62024CJ0272
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
13. studenoga 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 2. UEU‑a – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a – Načelo neovisnosti sudaca – Direktiva 2003/88/EZ – Najdulje tjedno radno vrijeme – Prekovremeni rad sudaca – Nacionalni propis kojim se predviđa naknada u obliku vremena odmora, bez financijske naknade – Primjereni primitci od rada”
U predmetu C‑272/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska), odlukom od 8. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 17. travnja 2024., u postupku
HZ
protiv
Tribunalul Galaţi
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca prvog vijeća, I. Ziemele (izvjestiteljica), A. Kumin, i S. Gervasoni, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za rumunjsku vladu, E. Gane, L. Ghiţă i L. Liţu, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, K. Herrmann, D. Recchia i E. A. Stamate, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a, točaka 5. i 7. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, donesene na sastanku Europskog vijeća održanog u Strasbourgu 9. prosinca 1989. i članaka 3. i 5. do 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe HZ, sutkinje Tribunalula Galaţi (Viši sud u Galaţiju, Rumunjska), s jedne strane, i tog suda, s druge strane, u vezi s isplatom novčane naknade za radne sate koje je osoba HZ odradila za dodatne zadatke koje je obavljala od 2019.
Pravni okvir
Pravo Unije
Povelja Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika
3
Točke 5. i 7. Povelje Zajednice o osnovnim socijalnim pravima radnika.
„5. Svaki rad treba pravedno platiti.
U tu svrhu, na način koji je specifičan za svaku zemlju, potrebno je da:
–
se radnicima osiguraju primitci od rada, tj. primitci od rada koji im omogućuju dostojan životni standard;
–
radnici na koje se ne primjenjuju odredbe o radu u punom radnom vremenu i na neodređeno vrijeme imaju pravo na pravičnu referentnu plaću;
–
plaće se mogu zadržati, zaplijeniti ili prenijeti samo u skladu s nacionalnim odredbama; tim se odredbama trebaju predvidjeti mjere kojima se radniku osigurava zadržavanje sredstava potrebnih za njegovo uzdržavanje i za uzdržavanje njegove obitelji.
[...]
7.
Ostvarivanje unutarnjeg tržišta mora voditi do poboljšanja životnih i radnih uvjeta radnika u Europskoj zajednici. Taj proces mora biti posljedica usklađivanja tih uvjeta, posebno u pogledu trajanja i organizacije radnog vremena te oblika rada koji nisu stalno zaposlenje, kao što su zaposlenje na određeno vrijeme, rad s nepunim radnim vremenom, privremeni rad i sezonski rad.
To poboljšanje mora obuhvatiti, kada je to potrebno, razvijanje određenih aspekata radnog zakonodavstva kao što su postupci za kolektivna otpuštanja i stečajeve.”
– Direktiva 2003/88
4
U skladu s člankom 3. Direktive 2003/88, naslovljenim „Dnevni odmor”:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se svakome radniku osiguralo pravo na dnevni odmor u trajanju od najmanje 11 sati neprekidno, unutar vremena od 24 sata”.
5
Članak 5. te direktive, naslovljen „Tjedni odmor”, propisuje:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi svaki radnik u razdoblju od sedam dana imao pravo na najmanje 24 sata neprekidnog odmora dodatno uz 11 sati dnevnog odmora iz članka 3.
Ako objektivni, tehnički i organizacijski uvjeti rada to opravdavaju, može se primijeniti najkraći tjedni odmor od 24 sata”.
6
Članak 6. navedene direktive, naslovljen „Najdulje tjedno radno vrijeme”, glasi:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se osiguralo da, u skladu s potrebama zaštite sigurnosti i zdravlja radnika:
(a)
broj radnih sati tjedno bude utvrđen zakonima i drugim propisima ili kolektivnim ugovorima ili sporazumima između socijalnih partnera;
(b)
prosječan broj radnih sati u svakom sedmodnevnom razdoblju, uključujući prekovremene sate, ne prelazi 48.”.
7
Člankom 7. te direktive, naslovljenim „Godišnji odmor”, propisuje se:
„1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi svaki radnik imao pravo na plaćeni godišnji odmor u trajanju od najmanje četiri tjedna, ovisno o uvjetima za stjecanje prava i za odobravanje takvog odmora utvrđenim nacionalnim propisima i/ili praksom.
