62023CJ0441
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (seitsemäs jaosto)
24 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 2008/104/EY – Vuokratyö – 3 artiklan 1 kohta – Työvoiman vuokrausyritys – Käyttäjäyritys – Käsitteet – Työntekijän palvelukseen asettaminen – Palvelujen suorittamisesta tehty sopimus – 5 artiklan 1 kohta – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Direktiivi 2006/54/EY – 15 artikla – Äitiysvapaa – Mitätön tai perusteeton irtisanominen – Työvoiman vuokraus- ja käyttäjäyrityksen tuomitseminen yhteisvastuullisesti
Asiassa C‑441/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madridin itsehallintoalueen ylioikeus, Espanja) on esittänyt 7.6.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.7.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
LM
vastaan
Omnitel Comunicaciones SL,
Microsoft Ibérica SRL,
Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),
Indi Marketers SL ja
Leadmarket SL,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu:
Fiscalía de la Comunidad de Madrid,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari), joka hoitaa seitsemännen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä viidennen jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún ja tuomari J. Passer,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
LM, edustajanaan D. J. Álvarez de Blas, abogado,
–
Microsoft Ibérica SRL, edustajanaan C. A. Hurtado Domínguez, abogado,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään M. Morales Puerta,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään I. Galindo Martín, D. Recchia ja E. Schmidt,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee vuokratyöstä 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/104/EY (EYVL 2008, L 327, s. 9) 3 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 1 kohdan sekä miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (EUVL 2006, L 204, s. 23) 2 artiklan 2 kohdan ja 15 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä LM ja toisaalta Omnitel Comunicaciones SL, Microsoft Ibérica SRL (jäljempänä Microsoft), Fondo de Garantía Salarial (Fogasa), Indi Marketers SL ja Leadmarket SL ja jossa on kyse vaatimuksesta kumota päätös LM:n irtisanomisesta ja siihen perustuvasta vahingonkorvauksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2008/104
3
Direktiivin 2008/104 johdanto-osan 12 ja 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(12)
Tällä direktiivillä luodaan vuokratyöntekijöihin sovellettavat suojapuitteet, jotka ovat syrjimättömät, avoimet ja oikeasuhteiset ja joissa otetaan huomioon työmarkkinoiden ja työmarkkinasuhteiden monimuotoisuus.
– –
(23)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, eli vuokratyöntekijöiden suojaa koskevien yhteisön tasolla yhdenmukaistettujen puitteiden luomista, vaan se voidaan toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla ottamalla käyttöön vähimmäisvaatimukset, joita sovelletaan kaikkialla yhteisössä, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.”
4
Direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa ja jotka on asetettu käyttäjäyritysten palvelukseen työskentelemään tilapäisesti niiden valvonnassa ja johdolla.
2.   Tätä direktiiviä sovelletaan sekä julkisen että yksityisen sektorin yrityksiin, jotka ovat työvoiman vuokrausyrityksiä tai käyttäjäyrityksiä ja harjoittavat taloudellista toimintaa riippumatta siitä, onko kyseessä voittoa tavoitteleva toiminta.”
5
Direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, sanamuoto on seuraava:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on huolehtia vuokratyöntekijöiden suojelusta ja parantaa vuokratyön laatua varmistamalla 5 artiklan mukaisen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltaminen vuokratyöntekijöihin ja tunnustamalla työvoiman vuokrausyritykset työnantajiksi, ottaen samalla huomioon, että vuokratyön käytölle on vahvistettava asianmukaiset puitteet, joilla edistetään tehokkaasti työpaikkojen luomista ja joustavien työmuotojen kehittämistä.”
6
Direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
’työntekijällä’ henkilöä, jonka aseman työntekijänä asianomaisessa jäsenvaltiossa turvaa kansallinen työlainsäädäntö;
b)
’työvoiman vuokrausyrityksellä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tekee kansallisen lainsäädännön mukaisesti työsopimuksia tai solmii työsuhteita vuokratyöntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää käyttäjäyrityksen valvonnassa ja johdolla;
c)
'vuokratyöntekijällä' työntekijää, jolla on työsopimus tai työsuhde työvoiman vuokrausyrityksen kanssa siinä tarkoituksessa, että hänet asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää sen valvonnassa ja johdolla;
d)
’käyttäjäyrityksellä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolle ja jonka valvonnassa ja johdolla vuokratyöntekijä työskentelee tilapäisesti;
e)
’toimeksiannolla’ kautta, jonka vuokratyöntekijä on asetettuna tilapäisesti käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää sen valvonnassa ja johdolla;
f)
'keskeisillä työehdoilla' laeissa, asetuksissa, hallinnollisissa määräyksissä, työehtosopimuksissa ja/tai muissa käyttäjäyrityksessä voimassa olevissa sitovissa yleisissä säännöksissä säädettyjä työehtoja, jotka liittyvät
i)
työaikaan, ylityöhön, taukoihin, lepoaikoihin, yötyöhön, lomiin ja yleisiin vapaapäiviin,
ii)
palkkaan.”
7
Direktiivin 2008/104 5 artiklan, jonka otsikko on ”Yhdenvertaisen kohtelun periaate”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vuokratyöntekijän keskeisten työehtojen on oltava käyttäjäyrityksessä suoritettavan toimeksiannon ajan vähintään samanlaiset, joita häneen sovellettaisiin, jos kyseinen yritys olisi palkannut hänet suoraan hoitamaan samaa tehtävää.
Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa on noudatettava käyttäjäyrityksessä voimassa olevia sääntöjä, jotka koskevat
a)
raskaana olevien tai imettävien naisten suojelua sekä lasten ja nuorten suojelua; ja
b)
naisten ja miesten yhdenvertaista kohtelua ja kaikkea sukupuoleen, rotuun tai etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään taikka sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjuntaa,
sellaisina kuin ne ovat laeissa, asetuksissa, hallinnollisissa määräyksissä, työehtosopimuksissa ja/tai muissa yleisesti sovellettavissa säännöksissä.”
