posebnim sudskim postupcima; u daljnjem tekstu: Zakon br. 292/2013
5      Zakon br. 89/2012 Sb. o Građanskom zakoniku
6      Njegova supruga E. K. preminula je 9. siječnja 2007.
7      U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku bez razlike se upotrebljavaju izrazi „zajednička oporuka” i „ugovor o nasljeđivanju” kako bi se uputilo na oporuku sastavljenu 2. studenoga 1999. (i izmijenjenu 2001.). U njoj se objašnjava da se zajednička oporuka može smatrati „ugovorom o nasljeđivanju” u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 650/2012. Međutim, „zajednička oporuka” ima vlastito mjesto u toj odredbi: vidjeti članak 3. stavak 1. točku (c). Osim toga, u istom članku, u okviru pojašnjenja izraza „raspolaganje imovinom zbog smrti” u njegovoj točki (d), ta se dva pojma pojavljuju zasebno. Prema mojem mišljenju, „zajedničku oporuku” u smislu Uredbe br. 650/2012 obilježava jedinstvenost akta (odnosno formalni čimbenik). Suprotno tomu, ugovor o nasljeđivanju određen je međusobnom ovisnosti materijalnih odredbi koje sadržava. Na raspravi je više sudionika (među ostalim, Europska komisija i njemačka vlada) primijenilo isti pristup te su istaknuli da pojmovi „zajednička oporuka” i „ugovor o nasljeđivanju” nisu međusobno isključivi: ako se „berlinskom oporukom” u istom aktu predvide međusobno ovisne i uzajamne materijalne odredbe, neće biti pogrešno kvalificirati je kao „ugovor o nasljeđivanju” i kao „zajedničku oporuku” (iako bi bilo bolje da se to ne učini kako bi se izbjegle nejasnoće). Ne dovodeći u pitanje ocjenu koju treba provesti tijelo koje odlučuje u sporu, čini se da sve upućuje na to da je postojao pravi „ugovor o nasljeđivanju”, tako da ću prvu L. K.-ovu oporuku nazivati „oporuka od 2. studenoga 1999.”, „berlinska oporuka” ili „ugovor o nasljeđivanju”.
8      U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku nije jasno određeno koje su osobe u oporuci od 2. studenoga 1999. imenovane kao nasljednici. Odvjetnici obiju stranaka na raspravi su se složili da je riječ o unučadi oporučiteljâ (bilo je nesuglasica u pogledu toga je li kao nasljednik imenovan i nadživjeli bračni drug).
9      Ni u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne navodi se tko je lišen nasljedstva. Na raspravi se pokazalo da je L. K. lišio nasljedstva svoje kćeri i unučad.
10      U dopisu od 30. studenoga 2022. taj je odvjetnik detaljno izložio pravni sustav BGB-a i sadržaj te oporuke. Tvrdio je da su ostavitelj i njegova supruga izričito ograničili svoju slobodu raspolaganja imovinom zbog smrti (na njemačkom „Testierfreiheit”) u slučaju smrti jednog od njih. Nadživjeli bračni drug može izmijeniti krug nasljednika samo na način da svoj izbor ograniči na osobe navedene u oporuci bračnih drugova.
11      Vidjeti rješenje od 1. rujna 2021., OKR (Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio javnobilježnički prisjednik) (C-387/20, EU:C:2021:751; u daljnjem tekstu: rješenje OKR, t. 31.).
12      Rješenje OKR, t. 22. i navedena sudska praksa
13      Pisana očitovanja češke vlade i Komisije uključivala su komentare u prilog dopuštenosti. Komisija je na raspravi dodatno pojasnila svoje stajalište, pri čemu je tvrdila da je dopuštenost dvojbena.
14      U odjeljku naslovljenom „Ovlaštenje sudskog povjerenika imenovanog za djelovanje u ime Obvodnog souda pro Prahu 1 [Sud gradske četvrti Prag 1] za potrebe upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku”, javni bilježnik tvrdi da u skladu s člankom 103. stavkom 4. Zakona br. 292/2013, s obzirom na to da djeluje kao sudski povjerenik u ostavinskim postupcima, ima „sve ovlasti koje sud koji djeluje u svojstvu tijela javne vlasti ima prilikom izvršavanja sudske funkcije” (moje isticanje). Međutim, ta tvrdnja ne odgovara onome što je Sud odlučio u presudi od 15. ožujka 2018., Komisija/Češka Republika (C-575/16, EU:C:2018:186; u daljnjem tekstu: presuda Komisija/Češka Republika).