2.   Najkraći plaćeni godišnji odmor ne može se zamijeniti novčanom naknadom, osim u slučaju prestanka radnog odnosa”.
Rumunjsko pravo
8
Člankom 21. stavkom 1. Legea‑cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (Okvirni zakon br. 153/2017 o primitcima od rada zaposlenika plaćenih iz javnih sredstava) od 28. lipnja 2017. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 492 od 27. lipnja 2017.) (u daljnjem tekstu: Okvirni zakon br. 153/2017) predviđa se da se prekovremeni rad obavljen povrh uobičajenog radnog vremena mora u roku od 60 kalendarskih dana nakon njegova izvršenja nadoknaditi u obliku plaćenog dopusta. Međutim, u slučaju da naknada u obliku plaćenog dopusta nije moguća u roku predviđenom u tom stavku 1., člankom 21. stavkom 2. Okvirnog zakona br. 153/2017 pojašnjava se da prekovremeni rad obavljen povrh uobičajenog radnog vremena treba isplatiti tijekom sljedećeg mjeseca, zajedno s dodatkom od 75 % osnovne plaće, dodatkom za funkciju ili dodatkom koji se odnosi na radno mjesto, otpremninom, razmjerno obavljenim prekovremenim satima.
9
Uzimajući u obzir nužnost poštovanja cilja deficita od manje od 3 % bruto domaćeg proizvoda (BDP) utvrđenog u UFEU‑u i uzimajući u obzir da je Vijeće Europske unije donijelo preporuke s ciljem okončanja stanja prekomjernog državnog deficita u Rumunjskoj, osobito Preporuke Vijeća od 3. travnja 2020. s ciljem okončanja stanja prekomjernog državnog deficita u Rumunjskoj (2020/C 116/01) (SL 2020., C 116, str. 1.), rumunjska vlada donijela je nekoliko uzastopnih hitnih uredbi, kojima se odstupa od odredbi članka 21. Okvirnog zakona br. 153/2017, pri čemu se predviđa da se prekovremeni sati zaposlenika javnog sektora raspoređenog na izvršne i rukovoditeljske poslove izvan uobičajenog radnog vremena, kao i rad obavljen tijekom dana tjednog odmora, praznika i ostalih neradnih dana, može nadoknaditi samo slobodnim vremenom, isključujući bilo kakvu financijsku naknadu.
10
Ta je mjera prvotno uvedena za razdoblje 2019. do 2021. člankom 35. stavkom 1. Ordonanțe de urgență a Guvernului nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (Hitna vladina uredba br. 114/2018 o uvođenju mjera u području javnih ulaganja i proračunskih mjera, o izmjeni i dopuni normativnih akata i produljenju rokova) od 28. prosinca 2018. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 1116 od 29. prosinca 2018.) (u daljnjem tekstu: OUG br. 114/2018). Ta je mjera produžena za razdoblje 2022. člankom II. stavkom 1. Ordonanțe de urgență a Guvernului nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (Hitna vladina uredba br. 130/2021 o uvođenju mjera u području javnih ulaganja i proračunskih mjera, o izmjeni i dopuni normativnih akata i produljenju rokova) od 17. prosinca 2021. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 1202 od 18. prosinca 2021.) (u daljnjem tekstu: OUG br. 130/2021). Navedena je mjera zadržana za razdoblje 2023. člankom II. stavkom 1. Ordonanțe de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal‑bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (Hitna vladina uredba br. 168/2022 o određenim fiskalnim i proračunskim mjerama, produljenju određenih rokova te izmjeni i dopuni normativnih akata) od 8. prosinca 2022. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 1186 od 9. prosinca 2022.) (u daljnjem tekstu: OUG br. 168/2022).
Glavni postupak i prethodno pitanje
11
Osoba HZ obnaša dužnosti suca u Tribunalulu Galați (Viši sud u Galațiju) od 1. travnja 2017. Taj je sud od 2019. suočen s manjkom zaposlenika zbog nepopunjenosti određenih sudačkih radnih mjesta.