8
Kyseisen direktiivin 9 artiklan, jonka otsikko on ”Vähimmäisvaatimukset”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin täytäntöönpano ei missään tapauksessa ole riittävä peruste työntekijöiden suojelun yleisen tason heikentämiseen direktiivin soveltamisalalla. Tämä ei kuitenkaan rajoita jäsenvaltioiden ja/tai työmarkkinaosapuolten oikeuksia antaa tilanteen kehityksen mukaan lakeja, asetuksia tai sopimusmääräyksiä, jotka poikkeavat direktiivin antamishetkellä voimassa olevista laeista, asetuksista tai sopimusmääräyksistä, edellyttäen, että tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia noudatetaan.”
Direktiivi 2006/54
9
Direktiivin 2006/54 2 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
a)
’välitön syrjintä’: tilanne, jossa henkilöä kohdellaan sukupuolen perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai kohdeltaisiin vertailukelpoisessa tilanteessa;
– –
2.   Tässä direktiivissä syrjintänä pidetään seuraavia seikkoja:
– –
c)
[toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19.10.1992 annetussa neuvoston] direktiivissä 92/85/ETY [(kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EYVL 1992, L 348, s. 1)] tarkoitettu raskauteen tai äitiysvapaaseen liittyvä naisten epäedullisempi kohtelu.”
10
Direktiivin 2006/54 14 artiklan, jonka otsikko on ”Syrjinnän kieltäminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Julkisella tai yksityisellä sektorilla, julkiset laitokset mukaan lukien, ei saa olla välitöntä tai välillistä sukupuoleen perustuvaa syrjintää seuraavien seikkojen suhteen:
– –
c)
työehdot ja työolot, mukaan lukien irtisanominen, sekä palkka [SEUT 157] artiklassa määrätyn mukaisesti.”
– –”
11
Direktiivin 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Äitiysvapaalta palaaminen”, säädetään seuraavaa:
”Äitiysvapaalla olevalla naisella on äitiysvapaan loputtua oltava oikeus palata työhönsä tai vastaavaan toimeen työehdoilla, jotka eivät ole hänelle aikaisempia epäedullisemmat, ja hänen on saatava edukseen kaikki työehtojen parannukset, joihin hänellä olisi ollut oikeus poissaolonsa aikana.”
Espanjan oikeus
Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annettu laki
12
Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain konsolidoidun toisinnon hyväksymisestä 23.10.2015 annetun kuninkaan asetuksen 2/2015 (Real Decreto Legislativo 2/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores) (BOE nro 255, 24.10.2015) (jäljempänä työntekijöihin sovellettavista säännöistä annettu laki) 43 §:ssä, jonka otsikko on ”Työvoiman palvelukseen asettaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Vain asianmukaisen luvan saaneet työvoiman vuokrausyritykset voivat ottaa palvelukseen työntekijöitä heidän luovuttamisekseen tilapäisesti toisen yrityksen palvelukseen laissa säädetyin edellytyksin.
– –”
13
Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain 55 §:n 6 momentin sanamuoto on seuraava:
”Mitättömäksi todetusta irtisanomisesta seuraa, että työntekijä on otettava välittömästi takaisin palvelukseen ja hänelle on maksettava saamatta jääneet palkat.”
Laki nro 14/1994
14
Direktiivi 2008/104 on saatettu osaksi Espanjan oikeutta työvoiman vuokrausyritysten sääntelystä 1.6.1994 annetulla lailla 14/1994 (Ley 14/1994 por la que se regulan las empresas de trabajo temporal) (BOE nro 131, 2.6.1994, s. 17408), sellaisena kuin se on muutettuna työmarkkinoiden uudistamista koskevista kiireellisistä toimenpiteistä 17.9.2010 annetulla lailla 35/2010 (Ley 35/2010 de medidas urgentes para la reforma del mercado de trabajo) (BOE nro 227, 18.9.2010, s. 79278) (jäljempänä laki 14/1994).
15
Kyseisen lain 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Työvoiman vuokrausyritykseksi kutsutaan yritystä, jonka toiminta muodostuu sen palveluksessa olevien työntekijöiden asettamisesta tilapäisesti käyttäjäyrityksen palvelukseen. Vain asianomaisen luvan saaneet työvoiman vuokrausyritykset voivat tässä laissa säädetyin edellytyksin ottaa palvelukseen työntekijöitä heidän luovuttamisekseen tilapäisesti toisen yrityksen palvelukseen.”
16
Kyseisen lain 2 §:n, jonka otsikko on ”Hallinnollinen lupa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, jotka aikovat harjoittaa edellisessä pykälässä tarkoitettua toimintaa, on saatava ennalta hallinnollinen lupa osoittamalla toimivaltaiselle hallintoviranomaiselle, että seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
niillä on organisaatiorakenne, joka mahdollistaa niillä työnantajana niiden toimialalla olevien velvoitteiden täyttämisen.
– –”
17
Saman lain 12 §:n, jonka otsikko on ”Yrityksen velvollisuudet”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työvoiman vuokrausyrityksen on noudatettava palkkaa ja sosiaaliturvaa koskevia velvollisuuksia niitä työntekijöitä kohtaan, jotka otetaan palvelukseen heidän asettamisekseen käyttäjäyrityksen palvelukseen.
– –”
18
Lain 14/1994 15 §:n, jonka otsikko on ”Ammatillisen toiminnan johto ja valvonta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun työntekijät hoitavat tehtäviä käyttäjäyrityksessä tämän lain säännösten mukaisesti, kyseinen yritys johtaa ja valvoo työntekoa sen ajan, jona sen toimialalla suoritetaan palveluja.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19
Suoritettuaan työharjoittelun Microsoftilla syyskuun 2010 ja kesäkuun 2011 välisellä ajanjaksolla LM teki 24.8.2011–1.8.2017 peräkkäisiä työsopimuksia kolmen muun yrityksen eli Omnitel Comunicacionesin, Indi Marketersin ja Leadmarketin kanssa. Kyseiset kolme yritystä olivat puolestaan tehneet Microsoftin kanssa peräkkäisiä palvelujen suorittamista koskevia sopimuksia, joiden puitteissa LM:n tehtävänä oli suorittaa sopimuksissa sovittuja palveluja. Leadmarketin ja LM:n välillä 1.8.2017 tehdyn työsopimuksen nojalla LM palkattiin kaupalliseksi neuvonantajaksi Microsoftin Original Equipment Manufacturer (OEM) ‑osastolle, ja hän suoritti Microsoftille markkinointipalveluja, joita kukaan kyseisen yhtiön työntekijöistä ei suorittanut.
