Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
26 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C‑51/25
Betaal Garant Nederland CV
vastaan
De Nederlandsche Bank NV,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Vereniging Eigen Huis
(Ennakkoratkaisupyyntö – College van Beroep voor het bedrijfsleven (taloudellis-hallinnollisten asioiden ylioikeus, Alankomaat))
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi (EU) 2015/2366 – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Maksupalvelujen käsite – Välittävän laitoksen toteuttama liiketoimi, joka perustuu kolmen osapuolen välillä tehtyyn sopimukseen asiakkaan varojen säilyttämisestä kyseisen laitoksen pankkitilillä ja näiden varojen myöhemmästä siirtämisestä yritykselle asiakkaan annettua tähän luvan – Liiketoimen luonnehdinta – Kiinteistöön liittyvä vakuus – Tilisiirtojen toteuttaminen – Maksupalvelut liitännäispalveluina – Maksupalvelut toteuttaa muu kuin maksupalvelutoiminnan ammattilainen – Rahansiirto
1.        Esillä olevan ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa asiassa on kyse siitä, voidaanko maksupalveluna pitää direktiivin (EU) 2015/2366(2) mukaisesti toimintaa, jossa laitos toimiessaan välittäjänä asiakkaan ja pääurakoitsijan välillä ottaa asiakkaalta vastaan varoja (joilla taataan, että pääurakoitsijalle maksetaan sille kuuluvat määrät) ja siirtää nämä varat pääurakoitsijalle asiakkaalta luvan saatuaan.
2.        Alankomaiden lainsäädännössä kielletään harjoittamasta maksupalveluntarjoajan toimintaa ilman De Nederlandsche Bank NV:n (Alankomaiden keskuspankki, jäljempänä DNB) myöntämää toimilupaa. Tässä tapauksessa välittäjänä toiminut laitos on harjoittanut DNB:n mukaan kyseistä toimintaa ilman vaadittua toimilupaa.
3.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, miten direktiiviä 2015/2366 olisi tulkittava, jotta se voi ratkaista, onko DNB:n päätös, jolla asianomainen laitos määrättiin olemaan harjoittamatta maksupalveluntarjoajan toimintaa niin kauan, kun sillä ei ole kyseiseen toimintaan tarvittavaa toimilupaa, lainmukainen.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus: Direktiivi 2015/2366
4.        Direktiivin johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Olisi annettava uusia sääntöjä sääntelyssä olevien aukkojen poistamiseksi, samalla kun parannetaan oikeusvarmuutta ja varmistetaan, että lainsäädäntökehystä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkialla unionissa. Nykyisille ja uusille markkinatoimijoille olisi turvattava tasapuoliset toimintaedellytykset, mikä antaa mahdollisuuden laajentaa uusien maksuvälineiden markkinoita ja taata kuluttajansuojan korkea taso näiden maksupalvelujen käytössä koko unionissa. Tämän odotetaan lisäävän koko maksujärjestelmän tehokkuutta, laajentavan maksupalvelujen valikoimaa ja lisäävän maksupalvelujen avoimuutta sekä vahvistavan samalla kuluttajien luottamusta yhdenmukaistettuihin maksumarkkinoihin.”
5.        Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltioiden on jaettava maksupalveluntarjoajat seuraaviin ryhmiin:
– –
d)      maksulaitokset;
– –”.
6.        Direktiivin 4 artiklassa (”Määritelmät”) säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
3.      ’maksupalvelulla’ mitä tahansa liitteessä I mainittua liiketoimintaa;
4.      ’maksulaitoksella’ oikeushenkilöä, jolle on 11 artiklan mukaisesti myönnetty toimilupa maksupalvelujen tarjoamiseen ja toteuttamiseen kaikkialla unionissa;
5.      ’maksutapahtumalla’ maksajan käynnistämää tai maksajan puolesta käynnistettyä toimenpidettä taikka maksunsaajan käynnistämää toimenpidettä, jossa on kyse varojen asettamisesta käytettäväksi, siirtämisestä tai nostamisesta maksajan ja maksunsaajan välisistä maksun perustana olevista velvoitteista riippumatta;
– –
8.      ’maksajalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on maksutilin haltija ja joka antaa luvan maksutoimeksiantoon kyseiseltä maksutililtä tai, jos maksutiliä ei ole, luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka antaa maksutapahtumaa koskevan toimeksiannon;
9.      ’maksunsaajalla’ luonnollista tai oikeushenkilöä, joka on tarkoitettu maksutapahtuman kohteena olevien varojen vastaanottajaksi;
10.      ’maksupalvelunkäyttäjällä’ luonnollista tai oikeushenkilöä, joka käyttää maksupalvelua joko maksajan tai maksunsaajan tai molempien ominaisuudessa;
11.      ’maksupalveluntarjoajalla’ 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua laitosta tai luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jotka kuuluvat soveltamatta jättämisen piiriin 32 tai 33 artiklan nojalla;
12.      ’maksutilillä’ yhden tai useamman maksupalvelunkäyttäjän nimissä olevaa tiliä, jota käytetään maksutapahtumien toteuttamiseen;
13.      ’maksutoimeksiannolla’ mitä hyvänsä maksajan tai maksunsaajan maksupalveluntarjoajalleen antamaa määräystä toteuttaa maksutapahtuma;
– –
20.      ’kuluttajalla’ luonnollista henkilöä, jonka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat maksupalvelusopimukset eivät liity hänen elinkeinon, liiketoiminnan tai ammatin harjoittamiseensa;
– –
22.      ’rahansiirrolla’ maksupalvelua, jossa maksajalta vastaanotetaan varoja ilman maksutilin perustamista maksajan tai maksunsaajan nimiin ja jonka yksinomaisena tarkoituksena on siirtää vastaava määrä maksunsaajalle tai muulle maksunsaajan puolesta toimivalle maksupalveluntarjoajalle ja/tai jossa varat vastaanotetaan maksunsaajan puolesta ja asetetaan tämän käyttöön;
– –
24.      ’tilisiirrolla’ maksupalvelua, jolla maksajan maksutiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja hyvittää maksajan antaman toimeksiannon perusteella maksunsaajan maksutiliä yhdellä tai useammalla maksajan maksutililtä toteutettavalla maksutapahtumalla;
– –”.
7.        Liitteessä I säädetään seuraavaa:
”MAKSUPALVELUT
(4 artiklan 3 [ala]kohdassa tarkoitetut)
– –
3.      Maksutapahtumien toteuttaminen, mukaan lukien varojen siirto käyttäjän maksupalveluntarjoajan tai jonkin muun maksupalveluntarjoajan ylläpitämälle maksutilille:
a)      suoraveloitusten toteuttaminen, mukaan lukien kertaluonteiset suoraveloitukset,
b)      maksutapahtumien toteuttaminen maksukortilla tai vastaavalla maksuvälineellä tai laitteella;
c)      tilisiirtojen toteuttaminen, mukaan lukien toistuvaissuoritukset.