12
Tijekom razdoblja od 6. svibnja 2019. do 15. ožujka 2020. osoba HZ radila je u Odjelu za upravne i porezne sporove navedenog suda, a zatim je u razdoblju od 16. ožujka 2020. do 1. rujna 2021. bila raspoređena u njegov Prvi građanski odjel. Prema mišljenju tužitelja u glavnom postupku, status raspoređenih i popunjenih radnih mjesta u Odjelu za upravne i porezne sporove bio je sljedeći: u razdoblju od 2019. do 2021. raspoređeno je devet radnih mjesta, od kojih je sedam popunjeno, a dva su ostala nepopunjena; u 2022. raspoređeno je devet radnih mjesta, od kojih je pet popunjeno, a četiri su ostala nepopunjena dok je u razdoblju od 16. ožujka 2020. do 1. rujna 2021., iako je kadrovskim planom Prvog građanskog odjela predviđeno četrnaest sudačkih radnih mjesta, popunjeno njih samo dvanaest, od kojih su dva popunjena sucima na roditeljskom dopustu.
13
Osoba HZ smatra da od 2019. nije obavljala samo zadatke povezane sa svojim radnim mjestom, već i dio zadataka koji odgovaraju upražnjenim radnim mjestima koji su bili podijeljeni među sucima koji su stvarno aktivni na njezinom sudu. Smatrajući da je to kao rezultat imalo odrađivanje prekovremenih sati, osoba HZ je zatražila da se taj prekovremeni rad isplati u obliku dijela neto plaća i naknada vezanih uz upražnjena radna mjesta, podijeljenog s brojem stvarno aktivnih sudaca, za razdoblje od 2019. do 2021. i za sljedeće godine i to dok se upražnjena radna mjesta ne popune.
14
Presudom od 11. siječnja 2023. Tribunalul Bucureşti (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska) odbio je tužbu osobe HZ za isplatu tih primitaka od rada kao neosnovanu, među ostalim, zbog toga što na temelju članka 35. stavka 1. OUG‑a br. 114/2018, članka II. stavka 1. OUG‑a br. 130/2021 i članka II. stavka 1. OUG‑a br. 168/2022, prekovremeni sati obavljeni povrh redovnog radnog vremena zaposlenika javnog sektora koji obavljaju izvršne i nadzorne poslove, kao i sati koji su obavljeni u danima tjednog odmora, praznicima i drugim danima tijekom kojih se, u skladu s važećim propisom, ne obavlja nikakav rad tijekom redovnog radnog vremena, mogu se nadoknaditi samo odgovarajućim vremenom odmora.
15
Osoba HZ podnijela je žalbu protiv te presude Curtei de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska), sudu koji je uputio zahtjev, ističući, među ostalim, da je mogućnost nadoknade tako obavljenih prekovremenih sati putem vremena odmora samo teoretska s obzirom na njezino stvarno radno opterećenje.
16
Navodeći da je Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) utvrdila da je financijska stabilnost sudaca jedno od jamstava neovisnosti pravosuđa, sud koji je uputio zahtjev ističe da, odstupajući od sustava utvrđenog člankom 21. Okvirnog zakona br. 153/2017, OUG‑ovi br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022 predviđaju da se u razdoblju od 2019. do 2023. naknada za prekovremene sate koje su suci odradili može izvršiti samo odobravanjem vremena odmora.
17
Taj sud ističe, kao prvo, da se propisom koji se u području prekovremenih sati primjenjuje na sve zaposlenike koji su plaćeni iz javnih sredstava ne ukida pravo na naknadu, nego se njime samo ograničavaju načini dodjele vremena odmora.
18
S obzirom na to, prema mišljenju tužitelja u glavnom postupku, situacija kroničnog nedostatka zaposlenika na sudu dovodi do povećanja broja zadataka koje treba obavljati svaki od sudaca koji su aktivni na tom sudu kao i do povećanja rizika od pogreške i utvrđivanja stegovne odgovornosti sudaca. Usto, u takvoj situaciji dodjela zamjenskog vremena odmora mogla bi se pokazati isključivo teoretskom, tako da se može činiti da primitci od rada koji se dodjeljuju sucima ne odgovaraju odgovornostima koje proizlaze iz njihovih dužnosti.
19
Kao drugo, taj sud smatra da kvalifikaciju dodatnog posla treba ocijeniti s obzirom na stvarni opseg rada u određenom trenutku, a ne samo s obzirom na stopu popunjenosti radnih mjesta.
20
U svakom slučaju, navedeni sud pojašnjava, s jedne strane, da poslodavac tužitelja iz glavnog postupka nikada potonjem nije odbio zahtjev za dopust ili zamjenske dane odmora za obavljene prekovremene sate i da, s druge strane, osoba HZ nije podnijela zahtjev u tom smislu za razdoblje o kojem je riječ u glavnom postupku.