20
Kun LM oli raskaana, Microsoft ilmoitti Leadmarketille taloudellisiin syihin vedoten, että kyseisten kahden yrityksen välinen palvelujen suorittamista koskeva sopimus päättyisi 30.9.2020 eikä sitä jatkettaisi.
21
LM oli 22.9.2020 lähtien tilapäisesti työkyvytön ja synnytettyään 8.12.2020 hän oli äitiysvapaalla, minkä jälkeen hän jatkoi vielä välittömästi vanhempainvapaalla ja vuosilomalla. Samana päivänä, kun LM palasi työhönsä, eli 29.4.2021, hän sai Leadmarketilta kirjeen, jossa hänelle ilmoitettiin hänen työsopimuksensa irtisanomisesta 27.4.2021 lähtien. Työnantaja vetosi irtisanomisen osalta objektiivisiin perusteisiin, jotka perustuivat kysynnän supistumiseen, koska tietyistä suunnitelluista hankkeista oli luovuttu.
22
LM nosti Juzgado de lo Social no 39 de Madridissa (työ- ja sosiaaliasioiden tuomioistuin nro 39, Madrid, Espanja) kanteen, jolla hän vaati irtisanomisensa toteamista mitättömäksi, koska se oli perusteeton, ja Leadmarketin ja Microsoftin velvoittamista vastaamaan yhteisvastuullisesti tämän toteamuksen seurauksista.
23
Juzgado de lo Social no 39 de Madrid katsoi 30.11.2021 antamallaan tuomiolla, että Microsoft oli jätettävä riidan ulkopuolelle, koska Leadmarket ei ollut asettanut LM:ää kyseisen yhtiön palvelukseen. Se totesi tämän päätelmän tueksi, että Leadmarket – ei Microsoft – järjesti LM:n työn keston ja työajat, maksoi hänen palkkansa, antoi hänelle koulutuksen, hyväksyi hänen vapaapäivänsä ja järjesti hänen äitiysvapaansa. Se katsoi tämän jälkeen, että se, että Leadmarket irtisanoi LM:n, oli lainvastaista, mistä syystä irtisanominen oli todettava mitättömäksi. Se kuitenkin kieltäytyi hyväksymästä äitiyteen liittyvään syrjintään perustuvaa vahingonkorvausvaatimusta, koska sen mukaan irtisanomisen tosiasiallinen syy oli yksinomaan taloudellinen, vaikka irtisanominen oli tapahtunut sellaisen vuosiloman aikana, joka seurasi äitiysvapaata ja vanhempainvapaata, joiden tarkoituksena oli alaikäisestä huolehtiminen. Se kuitenkin velvoitti Leadmarketin suorittamaan LM:lle maksamattomat palkat sekä korvauksen pitämättömistä lomista.
24
LM valitti kyseisestä tuomiosta Tribunal Superior de Justicia de Madridiin (Madridin itsehallintoalueen ylioikeus, Espanja) eli ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja väitti, että hänen tilannettaan Leadmarketin työntekijänä oli pidettävä hänen Microsoftin kanssa sovittuna ”palvelukseen asettamisenaan” ja että näin ollen Microsoft oli velvoitettava vastaamaan yhteisvastuullisesti irtisanomisen seurauksista, joihin kuului LM:n ottaminen takaisin palvelukseen.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin sitä, voidaanko direktiiviä 2008/104 soveltaa sen käsiteltävänä olevaan riita-asiaan. Se miettii nimittäin sitä, sovelletaanko direktiiviä yritykseen, joka asettaa työntekijän toisen yrityksen palvelukseen olematta kansallisen oikeuden mukainen työvoiman vuokrausyritys. Se toteaa tämän osalta, että Espanjan oikeudessa työvoiman vuokrausyrityksellä on oltava toimintansa harjoittamiseksi ennalta saatu hallinnollinen lupa, mistä direktiivissä ei kuitenkaan vaikuteta säädettävän.
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa seuraavaksi, että jos katsotaan, että direktiiviä 2008/104 sovelletaan käsiteltävässä asiassa, se pohtii, asetettiinko LM tässä tapauksessa Microsoftin palvelukseen. Se muistuttaa, että direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdassa määritellään työvoiman vuokrausyrityksen, vuokratyöntekijän, käyttäjäyrityksen ja toimeksiannon käsitteet tukeutumalla siihen, että työntekijä, jonka työvoiman vuokrausyritys ottaa palvelukseen, suorittaa palvelujaan käyttäjäyrityksen valvonnassa ja johdolla. Se toteaa, että käsiteltävässä asiassa kaikista seikoista, jotka luonnehtivat LM:n suorittamaa työtä, ilmenee, että työntekijän toiminnan valvonta ja johto kuuluivat Microsoftille, joka oli antanut LM:lle tietokoneen, jolla tämä suoritti kotoaan käsin etäneuvontaa Microsoftin tiettyjen tuotteiden käyttäjille, ja hän oli jatkuvasti yhteydessä Microsoftin vastuuhenkilöihin ja kävi Microsoftin toimipaikassa kerran viikossa, mitä varten hänellä oli kulkukortti. Se täsmentää myös, että joka kuukausi Leadmarketin hallintoon kuuluva henkilö sai raportin työntekijän toiminnasta, hyväksyi hänen lomansa ja järjesti hänen työaikansa, joten esiin nousee kysymys siitä, oliko katsottava, että hänen ammatillisen toimintansa valvonta ja johto oli pysynyt Leadmarketilla.