15      Povreda članka 49. UFEU-a proizišla je iz nalaganja uvjeta državljanstva za obavljanje javnobilježničke profesije. Taj je uvjet naknadno ukinut kao posljedica presude Komisija/Češka Republika.
16      Točke 117. do 127. presude Komisija/Češka Republika. Suprotno onomu što je češka vlada tvrdila na raspravi, u toj se presudi nisu ispitale samo opće ovlasti javnih bilježnika, nego se u njoj uzela u obzir, i to nedvosmisleno, njihova posebna funkcija u ostavinskim postupcima kao što je ovaj.
17      Točka 126. presude Komisija/Češka Republika
18      Odluka Pl. ÚS 29/25 od 17. rujna 2025.
19      Ibidem, t. 10.
20      Točke 3. do 5. pisanog odgovora češke vlade od 10. listopada 2025. na pitanje Suda
21      Propis kojim se uređuje razrješenje dužnosti i opoziv čeških javnih bilježnika mogao bi se u određenoj mjeri podudarati s pravilima primjenjivima na članove tijela koje je uputilo zahtjev u predmetu u kojem je donesena presuda od 7. svibnja 2024., NADA i dr. (C-115/22, EU:C:2024:384). U tom je predmetu bila riječ o Unabhängige Schiedskommissionu Wien (Neovisna arbitražna komisija u Beču, Austrija), čije se članove moglo „prijevremeno opozvati ‚zbog ozbiljnih razloga’” odlukom koja je „samo […] na saveznom ministru […], odnosno članu izvršne vlasti, a da prethodno nisu utvrđeni ni precizni kriteriji ni jamstva” (točke 49. i 52.). Češka vlada na raspravi je tvrdila da ministar nema nikakvu marginu prosudbe u tom pogledu i da on javnog bilježnika može razriješiti dužnosti samo ako postoji jedan od razloga koji su unaprijed određeni zakonom.
22      Češka vlada na raspravi je priznala da je Ústavní soud (Ustavni sud) u svojoj odluci pravilno opisao pravni sustav čeških javnih bilježnika.
23      Točka 6. pisanog odgovora češke vlade od 10. listopada 2025. na pitanje Suda
24      Točka 7. pisanog odgovora češke vlade od 10. listopada 2025. na pitanje Suda. Moje isticanje
25      Članak 104. stavak 1. Zakona br. 292/2013: „Sud opoziva mandat javnog bilježnika, čak i ako nije podnesen zahtjev, ako postoji opasnost da se o predmetu neće odlučiti u razumnom roku i ako se javnog bilježnika u pisanom obliku obavijestilo o mogućnosti da sud opozove mandat”.
26      Rješenje OKR, t. 23. i 24. Moje isticanje. U ovom slučaju uopće nije jasno odnosi li se spor samo na pravno pitanje ili obuhvaća i činjenice. Kad je o tome postavljeno pitanje na raspravi, odvjetnici stranaka potvrdili su da postoji činjenični spor o razlozima koji su doveli do lišenja nasljedstva unučadi.
27      Rješenje OKR, t. 33.
28      Članak 21. stavak 1.Uredbe br. 650/2012
29      Članak 22. stavak 1.Uredbe br. 650/2012
30      Uvodna izjava 48. Uredbe br. 650/2012
31      U pogledu pojma „materijalna valjanost” u smislu članaka 24. i 25. Uredbe br. 650/2012 vidjeti članak 26. stavak 1.
32      Članak 24. stavak 1. To se pravo određuje u skladu s odredbama članka 21. Uredbe br. 650/2012.
33      Članak 24. stavak 2. Uredbe br. 650/2012. Izbor mora ispunjavati uvjete iz članka 22. U skladu s uvodnom izjavom 51., to može biti samo pravo države čiji je ostavitelj državljanin na dan izvršenja raspolaganja.
34      Kad je riječ o ugovorima o nasljeđivanju, osim ako nije izabrano pravo, dopustivost, materijalna valjanost i obvezujući učinci na strane u ugovorima o nasljeđivanju jedne osobe uređuju se pravom koje bi, na temelju Uredbe br. 650/2012, bilo mjerodavno za nasljeđivanje da je ta osoba umrla na dan sklapanja ugovora. Vidjeti članak 25. stavak 3., s upućivanjem na uvjete iz članka 22., i uvodnu izjavu 51. Uredbe br. 650/2012.
35      Dopustivost tih ugovora o nasljeđivanju ovisi o kumulativnoj primjeni zakona kojima se uređuje nasljeđivanje svakog ostavitelja koji je umro na dan sklapanja ugovora. Među tim zakonima, onim koji je najuže povezan s ugovorom uređuje se njegova materijalna valjanost i njegovi obvezujuću učinci na stranke. Vidjeti članak 25. stavke 1., 2. i 3. Uredbe br. 650/2012. U skladu s člankom 22. u vezi s uvodnom izjavom 51., moguće je izabrati samo pravo države čiji su strane, ili jedna od strana, državljani u vrijeme sklapanja ugovora.
36      Taj pojam upotrebljavam u svojem mišljenju u predmetu E. E. (Sudska nadležnost i pravo mjerodavno za nasljeđivanje) (C-80/19, EU:C:2020:230, t. 104., 107. i 112.). Sud kvalificira mehanizam „presumpcije”: presuda od 9. rujna 2021., RK (Odbijanje nadležnosti) (C-422/20, EU:C:2021:718, t. 53.).
37      Po analogiji presuda od 9. rujna 2021., UM (Ugovor o prijenosu vlasništva mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, t. 29.)
38      U uvodnoj izjavi 9. nasljeđivanje zbog smrti poistovjećuje se sa „sv[im] obli[cima] prijenosa imovine, prava i obveza zbog smrti, bilo dobrovoljnim prijenosom raspolaganjem imovinom zbog smrti, bilo prijenosom zakonskim nasljeđivanjem”.
39      Vidjeti u pogledu tumačenja članka 3. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 650/2012 presudu od 9. rujna 2021., UM (Ugovor o prijenosu vlasništva mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, t. 33.): „[t]akvo je tumačenje potkrijepljeno ciljem te uredbe kojim se nastoji izbjeći fragmentacija nasljeđivanja, u skladu s načelom jedinstva nasljeđivanja i uspostaviti jedinstven sustav primjenjiv na sve građanskopravne aspekte nasljeđivanja zbog smrti s prekograničnim učincima i osobito na ‚sve oblike prijenosa imovine zbog smrti’, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 9. navedene uredbe […]”. Tim se ciljevima dodaju oni navedeni u uvodnoj izjavi 7.: konkretno, cilj omogućivanja građanima da organiziraju svoje nasljeđivanje unaprijed.
40      U kojoj se ipak navodi definicija za druge dvije kategorije: vidjeti članak 3. stavak 1. točke (b) i (c).
41      Također se navodi da je sud koji je donio odluku 37 D 227/2022-118 (koja se kasnije pobijala) smatrao da je češko pravo mjerodavno za nasljeđivanje u cijelosti, upravo s obzirom na taj L. K.-ov izbor.
42      Presuda od 9. rujna 2021., UM (Ugovor o prijenosu vlasništva mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, t. 39.) Nezavisni odvjetnik J. Richard de la Tour u svojem je mišljenju u tom predmetu (C-277/20, EU:C:2021:531, t. 53. i bilješka 42.) upozorio na razlike u jezičnim verzijama Uredbe br. 650/2012 u tom pogledu, u smislu da se samo u nekima pojašnjava da je riječ o nasljeđivanju u cijelosti, te one i dalje postoje.
43      Nije važno je li raspolaganje imovinom zbog smrti izvršeno prije stupanja na snagu Uredbe br. 650/2012 (16. kolovoza 2012.) ili od tog datuma do 17. kolovoza 2015.
44      Mišljenje u predmetu E. E. (Sudska nadležnost i pravo mjerodavno za nasljeđivanje) (C-80/19, EU:C:2020:230, t. 101. i 102.)
45      Presuda od 9. rujna 2021., RK (Odbijanje nadležnosti) (C-422/20, EU:C:2021:718, t. 53.)
46      To je jedina mogućnost koja se Uredbom br. 650/2012 pruža ostavitelju: vidjeti njezin članak 22. stavak 1.
47      Na temelju odredbi članka 21. stavka 1. Uredbe br. 650/2012, prema pravilu to bi pravo bilo mjerodavno u slučaju da nije izabrano.