21
U tim je okolnostima Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) odlučila prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a u vezi s člankom 2. UEU‑a, točkama 5. i 7. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika te člancima 3., 5. do 7. Direktive [2003/88/EZ], u okolnostima kao što su one o kojima je riječ u glavnom postupku, tumačiti na način da se načelu neovisnosti sudaca protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se zabranjuje plaćanje prekovremenih sati koje je sudac obavio zbog manjka zaposlenika na sudu na kojem obavlja svoju dužnost, u slučaju kad bi naknada samo u obliku slobodnog vremena u trajanju koje odgovara prekovremenom radu obavljenom nakon uobičajenog trajanja radnog vremena, kao i tijekom dana tjednog odmora i praznika, ako se primjenjuje, negativno utjecala na godišnji odmor predviđen zakonom?”
O prethodnom pitanju
22
Uvodno, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da osoba HZ zahtijeva da joj se isplati dio neto plaća i naknada povezanih s radnim mjestima sudaca koja nisu popunjena na njegovu sudu u razdoblju od 2019. do 2022., kao i za sljedeće godine, i to do stvarnog popunjenja tih mjesta, kao naknadu za sate rada koje bi trebali obaviti kako bi obavili zadatke koji bi pripadali sucima čija su mjesta ostala upražnjena tijekom tog razdoblja i nakon toga.
23
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava, s jedne strane, da osoba HZ nije istaknula pravo na dodjelu vremena odmora svojem poslodavcu na temelju OUG‑a br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022 za prekovremene sate koje je odradila tijekom razdoblja o kojem je riječ u glavnom postupku. U tom pogledu ništa u spisu ne upućuje na to da ga je njegov poslodavac odvratio ili čak spriječio od ostvarivanja tog prava. S druge strane, taj sud primjećuje da taj prekovremeni rad nije izračunao ni poslodavac ni sam tužitelj u glavnom postupku, jer je potonji dodatno radno opterećenje koje je navodno imao oduzeo od broja upražnjenih sudačkih mjesta na svom sudu za svaku godinu na koju se odnosi njegova tužba.
24
U tom pogledu valja naglasiti da posebnosti sudačkog zanimanja, koje su usko povezane sa statusom tog zanimanja, mogu biti prepreka točnom izračunu njihova radnog vremena u pogledu redovnog radnog vremena i prekovremenih sati. Stoga sudačka djelatnost ima obilježja koja mogu otežati ili čak onemogućiti mjerenje tog radnog vremena na način koji se primjenjuje u drugim zanimanjima. Naime, sudsko postupanje u predmetima može podlijegati obveznim zakonskim rokovima, može biti obuhvaćeno hitnim postupcima, osobito postupcima privremene pravne zaštite, i mora općenito ispunjavati zahtjev donošenja presude u razumnom roku, a sve su to okolnosti koje redovito zahtijevaju obavljanje dužnosti izvan redovnog radnog vremena. Slično tome, prisutnost na ročištima ne može biti ograničena preciznim rasporedima nad kojima bi sudac ili sud kojem sudac pripada imao punu kontrolu.
25
U svakom slučaju, kao što to ističe sud koji je uputio zahtjev, nužnost obavljanja dodatnog posla treba ispitati s obzirom na stvarnu količinu rada suca u određenom trenutku i ne može se pretpostaviti ili procijeniti samo s obzirom na stopu popunjenosti radnih mjesta na sudu na koji je taj sudac raspoređen. Osim toga, prema mišljenju rumunjske vlade, radno opterećenje sudaca kvantificira Consiliul Superior al Magistraturii (Vrhovno sudsko vijeće, Rumunjska), koji osigurava ravnotežu raspodjele opterećenja među sudovima i određuje broj sudaca koji će im biti dodijeljeni ovisno o tim opterećenjima.
26
Međutim, kao što to on sam ističe, osoba HZ je sudu koji je uputio zahtjev podnijela zahtjev za novčanu naknadu za prekovremene sate koje je odradila tijekom razdoblja na koje se odnosi njezin zahtjev, ne na temelju općeg sustava koji se odnosi na prekovremene sate utvrđenog u članku 21. stavcima 1. do 6. Okvirnog zakona br. 153/2017 koji se primjenjivao prije uvođenja odstupanja predviđenih OUG‑ovima br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022, već određivanjem iznosa svojih potraživanja na temelju neto plaća i naknada vezanih uz sudačka mjesta koja nisu popunjena na njegovom sudu, podijeljeno s brojem stvarno popunjenih sudačkih mjesta.
