62023CJ0798_RES
Predmet C-798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
protiv
SH
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court, Irska)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 9. listopada 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 4.a stavak 1. – Postupci predaje između država članica – Europski uhidbeni nalog – Uvjeti za izvršenje – Razlozi za moguće neizvršenje – Obvezno izvršenje – Iznimke – Pojam ‚suđenj[e] koje je rezultiralo odlukom’ – Sporedna kazna policijskog nadzora – Nepoštovanje uvjeta određenih u pogledu tog nadzora – Odluka kojom se policijski nadzor pretvara u kaznu oduzimanja slobode – Kazna izrečena u odsutnosti”
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Razlozi za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga – Nalog izdan radi izvršenja kazne izrečene u odsutnosti – Osobno nepojavljivanje zainteresirane osobe na suđenju – Pojam suđenja koje je rezultiralo odlukom – Pojam odluke – Odluka kojom se kazna policijskog nadzora pretvara u kaznu oduzimanja slobode na temelju fiksnog omjera – Uključenost
(Okvirna odluka Vijeća 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, čl. 4.a st. 1.)
(t. 36., 44.-51., 54. i izreka)
Kratak prikaz
U okviru postupka izvršenja europskog uhidbenog naloga (u daljnjem tekstu: predmetni europski uhidbeni nalog), koji je bio izdan protiv fizičke osobe radi izvršenja kazne oduzimanja slobode koja joj je bila izrečena nakon što je sporedna kazna policijskog nadzora bila pretvorena u tu kaznu oduzimanja slobode, Sud je tumačio pojam „suđenj[e] koje je rezultiralo odlukom” iz članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 (
1
).
Latvijski sudovi osudili su 2014. osobu SH za dva kaznena djela. Te su kazne 2015. objedinjene u kaznu oduzimanja slobode u ukupnom trajanju od četiri godine i devet mjeseci, uz koju je izrečena sporedna kazna policijskog nadzora u trajanju od tri godine, čije je izvršenje počelo u trenutku kada je osoba SH izdržala kaznu oduzimanja slobode.
Budući da osoba SH nije ispunila obvezu koja se zahtijevala u okviru njezina policijskog nadzora, odnosno da se javi u policijsku postaju u roku od tri radna dana od puštanja na slobodu, proglašena je krivom za upravni prekršaj te joj je naloženo plaćanje dviju novčanih kazni.
Dana 19. kolovoza 2020. nadležni latvijski sud donio je, na zahtjev nadležne latvijske policijske službe, odluku kojom se nalaže da se još neizdržan dio sporedne kazne policijskog nadzora pod koji je stavljena osoba SH, odnosno razdoblje od dvije godine i dva dana, pretvori u kaznu oduzimanja slobode u trajanju od jedne godine i jednog dana, u skladu s mogućnošću predviđenom latvijskim kaznenim pravom (
2
). Ta je odluka donesena nakon održane rasprave na kojoj se osoba SH nije pojavila, s obzirom na to da nije primila poziv koji joj je bio upućen. Osoba SH nije pobijala tu odluku u žalbenom postupku.
Nadležni latvijski sud izdao je zatim europski uhidbeni nalog protiv osobe SH radi izvršenja kazne oduzimanja slobode koja mu je bila izrečena 19. kolovoza 2020.
Minister for Justice and Equality (ministar pravosuđa i jednakosti, Irska) zatražio je od nadležnih irskih pravosudnih tijela predaju osobe SH Republici Latviji na temelju predmetnog europskog uhidbenog naloga. Nakon što je na temelju odredbe kojom se u irsko pravo prenosi članak 4.a stavak 1. Okvirne odluke 2002/584 (
3
) zahtjev odbijen u prvostupanjskom i žalbenom postupku, ministar pravosuđa i jednakosti podnio je izvanrednu žalbu sudu koji je uputio zahtjev, odnosno Supreme Courtu (Vrhovni sud, Irska).
Sud koji je uputio zahtjev smatra da se predmetna odluka može izjednačiti s opozivom uvjetne odgode izvršenja kazne koja, u skladu s uvrđenjima Suda iz presude Ardic (
4
), nije obuhvaćena člankom 4.a stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584. Iz te presude proizlazi da pojam „odluka” u smislu te odredbe ne obuhvaća odluku o izvršenju ili primjeni ranije izrečene kazne oduzimanja slobode, poput opoziva uvjetne odgode, osim u slučaju kad ta odluka ima za cilj ili posljedicu izmjenu bilo vrste bilo visine te kazne i kad je tijelo koje ju je donijelo pritom raspolagalo određenom marginom prosudbe.
Budući da u ovom slučaju latvijski sud koji je izdao predmetni europski uhidbeni nalog nije donio nikakvu novu sudsku odluku kojom se mijenja vrsta ili visina ranije izrečene kazne oduzimanja slobode, sud koji je uputio zahtjev smatra da ne treba odbiti predaju osobe SH. Naime, u slučaju nepoštovanja uvjeta policijskog nadzora za izračun trajanja oduzimanja slobode koje se može izreći upotrebljava se aritmetički izračun predviđen latvijskim pravom. Odluka kojom se sporedna kazna policijskog nadzora pretvara u kaznu oduzimanja slobode može se poistovjetiti s odlukom o izvršenju ili primjeni ranije izrečene kazne oduzimanja slobode i stoga nije obuhvaćena područjem primjene članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584.
Međutim, iako je ranije izrečenim kaznama osobi SH, koje su objedinjene 2015., bilo svojstveno to da imaju obilježje nove kazne zatvora, sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe u pogledu toga što kaznom koja je izrečena 19. kolovoza 2020. nije toj osobi bilo naloženo samo izdržavanje prvotno utvrđene kazne oduzimanja slobode.
U tom kontekstu, Vrhovni sud pita se obuhvaća li pojam „suđenj[e] koje je rezultiralo odlukom”, u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, postupak nakon kojeg nacionalni sud može naložiti pretvaranje neizvršenog dijela sporedne kazne policijskog nadzora u kaznu oduzimanja slobode zbog nepoštovanja uvjeta koji su bili određeni uz tu sporednu kaznu na koju je dotična osoba prethodno bila osuđena uz kaznu oduzimanja slobode.
Ocjena Suda
Sud podsjeća na to da se člankom 4.a stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584 ograničuje mogućnost odbijanja izvršenja europskog uhidbenog naloga time što se u točkama (a) do (d) te odredbe iscrpno navode uvjeti pod kojima se ne može odbiti priznavanje i izvršenje odluke donesene nakon suđenja na kojem se osoba o kojoj je riječ nije osobno pojavila.
Naime, ni u jednom od slučajeva iz članka 4.a stavka 1. točaka (a) do (d) Okvirne odluke 2002/584 izvršenjem europskog uhidbenog naloga ne ugrožava se pravo na djelotvoran pravni lijek i pošteno suđenje kao ni prava obrane dotične osobe.
Prije nego što pravosudno tijelo izvršenja provjeri postoji li neka od tih situacija, ono mora utvrditi je li riječ o situaciji u kojoj se tražena osoba nije osobno pojavila na „suđenju koje je rezultiralo odlukom” u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, taj pojam iz predmetne odredbe treba shvatiti na način da određuje postupak koji je doveo do pravosudne odluke kojom je osoba čija se predaja traži u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga pravomoćno osuđena (
5
).
Sud je presudio da odluka o izvršenju ili primjeni ranije izrečene kazne oduzimanja slobode nije „odluka” u smislu tog članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, osim ako utječe na utvrđenje krivnje ili ima za cilj ili učinak izmjenu vrste ili visine te kazne i kad je tijelo koje ju je donijelo pritom raspolagalo određenom marginom prosudbe (
6
).
Međutim, u ovom je slučaju temelj za izdavanje predmetnog europskog uhidbenog naloga odluka o pretvaranju sporedne kazne policijskog nadzora u kaznu oduzimanja slobode. Budući da se sud koji je uputio zahtjev pitao može li takva odluka biti obuhvaćena područjem primjene članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 ako njezin cilj ili učinak nije izmjena vrste i/ili visine kazne koja je ranije izrečena traženoj osobi i ako tijelo koje ju je donijelo nije u tom pogledu raspolagalo marginom prosudbe, Sud je provjerio može li se predmetna odluka smatrati „odlukom o izvršenju ili primjeni ranije izrečene kazne oduzimanja slobode” u smislu sudske prakse, u kojem slučaju ona ne bi predstavljala „odluku” u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584.
U tom pogledu Sud je istaknuo da se čini da latvijsko pravo razlikuje odluku o izricanju kazne oduzimanja slobode i odluku o policijskom nadzoru, s obzirom na to da potonja odluka po svojoj prirodi uvijek predstavlja sporednu kaznu kazni oduzimanja slobode
Osim toga, ne čini se da se tim pravom predviđa mehanizam automatskog pretvaranja kazne policijskog nadzora u kaznu oduzimanja slobode ako dotična osoba povrijedi uvjete tog policijskog nadzora, s obzirom na to da sud ima diskrecijsku ovlast u tom pogledu.
Usto, predmet eventualno izrečene kazne oduzimanja slobode zbog nepoštovanja uvjeta sporedne kazne nije kažnjavanje početnog kaznenog djela koje je dovelo do izricanja kazne policijskog nadzora kao sporedne kazne, nego kažnjavanje specifičnih povreda uvjeta povezanih s tom potonjom kaznom.
Slijedom toga, odluka o izricanju kazne oduzimanja slobode umjesto sporedne kazne policijskog nadzora nije odluka o izvršenju ili primjeni ranije izrečene kazne oduzimanja slobode, nego se mora smatrati odlukom o izricanju nove kazne oduzimanja slobode, čija je priroda različita od prirode kazne koja je bila prvotno određena.
Takvu se odluku treba smatrati „odlukom” u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, a za postupak po provedbi kojeg je ona donesena mora se smatrati da je obuhvaćen pojmom „suđenj[e] koje je rezultiralo odlukom” u smislu te odredbe.
Sud je pojasnio da je za kvalifikaciju „suđenj[a] koje je rezultiralo odlukom” u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 važno to da postupak koji se odnosi na pretvaranje kazne može dovesti do oduzimanja slobode koje, iako predvidljivo u slučaju nepoštovanja uvjeta koji su bili određeni uz kaznu policijskog nadzora, nije bilo kao takvo dio prvotne osuđujuće presude te je stoga zahtijevalo donošenje nove osuđujuće presude kojom se zamjenjuje prva.
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
1
)	Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2002/584)
(
2
)	Latvijskim kaznenim pravom propisuje se da u slučaju kada su tijekom razdoblja od jedne godine izrečene dvije osuđujuće presude zbog nepoštovanja uvjeta pod kojima je određen policijski nadzor nadležni nacionalni sud može sporednu kaznu policijskog nadzora pretvoriti u kaznu oduzimanja slobode u trajanju koje je određeno na temelju fiksnog omjera, odnosno jedan dan zatvora za svaka dva dana preostalog policijskog nadzora.
(
3
)	Tim se člankom propisuje da pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršiti europski uhidbeni nalog izdan radi izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode ako se osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo odlukom, osim u slučajevima predviđenima u stavku 1. točkama (a) do (d) tog članka.
(
4
)	Presuda od 22. prosinca 2017., Ardic (C-571/17 PPU, EU:C:2017:1026)
(
5
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C‑396/22, EU:C:2023:1029, t. 26. i 27. i navedenu sudsku praksu.
(
6
)	Presude od 22. prosinca 2017., Ardic, C-571/17 PPU, EU:C:2017:1026, t. 77. i 88. i od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda), C-514/21 i C-515/21, EU:C:2023:235, t. 53.)