– –
6.      Rahansiirrot.
– –”.
B       Kansalliset oikeussäännöt. Rahoitusmarkkinoiden valvonnasta annettu laki(3)
8.        Wft:llä saatettiin direktiivi 2015/2366 Alankomaiden kansallisen lainsäädännön osaksi.
9.        Wft:n 1:1 §:ssä säädetään seuraavaa:
–        ”maksupalvelu on liiketoimintaa, sellaisena kuin se määritellään maksupalveluista annetun direktiivin – – liitteessä”;
–        ”maksupalveluntarjoaja on henkilö, jonka toiminta muodostuu maksupalvelujen tarjoamisesta”.
10.      Wft:n 2:3a §:n 1 momentissa kielletään jokaista henkilöä, jonka sääntömääräinen kotipaikka on Alankomaissa, harjoittamasta maksupalveluntarjoajan toimintaa ilman DNB:n tätä varten myöntämää toimilupaa.
II     Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11.      Betaal Garant Nederland CV (jäljempänä Betaal) on yritys, joka tarjoaa yksityisille vakuuksia ja takuita rakennushankkeissa.
12.      Stichting Betaal Zekerheidsstelling (jäljempänä Betaal-säätiö) on Betaaliin etuyhteydessä oleva säätiö.
13.      Betaal tarjoaa yksityisille Afbouwgarantie-nimistä tuotetta (loppuunsaattamistakuu) ja Zekerheidsstelling-nimistä tuotetta (vakuus).
14.      Betaalin vakuuspalvelua käytetään, kun yritys (pääurakoitsija) rakentaa asiakkaan toimeksiannosta asuinrakennuksen tai muun rakennuksen.
15.      Pääurakoitsijaan kohdistuu riski siitä, että asiakas jättää maksamatta, sillä asiakas voi lain mukaisesti maksaa urakan hinnan useissa erissä ja yleensä asiakkaan täytyy maksaa viimeinen erä vasta, kun rakennuksen vastaanottotarkastus on tehty.
16.      Maksamatta jättämiseen liittyvän riskin poistamiseksi pääurakoitsija voi edellyttää, että asiakas tallettaa viimeisen maksuerän suuruisen summan notaarille tai hankkii maksuerän korvaavan takuun. Betaalin tarjoama vakuus vastaa tällaista takuuta.(4)
17.      Betaal tarjoaa kyseistä palvelua urakkasopimuksen osapuolille asiakkaan, pääurakoitsijan ja Betaalin välisen sopimuksen perusteella. Tähän sopimukseen sovelletaan Betaalin yleisiä vakuussopimusehtoja (jäljempänä vakuusehdot), joihin sisältyy seuraavia ehtoja:
–        Asiakas maksaa pääurakoitsijalle maksettavasta ensimmäisestä maksuerästä tietyn määrän Betaal-säätiölle (vakuusehtojen 1 kohta).
–        Vakuuden määrä on pääsääntöisesti 6 prosenttia urakkasopimuksen hinnasta (vakuusehtojen 3 kohta). Se ei voi missään tapauksessa ylittää Alankomaiden siviililain (Burgerlijk Wetboek) 767 §:ssä säädettyä 10 prosentin rajaa.
–        Pääurakoitsija antaa loppukuitin asiakkaalle (vakuusehtojen 4 kohta).
–        Jos urakkasopimus on täytetty pääurakoitsijaa ja asiakasta tyydyttävällä tavalla ja tästä on ilmoitettu Betaalille kirjallisesti, vakuusmäärä maksetaan pääurakoitsijalle viiden työpäivän kuluessa (vakuusehtojen 9 kohta).
–        Asiakas maksaa vakuudesta maksun, joka on 4 prosenttia vakuuden määrästä ja vähintään 300 euroa (vakuusehtojen 5 kohta). Vakuus säilyy tallessa ja asiakkaan käytettävissä laskutetun määrän vastaanottamisen jälkeen.
–        Pääurakoitsijalta perittävät kulut ovat 2,5 prosenttia vakuuden määrästä ja vähintään 200 euroa (vakuusehtojen 10 kohta). Tämä maksu vähennetään vakuuden määrästä, kun vakuus siirretään pääurakoitsijalle.
18.      Vereniging Eigen Huis ‑niminen yhdistys on vaatinut DNB:tä kohdistamaan Betaaliin pakkokeinoja sillä perusteella, että Betaal on todennäköisesti toiminut vakuutuksenantajana ilman asianmukaista toimilupaa.
19.      DNB tutki, ovatko loppuunsaattamistakuuta ja vakuutta koskevat Betaalin tuotteet Wft:n vastaisia.
20.      DNB määräsi 8.12.2020 Betaalin lopettamaan kummankin tuotteen tarjoamisen(5) ja asetti tälle uhkasakon(6) todeten seuraavaa:
–        Loppuunsaattamistakuuta tarjotessaan Betaal rikkoi kieltoa harjoittaa vahinkovakuutustoimintaa (johon liittyy vähäinen riski) ilman kyseistä toimintaa varten myönnettyä toimilupaa, poikkeusta tai vapautusta. Tällainen menettely rikkoi Wft:n 2:27 §:n 1 momenttia tai 2:48 §:n 1 momenttia.
–        Vakuutta tarjotessaan Betaal rikkoi kieltoa toimia maksupalveluntarjoajana ilman kyseistä toimintaa varten myönnettyä toimilupaa. Tällainen menettely rikkoi Wft:n 2:3a §:n 1 momenttia.
21.      DNB hylkäsi 6.10.2021 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) Betaalin tekemän, uhkasakon määräämistä koskevan oikaisuvaatimuksen
perusteettomana.
22.      Kun osoittautui, ettei Betaal ollut maksanut uhkasakkoa, DNB vaati 31.1.2022 uhkasakon maksamista (jäljempänä perintäpäätös).
23.      Betaal riitautti perintäpäätöksen. DNB saattoi muutoksenhaun rechtbank Rotterdamin (Rotterdamin alioikeus, Alankomaat) käsiteltäväksi.
24.      Rechtbank Rotterdam totesi 10.11.2022 antamassaan tuomiossa,(7) että riidanalaisesta päätöksestä tehty oikaisuvaatimus oli perusteeton ja että perintäpäätöstä koskeva muutoksenhaku oli jätettävä tutkimatta.
25.      Rechtbank Rotterdamin näkemyksen mukaan DNB oli katsonut aiheellisesti, että Betaal tarvitsi toimilupaa vakuuden tarjoamista varten (nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee vain vakuutta) ja, koska tällaista toimilupaa ei ollut, Betaal oli rikkonut Wft:tä.
26.      Rechtbank Rotterdam totesi erityisesti seuraavaa:
–        Betaal tarjoaa harjoittamansa toiminnan yhteydessä säännöllisesti, järjestelmällisesti ja tunnistettavalla tavalla erikseen Wft:ssä tarkoitettua maksupalvelua.
–        Palvelu, jossa suoritetaan maksutapahtumia, myös rahojen siirtoja, maksupalveluntarjoajan maksutilille, on maksupalvelu.
–        Betaal on välittäjä, joka siirtää varoja asiakkaalta (maksaja) pääurakoitsijalle (vastaanottaja). Se, että Betaal-säätiö hallinnoi tiliä, jolla vakuutta säilytetään, ei muuta tätä seikkaa.
–        Sillä, missä rahat säilytetään, ei ole merkitystä ratkaistaessa, tarjoaako Betaal maksupalvelua vakuuden tarjotessaan.
27.      Betaal on valittanut ensimmäisessä oikeusasteessa annetusta tuomiosta College van Beroep voor het bedrijfsleveniin (taloudellis-hallinnollisten asioiden ylioikeus, Alankomaat), joka on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko – – direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 [ala]kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 3 kohdan c alakohdan kanssa, tulkittava siten, että varojen vastaanottoon ja siirtoon liittyvää palvelua, jonka jokin taho tarjoaa välittäjänä, on pidettävä maksupalveluna – ja erityisesti kyseisessä direktiivissä tarkoitettuna tilisiirtojen toteuttamisena – silloin, kun kyseinen taho asiakkaan ja pääurakoitsijan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella vastaanottaa asiakkaalta varoja maksutilille ja siirtää kyseiset varat kyseiseltä maksutililtä pääurakoitsijalle asiakkaan annettua siihen suostumuksensa?”
III  Asian käsittely unionin tuomioistuimessa
28.      Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 28.1.2025.
29.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet DNB, Tšekin, Italian, Alankomaiden ja Norjan hallitukset sekä Euroopan komissio.
30.      DNB, komissio ja Norjan hallitus osallistuivat 3.12.2025 pidettyyn istuntoon.
IV     Asian arviointi
31.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, miten tulkitaan direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 3 kohdan c alakohdan kanssa.
32.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan sen esittämään ennakkoratkaisupyyntöön annettava vastaus auttaa sitä selvittämään, onko Betaalin tarjoama palvelu direktiivissä 2015/2366 tarkoitettu maksupalvelu, kun otetaan huomioon seuraavaa:
–        Betaal toimii välittäjänä asiakkaan ja pääurakoitsijan välisissä suhteissa.
–        Betaal vastaanottaa asiakkaalta varoja maksutililleen (Betaalin maksutili) ja siirtää nämä varat pääurakoitsijan maksutilille saatuaan asiakkaalta tähän luvan.
33.      DNB ja Alankomaiden hallitus(8) esittävät, että ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi. Italian hallitus ja komissio esittävät sitä vastoin, että siihen on vastattava kieltävästi. Tšekin hallitus esittää myöntävää vastausta tietyin edellytyksin,(9) ja Norjan hallitus väittää, ettei riidanalainen palvelu ole maksupalvelu vaan rahansiirto.
34.      Unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon sen sanamuoto, sen asiayhteys ja sen säännöstön tavoitteet, jonka osa säännös tai määräys on.(10)
A       Sanamuodon mukainen tulkinta
35.      Direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohdan mukaan maksupalvelulla tarkoitetaan ”mitä tahansa liitteessä I mainittua liiketoimintaa”.
36.      Direktiivin 2015/2366 liitteessä I lueteltujen maksupalvelujen joukossa on sen 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu palvelu. Kyseisen alakohdan mukaisesti maksupalveluihin voi kuulua ”maksutapahtumien toteuttaminen, mukaan lukien varojen siirto käyttäjän maksupalveluntarjoajan tai jonkin muun maksupalveluntarjoajan ylläpitämälle maksutilille” silloin, kun tässä tapahtumassa on kyseessä ”tilisiirtojen toteuttaminen, mukaan lukien toistuvaissuoritukset”.
37.      Direktiivin 2015/2366 4 artiklan 24 alakohdassa annetun määritelmän mukaan tilisiirrolla tarkoitetaan puolestaan ”maksupalvelua, jolla maksajan maksutiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja hyvittää maksajan antaman toimeksiannon perusteella maksunsaajan maksutiliä yhdellä tai useammalla maksajan maksutililtä toteutettavalla maksutapahtumalla”.
38.      DNB:n mukaan Betaal toteuttaa välittäjänä varojen siirron asiakkaalta (4 artiklan 8 alakohdassa tarkoitetulta maksajalta) pääurakoitsijalle (4 artiklan 9 alakohdassa tarkoitetulle maksunsaajalle) ja tarjoaa siten direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohdassa, luettuna yhdessä liitteessä I olevan 3 kohdan kanssa, tarkoitettua maksupalvelua.
39.      Tältä osin on korostettava, että DNB
–        ei kiistä sitä, ettei Betaalilla eikä Betaal-säätiöllä ole maksutilejä asiakkaidensa nimissä
–        ei kiistä myöskään sitä, että varojen siirto pääurakoitsijalle toteutetaan Betaal-säätiön tililtä eikä asiakkaiden tileiltä
–        myöntää, ettei Betaal pysty harjoittamaan vakuusvarojen hoitoa, vaan sen on ainoastaan pidettävä varat koskemattomina siitä lähtien, kun asiakas ne maksaa, siihen saakka, kun ne vapautuvat asiakkaan ja pääurakoitsijan välisen lopullisen sopimuksen nojalla
–        myöntää, että Betaal luovuttaa varat pääurakoitsijalle pidätettyään niistä palkkionsa sen jälkeen, kun lopullinen sopimus asiakkaan ja pääurakoitsijan välillä on syntynyt; kyseessä on erillinen ehdollinen maksu asiakkaalta pääurakoitsijalle, ja maksu suoritetaan, kun rakennus luovutetaan ja omistaja on siihen tyytyväinen
–        väittää olevan merkityksetöntä, miltä tililtä varat siirretään pääurakoitsijalle, koska direktiivin 2015/2366 liitteessä I annettu määritelmä, jonka mukaan tilisiirtojen toteuttaminen on maksutapahtuma, on hyvin laaja ja kattaa muidenkin laitosten kuin pankkien suorittamat toimet, jotka johtavat varojen siirtämiseen pankkilaitosten maksutileille.
40.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja DNB viittaavat komission antamaan vastaukseen, joka sisältyy Euroopan pankkiviranomaisen (jäljempänä EBA)(11)Single Rulebook ‑sääntökirjaan ja joka tukee DNB:n esittämää laajaa tulkintaa.(12)
41.      Kyseisessä vastauksessa todetaan seuraavaa:
–        Varojen vastaanottamista ja siirtoa pidetään direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohdassa, luettuna yhdessä direktiivin liitteen I kanssa, tarkoitettuna maksupalveluna.
–        Sopimusten sanamuodon perusteella kyseessä voidaan katsoa olevan esimerkiksi rahansiirto (4 artiklan 22 alakohta, luettuna yhdessä liitteessä I olevan 6 kohdan kanssa) tai muu maksupalvelu, kuten maksutapahtumien toteuttaminen (liitteessä I oleva 3 kohta).
42.      Komissio on selittänyt istunnossa selkeästi, että kyseisessä vastauksessa tarkoitettiin muita varojen vastaanottoa ja siirtämistä koskevia palveluja kuin kiinteistöön liittyvän vakuuden asettamispalvelua, jollaista Betaal tarjoaa.
43.      Nähdäkseni direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 3 kohdan c alakohdan kanssa, sanamuodon mukainen tulkinta ei tue DNB:n näkemystä.
44.      Niiden säännösten sisällöstä, joiden tulkintaa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, ilmenee, että niissä tarkoitetun tilisiirron toteuttaa maksajan maksutiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja.(13)
45.      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille,(14) käsiteltävässä asiassa toteutetaan kaksi erilaista maksutapahtumaa:
–        Ensimmäisessä tapahtumassa asiakas, joka toimii maksajana (direktiivin 2015/2366 4 artiklan 8 alakohta), antaa maksutoimeksiannon (4 artiklan 13 alakohta) pankilleen, joka toimii maksupalveluntarjoajana (4 artiklan 11 alakohta). Kyseinen maksutoimeksianto edellyttää varojen siirtämistä asiakkaan maksutililtä (4 artiklan 12 alakohta) maksunsaajaksi (4 artiklan 9 alakohta) katsottavan Betaal-säätiön maksutilille. Nimenomaan asiakkaan pankki suorittaa tämän maksutapahtuman (liitteessä I oleva 3 kohta) ja siten toteuttaa maksupalvelun. Maksutapahtumaa ei suorita Betaal eikä Betaal-säätiö.
–        Toisessa tapahtumassa Betaal-säätiö, joka toimii maksajana (direktiivin 2015/2366 4 artiklan 8 alakohta), antaa maksutoimeksiannon (4 artiklan 13 alakohta) pankilleen, joka toimii maksupalveluntarjoajana (4 artiklan 11 alakohta). Kyseinen maksutoimeksianto edellyttää varojen siirtämistä Betaal-säätiön maksutililtä (4 artiklan 12 alakohta) maksunsaajana (4 artiklan 9 alakohta) olevan pääurakoitsijan maksutilille. Betaal-säätiön pankki suorittaa tämän maksutapahtuman (liitteessä I oleva 3 kohta) ja siten toteuttaa maksupalvelun. Tätäkään maksutapahtumaa ei suorita Betaal eikä Betaal-säätiö.
46.      Kyseessä olevassa tilanteessa näitä kahta maksupalvelua ei siis toteuta Betaal vaan rahoituslaitokset. Betaalin asiakkailla ei ole maksutilejä Betaalissa eikä Betaal-säätiössä, niin että asiakkaat voisivat tehdä Betaalille maksutoimeksiantoja tilisiirtojen suorittamiseksi pääurakoitsijoiden hyväksi.
47.      Asiakkaan pankin ja Betaal-säätiön pankin toteuttamissa kahdessa maksupalvelussa ei tapahdu mitään Betaalin suorittamaa teknistä toimea, jolla siirto toteutettaisiin. Direktiivin 2015/2366 liitteessä I olevassa 3 kohdassa mainitaan ”maksutapahtumien toteuttaminen” ja sen c alakohdassa ”tilisiirtojen toteuttaminen”, millä viitataan tileihin kohdistuvaan maksupalveluntarjoajan tekniseen toimeen.(15)
48.      Toistan, ettei Betaal eikä Betaal-säätiö toteuta tätä teknistä toimenpidettä, sillä ne eivät ylläpidä tilejä asiakkaiden nimissä eivätkä hoida asiakkaiden tilejä. Tilisiirtojen ja maksutapahtumien teknisestä toteutuksesta vastaavat niiden pankit.
49.      Direktiivin 2015/2366 4 artiklan 5 alakohdan mukaan maksutapahtumalla tarkoitetaan ”maksajan käynnistämää tai maksajan puolesta käynnistettyä toimenpidettä taikka maksunsaajan käynnistämää toimenpidettä, jossa on kyse varojen asettamisesta käytettäväksi, siirtämisestä tai nostamisesta maksajan ja maksunsaajan välisistä maksun perustana olevista velvoitteista riippumatta”.
50.      Betaal siirtää varoja Betaal-säätiön tililtä pääurakoitsijalle vain, jos pääurakoitsija ja asiakas katsovat, että urakka on saatettu asianmukaisesti loppuun. Taustalla on siis toimi, jonka on toteuduttava, jotta Betaal voi antaa pankilleen maksutoimeksiannon (direktiivin 2015/2366 4 artiklan 13 alakohta). Ei siis voida todeta, että kyseessä on yksi ainoa maksupalvelu, joka tarjotaan kolmen osapuolen – omistajan, Betaalin ja pääurakoitsijan – välisessä oikeustoimessa, kuten DNB väittää.
51.      Asiakas antaa tietenkin pankilleen maksutoimeksiannon vakuusrahojen siirtämiseksi Betaalille. Asiakkaan ei voida kuitenkaan katsoa antavan maksutoimeksiantoa varojen siirtämiseksi pääurakoitsijalle, koska kyseinen toimi ei ole automaattinen.
52.      Asiakkaan ja pääurakoitsijan välillä ilmenevä mahdollinen erimielisyys estää nimittäin siirtämästä pääurakoitsijan tilille rahoja, jotka asiakas on siirtänyt Betaalille ja jotka on talletettu Betaal-säätiön tilille. Erimielisyyden yhteydessä vakuusrahat joko maksetaan takaisin asiakkaalle tai ne hyvitetään uudelle pääurakoitsijalle, joka saattaa urakan loppuun asiakasta tyydyttävällä tavalla.
53.      Direktiivin 2015/2366 80 artiklan mukaisesti maksupalvelunkäyttäjät eivät pääsääntöisesti voi perua maksutoimeksiantoa sen jälkeen, kun maksajan maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut sen. Sen sijaan nyt käsiteltävässä asiassa asiakas voi vakuuden maksamista koskevan toimeksiannon antajana ”peruuttaa” kyseisten varojen siirtämisen maksunsaajana olevalle pääurakoitsijalle, jos rakennusurakkaa ei ole asiakkaan mielestä saatettu asianmukaisesti loppuun.
54.      Betaalin tarjoamassa palvelussa tarjotaan vakuus, joka helpottaa asiakkaan ja pääurakoitsijan välisen sopimuksen täyttämistä, joten kyseisen palvelun suorittamisessa tarvittavat rahojen siirrot ovat vakuuden tarjoamisesta muodostuvan palvelun liitännäisiä palveluja.
55.      Tässä yhteydessä Betaal ei tarjoa maksupalvelua, vaan se hyödyntää vakuusjärjestelyissä asiakkaan pankin ja pääurakoitsijan pankin tarjoamia maksupalveluja. Kuten olen tuonut esille, Betaal ei osallistu kyseisten maksupalvelujen tekniseen toteutukseen eikä hallinnoi Betaal-säätiön tilille talletettuja varoja käymällä niillä kauppaa ja saamalla niistä tuottoa.(16)
B       Systemaattinen tulkinta
56.      Direktiivin 2015/2366 johdanto-osan 24 perustelukappaleen mukaisesti kyseisen direktiivin oikeudellisen kehyksen soveltaminen ”– – olisi annettava niiden palveluntarjoajien tehtäväksi, jotka tarjoavat maksupalveluja tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintanaan tämän direktiivin mukaisesti” (kursivointi tässä).
57.      Samaisessa johdanto-osan perustelukappaleessa sekä kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa määritetään ne maksupalveluntarjoajien ryhmät, joilla on oikeus tarjota maksupalveluja kaikkialla unionissa. Näihin ryhmiin kuuluvat
–        luottolaitokset, jotka vastaanottavat käyttäjiltä talletuksia, joita voidaan käyttää maksutapahtumien rahoittamiseen, ja joihin sovelletaan direktiivissä 2013/36/EU(17) säädettyjä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia;
–        sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat, jotka laskevat liikkeeseen sähköistä rahaa, jota voidaan käyttää maksutapahtumien rahoittamiseen, ja joihin sovelletaan direktiivissä 2009/110/EY(18) säädettyjä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia;
–        maksulaitokset ja
–        postisiirtoa hoitavat laitokset, joilla on kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus tarjota maksupalveluja.
58.      Beetal, joka tarjoaa vakuuspalvelua asiakkaille ja rakennusurakoitsijoille Alankomaissa, ei kuulu mihinkään näistä ryhmistä. Maksulaitosten, joihin sovelletaan direktiivin 2015/2366 tiukkoja säännöksiä, on tarjottava maksupalveluja pääasiallisesti tavanomaisena liiketoimintanaan.(19)
59.      Vaatimus maksupalvelujen tarjoamisesta ammattimaisesti ja pääasiallisena toimintana selittyy direktiivin 2015/2366 normatiivisen asiayhteyden perusteella.
60.      Liiketoimen luonnehtimisella maksupalveluksi on nimittäin merkittäviä oikeudellisia vaikutuksia tällaista palvelua tavanomaisena liiketoimintanaan harjoittavalle laitokselle.
61.      Ensinnäkin ammattimainen maksupalvelujen tarjoaminen edellyttää maksulaitoksilta toimilupaa. Toimiluvan myöntämisen edellytyksistä ja myöntämisessä sovellettavasta menettelystä säädetään direktiivin 2015/2366 II osaston I luvussa. Tältä osin palveluntarjoajan on erityisesti osoitettava, että sillä on hallinnointi- ja ohjausjärjestelmä sekä sisäiset valvontamekanismit ja että se kykenee käyttämään tarkoituksenmukaisia ja oikeasuhteisia järjestelmiä, resursseja ja menettelyjä toimiakseen moitteettomasti.(20)
62.      Toiseksi maksupalveluja tarjoavaan laitokseen kohdistetaan vakavaraisuusvalvontaa: direktiivin 2015/2366 23 artiklan mukaisesti toimivaltaiset viranomaiset voivat erityisesti tehdä tarkastuksia paikan päällä ja tarvittaessa peruuttaa toimiluvan tilapäisesti tai lopullisesti.
63.      Kolmanneksi maksulaitosten on täytettävä tietyt alkupääomaa ja omia varoja koskevat vaatimukset, joista säädetään direktiivin 2015/2366 6–9 artiklassa.
64.      Neljänneksi direktiivissä 2015/2366 säädetään yhdenmukaistetusta järjestelmästä, jota sovelletaan maksupalveluntarjoajien korvausvastuuseen, kun kyseessä ovat oikeudettomat maksutapahtumat (73 artikla) tai kun kyseessä on maksutapahtumien toteuttamatta jääminen, virheellinen toteuttaminen tai toteuttamisen myöhästyminen (89 artikla).
65.      Direktiivissä 2015/2366 säädettyjen vaatimusten tiukkuus on perusteltua vain, jos kyseistä direktiiviä sovelletaan ammattimaisiin maksupalveluntarjoajiin. Kyseiset vaatimukset ovat suhteettomia, jos niitä sovelletaan muuntyyppisten palvelujen tarjoajiin, jotka muun lisäksi toteuttavat rahojen siirtoja pääasiallisen toimintansa liitännäisenä osana.
66.      Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemästä arvioinnista muuta ilmene, Betaalin tilanne vaikuttaa tällaiselta, sillä sen pääasiallista toimintaa on kiinteistöön liittyvien vakuuksien tarjoaminen rakenteilla olevien kiinteistöjen ostajille ja pääurakoitsijoille.
67.      Vaikka Betaal toteuttaisi pääasiallisen toimintansa harjoittamisen yhteydessä liitännäisesti maksupalveluja, ei tämä seikka tekisi siitä ammattimaista maksupalveluntarjoajaa, jota DNB valvoo.
C       Teleologinen tulkinta
68.      DNB väittää, että direktiiviä 2015/2366 on tulkittava laajasti ja ottaen huomioon käyttäjien suojeleminen.(21) Istunnossa DNB painotti tätä tavoitetta näkemyksensä perusteena.
69.      Direktiivin 2015/2366 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa(22) viitataan nimittäin tavoitteeseen ”– – taata kuluttajansuojan korkea taso näiden maksupalvelujen käytössä – –”.(23)
70.      Katson kuitenkin, ettei kuluttajansuojan tavoitetta voida asettaa ensisijaiseksi suhteessa muihin perusteisiin, joita käytetään direktiivin 2015/2366 tulkinnassa.
71.      Kyseisen tavoitteen lisäksi on muitakin yhtä tärkeitä tavoitteita, kuten oikeusvarmuuden parantaminen, lainsäädäntökehyksen yhdenmukaisen soveltamisen varmistaminen ja koko maksujärjestelmän tehokkuuden lisääminen.(24)
72.      Nämä kaikki tavoitteet huomioivasta näkökulmasta tarkastellen (direktiivin 2015/2366 soveltamisalaan kuuluvan) maksupalveluntarjoajan käsitettä ei ole perusteltua tulkita laajasti, niin että sen rajat hämärtyvät eivätkä ole enää erotettavissa sellaisten muiden käsitteiden rajoista, joihin kyseistä direktiiviä ei sovelleta.
73.      Maksupalvelunkäyttäjien suojaaminen ei siis voi johtaa siihen, että muiden palvelujen tarjoajiin, jotka toteuttavat varojen siirtoja pääasialliselle toiminnalleen liitännäisenä toimintana, sovelletaan direktiivin 2015/2366 soveltamisalaan kuuluviin maksupalveluntarjoajiin sovellettavaa tiukkaa säännöstöä.
74.      Tällainen tulkinnan laajentaminen olisi hankalaa, kun huomioon otetaan notaarien tai lakimiesten kaltaiset ammattilaiset, jotka vastaanottavat ja tallettavat asiakkaidensa varoja sekä luovuttavat nämä varat saamiensa ohjeiden mukaisesti myöhemmin kolmansille. Kyseiset oikeusalan toimijat tarjoavat toimintansa harjoittamisen yhteydessä talletus- tai vakuuspalveluja ja tekevät tarvittavat tilisiirrot ja maksutoimeksiannot. Niihin ei kuitenkaan sovelleta direktiivin 2015/2366 tiukkoja velvoitteita.
75.      Alankomaissa notaari voi hallinnoida kiinteistöihin liittyviä vakuuksia samalla tavalla kuin Betaal. Itse asiassa Alankomaiden lainsäädännössä säädetään nimenomaisesti, että notaarit ottavat asiakkailta vastaan varoja, joilla taataan niiden määrien maksaminen, jotka asiakkaiden on maksettava pääurakoitsijalle.(25)
76.      Tarjotun palvelun luonnetta koskevan DNB:n näkemyksen mukaisesti myös notaariin, joka vastaanottaa tällaisia varoja asiakkaalta ja siirtää ne sitten pääurakoitsijalle, olisi sovellettava direktiiviä 2015/2366 ja kohdistettava kyseisen direktiivin mukaista vakavaraisuusvalvontaa. DNB on kuitenkin myöntänyt istunnossa, ettei direktiiviä 2015/2366 sovelleta notaarien tai lakimiesten kaltaisiin ammattilaisiin, jotka hallinnoivat vakuuksia ja talletuksia.(26)
77.      Kyseisiä ammattilaisia ei voida luonnehtia direktiivissä 2015/2366 tarkoitetuiksi maksupalveluntarjoajiksi, vaikka he vastaanottavat asiakkailta varoja ja siirtävät ne kolmansille, siitäkään syystä, etteivät he tarjoa tällaisia palveluja pääasiallisena toimintanaan ammattimaisesti ja tavanomaisesti, vaan liitännäisesti tai harvakseltaan eli varsinaisen oman toimintansa ohessa.
78.      Samaa perustelua voidaan käyttää myös Betaalin harjoittamasta pääasiallisesta toiminnasta, joka ei ole maksupalvelujen tarjoamista vaan vakuuksien tarjoamista sen takaamiseksi, että asunnonostajat maksavat velkansa asuntonsa rakentaville pääurakoitsijoille.
79.      Edellä esitetystä voidaan päätellä, että direktiivissä 2015/2366 suljetaan sen soveltamisalan ulkopuolelle pelkkien vakuuspalvelujen tarjoajat, jotka toteuttavat maksupalveluja liitännäisesti.
80.      Kun Betaalin kaltaiset vakuuspalveluntarjoajat jäävät direktiivin 2015/2366 soveltamisalan ulkopuolelle, käyttäjillä ei ole tietenkään samaa kyseisen direktiivin mukaista suojaa kuin niillä, jotka käyttävät maksulaitosten tarjoamia maksupalveluja.(27)
81.      Tämä seikka ei ole kuitenkaan määräävä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyihin vastaamisen kannalta. Kansallisessa lainsäädännössä voi olla muita suojamekanismeja, joilla turvataan käyttäjien etu joko erilaisilla takauskeinoilla tai säätämällä laissa tiukoista ehdoista niille laitoksille, jotka eivät tarjoa maksupalveluja mutta vastaanottavat varoja tällaisilta asiakkailta vakuudeksi sopimusvelvoitteiden täyttämistä varten.
82.      Direktiivin 2015/2366 4 artiklan 3 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 3 kohdan c alakohdan kanssa, on siis tulkittava siten, että varojen vastaanottoon ja siirtoon liittyvää palvelua, jonka jokin taho tarjoaa välittäjänä, ei ole pidettävä maksupalveluna silloin, kun kyseinen taho asiakkaan ja pääurakoitsijan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella vastaanottaa asiakkaalta varoja omalle maksutililleen ja siirtää nämä varat tältä maksutililtä pääurakoitsijalle asiakkaalta luvan saatuaan.
D       Onko kyseessä rahansiirto?
83.      Norjan hallituksen mukaan Betaalin tarjoama palvelu kuuluu direktiivin 2015/2366 liitteessä I olevassa 6 kohdassa tarkoitetun ja saman direktiivin 4 artiklan 22 alakohdassa(28) määritellyn rahansiirron(29) käsitteen alaan.
84.      Tosiasiassa unionin tuomioistuimen ei tarvitse lausua direktiivin 2015/2366 4 artiklan 22 alakohdan tulkinnasta, koska kyseiseen säännökseen ei viitata ennakkoratkaisupyynnössä.
85.      Tarkastelen sitä kuitenkin jäljempänä siltä varalta, että unionin tuomioistuin päättää joka tapauksessa vastata Norjan hallituksen väitteeseen.
86.      Direktiivin 2015/2366 johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa selkiytetään, että rahansiirto ”on yksinkertainen maksupalvelu, joka perustuu tavallisesti maksajan käteissuoritukseen maksupalveluntarjoajalle, joka siirtää vastaavan määrän edelleen maksunsaajalle tai maksunsaajan puolesta toimivalle toiselle maksupalveluntarjoajalle esimerkiksi tietoliikenneverkon välityksellä”.
87.      Norjan hallitus myöntää, että käsiteltävässä asiassa maksajan varojen vastaanotto tapahtuu ilman maksutilin avaamista asiakkaan tai maksunsaajan nimissä, mutta väittää, että kyseessä on edellä mainituissa oikeussäännöissä tarkoitettu rahansiirto.
88.      Tämä näkemys voidaan nähdäkseni kumota monin eri perustein.
89.      Ensinnäkään toimet, joihin Betaal osallistuu, eivät vastaa dynamiikaltaan ”pelkkää” rahansiirtoa, jolle on ominaista välitön toteutuminen ja rahan siirtäminen maksunsaajalle ehdoitta.(30)
90.      Toiseksi rahansiirrossa maksunsaaja vastaanottaa maksajan siirtämän määrän. Betaalin tapauksessa siirtäminen ei tapahdu tällä tavoin automaattisesti ja ehdoitta, vaan asiakas voi antaa varojen siirtämistä koskevan toimeksiannon, mutta varat eivät saavu maksunsaajana olevalle pääurakoitsijalle, jollei kiinteistön rakentamista ole saatettu loppuun maksajaa tyydyttävällä tavalla.
91.      Kolmanneksi Betaalin toiminnan luonnehtiminen rahansiirrosta muodostuvaksi maksupalveluksi edellyttää, että sitä harjoitetaan ammattimaisesti pääasiallisena toimintana. Toisin sanoen Betaalin tulisi harjoittaa rahansiirtotoimintaa tavanomaisesti ja siten, etteivät sen rahansiirtopalvelut ole vakuuspalvelun tarjoamiselle liitännäisiä tai välineellisiä palveluja.
92.      Kuten olen tuonut esille, Betaalin pääasiallisena toimintana ei ole rahansiirtojen toteuttaminen vaan vakuuksien tarjoaminen sen takaamiseksi, että asiakkaat suorittavat maksut heidän asuntonsa rakentaville pääurakoitsijoille. Jos tässä tapauksessa toteutetaan rahansiirtoja, ne ovat välineellistä ja liitännäistä toimintaa.
93.      En pidä myöskään asianmukaisena rinnastusta, jonka Norjan hallitus tekee Betaalin vakuuspalvelun ja niiden direktiivin 2015/2366 johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa mainittujen muiden palvelujen välillä, joissa ”valintamyymälät, kauppiaat ja muut vähittäismyyjät tarjoavat yleisölle mahdollisuuden käyttää vastaavaa palvelua muun muassa kaasu-, sähkö-, vesi- ja muiden tavanomaisten kotitalouslaskujen maksamiseen”.
94.      Kyseinen rinnastus ei ole asianmukainen, koska a) valintamyymälät, kauppiaat ja muut vähittäismyyjät siirtävät asiakkaiden tiettyjen laskujen maksamista varten maksamat varat kokonaisuudessaan pidättämättä mitään määrää ja koska b) niiden tarjoama palvelu ei ole muulle pääasialliselle toiminnalle liitännäistä tai välineellistä toimintaa vaan rahansiirtoa asianomaisten laskujen maksamista varten, ja kyseiset toimijat tarjoavat tätä palvelua asiakkailleen joissakin valtiossa yhtenä (pää)palveluvalikoimaansa kuuluvana palveluna.
V       Ratkaisuehdotus
95.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa College van Beroep voor het bedrijfslevenin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2366 4 artiklan 3 alakohtaa, luettuna yhdessä liitteessä I olevan 3 kohdan c alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
varojen vastaanottoon ja siirtoon liittyvää palvelua, jonka jokin taho tarjoaa välittäjänä, ei ole pidettävä maksupalveluna silloin, kun kyseinen taho asiakkaan ja pääurakoitsijan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella vastaanottaa asiakkaalta varoja maksutililleen ja siirtää nämä varat tältä maksutililtä pääurakoitsijalle asiakkaalta luvan saatuaan.
1      Alkuperäinen kieli: espanja.
2      Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2015, L 337, s. 35).
3      Wet op het financieel toezicht (jäljempänä Wft).
4      Asiakas pystyy siis tallettamaan urakan hinnan viimeistä maksuerää vastaavan summan notaarin sijaan Betaal-säätiön tilille.
5      Betaalin oli lopetettava nämä lainvastaisuudet neljän viikon kuluessa päätöksen julkaisemisesta (määräaika) luopumalla loppuunsaattamistakuun ja vakuuden tarjoamisesta sekä luovuttamalla tai purkamalla voimassa olevat sopimukset tai muuttamalla niitä.
6      Uhkasakon määrä oli 10 000,00 euroa jokaiselta (määräajan päättymisen jälkeiseltä) viikolta, jona Betaal ei ole täyttänyt määräyksen mukaista velvoitetta kokonaan. Sakon enimmäismäärä oli 50 000,00 euroa.
7      ECLI:NL:RBROT:2022:9932.
8      Alankomaiden hallitus ilmoitti kirjallisissa huomautuksissaan pelkästään olevansa samalla kannalla kuin DNB ja selittävänsä näkemystään suullisesti. Se ei kuitenkaan antanut tällaista selitystä, koska se ei osallistunut istuntoon.
9      Tšekin hallituksen mukaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen palvelu on maksupalvelu vain, jos laitos tarjoaa kyseistä palvelua ammatti- tai liiketoimintanaan eikä kyseessä ole pelkästään toiseen palveluun tarvittava palvelunosa ja varojen siirto toteutetaan yksinomaan maksajan tai maksunsaajan antaman toimeksiannon perusteella.
10      Tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli (C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 91 kohta); tuomio 6.7.2023, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen) (C‑8/22, EU:C:2023:542, 29 kohta) ja tuomio 17.11.1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta).
11      18.3.2022 annettu vastaus kysymykseen ID 2020,5216. Vastaus ei ole oikeudellisesti sitova. Se on saatavilla EBA:n verkkosivustolla: Single Rulebook Q&A, Question ID 2020,5216 (www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5216).
12      DNB vetoaa myös vastaukseen, jonka komissio antoi 6.1.2023 kysymykseen ID 2020,5099, mutta kyseisen kysymyksen taustalla ollut tosiasiallinen tilanne poikkeaa nyt käsiteltävän asian tilanteesta. Tämä komission vastaus on saatavilla osoitteessa https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5099.
13      Tuomio 22.2.2024, ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148), 34 kohta: ”– – kun maksupalvelunkäyttäjä asettaa varoja maksulaitoksen saataville ja kun kyseiset varat hyvitetään käyttäjän nimissä kyseisen laitoksen hallinnoimall[e] maksutilille, nämä tapahtumat on lähtökohtaisesti katsottava tapahtumiksi, jotka liittyvät direktiivin 2015/2366 4 artiklan 12 alakohdassa tarkoitetun maksutilin hoitamiseen, ja näin ollen kyseisen direktiivin 4 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun maksupalvelun osiksi.”
14      Ennakkoratkaisupyynnön 12.1–12.3 kohta.
15      Yhdyn tältä osin toteamuksiin, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnön 13.5 kohdassa: ”– – direktiivin 2015/2366 luvun ”Maksutapahtumien toteuttaminen” (78–93 artikla) säännösten asiayhteydestä ja maksutapahtumien, maksajan ja maksunsaajan määritelmistä voidaan päätellä, että maksutapahtumien toteuttaminen on tulkittava luonteeltaan [pääosin] tekniseksi ja että niiden toteuttaminen liittyy maksutapahtuman suorittamiseen maksutilille. – –. Nämä säännökset vaikuttavat viittaavan siihen, että maksupalveluntarjoaja osallistuu suoraan ja teknisesti varojen siirtämiseen maksutililtä toiselle maksutilille.” Kursivointi tässä.
16      DNB on vahvistanut istunnossa, ettei Betaal harjoittanut rahoituksen välitystä vakuusvaroilla, vaan sillä oli velvollisuus säilyttää varat koskemattomina, eikä se käynyt niillä kauppaa mahdollisimman suuren tuoton saamiseksi. Betaal ei siis ole rinnastettavissa rahoituksen välitystä harjoittaviin laitoksiin, joihin liittyvien riskien perusteella DNB:n on kohdistettava niihin vakavaraisuusvalvontaa.
17      Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 176, s. 338).
18      Sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2009, L 267, s. 7).
19      22.3.2018 annetun tuomion Rasool (C‑568/16, EU:C:2018:211) 36 kohdassa tuodaan esillemaksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13.11.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64/EY (EUVL 2007, L 319, s. 1) osalta, että sen soveltaminen olisi rajoitettava maksupalveluntarjoajiin, joiden ”pääasiallinen toiminta” on maksupalvelujen tarjoaminen maksupalvelunkäyttäjille. Unionin tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 37 kohdassa, että asianomaisen yrityksen pääasiallinen toiminta oli pelihallien ylläpitäminen ja että tässä yhteydessä monitoimisia käteisautomaatteja, joiden avulla asiakkaat saattoivat vaihtaa ja nostaa rahaa, koskevat toimet koskivat kyseiseen toimintaan nähden puhtaasti liitännäistä palvelua.
20      Betaalilla ei ollut tällaista toimilupaa, minkä vuoksi DNB määräsi sen lopettamaan toimintansa.
21      Käsiteltävän asian kannalta on merkityksetöntä selvittää, ovatko suojeltavat käyttäjät vain kuluttajiksi katsottavia henkilöitä käsitteen suppeassa merkityksessä vai onko käyttäjissä muitakin kuin kuluttajia (esimerkiksi yrityksiä). Direktiivin 2015/2366 johdanto-osan 53 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Koska kuluttajat ja yritykset eivät ole samassa asemassa, nämä ryhmät eivät tarvitse samantasoista suojaa. Vaikka on tärkeää taata kuluttajien oikeudet säännöksin, joista ei voi poiketa sopimuksella, on kohtuullista sallia yritysten ja organisaatioiden sopia toisin, kun ne eivät toimi suhteessa kuluttajiin. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava säätää, että – – mikroyrityksiä kohdellaan samalla tavoin kuin kuluttajia. Tiettyjä tämän direktiivin keskeisiä säännöksiä olisi joka tapauksessa sovellettava aina, käyttäjän asemasta riippumatta.”
22      Kyseinen perustelukappale toistetaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 4 kohdassa.
23      Ks. direktiivin 2007/64 tavoitteesta, joka vastaa pitkälti direktiivin 2015/2366 tavoitteita, 2.9.2021 annettu tuomio CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671, 44 kohta).
24      Direktiivin 2015/2366 johdanto-osan kuudes perustelukappale.
25      Alankomaiden siviililain 7 niteen 767 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Tilaaja voidaan velvoittaa suorittamaan vain maksut, jotka vastaavat edes suurin piirtein urakan edistymisastetta tai tilaajalle luovutettujen tavaroiden arvoa; tilaajalle kuuluvien velvoitteiden täyttämisen takaamiseksi voidaan kuitenkin sopia, että tilaaja tallettaa notaarille määrän, joka on enintään 10 prosenttia urakan hinnasta tai josta muodostuu kyseisen määrän korvaava takaus. Tämän ylittävä määrä katsotaan aiheettomaksi maksuksi.”
26      Italian hallitus on esittänyt samaa (sen kirjallisten huomautusten 37 ja 38 kohta). Sen näkemyksen mukaan riidanalaisen säädöksen laaja tulkinta voisi laajentaa maksupalvelun käsitettä merkittävästi, minkä seurauksia olisi hankala ennakoida. Toiminta, jota voidaan harjoittaa nykyisellään vapaasti ja jonka ei katsota kuuluvan maksupalveluja koskevan säännöstön soveltamisalaan, voisi siirtyä kyseisen säännöstön soveltamisalaan, jos ennakkoratkaisupyynnössä kuvattu palvelu katsottaisiin maksupalveluksi. Se lisää, että tällöin sama luonnehdinta olisi tehtävä myös palvelusta, jossa omistusoikeuden siirtämistä tai muiden kiinteistöihin tai liiketoimintakokonaisuuksiin kohdistuvien esineoikeuksien siirtämistä, muodostamista tai purkamista vastaava hinta talletetaan notaarille. Vastaavalla tavalla mitä tahansa samankaltaista vakuus- tai talletuspalvelua tarjoava laitos voitaisiin katsoa maksupalveluntarjoajaksi.
27      DNB mainitsi istunnossa sen mahdollisuuden, että vakuudentarjoajat ajautuvat konkurssiin eikä vakuuteen tarkoitettuja varoja pystytä saamaan takaisin. DNB:n mukaan näin on käynyt Betaalin tapauksessa.
28      Kyseinen kohta toistetaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohdassa.
29      Käsite ”rahansiirto” on hieman moniselitteinen. Sen merkityskenttä ei tarkennu tarkastelemissani kieliversioissa käytetyistä käännösvastineista (”money remittance” (englanti), ”transmission de fonds” (ranska), ”Finanztransfer” (saksa), ”geldtransfer” (hollanti), ”rimessa di denaro” (italia), ”envio de fundos” (portugali) tai ”remiterea de bani” (romania)), niin että se voitaisiin erottaa selvästi muista enemmän tai vähemmän samankaltaisista käsitteistä.
30      Betaal ei siirrä pääurakoitsijalle asiakkaan siirtämiä rahoja kokonaisuudessaan. Siviililain 10 §:n mukaisesti Betaal pidättää asiakkaalta saadusta määrästä 2,5 prosenttia vakuuden määrästä tai vähintään 200 euroa, eikä tätä pidätettyä osaa siirretä eikä hyvitetä pääurakoitsijalle.