27
U tom pogledu valja podsjetiti da pojam „primitci od rada” treba široko tumačiti i on obuhvaća, među ostalim, sva primanja u novcu ili naravi, sadašnja ili buduća, pod uvjetom da ih je poslodavac odobrio radniku bilo neizravno, na temelju njegova zaposlenja, bilo na temelju ugovora o radu, zakonodavnih odredbi ili dobrovoljno (presuda od 22. veljače 2024., Randstad Empleo i dr., C‑649/22, EU:C:2024:156, t. 44. i navedena sudska praksa).
28
Treba napomenuti da, tražeći primitke od rada za prekovremene sate, izračunate na temelju neto plaća i dodataka vezanih uz radna mjesta koja nisu popunjena na njegovom sudu, a da nije ostvario prava na vrijeme odmora koje odgovara tim prekovremenim satima ili pak prava na financijsku naknadu predviđenu općim sustavom utvrđenim u članku 21. stavcima 1. do 6. Okvirnog zakona br. 153/2017, čini se da osoba HZ svojom žalbom pred sudom koji je uputio zahtjev osporava primitke od rada koji mu pripadaju kao sucu suda u situaciji nedostatka zaposlenika, a ne prirodu naknade koja bi mu pripadala za prekovremene sate.
29
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev želi znati je li nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku u skladu s neovisnošću sudstva, kako je zajamčena člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a, točkama 5. do 7. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika i člancima 3., 5. do 7. Direktive 2003/88/EZ.
30
Što se tiče normi čije tumačenje od Suda traži sud koji je uputio zahtjev, valja istaknuti, s jedne strane, da on ne pojašnjava u kojoj je mjeri točka 7. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, na temelju koje poboljšanje životnih i radnih uvjeta radnika u Europskoj uniji treba dovesti do razvoja određenih aspekata propisa o radu, relevantna za odgovor na to pitanje.
31
S druge strane, kad je riječ o Direktivi 2003/88, valja podsjetiti na to da se ona u načelu ne primjenjuje na primitke od rada radnika, osim u slučaju plaćenog godišnjeg odmora (vidjeti u tom smislu presudu od 15. srpnja 2021., Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, t. 96. i navedenu sudsku praksu).
32
Točno je da se čini da sud koji je uputio zahtjev smatra da bi naknada u obliku vremena odmora koje odgovara prekovremenim satima obavljenima izvan redovnog trajanja radnog vremena kao i tijekom dana tjednog odmora i praznika mogla, ako bi se mogla primijeniti, povrijediti pravo na godišnji odmor predviđen zakonom.
33
Međutim, ništa u spisu kojim Sud raspolaže ne upućuje na razloge zbog kojih bi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa ta naknada moglo ugroziti to pravo. U tim se okolnostima ne može smatrati da postavljeno pitanje zahtijeva ispitivanje s obzirom na odredbe Direktive 2003/88.
34
S obzirom na prethodna razmatranja, valja smatrati da svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i točkom 5. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji, time što predviđa samo odobravanje zamjenskog vremena odmora za radno vrijeme koje sudac provede obavljajući dužnosti koje ulaze u opseg upražnjenog radnog mjesta na njegovom sudu, uz one koje je dužan obavljati u vezi s radnim mjestom koje obnaša, isključuje svaku financijsku naknadu za rad obavljen u vezi s obavljanjem tih dodatnih zadataka.
35
Najprije valja podsjetiti da se člankom 19. UEU‑a, kojim se konkretizira vrijednost vladavine prava navedena u članku 2. UEU‑a, nacionalnim sudovima i Sudu povjerava zadaća osiguranja pune primjene prava Unije u svim državama članicama kao i sudske zaštite prava koju pojedinci imaju na temelju navedenog prava. U tu je svrhu ključno očuvanje neovisnosti tih tijela (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 47. i navedena sudska praksa).
36
Zahtjev neovisnosti sudova, koji je svojstven zadaći suđenja, proizlazi iz bitnog sadržaja temeljnog prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pošteno suđenje, koje ima ključnu važnost kao jamstvo zaštite svih prava koja osobe izvode iz prava Unije i očuvanja zajedničkih vrijednosti država članica navedenih u članku 2. UEU‑a, osobito vrijednosti vladavine prava (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
37
Pojam neovisnosti sudova osobito znači da predmetno tijelo svoje sudske dužnosti izvršava posve samostalno, a da se pritom ni u kojem pogledu ne nalazi u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne prima naloge ili upute bilo koje vrste te da je tako zaštićeno od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu ugroziti neovisnu prosudbu njegovih članova i utjecati na njihove odluke. Baš kao i zabrana razrješenja članova predmetnog tijela, to što oni primaju primitke od rada koji su odgovarajući s obzirom na važnost dužnosti koje obavljaju predstavlja jamstvo svojstveno neovisnosti sudaca (presude od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 44. i 45., od 7. veljače 2019., Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, t. 66. i od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 49.).
38
Točno je da države članice raspolažu širokom marginom prosudbe prilikom odabira javnih troškova, osobito kada određuju metodu izračuna tih troškova i, osobito, primitaka od rada sudaca (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 51.).
39
Ipak ostaje činjenica da nacionalna pravila o primicima od rada sudaca ne smiju kod pojedinaca pobuditi legitimne sumnje u pogledu neovisnosti dotičnih sudaca od utjecaja vanjskih čimbenika i njihove neutralnosti u odnosu na suprotstavljene interese (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 52. i navedena sudska praksa).
40
Kao drugo, kao što je to navedeno u točki 37. ove presude, to što suci primaju primitke od rada čija visina odgovara važnosti dužnosti koje obavljaju predstavlja jamstvo svojstveno njihovoj neovisnosti.
41
U tom pogledu, osim pravičnosti primitaka od rada koju trebaju primiti suci u smislu točke 5. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, visina njihovih primitaka od rada mora usto biti dovoljno visoka s obzirom na društveno‑gospodarski kontekst dotične države članice, da bi im se dodijelila određena ekonomska neovisnost koja ih može zaštititi od rizika eventualne vanjske intervencije ili pritisaka koji bi mogli ugroziti neutralnost odluka koje moraju donijeti. Stoga visina tih primitaka od rada mora biti takva da suce štiti od rizika od korupcije (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
42
Stoga, iako se primici od rada sudaca mogu razlikovati ovisno o radnom stažu i prirodi dužnosti koje su im povjerene, ona uvijek mora odgovarati važnosti koju imaju dužnosti koje obavljaju u pravnoj državi (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 60.).
43
Ocjena primjerenosti primitaka od rada sudaca podrazumijeva uzimanje u obzir, osim redovne osnovne plaće, različitih dodataka i naknada koje primaju, osobito na temelju njihova radnog staža ili dužnosti koje su im povjerene, ali i eventualno oslobođenje od plaćanja socijalnih doprinosa (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 61.).
44
Usto, primjerenost primitaka od rada sudaca treba ocijeniti uzimajući u obzir gospodarsku, socijalnu i financijsku situaciju dotične države članice. U tom je pogledu primjereno usporediti prosječne primitke od rada sudaca s prosječnom plaćom u toj državi (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 62.).
45
Osim toga, kako bi se zajamčila neovisnost sudaca i, u širem smislu, kvaliteta pravosuđa u pravnoj državi, „pravosudne politike također bi trebale uzeti u obzir plaće drugih pravnih profesija kako bi sudska profesija postala privlačna visokokvalificiranim pravnim stručnjacima”. Međutim, iz toga se ne može zaključiti da se načelu neovisnosti sudaca protivi to da se primici od rada sudaca utvrde u nižoj visini od one prosječnih primitaka od rada drugih pravnih stručnjaka, osobito onih koji obavljaju slobodno zanimanje, kao što su odvjetnici, s obzirom na to da se oni očito nalaze u različitoj situaciji od one sudaca (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 63.).
46
U svakom slučaju, u skladu s načelom diobe vlasti koje karakterizira funkcioniranje vladavine prava, načini određivanja primitaka od rada sudaca ne smiju dovesti u pitanje neovisnost sudova u odnosu na zakonodavnu i izvršnu vlast (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 50.).
47
Naposljetku, pravila za određivanje primitaka od rada sudaca moraju moći biti predmet djelotvornog sudskog nadzora u skladu s postupovnim pravilima predviđenima pravom dotične države članice (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 64.).
48
Kad je riječ o donošenju zakonodavne mjere kojom se, odstupajući od nacionalnog propisa i u okolnostima nedostatka zaposlenika, predviđa da dodatno radno opterećenje suca koje nastaje izvršavanjem zadataka povezanih s upražnjenim sudačkim mjestom na sudu ne kompenzira financijskom naknadom, nego dodjelom zamjenskog odmora, takva mjera odstupanja mora ispunjavati određeni broj zahtjeva kako bi se poštovalo načelo neovisnosti sudaca.
49
Kao prvo, mjera odstupanja poput one iz prethodne točke mora, poput općih pravila o određivanju primitaka od rada sudaca od kojih odstupa, biti predviđena zakonom. Usto, načini određivanja primitaka od rada sudaca predviđeni tom mjerom odstupanja moraju biti objektivni, predvidljivi i transparentni (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 66.).
50
Kao drugo, navedena mjera odstupanja mora biti opravdana ciljem od općeg interesa, kao što je zahtjev uklanjanja prekomjernog državnog deficita u smislu članka 126. stavka 1. UFEU‑a (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė (C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 67. i navedena sudska praksa).
51
Proračunski razlozi koji opravdavaju donošenje mjere kojom se odstupa od općih pravila o primicima od rada sudaca moraju biti jasno objašnjeni. Osim toga, ne dovodeći u pitanje opravdane iznimne okolnosti, te mjere ne smiju se posebno odnositi samo na članove nacionalnih sudova, nego moraju biti dio općenitijeg okvira čiji je cilj pridonijeti većem broju članova nacionalne javne službe fiskalnom naporu koji se nastoji postići (vidjeti u tom smislu presude od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 49., od 7. veljače 2019., Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, t. 67. i od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 69.).
52
Stoga, kada država članica donese mjere proračunskih ograničenja koje pogađaju njezine javne dužnosnike i službenike, ona može, u društvu u kojem prevladava solidarnost, kao što je to istaknuto u članku 2. UEU‑a, odlučiti primijeniti te mjere i na nacionalne suce (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 71.).
53
Kao treće, u skladu s načelom proporcionalnosti, koje je opće načelo prava Unije, mjera odstupanja poput one iz točke 48. ove presude mora biti prikladna za jamčenje ostvarenja postavljenog cilja u općem interesu, ograničena na ono što je krajnje nužno za postizanje tog cilja i ne smije biti neproporcionalna u odnosu na navedeni cilj, što podrazumijeva ponderiranje njegove važnosti i ozbiljnosti zadiranja u načelo neovisnosti sudaca (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 72.).
54
U tom pogledu, ta mjera, ako je prikladna za ostvarenje cilja od općeg interesa navedenog u točki 50. ove presude, ipak mora ostati iznimna i privremena jer se ne smije primjenjivati dulje od razdoblja potrebnog za ostvarenje legitimnog cilja koji se želi postići, poput uklanjanja prekomjernog državnog deficita (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 73.).
55
Usto, utjecaj navedene mjere na primitke od rada sudaca ne smije biti neproporcionalan cilju koji se želi postići (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 74.).
56
Kao četvrto, očuvanje neovisnosti sudaca zahtijeva da, unatoč tomu što se na njih primjenjuje mjera proračunskog ograničenja, i iako je takva mjera povezana s postojanjem ozbiljne gospodarske, socijalne i financijske krize, visina primitaka od rada sudaca uvijek odgovara važnosti dužnosti koje obavljaju kako bi bili zaštićeni od vanjskih intervencija ili pritisaka koji mogu ugroziti njihovu neovisnost u prosudbi i utjecati na njihove odluke, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 37. ove presude (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 75.).
57
Kao peto, mjera odstupanja poput one iz točke 48. ove presude također mora moći biti predmet djelotvornog sudskog nadzora (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 76.).
58
Iako u okviru postupka predviđenog člankom 267. UFEU‑a nije na Sudu da u određenom predmetu primijeni pravila prava Unije, on im može, kako bi sudovima koji su uputili zahtjeve dao koristan odgovor, dati upute na temelju spisa glavnog postupka kao i pisanih očitovanja kojima raspolaže, a koje će tim sudovima omogućiti donošenje odluke (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 77. i navedena sudska praksa).
59
U ovom slučaju na sudu koji je uputio zahtjev je da potvrdi sljedeće elemente koji proizlaze iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku i iz pisanih očitovanja podnesenih Sudu.
60
Kao prvo, nacionalna mjera kojom se isključuje naknada za prekovremeni rad suca uvedena je OUG‑ovima br. 114/2018, br. 130/2021 i 168/2022 za razdoblje od 2019. do 2022. Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su ti akti zakonodavne prirode i da je odstupanje koje sadržavaju ograničeno na godinu na koju se odnosi svaki od tih akata.
61
Kao drugo, u skladu s preambulom OUG‑ova br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022, donošenje navedenih akata obrazloženo je „zahtjevom usklađivanja s ciljem deficita manjim od 3 % [BDP‑a] utvrđenim [UFEU‑om]”. Kao što je to navedeno u točki 50. ove presude, zahtjev uklanjanja prekomjernog državnog deficita u smislu članka 126. stavka 1. UFEU‑a jest cilj od općeg interesa. S obzirom na navedeno, valja provjeriti jesu li upražnjena radna mjesta predviđena proračunom, što bi, ako jesu, dovelo u pitanje sustavno i dosljedno ostvarivanje cilja koji se nastoji postići.
62
Usto, na temelju odredbi OUG‑ova br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022 kojima se uvodi odstupanje od sustava koji se primjenjuje na prekovremene sate, kako je to navedeno u pravnom okviru odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, one se primjenjuju na „zaposlenike javnog sektora koji obavljaju izvršne i nadzorne poslove”. Stoga se te mjere ne odnose posebno na suce.
63
Kao treće, što se tiče proporcionalnosti mjere o kojoj je riječ u glavnom postupku, valja istaknuti, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, s jedne strane, da se može pokazati da ona može jamčiti ostvarenje cilja smanjenja javnog deficita i da ona može biti nužna s obzirom na cilj koji treba postići.
64
S druge strane, kad je riječ o proporcionalnosti u užem smislu, na tom je sudu da utvrdi da mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku ne predstavlja izravno smanjenje primitaka od rada sudaca tako da provjeri ograničava li se zapravo OUG‑ovima br. 114/2018, 130/2021 i 168/2022 narav naknade za prekovremene sate odrađene na dodjelu odgovarajućeg razdoblja odmora.
65
S obzirom na rizike koje je istaknuo sud koji je uputio zahtjev i kojima bi suci mogli biti izloženi zbog obavljanja dodatnog rada, na njemu je da provjeri jesu li dotični suci u praksi odvraćeni ili čak spriječeni u korištenju tog vremena odmora.
66
U svakom slučaju, s obzirom na to da se taj sud pita o primjerenosti primitaka od rada koje je primila osoba HZ, iz točaka 44. i 56. ove presude proizlazi da je, kad je riječ o sucima, na njemu da ocijeni tu narav uzimajući u obzir gospodarsku, socijalnu i financijsku situaciju dotične države članice uspoređujući prosječnu plaću sudaca s prosječnom plaćom u toj državi.
67
Europska komisija pozivajući se na Pregled stanja pravosuđa u Uniji za 2024., u svojim pisanim očitovanjima navodi da rumunjski sudac na početku karijere prima prosječnu plaću koja je 2,9 puta veća od prosječne godišnje bruto plaće u Rumunjskoj, što je ipak na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
68
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i točkom 5. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, treba tumačiti na način da se načelu neovisnosti sudaca ne protivi nacionalni propis koji, time što predviđa samo odobravanje zamjenskog vremena odmora za radno vrijeme koje sudac odradi radi obavljanja zadataka koji se odnose na upražnjeno radno mjesto u njegovom sudu, uz one koje je dužan obavljati na radnom mjestu koje obnaša, isključuje svaku financijsku naknadu za rad obavljen radi obavljanja tih dodatnih zadataka, pod uvjetom da taj sudac stvarno može koristiti zamjensko vrijeme odmora koje je stekao i pod uvjetom da taj propis ne utječe na primjerenost njegove naknade u odnosu na važnost dužnosti koje obavlja.
Troškovi
69
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, čitan u svjetlu članka 2. UEU‑a i točke 5. Povelje Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, usvojene na sastanku Europskog vijeća održanom u Strasbourgu 9. prosinca 1989.,
treba tumačiti na način da se:
načelu neovisnosti sudaca ne protivi nacionalni propis koji, time što predviđa samo odobravanje zamjenskog vremena odmora za radno vrijeme koje sudac odradi radi obavljanja zadataka koji se odnose na upražnjeno radno mjesto u njegovom sudu, uz one koje je dužan obavljati na radnom mjestu koje obnaša, isključuje svaku financijsku naknadu za rad obavljen radi obavljanja tih dodatnih zadataka, pod uvjetom da taj sudac stvarno može koristiti zamjensko vrijeme odmora koje je stekao i pod uvjetom da taj propis ne utječe na primjerenost njegove naknade u odnosu na važnost dužnosti koje obavlja.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski