Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 5. veljače 2026.(1)
Predmet C-873/24 [Marwanak](i)
GK,
NU,
TZ,
MV,
UK
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 650/2012 – Europska potvrda o nasljeđivanju – Obveze tijela izdavanja – Ostavina koja obuhvaća nekretninu koja se nalazi u državi članici različitoj od države članice izdavanja potvrde – Odredbe prava mjerodavnog za upisnike države članice u kojoj se nalazi nekretnina kojima se upis u zemljišne knjige uvjetuje navođenjem u potvrdi podataka o naslijeđenoj nekretnini – Obveza navođenja tog podatka u potvrdi u slučaju univerzalne sukcesije”
I.      Uvod
1.        Zahtjev za prethodnu odluku u ovom predmetu odnosi se na pitanje koje je predmet sporova od stupanja na snagu Uredbe (EU) br. 650/2012(2):
u kojim situacijama treba navesti podatke o imovini ostavine u Europskoj potvrdi o nasljeđivanju (EPN)? Do dvojbi dolazi zbog toga što, iako se odredbama Uredbe br. 650/2012 predviđa mogućnost navođenja tih podataka u EPN-u, tekst tih odredbi nije jasan u pogledu okolnosti u kojima to treba učiniti.
2.        Problem postaje još veći u slučaju razlika između zahtjeva nasljednog prava i prava mjerodavnog za upisnike u različitim državama članicama. S jedne strane, odredbama prava mjerodavnog za nasljeđivanje može se predviđati da se ostavina prenosi univerzalnom sukcesijom te se stoga imovina ostavine ne utvrđuje u fazi potvrđivanja prava nasljednikâ na ostavinu. S druge strane, odredbama prava mjerodavnog za upisnike države članice u čiji upisnik je upisana naslijeđena imovina ostavine upis prava nasljednika u upisnik može biti uvjetovan navođenjem podataka o naslijeđenoj imovini u ispravi koja predstavlja osnovu za upis. Treba li u toj situaciji navesti podatke o naslijeđenoj imovini u EPN-u?
3.        Na to su se pitanje već odnosila moja uvodna razmatranja u mišljenju iznesenom u predmetu Registrų centras(3). U tom sam se slučaju protivio utvrđenju postojanja obveze navođenja u EPN-u nekretnine koja čini ostavinu kad se cijela ostavina prenosi jednom nasljedniku univerzalnom sukcesijom(4). U presudi Registrų centras(5)nije se konačno odlučilo o tom pitanju jer se na njega nije izravno odnosilo prethodno pitanje suda koji je uputio zahtjev(6). O tom bi pitanju trebalo odlučiti presudom donesenom u ovom predmetu.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Uredba br. 650/2012
4.        Uvodne izjave 7., 18., 67., 68. i 71. Uredbe br. 650/2012 glase:
„7.      Pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta treba olakšati uklanjanjem prepreka slobodnom kretanju osoba koje se trenutačno susreću s poteškoćama u ostvarivanju svojih prava u kontekstu nasljeđivanja koje ima prekogranične implikacije. […]
[…]
18.      Zahtjevi za evidentiranjem u upisnik prava na pokretnoj i nepokretnoj imovini trebali bi biti isključeni iz područja primjene ove Uredbe. Stoga bi pravo države članice u kojoj se nalazi upisnik […] trebalo biti ono koje određuje pod kojim pravnim uvjetima i kako se evidencija mora voditi te koja tijela […] su zadužena za provjeru jesu li svi zahtjevi ispunjeni i je li predočena ili utvrđena dokumentacija dovoljna ili sadrži li potrebne podatke. Posebno, tijela mogu provjeriti je li pravo umrlog na imovini koja se nasljeđuje spomenutoj u ispravi predočenoj za upis pravo koje je evidentirano kao takvo u upisniku ili koje je na drugi način dokazano u skladu s pravom države članice u kojoj se nalazi upisnik. […] [EPN] [izdan] po ovoj Uredbi treba[o] bi predstavljati valjanu ispravu za evidentiranje imovine za nasljeđivanje u upisniku države članice. To ne bi trebalo spriječiti tijela uključena u evidentiranje da zatraže od osobe koja traži evidentiranje pružanje onih dodatnih podataka ili predočenje onih dodatnih isprava koji su potrebni po pravu države članice u kojoj se vodi upisnik, na primjer podataka ili isprava koji se odnose na plaćanje poreza. […]
[…]
67.      Kako bi se nasljeđivanje s prekograničnim implikacijama unutar Unije riješilo brzo, skladno i učinkovito, nasljednici […] bi [trebali] moći lako dokazati svoj status i/ili prava i ovlasti u drugoj državi članici, na primjer u državi članici u kojoj se nalazi imovina za nasljeđivanje. Kako bi im se to omogućilo, ova bi Uredba trebala predvidjeti uspostavu jednoobrazne potvrde, [EPN-a] […].
68.      Tijelo koje izdaje [EPN] trebalo bi uzeti u obzir formalnosti koje se zahtijevaju za registraciju nepokretne imovine u državi članici u kojoj se vodi upisnik. U tu bi svrhu ova Uredba trebala predvidjeti razmjenu podataka o takvim formalnostima između država članica.
[…]
71.      [EPN] bi treba[o] proizvesti jednake učinke u svim državama članicama. [On] ne bi treba[o] biti ovršna isprava, ali bi treba[o] imati dokaznu snagu i trebalo bi predmnijevati da istinito dokazuje elemente koji su utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za posebne elemente, poput materijalne valjanosti raspolaganja imovinom zbog smrti. Dokazna snaga [EPN-a] ne bi se smjela proširiti na elemente koji nisu uređeni ovom Uredbom, poput pitanja srodstva ili pitanja je li određena imovina pripadala umrlom. Svakoj osobi koja izvrši plaćanje ili prenese imovinu za nasljeđivanje osobi navedenoj u [EPN-u] kao osobi koja ima pravo prihvatiti takvo plaćanje ili imovinu kao nasljednik ili legatar trebalo bi pružiti odgovarajuću zaštitu ako je postupala u dobroj vjeri pouzdajući se u točnost podataka iz [EPN-a]. Jednaku zaštitu trebalo bi pružiti svakoj osobi koja, pouzdajući se u točnost podataka iz [EPN-a], kupi ili dobije imovinu za nasljeđivanje od osobe za koju je u [EPN-u] navedeno da ima pravo raspolagati takvom imovinom. […]”
5.        Člankom 1. te uredbe, naslovljenim „Područje primjene”, predviđa se:
„1.      Ova Uredba primjenjuje se na nasljeđivanje zbog smrti. Ne primjenjuje se na porezne, carinske ili upravne stvari.
2.      Sljedeće je isključeno iz područja primjene ove Uredbe:
[…]
(k)      priroda stvarnih prava; i
(l)      bilo koje upisivanje u upisnik prava na nepokretnoj i pokretnoj imovini, uključujući pravne zahtjeve za takav upis te učinci upisa ili neupisa takvih prava u upisnik.
6.        Poglavlje VI. navedene uredbe, naslovljeno „[EPN]”, sadržava članke 62. do 73.
7.        Člankom 62. navedene uredbe, naslovljenim „Uspostava [EPN-a]”, stavcima 1. i 3. predviđa se:
„1.      Ova Uredba uspostavlja [EPN] […] koj[i] se izdaje za korištenje u drugoj državi članici i stvara učinke navedene u članku 69.
[…]
3.      [EPN] ne nadomješta unutarnje isprave koje se u državama članicama koriste za slične svrhe. Međutim, jednom kada je izda[n] za korištenje u drugoj državi članici, [EPN] također stvara učinke navedene u članku 69. u državama članicama čija su [ga] tijela izdala u skladu s ovim poglavljem”.
8.        Člankom 63. navedene uredbe utvrđuju se moguće svrhe izdavanja [EPN-a] i njegovim se stavcima 1. i 2. predviđa:
„1.      [EPN] mogu koristiti nasljednici, legatari koji imaju izravna prava u nasljedstvu i izvršitelji oporuka ili upravitelji ostavinom koji se u drugoj državi članici moraju pozvati na svoj status ili izvršavati svoja prava kao nasljednici ili legatari i/ili svoje ovlasti kao izvršitelji oporuka ili upravitelji ostavinom.
2.      [EPN] se može koristiti za dokazivanje jedne ili više sljedećih stvari:
(a)      status i/ili prava svakog nasljednika […] spomenut[og] u [EPN-u] i njihove ostavinske dijelove;
(b)      pripadnost određene imovine koja čini dio ostavine nasljednicima […] spomenutima u [EPN-u];
[…]”
9.        Člankom 66. Uredbe br. 650/2012, naslovljenim „Razmatranje zahtjeva”, predviđa se:
„1.      Nakon primitka zahtjeva tijelo izdavanja provjerava podatke i izjave te isprave i druge dokaze koje je dostavio podnositelj zahtjeva. To tijelo provodi ispitivanje potrebno za tu provjeru po službenoj dužnosti ako je to predviđeno ili dopušteno njegovim pravom ili poziva podnositelja zahtjeva na pružanje bilo kakvih dodatnih podataka koje smatra potrebnima.
2.      Ako podnositelj nije podnio preslike relevantnih isprava koje zadovoljavaju uvjete nužne za utvrđivanje njihove vjerodostojnosti, tijelo izdavanja može prihvatiti ostale oblike dokaza.
3.      Ako je to predviđeno njegovim pravom i podložno uvjetima određenima u tom pravu, tijelo izdavanja može tražiti davanje izjave pod prisegom ili izjave na zapisnik.
4.      Tijelo izdavanja poduzima sve potrebne korake u obavješćivanju korisnika o zahtjevu za [EPN]. Ono saslušava, ako je to potrebno za utvrđivanje elemenata koji se trebaju potvrditi, bilo koju uključenu osobu i bilo kojeg izvršitelja ili upravitelja i vrši javne objave radi davanje prilike drugim mogućim korisnicima za pozivanje na svoja prava.
5.      Za potrebe ovog članka, nadležno tijelo države članice dostavlja na zahtjev tijelu izdavanja druge države članice podatke iz zemljišnih knjiga, matičnih knjiga i upisnika u koji se upisuju isprave i činjenice od važnosti za nasljeđivanje ili za režim bračne stečevine ili ekvivalentni imovinski režim umrlog, ako bi to nadležno tijelo po nacionalnom pravu bilo ovlašteno dostaviti takve podatke drugom nacionalnom tijelu.”
10.      Člankom 67. te uredbe, naslovljenim „Izdavanje [EPN-a]”, u stavku 1. predviđa se:
„Tijelo izdavanja izdaje [EPN] bez odgode u skladu s postupkom utvrđenim u ovom poglavlju kada su elementi koji se trebaju potvrditi utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za određene elemente. Tijelo koristi obrazac uspostavljen u skladu sa savjetodavnim postupkom navedenim u članku 81. stavku 2.
[…]”
11.      U skladu s člankom 68. te uredbe, naslovljenim „Sadržaj [EPN-a]”:
„[EPN] mora sadržavati sljedeće podatke, u mjeri potrebnoj za svrhu za koje se izdaje:
[…]
(l)      dio svakog nasljednika te, ako je potrebno, popis prava i/ili imovine za svakog nasljednika;
[…]”
12.      Člankom 69. navedene uredbe, naslovljenim „Učinci [EPN-a]”, predviđa se:
„1.      [EPN] proizvodi svoje učinke u svim državama članicama a da nije potreban poseban postupak.
2.      Za [EPN] se predmnijeva da točno dokazuje elemente koji su utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za određene elemente. Za osobu koja je u [EPN-u] navedena kao nasljednik […] predmnijeva se da ima status naveden u [EPN-u] i/ili prava ili ovlasti navedene u [EPN-u], bez ikakvih uvjeta i/ili ograničenja vezanih za ta prava ili ovlasti, osim onih navedenih u [EPN-u].
3.      Za svaku osobu koja postupajući na temelju podataka potvrđenih u [EPN-u] izvrši plaćanja ili prenese imovinu osobi navedenoj u [EPN-u] kao ovlaštenoj za prihvat plaćanja ili imovine smatra se da je izvršila transakciju s osobom ovlaštenom za prihvat plaćanja ili imovine, osim ako zna da sadržaj [EPN-a] nije istinit ili nije svjesna takve neistinitosti zbog krajnje nepažnje.
4.      Ako osoba navedena u [EPN-u] kao ovlaštena za raspolaganje imovinom za nasljeđivanje raspolaže tom imovinom u korist druge osobe, za tu drugu osobu se smatra, ako postupa na temelju podataka potvrđenih u [EPN-u], da je izvršila transakciju s osobom ovlaštenom za raspolaganje dotičnom imovinom, osim ako zna da sadržaj [EPN-a] nije istinit ili je nesvjesna te neistinitosti zbog krajnje nepažnje.
5.      [EPN] je valjana isprava za upisivanje imovine za nasljeđivanje u relevantnom upisniku države članice, ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 2. točke (k) i (l).
13.      Članak 70. ove Uredbe u stavcima 1. i 3. određuje:
„1.
Izvornik [EPN-a] zadržava tijelo izdavanja i izdaje jednu ili više ovjerenih preslika podnositelju zahtjeva i svakoj osobi koja dokaže pravni interes.
[...]
3.
Izdane ovjerene preslike vrijede u ograničenom razdoblju od šest mjeseci [...]”.
2.      Provedbena uredba br. 1329/2014
14.      Člankom 1. stavkom 5. Provedbene uredbe (EU) br. 1329/2014(7) određuje se:
„Za [EPN] iz članka 67. stavka 1. [Uredbe br. 650/2012] koristi se obrazac određen u Prilogu 5. kao Obrazac V. [u daljnjem tekstu: Obrazac EPN-a].”
15.      Obrazac EPN-a sadržava niz priloga, uključujući Prilog IV., naslovljen „Status i prava nasljednika ili više njih”.
16.      Točke 8. do 10. Priloga IV. sadržavaju rubrike za navođenje podataka koji se odnose na sljedeće:
„8.      Nasljednik ima pravo na sljedeći dio ostavine (molimo navesti): […]
9.      Imovina koja je pripala nasljedniku i za koju je zatraženo potvrđivanje (molimo navesti imovinu i naznačiti sve bitne pojedinosti za identifikaciju): […]
10.      Uvjeti i ograničenja prava nasljednika (naznačiti jesu li prava nasljednika ograničena pravom mjerodavnim za nasljeđivanje i/ili raspolaganjem imovinom za slučaj smrti): […]”
17.      Nijedna od prethodno citiranih točaka nije u obrascu EPN-a označena kao obvezna.
18.      Bilješka 13. obrasca EPN-a sadržava dodatna pojašnjenja u pogledu sadržaja točke 9. Priloga IV. tom obrascu. U skladu s tom bilješkom, u većini jezičnih verzija, u toj rubrici treba naznačiti, kao prvo, je li nasljednik stekao vlasništvo ili druga prava na imovini, a u potonjem slučaju navesti prirodu tih prava i druge osobe koje također imaju prava na imovini(8). Kao drugo, ako je imovina upisana u upisnik, potrebno je naznačiti podatke koji se zahtijevaju po pravu države članice u kojoj se vodi upisnik, kako bi se omogućila identifikacija imovine. Osim toga, u posljednjem dijelu bilješke 13. predviđa se mogućnost da se EPN-u prilože relevantne isprave.
B.      Njemačko pravo
19.      Članak 1922. stavak 1. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik, u daljnjem tekstu: BGB), naslovljen „Univerzalna sukcesija”, koji se primjenjuje u ovom predmetu, glasi:
„Ukupna imovina jedne osobe (nasljedstvo) prenosi se, nakon smrti te osobe (otvaranje nasljedstva), na jednu ili više osoba (nasljednici).”
C.      Češko pravo
20.      U članku 8. točkama (a) do (h) Zákona č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon) (Zakon br. 256/2013 o katastru, u daljnjem tekstu: Zakon o katastru) navode se detaljni evidencijski podaci o nekretnini koje treba navesti u ispravama koje predstavljaju osnovu za upis u katastar, a koji se razlikuju osobito ovisno o tome odnosi li se upis na izgrađenu ili neizgrađenu zemljišnu česticu, zgradu koja nije dio čestice, jedinicu u izgradnji ili zgradu koja je upisana u zemljišne knjige na temelju drugog zakona, eventualno o tome primjenjuje li se na česticu pojednostavljeni postupak upisa.
21.      U skladu s člankom 17. stavkom 2. točkom (a) Zakona o katastru, u postupku evidentiranja katastarski ured ispituje ispunjava li predočena javna isprava zahtjeve isprave koja predstavlja osnovu za evidentiranje u katastru.
22.      U članku 69. stavku 6. Vyhláške č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška) (Odluka br. 357/2013 o katastru, u daljnjem tekstu: Odluka o katastru) navodi se:
„Ako u ispravi izdanoj pod uvjetima utvrđenima izravno primjenjivom odredbom Europske unije kojom se potvrđuje univerzalna sukcesija nisu navedena prava ili nekretnine koje su predmet pravnog nasljeđivanja jer se to ne omogućuje pravnim poretkom države u kojoj je isprava izdana, katastarski ured upisuje promjenu prava vlasništva ili drugog stvarnog prava na temelju te isprave i izjave pravnog sljednika zajedno s drugim uvjetima utvrđenima člankom 66. stavkom 4. točkama (a) do (d) i (f).”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
23.      Ostavitelj i njegova supruga sastavili su 1. ožujka 2013. zajedničku oporuku u kojoj su jedno drugog imenovali svojim nasljednikom te su svoju kćer imenovali jedinom nasljednicom supružnika koji premine posljednji(9). Ostavitelj je preminuo 5. listopada 2015. s posljednjim uobičajenim boravištem u Njemačkoj. Njegova kći preminula je 5. siječnja 2019., a supruga 21. veljače 2022. U ostaviteljevu ostavinu među ostalim je ušla nekretnina u Češkoj Republici.
24.      Podnositelji zahtjeva djeca su preminule ostaviteljeve kćeri. Oni su radi rješavanja nasljedstva u pogledu nekretnine u Češkoj Republici 27. travnja 2023. Amtsgerichtu (Općinski sud, Njemačka) podnijeli zahtjev za izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju. U zahtjevu su naveli ostaviteljevu suprugu kao njegovu jedinu nasljednicu i djecu ostaviteljeve kćeri kao nasljednike ostaviteljeve supruge s udjelom u nasljedstvu od 1/5 po osobi. Nadalje, zatražili su da se u EPN-u navede podatak o nekretnini u Češkoj Republici koja čini ostavinu. Naveli su da će se, u skladu s češkim Zakonom o katastru, s obzirom na to da je ostaviteljeva kći preminula prije njegove supruge, njezini nasljednici moći upisati u katastar na temelju EPN-a samo ako je ta nekretnina izričito navedena u EPN-u.
25.      Rješenjem od 19. srpnja 2023. Amtsgericht (Općinski sud) odbio je zahtjev podnositeljâ zahtjeva u dijelu koji se odnosi na navođenje u EPN-u nekretnine koja se nalazi u Češkoj Republici. Rješenjem od 11. prosinca 2023. Oberlandesgericht (Visoki zemaljski sud, Njemačka) odbio je žalbu protiv tog rješenja. Kao obrazloženje naveo je da bi se navođenje podataka o pojedinačnoj imovini ostavine na koje se ne odnose učinak pretpostavke ni zaštita legitimnih očekivanja iz Uredbe br. 650/2012 protivilo nastojanju da se Uredbom stvori instrument s formaliziranim sadržajem koji se bez problema može upotrijebiti u svim državama članicama. Prema mišljenju Oberlandesgerichta (Visoki zemaljski sud), nije predviđeno da tijelo izdavanja istražuje je li određena imovina ostavine u trenutku otvaranja nasljedstva još bila u vlasništvu ostavitelja.
26.      Podnositelji zahtjeva podnijeli su protiv rješenja Oberlandesgerichta (Visoki zemaljski sud) žalbu Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odnosno sudu koji je uputio zahtjev. Žalbom zahtijevaju izdavanje EPN-a u kojem je naveden podatak o tome da nekretnina za nasljeđivanje koja se nalazi u Češkoj Republici pripada ostavini.
27.      Sud koji je uputio zahtjev navodi da tumačenje odredbe članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 nije očito. Dio njemačke sudske prakse i pravne teorije smatra da navođenje podataka o imovini ostavine u EPN-u ne dolazi u obzir u slučaju primjene njemačkog materijalnog nasljednog prava zbog načela univerzalne sukcesije koje se predviđa tim pravom. Zagovaratelji suprotnog stajališta upućuju na cilj EPN-a, a to je pojednostavniti rješavanje ostavine u državama članicama, što ide u prilog navođenju takvog podatka u toj ispravi.
28.      Taj sud smatra da sadržaj članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 upućuje na to da takav podatak treba navesti u EPN-u samo u slučaju prijenosa imovine ostavine na nasljednika sa stvarnopravnim učinkom. Međutim, ističe da EPN ne bi bio djelotvoran ako bi nepostojanje takvog podatka dovodilo do odbijanja upisa zbog neispunjenja uvjeta predviđenog pravom mjerodavnim za upisnike države u kojoj se nalazi nekretnina.
29.      U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 68. točku (l) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da [EPN] treba sadržavati podatke o nekretnini koja čini ostavinu i koja se nalazi u državi članici koja nije država tijela izdavanja, a koji su, u skladu s nacionalnim pravom države u kojoj se nalazi nekretnina, potrebni za upis nasljednika kao vlasnika u zemljišne knjige ako je nasljednik zatražio navođenje tih podataka u [EPN-u] radi svojeg upisa kao vlasnika u zemljišne knjige države u kojoj se nalazi nekretnina te da se upis u zemljišne knjige države u kojoj se nalazi nekretnina u skladu s nacionalnim pravom te države, u slučaju da je [EPN] jedini dokument koji je podnesen u prilog prijedlogu za upis, može izvršiti samo ako [EPN] sadržava te podatke?
2.      Je li za odgovor na prvo pitanje važno prenosi li se nasljedstvo u skladu s primjenjivim nasljednim pravom univerzalnom sukcesijom?
3.      Je li za odgovor na prvo pitanje važno može li se upis u zemljišne knjige države u kojoj se nalazi nekretnina u skladu s nacionalnim pravom te države koji se navodi u prvom pitanju umjesto podnošenjem [EPN-a] koj[i] sadržava podatke navedene u prvom pitanju ishoditi i na način da nasljednik ili, nakon njegove smrti, nasljednikov nasljednik uz [EPN] koj[i] ne sadržava podatke navedene u prvom pitanju zemljišnoknjižnom odjelu države u kojoj se nalazi nekretnina podnese dodatni dokument koji sadržava izjavu nasljednika ili, nakon njegove smrti, nasljednikova nasljednika?”
30.      Pisana očitovanja podnijeli su podnositelji zahtjeva u glavnom postupku, češka, njemačka, španjolska i poljska vlada te Europska komisija. Rasprava nije održana.
IV.    Analiza
A.      Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
31.      U presudi Albausy(10)Sud je utvrdio da nije dopušten zahtjev za prethodnu odluku koji sadržava pitanja koja se odnose na postupke izdavanja EPN-a koji podnosi općinski sud koji je, u skladu s odredbama njemačkog prava, tijelo izdavanja EPN-a. Ta odluka obrazložena je utvrđenjem da tijelo izdavanja EPN-a ne izvršava sudsku funkciju i, prema tome, nije ovlašteno uputiti zahtjev za prethodnu odluku Sudu na temelju članka 267. UFEU‑a(11).
32.      To nije slučaj u ovom predmetu jer je sud koji je uputio zahtjev sud koji razmatra žalbu protiv odluke kojom se odbija žalba protiv rješenja tijela izdavanja EPN-a. Iz ustaljenje sudske prakse Suda proizlazi da sud koji razmatra žalbu protiv odluke suda koji ne izvršava sudsku funkciju izvršava sudsku funkciju i jest sud u smislu članka 267. UFEU-a(12). Stoga, čak i ako nacionalni sud koji je tijelo izdavanja EPN-a ne izvršava sudsku funkciju, tu funkciju izvršava sud koji razmatra žalbu protiv rješenja o odbijanju zahtjeva za izdavanje EPN-a. Zahtjev za prethodnu odluku suda koji je uputio zahtjev u ovom predmetu stoga je dopušten.
B.      Prethodna pitanja
33.      Prethodna pitanja suda koji je uputio zahtjev međusobno su usko povezana i stoga predlažem da ih se analizira zajedno. Budući da se odluka nacionalnih sudova o odbijanju zahtjeva podnositeljâ zahtjeva da se u EPN-u navede podatak o naslijeđenoj nekretnini temeljila na utvrđenju da se to protivi činjenici da se ostavina prenosi univerzalnom sukcesijom, smatram da će sudu koji je uputio zahtjev koristiti odgovor na pitanje sastavljeno na sljedeći način: Postoji li u slučaju prijenosa ostavine univerzalnom sukcesijom obveza navođenja u EPN-u na zahtjev podnositelja zahtjeva podatka o naslijeđenoj nekretnini koja se nalazi u drugoj državi članici, ako se odredbama prava mjerodavnog za upisnike države članice u kojoj se nalazi nekretnina, s jedne strane, upis nasljednikovih prava na temelju EPN-a uvjetuje navođenjem tog podatka u EPN-u i, s druge strane, dopušta mogućnost upisa na temelju EPN-a koji ne sadržava te podatke ako nasljednici podnesu izjavu koja sadržava podatke koji nedostaju?
34.      U svojem ću mišljenju najprije istaknuti cilj EPN-a i njegovu funkciju isprave koja predstavlja osnovu za upis u zemljišne knjige. Kao drugo, iznijet ću nekoliko napomena u pogledu prirode tog instrumenta. Kao treće dokazat ću da iz Uredbe ne proizlazi obveza navođenja u EPN-u podataka o imovini ostavine u slučaju univerzalne sukcesije. Kao četvrto i posljednje, razmotrit ću mogućnost prihvaćanja tumačenja koje se razlikuje od onog koje predlažem.
1.      Cilj EPN-a i njegova funkcija isprave koja predstavlja osnovu za upis u zemljišne knjige
35.      U skladu s uvodnom izjavom 7. Uredbe br. 650/2012, Uredbom se nastoje ukloniti prepreke slobodnom kretanju osoba koje žele ostvariti svoja prava u kontekstu nasljeđivanja koje ima prekogranične posljedice(13). Iz uvodne izjave 67. te uredbe proizlazi da taj cilj treba postići, među ostalim, zahvaljujući EPN-u uspostavljenom tom uredbom. Kao što se to predviđa uvodnom izjavom 18. te uredbe, EPN bi trebao predstavljati valjanu ispravu za evidentiranje imovine za nasljeđivanje u upisniku države članice.
36.      EPN je stoga zamišljen kao alat koji omogućuje nasljednicima(14) da lako dokažu svoja prava na imovinu ostavine koja se nalazi u drugoj državi članici, uključujući objavljivanje njihovih prava u odgovarajućim upisnicima, osobito zemljišnim knjigama(15).
37.      Međutim, djelotvornost EPN-a u potonjem području nije u potpunosti osigurana odredbama Uredbe br. 650/2012. Točno je da je EPN, u skladu s člankom 69. stavkom 5. te uredbe, valjana isprava za upisivanje imovine za nasljeđivanje u relevantnom upisniku države članice, ali ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 2. točke (k) i (l) te uredbe. Iz potonjih odredbi proizlazi da su sva pitanja koja se odnose na upisivanje u upisnik prava na nekretninu isključena iz područja primjene te uredbe. Slijedom toga, čak i ako EPN jest „valjana isprava za upisivanje”, to ipak ne znači da se upis u upisnik na temelju EPN-a mora izvršiti bez obzira na uvjete upisa predviđene pravom mjerodavnim za upisnike određene države članice.
38.      U takvim okolnostima javlja se pitanje kako osigurati da EPN može ispuniti svoj cilj i funkciju isprave koja predstavlja osnovu za evidentiranje u upisniku u situaciji u kojoj se odredbama prava mjerodavnog za upisnike mjesta u kojem se nalazi nekretnina za nasljeđivanje predviđaju određeni uvjeti u pogledu sadržaja isprave koja predstavlja osnovu za evidentiranje u upisniku, a EPN ne ispunjava te uvjete.
39.      U svojem mišljenju u predmetu Registrų centras predložio sam da se prilikom tumačenja odredbi Uredbe o imovini za nasljeđivanje ispita sprečava li, u situaciji u kojoj taj podatak nije nužan za utvrđivanje pravnog sljedništva nakon ostavitelja, nepostojanje tog podatka u EPN-u utvrđivanje pravnog sljedništva u pogledu određene imovine. Ako to nije slučaj, ne postoji osnova za odbijanje upisa. Takav pristup osigurao bi postizanje ciljeva Uredbe br. 650/2012 i ispunjavanje navedene funkcije EPN-a te bi istodobno omogućio da se izbjegne niz praktičnih poteškoća povezanih s prilagođavanjem sadržaja EPN-a uvjetima stranog prava mjerodavnog za upisnike i donošenjem odluka o imovini ostavine koje se ne predviđaju pravom koje primjenjuje tijelo izdavanja EPN-a.
40.      Sud se nije složio s mojim stajalištem u pogledu obveze tijela za evidentiranje da izvrše upis na temelju EPN-a koji ne sadržava sve podatke o nekretnini za nasljeđivanje koji se zahtijevaju litavskim pravom mjerodavnim za upisnike. U presudi Registrų centras naveo je da nepostojanje tih podataka predstavlja dovoljnu osnovu za odbijanje zahtjeva za upis nasljednikovih prava u upisnik(16).
41.      Međutim, kad je odbio mogućnost da se tijelima za evidentiranje naloži da izvrše upis na temelju EPN-a koji ne ispunjava sve zahtjeve isprave koja predstavlja osnovu za upis predviđene pravom mjerodavnim za upisnike, Sud nije utvrdio da svi ti podaci trebaju biti navedeni u EPN-u. Istaknuo je i da nepostojanje u EPN-u podataka o naslijeđenoj nekretnini ne dovodi u pitanje valjanost te potvrde kao takve u pogledu drugih podataka koje potvrđuje, poput statusa nasljednika(17). U takvim se okolnostima ne može smatrati da iz presude Registrų centras proizlazi obveza navođenja u EPN-u svih podataka o nekretnini koja se nasljeđuje koji se zahtijevaju pravom mjerodavnim za upisnike.
42.      U takvoj situaciji, unatoč donošenju presude Registrų centras, i dalje vrijedi pitanje u kojem opsegu iz odredbi Uredbe br. 650/2012 proizlazi obveza navođenja u sadržaju EPN-a podataka o imovini koja se nasljeđuje evidentiranoj u upisniku u drugoj državi članici. To pitanje tim je više opravdano jer iz uvodne izjave 18. Uredbe br. 650/2012 proizlazi da je zakonodavac Unije predvidio da samo podnošenje EPN-a možda neće biti dovoljno kako bi se ispunili svi uvjeti za evidentiranje predviđeni pravom mjerodavnim za upisnike i da u takvoj situaciji tijela uključena u evidentiranje mogu zatražiti pružanje dodatnih podataka ili predočenje dodatnih isprava.
2.      Priroda EPN-a
43.      Prilikom tumačenja odredbi Uredbe br. 650/2012 i Provedbene uredbe br. 1329/2014, u dijelu u kojem se odnose na EPN, treba uzeti u obzir posebnost i prirodu tog instrumenta.
44.      S obzirom na članak 62. i članak 63. stavak 1. Uredbe br. 650/2012, EPN je isprava kojom se potvrđuju prije svega status i ovlasti nasljednika, u pravilu u državi članici koja nije država njegova izdavanja(18). EPN je pritom autonoman instrument prava Unije čiji je pravni sustav uspostavljen odredbama poglavlja VI. Uredbe br. 650/2012(19) koje su pojašnjene odredbama Provedbene uredbe br. 1329/2014. Tim odredbama utvrđuju se pravila o izdavanju EPN-a, njegova struktura i pravni učinci koje proizvodi(20).
45.      Usklađivanje pravnog sustava EPN-a pridonosi ostvarivanju ciljeva postavljenih za taj instrument jer uklanja uobičajene poteškoće povezane s prihvaćanjem isprava donesenih u drugim državama članicama u skladu s njihovim nacionalnim odredbama. Naime, odredbe kojima se uređuje funkcioniranje EPN-a u pravnom prometu, uključujući njegov oblik i strukturu, predstavljaju opće obvezujuće odredbe u svim državama članicama na koje se primjenjuje Uredba br. 650/2012(21). U tom smislu, EPN nije isprava druge države članice, nego zajednička isprava svih država članica.
46.      Unatoč tomu, ne može se smatrati da EPN izdan u drugoj državi članici funkcionira bez poteškoća kao i isprave predviđene nacionalnim pravom. To prije svega proizlazi iz neusklađenosti nasljednog prava na razini Unije. Naime, EPN-om se u osnovi potvrđuju okolnosti u pogledu pravnih učinaka otvaranja nasljedstva koje prije svega proizlaze iz odredbi prava mjerodavnog za nasljeđivanje, a to je pravo države članice ili treće države navedeno prilikom primjene odredbi Uredbe br. 650/2012.
47.      Stoga pravilno tumačenje podataka iz EPN-a u drugim državama članicama možda neće biti očito. Osobito jer samom tijelu izdavanja možda nije očito na koji način treba navesti te podatke. Naime, EPN se izdaje na obrascu čije je korištenje obvezno(22). Podaci navedeni u tom obrascu rezultat su pripisivanja pojedinačnih učinaka nasljeđivanja određenim rubrikama obrasca EPN-a. Način pripisivanja uopće ne mora biti očit s obzirom na odredbe prava mjerodavnog za nasljeđivanje(23).
48.      Autonomija EPN-a stoga ne uklanja sve poteškoće povezane s korištenjem isprave izdane u drugoj državi članici jer njegov sadržaj u osnovi predstavlja rezultat utvrđenjâ na temelju prava jedne od država članica ili treće zemlje(24), a to u pravilu neće biti pravo države članice u kojoj će se EPN koristiti(25).
49.      Iz odredbi Uredbe br. 650/2012 proizlazi da je zakonodavac Unije bio svjestan tih poteškoća i nastojao ih je smanjiti upućivanjem na potrebu da se prilikom izdavanja EPN-a uzmu u obzir neke odredbe drugih država članica. To dokazuje primjerice uvodna izjava 68. Uredbe u kojoj se ističe potreba da se prilikom izdavanja EPN-a koji sadržava podatke o nekretnini uzmu u obzir zahtjevi prava mjerodavnog za upisnike druge države članice u pogledu opisa nekretnine.
50.      Međutim, iz prethodno navedenog ne proizlazi da je zakonodavac Unije utvrdio da oblik i sadržaj određenog EPN-a treba podrediti odredbama prava države članice kojima se uređuje postupak u kojem treba koristiti EPN. Naime, EPN nije jednokratna isprava, osnova za podnošenje zahtjeva predviđenog nacionalnim pravom, nego autonomna isprava. On treba biti isprava široke primjene, kako u postupcima i u svrhe koji nisu oni koji su opravdali njegovo izdavanje, tako i u državama članicama koje nisu država članica u kojoj je došlo do potrebe njegova izdavanja. To dokazuje niz odredbi Uredbe br. 650/2012.
51.      Kao prvo, Uredbom se autonomno definiraju učinci EPN-a. Do tih učinaka stoga dolazi neovisno o učincima koje proizvode odgovarajuće nacionalne isprave kojima se potvrđuju status i ovlasti nasljednikâ. Tako se člankom 69. stavkom 2. Uredbe br. 650/2012 utvrđuje pretpostavka da nasljednik ima prava i ovlasti navedene u EPN-u bez ikakvih uvjeta i ograničenja, osim onih izričito navedenih u EPN-u. Stavcima 3. i 4. tog članka predviđa se zaštita trećih osoba koje su u dobroj vjeri izvršile transakciju s osobom ovlaštenom u skladu sa sadržajem EPN-a, i to konkretno osobe koja je izvršila činidbu na ruke osobe ovlaštene u skladu sa sadržajem EPN-a i osobe koja stječe pravo koje čini ostavinu od osobe koja je ovlaštena u skladu sa sadržajem EPN-a. U stavku 5. tog članka navodi se da je EPN valjana isprava za upisivanje imovine za nasljeđivanje u relevantnom upisniku države članice, ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 2. točke (k) i (l) Uredbe br. 650/2012. Međutim, iz uvodne izjave 71. te uredbe proizlazi da se dokazna snaga EPN-a ne bi smjela proširiti na elemente koji nisu uređeni Uredbom, poput pitanja je li određena imovina pripadala umrlom.
52.      Kao drugo, EPN proizvodi navedene učinke neovisno o tome kako je definirana njegova svrha u zahtjevu za njegovo izdavanje. Naime, svrha njegova izdavanja nije poznata drugim subjektima jer obrazac EPN-a ne sadržava podatke o tome(26). Izdani EPN stoga funkcionira u pravnom prometu i proizvodi određene učinke ovisno o njegovu sadržaju, a ne njegovoj prvotnoj svrsi izdavanja.
53.      Kao treće, valjanost EPN-a nije vremenski ograničena. Člankom 70. stavkom 3. Uredbe br. 650/2012 predviđa se samo šestomjesečno razdoblje valjanosti preslika EPN-a, a ne samog EPN-a. Kao što to proizlazi iz članka 70. stavka 1., u vezi s uvodnom izjavom 72. te uredbe, EPN mora zadržati tijelo izdavatelj(27).
54.      Kao četvrto, iz članka 70. stavka 1. Uredbe br. 650/2012 također proizlazi da tijelo izdavanja izdaje preslike EPN-a ne samo podnositelju zahtjeva, nego i svakoj osobi koja dokaže pravni interes(28).
55.      Kao peto, u skladu s člankom 62. stavkom 3. Uredbe br. 650/2012, EPN također stvara učinke navedene u članku 69. te uredbe u državama članicama čija su je tijela izdala. Slijedom toga, to znači da je teritorijalno područje primjene EPN-a u državama članicama neograničeno.
56.      S obzirom na prethodno navedeno, treba smatrati da, čak i ako opravdanje za izdavanje EPN-a predstavlja potreba nasljednika da dokaže svoj status i ovlasti u drugoj državi članici, nije zamišljeno da izdana isprava služi ostvarivanju samo jednog konkretnog cilja, uključujući osobito cilj kao što je objavljivanje nasljednikovih prava u zemljišnim knjigama u drugoj državi članici u kojima je evidentirana naslijeđena nekretnina. Međutim, EPN je stvoren kao isprava namijenjena potencijalno širokom korištenju u pravnom prometu, odnosno da ga koriste i osobe koje nisu nasljednik i da se koristi i u svrhe koje nisu svrha njegova izdavanja.
57.      U tim okolnostima razlozi sigurnosti pravnog prometa zahtijevaju veliki oprez prilikom davanja smjernica tijelima izdavanja EPN-a u pogledu njegova sastavljanja i navođenja u njemu različitih podataka. S obzirom na potencijalno široko područje primjene EPN-a i opasnost od nepravilnog tumačenja podataka navedenih u EPN-u, smatram da EPN prije svega treba predstavljati jasan i potpun izvor podataka o statusu i ovlastima nasljednikâ koji proizlaze iz prava koje je u odredbama Uredbe navedeno kao mjerodavno za nasljeđivanje. Opseg podataka navedenih u EPN-u treba biti ograničen na elemente koji se zahtijevaju u skladu sa sadržajem Uredbe i koji su relevantni s gledišta učinaka koje proizvodi EPN u skladu s člankom 69. Uredbe br. 650/2012. Međutim, EPN ne treba uključivati podatke koji nisu potrebni za to da sudionici u pravnom prometu mogu utvrditi opseg prava i obveza nasljednikâ. Isto tako, ne treba uključivati podatke čije potvrđivanje nije obuhvaćeno opsegom ovlasti tijela izdavanja i čije navođenje u EPN-u može stvoriti pogrešnu predodžbu o službenom potvrđivanju okolnosti koje EPN ne treba potvrđivati. U svakom slučaju, njegov sadržaj ne treba biti određen zahtjevima za odgovarajuće nacionalne isprave predviđenima pravom država članica.
3.      Obveza (ili nepostojanje obveze) navođenja u EPN-u podataka o imovini ostavine u slučaju univerzalne sukcesije
58.      Kako bih analizirao pitanje obveze navođenja u EPN-u podataka o naslijeđenoj nekretnini, istaknut ću odredbe kojima se utvrđuje sadržaj EPN-a, opseg ovlasti tijela izdavanja i tijek postupka njegova izdavanja. Zatim ću ispitati omogućuju li rezultati analize tih odredbi ostvarivanje ciljeva Uredbe i ispunjavanje njezine funkcije EPN-om. Na kraju ću predložiti odgovor na prethodna pitanja.
a)      Odredbe kojima se utvrđuje sadržaj EPN-a
59.      Sadržaj Uredbe br. 650/2012 ne ostavlja mjesta dvojbi u pogledu toga da je zakonodavac Unije predvidio mogućnost navođenja u EPN-u podataka o imovini ostavine, kao i da je tim instrumentom namjeravao olakšati nasljednicima evidentiranje u zemljišnim knjigama drugih država članica.
60.      Kao prvo, mogućnost navođenja u EPN-u konkretne imovine ostavine izravno proizlazi iz sadržaja članka 63. stavka 2. točke (b) i članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012, kao i iz točke 9. Priloga IV. obrascu EPN-a koji ću detaljno spomenuti u nastavku. Kao drugo, iz uvodne izjave 68. Uredbe br. 650/2012 proizlazi da tijelo koje izdaje EPN treba uzeti u obzir formalnosti koje se zahtijevaju za registraciju nepokretne imovine u državi članici, a člankom 77. te uredbe utvrđuje se obveza država članica da dostavljaju popise svih isprava i/ili podataka koji se obično zahtijevaju za potrebe upisa nepokretne imovine koja se nalazi na njihovom području. Kao treće, člankom 66. stavkom 5. Uredbe br. 650/2012 predviđa se mogućnost da tijelo države članice dostavi tijelu izdavanja EPN-a druge države članice, među ostalim, podatke iz zemljišnih knjiga.
61.      Međutim, iz prethodno navedenog ne proizlazi u kojim situacijama EPN treba sadržavati podatke o imovini ostavine. Prije svega, ne može se smatrati da to što je zakonodavac Unije odredbama Uredbe br. 650/2012 uzeo u obzir pitanja koja se odnose na upisivanje u zemljišne knjige i uvođenje mehanizama namijenjenih olakšavanju navođenja u EPN-u podataka koji omogućuju to upisivanje pretpostavlja obvezu navođenja u sadržaju EPN-a podataka o imovini ostavine upisanoj u odgovarajuće upisnike. Postojanje tih mehanizama ne znači da ih se mora primijeniti; to nije Čehovljev pištolj.
62.      Može li se stoga iz odredbi Uredbe br. 650/2012 izvesti obveza navođenja u EPN-u imovine ostavine i u kojim slučajevima?
63.      Navođenje imovine ostavine u EPN-u predviđeno je, prije svega, člankom 63. Uredbe br. 650/2012 koji se odnosi na svrhu izdavanja EPN-a. U skladu sa stavkom 2. točkom (b) tog članka, EPN se „osobito” može koristiti za dokazivanje „pripadnost[i] određene imovine koja čini dio ostavine nasljednicima […] spomenutima u Potvrdi”.