48      U skladu s člankom 83. stavkom 2. Uredbe br. 650/2012, za utvrđivanje dopustivosti te formalne i materijalne valjanosti raspolaganja imovinom zbog smrti izvršenog prije 17. kolovoza 2015. mogu se primijeniti i druga prava različita od prava države čiji je ostavitelj bio državljanin. U svakom slučaju, stavak 4. sadržava pretpostavku da je navedeno raspolaganje izvršeno u skladu s nacionalnim pravom države čiji je ostavitelj bio državljanin.
49      Od 19 država članica koje su na jedinstven način uredile nasljeđivanje s prekograničnim učincima, u njih 16 davala se prednost toj poveznici.
50      Izbor prava uređuje se kao iznimka: presuda od 12. listopada 2023., OP (Izbor prava treće države za nasljeđivanje) (C-21/22, EU:C:2023:766, t. 31.).
51      Kao što ne bi bila potrebna ni ako prije tog trenutka postoji izbor prava koji je valjan na temelju članka 84. drugog stavka Uredbe br. 650/2012. Vidjeti presudu od 16. srpnja 2020., E. E. (Sudska nadležnost i pravo mjerodavno za nasljeđivanje) (C-80/19, EU:C:2020:569, t. 92.).
52      Valja pretpostaviti da je to bio slučaj s L. K.-om, barem zbog intervencije javnog bilježnika u oporuku sastavljenu 2017.
53      Raspravu o članku 26. stavku 2. Uredbe br. 650/2012 pokrenuo je žalbeni sud. Nakon što je ukinuo pobijanu odluku, taj je sud zatražio od prvostupanjskog suda da s obzirom na njemačko pravo (a ne češko pravo) utvrdi je li ostavitelj mogao opozvati ili izmijeniti „berlinsku oporuku” nakon smrti svoje supruge. U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne ispituje se utječe li činjenica da je „berlinska oporuka” sastavljena prije 17. kolovoza 2015. na primjenjivost članka 26. stavka 2. Uredbe br. 650/2012.
54      Za ugovore sklopljene nakon 17. kolovoza 2015. U pogledu ugovora sklopljenih prije tog datuma vidjeti točku 115. ovog mišljenja.
55      Tako to shvaća Komisija u točki 62. svojih pisanih očitovanja, pri čemu kao primjer uvjeta koji se odnosi na sposobnost sastavljanja oporuke navodi uvjet da je osoba starija od 18 godina.
56      Ili posebne razloge koji zabranjuju osobi stjecanje imovine za nasljeđivanje od osobe koja raspolaže imovinom.
57      Što je zapravo isto: je li i na koji je način vraćena sloboda ponovnog raspolaganja zbog smrti nad imovinom na koju se odnosio ugovor o nasljeđivanju.
58      Ili se promijeni pravo kojim se uređuju ti osobni uvjeti, kao posljedica izmjene konkretne poveznice: stoga, ako uobičajeno boravište koje je ostavitelj imao u trenutku izvršenja raspolaganja imovinom zbog smrti nije ono koje ima u trenutku kad ga želi promijeniti ili opozvati. Svrha članka 26. stavka 2. Uredbe br. 650/2012 bila bi upravo poništenje učinaka te promjene ako oni djeluju na način da se ostavitelja sprečava u provedbi željene izmjene ili opoziva.
59      Prema mojem mišljenju, članak 26. stavak 2. Uredbe br. 650/2012 prije svega predstavlja iznimku od članka 24. stavka 3., koji se odnosi na promjenu ili opoziv raspolaganja imovinom zbog smrti koje nije ugovor o nasljeđivanju. Na temelju te odredbe, pravo kojim se uređuju ti postupci nije ono koje se primjenjivalo na dan izvršenja raspolaganja o kojem je riječ, nego ono koje je bilo na snazi u trenutku opoziva ili promjene. Kako bi se izbjeglo da, na temelju tog zakona, osoba koja raspolaže imovinom neočekivano postane „obvezana” onime što je odredila, člankom 26. stavkom 2. sposobnost se isključuje iz njegova područja primjene. S materijalnog gledišta, pravilom se provodi opće prihvaćeno načelo prema kojem se (jednostrani) akti o raspolaganju imovinom zbog smrti u biti mogu opozvati.
60      Doslovno, taj se stavak odnosi samo na pravo kojim se uređuje dopustivost te formalna i materijalna valjanost raspolaganja imovinom zbog smrti, a ne na pravo koje je mjerodavno za njegove učinke.