27
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lopuksi sitä, voiko LM saada takaisin työnsä, joka hänellä oli ennen hänen irtisanomistaan, irtisanomisen mitättömäksi toteamisen jälkeen. Se toteaa, että toimea ja tehtäviä, joita LM ennen äitiysvapaataan hoiti, ei enää ole olemassa Leadmarketilla ja että LM:n ottaminen takaisin samaan toimeen voitaisiin toteuttaa vain, jos hänet sijoitettaisiin Microsoftille. Se täsmentää, että velvollisuutta ottaa takaisin palvelukseen työntekijät, jotka on irtisanottu heidän palattuaan työhönsä sen jälkeen, kun työsopimus on keskeytynyt työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain 45 §:ssä tarkoitetun lapsen syntymän, lapseksi ottamisen tai lapsen adoptiotarkoituksessa tai sijaisvanhemmuuden vuoksi tapahtuvan hoidon takia, sovelletaan sekä käyttäjäyritykseen että luovuttavaan yritykseen. Käsiteltävässä asiassa nousee esiin kysymys siitä, menettikö LM sen vuoksi, että Leadmarket – ei Microsoft – otti hänet suoraan palvelukseensa, oikeutensa palata työhönsä Microsoftilla, koska yksinomaan Leadmarket oli vastuussa hänen ottamisestaan takaisin palvelukseen, vai merkitseekö päinvastoin direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohdan soveltaminen sitä, että velvollisuuteen ottaa hänet takaisin palvelukseen ja irtisanomisen mitättömyyden seurausten soveltamiseen voidaan vedota myös käyttäjäyritystä eli Microsoftia vastaan.
28
Tässä tilanteessa Tribunal Superior de Justicia de Madrid on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.
Onko direktiivi 2008/104 sovellettavissa yritykseen, joka asettaa työntekijän toisen yrityksen palvelukseen, vaikka ensin mainittua yritystä ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksenä, koska sillä ei ole hallinnollista lupaa toimia tällaisena yrityksenä?
2.
Mikäli direktiivi 2008/104 on sovellettavissa yrityksiin, jotka asettavat työntekijöitä toisen yrityksen palvelukseen mutta joita ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksinä, onko työntekijää edellä kuvatun kaltaisessa tilanteessa pidettävä direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna vuokratyöntekijänä, [Leadmarketia] saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna työvoiman vuokrausyrityksenä ja [Microsoftia] saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna käyttäjäyrityksenä? Voidaanko konkreettisesti katsoa, että työskentely suoritettiin [Leadmarketin] valvonnassa ja johdolla (jolloin siis ei ole mahdollista katsoa, että työntekijä olisi asetettu toisen yrityksen palvelukseen), sillä perusteella, että kyseisen yrityksen hallintoon kuuluva henkilö sai työntekijältä kuukausittain raportin tämän toiminnasta ja hyväksyi lisäksi tämän lomat ja työajat, vaikka työntekijän palvelujen päivittäinen suorittaminen muodostui Microsoftin asiakkaista huolehtimisesta ja näiden pulmatilanteiden ratkaisemisesta, mikä tapahtui säännöllisellä yhteydenpidolla Microsoftin vastuuhenkilöihin, ja hän työskenteli kotona tietokoneella, jonka Microsoft oli antanut hänen käyttöönsä, ja kävi kerran viikossa Microsoftin toimitiloissa?
3.
Mikäli direktiiviä 2008/104 sovelletaan ja kyseessä on työntekijän asettaminen toisen yrityksen palvelukseen, onko direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohdan soveltamisen seurauksena työntekijän palkan oltava vähintään saman suuruinen kuin palkan, jonka hän olisi saanut, jos [Microsoft] olisi palkannut hänet suoraan?
4.
Onko nyt käsiteltävän asian olosuhteissa sovellettava työntekijän oikeutta palata työhönsä tai vastaavaan toimeen äitiysvapaan loputtua direktiivin 2006/54 15 artiklan mukaisesti? Onko niin, että vaikka [Microsoftin] ja [Leadmarketin] välinen sopimus olisi päättynyt, paluun työhön on tapahduttava [Microsoftissa], koska [Leadmarketissa] ei ole mitään vastaavaa toimea?
5.
Mikäli direktiiviä 2008/104 sovelletaan, koska kyseessä on toisen yrityksen palvelukseen asettaminen, onko seurauksena direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohdan soveltamisesta Espanjan oikeussääntöjen, joiden mukaan irtisanominen on mitätön, jos kyseessä ovat raskaana olevat ja imettävät työntekijät, johdettava siihen, että työvoiman vuokrausyrityksen ja käyttäjäyrityksen todetaan olevan yhteisvastuussa mitättömän irtisanomisen osalta laissa vahvistetuista seurauksista eli työntekijän ottamisesta takaisin työpaikkaansa, saamatta jääneiden palkkojen maksamisesta irtisanomisesta takaisinottamiseen saakka ja velvollisuudesta maksaa asianmukaisia korvauksia, jotka perustuvat lainvastaiseen irtisanomiseen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
29
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että direktiiviä sovelletaan yritykseen, joka asettaa työntekijän toisen yrityksen palvelukseen, vaikka ensin mainittua yritystä ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksenä, koska sillä ei ole hallinnollista lupaa toimia tällaisena yrityksenä.
30
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 12.5.2022, Luso Temp, C‑426/20, EU:C:2022:373, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa työvoiman vuokrausyritys luokitellaan luonnolliseksi henkilöksi tai oikeushenkilöksi, joka tekee kansallisen lainsäädännön mukaisesti työsopimuksia tai solmii työsuhteita vuokratyöntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä käyttäjäyrityksen palvelukseen suorittamaan työtehtävää käyttäjäyrityksen valvonnassa ja johdolla.
32
Kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee ensinnäkin, että siinä ei täsmennetä millään tavoin työvoiman vuokrausyrityksen ominaisuuksia. Siinä nimittäin tyydytään toteamaan, että työvoiman vuokrausyrityksen on oltava luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö.
33
Kyseisessä säännöksessä kuitenkin täsmennetään, että mainitun käsitteen soveltamisalaan kuuluvat yksinomaan yritykset, jotka tekevät kansallisen lainsäädännön mukaisesti työsopimuksia tai solmivat työsuhteita vuokratyöntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä käyttäjäyrityksen palvelukseen (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2023, (C‑596/21, ALB FILS Kliniken, EU:C:2023:505, 44 kohta). Kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, että vaatimus kansallisen lainsäädännön mukaisuudesta koskee työsopimusten tekomenettelyä tai tapaa, jolla työsuhteita solmitaan.
34
On myös todettava, että direktiivin 2008/104 mukaan se, onko kyseessä työvoiman vuokrausyritys, ei riipu niiden työntekijöiden lukumäärästä tai prosenttiosuudesta, jotka yrityksen on asetettava toisen yrityksen palvelukseen, jotta sitä pidettäisiin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna työvoiman vuokrausyrityksenä.
35
Direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan määritelmässä, joka koskee työvoiman vuokrausyritystä, ei ole mitään, minkä mukaan se, että yritys katsotaan direktiivissä tarkoitetuksi työvoiman vuokrausyritykseksi, edellyttäisi sitä, että se on saanut ennalta tämän toiminnan harjoittamista koskevan hallinnollisen luvan jäsenvaltiossa, jossa se harjoittaa toimintaansa.
36
Tällaista direktiivin N:o 2008/104 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa tukee kyseisen säännöksen asiayhteys.
37
Tältä osin on muistutettava, että direktiivi 2008/104 on annettu sellaisen sääntelykehyksen täydentämiseksi, joka on luotu UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/81/EY (EYVL 1998, L 14, s. 9) ja EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43), EY 137 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla, joissa toimielimille myönnettiin toimivalta antaa direktiivein säännökset vähimmäisvaatimuksista, jotka pannaan täytäntöön asteittain muun muassa työehtojen osalta (tuomio KG (Peräkkäiset toimeksiannot vuokratyön yhteydessä), C‑681/18, EU:C:2020:823, 39 kohta).
38
Kuten direktiivin 2008/104 9 artiklan 2 kohdasta ilmenee, direktiivissä säädetään tässä tarkoituksessa yksinomaan vähimmäisvaatimusten käyttöön ottamisesta (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, KG (Peräkkäiset toimeksiannot vuokratyön yhteydessä) (C‑681/18, EU:C:2020:823, 41 kohta).
39
On todettava, että direktiivin 2008/104 1 artiklan 2 kohdassa, jossa viitataan työvoiman vuokrausyrityksiin tyytymällä toteamaan, että direktiiviä sovelletaan ”sekä julkisen että yksityisen sektorin yrityksiin, jotka ovat työvoiman vuokrausyrityksiä tai käyttäjäyrityksiä ja harjoittavat taloudellista toimintaa riippumatta siitä, onko kyseessä voittoa tavoitteleva toiminta”, jätetään näin ollen huomattavaa harkintavaltaa jäsenvaltioille.
40
Tätä toteamusta tukevat sitä paitsi direktiiviin 2008/104 tavoitteet, jotka vahvistetaan sen johdanto-osan 12 ja 23 perustelukappaleessa ja 2 artiklassa ja joilla pyritään luomaan vuokratyöntekijöihin sovellettavat suojapuitteet, jotka ovat syrjimättömät, avoimet ja oikeasuhteiset, varmistamaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltaminen vuokratyöntekijöihin ja tunnustamaan työvoiman vuokrausyritykset työnantajiksi ottamalla käyttöön vähimmäisvaatimukset ja sallimalla jäsenvaltioiden säätää seuraamuksista.
41
Jos direktiivin 2008/103 soveltamisalaa olisi tulkittava siten, että se kattaa yksinomaan yritykset, joilla on kansallisen lainsäädännön mukaisesti ennalta saatu hallinnollinen lupa harjoittaa työvoiman vuokrausyritystoimintaa, tämä merkitsisi yhtäältä sitä, että työntekijöiden suojelu vaihtelisi jäsenvaltioiden välillä sen mukaan, edellytetäänkö kansallisissa lainsäädännöissä tällaista lupaa vai ei, ja saman jäsenvaltion sisällä sen mukaan, onko asianomaisella yrityksellä tällainen lupa vai ei, mikä aiheuttaisi vaaran direktiivin tavoitteen eli vuokratyöntekijöiden suojelun noudattamatta jättämisestä, ja toisaalta direktiivin tehokkaan vaikutuksen heikentämistä rajoittamalla liiallisesti ja perusteettomasti sen soveltamisalaa.
42
Tällainen direktiivin soveltamisalan supistaminen nimittäin mahdollistaisi sen, että yhteenkään yritykseen, jolla ei ole tällaista lupaa mutta joka asettaa muiden yritysten palvelukseen työntekijöitä, jotka ovat tehneet sen kanssa työsopimuksen, ei sovellettaisi direktiiviä 2008/104, minkä vuoksi työtekijöiltä evättäisiin direktiivillä tavoiteltu suojelu, vaikka kyseisten henkilöiden työsuhde yritykseen, joka asettaa heidät toisen yrityksen palvelukseen, ei poikkeaisi olennaisesti työsuhteesta, joka heillä olisi yritykseen, joka on saanut ennalta kansallisessa lainsäädännössä edellytetyn hallinnollisen luvan.
43
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymyksen on vastattava, että direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä direktiiviä sovelletaan kaikkiin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, jotka solmivat työsopimuksen tai työsuhteita työntekijän kanssa asettaakseen työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, jotta tämä työskentelisi käyttäjäyrityksessä tilapäisesti sen johdon ja valvonnan alaisena, ja joka asettaa työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, vaikka kyseistä henkilöä ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksenä, koska tällä ei ole hallinnollista lupaa toimia tällaisena yrityksenä.
Toinen kysymys
44
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b–d alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun vuokratyön käsitteen soveltamisalaan kuuluu yritys, jota ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksenä, mutta joka asettaa yhden työntekijöistään, jolta se saa kuukausittain raportin tämän toiminnasta ja jonka työaikaa ja lomia se edelleen hallinnoi, toisen yrityksen palvelukseen, jotta työntekijä työskentelisi päivittäin kyseisen toisen yrityksen valvonnassa ja johdolla.
Tutkittavaksi ottaminen
45
Microsoft väittää, että tämä kysymys on jätettävä tutkimatta, koska sillä pyritään siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi tosiseikkoja, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt ja jotka koskevat LM:n mahdollista palvelukseen asettamista.
46
Tämän osalta on muistutettava, että kun unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on ennakkoratkaisupyyntö, sen tehtävänä on selventää kansalliselle tuomioistuimelle unionin oikeussääntöjen ulottuvuutta, jotta tämä kansallinen tuomioistuin voi soveltaa näitä sääntöjä asianmukaisella tavalla tosiseikkoihin, jotka sen käsiteltäväksi on saatettu, eikä soveltaa näitä sääntöjä itse, mikä johtuu varsinkin siitä, ettei unionin tuomioistuimella välttämättä ole kaikkia tähän tarvittavia tietoja (tuomio 18.6.2015, Martin Meat, C‑586/13, EU:C:2015:405, 31 kohta).
47
Unionin tuomioistuimella ei toki ole toimivaltaa arvioida pääasian tosiseikkoja tai soveltaa unionin sääntöjä, joita sitä pyydetään tulkitsemaan, kansallisiin toimenpiteisiin tai tilanteisiin, koska tämä kuuluu kansallisen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan (tuomio 9.3.2021, Radiotelevizija Slovenija (Varallaolojakso syrjäisellä paikalla), C‑344/19, EU:C:2021:182, 23 kohta).
48
On kuitenkin todettava, että toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen käsitteiden ”työvoiman vuokrausyritys”, ”vuokratyöntekijä” ja ”käyttäjäyritys”, jonka ”valvonnassa ja johdolla” vuokratyöntekijä suorittaa tehtäviään, soveltamisalaa.
49
Koska tämän kysymys näin ollen koskee direktiivin 2008/104 tulkintaa, se voidaan ottaa tutkittavaksi.
Unionin tuomioistuimen vastaus
50
Aluksi on todettava, että kansallisen tuomioistuimen on varmistettava, suorittaako työntekijä tehtäviään käyttäjäyrityksen vai työnantajan, joka on ottanut hänet palvelukseen ja tehnyt käyttäjäyrityksen kanssa sopimuksen palvelujen suorittamisesta, johdolla ja valvonnassa. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin ennakkoratkaisupyyntöä käsitellessään tehdä tarvittaessa täsmennyksiä ohjatakseen ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta tämän tulkintatehtävässä (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2017, Cussens ym. (C‑251/16, EU:C:2017:881, 59 kohta).
51
Ensinnäkin työvoiman vuokrausyrityksen käsitteen osalta direktiivin 2008/104 1 artiklan 1 ja 2 kohdasta, jotka koskevat direktiivin soveltamisalaa, ja 3 artiklan 1 kohdan b–e alakohdasta ilmenee, että työvoiman vuokrausyritys on yritys, joka tekee työsopimuksia tai solmii työsuhteita työntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä käyttäjäyritysten palvelukseen suorittamaan tilapäisesti työtehtäviä käyttäjäyritysten ”valvonnassa ja johdolla”.
52
Kuten tämän tuomion 34 kohdasta ilmenee, direktiivin 2008/104 mukaan luokittelu työvoiman vuokrausyritykseksi ei riipu niiden työntekijöiden lukumäärästä tai prosenttiosuudesta, jotka yritys asettaa toisen yrityksen palvelukseen. Työvoiman vuokrausyritykseksi luokitteluun ei kuitenkaan riitä se, että yritys asettaa jonkin työntekijänsä – tai silloin tällöin osan työntekijöistään – toisen yrityksen palvelukseen. Tällaiset tilanteet merkitsisivät nimittäin yrityksen palvelusuorituksia toiselle yritykselle, eivät vuokratyösuorituksia.
53
Näin ollen jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että työntekijän työnantaja on yritys, jonka pääasialliseen tai muuhun toimintaan kuuluu työsopimusten tekeminen tai työsuhteiden solmiminen työntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä tilapäisesti käyttäjäyritysten palvelukseen suorittamaan työtehtäviä niiden valvonnassa ja johdolla, sen on katsottava, että direktiiviä 2008/104 sovelletaan pääasiaan, jolloin se voi määrittää, voidaanko pääasiassa kyseessä olevaa työntekijää pitää vuokratyöntekijänä, joka suorittaa tehtäviään käyttäjäyrityksen valvonnassa ja johdolla direktiivissä 2008/104 tarkoitetulla tavalla.
54
Toiseksi direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritellystä vuokratyöntekijän käsitteestä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan työntekijän käsitettä ei voida tulkita eri tavalla eri jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä vaan tällä käsitteellä on unionin oikeudessa oma merkityksensä (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
On palautettava mieleen, että työntekijän käsite on määriteltävä niiden objektiivisten perusteiden mukaan, jotka kysymyksessä olevien henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen ovat luonteenomaisia työsuhteelle. Työsuhteen olennainen ominaispiirre on se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdolla suorituksia palkkaa vastaan (ks. mm. tuomio 11.4.2019, Bosworth ja Hurley, C‑603/17, EU:C:2019:310, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Vuokratyöntekijöiden palvelukseen asettaminen muodostaa kuitenkin monimutkaisen ja erityisen työoikeudellisen kuvion, johon sisältyy kaksi työsuhdetta, eli yhtäältä työvoiman vuokrausyrityksen ja vuokratyöntekijän välinen ja toisaalta vuokratyöntekijän ja käyttäjäyrityksen välinen työsuhde, sekä työvoiman vuokrausyrityksen ja käyttäjäyrityksen välinen palvelukseen asettamista koskeva suhde (tuomio 11.4.2013, Della Rocca, C‑290/12, EU:C:2013:235, 40 kohta).
57
Tämän työsuhteen erityispiirre on siinä, että kun vuokratyöntekijä asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen, työvoiman vuokrausyritys säilyttää työsuhteen kyseisen työntekijän kanssa, mutta siirtää kaikille työnantajille lähtökohtaisesti kuuluvan valvonnan ja johdon käyttäjäyritykselle, jolloin luodaan uusi alisteisuussuhde vuokratyöntekijän ja käyttäjäyrityksen välille, koska kyseinen työntekijä suorittaa palvelun, joka työvoiman vuokrausyrityksen on sopimuksen mukaan suoritettava käyttäjäyritykselle, ja hän on tämän vuoksi käyttäjäyrityksen johdon ja valvonnan alaisena.
58
Tästä seuraa, että tällaisen alisteisuussuhteen olemassaoloa ja sitä, missä määrin vuokratyöntekijä on käyttäjäyrityksen alaisena tehtäviään suorittaessaan, on arvioitava kussakin yksittäistapauksessa osapuolten välisiin suhteisiin liittyvien kaikkien seikkojen ja olosuhteiden perusteella, ja tämä arviointi on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2018, Sindicatul Familia Constanța ym., C‑147/17, EU:C:2018:926, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Tämän osalta se, että työvoiman vuokrausyritys saa kuukausittain raportin käyttäjäyrityksen palvelukseen asetetun työntekijän toiminnasta, on seikka, joka voidaan tarvittaessa ottaa huomioon sen tarkoituksen mukaisesti, joka kyseisellä raportilla työvoiman vuokrausyrityksen ja työntekijän välisissä suhteissa on. Siitä, että työvoiman vuokrausyritys hyväksyy vuokratyöntekijän lomat ja vahvistaa tämän työajat, on todettava, ettei ole lähtökohtaisesti epätavallista, että kyseinen yritys, joka on edelleen mainitun työntekijän työnantaja, suorittaa muodollisesti kyseisen hyväksynnän ja vahvistamisen, tämän asettamatta kyseenalaiseksi sitä, että käyttäjäyritys tosiasiassa valvoo ja johtaa työntekijää tilanteessa, jossa työntekijä on asetettu käyttäjäyrityksen palvelukseen. Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin määritettävä kaikki tapauksen olosuhteet huomioon ottaen, voidaanko muiden seikkojen perusteella katsoa, että työvoiman vuokrausyritys valvoo ja johtaa edelleen palvelukseen asetettua työntekijäänsä.
60
Käyttäjäyrityksen käsitteestä on todettava kolmanneksi, että direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään, että se käyttää johto- ja valvontavaltaa vuokratyöntekijään nähden. Tämän perusteella se voi velvoittaa vuokratyöntekijän noudattamaan sisäisiä sääntöjä ja työskentelytapoja mutta niin ikään tarkkailla ja valvoa tapaa, jolla tämä tehtävänsä suorittaa.
61
Tämän osalta sen luokittelemiseksi, että käyttäjäyritys käyttää johto- ja valvontavaltaa vuokratyöntekijöihin, ei riitä, että kyseinen yritys tarkistaa tehdyn työn tai antaa työntekijöilleen pelkkiä yleisiä ohjeita (ks. vastaavasti tuomio 18.6.2015, Martin Meat, C‑596/13, EU:C:2015:405, 40 kohta).
62
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b–d alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun vuokratyön käsitteen soveltamisalaan kuuluu tilanne, jossa yritys, jonka toimintaan kuuluu työsopimusten tekeminen tai työsuhteiden solmiminen työntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä tietyksi ajanjaksoksi käyttäjäyrityksen palvelukseen, asettaa työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, jos työntekijä on viimeksi mainitun yrityksen valvonnan ja johdon alaisena ja jos tämä yhtäältä määrää työntekijän suorittamista työtehtävistä ja siitä, miten ne suoritetaan, sekä velvoittaa työntekijän noudattamaan antamiaan ohjeita ja sisäisiä sääntöjä, ja toisaalta tarkkailee ja valvoo tapaa, jolla työntekijä suorittaa tehtävänsä.
Kolmas kysymys
63
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että vuokratyöntekijän, joka asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen, on sen ajan, jona hänellä on toimeksianto kyseisessä yrityksessä, saatava vähintään yhtä suurta palkkaa kuin minkä hän olisi saanut, jos kyseinen yritys olisi ottanut hänet suoraan palvelukseensa.
64
Direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla vuokratyöntekijän keskeisten työehtojen on oltava käyttäjäyrityksessä suoritettavan toimeksiannon ajan vähintään samanlaiset, joita häneen sovellettaisiin, jos kyseinen yritys olisi palkannut hänet suoraan hoitamaan samaa tehtävää.
65
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan f alakohdassa määritellään ”keskeisiksi työehdoiksi” työehdot, jotka on vahvistettu laeissa, asetuksissa, hallinnollisissa määräyksissä, työehtosopimuksissa ja/tai muissa käyttäjäyrityksessä voimassa olevissa sitovissa yleisissä säännöksissä ja jotka liittyvät muun muassa palkkaan.
66
Kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vuokratyöntekijän, joka asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen direktiivissä tarkoitetulla tavalla, on sen ajan, jona hänellä on toimeksianto kyseisessä yrityksessä, saatava vähintään yhtä suurta palkkaa kuin minkä hän olisi saanut, jos kyseinen yritys olisi ottanut hänet suoraan palvelukseensa.
Neljäs ja viides kysymys
67
Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2006/54 15 artiklaa tulkittava siten, että raskaana olevalla tai imettävällä työntekijällä, jonka irtisanomisen kansallinen tuomioistuin on todennut mitättömäksi, on oikeus palata työhönsä tai vastaavaan toimeen äitiysvapaansa päätyttyä joko työnantajansa palveluksessa tai – sikäli kuin palvelujen suorittamisesta tehty sopimus käyttäjäyrityksen ja työnantajan välillä on päättynyt eikä hänen työnantajallaan ole tarjota minkäänlaista vastaavaa toimea – käyttäjäyrityksessä.
68
Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla – tässä tilanteessa – käyttäjäyritys ja työvoiman vuokrausyritys ovat yhteisvastuussa irtisanomisen mitättömyyden aiheuttamista vaikutuksista ja niiden velvollisuutena on erityisesti ottaa kyseinen työntekijä takaisin palvelukseen.
69
Koska ennakkoratkaisupyyntö on SEUT 267 artiklan nojalla aloitetun menettelyn perustana, kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä ennakkoratkaisupyynnössä pääasian tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja esitettävä tarvittava selostus syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, sekä yhteydestä, jonka se toteaa näiden säännösten ja määräysten ja sen kansallisen lainsäädännön välillä, jota sovelletaan sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa (ks. määräys 9.1.2024, Bravchev, C‑338/23, EU:C:2024:4, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Tässä yhteydessä on myös korostettava, että niiden tietojen perusteella, joita ennakkoratkaisupyyntöön sisältyy, yhtäältä unionin tuomioistuimen on voitava antaa hyödyllisiä vastauksia kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja toisaalta jäsenvaltioiden hallitusten ja muiden osapuolten, joita asia koskee, on voitava käyttää oikeuttaan esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseinen oikeus turvataan, kun otetaan huomioon se, että kyseisen artiklan nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi mainituille osapuolille (määräys 9.1.2024, Bravchev, C‑338/23, EU:C:2024:4, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71
Nämä kumulatiiviset vaatimukset ennakkoratkaisupyynnön sisällöstä esitetään nimenomaisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, ja ne palautetaan mieliin muun muassa Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 15 kohdassa.
72
Työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa säädetään näin ollen, että ennakkoratkaisupyyntö sisältää selostuksen niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä.
73
Tämän osalta on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 7.7.2022, Coca-Cola European Partners Deutschland, C‑257/21 ja C‑258/21, EU:C:2022:529, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
74
Käsiteltävässä asiassa on todettava ensiksi, ettei ole osoitettu, että pääasiassa kyseessä olevantyöntekijän työnantaja olisi työvoiman vuokrausyritys eli yritys, jonka toimintana on työntekijöiden asettaminen käyttäjäyritysten palvelukseen ja työsopimusten tekeminen tai työsuhteiden solmiminen työntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa nämä tilapäisesti käyttäjäyritysten palvelukseen.
75
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ei toiseksi ilmenee mitenkään, että Microsoftin ja LM:n välillä oli edelleen työsuhde viimeksi mainitun irtisanomishetkellä. Yhtäältä Leadmarket ei ollut enää asettanut LM:ää Microsoftin palvelukseen sen jälkeen, kun tämä oli aloittanut äitiysvapaansa, ja toisaalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan sopimussuhde Microsoftin ja Leadmarketin välillä oli päättynyt 30.9.2020 lähtien eli useita kuukausia ennen kuin Leadmarket irtisanoi LM:n, minkä vuoksi esitetyt kaksi kysymystä ovat hypoteettisia.
76
Ennakkoratkaisupyynnössä ei myöskään ole mitään, minkä perusteella voitaisiin määrittää LM:n ja Leadmarketin välisen työsopimuksen luonne. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään esitä minkäänlaista selostusta syistä, joiden vuoksi se katsoo, että tässä asiayhteydessä direktiivin 2006/54 15 artiklan ja direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohdan tulkintaa sovellettaisiin LM:n tilanteeseen, kun otetaan erityisesti huomioon se, että palvelujen suorittamisesta tehty sopimus Microsoftin ja Leadmarketin välillä päättyi 30.9.2020 eli useita kuukausia ennen LM:n irtisanomista.
77
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että neljäs ja viides ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
78
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Vuokratyöstä 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/104/EY 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
kyseistä direktiiviä sovelletaan kaikkiin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, jotka solmivat työsopimuksen tai työsuhteita työntekijän kanssa asettaakseen työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, jotta tämä työskentelisi käyttäjäyrityksessä tilapäisesti sen johdon ja valvonnan alaisena, ja joka asettaa työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, vaikka kyseistä henkilöä ei pidetä kansallisessa lainsäädännössä työvoiman vuokrausyrityksenä, koska tällä ei ole hallinnollista lupaa toimia tällaisena yrityksenä.
2)
Direktiivin 2008/104 3 artiklan 1 kohdan b–d alakohtaa
on tulkittava siten, että
kyseisessä säännöksessä tarkoitetun vuokratyön käsitteen soveltamisalaan kuuluu tilanne, jossa yritys, jonka toimintaan kuuluu työsopimusten tekeminen tai työsuhteiden solmiminen työntekijöiden kanssa tarkoituksena asettaa tällaisia työntekijöitä tietyksi ajanjaksoksi käyttäjäyrityksen palvelukseen, asettaa työntekijän käyttäjäyrityksen palvelukseen, jos työntekijä on viimeksi mainitun yrityksen valvonnan ja johdon alaisena ja jos tämä yhtäältä määrää työntekijän suorittamista työtehtävistä ja siitä, miten ne suoritetaan, sekä velvoittaa työntekijän noudattamaan antamiaan ohjeita ja sisäisiä sääntöjä, ja toisaalta tarkkailee ja valvoo tapaa, jolla työntekijä suorittaa tehtävänsä.
3)
Direktiivin 2008/104 5 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
vuokratyöntekijän, joka asetetaan käyttäjäyrityksen palvelukseen direktiivissä tarkoitetulla tavalla, on sen ajan, jona hänellä on toimeksianto kyseisessä yrityksessä, saatava vähintään yhtä suurta palkkaa kuin minkä hän olisi saanut, jos kyseinen yritys olisi ottanut hänet suoraan palvelukseensa.
4)
Tribunal Superior de Justicia de Madridin esittämä neljäs ja viides kysymys on jätettävä tutkimatta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.