64.      Između jezičnih verzija te odredbe ne postoje bitne razlike(29). Iz nje proizlazi da u EPN-u treba navesti konkretnu imovinu ostavine koja je predmet „pripadanja”(30). Iako je teško jednoznačno tumačiti taj pojam, čini se da on upućuje na postojanje posebne osnove za prijenos prava na određenu imovinu ostavine na nasljednika.
65.      Nadalje, mogućnost navođenja imovine ostavine u EPN-u izravno proizlazi iz članka 68. Uredbe br. 650/2012 kojim se utvrđuje sadržaj EPN-a. U skladu s točkom (l) tog članka, u EPN-u se može navesti „dio svakog nasljednika te, ako je potrebno, popis prava i/ili imovine za svakog nasljednika”.
66.      U toj se odredbi stoga ne koristi isti pojam kao u članku 63. stavku 2. točki (b) te uredbe za utvrđivanje nasljednikova prava na imovinu ostavine. Ta terminološka razlika pojavljuje se u mnogim jezičnim verzijama te odredbe. Osim toga, u njoj se ne navodi samo imovina, nego i prava. Jedino što se može iz toga zaključiti jest da je opseg podataka koje treba navesti u EPN-u u skladu s člankom 68. točkom (l) in fine te uredbe širi od opsega podataka navedenih u njezinu članku 63. stavku 2. točki (b)(31).
67.      Međutim, za ovaj predmet ključno je tumačenje posljednjeg dijela odredbe članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012. U skladu s tim dijelom odredbe, EPN može sadržavati popis prava i/ili imovine za svakog nasljednika, eventualno za određenog ili konkretnog nasljednika(32).
68.      Razlike između jezičnih verzija ne omogućuju izvođenje predalekosežnih zaključaka u pogledu područja primjene te odredbe. Međutim, slično kao što je to bio slučaj s člankom 63. stavkom 2. točkom (b) Uredbe br. 650/2012, čini se da iz nje proizlazi da se odnosi na postojanje posebne osnove za prijenos prava na određenu imovinu ostavine, a ne na sastav ostavine kao takav.
69.      Na postojanje posebne osnove u pogledu određene imovine ostavine upućuje i to što se u posljednjem dijelu odredbe članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 koristi izraz „ako je to potrebno”. Taj izraz prethodi riječima „popis prava i/ili imovine za svakog nasljednika”, ali ne pojavljuje se ispred riječi „dio svakog nasljednika” iz prvog dijela članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012.
70.      Kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, u njemačkoj se sudskoj praksi i pravnoj teoriji uvelike zagovara stajalište da se pojam „ako je to potrebno” odnosi na situacije u kojima se imovina ostavine prenosi na određenog nasljednika sa stvarnopravnim učinkom, ali ne odnosi se na prijenos ostavine univerzalnom sukcesijom. Takvo stajalište izneseno je i u pravnoj teoriji drugih država članica(33).
71.      S tim se ne slažu drugi pravni stručnjaci koji smatraju da o potrebi navođenja podataka o imovini ostavine odlučuje svrha izdavanja EPN-a(34).
72.      Potonje stajalište u ovom predmetu zagovaraju i češka i španjolska vlada te Komisija. Osobito ističu da se riječi „ako je to potrebno” iz članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 odnose na svrhu izdavanja određenog EPN-a u smislu članka 63. te uredbe. To bi značilo da, ako je svrha izdavanja EPN-a objavljivanje nasljednikovih prava u zemljišnim knjigama jedne od država članica, a uvjet za upis je navođenje nekretnine za nasljeđivanje u sadržaju EPN-a, dolazi do situacije koja opravdava navođenje nekretnine u EPN-u. Drugim riječima, „ako je to potrebno” trebalo bi tumačiti na način da znači „ako to opravdava svrha izdavanja EPN-a”.
73.      Prema mojem mišljenju, sustavno tumačenje članka 68. Uredbe br. 650/2012 ne pruža osnovu za prihvaćanje te argumentacije. Naime, već iz prvog podstavka tog članka proizlazi da EPN sadržava određene podatke, uključujući one predviđene točkom (l), u mjeri potrebnoj za svrhu za koju se izdaje. Ako bi se izraz „ako je to potrebno” iz članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 tumačio ma način da znači „ako to opravdava svrha izdavanja EPN-a”, napomena „ako je to potrebno” bila bi suvišna. Ta je dodatna napomena nedvojbeno upotrijebljena kako bi se istaknulo da taj podatak treba navesti u slučaju postojanja posebnih okolnosti koje to opravdavaju.
74.      Koja se posebna okolnost stoga krije iza riječi „ako je to potrebno”?
75.      Treba napomenuti da se člankom 68. točkom (l) Uredbe br. 650/2012 predviđa, kao prvo, navođenje podataka o dijelu svakog nasljednika i, tek kao drugo, „ako je to potrebno”, popisa prava i/ili imovine ostavine. Valja istaknuti da je zakonodavac Unije utvrdio jasnu strukturu za navođenje podataka u EPN-u u sljedećih petnaest točaka, pri čemu je u svakoj od njih riječ o podacima druge vrste. Budući da je u istoj točki riječ o dijelu nasljednikâ u imovini ostavine i, eventualno, imovini ostavine za svakog nasljednika, treba smatrati da je u oba slučaja riječ o utvrđivanju svih nasljednih prava uz primjenu istih pravila, odnosno pravila kojima se određuje opseg pravâ nasljednikâ na ostavinu.
76.      Opseg prava nasljednikâ na ostavinu može se utvrditi u odnosu na sva prava i obveze ostavitelja navođenjem nasljednikova dijela ostavine ili u odnosu na određenu imovinu ostavine utvrđivanjem prava nasljednika ili određenih nasljednika na određenu imovinu. Primjerice, nasljednik može biti i legatar s osnove vindikacijskog legata. Moguće je i da se odredbama prava mjerodavnog za nasljeđivanje predviđaju određena prava ostaviteljeva bračnog druga na određenu imovinu ostavine neovisno o udjelu u ostavini. Isto tako, nije isključeno postojanje posebnih pravila kojima se iz ekonomskih, obiteljskih ili socijalnih razloga nalažu ograničenja koja se odnose ili utječu na nasljeđivanje određene imovine, na koja se, uostalom, odnosi sadržaj članka 30. Uredbe br. 650/2012(35). Ne može se isključiti ni postojanje odredbi nasljednog prava kojima se dopušta sastavljanje ugovora o podjeli ili distribuciji ostavine kojim ostavitelj raspodjeljuje svoju imovinu sa stvarnopravnim učinkom.
77.      Stoga mi je logično to što je zakonodavac Unije, kad je člankom 68. točkom (l) Uredbe br. 650/2012 predvidio navođenje u EPN-u podataka o opsegu prava nasljednikâ na ostavinu, morao uzeti u obzir da samo navođenje dijela ostavine možda neće biti dovoljno za pravilno podnošenje tih podataka. To će biti slučaj ako se odredbama prava mjerodavnog za nasljeđivanje, eventualno u vezi s valjanim raspolaganjem ostavinom, predviđaju posebna pravila prijenosa na nasljednika određene imovine ostavine sa stvarnopravnim učinkom(36). U takvoj će situaciji biti potrebno utvrditi prava nasljednikâ u odnosu na određenu imovinu ostavine, a ne u odnosu na sva ostaviteljeva imovinska prava i obveze(37). To nije slučaj s univerzalnom sukcesijom.
78.      Iz tumačenja koje predlažu Komisija te češka i španjolska
vlada proizišlo bi da se članak 68. točka (l) Uredbe br. 650/2012 u prvom dijelu odnosi na dio svakog nasljednika, a u drugom dijelu na pripadnost imovine ostavini. U tom bi slučaju riječ bila o potpuno različitim vrstama podataka: jednoj koja se odnosi na opseg nasljednikovih prava i utvrđena je na temelju prava mjerodavnog za nasljeđivanje i drugoj koja se odnosi na sastav ostavine i koja se načelno utvrđuje na temelju stvarnog prava. Zbog različite vrste podataka prije bi se očekivalo da bi zakonodavac Unije, ako je to bila njegova namjera, prilikom dosljednog nabrajanja kategorija podataka koje treba uključiti u EPN u sljedećim točkama, predvidio zasebnu točku za navođenje imovine ostavine.
79.      Međutim, o takvoj se nedosljednosti i neusklađenosti zakonodavca Unije ne može govoriti ako se smatra da se, kao što sam to predložio, riječi „ako je to potrebno” odnose na postojanje posebnih pravila kojima se predviđa pravno sljedništvo u odnosu na određenu imovinu ostavine, a ne u odnosu na sva ostaviteljeva prava i obveze. Takvo tumačenje omogućuje i razumijevanje razloga zbog kojih su u članku 68. točki (l) Uredbe br. 650/2012 u mnogim jezičnim verzijama upotrijebljeni izrazi koji upućuju na potrebu postojanja posebne osnove pojedinačnih nasljednika u pogledu određene imovine ostavine.
80.      To tumačenje ne protivi se sadržaju Priloga IV. obrascu EPN-a. Očito je da sadržaj tih točaka ne može biti ključan za tumačenje odredbi Uredbe br. 650/2012 jer je obrazac EPN-a donesen na temelju Provedbene uredbe Komisije, odnosno akta niže pravne snage od Uredbe. Sadržaj Provedbene uredbe stoga proizlazi iz određenog tumačenja tih institucija odredbi Uredbe br. 650/2012. Međutim, treba napomenuti da se Prilogom IV. obrascu EPN-a predviđa zasebna rubrika za navođenje podataka o dijelu ostavine (točka 8.) i zasebna rubrika za navođenje podataka o imovini koja je pripala nasljedniku (točka 9.). Za nijednu od tih točaka nije navedeno da je treba obvezno ispuniti(38). To dokazuje da se uzelo u obzir da se opseg nasljednikovih prava na ostavinu može utvrditi na različite načine.
81.      S obzirom na prethodno navedeno, smatram da iz odredbi Uredbe br. 650/2012 proizlazi da tijelo izdavanja nije dužno u EPN-u navesti podatke o naslijeđenoj imovini ostavine u slučaju prijenosa ostavine univerzalnom sukcesijom. U takvoj je situaciji navođenje nasljednikova dijela dovoljno za prikaz njegovih nasljednih prava.
b)      Odredbe kojima se utvrđuje opseg ovlasti tijela izdavanja EPN-a
82.      Navedeno tumačenje potvrđeno je odredbama Uredbe kojima se utvrđuje opseg ovlasti tijela izdavanja EPN-a.
83.      U skladu s člankom 67. Uredbe br. 650/2012, tijelo izdavanja izdaje EPN kada su elementi koji se trebaju potvrditi utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za određene elemente. Kad je riječ o posljednjem dijelu te rečenice, iz uvodne izjave 71. te uredbe proizlazi da je riječ o pitanjima poput materijalne valjanosti raspolaganja imovinom zbog smrti. Navedena odredba stoga upućuje na odredbe poglavlja III. Uredbe br. 650/2012, naslovljenog „Mjerodavno pravo”. Članci iz tog poglavlja, osobito članci 21., 22. i 23., odnose se na utvrđivanje i opseg prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti. Sljedeći članci odnose se na pravo mjerodavno za pitanja poput valjanosti raspolaganjâ imovinom zbog smrti, ugovorâ o nasljeđivanju ili izjava o prihvatu ili odricanju od nasljedstva.
84.      Nijednim se člankom poglavlja III. Uredbe br. 650/2012 detaljno ne uređuju pitanja koja se odnose na nasljeđivanje upućivanjem na određenu imovinu ostavine(39).
85.      S obzirom na prethodno navedeno, prema mojem mišljenju, treba smatrati da je navođenje podataka o imovini ostavine obuhvaćeno opsegom ovlasti tijela izdavanja EPN-a ako je to potrebno s obzirom na odredbe prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti. Područje primjene tog prava određen je člankom 23. stavkom 2. Uredbe br. 650/2012. Iz članka 23. stavka 2. točke (e) Uredbe br. 650/2012 proizlazi da se pravom određenim prema članku 21. ili člankom 22. uređuje prijenos na nasljednike i, ovisno o slučaju, na legatare imovine, prava i obveza koji čine ostavinu, uključujući uvjete i učinke prihvata i odricanja od nasljedstva ili legata. Međutim, iz te odredbe ne proizlazi to da područje primjene prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti obuhvaća pitanja utvrđivanja pripadnosti određene imovine imovini ostavitelja.
86.      To rješenje ne treba iznenađivati. U skladu s njezinim člankom 1. stavkom 1., Uredba br. 650/2012 primjenjuje se na nasljeđivanje zbog smrti. U članku 3. stavku 1. točki (a) navodi se da u smislu te uredbe nasljeđivanje obuhvaća sve oblike prijenosa imovine, prava i obveza zbog smrti, bilo dobrovoljnim prijenosom raspolaganjem imovinom zbog smrti, bilo prijenosom zakonskim nasljeđivanjem. Pravom mjerodavnim za nasljeđivanje u cijelosti stoga se utvrđuju pravila prijenosa imovine ostavine na ostaviteljeve pravne sljednike. Pripadnost određene imovine ostavini nije obuhvaćeno područjem primjene prava mjerodavnog za nasljeđivanje u cijelosti i nije obuhvaćeno područjem na koje se odnosi Uredba br. 650/2012. To jasno potvrđuje sadržaj već navedene uvodne izjave 71. Uredbe. U toj se uvodnoj izjavi navodi da se dokazna snaga EPN-a ne bi smjela proširiti na elemente koji nisu uređeni Uredbom, poput pitanja je li određena imovina pripadala umrlom.
87.      Međutim, u slučaju univerzalne sukcesije potvrđivanje pripadnosti određene imovine ostavini svodilo bi se na ništa drugo nego utvrđivanje je li određena imovina pripadala umrlom. Stoga bi bila riječ o radnjama za koje je zakonodavac Unije u navedenoj uvodnoj izjavi 71. Uredbe br. 650/2012 izričito naveo da nisu uređene odredbama Uredbe. Utvrđivanje pripadnosti određene imovine ostavini stoga nije obuhvaćeno opsegom ovlasti tijela izdavanja EPN-a jer nije obuhvaćeno elementima uređenima pravom mjerodavnim za nasljeđivanje ili drugim pravom mjerodavnim za određene elemente u smislu članka 67. Uredbe br. 650/2012.
88.      Drukčije vrijedi u slučaju singularne sukcesije gdje je to potrebno radi utvrđivanja predmeta nasljeđivanja. Bez točnog utvrđivanja imovine ostavine koja je predmet pravnog sljedništva ne može se utvrditi opseg nasljednikova prava koje je stekao nasljeđivanjem.
c)      Odredbe kojima se utvrđuje postupak izdavanja EPN-a
89.      U prilog tome da iz odredbi Uredbe br. 650/2012 ne proizlazi da u slučaju univerzalne sukcesije u EPN-u treba navesti imovinu ostavine ide i analiza odredbi Uredbe kojima se utvrđuje tijek postupka izdavanja EPN-a.
90.      Taj postupak uređen je člankom 66. Uredbe br. 650/2012. To je postupak koji se pokreće zahtjevom, a zadaća tijela izdavanja jest provjera podataka i izjava te isprava i drugih dokaza koje je podnio podnositelj zahtjeva. Tim se člankom dvostruko (u stavku 1. drugom rečenicom i u stavku 3.) uvjetuje nadležnost tijela izdavanja (u pogledu provjere po službenoj dužnosti i davanja izjava pod prisegom) opsegom ovlasti predviđenih nacionalnim pravom.
91.      Postupak izdavanja EPN-a stoga nije u potpunosti usklađen. Ako se nacionalnim pravom ne predviđa postupanje po službenoj dužnosti ni mogućnost davanja izjava pod prisegom kad je riječ o utvrđivanju pripadnosti imovine ostavini, to znači da tijelo izdavanja može samo provjeriti tvrdnje podnositelja zahtjeva i isprave koje je dostavio. U takvoj situaciji, ako podnositelj zahtjeva zahtijeva potvrđivanje nasljednikovih prava na imovinu ostavine koja se nalazi u drugoj državi članici i obuhvaćena je univerzalnom sukcesijom, zadaća tijela izdavanja svodi se na analizu isprava koje su mu podnesene.
92.      Kad je riječ o univerzalnoj sukcesiji, takav postupak je nepotreban, dugotrajan, skup i neučinkovit.
93.      Kao prvo, nepotreban je jer je provjera pripadnosti koju obavlja tijelo izdavanja nepotrebna s obzirom na to da iz odredbi prava mjerodavnog za nasljeđivanje proizlazi da je nasljednik naslijedio dio ostavine, što već proizlazi iz sadržaja EPN-a. Dokazivanje ostaviteljeva prava na određenu imovinu podrazumijeva da su, u nedostatku posebnih informacija koje zahtijevaju drukčije utvrđenje, prava na tu imovinu prenesena na nasljednike u dijelovima navedenima u EPN-u. Samo upisivanje imovine ostavine u EPN pritom je suvišno jer dokazna vrijednost EPN-a ne obuhvaća pripadnost imovine ostavini. Naime, Uredbom se ne predviđa da je upis povezan s pretpostavkom pripadnosti imovine ostavini.
94.      Kao drugo, dugotrajan je i skup jer zahtijeva utvrđenja na temelju stranog prava i isprava, pribavljanje preslika i eventualnu ovjeru isprava, a često i prevođenje na službeni jezik tijela izdavanja EPN-a. Tijelo izdavanja najprije bi trebalo utvrditi jesu li isprave podnesene na provjeru vjerodostojne i dokazuje li se njima pripadnost imovine ostavini. To zahtijeva analizu stranog prava, eventualno i savjetovanje s tijelima druge države članice(40). U potonjem slučaju treba očekivati potrebu prevođenja na službeni jezik druge države članice. Osim toga, kako bi se tijelu izdavanja omogućilo da to ocijeni, podnositelj zahtjeva trebao bi snositi troškove pribavljanja preslika odgovarajućih isprava u državi članici u kojoj se nalazi nekretnina, a u slučaju da su sastavljene na stranom jeziku koji nije službeni jezik tijela izdavanja, troškove njihova prijevoda na potonji jezik i, nakon toga, prevođenja primljene preslike EPN-a na službeni jezik države članice u kojoj se nalazi nekretnina.
95.      Kao treće, nije učinkovito jer se, u svim slučajevima u kojima se utvrđenja temelje na preslikama isprava koje je izdalo tijelo uključeno u evidentiranje, do odgovarajućih utvrđenja u pogledu pripadnosti imovine ostavini dolazi na temelju podataka kojima raspolaže to tijelo koje je, s jedne strane, izvor podataka o imovini ostavine upisanih u upisniku koji vodi (i izdaje odgovarajuće preslike radi njihova podnošenja tijelu izdavanja) i, s druge stane, primatelj podataka koje je samo pružilo i koji su navedeni u EPN-u nakon njihova dvostrukog prevođenja (nakon primanja zahtjeva za upis nasljednikovih prava u upisnik na temelju EPN-a). Čini se da je u takvoj situaciji potvrđivanje tijela izdavanja EPN-a preslike koja potječe od tijela za evidentiranje kako bi tijelo za evidentiranje moglo upisati promjenu vlasnika upisane imovine samo sebi svrha. Istodobno, to nije nikakvo jamstvo za izvršenje upisa u upisnik. Naime, konačna ocjena potpunosti i pravilnosti svih navedenih podataka s gledišta zahtjeva prava mjerodavnog za upisnike jest na tijelu za evidentiranje, što je, uostalom, istaknuo zakonodavac Unije u uvodnoj izjavi 18. Uredbe br. 650/2012. To može značiti da će izdani EPN trebati izmijeniti s obzirom na zahtjeve tijela za evidentiranje(41).
d)      Učinci prihvaćanja predloženog tumačenja
96.      Tumačenju prema kojem iz odredbi Uredbe br. 650/2012 ne proizlazi da u slučaju univerzalne sukcesije u EPN-u treba navesti imovinu ostavine očito se može prigovoriti da se njime ne uzimaju u obzir ciljevi EPN-a i njegova funkcija dokumenta koji je osnova za upis prava nasljednikâ u zemljišne knjige u drugoj državi članici.
97.      Kao prvo, ističem da se u svim državama članicama odredbama prava mjerodavnog za upisnike upis nasljednikovih prava u upisnik u koji je upisana naslijeđena nekretnina ne uvjetuje navođenjem te nekretnine u EPN-u(42). Predloženo tumačenje ne mijenja ništa kad je riječ o djelotvornosti EPN-a u tim državama.
98.      Kao drugo, podsjećam na to da iz presude Registrų centras proizlazi da nepostojanje u EPN-u podataka o nekretnini ne dovodi u pitanje valjanost te potvrde kao takve u pogledu drugih podataka koje potvrđuje, poput statusa nasljednika(43), a iz uvodne izjave 18. Uredbe br. 650/2012 proizlazi da treba postojati mogućnost da se podaci koji se zahtijevaju pravom mjerodavnim za upisnike dopune na način da nasljednici dostave dodatne podatke ili isprave. Smjernicama koje proizlaze iz potonje uvodne izjave prilagodio se češki zakonodavac koji je predvidio mogućnost da nasljednici podnesu izjavu kojom se dopunjuju podaci čije nepostojanje u EPN-u onemogućuje upis isključivo na temelju EPN-a(44).
99.      Predloženo tumačenje stoga ne dovodi do nedjelotvornosti EPN-a kao isprave koja predstavlja osnovu za upis u upisnik. Međutim, trebalo bi pridonijeti povećanju sigurnosti pravnog prometa.
100. Kao prvo, potvrđuje granice ovlasti tijela izdavanja EPN-a kao tijela koje je nadležno za potvrđivanje okolnosti koje proizlaze iz prava mjerodavnog za nasljeđivanje i koje su relevantne s gledišta učinaka EPN-a utvrđenih člankom 69. Uredbe br. 650/2012. Međutim, navođenje u EPN-u podataka o imovini ostavine u slučaju univerzalne sukcesije može dovesti do pogrešnog uvjerenja osoba kojima je EPN predočen da on u biti predstavlja i službenu potvrdu pripadnosti određene imovine ostavini, što EPN ne potvrđuje(45).
101. Kao drugo, predloženo tumačenje omogućuje da se izbjegne opasnost od pogrešnog ili netočnog potvrđivanja okolnosti za čije potvrđivanje tijelo izdavanja EPN-a u državi članici čijim se pravom ne predviđa obavljanje sličnih radnji u fazi potvrđivanja prava na ostavinu nije pripremljeno i ne raspolaže odgovarajućim alatima i znanjem.
102. Kao treće, EPN koji je predmet pravnog prometa i sam je po sebi opširna isprava ne opterećuje se suvišnim podacima čije navođenje može dovoditi do različitih dvojbi trećih osoba. Osobito, čini mi se da navođenje podataka o određenoj imovini ostavine koja je prenesena univerzalnom sukcesijom može dovesti do dvojbi trećih osoba u pogledu značenja nenavođenja u EPN-u druge imovine ostavine. Bojim se da treće osobe mogu uvjetovati izvršavanje određenih radnji s nasljednicima na temelju EPN-a navođenjem u EPN-u podataka o drugoj imovini ostavine koja je ključna s gledišta obavljanja te radnje. To bi moglo dovesti do potrebe da se EPN dopunjuje u više navrata.
103. Pritom ističem da, u slučaju u kojem se imovina univerzalnom sukcesijom
prenosi na više od jedne osobe, navođenje podataka o naslijeđenoj imovini treba podrazumijevati navođenje točnih podataka u točki 10. Priloga IV. obrascu EPN-a o ograničenjima u mogućnosti raspolaganja dijelovima te imovine. Naime, iz članka 69. stavka 2. Uredbe br. 650/2012 proizlazi pretpostavka da nasljednik ima prava i ovlasti navedene u EPN-u bez ikakvih uvjeta i ograničenja, osim onih izričito navedenih u EPN-u. Međutim, u slučaju univerzalne sukcesije, prava sunasljednikâ na raspolaganje dijelovima imovine ostavine prije podjele ostavine često su ograničena(46). U tom bi slučaju, prilikom navođenja podataka o imovini ostavine ili dijelu imovine ostavine, trebalo u EPN-u navesti podatke o ograničenjima u mogućnosti raspolaganja njima koja proizlaze iz prava mjerodavnog za nasljeđivanje. U suprotnom će EPN dovoditi do zabuna u pogledu opsega nasljednikovih prava koja proizlaze iz potonjeg prava.
e)      Odgovor na pitanja
104. S obzirom na prethodno navedene okolnosti, smatram da članak 68. točku (l) Uredbe br. 650/2012 treba tumačiti na način da tijelo izdavanja EPN-a nije dužno navesti u EPN-u na zahtjev podnositelja zahtjeva podatke o nekretnini koja čini ostavinu i nalazi se u drugoj državi članici u slučaju prijenosa ostavine univerzalnom sukcesijom. To je slučaj neovisno o zahtjevima prava mjerodavnog za upisnike države članice u kojoj se nalazi nekretnina za nasljeđivanje predviđenima za isprave koje predstavljaju osnovu za evidentiranje u zemljišne knjige.
4.      Mogućnost prihvaćanja tumačenja koje se razlikuje od predloženog
105. Podnositelji zahtjeva u glavnom postupku, češka i španjolska vlada te Komisija predlažu tumačenje članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 različito od onog prethodno navedenog(47). Smatraju da ciljevi te uredbe i EPN-a idu u prilog navođenju podataka o naslijeđenoj nekretnini u EPN-u ako će to omogućiti da se ispune zahtjevi prava mjerodavnog za upisnike i upis u upisnik u koji je upisana. U suprotnom izdani EPN neće ispuniti svoju funkciju.
106. Već sam istaknuo negativne učinke prihvaćanja takvog tumačenja na jednostavnost, brzinu i učinkovitost postupka izdavanja EPN-a(48). Ističem da takvo tumačenje stavlja u osobito težak položaj tijela izdavanja u državama članicama čijim se postupovnim pravilima u sličnom postupku ne predviđa potvrđivanje pripadnosti određene imovine ostavini ili općenito popisivanje imovine. Naime, ta tijela moraju potvrditi nasljednikovo pravo vlasništva ili drugo pravo na određenu imovinu ostavine postupajući u postupovnoj praznini, odnosno prema neutvrđenim pravilima i na temelju stranog stvarnog prava i isprava izdanih u drugoj državi članici. Osim toga, potvrđuju se okolnosti koje se EPN-om ne trebaju potvrđivati.
107. Međutim, ako Sud utvrdi da navedeni argumenti nisu relevantni i prihvati tumačenječlanka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 koje predlažu podnositelji zahtjeva u glavnom postupku, češka i španjolska vlada te Komisija, na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev treba odgovoriti potvrdno, a na drugo niječno.
108. Naime, iz presude Registrų centras proizlazi da nepostojanje u EPN-u podataka o naslijeđenoj nekretnini koji se zahtijevaju pravom mjerodavnim za upisnike države članice u kojoj se nalazi nekretnina predstavlja dovoljnu osnovu za odbijanje zahtjeva za upis nasljednikovih prava ako je to jedina isprava podnesena u njegovu prilogu(49). Stoga, ako je za tumačenje odlučujuće postizanje cilja u obliku upisa nasljednikovih prava u upisnik koji se vodi u državi članici u kojoj se nalazi naslijeđena nekretnina, a uvjet za upis u taj upisnik je navođenje u EPN-u podataka o naslijeđenoj nekretnini, tijelo izdavanja trebalo bi navesti potrebne podatke u EPN-u, također u slučaju stjecanja prava na imovinu univerzalnom sukcesijom.
109. U takvoj situaciji, treće pitanje suda koji je uputio zahtjev treba razmotriti zasebno.
110. To pitanje temelji se na pretpostavci da je u ovom predmetu upis nasljednikâ u zemljišne knjige koje se vode u Češkoj Republici na temelju EPN-a koji ne sadržava podatke o naslijeđenoj nekretnini moguć na temelju članka 69. stavka 6. Odluke o katastru. Na prvi pogled, tom se odredbom omogućuje dopuna EPN-a koji ne sadržava sve potrebne podatke o naslijeđenoj nekretnini podnošenjem izjave koja sadržava te podatke. Stoga se postavlja pitanje treba li i u takvoj situaciji navesti u EPN-u podatke o nasljeđivanju nekretnine.
111. Iz pisanih očitovanja podnositeljâ zahtjeva u glavnom postupku i Komisije proizlazi da je navedena pretpostavka pogrešna. Oni ističu da u ovom predmetu podnositelji zahtjeva ne bi mogli iskoristiti mogućnost predviđenu navedenom odredbom jer su daljnji pravni sljednici ostavitelja upisanog u zemljišne knjige, a izjavu predviđenu tim člankom mogla bi dati samo njegova izravna pravna sljednica, odnosno ostaviteljeva preminula supruga.
112. Ne postoji osnova ni mogućnost za osporavanje tih tvrdnji. Budući da u ovom predmetu ne postoji mogućnost upisa prava nasljednikâ u upisnik na temelju članka 69. stavka 6. Odluke o katastru, pitanje koje se temelji na pretpostavci da je to moguće hipotetsko je i stoga nedopušteno(50).
113. Međutim, u slučaju da se Sud ne složi s tom ocjenom, kratko ću je analizirati.
114. Iz članka 68. Uredbe br. 650/2012 proizlazi da se pojedinačni podaci navode u EPN-u u opsegu u kojem se zahtijevaju s obzirom na njegovu svrhu. Na temelju toga može se tvrditi da se, s obzirom na to da se navođenje u EPN-u podataka o nekretnini ne zahtijeva s obzirom na svrhu da se nasljednikova prava upišu u zemljišne knjige i to zato što se taj upis može izvršiti nakon podnošenja dodatne izjave, navođenje tih podataka u EPN-u može odbiti jer se ne oni zahtijevaju s obzirom na svrhu njegova izdavanja.
115. Smatram da bi tijelo izdavanja imalo osnovu za odbijanje navođenja tih podataka upućivanjem na članak 68. Uredbe br. 650/2012 ako bi iz prava mjerodavnog za upisnike mjesta u kojem se nalazi naslijeđena nekretnina jasno proizlazilo da navođenje u EPN-u podataka o naslijeđenoj nekretnini nije nužno za izvršenje upisa u upisnik koji se vodi u državi članici u kojoj se nalazi ta nekretnina. Naime, ti se podaci ne bi zahtijevali s obzirom na svrhu izdavanja određenog EPN-a.
116. Međutim, tijelo izdavanja trebalo bi biti sigurno da ti podaci stvarno nisu potrebni. Ako se odredbama prava mjerodavnog za upisnike predviđa obveza podnošenja isprave koja sadržava odgovarajuće podatke kao osnove za upis, a istovremeno se za EPN predviđaju odstupanja od te obveze, navođenje podataka u EPN-u treba odbiti samo ako ne postoje nikakve dvojbe u pogledu toga mogu li se u određenom slučaju ispuniti uvjeti primjene tog odstupanja.
117. Stoga smatram da, u slučaju prihvaćanja drukčijeg tumačenja članka 68. točke (l) Uredbe br. 650/2012 od onog koje sam predložio i utvrđenja da je treće pitanje dopušteno, na njih treba odgovoriti na način da tijelo izdavanja nije dužno u EPN-u koji izdaje navesti podatke o naslijeđenoj nekretnini koja čini ostavinu ako se pravom mjerodavnim za upisnike u državi članici u kojoj se nalazi nekretnina predviđa mogućnost upisa prava nasljednikâ u registar na temelju EPN-a koji ne sadržava te podatke ako se ispune određeni uvjeti, kao što je podnošenje odgovarajuće izjave koja sadržava podatke koji nedostaju ili određenih isprava, ali pod uvjetom da ispunjenje tih uvjeta mora biti objektivno moguće za nasljednike.
V.      Zaključci
118. S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da na prvo, drugo i treće prethodno pitanje koje je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 68. točku (l) Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju
treba tumačiti na način da:
tijelo izdavanja Europske potvrde o nasljeđivanju nije dužno u njoj navesti na zahtjev podnositelja zahtjeva podatke o nekretnini koja čini ostavinu i nalazi se u drugoj državi članici u slučaju prijenosa ostavine univerzalnom sukcesijom. To je slučaj neovisno o zahtjevima prava mjerodavnog za upisnike države članice u kojoj se nalazi nekretnina za nasljeđivanje predviđenima za isprave koje predstavljaju osnovu za evidentiranje u zemljišne knjige.
1      Izvorni jezik: poljski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012, L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.)
3      Moje mišljenje u predmetu Registrų centras i dr. (C-354/21, EU:C:2022:587, u daljnjem tekstu: mišljenje u predmetu Registrų centras)
4      Vidjeti osobito točke 52. do 61. mojeg mišljenja u predmetu Registrų centras.
5      Presuda od 9. ožujka 2023., (C-354/21, EU:C:2023:184, u daljnjem tekstu: presuda Registrų centras)
6      Prethodno pitanje u tom predmetu nije se odnosilo na obveze tijela izdavanja EPN-a, nego na obveze tijela za evidentiranje koje razmatra zahtjev za upis nasljednikovih prava u upisnik na temelju EPN-a koji ne sadržava podatke o naslijeđenoj nekretnini koji se zahtijevaju pravom mjerodavnim za upisnike.
7      Provedbena uredba Komisije od 9. prosinca 2014. o uspostavi obrazaca iz Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2014., L 359, str. 30. te ispravci SL 2015., L 142, str. 34. i SL 2016., L 9, str. 14.)
8      Francuska jezična verzija bilješke 13. ne sadržava tu rečenicu.
9      To nije navedeno u zahtjevu za prethodnu odluku, ali u nedostatku informacija pretpostavljam da su nacionalni sudovi ocijenili da je oporuka takvog sadržaja valjana u skladu s nasljednim pravom.
10      Presuda od 23. siječnja 2025. (C-187/23, EU:C:2025:34)
11      Presuda od 23. siječnja 2025., Albausy (C-187/23, EU:C:2025:34, t. 66. i 67.)
12      Vidjeti osobito presudu od 16. prosinca 2008 r., Cartesio (C-210/06, EU:C:2008:723, t. 57. do 59. i 63.).
13      Presuda od 12. listopada 2017., Kubicka (C-218/16, EU:C:2017:755, t. 56.)
14      Kao i, kao što to proizlazi iz članka 63. stavka 1. Uredbe br. 650/2012, legatarima koji imaju izravna prava u nasljedstvu i izvršiteljima oporuka ili upraviteljima ostavinom. U nastavku mišljenja govorit ću samo o nasljednicima. Moje napomene odgovarajuće će se primjenjivati i na legatare koji imaju izravna prava u nasljedstvu.
15      U pogledu EPN-a u strukturi Uredbe br. 650/2012 vidjeti točke 39. do 46. mojeg mišljenja u predmetu Registrų centras.
16      Točka 51. presude Registrų centras
17      Točka 52. presude Registrų centras
18      S jedne strane, u skladu s člankom 62. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012, EPN se izdaje za korištenje u drugoj državi članici. S druge strane, člankom 62. stavkom 3. te uredbe predviđa se da također stvara učinke predviđene tom uredbom u državi članici čija su ga tijela izdala.
19      Točka 40. presude
Registrų centras i navedena sudska praksa
20      Što ne isključuje donošenje nacionalnih odredbi kojima se uređuju određena pitanja koja nisu uređena odredbama prava Unije.
21      Podsjećam na to da se Uredba br. 650/2012 ne primjenjuje na Irsku i Dansku (vidjeti uvodne izjave 82. i 83. te uredbe). Kad je riječ o teritorijalnom području primjene Uredbe br. 650/2012, u nastavku ću mišljenja radi jednostavnosti govoriti o Uniji i državama članicama Unije u smislu država članica na koje se primjenjuje Uredba br. 650/2012.
22      Presuda od 17. siječnja 2019., Brisch (C-102/18, EU:C:2019:34, t. 30.)
23      Vidjeti primjerice presudu od 1. ožujka 2018., Mahnkopf (C-558/16, EU:C:2018:138, t. 38. do 44.) u vezi s načinom prikazivanja u EPS-u informacija o udjelu koji pripada preživjelom bračnom drugu na temelju odredbe § 1371. stavka 1. BGB-a, sadržane u propisima o bračnimimovinskim režimima..
24      Člankom 20. Uredbe br. 650/2012 utvrđuje se da se pravo na koje upućuje ta uredba primjenjuje bez obzira na to je li to pravo države članice.
25      Međutim, to nije moguće. Osim situacije u kojoj se EPN koristi u državi članici u kojoj je izdan (vidjeti bilješku 18. ovog mišljenja), moguće je zamisliti da će, nakon što ostavitelj odabere pravo mjerodavno za nasljeđivanje koje je pravo države u kojoj se nalazi nekretnina za nasljeđivanje, EPN potvrđivati okolnosti utvrđene na temelju prava mjesta gdje se nalazi nekretnina, a ne na temelju prava države članice tijela izdavanja.
26      Za razliku od obrasca zahtjeva za izdavanje EPN-a iz Priloga 4. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014 kojim se predviđa posebna rubrika za navođenje svrhe koja opravdava izdavanje EPN-a.
27      Presuda od 1. srpnja 2021., Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C-301/20, EU:C:2021:528, t. 21.)
28      Presuda od 1. srpnja 2021., Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C-301/20, EU:C:2021:528, t. 42.)
29      Vidjeti osobito verzije na španjolskom („la atribución de uno o varios bienes concretos”), njemačkom („die Zuweisung eines bestimmten Vermögenswerts oder bestimmter Vermögenswerte”), engleskom („the attribution of a specific asset or specific assets”), francuskom („l’attribution d’un bien déterminé ou de plusieurs biens déterminés”), talijanskom („l’attribuzione di uno o più beni determinati”) i portugalskom jeziku („A atribuição de um bem ou bens determinados específicos”).
30      Na španjolskom „atribución”, njemačkom „Zuweisung”, engleskom „attribution”, francuskom „attribution”, talijanskom „attribuzione” i portugalskom jeziku „atribuição”
31      Međutim, to ne mora značiti da su te dvije odredbe proturječne. Popis svrha EPN-a iz članka 63. stavka 2. Uredbe br. 650/2012 nije potpun, na što upućuje korištenje pojma „osobito” u prvom dijelu te odredbe (vidjeti točku 63. ovog mišljenja).
32      Vidjeti primjerice verzije na španjolskom („a cada heredero determinado”), njemačkom („einem bestimmten Erben”), engleskom („for any given heir”), francuskom („à un héritier déterminé”), talijanskom („a ogni erede”) i portugalskom jeziku („um determinado herdeiro”).
33      Vidjeti M. Margoński, Europejskie poświadczenie spadkowe, Varšava, Wolters Kluwer, 2022., str. 429.
34      Vidjeti A. Bonomi, P. Wautelet, Article 68. – Contenu du certificat, u: Ledroiteuropéendessuccessions, 2e édition, Bruxelles, Bruylant, 2016., str. 861.; Ch. Budzikiewicz, Contents of the Certificate, u: A.-L. Calvo Caravaca, A. Davì, H-P. Mansel, (ur.), The EU SuccessionRegulation: A Commentary, Cambridge, Cambridge University Press, 2016., str. 763.; M. Semelová, Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018., br. 4, str. 201.
35      Poljskim nasljednim pravom u prošlosti su se predviđala posebna pravila za nasljeđivanje poljoprivrednih gospodarstava. U praksi mnogih sudova presuda kojom se potvrđuju učinci nasljeđivanja sadržavala je zasebnu odluku o nasljeđivanju ostavine i zasebnu odluku o nasljeđivanju poljoprivrednog gospodarstva.
36      To se ne odnosi osobito na damnacijske legate. U tom će slučaju prijenos imovine ostavine na određenog nasljednika koji je istodobno legat biti rezultat raspolaganja imovinom, a ne učinak otvaranja nasljedstva.
37      Vidjeti u tom smislu G. Alonso Landeta, Artículo 68. El contenido del certificado sucesorio, u: J. L. Iglesias Buigues, G. Pallao Moreno (ur.), Sucesionesinternacionales. ComentariosalReglamento (UE) 650/2012, Valencia, Tirant lo Blanch, 2015., str. 542. i 543.
38      U skladu s legendom za obrazac EPN-a, obvezne rubrike označene su zvjezdicom. Te zvjezdice nema ni uz točku 8. ni uz točku 9. Priloga IV. obrascu EPN-a.
39      Iznimka je navedeni članak 30. te uredbe kojim se predviđa da se odredbe prava države u kojoj se nalaze nepokretna imovina, poduzeća ili druge posebne kategorije imovine kojima se nameću ograničenja koja se odnose ili utječu na nasljeđivanje te imovine, primjenjuju na nasljeđivanje u toj mjeri u kojoj su po pravu te države primjenjiva neovisno o pravu mjerodavnom za nasljeđivanje.
40      U tom kontekstu ističem da nacionalne zemljišne knjige mogu funkcionirati prema različitim pravilima i podaci sadržani u njima mogu imati različitu dokaznu vrijednost. Osim sustava zemljišnih knjiga koji sadržava podatke o pravu vlasništva nad nekretninom i funkcionira u Njemačkoj, Austriji ili Poljskoj, u nekim državama, poput Belgije,
Francuske ili Portugala, funkcioniraju sustavi upisivanja pravnih akata o nekretninama koji obuhvaćaju skup svih isprava koje se odnose na određenu nekretninu, bez podatka o njezinu trenutačnom pravnom stanju povezanih s određenim pretpostavkama (jamstvo javnog povjerenja). Utvrđivanje trenutačnog pravnog stanja nekretnine u slučaju takvih upisnika možda neće biti očito (L. M. Martínez Velencoso, The land register in European law: A comparative and economic analysis, u: L. M. Martínez Velencoso, S. Bailey, A. Pradi (ur.), Transfer of immovables in European private law. The common core of European private law, Cambridge, Cambridge University Press, 2017., str. 11.
41      Vidjeti također, kad je riječ o sličnim zahtjevima drugih subjekata, M. Margoński,
op. cit., str. 428. Autor opisuje iskustvo poljskog javnog bilježnika koji je morao izmijeniti izdani EPN koji je već sadržavao podatke o ostaviteljevim dvama bankovnim računima u banci u Luksemburgu nakon otkrivanja činjenice koja ranije nije bila poznata, odnosno da je ostavitelj u istoj banci otvorio i novčani depozit.
42      Osim Njemačke, taj problem ne postoji ni u Poljskoj. Iz zahtjeva za prethodnu odluku u ovom predmetu također proizlazi da je Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija) u svojem rješenju od 15. svibnja 2018. (5 Ob 35/18k, ZEV 2019., 353, t. 26.) utvrdio da nije potrebno navesti nekretninu koja čini ostavinu u EPN-u.
43      Točka 52. presude Registrų centras
44      U pogledu mogućnosti primjene te odredbe vidjeti točke 110. do 112. ovog mišljenja.
45      Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 71. Uredbe br. 650/2012.
46      Mislim osobito na članak 2033. stavak 2. BGB-a u skladu s kojim sunasljednik ne može raspolagati dijelom imovine koja čini ostavinu, kao i na članak 1036. poljskog Kodeksa cywilnog (Građanski zakonik) kojim se predviđa da prijenos dijela imovine ostavine ovisi o dobivanju suglasnosti ostalih nasljednika, pod prijetnjom nedjelotvornosti transakcija prema nasljednicima ako su povrijeđena njihova prava na podjelu ostavine.
47      Vidjeti točku 72. ovog mišljenja.
48      Vidjeti točke 92. do 95. ovog mišljenja.
49      Točka 51. presude Registrų centras
50      Vidjeti u tom smislu presudu od 5. lipnja 2025., Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad (C-310/24, EU:C:2025:406, t. 44.).