62019CJ0551_RES
Spojeni predmeti C-551/19 P i C-552/19 P
ABLV Bank AS i dr.
protiv
Europske središnje banke
Presuda Suda (treće vijeće) od 6. svibnja 2021.
„Žalba – Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Uredba (EU) br. 806/2014 – Sanacija kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma (SRM) i Jedinstvenog fonda za sanaciju – Članak 18. – Sanacijski postupak – Pretpostavke – Propadanje ili vjerojatna propast subjekta – Izjava Europske središnje banke (ESB) o propadanju ili vjerojatnoj propasti subjekta – Pripremni akt – Akt koji se ne može pobijati – Nedopuštenost”
Tužba za poništenje – Akti koji se mogu pobijati – Pojam – Akti koji proizvode obvezujuće pravne učinke – Pripremni akti – Isključenost – Procjena Europske središnje banke kojom se utvrđuje da kreditna institucija propada ili da je vjerojatno da će propasti – Nedopuštenost
(čl. 263. UFEU-a; Uredba Europskog parlamenta i Vijeća br. 806/2014, čl. 18. st. 1. t. (a))
(t. 39.-44., 46.-49.)
Ekonomska i monetarna politika – Ekonomska politika – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava – Donošenje sanacijskog programa – Pretpostavke – Zahtjev žurnosti – Različite zadaće Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) i Europske središnje banke (ESB) – SRB-ova odgovornost
(Uredba br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 18. st. 1. t. (a) i čl. 86. st. 2.)
(t. 55., 56., 60.-75.)
Kratak prikaz
Žalitelji su društvo ABLV Bank AS, kreditna institucija sa sjedištem u Latviji i društvo majka grupe ABLV (predmet C-551/19 P) i dioničari društva ABLV Bank (predmet C-552/19 P). Društvo ABLV Bank Luxembourg SA kreditna je institucija sa sjedištem u Luksemburgu koja je jedno od društava kćeri grupe ABLV i čije je društvo ABLV Bank jedini dioničar. Te su dvije institucije smatrane značajnima te su stoga bile podvrgnute nadzoru Europske središnje banke (ESB) u okviru jedinstvenog nadzornog mehanizma uvedenog Uredbom o jedinstvenom nadzornom mehanizmu (
1
) (u daljnjem tekstu: Uredba o SSM-u).
United States Department of the Treasury (Ministarstvo financija Sjedinjenih Američkih Država) objavio je 13. veljače 2018. da namjerava donijeti posebne mjere kako bi spriječio da grupa ABLV pristupi financijskom sustavu u dolarima Sjedinjenih Država (USD). Nakon te najave, grupa se našla u poteškoćama, što je dovelo do početka ispitivanja treba li usvojiti sanaciju predviđenu Uredbom o jedinstvenom sanacijskom mehanizmu (
2
) (u daljnjem tekstu: Uredba o SRM-u).
Sanacijski postupak je složen postupak koji, ovisno o slučaju, uključuje više europskih tijela, kao što su ESB, Jedinstveni sanacijski odbor (u daljnjem tekstu: SRB), Europska komisija, Vijeće Europske unije i predmetna nacionalna sanacijska tijela.
U ovom je slučaju ESB 18. veljače 2018. naložio Finanšu un kapitāla tirgus komisiji (Komisija za financijska tržišta i tržišta kapitala, Latvija), nacionalnom sanacijskom tijelu Latvije, da uvede moratorij kako bi društvu ABLV Bank omogućio da stabilizira svoju situaciju. Također je pozvao Commission de surveillance du secteur financier (Komisija za nadzor financijskog sektora, Luksemburg), luksemburško nacionalno sanacijsko tijelo, da poduzme slične mjere u pogledu društva ABLV Bank Luxembourg.
U skladu s Uredbom o SRM-u, ESB je 22. veljače 2018. SRB-u dostavio svoj nacrt procjene o propadanju ili vjerojatnoj propasti društava ABLV Bank i ABLV Bank Luxembourg. Dana 23. veljače 2018. zaključio je da društva ABLV Bank i ABLV Bank Luxembourg propadaju ili je vjerojatno da će propasti (
3
). Međutim, SRB je istog dana smatrao da sanacijska mjera u slučaju tih banaka nije nužna radi javnog interesa (
4
).
Tužbama podnesenima Općem sudu 3. svibnja 2018. (
5
), žalitelji su zatražili poništenje ESB-ovih akata kojima je utvrđeno propadanje ili vjerojatna propast tih banaka. Opći je sud rješenjima od 6. svibnja 2019. odbacio tužbe kao nedopuštene, pri čemu je smatrao da pobijani akti predstavljaju pripremne mjere u postupku, kojima se SRB-u omogućuje da donese odluku (
6
).
Sud odbija žalbe žaliteljâ. U svojoj presudi razlikuje SRB-ove i ESB-ove zadaće.
Ocjena Suda
Svojim prvim žalbenim razlogom žalitelji ističu da je Opći sud, u svrhu ocjene dopuštenosti tužbi, morao uzeti u obzir ESB-ovu procjenu propadanja banka.
Sud smatra da Opći sud nije povrijedio sudsku praksu u skladu s kojom, za ocjenu dopuštenosti tužbe, valja razmatrati bit pobijanog akta, s obzirom na objektivne kriterije poput njegova sadržaja, konteksta njegova donošenja i ovlasti institucije koja ga je donijela. Osim toga, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava ni kad je u obzir uzeo ESB-ovu namjeru, pri čemu je, međutim, tom subjektivnom kriteriju dao komplementarnu ulogu.
Prema mišljenju Suda, pogrešno je pretpostaviti da svi akti institucija imaju svojstvo odluke, osim ako je u njima jasno navedeno da to nije slučaj. Takva bi pretpostavka bila u suprotnosti sa sudskom praksom koju je naveo Sud. Kao odgovor na argumente žalitelja, Sud ističe da ESB-ova ocjena proporcionalnosti planirane mjere nije dovoljan element za potvrdu obvezujuće prirode toga akta procjene. Naime, svaka mjera mora biti u skladu s općim načelima prava Unije, među kojima je i načelo proporcionalnosti, tako da je analizu proporcionalnosti mjere moguće provesti u međuaktu tijekom upravnog postupka koji se sastoji od više faza. Kad je riječ o tome da ESB priopćava i objavljuje akte o kojima je riječ, to ne znači da ih je ESB namjeravao učiniti obvezujućima niti da su oni sami po sebi takvi. Kad je riječ o ESB-ovoj tvrdnji o neizbježnosti likvidacije kreditnih institucija, Sud ističe da takva likvidacija nije posljedica ESB-ovih akata, nego odluke koju su dioničari tog društva donijeli slijedom SRB-ove odluke prema kojoj nije bilo nužno radi javnog interesa primijeniti sanacijske programe.
Prije odgovora na drugi žalbeni razlog, Sud ističe značajke Uredbe o SRM-u. Jedan od ciljeva te uredbe je brzo donošenje odluka, kako se ne bi ugrozila financijska stabilnost. Međutim, priznavanje svojstva odluke ESB-ovoj procjeni o propadanju ili vjerojatnoj propasti subjekta moglo bi znatno utjecati na brzinu tog postupka. Osim toga, Sud ističe da se čini da to što je pokretanje sudskog postupka predviđeno samo protiv SRB-ovih odluka (
7
) potvrđuje da zakonodavac Unije ESB-u nije namjeravao dodijeliti nadležnost za odlučivanje u tom području.
Sud podsjeća na to da SRB može donijeti sanacijski program samo ako su ispunjena tri uvjeta (
8
): subjekt propada ili je vjerojatno da će propasti, nije razumno očekivati da bi druge mjere spriječile njegovo propadanje u razumnom vremenskom razdoblju i nužnost sanacijske mjere radi javnog interesa.
Sud ističe da se ESB-ova procjena o propadanju ili vjerojatnoj propasti odnosi samo na jedan od tih uvjeta. Napominje i da je donošenje procjene primarno ESB-ova uloga, zbog njegova stručnog znanja i pristupa informacijama o bonitetu. Međutim, SRB može sam izvršiti procjenu o propadanju ili vjerojatnoj propasti, na primjer kada ESB smatra da nije riječ o propadanju, te je isključivo on nadležan za odlučivanje o tome jesu li tri uvjeta ispunjena. Nije vezan ESB-ovom procjenom te se može s njom ne složiti. S druge strane, dužan je ispraviti nepravilnost s obzirom na to da je protiv njegovih odluka moguće pokrenuti sudske postupke (
9
).
Prema mišljenju Suda, ESB, kao nadzorno tijelo, raspolaže posebnim stručnim znanjem. Međutim, razlika između nadzora i sanacije kreditnih institucija ne utječe na prirodu procjene kao pripremnog akta: dakle, akt o oduzimanju odobrenja za rad subjektu nije istovrijedan procjeni o propadanju ili vjerojatnoj propasti subjekta.
(
1
)	U smislu članka 6. stavka 4. Uredbe Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija (SL 2013., L 287, str. 63.).
(
2
)	Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.).
(
3
)	U skladu s člankom 18. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) Uredbe o SRM-u.
(
4
)	U smislu članka 18. stavka 1. prvog podstavka točke (c) i članka 18. stavka 5. Uredbe o SRM-u.
(
5
)	Predmeti T-281/18 i T-283/18.
(
6
)	Tužbama koje su Općem sudu također podnesene 3. svibnja 2018., žalitelji su pokrenuli postupke radi poništenja SRB-ovih odluka od 23. veljače 2018. (T-280/18 et T-282/18). Ti se postupci još vode pred Općim sudom.
(
7
)	Članak 86. stavak 2. Uredbe o SRM-u
(
8
)	Članak 18. stavak 1. prvi podstavak točke (a) do (c) i članka 18. Uredbe o SRM-u.
(
9
)	Članak 86. stavak 2. Uredbe o SRM-u.