62023CJ0018
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
27. veljače 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 63. stavak 1. UFEU‑a – Slobodno kretanje kapitala – Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire – Porez na dobit – Izuzeće od poreza na dobit u pogledu prihodâ koje takav subjekt ostvari – Uvjeti za izuzeće – Vanjsko upravljanje tim subjektom – Direktiva 2009/65/EZ – Članak 29. stavak 1. – Primjenjivost”
U predmetu C‑18/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodski upravni sud u Gliwicama, Poljska), odlukom od 28. studenoga 2022., koju je Sud zaprimio 18. siječnja 2023., u postupku
F S. A.
protiv
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, u svojstvu predsjednika prvog vijeća, A. Arabadjiev i I. Ziemele (izvjestiteljica), suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: M. Siekierzyńska, administratorica,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 29. svibnja 2024.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za F S. A., Ł. Adamczyk, doradca podatkowy,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, R. Stańczyk i S. Żyrek, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, C. Auvret, U. Małecka, W. Roels i H. Tserepa‑Lacombe, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 11. srpnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 29. stavka 1. Direktive 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL 2009., L 302, str.32.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 213.), te članaka 18., 49. i 63. UFEU‑a.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva F S. A., dioničkog društva osnovanog u skladu s luksemburškim pravom (u daljnjem tekstu: fond F), i Dyrektora Krajowej Informacji Skarbowej (ravnatelj Državnog ureda za informiranje Porezne uprave, Poljska) (u daljnjem tekstu: porezno tijelo) u vezi s oporezivanjem dobiti od ulaganja koje je ostvarilo to društvo.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U uvodnoj izjavi 83. Direktive 2009/65 navedeno je:
„Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na nacionalna pravila o oporezivanju, uključujući mjere koje mogu nametnuti države članice kako bi osigurale usklađenost s tim pravilima na svojem teritoriju.”
4
Člankom 1. te direktive propisano je:
„1.   Ova Direktiva primjenjuje se na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) koji su osnovani na teritoriju država članica.
2.   Za potrebe ove Direktive, i podložno članku 3., UCITS označuje subjekt:
(a)
čiji je jedini cilj zajedničko ulaganje sredstava, prikupljenih od javnosti, u prenosive vrijednosne papire ili u drugu likvidnu financijsku imovinu, navedenu u članku 50. stavku 1., te koji posluje prema načelu razdiobe rizika; i
(b)
čiji se udjeli, na zahtjev imatelja udjela, otkupljuju ili isplaćuju, izravno ili neizravno, iz imovine tog subjekta. Radnje koje UCITS poduzima kako bi osigurao da se tržišna vrijednost njegovih udjela ne razlikuje značajno od njihove neto vrijednosti imovine smatraju se ekvivalentnima takvom otkupu ili isplati.
Države članice mogu dopustiti da se UCITS sastoji od nekoliko investicijskih dijelova.
3.   Društva iz stavka 2. mogu biti osnovana u skladu s ugovornim odnosom (kao investicijski fondovi kojima upravljaju društva za upravljanje), uzajamnim odnosom (kao uzajamni investicijski fondovi) ili u skladu sa statutom (društva za investicije).
[…]
7.   Ne dovodeći u pitanje ovo poglavlje, država članica može na UCITS osnovan na njezinom teritoriju primjenjivati strože ili dodatne zahtjeve u odnosu na one propisane ovom Direktivom, pod uvjetom da imaju opću primjenu, te da nisu u suprotnosti s odredbama ove Direktive.”
5
U skladu s člankom 3. navedene direktive:
„Ova Direktiva ne primjenjuje se na sljedeće subjekte:
(a)
subjekte za zajednička ulaganja zatvorenog tipa;
(b)
subjekte za zajednička ulaganja koji prikupljaju kapital ne promičući prodaju svojih udjela javnosti unutar Zajednice ili u nekom njezinom dijelu;
[…]”
6
Člankom 6. stavcima 1. i 2. iste direktive propisuje se:
„1.   Početak poslovanja društava za upravljanje uvjetovan je prethodnim odobrenjem za rad koje izdaju nadležna tijela matične države članice društva za upravljanje. Odobrenje za rad izdano u skladu s ovom Direktivom društvu za upravljanje vrijedi u svim državama članicama.
2.   Niti jedno društvo za upravljanje ne smije se baviti drugim djelatnostima osim upravljanja UCITS‑om koji je dobio odobrenje za rad u skladu s ovom Direktivom, uz izuzetak dodatnog upravljanja drugim subjektima za zajedničko ulaganje koji nisu obuhvaćeni ovom Direktivom i zbog kojih je društvo za upravljanje predmet bonitetnog nadzora, no čijim se udjelima ne može trgovati u drugim državama članicama sukladno s ovom Direktivom.
Djelatnost upravljanja UCITS‑om uključuje, za potrebe ove Direktive, poslove navedene u Prilogu II.”
7
U skladu s člankom 29. stavkom 1. Direktive 2009/65:
„Ne dovodeći u pitanje ostale uvjete opće primjene propisane nacionalnim pravom, nadležna tijela matične države članice društva za investicije ne izdaju odobrenje za rad društvu za investicije koje nije odabralo društvo za upravljanje, osim ako društvo za investicije ima dovoljan iznos temeljnog kapitala od najmanje 300000 [eura].
Osim toga, kada društvo za investicije nije odabralo društvo za upravljanje koje ima odobrenje za rad u skladu s ovom Direktivom, primjenjuju se sljedeći uvjeti:
(a)
odobrenje za rad ne izdaje se ako uz zahtjev za izdavanje odobrenja za rad nije priložen poslovni plan u kojemu se navodi barem organizacijska struktura društva za investicije;
(b)
rukovoditelji društva za investicije moraju imati dovoljno dobar ugled i iskustvo s obzirom na vrstu djelatnosti koju obavlja društvo za investicije, te je stoga potrebno imena rukovoditelja i svake osobe koja ih nasljeđuje u toj funkciji bez odgode priopćiti nadležnim tijelima; o upravljanju poslovanjem društva za investicije moraju odlučivati barem dvije osobe koje zadovoljavaju te uvjete, a „rukovoditelji” označuju one osobe koje, prema zakonu ili dokumentima o osnivanju, predstavljaju društvo za investicije ili koje stvarno određuju politiku društva; te
(c)
ako postoji uska povezanost između društva za investicije i ostalih fizičkih ili pravnih osoba, nadležna tijela izdaju odobrenje za rad samo ako ta uska povezanost ne sprječava učinkovito obavljanje njihove nadzorne funkcije.
Nadležna tijela matične države članice društva za investicije isto će tako odbiti izdati odobrenje za rad ako su zbog zakona i drugih propisa u trećoj državi koji reguliraju jednu ili više fizičkih ili pravnih osoba s kojima je društvo za investicije usko povezano, ili zbog poteškoća u njihovoj provedbi, spriječena učinkovito obavljati svoju nadzornu funkciju.
Nadležna tijela matične države članice društva za investicije zahtijevaju od društava za investicije da im dostavljaju informacije koje su im potrebne.”
Poljsko pravo
Zakon o porezu na dobit
8
Članak 6. ustawe o podatku dochodowym od osób prawnych (Zakon o porezu na dobit pravnih osoba) od 15. veljače 1992. (Dz. U. iz 1992., pozicija br. 86), kako je izmijenjen ustawom – Przepisy wprowadzające ustawę o Krajowym Ośrodku wsparcia Rolnictwa (Zakon o uvođenju Zakona o Nacionalnom centru za podršku poljoprivredi) od 10. veljače 2017. (Dz. U. iz 2017., pozicija br. 614) (u daljnjem tekstu: Zakon o porezu na dobit) predviđa:
„1.   Izuzeti su:
[…]
10.
otvoreni investicijski fondovi i specijalizirani otvoreni investicijski fondovi osnovani u skladu sa Zakonom o investicijskim fondovima, osim specijaliziranih otvorenih investicijskih fondova koji primjenjuju pravila i ograničenja predviđena za zatvorene investicijske fondove;
10.a)
subjekti za zajednička ulaganja sa sjedištem u državi članici Europske unije koja nije Republika Poljska ili u drugoj državi Europskoga gospodarskog prostora [EGP] ako ti subjekti kumulativno ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
u državi sjedišta su obveznici poreza na dobit na sve svoje prihode, neovisno o njihovu podrijetlu,
(b)
jedini predmet njihove djelatnosti je zajedničko ulaganje u prenosive vrijednosne papire, instrumente tržišta novca i druga imovinska prava, financijske resurse prikupljene javnim pozivom na kupnju njihovih investicijskih vrijednosnica,
(c)
svoju djelatnost obavljaju na temelju odobrenja koje izdaju tijela nadležna za nadzor financijskog tržišta u državi njihovog sjedišta,
(d)
njihovu djelatnost izravno nadziru tijela nadležna za nadzor financijskog tržišta u državi članici u kojoj se nalazi njihovo sjedište;
(e)
odredili su depozitara za čuvanje svoje imovine,
(f)
njima upravljaju subjekti koji za obavljanje svoje djelatnosti raspolažu odobrenjem tijelâ za nadzor financijskog tržišta u državi u kojoj se nalazi njihovo sjedište.
[…]
4.   Izuzeće iz stavka 1. točke 10.a ne primjenjuje se na: sljedeće osobe:
1.
poduzeća za zajedničko ulaganje,
(a)
koja posluju u obliku subjekata za zajednička ulaganja zatvorenog tipa ili su subjekti za zajednička ulaganja otvorenog tipa koji posluju na temelju pravila i ograničenja koja su specifična za subjekte za zajednička ulaganja zatvorenog tipa, ili
(b)
čiji investicijski vrijednosni papiri, u skladu s osnivačkim aktima, nisu ponuđeni u obliku javne ponude, nisu uvršteni za trgovanje na uređenom tržištu ili putem alternativnog sustava trgovanja i fizičke osobe ih mogu kupiti samo jednom za vrijednost koja nije manja od 40000 eura.
[…]”
9
U skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom 58. tog zakona:
„Od plaćanja poreza izuzeti su:
[…]
58.
prihodi subjekata za zajednička ulaganja sa sjedištem u državi članici Europske unije koja nije Republika Poljska ili u drugoj zemlji Europskog gospodarskog prostora iz članka 6. stavka 4. točke 1. koji ispunjavaju uvjete iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočaka (a) i (d) do (f), isključujući prihode iz točke 57. podtočaka (a) do (g)”.
Zakon o investicijskim fondovima
10
Ustawa o funduszach inwestycyjnych i zarządzaniu alternatywnymi funduszami inwestycyjnymi (Zakon o investicijskim fondovima i upravljanju alternativnim investicijskim fondovima, od 27. svibnja 2004. (Dz. U. iz 2004., pozicija br. 1546.), u verziji primjenjivoj u glavnom postupku, u članku 1. predviđa:
„Zakon određuje pravila primjenjiva na osnivanje i djelatnost investicijskih fondova čije se sjedište nalazi na državnom području Republike Poljske kao i pravila koja uređuju obavljanje djelatnosti od strane inozemnih fondova i društava za upravljanje na državnom području Republike Poljske.”
11
Članak 1.a stavak 1. tog zakona propisuje:
„Zakonom se također utvrđuju pravila poslovanja upravitelja alternativnih investicijskih fondova sa sjedištem na državnom području Republike Poljske kao i pravila poslovanja upravitelja alternativnih investicijskih fondova sa sjedištem u državi članici ili u trećoj zemlji na državnom području Republike Poljske.”
12
Članak 3. navedenog zakona glasi kako slijedi:
„1.   „Investicijski fond je pravna osoba čiji je jedini predmet djelatnosti ulaganje u prenosive vrijednosne papire, instrumente tržišta novca i druga imovinska prava, kako su određena zakonom, financijske resurse prikupljene pozivom na kupnju investicijskih vrijednosnica ili potvrda o ulaganjima.
[…]
3.   Investicijski fond obavlja svoje djelatnosti osobito uzimajući u obzir interese imatelja udjela, poštujući načela smanjenja rizika ulaganja utvrđena zakonom.
4.   Investicijski fond može poslovati kao:
(1.)
otvoreni investicijski fond;
(2.)
alternativni investicijski fond: specijalizirani otvoreni investicijski fond ili zatvoreni investicijski fond.”
13
Prema odredbama članka 4. stavaka 1. i 1.a istog zakona:
„1.   Društvo osniva investicijski fond, upravlja njime i predstavlja fond u odnosima s trećim stranama.
1.a   Društvo na temelju pisanog sporazuma pod prijetnjom ništavosti može upravljanje otvorenim investicijskim fondom i vođenje njegovih poslova prenijeti na društvo za upravljanje koje posluje na državnom području Republike Poljske.”
14
Članaka 14. stavak 1. Zakona o investicijskim fondovima predviđa da jedino društvo može osnovati investicijski fond.
Glavni postupak i prethodno pitanje
15
Fond F je poreznoj upravi prijavio poreznu rezidentnost u Luksemburgu i ondje u potpunosti podliježe porezu.
16
Prema njegovim prijavama, fond F djeluje u skladu s luksemburškim pravom i, konkretnije, Zakonom o specijaliziranim investicijskim fondovima od 13. veljače 2007. (Mémorial A 2007, br. 13), u svojstvu specijaliziranog investicijskog fonda. Taj fond potvrđuje da ga je odobrio Commission de urveillance du secteur financier (Komisija za nadzor financijskog sektora (Luksemburg)) (u daljnjem tekstu: CSSF) i da je izravno obuhvaćen njegovim nadzorom, s obzirom na to da ga je registrirao kao regulirani investicijski fond.
17
U skladu sa svojim statutom, koji je odobrio CSSF, fondom F upravlja unutarnja uprava, koja je također uvrštena na popis upravitelja alternativnih investicijskih fondova koji vodi CSSF.
18
Isključiva svrha fonda F jest zajedničko ulaganje sredstava prikupljenih u okviru nejavne ponude za kupnju dionica fonda u prenosive vrijednosne papire, instrumente tržišta novca i druga imovinska prava.
19
U skladu s odobrenjem CSSF‑a, fond F može ulagati u dionice društava uvrštenih na burzu, uključujući u Giełdu Papierów Wartościowych w Warszawie (Varšavska burza, Poljska), u obveznice koje izdaju društva kapitala, uključujući ona sa sjedištem u Poljskoj, kao i u državne obveznice, uključujući one koje je izdala Republika Poljska.
20
Fond F uputio je poreznom tijelu zahtjev za porezno mišljenje kako bi utvrdio jesu li njegovi prihodi prijavljeni na temelju budućeg događaja obuhvaćeni izuzećem predviđenim u članku 17. stavku 1. točki 58. Zakona o porezu na dobit.
21
Fond F smatrao je da je to trebao biti slučaj. S jedne strane, ispunjavao je zahtjeve koji proizlaze iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočaka (a), (d) i (e) tog zakona. S druge strane, kad je riječ o poštovanju zahtjeva navedenih u članku 6. stavku 1. točki 10.a podtočki (f) navedenog zakona, odnosno zahtjeva prema kojem investicijskim fondom mora upravljati subjekt koji za obavljanje svoje djelatnosti ima odobrenje za rad tijela nadležnih za nadzor financijskog tržišta države u kojoj se nalazi njegovo sjedište, fond F smatrao je da fond s unutarnjim upravljanjem, kao upravitelj alternativnog investicijskog fonda, ispunjava uvjete za izuzeće predviđeno člankom 17. stavkom 1. točkom 58. istog zakona.
22
U svojem poreznom mišljenju od 6. lipnja 2022. porezno tijelo smatralo je da fond F, ako ispunjava uvjete navedene u članku 6. stavku 1. točki 10.a podtočkama (a) i (c) do (e) Zakona o porezu na dobit, ne ispunjava uvjet iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočke (f) tog zakona jer njime ne upravlja vanjski subjekt.
23
Fond F podnio je tužbu Wojewódzki Sądu Administracyjny w Gliwicach (Vojvodski upravni sud u Gliwicama, Poljska), sudu koji je uputio zahtjev, zahtijevajući poništenje tog poreznog mišljenja.
24
Taj sud ističe da se propis o kojem je riječ u glavnom postupku odnosi na porezni tretman prihoda od ulaganja koja su izvršili subjekti za zajednička ulaganja. Glavni postupak odnosi se na pitanje ispunjava li fond kojim unutarnje upravlja njegova uprava, koji je u tu svrhu odobrilo nadležno tijelo države članice sjedišta tog fonda, koji je registriran pri tom tijelu kao upravitelj alternativnih investicijskih fondova s odobrenjem za rad i koji se nalazi na popisu upravitelja koji ono vodi, uvjet predviđen člankom 6. stavkom 1. točkom 10.a podtočkom (f) Zakona o porezu na dobit.
25
Uvođenje članka 6. stavka 1. točke 10.a u taj zakon imalo je za cilj osigurati jednako postupanje prema poljskim investicijskim fondovima i investicijskim fondovima sa sjedištem u drugim državama članicama u pogledu izuzeća od poreza na dobit predviđenog za investicijske fondove. Osim toga, nakon uvođenja, a zatim i izmjene članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočaka (a) do (e) navedenog zakona i dodavanja točke (f) tom članku 6. stavku 1. točki 10.a, Europska komisija je okončala postupak zbog povrede obveze na temelju članaka 49. i 63. UFEU‑a, koji je pokrenut protiv Republike Poljske i obrazložen navodnom poreznom diskriminacijom u odnosu na investicijske fondove sa sjedištem u državama članicama različitima od Republike Poljske.
26
Iz članka 4. stavka 1. i članka 14. stavka 1. Zakona o investicijskim fondovima proizlazi da u modelu usvojenom u Poljskoj investicijskim fondovima upravlja pravna osoba različita od njih, odnosno društvo investicijskih fondova, i da oni ne mogu biti podvrgnuti unutarnjem upravljanju, poput primjerice onoga koje izvršava uprava. Osim toga, iz tog zakona proizlazi da na poljskom državnom području mogu poslovati samo strani subjekti za zajednička ulaganja s vanjskim upravljanjem.
27
Taj sud također ističe da pravilo iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočke (f) Zakona o porezu na dobit u vezi s člankom 17. stavkom 1. točkom 58. tog zakona, uvodi objektivan kriterij koji dovodi do odobravanja izuzeća od poreza na dobit samo nerezidentnim subjektima za zajednička ulaganja kojima upravljaju vanjski subjekti koje su odobrila nadležna tijela i do isključivanja iz tog izuzeća fondova s unutarnjim upravljanjem.
28
Međutim, s jedne strane, iz Direktive 2009/65, a osobito iz njezinih članaka 6. i 29. te njezina Priloga II., proizlazi da ta direktiva predviđa mogućnost, a ne obvezu, osnivanja društva za upravljanje i da je opseg usluga koje pruža vanjski subjekt sličan opsegu usluga koje se odnose na upravljanje subjektom za zajednička ulaganja koje provodi njegova uprava. S druge strane, te subjekte osnovane u skladu sa zahtjevima navedene direktive treba smatrati usporedivima.
29
Stoga se postavlja pitanje protivi li se pravu Unije to da nacionalni zakonodavac, vođen načelom usporedivosti nacionalnih i inozemnih subjekata kako bi ublažio rizik povezan s ulaganjima, uvede formalni uvjet, poput onog koji proizlazi iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočke (f) Zakona o porezu na dobit, u vezi s člankom 17. stavkom 1. točkom 58. tog zakona, prema kojem se izuzeće od poreza na dobit odnosi samo na investicijski fond i subjekt za zajednička ulaganja kojima upravlja vanjski subjekt.
30
U tim je okolnostima Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodski upravni sud u Gliwicama) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li odredbe [Direktive 2009/65], osobito njezin članak 29. stavak 1. u vezi s člancima 18., 49. i 63. UFEU‑a, tumačiti na način da im se protivi propisivanje u nacionalnom pravu formalnih zahtjeva, kao što su oni u glavnom postupku, u korištenju izuzeća od poreza na dobit subjekata za zajednička ulaganja sa sjedištem u državi članici Unije koja nije Republika Poljska ili drugoj državi Europskog gospodarskog prostora, odnosno zahtjeva da [tim subjektima] upravljaju vanjski subjekti koji obavljaju svoju djelatnost na temelju odobrenja tijela nadležnih za nadzor nad financijskim tržištem države u kojoj ti subjekti imaju sjedište?”
Postupak pred Sudom
31
Odlukom od 21. studenoga 2023., na zajednički prijedlog sutkinje izvjestiteljice i nezavisne odvjetnice, predsjednik Suda uputio je sudu koji je uputio zahtjev pitanja o poljskom pravu primjenjivom u glavnom postupku kao i o određenim tvrdnjama Fonda F navedenima u zahtjevu za prethodnu odluku.
32
Sud koji je uputio zahtjev dostavio je 18. prosinca 2023. svoj odgovor Sudu iz kojeg proizlazi, kao prvo, da Zakon o investicijskim fondovima isključuje osnivanje investicijskog fonda s unutarnjim upravljanjem ili strukturom sličnom fondu F o kojem je riječ u glavnom postupku, koji ima pravni oblik sociétéa d’investissement à capital variable (investicijsko društvo s promjenjivim kapitalom), i da takav fond, a da se pritom ne ustroji s vanjskim načinom upravljanja, ne može prenijeti svoje sjedište u Poljsku.
33
Kao drugo, uvjet koji se odnosi na obvezu povjeravanja upravljanja investicijskim fondom drugom subjektu, a ne fizičkim osobama, odnosno uvjet koji se odnosi na vanjsko upravljanje tim fondom, ima za cilj osigurati pravnu sigurnost djelatnosti navedenog fonda, kao subjekta za zajednička ulaganja različitog od osobnih interesa pojedinačnih imatelja udjela u istom fondu. Tim se uvjetom također želi razdvojiti imovinu tih članova od imovine subjekta za upravljanje, koji samostalno preuzima odgovornost za upravljanje investicijskim fondom, tako da financijska odgovornost društva za upravljanje ne utječe na imovinu samog fonda.
34
Kao treće, sud koji je uputio zahtjev također je potvrdio da se spor o kojem je riječ u glavnom postupku odnosi samo na pitanje treba li fond F ispuniti uvjet koji se odnosi na upravljanje koje provodi vanjski subjekt, predviđen u članku 6. stavku 1. točki 10.a podtočki (f) Zakona o porezu na dobit.
O prethodnom pitanju
35
Uvodno, treba podsjetiti na to da su u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, u okviru postupka predviđenog člankom 267. UFEU‑a, funkcije Suda i suda koji je uputio zahtjev međusobno jasno odvojene i da je isključivo potonji nadležan za tumačenje nacionalnog zakonodavstva (presuda od 17. ožujka 2022., Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, t. 91. i navedena sudska praksa).
36
Stoga nije na Sudu da u okviru prethodnog postupka odlučuje o tumačenju nacionalnih odredaba. Naime, Sud je u okviru podjele nadležnosti između sudova Unije i nacionalnih sudova dužan uzeti u obzir činjenični i pravni okvir unutar kojeg su postavljena prethodna pitanja, kako je određen odlukom kojom se upućuje prethodno pitanje (vidjeti u tom smislu presude od 17. ožujka 2022., Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, t. 92. i navedenu sudsku praksu, te od 9. studenoga 2023., Keolis Agen, C‑271/22 do C‑275/22, EU:C:2023:834, t. 38.).
37
Usto, pitanje jesu li premise na koje se u okviru svojeg pitanja poziva sud koji je uputio zahtjev pogrešne jest pitanje koje proizlazi iz činjeničnog okvira čiju točnost Sud nije dužan provjeravati (rješenje od 6. rujna 2018., Gmalieva i dr., C‑79/17, EU:C:2018:687 t. 16. i navedena sudska praksa).
38
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se sud koji je uputio zahtjev oslanja na pretpostavku prema kojoj subjekt za zajednička ulaganja, kao što je fond F, može ostvariti izuzeće predviđeno člankom 17. stavkom 1. točkom 58. Zakona o porezu na dobit, pod uvjetom da ispuni uvjet predviđen člankom 6. stavkom 1. točkom 10.a podtočkom (f) tog zakona.
39
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pojasnio je da je propisivanje uvjeta koji se odnosi na vanjsko upravljanje subjektom za zajednička ulaganja obrazloženo okolnošću da je samo takav način upravljanja dopušten za subjekte za zajednička ulaganja u Poljskoj.
40
Stoga valja smatrati da svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 29. stavak 1. Direktive 2009/65 u vezi s člancima 18., 49. i 63. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi zakonodavstvo države članice koje predviđa da se samo subjekt za zajednička ulaganja kojim upravlja vanjski subjekt, koji svoje djelatnosti obavlja na temelju odobrenja koje su izdala tijela nadležna za nadzor financijskih tržišta države u kojoj taj subjekt ima sjedište, može koristiti izuzećem od poreza na dobit za prihode od ulaganja tog subjekta i stoga takvo izuzeće ne odobrava subjektima za zajednička ulaganja s unutarnjim upravljanjem koji su osnovani u skladu sa zakonodavstvom druge države članice, u okolnostima u kojima pravo prve države članice dopušta samo osnivanje subjekata za zajednička ulaganja s vanjskim upravljanjem.
Primjenjive odredbe prava Unije
41
Budući da su poljska vlada i Komisija izrazile dvojbe u pogledu relevantnosti Direktive 2009/65 za rješenje spora u glavnom postupku, valja provjeriti, kao prvo, je li ta direktiva primjenjiva na taj spor.
42
U tom pogledu, kao što to najprije proizlazi iz njezina članka 1. stavka 1., Direktiva 2009/65 primjenjuje se na UCITS‑e koji su osnovani na teritoriju država članica.
43
Nadalje, u skladu s člankom 1. stavkom 2. točkom (a) te direktive, UCITS označuje subjekt čiji je jedini cilj zajedničko ulaganje sredstava, prikupljenih od javnosti, u prenosive vrijednosne papire ili u drugu likvidnu financijsku imovinu, navedenu u članku 50. stavku 1., te koji posluje prema načelu razdiobe rizika.
44
Naposljetku, kao što to proizlazi iz članka 3. točke (b) Direktive 2009/65, ta direktiva ne primjenjuje se na subjekte za zajednička ulaganja koji prikupljaju kapital ne promičući prodaju svojih udjela javnosti unutar Zajednice ili u nekom njezinom dijelu.
45
Stoga iz članka 1. stavka 2. točke (a) i članka 3. točke (b) te direktive proizlazi da subjekti za zajednička ulaganja koji prikupljaju kapital a da ne promiču prodaju svojih udjela javnosti nisu obuhvaćeni navedenom direktivom.
46
Međutim, u ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da isključiva svrha fonda F jest zajedničko ulaganje sredstava prikupljenih u okviru nejavne ponude za kupnju dionica fonda u prenosive vrijednosne papire, instrumente tržišta novca i druga imovinska prava.
47
Okolnost da je, prema tvrdnjama samog fonda F, navedenima u zahtjevu za prethodnu odluku, njegovo prikupljanje sredstava provedeno bez promidžbe prodaje njegovih udjela javnosti dovodi do isključenja primjenjivosti Direktive 2009/65 na situaciju o kojoj je riječ u glavnom postupku.
48
Kao drugo, budući da se sud koji je uputio zahtjev u svojem prethodnom pitanju poziva na članke 18., 49. i 63. UFEU‑a, valja utvrditi primjenjuju li se te odredbe na tu situaciju.
49
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, članak 18. UFEU‑a, koji sadržava opće načelo nediskriminacije na temelju državljanstva, samostalno primjenjuje samo u situacijama uređenima pravom Unije za koje UFEU ne predviđa posebna pravila o nediskriminaciji (presuda od 18. lipnja 2019., Austrija/Njemačka, C‑591/17, EU:C:2019:504, t. 39. i navedena sudska praksa).
50
Međutim, u području prava poslovnog nastana načelo nediskriminacije provedeno je člankom 49. UFEU‑a (presuda od 3. ožujka 2020., Tesco‑Global Áruházak, C‑323/18, EU:C:2020:140, t. 55. i navedena sudska praksa). Usto, UFEU među ostalim u članku 63. predviđa posebno pravilo o nediskriminaciji u području koje se odnosi na slobodu kretanja kapitala (presuda od 18. ožujka 2021., Autoridade Tributária e Aduaneira (Porez na kapitalne dobitke od imovine), C‑388/19, EU:C:2021:212, t. 21. i navedena sudska praksa).
51
Osim toga, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, kako bi se utvrdilo je li nacionalno zakonodavstvo obuhvaćeno jednom ili drugom temeljnom slobodom zajamčenom UFEU‑om, valja uzeti u obzir predmet propisa o kojem je riječ (presuda od 4. listopada 2024., Staatssecretaris van Financiën (Kamate koje se odnose na zajam unutar grupe), C‑585/22, EU:C:2024:822, t. 23. i navedena sudska praksa).
52
Tako nacionalno zakonodavstvo koje se primjenjuje samo na udjele koji omogućuju izvršavanje konkretnog utjecaja na odluke nekog trgovačkog društva i određivanje njegovih djelatnosti ulazi u područje primjene članka 49. UFEU‑a (presuda od 4. listopada 2024., Staatssecretaris van Financiën (Kamate koje se odnose na zajam unutar grupe), C‑585/22, EU:C:2024:822, t. 24. i navedena sudska praksa).
53
Suprotno tomu, nacionalne odredbe koje se primjenjuju na udjele koji se stječu samo radi financijskog ulaganja, bez namjere izvršavanja utjecaja na upravljanje i kontrolu nad poduzećem, moraju se razmotriti isključivo s obzirom na slobodno kretanje kapitala (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 45. i navedena sudska praksa).
54
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, spor o kojem je riječ u glavnom postupku odnosi se na pitanje može li se na fond F. primijeniti izuzeće predviđeno člankom 17. stavkom 1. točkom 58. Zakona o porezu na dobit za prihode ostvarene ulaganjem u dionice društava uvrštenih na burzu u Varšavi, u obveznice koje su izdala društva kapitala sa sjedištem u Poljskoj kao i u obveznice koje je izdala poljska država.
55
Ne isključujući iz svojeg područja primjene situacije koje omogućuju izvršavanje odlučujućeg utjecaja na odluke društva i određivanje njegovih djelatnosti, što bi te situacije uključilo u slobodu poslovnog nastana, to se zakonodavstvo odnosi na porezni tretman prihoda od zajedničkog ulaganja kapitala, bez namjere izvršavanja utjecaja na upravljanje poduzećem i njegov nadzor, u smislu sudske prakse navedene u točki 53. ove presude. Ono, slijedom toga, može utjecati odlučujuće na slobodno kretanje kapitala. Ograničenje slobode poslovnog nastana koje možda također postoji bilo bi neizbježna posljedica ograničenja slobodnog kretanja kapitala i stoga ne opravdava samostalno ispitivanje prema kriteriju iz članka 49. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
56
S obzirom na prethodno navedeno, situaciju o kojoj je riječ u glavnom postupku treba ispitati isključivo u pogledu odredaba ugovora koji se odnose na slobodno kretanje kapitala.
Postojanje ograničenja slobodnog kretanja kapitala
57
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da mjere zabranjene člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a, kao ograničenja kretanja kapitala, uključuju mjere koje su takve prirode da mogu odvratiti nerezidente od ulaganja u državi članici ili pak rezidente te države članice od ulaganja u drugim državama (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 49. i navedena sudska praksa).
58
Konkretno, nepovoljniji tretman prihoda uplaćenih nerezidentnim subjektima za zajednička ulaganja u jednoj državi članici, u odnosu na tretman rezerviran za prihode rezidentnih subjekata za zajednička ulaganja može odvratiti društva sa sjedištem u državi članici različitoj od navedene države članice od ulaganja u tu državu članicu i, slijedom navedenog, predstavlja ograničenje slobodnog kretanja kapitala načelno zabranjeno člankom 63. UFEU‑a (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 50. i navedena sudska praksa).
59
Isključivanje oslobođenja od oporezivanja prihoda koje ostvari rezidentni subjekt za zajednička ulaganja čini takav nepovoljniji tretman, za razliku od prihoda koje ostvari rezidentni subjekt za zajednička ulaganja (vidjeti u tom smislu presudu od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 51. i navedenu sudsku praksu).
60
U ovom slučaju, iz objašnjenja suda koji je uputio zahtjev proizlazi, kao prvo, da se na prihode investicijskih fondova sa sjedištem u Poljskoj primjenjuje izuzeće od poreza na dobit.
61
Kao drugo, iz tih objašnjenja proizlazi da je članak 6. stavak 1. točka 10.a Zakona o porezu na dobit, koji se primjenjuje na subjekte za zajednička ulaganja sa sjedištem u drugoj državi članici ili u državi stranci Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.; u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u), i koji sadržava uvjete za izuzeće od poreza na dobit na koje upućuje članak 17. stavak 1. točka 58. tog zakona, donesen kako bi se osiguralo jednako postupanje prema potonjim subjektima i fondovima sa sjedištem u Poljskoj.
62
Kao treće, sud koji je uputio zahtjev navodi da Zakon o investicijskim fondovima apsolutno isključuje osnivanje investicijskog fonda s unutarnjim upravljanjem u Poljskoj.
63
Međutim, u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom 10.a podtočkom (f) Zakona o porezu na dobit, samo subjekti za zajednička ulaganja kojima upravljaju subjekti koji za obavljanje svoje djelatnosti imaju odobrenje tijela nadležnih za nadzor financijskog tržišta države u kojoj se nalazi njihovo sjedište mogu biti izuzeti od tog poreza za prihode od svojih djelatnosti ulaganja. Prema tumačenju te odredbe, koje je dao sud koji je uputio zahtjev, taj uvjet zahtijeva da subjektom za zajednička ulaganja upravlja vanjski subjekt kako bi mogao ostvariti pravo na izuzeće od navedenog poreza za takve prihode.
64
Takvim se uvjetom dakle uvodi različit tretman, i to ne s obzirom na državu rezidentnosti subjekta za zajednička ulaganja, nego s obzirom na način kojim se njime upravlja.
65
U tom pogledu valja istaknuti da nacionalni propis koji se bez razlike primjenjuje na rezidentne i nerezidentne gospodarske subjekte može predstavljati ograničenje slobodnog kretanja kapitala. Naime, iz sudske prakse Suda proizlazi da čak i razlikovanje koje se temelji na objektivnim kriterijima može stvarno nepovoljno djelovati na prekogranične situacije (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 54. i navedena sudska praksa).
66
To je osobito tako kada nacionalni propis koji se bez razlike primjenjuje na rezidentne i nerezidentne gospodarske subjekte porezne pogodnosti daje samo u situacijama u kojima subjekt ispunjava uvjete ili obveze koje su po svojoj prirodi ili stvarno svojstvene nacionalnom tržištu, tako da ih mogu ispuniti samo gospodarski subjekti prisutni na nacionalnom tržištu, a nerezidentni gospodarski subjekti koji imaju usporediva obilježja u pravilu ih ne ispunjavaju (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 55. i navedena sudska praksa).
67
Sud je tako presudio da, iako države članice slobodno utvrđuju pravni oblik u skladu s kojim se na njihovu državnom području mogu osnovati fondovi, budući da pravo Unije nije usklađeno u tom pogledu, slobodno kretanje kapitala bilo bi lišeno svojih učinaka ako bi nerezidentni subjekt za zajednička ulaganja, osnovan u skladu s pravnim oblikom koji je dopušten ili se zahtijeva zakonodavstvom države članice u kojoj ima sjedište i u kojoj posluje u skladu s navedenim zakonodavstvom, bio lišen porezne pogodnosti u drugoj državi članici u kojoj ulaže samo na temelju činjenice da njegov pravni oblik ne odgovara pravnom obliku koji se zahtijeva za subjekte za zajednička ulaganja u toj državi članici (vidjeti u tom smislu presudu od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 57. i 61. i navedenu sudsku praksu).
68
Sud je osim toga presudio, što se tiče zakonodavstva države članice kojim se porezna pogodnost dodjeljivala samo fondovima zatvorenog tipa da, s obzirom na to da se samo nekretninski fondovi uređeni pravom drugih država mogu uspostaviti u obliku otvorenih investicijskih fondova te im se stoga može uskratiti pravo na dodijeljenu poreznu pogodnost, primjena kriterija razlikovanja utemeljenog na „otvorenosti” ili „zatvorenosti” investicijskih fondova stavlja u nepovoljan položaj investicijske fondove koji su uređeni pravom drugih država članica, što dovodi do različitog tretmana na njihovu štetu (vidjeti u tom smislu presudu od 16. prosinca 2021., UBS Real Estate, C‑478/19 i C‑479/19, EU:C:2021:1015, t. 42.).
69
U ovom slučaju, kao što je to u biti istaknuto u točki 62. ove presude, investicijski fondovi mogu se osnovati u Poljskoj samo ako se odluče za vanjski način upravljanja. Slijedom toga, neizbježna i neizvjesna posljedica uvjeta poput onog predviđenog u članku 6. stavku 1. točki 10.a podtočki (f) Zakona o porezu na dobit jest ta da samo subjekti za zajednička ulaganja osnovani u drugoj državi članici mogu ne ispuniti uvjet koji se odnosi na vanjsko upravljanje i zbog toga se ne mogu koristiti izuzećem svojih prihoda (vidjeti, po analogiji, presudu od 4. listopada 2024._Staatssecretaris van Financiën (Kamate koje se odnose na zajam unutar grupe), C‑585/22, EU:C:2024:822, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
70
Doduše, kao što je to navedeno u točki 67. ove presude, budući da pravo Unije nije usklađeno u tom pogledu, države članice slobodno utvrđuju način u skladu s kojim se na njihovu državnom području može upravljati fondovima (vidjeti u tom smislu presudu od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 57.)
71
Radi poticanja upotrebe posredovanja subjekata za zajednička ulaganja, države članice slobodne su također predvidjeti poseban sustav oporezivanja koji se primjenjuje na te subjekte i na dividende i druge prihode koje oni primaju kao i definirati materijalne i formalne pretpostavke koje moraju biti ispunjene kako bi se ostvarilo pravo obuhvaćenosti takvim sustavom (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 58. i navedena sudska praksa).
72
Međutim, kada država članica predvidi poreznu pogodnost u korist određenih subjekata za zajednička ulaganja, uvjeti u skladu s kojim se ta pogodnost dodjeljuje ne smiju činiti ograničenje slobodnog kretanja kapitala (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 60. i navedena sudska praksa).
73
Međutim, uzimajući u obzir sudsku praksu koja se navodi u točki 67. ove presude, slobodno kretanje kapitala bilo bi lišeno svojih učinaka ako bi nerezidentni subjekt za zajednička ulaganja, kojim se upravlja u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj ima sjedište i u kojoj posluje u skladu s navedenim zakonodavstvom, bio lišen porezne pogodnosti u drugoj državi članici u kojoj ulaže samo zbog toga što način na koji se njime upravlja ne odgovara onomu koji se zahtijeva za subjekte za zajednička ulaganja u toj državi članici.
74
Zakonodavstvo kojim se uvodi takav uvjet može odvratiti nerezidentne subjekte za zajednička ulaganja od ulaganja u dionice društava uvrštenih na Varšavsku burzu, u obveznice koje izdaju društva kapitala sa sjedištem u Poljskoj kao i u obveznice koje je izdala poljska država i stoga predstavlja ograničenje slobodnog kretanja kapitala koje je u načelu zabranjeno člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a.
75
Međutim, na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) UFEU‑a, članak 63. UFEU‑a ipak ne utječe negativno na pravo država članica da primjenjuju relevantne odredbe svojeg poreznog zakonodavstva kojima se uspostavlja razlika između poreznih obveznika koji nisu u istoj situaciji u pogledu svoje rezidentnosti ili mjesta ulaganja svojeg kapitala.
76
Iz ustaljene sudske prakse međutim proizlazi da se članak 65. stavak 1. točka (a) UFEU‑a, s obzirom na to da predstavlja odstupanje od temeljnog načela slobodnog kretanja kapitala, mora usko tumačiti. Prema tome, ta se odredba ne može tumačiti u smislu da je svako porezno zakonodavstvo koje uključuje razlikovanje poreznih obveznika prema mjestu boravišta ili državi u kojoj oni ulažu svoj kapital automatski u skladu s UFEU‑om (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 67. i navedena sudska praksa).
77
Naime, razlike u tretmanu dopuštene člankom 65. stavkom 1. točkom (a) UFEU‑a ne smiju – prema stavku 3. tog članka – biti sredstvo proizvoljne diskriminacije ili prikrivenog ograničenja. Sud je tako presudio da takve razlike u postupanju mogu biti dopuštene samo ako se odnose na situacije koje nisu objektivno usporedive ili, u suprotnom slučaju, ako su opravdane važnim razlogom u općem interesu (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 68. i navedena sudska praksa).
Postojanje objektivno usporedivih situacija
78
Iz sudske prakse Suda proizlazi da usporedivost situacije s prekograničnim elementom i unutarnje situacije u državi članici treba ispitivati vodeći računa o svrsi predmetnih nacionalnih odredaba te o njihovu predmetu i sadržaju (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 69. i navedena sudska praksa).
79
Usto, samo se relevantni kriteriji razlikovanja utvrđeni predmetnim propisom moraju uzeti u obzir kako bi se ocijenilo odražava li različit tretman koji proizlazi iz takvog propisa situacije koje su objektivno različite (presuda od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 70. i navedena sudska praksa).
80
U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da, kao što to proizlazi iz članka 17. stavka 1. točke 58. Zakona o porezu na dobit, koji upućuje na uvjete iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočaka (a) i (d) do (f) tog zakona, cilj je tih odredbi izuzeti od poreza prihode subjekata za zajednička ulaganja sa sjedištem u drugoj državi članici ili u državi stranci Sporazuma o EGP‑u.
81
Iz toga proizlazi da se predmetno izuzeće odnosi na prihode subjekata koji obavljaju posebne djelatnosti koje podliježu, kao što to osobito proizlazi iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočke (d) Zakona o porezu na dobit, nadzoru tijela nadležnih za nadzor financijskog tržišta države u kojoj se nalazi njihovo sjedište. Cilj tog zakonodavstva nije izuzeti od oporezivanja prihode društava koja se bave trgovačkim djelatnostima koje ne podliježu takvom nadzoru.
82
Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev navodi da uvjet koji se odnosi na vanjsko upravljanje subjektom za zajednička ulaganja, predviđen zakonodavstvom o kojem je riječ u glavnom postupku, ima za cilj ublažiti rizik povezan s ulaganjem. Tako se, prema mišljenju poljske vlade, subjekti za zajednička ulaganja s vanjskim upravljanjem ne nalaze u istoj situaciji kao i subjekti s unutarnjim upravljanjem, uzimajući u obzir rizik ulaganja povezan s djelatnostima subjekata za zajednička ulaganja. Ta vlada ističe da je cilj zahtjeva vanjskog upravljanja ograničiti tu opasnost.
83
Kako bi se moglo ocijeniti odražava li razina rizika povezana s aktivnostima tih subjekata, ovisno o načinu njihova upravljanja, objektivnu razliku kako bi se opravdalo samo izuzeće prihoda tijela kojima upravlja vanjski subjekt od poreza, ipak valja utvrditi cilj navedenog izuzeća.
84
U tom pogledu, iako sud koji je uputio zahtjev pojašnjava, kao što je to navedeno u točki 60. ove presude, da je cilj zakonodavstva kojim se predviđa izuzeće prihoda koje je ostvario subjekt za zajednička ulaganja, koji se želi koristiti fondom F, osigurati jednako postupanje prema subjektima za zajednička ulaganja sa sjedištem u drugoj državi članici ili u državi stranci Sporazuma o EGP‑u i fondovima sa sjedištem u Poljskoj, taj sud ne opisuje cilj koji se želi postići izuzećem od poreza na dobit koje je odobreno rezidentnim investicijskim fondovima.
85
Na sudu je koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za tumačenje nacionalnog prava, da, uzimajući u obzir sve elemente poreznog zakonodavstva o kojem je riječ u glavnom postupku i čitav nacionalni porezni sustav, utvrdi cilj kojim se nastoji ostvariti takvo izuzeće (vidjeti u tom smislu presude od 30. siječnja 2020., Köln‑Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, t. 79. i od 16. prosinca 2021., UBS Real Estate, C‑479/19, EU:C:2021:1015, t. 55.).
86
Međutim, u tom pogledu valja istaknuti da, ako sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da je cilj tog izuzeća izbjeći dvostruko oporezivanje prihoda od ulaganja na razini investicijskog instrumenta i na razini imatelja njegovih udjela te porezno postupati s ulaganjima izvršenima posredstvom subjekta za zajednička ulaganja na isti način kao i s izravno izvršenim ulaganjima, činjenica da takvim subjektom upravlja unutarnji subjekt ne stavlja ga nužno u situaciju različitu od one istog subjekta kojim upravlja vanjski subjekt. Naime, takav se cilj može postići neovisno o načinu upravljanja investicijskim instrumentom, s obzirom na to da taj cilj ovisi o poreznom sustavu koji se primjenjuje na prihode koje takvo tijelo prima i raspodjeljuje, a da način upravljanja sam po sebi ne utječe na oporezivanje tih prihoda.
87
Slijedom toga, iako se u razmatranjima koja se odnose na različite razine rizika povezane s djelatnostima subjekata za zajednička ulaganja, ovisno o načinu kojim se njima upravlja, navode razlozi koji su nacionalnog zakonodavca mogli navesti na to da zahtijeva da se rezidentni investicijski fondovi osnuju u skladu s vanjskim načinom upravljanja, takva razmatranja ne omogućuju da se utvrde relevantne razlike u situacijama između subjekata za zajednička ulaganja s vanjskim načinom upravljanja i onih koji imaju unutarnje upravljanje, s obzirom na izuzeće od poreza na dobit predviđeno Zakonom o porezu na dobit (vidjeti po analogiji presudu od 7. travnja 2022., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Oslobođenje od poreza investicijskih fondova osnovanih u skladu s ugovornim odnosom), C‑342/20, EU:C:2022:276, t. 76.).
88
Stoga valja smatrati da se, u pogledu nacionalnog zakonodavstva čiji je cilj izuzeti prihode subjekata za zajednička ulaganja i čiji je cilj porezno izjednačiti ulaganja izvršena posredstvom takvih subjekata s izravno izvršenim ulaganjima, subjekt za zajednička ulaganja koji ima unutarnje upravljanje ne nalazi u objektivno različitoj situaciji od subjekta za zajednička ulaganja koji ima vanjsko upravljanje.
89
U tim okolnostima valja ispitati može li se ograničenje uspostavljeno nacionalnim zakonodavstvom o kojem je riječ u glavnom postupku opravdati važnim razlozima u općem interesu.
Postojanje važnog razloga u općem interesu
90
Valja podsjetiti na to da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, ograničenje slobodnog kretanja kapitala može dopustiti ako je opravdano važnim razlozima u općem interesu, u mjeri u kojoj je prikladno za jamčenje, dosljedno i sustavno, ostvarenja postavljenog cilja i ako ne prekoračuje ono što je nužno za njegovo ostvarenje (presuda od 12. listopada 2023., BA (Naknade – Socijalna politika stanovanja u Uniji), C‑670/21, EU:C:2023:763, t. 67. i navedena sudska praksa).
91
U ovom slučaju, kao što je to istaknuto u točki 82. ove presude, iz navoda suda koji je uputio zahtjev i poljske vlade proizlazi da je cilj uvjeta koji se odnosi na vanjsko upravljanje zaštita interesa ulagatelja. Cilj je tog zahtjeva stoga razdvojiti kapital ulagatelja u investicijski fond od imovine društva za upravljanje i time razdvojiti rizike ulaganja od onih povezanih s osnivanjem i upravljanjem investicijskim fondom.
92
U tom pogledu, Sud je već odlučio da je zaštita ulagateljâ cilj u općem interesu koji Unija slijedi (vidjeti u tom smislu presudu od 1. kolovoza 2022., HOLD Alapkezelő, C‑352/20, EU:C:2022:606, t. 80. i navedenu sudsku praksu).
93
Stoga cilj zaštite ulagatelja u načelu može predstavljati važan razlog u općem interesu koji može opravdati ograničenje slobodnog kretanja kapitala.
94
Međutim, valja još provjeriti, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 90. ove presude, je li ograničenje slobodnog kretanja kapitala koje uzrokuje nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku prikladno za dosljedno i sustavno jamčenje ostvarenja postavljenog cilja i ne prekoračuje li ono što je nužno za postizanje tog cilja.
95
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, kako bi se mogao koristiti izuzećem o kojem je riječ u glavnom postupku, subjekt za zajednička ulaganja koji ima sjedište u drugoj državi članici ili u državi stranci Sporazuma o EGP‑u mora ispuniti uvjete iz članka 6. stavka 1. točke 10.a podtočaka (a) i (d) do (f) Zakona o porezu na dobit.
96
Međutim, kao što je to istaknuto u točki 81. ove presude, članak 6. stavak 1. točka 10.a podtočka (d) tog zakona predviđa da djelatnosti fondova moraju izravno podlijegati nadzoru tijela nadležnih za nadzor financijskog tržišta države u kojoj se nalazi njihovo sjedište.
97
Takav uvjet već omogućuje da se osigura da se izuzeće odobrava samo za prihode subjekata koji u državi u kojoj se nalazi njihovo sjedište podliježu odredbama kojima se jamči zaštita ulagatelja u obliku odobrenja za rad koje izdaju ta tijela i nadzora tih subjekata koji izvršavaju ta tijela.
98
Točno je da se ne može isključiti to da država članica predvidi da se, kako bi osigurala razinu zaštite ulagatelja koju smatra primjerenom, na njezinu državnom području mogu osnovati samo investicijski fondovi s vanjskim upravljanjem.
99
Naime, proporcionalnost odredbi koje je donijela država članica nije isključena samo zato što je odabrala sustav zaštite različit od onoga koji je donijela druga država članica, s obzirom na to da se te odredbe moraju ocjenjivati samo imajući u vidu ciljeve koje nastoje postići nacionalna tijela dotične države članice i razinu zaštite koju žele osigurati (vidjeti u tom smislu presudu od 18. listopada 2012., X, C‑498/10, EU:C:2012:635, t. 37. i navedenu sudsku praksu).
100
Međutim, kao prvo, očito je, podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, da odobravanje izuzeća od poreza za prihode subjekta za zajednička ulaganja koji ima sjedište u drugoj državi članici ne dovodi do posljedica u pogledu pravnih oblika koje imaju fondovi koje potonja država može odobriti na svojem državnom području i da ne obvezuje navedenu državu članicu da odobri osnivanje investicijskih fondova s unutarnjim upravljanjem.
101
U tom pogledu, kada joj je postavljeno pitanje na raspravi, poljska vlada nije iznijela na koji bi način odobravanje izuzeća od poreza na dobit subjektu za zajednička ulaganja sa sjedištem u drugoj državi članici, kojim se upravlja interno, ugrozilo cilj zaštite ulagatelja koji nastoje postići nacionalna tijela.
102
Kao drugo, iako se može smatrati da povoljniji porezni tretman prihoda subjekta za zajednička ulaganja koji ima vanjsko upravljanje može potaknuti ulagatelje da se koriste takvim subjektima, iz toga se a contrario ne može zaključiti da manje povoljan porezni tretman, u obliku odbijanja izuzeća od poreza na dobit prihoda koje je ostvario fond s unutarnjim upravljanjem, omogućuje zaštitu ulagatelja od ulaganja u takve fondove.
103
Slijedom toga, porezna mjera kojom se ulaganja koja je izvršio subjekt za zajednička ulaganja sa sjedištem u drugoj državi članici i koji u toj državi članici podliježe nadzoru tijela nadležnih za nadzor financijskog tržišta, ali ima unutarnje upravljanje, ne može smatrati prikladnom za postizanje zadanog cilja zaštite ulagatelja.
104
Osim toga, poljska je vlada na raspravi tvrdila da je cilj zakonodavstva o kojem je riječ u glavnom postupku također spriječiti zlouporabe.
105
Međutim, s obzirom na to da ta vlada samo navodi, bez drugih pojašnjenja, takvo opravdanje, a da pritom ne uspostavlja vezu između načina upravljanja subjektom za zajednička ulaganja i mogućeg rizika od zlouporabe, njezina se argumentacija ne može prihvatiti.
106
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 63. stavak 1. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se protivi zakonodavstvo države članice koje predviđa da se samo subjekt za zajednička ulaganja kojim upravlja vanjski subjekt, koji svoje djelatnosti obavlja na temelju odobrenja koje su izdala tijela nadležna za nadzor financijskih tržišta države u kojoj taj subjekt ima sjedište, može koristiti izuzećem od poreza na dobit za prihode od ulaganja tog subjekta i stoga takvo izuzeće ne odobrava subjektima za zajednička ulaganja s unutarnjim upravljanjem koji su osnovani u skladu sa zakonodavstvom druge države članice, u okolnostima u kojima pravo prve države članice dopušta samo osnivanje subjekata za zajednička ulaganja s vanjskim upravljanjem.
Troškovi
107
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 63. stavak 1. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se protivi zakonodavstvo države članice koje predviđa da se samo subjekt za zajednička ulaganja kojim upravlja vanjski subjekt, koji svoje djelatnosti obavlja na temelju odobrenja koje su izdala tijela nadležna za nadzor financijskih tržišta države u kojoj taj subjekt ima sjedište, može koristiti izuzećem od poreza na dobit za prihode od ulaganja tog subjekta i stoga takvo izuzeće ne odobrava subjektima za zajednička ulaganja s unutarnjim upravljanjem koji su osnovani u skladu sa zakonodavstvom druge države članice, u okolnostima u kojima pravo prve države članice dopušta samo osnivanje subjekata za zajednička ulaganja s vanjskim upravljanjem.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski