62002CC0181_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Euroopan yhteisöjen komissio on kahdella vuonna 1999 ja 2000 tekemällään päätöksellä(2) pyytänyt Saksan liittotasavaltaa perimään takaisin osan valtiontuista, jotka se oli maksanut Kvaerner Warnow Werf GmbH -nimiselle laivanrakennustelakalle (jäljempänä KWW). Komissio katsoi, että KWW:n tosiasiallinen tuotanto oli ylittänyt kahtena peräkkäisenä vuotena tukien lupapäätöksissä säädetyn kapasiteettirajan, joka oli 85 000 tasattua bruttotonnia (jäljempänä tbc).
2. KWW:n nostaman kanteen perusteella yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kumonnut riidanalaiset päätökset sillä perusteella, että kapasiteettirajoitus ei koskenut KWW:n tosiasiallista tuotantoa vaan telakan tuotantovälineiden teknistä kapasiteettia.(3) Ensimmäisen asteen tuomioistuin on siis katsonut, että se, että KWW:n tuotanto ylitti 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa, ei ole luonteeltaan sellainen seikka, jonka perusteella telakan pitäisi menettää tukietunsa sikäli kuin kyseinen telakka noudattaa tukien hyväksymispäätöksissä määrättyjä teknisiä rajoituksia.
3. Komissio vaatii nyt kyseisen tuomion kumoamista. Se katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin asiassa perustuvan tukien hyväksymispäätösten virheelliseen tulkintaan.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
4. EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan e alakohdassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohta) määrätään seuraavaa:
”Yhteismarkkinoille soveltuu:
– –
e) muuta tukea, josta neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta.”
5. Neuvosto antoi tämän määräyksen perusteella 21 päivänä joulukuuta 1990 direktiivin 90/684/ETY laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta.(4) Siinä säädetään laivanrakennusalan yritysten mahdollisuudesta saada tietyin edellytyksin valtiontukia toimintatukina, investointitukina, sulkemistukina ja tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävinä tukina.
6. Direktiivin 90/684 10 a artikla, sellaisena kuin se on lisättynä direktiivillä 92/68/ETY,(5) koskee ainoastaan entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella toimiville laivanrakennustelakoille myönnettäviä tukia. Sen 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella 1.7.1990 toimineiden telakoiden laivanrakennus- ja muuntotoimintaan myönnettyjä toimintatukia voitiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvina 31.12.1993 asti edellyttäen, että Saksan liittotasavalta suostui tekemään 31.12.1995 mennessä todellisesti ja peruuttamattomasti 40 prosentin suuruisen nettovähennyksen 1.7.1990 olemassa olleesta 545 000 tasatun bruttotonnin kapasiteetista.
7. Direktiivin 92/68 perustelukappaleissa todetaan tältä osin seuraavaa:?(6)
”– – laivanrakennusalalla on suuri merkitys entisen Saksan demokraattisen tasavallan rannikkoalueen rakenteellisessa kehittämisessä;
– – laivanrakennusalan, sellaisena kuin se oli olemassa tällä alueella sen liityttyä Euroopan yhteisöön, pikainen kokonaisvaltainen rakenteellinen uudistaminen on tarpeen sen kilpailukyvyn kehittämisen kannalta – – ;
– – toisaalta kilpailuun liittyvät seikat edellyttävät, että kyseisten alueiden laivanrakennusalan on otettava huomattavalla tavalla osaa sen ylikapasiteetin vähentämiseen, joka maailmanlaajuisesti tarkasteltuna estää palauttamasta laivanrakennusalalle tavanomaista markkinatilannetta;
– – ”
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
8. Valituksenalaisesta tuomiosta(7) käy ilmi, että Treuhandanstalt-niminen julkisoikeudellinen elin, jonka tehtävänä on entisen Saksan demokraattisen tasavallan yritysrakenteen uudistaminen, myi itäsaksalaisen Warnow Werft -telakan norjalaiselle Kvaerner-konsernille vuonna 1992. Kauppasopimuksessa, jonka Saksan liittotasavalta toimitti komissiolle, ostaja sitoutui rajoittamaan kyseisen telakan laivanrakennuskapasiteetin 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa 31.12.2005 asti. Saksan liittotasavalta oli myöntänyt KWW:lle kyseisen vuosikapasiteetin direktiivin 90/684, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/68,(8) 10 a artiklan 2 kohdan c alakohdan perusteella.
9. Viidelle Saksan liittotasavallalle vuosien 1993 ja 1998 välisenä aikana(9) tiedoksi antamillaan päätöksillä komissio hyväksyi direktiivin 90/684 mukaisesti Saksan liittotasavallan kyseiselle telakalle suunnittelemat kokonaismäärältään 1 246,9 miljoonan Saksan markan suuruiset tuet edellyttäen, että kyseinen telakka noudattaa 85 000 tasatun bruttotonnin vuosikapasiteettirajoitusta.
10. Vuonna 1997 KWW:n tosiasiallinen tuotanto oli 93 862 tasattua bruttotonnia. Vuonna 1998 kantajan tosiasiallinen tuotanto oli 122 414 tasattua bruttotonnia.
11. Komissio katsoi KWW:n ylittäneen vuonna 1998 kyseisen 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajan ja teki sen perusteella päätöksen 1999/675. Kyseisessä päätöksessä komissio ilmoitti, että Saksan liittotasavallan myöntämät 41,5 miljoonan euron (eli 83 miljoonaa Saksan markan) suuruiset tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille ja pyysi kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet näiden tukien perimiseksi takaisin tuensaajalta.(10)
12. Komissio katsoi KWW:n ylittäneen myös vuonna 1997 mainitun 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajan ja teki sen perusteella edellä mainitun päätöksen 2000/336. Tässä päätöksessä komissio katsoi, että Saksan liittotasavallan KWW:lle myöntämä 6,3 miljoonan euron (eli 12,6 miljoonan Saksan markan) suuruinen tuki ei sovellu yhteismarkkinoille ja pyysi kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet näiden tukien perimiseksi takaisin tuensaajalta.
13. Lopulta komissio teki 29.3.2000 päätöksen 2000/416/EY Saksan liittotasavallan myöntämästä valtiontuesta Kvaerner Warnow Werft GmbH:lle (vuonna 1999) ja päätöksen 1999/675/EY muuttamisesta.(11) Tässä päätöksessä komissio totesi, että ”vuonna 1999 [KWW] on noudattanut kapasiteettirajoitusta, jonka noudattaminen on valtiontuesta N 325/99 tehdyn, 5 päivänä elokuuta 1999 tiedoksi annetun päätöksen mukaan edellytys tuen soveltuvuudelle yhteismarkkinoille”.(12)
14. KWW on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 11.11.1999 ja 18.5.2000 jättämillään kanteilla vaatinut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan takaisinperintää koskevat päätökset.
III Valituksenalainen tuomio
15. Kanteidensa tueksi KWW vetosi kahdeksaan kanneperusteeseen, joista kaksi koskivat EY 87 ja EY 88 artiklan sekä direktiivin 90/684 soveltamisessa tapahtunutta virhettä.
16. KWW väitti, että lupapäätöksissä käytetyllä ”kapasiteettirajan” käsitteellä ei määrätä tosiasiallisen tuotannon rajoittamisesta, vaan ainoastaan tuotantovälineitä koskevien teknisten rajoitusten noudattamisesta. Näin ollen kun tätä käsitettä oli tulkittava siten, että KWW:n tuotanto ei saanut ylittää lupapäätöksissä vahvistettua 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa, valituksenalaisissa päätöksissä oli KWW:n mukaan tosiseikkoja koskevia ja oikeudellisia virheitä.
17. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi nämä kanneperusteet seuraavilla perusteilla:
”91 Aluksi on huomautettava, että direktiivissä 90/684/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/68/ETY, ei määritellä kapasiteetin käsitettä ja että näin ollen komissiolla on tiettyä harkintavaltaa tätä käsitettä tulkitessaan – – . Heti alkuun on kuitenkin myös todettava, että sen sijaan, että kantaja riitauttaisi komission harkintavaltaansa käyttäen tekemän tulkinnan, se moittii komissiota lähinnä siitä, että tämä on riidanalaisissa päätöksissä jättänyt huomiotta aikaisempien lupapäätöksiensä mukaisen kapasiteettirajoituksen käsitteen. Kantaja siis väittää komission rikkoneen lupapäätöksiä – – .
92 Näin ollen varmistaessaan tässä tapauksessa sen, ettei riidanalaisissa päätöksissä ole tehty ilmeistä arviointivirhettä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on otettava huomioon sääntö, jonka mukaan yhteisöjen toimielinten on noudatettava periaatetta, jonka mukaan ne eivät saa jälkikäteen muuttaa toimiaan, jotta taataan niiden oikeussubjektien oikeusturva, joita toimet koskevat – – 2. Ei ole siis hyväksyttävissä, että komissio määrää tukien palauttamista koskevasta seuraamuksesta sellaisen tukien saajan vahingoksi, joka on noudattanut tukia koskevia edellytyksiä, jotka komissio on lupapäätöksissä asettanut.
93 Aluksi on näin ollen käytävä läpi asiaa koskevat oikeussäännöt, joihin lupapäätökset kuuluvat, ja tämän jälkeen on tarkasteltava lupapäätöksiä sen varmistamiseksi, ettei komission riidanalaisissa päätöksissä esittämä tulkinta kapasiteettirajoituksen edellytyksestä ole erilainen ja rajoittavampi kuin lupapäätöksissä.
94 Asiaa koskevista oikeussäännöistä, joihin lupapäätökset kuuluvat, on todettava, että direktiivin 90/684/ETY 10 a artiklan 2 kohdan c alakohdassa määritellyn kapasiteettivähennyksen (’Saksan hallitus suostuu tekemään – – todellisesti ja peruuttamattomasti 40 prosentin suuruisen nettovähennyksen 1.7.1990 olemassa olleesta 545 000 [tasatun bruttotonnin kapasiteetista]’), johon kuuluu kantajalle asetettu 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoitus vuodessa – –, tarkoituksena on palauttaa laivanrakennusalalle tavanomainen markkinatilanne ja palauttaa entisen Saksan demokraattisen tasavallan telakoiden kilpailukyky vähentämällä ylituotantokapasiteettia.
95 Perustellakseen direktiivin 90/684/ETY uuden 10 a artiklan neuvosto toteaa direktiivin 92/68/ETY kolmannessa perustelukappaleessa, että ’kilpailutilanne aiheuttaa sen, että [entisen Saksan demokraattisen tasavallan] alueen laivanrakennusalan on otettava huomattavalla tavalla osaa sen ylituotantokapasiteetin vähentämiseen, joka maailmanlaajuisesti tarkasteltuna estää palauttamasta laivanrakennusalalle tavanomaista markkinatilannetta’.
96 Direktiivistä 90/684/ETY käy myös ilmi, että sen tavoitteena on Euroopan yhteisön alueen telakoiden rakenteellisen ylituotantokapasiteetin poistaminen, jotta telakat olisivat tehokkaampia ja kilpailukykyisempiä. Tämä tavoite on pääteltävissä muun muassa direktiivin 90/684/ETY edellä mainitusta 6 artiklasta – – sekä saman direktiivin kolmannesta, kuudennesta, kahdeksannesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta. Kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että ’vaikka laivanrakennusteollisuuden maailmanmarkkinat ovat merkittävästi parantuneet vuoden 1989 jälkeen, tyydyttävä tasapaino tarjonnan ja kysynnän välillä ei vieläkään ole toteutunut ja syntyneet hinnankorotukset eivät vielä riitä laajassa yhteydessä palauttamaan alalle tavanomaista markkinatilannetta – – ’. Kuudennen perustelukappaleen mukaan ’[laivanrakennusalan tärkeimpien maiden välillä tehtävän sopimuksen] on taattava telakoiden rehellinen kilpailu kansainvälisellä tasolla poistamalla tasapuolisesti ja kannattavalla tavalla kaikki esteet, jotka haittaavat tavanomaisia kilpailuolosuhteita – – ’. Kahdeksannen perustelukappaleen mukaan ’kilpailukykyisellä laivanrakennusteollisuudella on keskeinen merkitys yhteisölle – – ’. Yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan lopuksi, että ’on noudatettava ankaraa ja valikoivaa tukipolitiikkaa nykyisen, kehittynyttä teknologiaa käyttävien laivojen rakentamisen suuntauksen tukemiseksi ja rehellisten ja yhtenäisten kilpailuolosuhteiden luomiseksi yhteisössä’.
97 Tämän jälkeen on todettava, että ylituotantokapasiteetin vähentäminen siten, että otetaan käyttöön kapasiteettirajoitus, varmistetaan lähinnä asettamalla teknisiä rajoituksia, joita kutsutaan yleisesti ’teknisiksi pullonkauloiksi’. Tämä ilmenee selkeästi lupapäätöksistä (ks. edellä 5 kohta).
98 Ensinnäkin komissio toteaa 3.3.1993 päivätyssä kirjeessään, joka sisältää ensimmäisen lupapäätöksen, että ’vaikka komission toimeksiannosta laaditun riippumattoman asiantuntijalausunnon mukaan [Warnow Werft -telakan] rakennuskapasiteetti tuskin ylittää 85 000 tasattua bruttotonnia – toisin sanoen osuutta, jonka Saksan hallitus sille myönsi itäsaksalaisille telakoille hyväksytystä 327 000 tasatun bruttotonnin kokonaiskapasiteetista –, investointiohjelman aikana on suoritettava valvontaa sen varmistamiseksi, että kapasiteettia todella vähennetään. Tämän vähentämisen edellytyksenä on, että investoinnit toteutetaan konsulttiyritykselle esitettyjen suunnitelmien ja hankkeiden mukaisesti. Kvaerner on vahvistanut, että telakkaa uudistettaessa on otettava huomioon seuraavat rajoitukset:
– Uutta teräksen leikkaamiseen käytettävää hallia ei muuteta, ellei uusi alusten laitojen valmistamiseen käytettävä kone (mechanical edge preparation machine; jyrsinkoneen tyyppinen laite) tätä edellytä.
– Työpaikkojen määrä on vakiinnutettava suurikokoisten tasaisten elementtien valmistuslinjalla kahdeksaan ja kaksoispohjien valmistuslinjalla kuuteen konsulttiyrityksen selonteossa EECI:0001A esitettyjen suunnitelmien mukaisesti.
– Näitä valmistuslinjoja ei saa pidentää, paitsi jos 600 tonnin kokoisille suurille yksiköille tarkoitetun hallin (superunitshop) pinta-alaa pienennetään vastaavasti. Tätä sääntöä voidaan soveltaa myös toisin päin: toisin sanoen jos suurikokoisten tasaisten elementtien tai kaksoispohjien valmistuslinjojen kapasiteettia ja näin ollen myös niiden käyttämää pinta-alaa pienennetään, suurille yksiköille tarkoitetun hallin pinta-alaa voidaan kasvattaa samassa suhteessa.
– Profiloitujen elementtien valmistuslinjalla (curved panel line, profiloidut leikkaukset) olevien työpaikkojen määrä on rajoitettava kuuteen konsulttiyrityksen selonteossa EECI:0001A esitettyjen suunnitelmien mukaisesti.
– Pienikokoisten tasaisten elementtien valmistuslinjalla (small panel line) olevien työpaikkojen määrä on vakiinnutettava enintään kolmeen konsulttiyrityksen selonteon EECI:0001A mukaisesti.
– Telakan yläpuolelle voidaan pystyttää ainoastaan yksi nostokyvyltään 600 tonnin nosturi. Laiturinosturit (joiden määräksi on suunniteltu kahta) ovat ulokenostureita, joiden nostokyky on 50 tonnia’.
99 Tästä luettelosta ilmenee, että tavoitteeksi asetettu kapasiteetin todellinen vähentäminen piti saavuttaa lähinnä noudattamalla telakan tuotantovälineitä koskevia erilaisia teknisiä rajoituksia.
100 Komission 17.1.1994 päivätty kirje, joka sisältää toisen lupapäätöksen, on samansuuntainen. Komissio toteaa siinä, että ’kapasiteettirajoitus riippuu investoinneista, jotka toteutetaan konsultille esitettyjen suunnitelmien ja hankkeiden mukaisesti, joihin kuuluu muun muassa vuotuiselle teräksenkulutukselle asetetun 73 000 tasatun bruttotonnin enimmäismäärän noudattaminen, ja konsultin selonteossa asetettujen rajoitusten mukaisesti’. Samassa kirjeessä oleva selitys, jossa todetaan, että ’jos kapasiteettirajoituksia rikotaan, komission on vaadittava koko tukimäärän takaisinmaksua’, ja erityisesti tässä lauseessa käytetty monikko (kapasiteettirajoituksia) tukevat myös sitä, että vuotuinen 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoitus perustui erilaisiin täsmennettyihin teknisiin rajoituksiin.
101 Tässä yhteydessä on lisäksi todettava, että jos komissio olisi tuet hyväksyessään todella halunnut asettaa kantajalle tosiasiallista tuotantoa koskevan vuotuisen ylärajan, se olisi voinut osoittaa tämän riittävällä tavalla käyttämällä sanaa tuotantorajoitus tai täsmentämällä, että kapasiteettirajoitus viittasi tässä yhteydessä optimaalisissa olosuhtei ssa toteutettavissa olevaan enimmäistuotantoon. Kun tällaisia täsmennyksiä ei kuitenkaan tehty, kantajaa ei voida syyttää vuotuisen 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoituksen rikkomisesta ottaen huomioon, että asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että kantaja noudatti koko tarkasteluajanjakson ajan kaikkia teknisiä rajoituksia.
102 Lupapäätökset eivät kuitenkaan sisällä edellä mainitun kaltaista täsmennystä. Varsinkaan se, että vuotuisina tasattuina bruttotonneina ilmaistu kapasiteettirajoitus tarkoittaa tosiasiallista tuotantoa koskevaa rajoitusta, ei ole pääteltävissä seuraavista, 20.2. (kolmas lupapäätös), 18.10. (neljäs lupapäätös) ja 11.12.1995 (viides lupapäätös) päivättyihin kirjeisiin sisältyvistä virkkeistä: ’Kaiken lisäksi ensimmäisestä komissiolle toimitetusta tuotantoa koskevasta seurantakertomuksesta ilmenee, että kapasiteettirajoitusten noudattamista on valvottava tuotannon suunnitteluvaiheessa ja itse tuotantovaiheessa – – . Komissiolle tähän mennessä toimitettujen kahden tuotantoa koskevan valvontakertomuksen perusteella valvonta on ilmeisen välttämätöntä sen takaamiseksi, että hyväksyttyä enimmäiskapasiteettia noudatetaan tuotannon suunnitteluvaiheessa ja tosiasiallisessa tuotannossa – – . Komissiolle tähän mennessä toimitettujen tuotantoa koskevien valvontakertomusten mukaan valvonta on välttämätöntä sen takaamiseksi, että enimmäiskapasiteettia noudatetaan tosiasiallisessa tuotannossa ja tuotantoa suunniteltaessa.’ Näistä toteamuksista ilmenee ainoastaan se, että kantajan on suunnitteluvaiheessa ja tosiasiallisessa tuotannossa noudatettava teknisiä kapasiteettirajoituksia. Jos kantaja esimerkiksi saa kaksi tilausta, joiden vuoksi sen tuotanto tiettynä vuonna ylittää 85 000 tasattua bruttotonnia, se voi vapaasti ottaa nämä tilaukset vastaan ja toteuttaa ne tämän vuoden aikana, jos se pystyy tekemään tämän kaikkia asetettuja teknisiä kapasiteettirajoituksia noudattaen (joihin kuuluvat esimerkiksi edellä 98 kohdassa mainitut rajoitukset, jotka koskevat muun muassa profiloitujen elementtien valmistuslinjalla olevien työpaikkojen sallittua määrää ja yhtä ainoaa telakan yläpuolella olevaa nostokyvyltään 600 tonnin nosturia).
103 Tietyt lauseet näissä kirjeissä osoittavat selvästi, että vuotuisen 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoituksen noudattaminen rinnastetaan niissä tuotantovälineitä koskevien teknisten rajoitusten noudattamiseen. Niinpä komissio toteaa 20.2.1995 päivätyssä kirjeessään (kolmas lupapäätös), että ’investointisuunnitelmaa toteutettaessa on valvottava laivanrakennusteollisuudessa sovellettavan kapasiteettirajoituksen noudattamista. Tämä voidaan taata ainoastaan siinä tapauksessa, että konsulttiyrityksen hyväksymää investointisuunnitelmaa noudatetaan tarkasti; tämä koskee erityisesti enintään 73 000 tonnin suuruista hyväksyttyä teräksenkulutusta, kaksoisrunkojen kokoonpanoon käytettävää laitteistoa ja tasaisten elementtien valmistamiseen käytettävää kahta laitteistoa. Saksan hallitus on vakuuttanut, että telakka noudattaa kapasiteettirajoitusta’. Komissio toteaa lähes samoin sanoin 18.10. (neljäs lupapäätös) ja 11.12.1995 (viides lupapäätös) päivätyissä kirjeissään, että kaksoisrunkojen kokoonpanoon ja suurikokoisten tasaisten elementtien valmistamiseen käytettävät laitteistot rajoittavat telakan teräksenmuuntokapasiteettia ja supistavat juuri siksi tämän telakan tuotantokapasiteetin 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa. Komissio lisää kahdessa kirjeessään, että niin kauan kuin tämä kapasiteettirajoitus on voimassa, on välttämätöntä, että telakan rakennetta ei muuteta ja että ne ’vaihtoehtoiset’ laitteistot, joita ei vielä ole asennettu, täyttävät laatuvaatimukset, joista telakka on pyytänyt teknisen konsultin lausunnon.
104 Direktiiveistä 90/684/ETY ja 92/68/ETY ja lupapäätöksistä käy näin ollen yhdenmukaisesti ilmi, että komission hallintokäytännön mukaisesti, jota kantajan viittaamassa toisessa asiassa noudatettiin (asia T-266/94, Skibsværftsforeningen ym. v. komissio, tuomio 22.10.1996, Kok. 1996, s. II-1399, 177 kohta), lupapäätöksissä asetettu kapasiteettirajoitus vastaa tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen. Kantajan oli näin ollen laivanrakennustilauksia hyväksyessään ja toteuttaessaan noudatettava tuotantovälineitään koskevia teknisiä rajoituksia, jotka oli laskettu ja määritelty siten, että tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa telakka ei tuottaisi enemmän kuin 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa. Lupapäätöksissä ei kuitenkaan kielletty kantajaa tuottamasta erityisen suotuisissa olosuhteissa, jotka voivat johtua tavanomaista nopeammin toteutettavissa olevien tilausten saamisesta, enemmän kuin 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa, vaan niissä tyydyttiin edellyttämään erityisesti lupapäätöksissä mainittujen teknisten rajoitusten noudattamista, joihin kuuluivat esimerkiksi profiloitujen elementtien valmistuslinjalla työskentelevien henkilöiden määrän rajoittaminen kuuteen ja pienikokoisten tasaisten elementtien valmistuslinjalla työskentelevien henkilöiden määrän rajoittaminen kolmeen.
105 Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat lisäksi jo todenneet, että vaikka rakennuskapasiteetti – tässä tapauksessa 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa – on perusluonteeltaan tuotantoa koskeva kapasiteetti, tämä käsite ei kuitenkaan ole identtinen tosiasiallisen tuotannon (asia 14/81, Alpha Steel v. komissio, tuomio 3.3.1982, Kok. 1982, s. 749, 22 kohta; yhdistetyt asiat 311/81 ja 30/82, Klöckner-Werke v. komissio, tuomio 11.5.1983, Kok. 1983, s. 1549, 23 kohta ja yhdistetyt asiat T-164/96, T-165/96, T-166/96, T-167/96, T-122/97 ja T-130/97, Moccia Irme ym. v. komissio, tuomio 12.5.1999, Kok. 1999, s. II-1477, 138 kohta) tai optimaalisissa olosuhteissa toteutettavissa olevan enimmäistuotannon käsitteen kanssa (em. asia Skibsværftsforeningen ym. v. komissio, tuomion 174 kohta).
106 Tämän oikeuskäytännön perusteella kapasiteettirajoitus voi koskea, kuten tässä asiassa käsiteltävien lupapäätösten sanamuodosta ilmenee, ’tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen’ eikä tosiasiallista enimmäistuotantoa, jota ei voida ylittää edes erityisen suotuisissa olosuhteissa. Tämän osalta komission väite, jonka mukaan kantajalle asetettu kapasiteettirajoitus, vaikka se koskeekin ’tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen’, tarkoittaa kuitenkin tosiasiallista enimmäistuotantoa, jota ei voida missään tilanteessa ylittää (ks. edellä 87 kohta), ei ole vakuuttava. Jos kapasiteettirajoituksella viitataan tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaan tuotantoon, tämä määritelmä tarkoittaa, että raja-arvon osoittama määrä voidaan ylittää optimaalisissa olosuhteissa. Toisin kuin komissio väittää, tämä toteamus ei ole direktiivin 90/684/ETY tavoitteen vastainen. Kyseinen tavoite, joka on ylituotantokapasiteetin vähentäminen, saavutetaan supistamalla tuotantovälineiden tasolla kantajan kapasiteettia sellaisella tavalla, että tavanomaisissa olosuhteissa vuotuinen 85 000 tasatun bruttotonnin määrä ei ylity.
107 On todettava lopuksi, että useat kantajan esittämistä asiakirjoista tukevat näkemystä, jonka mukaan kantajalle asetettu kapasiteettirajoitus koskee tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen.
108 Niinpä 1.6.1993 pidetyn entisen Saksan demokraattisen tasavallan telakoiden yksityistämistä käsitelleen kokouksen pöytäkirjassa todetaan seuraavaa:
’The Danish, Italian and UK delegates were expressing their worry that the actual production would exceed the assigned capacity after the investments would be implemented. The Commission was confident that future production would not exceed the agreed capacity limits because of the technical bottlenecks in the investment plans, because of the present and future monitoring of the investment plans together with the contractual capacity limits in the privatisation contracts, because of the German Government’s undertaking to respect the limits and because all aid payments are conditional on respect of the capacity limits’ (Tanskan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat olivat huolestuneita siitä, että tosiasiallinen tuotanto saattaisi ylittää osoitetun kapasiteetin investointien toteuttamisen jälkeen. Komissio oli kuitenkin luottavainen sen suhteen, että tuleva tuotanto ei ylittäisi hyväksyttyjä kapasiteettirajoja, koska investointisuunnitelmiin sisältyi teknisiä pullonkauloja, koska investointisuunnitelmia seurattiin nyt ja tulevaisuudessa ja yksityistämissopimuksiin sisältyi kapasiteettirajoituksia, koska Saksan hallitus oli sitoutunut noudattamaan rajoituksia ja koska kaikki tukimaksut edellyttivät kapasiteettirajoitusten noudattamista.)
On todettava, että tämä Tanskan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan valtuuskuntien ja komission käymä keskustelu ei ole mielekäs, jos vuotuinen 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoitus on ymmärrettävä tosiasiallisen tuotannon ehdottomana rajana. Tällaisessa tapauksessa olisi riittänyt, että komissio olisi todennut, että vuotuinen 85 000 tasatun bruttotonnin raja on tosiasiallisen tuotannon yläraja, ja että se olisi näin ollen yksinkertaisesti kieltänyt kantajaa tuottamasta tämän ylärajan ylittäviä määriä. Komission tämän kokouksen aikana omaksuma kanta osoittaa kuitenkin päinvastoin, että tämän luottamus siihen, että tuleva tuotanto olisi joko 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa tai tätä vähemmän, perustui ainoastaan laskelmaan, jonka mukaan kantajan tuotantovälineitä koskevat tekniset rajoitukset estäisivät tavallisesti kantajaa tuottamasta vuodessa enemmän kuin tämän tonnimäärän.
109 Komission entisen Saksan demokraattisen tasavallan telakoiden yksityistämisen valvontaa koskevasta kertomuksesta, joka on 6.5.1993 päivätyn, Saksan liittotasavallan pysyvään edustustoon lähetetyn kirjeen liitteenä, ilmenee myös, että komissio katsoi kapasiteettirajoituksen tarkoittavan asetettuja teknisiä rajoituksia
’– – investointisuunnitelmissa olevilla merkittävillä teknisillä rajoituksilla taataan jokaiselle telakalle vahvistetut kapasiteettirajoitukset, vaikka vaikuttaakin siltä, että investointien toteuttamista on yhä tärkeää valvoa yksityiskohtaisesti. Pääasialliset pullonkaulat ja edellytykset, joilla taataan kapasiteettirajoitus – – ’
110 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kantaja on osoittanut asianmukaisesti, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen rinnastaessaan riidanalaisissa päätöksissä, toisin kuin lupapäätöksissä, ’kapasiteettirajoituksen’ käsitteen tosiasiallisen tuotannon rajoitukseen. Ottaen huomioon, että komissio perusti riidanalaiset päätökset yksinomaan siihen, että kantajan tosiasiallinen tuotanto oli ensin vuonna 1997 ja sitten vuonna 1998 yli 85 000 tasattua bruttotonnia – –, edellä todettu arviointivirhe koskee kyseisten päätösten päätösosia kokonaisuudessaan.
111 Tämän osalta on todettava, että riidanalaisten päätösten ainoana perusteluna on se, että tosiasiallinen tuotanto oli yli 85 000 tasattua bruttotonnia vuodessa. Komissio ei ole tutkinut, johtuiko kyseisten vuosien aikana tapahtunut ylituotanto siitä, että lupapäätöksissä asetettuja rajoittavia edellytyksiä ei noudatettu, eikä se ole näin myöskään väittänyt.”
18. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis kumonnut riidanalaiset päätökset eikä ole katsonut tarpeelliseksi tutkia KWW:n esittämiä muita kanneperusteita.(13)
IV Valitus
19. Komissio teki käsiteltävänä olevan valituksen yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 15.5.2002 jättämällään valituskirjelmällä. Se vaati yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja palauttamaan asian ensimmäisen oikeusasteen ratkaistavaksi yhteisöjen tuomioistuimen EY:n tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan mukaisesti.
20. Valituksensa tueksi komissio vetoaa kolmeen valitusperusteeseen:
– direktiivin 90/684
10 a artiklan 2 kohdan c alakohdan rikkominen
– lupapäätösten rikkominen ja
– oikeuskäytännön ja valituksenalaisen tuomion 105–109 kohdassa mainittujen asiakirjojen arvioinnissa tapahtunut oikeudellinen virhe.
21. Mielestäni ensimmäinen ja kolmas kanneperuste on hylättävä samoilla perusteilla. Tarkastelen niitä siis yhdessä (jäljempänä A kohta) ennen toisen kumoamista koskevan kanneperusteen tarkastelua (jäljempänä B kohta).
A Ensimmäinen ja kolmas kanneperuste
22. Ensimmäisessä kanneperusteessaan(14) komissio moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on määritellyt väärin oikeussäännöt, joihin lupapäätökset kuuluvat. Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut ”kapasiteettirajoituksen” käsitettä ainoastaan toisen direktiivillä 90/684 tavoitellun kahden päämäärän kannalta eli laivanrakennusalan ylikapasiteetin vähentämisen kannalta. Komissio korostaa, että direktiivillä 90/684 on kuitenkin toinenkin tavoite, joka on Itä-Saksan laivanrakennustelakoille maksettujen tukien aiheuttaman kilpailun vääristymisen korjaaminen.
23. Toisin kuin ensimmäisen päämäärän, toisen päämäärän saavuttaminen oli mahdollista ainoastaan laivanrakennustelakoiden tosiasiallisen tuotannon rajoittamisella. Näin ollen komission mukaan jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi määritellyt oikein direktiivin 90/684 päämäärät, se olisi päätellyt kapasiteettirajoituksen koskevan sekä laivanrakennustelakoiden teknisiä tuotantovälineitä että mainittujen telakoiden tosiasiallista tuotantoa.
24. Kolmannessa kanneperusteessaan komissio väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen syyllistyneen kaksinkertaiseen oikeudelliseen virheeseen.(15) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on komission mukaan yhtäältä tulkinnut virheellisesti valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, sillä toisin kuin mitä se on todennut 106 kohdassa, tämän oikeuskäytännön perusteella ei ollut mahdollista vahvistaa kapasiteettirajoituksen koskevan ainoastaan laivanrakennustelakoiden teknisiä tuotantovälineitä. Toisaalta valituksenalaisen tuomion 107–109 kohdassa mainitut asiakirjat ovat komission mukaan irrallaan niiden asiayhteydestä eikä niidenkään perusteella ole siis mahdollista vahvistaa riidanalaista tulkintaa.
25. Kuten edellä totesin, katson, että nämä kaksi kanneperustetta on hylättävä.
26. Vakiintuneen oikeuskäytännön(16) mukaan yhteisöjen tuomioistuin nimittäin hylkää heti väitteet, jotka kohdistuvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toissijaisiin tai ylimääräisiin perusteluihin. Yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion tuomiolauselma perustuu muihin ensisijaisesti esitettyihin perusteisiin, tällaiset väitteet eivät voi johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen ja ovat näin ollen mitättömiä.
27. Katson, että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa esitetyillä ensimmäisellä ja kolmannella kanneperusteella pyritään nimenomaisesti riitauttamaan perustelu, joka on ylimääräinen valituksenalaisen tuomion 97–104 kohdassa esitettyyn perusteluun nähden.
28. Valituksenalaisesta tuomiosta käy nimittäin ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut KWW:n esittämän väitteen hyväksymisen kolmenlaisiin seikkoihin.
29. Ensimmäiset seikat koskevat oikeussääntöjä, joihin lupapäätökset kuuluvat. Valituksenalaisen tuomion 94–96 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että direktiivin 90/684 10 a artiklan 2 kohdan c alakohdan tavoitteena oli laivanrakennusalalla olevan ylituotantokapasiteetin vähentäminen.
30. Toiset seikat koskevat lupapäätösten sisältöä. Valituksenalaisen tuomion 97–104 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että lupapäätöksiin sisältyvällä ”kapasiteettirajoituksen” käsitteellä tarkoitettiin ”tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteuttavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen”(17) eikä tosiasiallista enimmäistuotantoa.
31. Kolmannet seikat koskevat lopuksi oikeuskäytäntöä ja tiettyjä asiassa esitettyjä asiakirjoja. Valituksenalaisen tuomion 105 ja 106 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusti toteamuksensa tiettyihin yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamiin tuomioihin vahvistaakseen, että ”kapasiteettirajoitus voi koskea – – ’tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa’”.(18) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi vastaavasti valituksenalaisen tuomion 107–109 kohdassa, että tietyt KWW:n esittämät asiakirjat ”tukevat näkemystä, jonka mukaan – – kapasiteettirajoitus koskee tavanomaisissa suotuisissa olosuhteissa toteutettavissa olevaa tuotantoa käytettävissä olevat tuotantovälineet huomioon ottaen”.(19)
32. Näistä seikoista kuitenkin vain toiseen asiakokonaisuuteen sisältyvät seikat muodostavat valituksenalaisen tuomion ensisijaisen perustelun.
33. Tiedetään nimittäin, että valituksenalaisen tuomion 91 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on maininnut, että ”heti alkuun on – – todettava, että sen sijaan, että kantaja riitauttaisi komission – – tekemän tulkinnan [’kapasiteetin’ käsitteestä sellaisena kuin se on direktiivissä 90/684], se moittii komissiota lähinnä siitä, että tämä on riidanalaisissa päätöksissä jättänyt huomiotta – – lupapäätöksien mukaisen ’kapasiteetin’ käsitteen”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis päättänyt arvioida riidanalaisten päätösten laillisuutta ottaen huomioon ”sääntö, jonka mukaan yhteisöjen toimielinten on noudatettava periaatetta, jonka mukaan ne eivät saa jälkikäteen muuttaa toimiaan”.(20) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näet kumonnut takaisinperintää koskevat päätökset siksi, että sen mukaan ”komissio on tehnyt ilmeisen – – virheen rinnastaessaan riidanalaisissa päätöksissä, toisin kuin lupapäätöksissä, ’kapasiteettirajoituksen’ käsitteen tosiasiallisen tuotannon rajoitukseen”.(21)
34. Tästä seuraa, että valituksenalaisen tuomion ensisijainen perustelu on siinä, että komissio on perustanut takaisinperimistä koskevat päätökset sellaiseen ”kapasiteettirajoituksen” käsitteeseen, joka eroaa lupapäätöksistä johtuvasta käsitteestä. Direktiivin 90/684 tavoitteisiin liittyvä perustelu (valituksenalaisen tuomion 94–96 kohta) sekä yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (valituksenalaisen tuomion 105–106 kohta) ja KWW:n esittämiin asiakirjoihin liittyvä perustelu (valituksenalaisen tuomion 107–109 kohta) ovat siis luonteeltaan ylimääräisiä lupapäätöksissä ilmenevään ”kapasiteettirajoituksen” käsitteeseen (valituksenalaisen tuomion 97–104 kohta) liittyvään perusteluun nähden.
35. Näin ollen ensimmäinen ja kolmas valtiusperuste ovat mitättömiä.
36. Nämä perustelut eivät voi johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen, koska jos oleteta an niiden olevan perusteltuja (eli jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tosiasiallisesti tehnyt virheen direktiivin 90/684 tavoitteiden määrittelyssä ja oikeuskäytännön ja asiassa esitettyjen asiakirjojen analyysissä), tuomion tuomiolauselma (toisin sanoen riidanalaisten päätösten kumoaminen) perustuvat kuitenkin edelleenkin siihen, että takaisinperimistä koskevissa päätöksissä komissio on soveltanut ”kapasiteettirajoituksen” käsitettä toisin kuin lupapäätöksissä. Saadakseen valituksenalaisen tuomion kumotuksi komission on joka tapauksessa näytettävä toteen, että lupapäätösten sisältöön liittyvä perustelu (valituksenalaisen tuomion 97–104 kohta) on virheellinen eli että lupapäätöksissä olevalla ”kapasiteettirajoituksen” käsitteellä tarkoitetaan KWW:n tosiasiallisen tuotannon rajoittamista.
37. Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää ensimmäisen ja kolmannen valitusperusteen.
B Toinen valitusperuste
38. Komission esittämä toinen valitusperuste koostuu kahdesta osasta, joita tarkastelen yhdessä.
39. Ensimmäisessä osassa (22) komissio moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on tulkinnut ”kapasiteettirajoituksen” käsitettä perustaen tulkintansa yksinomaan ensimmäisessä ja toisessa lupapäätöksessä käytettyyn sanamuotoon. Komissio korostaa, että yhdessä luettuna viidestä lupapäätöksestä ilmenee, että ”kapasiteettirajoituksen” käsite koskee sekä teknisten tuotantovälineiden että KWW:n tosiasiallisen tuotannon rajoittamista.
40. Komissio myöntää, että ensimmäisessä ja toisessa lupapäätöksessä luetellaan yksityiskohtaisesti tuotantovälineitä koskevat tekniset rajoitukset ja että toisin kuin kolmessa muussa lupapäätöksessä niissä ei mainita mitään tuotannosta.
41. Tiettyjen teknisten pullonkaulojen, joiden tarkoituksena on valvoa kapasiteettirajoituksen noudattamista, käyttöönottaminen ei komission mukaan kuitenkaan tarkoita, toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin väittää, että komissio on tyytynyt tulkitsemaan kapasiteettirajoitusta tuotantovälineiden teknisen kapasiteetin rajoittamisena.
42. Muista aloista poiketen laivanrakennusteollisuudessa ei komission mukaan nimittäin ole olemassa ”yksinkertaista tuotantovälineiden teknistä pullonkaulaa”, jonka avulla olisi mahdollista säädellä tuotantoa pelkästään kapasiteettia rajoittamalla. Tästä syystä lupapäätöksissä on ollut välttämätöntä määrätä tuotantovälineiden teknisten rajoitusten lisäksi tosiasiallisen tuotannon rajoittamisesta.
43. Kysymykseen siitä, miksi vain kolmannessa, neljännessä ja viidennessä lupapäätöksessä on nimenomainen maininta tosiasiallisen tuotannon rajoittamisesta, komissio tekee eron niin sanottujen investointivaiheen ja tuotantovaiheen välillä. Komission mukaan ensimmäinen ja toinen lupapäätös koskevat yksinomaan investointivaihetta eli telakoiden tuotantovälineiden asentamis- ja laajennusvaihetta: tämän vaiheen aikana teknisten rajoitusten määrittämisellä ja noudattamisella oli erityisesti komission näkökulmasta suuri merkitys. Muut vuonna 1995 tehdyt lupapäätökset sen sijaan koskivat pääsääntöisesti 1.1.1996 alkanutta tuotantovaihetta. Näin olisi siis johdonmukaista, että kyseisissä päätöksissä asetetaan etusijalle tosiasiallisen tuotannon rajoittaminen ja valvominen.
44. Valitusperustelun toisessa osassa(23) komissio muistuttaa, että kolmannessa, neljännessä ja viidennessä lupapäätöksessä on seurantalauseke, jonka mukaan KWW:n käyttöönottamista teknisistä rajoituksista huolimatta ”valvonta on välttämätöntä sen takaamiseksi, että hyväksyttyä enimmäiskapasiteettia noudatetaan tuotannon suunnitteluvaiheessa ja tosiasiallisessa tuotannossa”.(24) Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon tämän lausekkeen sanamuotoa tulkitessaan sitä siten, että teknisiä rajoituksia oli noudatettava myös tuotantovaiheessa (valituksenalaisen tuomion 102 kohta). Komissio väittää, että tämä tulkinta tekee merkityksettömäksi lupapäätöksissä määrätyn tuotannon valvonnan.
45. Komission tavoin katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tosiasiallisesti tulkinnut väärin lupapäätöksiä.
46. On totta, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 97–100 ja 103 kohdassa todennut, että lupapäätöksissä on lukuisia viittauksia KWW:n tuotantovälineiden teknisiin rajoituksiin.
47. Ensimmäisessä lupapäätöksessä mainitaan seuraavaa:
”Vaikka komission tiedoksiannosta laaditun riippumattoman asiantuntijanlausunnon mukaan [KWW:n] rakennuskapasiteetti tuskin ylittää 85 000[:ta] tasattua bruttotonnia – toisin sanoen osuutta, jonka Saksan hallitus sille myönsi – – –, investointiohjelman aikana on suoritettava valvontaa sen varmistamiseksi, että kapasiteettia todella vähennetään. Tämän vähentämisen edellytyksenä on, että investoinnit toteutetaan konsulttiyritykselle esitettyjen suunnitelmien ja hankkeiden mukaisesti.
Kvaerner on vahvistanut, että telakkaa uudistettaessa on otettava huomioon seuraavat rajoitukset, [jotka koskevat] uutta teräksen leikkaamiseen käytettävää hallia – –, työpaikkojen määrää suurikokoisten tasaisten elementtien ja kaksoispohjien valmistuslinjoilla – –, [varsinaisia] valmistuslinjoja – –, työpaikkojen määrää profiloitujen elementtien valmistuslinjalla – –, työpaikkojen määrää pienikokoisten tasaisten elementtien valmistuslinjalla – – [sekä] telakan yläpuolelle pystytettävää nosturia [ja] laiturinostureita – – ”
48. Toisessa lupapäätöksessä säädetään samoin sanoin seuraavaa:
”Vaikka seurantakertomuksessa, jonka laatimisen komissio antoi riippumattoman konsulttiyrityksen tehtäväksi, vahvistetaankin, että [KWW:n] rakennuskapasiteetti ei todennäköisesti ylitä niitä 85 000[:ta] tasattua bruttotonnia, jotka Saksan hallitus antoi kyseisen telakan jaettavaksi – –, valvonnan jatkaminen on tarpeen investointisuunnitelman jaon ja käyttöönoton yhteydessä sen takaamiseksi, että laivanrakennuskapasiteetin vähentämistä noudatetaan. Kapasiteettirajoitus riippuu investoinneista, jotka toteutetaan konsultille esitettyjen suunnitelmien ja hankkeiden mukaisesti, joihin kuuluu muun muassa vuotuiselle teräksenkulutukselle asetetun 73 000 tasatun bruttotonnin enimmäismäärän noudattaminen sekä konsultin selonteossa asetettujen rajoitusten mukaisesti. Saksan hallitus on luvannut, että telakka täyttää nämä edellytykset.”
49. Myös kolmannessa, neljännessä ja viidennessä lupapäätöksessä on lisäksi samansisältöisiä toteamuksia.
50. Kaikissa näissä päätöksissä komissio ilmoittaa, että KWW:n vuotuisen laivanrakennuskapasiteetin on rajoituttava 85 000 tasattuun bruttotonniin ja että rajoituksen on oltava todellinen. Komission mukaan tämä edellyttää, että telakan rakenneuudistuksen yhteydessä tehtävät investoinnit on toteutettava komission nimeämälle konsulttiyritykselle toimitettujen suunnitelmien mukaisesti. Voidaan siis olettaa, että kaikki ne tekniset määräykset, joita KWW:n tuli noudattaa, sisältyivät jo kyseiselle yritykselle toimitettuihin suunnitelmiin.
51. Tästä seuraa, että riidanalaisten tukien maksaminen on riippuvainen KWW:n toteuttamista erilaisista teknisistä rajoituksista, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 97–100 ja 103 kohdassa todennut.
52. Kuitenkin toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 101 ja 102 kohdassa todennut, tuotantovälineiden tekniseen rajoittamiseen liittyvä edellytys ei ole ainoa lupapäätöksistä ilmenevä edellytys. Kolmessa muussa lupapäätöksessä on nimittäin useita seikkoja, jotka osoittavat, että kapasiteettirajoitus koski myöskin KWW:n tosiasiallista tuotantoa.
53. Niinpä kolmannessa lupapäätöksessä todetaan seuraavaa:
”Komission toimeksiannosta laaditun riippumattoman asiantuntijan teknisen seurantakertomuksen mukaan [KWW:n] rakennuskapasiteetti tuskin ylittää 85 000[:ta] tasattua bruttotonnia – – . Investointisuunnitelmaa toteutettaessa on kuitenkin valvottava laivanrakennusteollisuudessa sovellettavan kapasiteettirajoituksen noudattamista. Tämä voidaan taata ainoastaan siinä tapauksessa, että konsulttiyrityksen hyväksymää investointisuunnitelmaa noudatetaan tarkasti; tämä koskee erityisesti enintään 73 000 tonnin suuruista hyväksyttyä teräksenkulutusta, kaksoisrunkojen kokoonpanoon käytettävää laitteistoa ja tasaisten elementtien valmistamiseen käytettävää kahta laitteistoa. Saksan hallitus on vakuuttanut, että telakka noudattaa kapasiteettirajoitusta.
– –
Kaiken lisäksi ensimmäisestä komissiolle toimitetusta tuotantoa koskevasta seurantakertomuksesta ilmenee, että kapasiteettirajoitusten noudattamista on valvottava tuotannon suunnitteluvaiheessa ja itse tuotannossa.
– – ”
54. Käsitykseni mukaan kyseiseen päätökseen sisältyy kahdenlaisia seikkoja. Päätöksen 1 kohdassa komissio muistuttaa aluksi, että kapasiteettirajoituksen takaaminen edellyttää, että työt ovat investointisuunnitelman ja erityisesti siihen sisältyvien teknisten määräysten mukaisia. Tässä yhteydessä komissio vahvistaa, että se jatkaa töiden seurantaa niiden täytäntöönpanon aikana ja tarkistaa siten, että tekniset pullonkaulat otetaan oikein ja tosiasiassa käyttöön.
55. Tämän muistutuksen jälkeen komissio kuitenkin lisää päätöksen 2 kohdassa, että ” kaiken lisäksi
ensimmäisestä komissiolle toimitetusta tuotantoa koskevasta seurantakertomuksesta ilmenee, että kapasiteettirajoitusten noudattamista on valvottava myös
tuotannon suunnitteluvaiheessa ja itse tuotantovaiheessa”.(25)
56. Sanat ”kaiken lisäksi” ja ”myös” osoittavat komission halunneen järjestää (tai vahvistaa) lisävalvonnan töiden täytäntöönpanoa ja teknisten pullonkaulojen käyttöönottoa koskevan seurannan lisäksi. Riidanalaisen lausekkeen sanamuodon mukaan lisävalvonta kohdistuu KWW:n tuotantoon. Lisäksi se, että tämä lauseke on nimenomaisesti lisätty (tai vahvistettu) ”ensimmäisen [KWW:n] tuotantoa koskevan seurantakertomuksen” jälkeen vahvistaa, että komission suorittama valvonta ei enää kohdistu rakennustöihin vaan itse tuotantoon. Komissio on siis halunnut asettaa KWW:n tuotannon säännölliseen seurantaan, mikä tarkoittaa komission mukaan sitä, että KWW:n tuotantomäärät saattoivat aiheuttaa ongelmia kapasiteettirajoituksen kannalta.
57. Kaksi muuta päätöstä vahvistavat tämän seikan. Täten neljännessä päätöksessä päätetään seuraavaa:
”Elokuussa 1995 komission seurantaa varten nimeämä riippumaton tekninen konsultti suoritti uuden telakan rakennustöiden edistymistä koskevan tarkastuksen tarkistaakseen, olivatko telakalla suoritetut rakennustyöt sovitun investointisuunnitelman mukaisia sekä kerätäkseen muita teknisiä tietoja. Asiantuntija tuli siihen lopputulokseen, että työt – – oli laajalti saatettu päätökseen ja että ne olivat investointisuunnitelman mukaisia. Hänen mukaansa kaksoispohjien kokoonpano-osasto ja suurikokoisten tasaisten elementtien valmistamiseen käytettävät laitteistot rajoittavat laivanrakennustelakan teräksenmuuntokapasiteettia ja supistavat siksi tämän telakan tuotantokapasiteetin 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa. Tämän kapasiteettirajoituksen välttämätön edellytys on, että telakan rakennetta ei muuteta ja että ne ’vaihtoehtoiset’ laitteistot, joita ei ole vielä asennettu, täyttävät vaatimukset, joista telakka on pyytänyt teknisen konsultin lausunnon. Komissiolle tähän mennessä toimitettujen kahden tuotantoa koskevan valvontakertomuksen perusteella valvonta on ilmeisen välttämätöntä sen takaamiseksi, että hyväksyttyä enimmäiskapasiteettia noudatetaan tosiasiallisessa tuotannossa ja tuotantoa suunniteltaessa . Saksan hallitus on vakuuttanut, että telakka noudattaa kapasiteettirajoitusta”.(26)
58. Viidennessä lupapäätöksessä on samansisältöisiä seikkoja, sillä siinä säädetään seuraavaa:
”Elokuussa 1995 komission seurantaa varten nimeämä riippumaton tekninen konsultti teki uuden telakan rakennustöiden edistymistä koskevan tarkastuksen tarkistaakseen, olivatko telakalla suoritetut rakennustyöt sovitun investointisuunnitelman mukaisia sekä kerätäkseen muita teknisiä tietoja. Asiantuntija tuli pääsisältöisesti siihen lopputulokseen, että työt – – oli niin ollen laajalti saatettu päätökseen ja että ne olivat investointisuunnitelman mukaisia. Hänen mukaansa kaksoispohjien kokoonpano-osasto ja suurikokoisten tasaisten elementtien valmistamiseen käytettävät laitteistot rajoittavat laivanrakennustelakan teräksenmuuntokapasiteettia ja supistavat siksi tämän telakan tuotantokapasiteetin 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa. Tämän kapasiteettirajoituksen välttämätön edellytys on, että telakan rakennetta ei muuteta – – . Komissiolle tähän mennessä toimitettujen tuotantoa koskevan valvontakertomuksen mukaan valvonta on tarpeen sen takaamiseksi, että hyväksyttyä enimmäiskapasiteettia noudatetaan tosiasiallisessa tuotannossa ja tuotantoa suunniteltaessa. Saksan hallitus on vakuuttanut, että telakka noudattaa kapasiteettirajoitusta ”.(27)
59. Myös näihin päätöksiin sisältyy kahdenlaisia seikkoja. Ensinnäkin komissio ilmoittaa, että sen tekninen konsultti on tarkistanut, että työt ovat investointiohjelman mukaisia. Tässä yhteydessä konsultti on todennut, että KWW:n laitteisto noudatti asetettuja teknisiä rajoituksia, mistä seurasi tuotantokapasiteetin rajoittuminen 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa. Tämän toteamuksen jälkeen komissio kuitenkin lisää KWW:n tuotantoa koskevien valvontakertomusten perusteella, että valvonta ”on välttämätöntä” sen takaamiseksi, että 85 000 tasatun bruttotonnin rajoitusta noudatetaan tosiasiallisessa tuotannossa sekä tuotannon suunnitteluvaiheessa.
60. Käytetty sanamuoto ”on välttämätöntä” vahvistaa, että komission käyttöön ottama valvonta koski töiden täytäntöönpanoa sekä myös KWW:n tuotantoa. Lisäksi se, että valvonnan jatkamisesta on päätetty KWW:n tuotantoa koskevien seurantakertomusten ”perusteella” tai ”mukaan” vahvistaa sen, että komission mielestä KWW:n tuottamat määrät saattoivat aiheuttaa ongelmia kapasiteettirajoituksen kannalta. Jos KWW:n tuotannon määrät saattoivat siis aiheuttaa ongelmia kapasiteettirajoituksen kannalta, tämä tarkoittaa johdonmukaisesti sitä, että kapasiteettirajoitusta sovellettiin myös KWW:n tosiasialliseen tuotantoon.
61. Näin ollen minusta näyttää siltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi, jonka mukaan kapasiteettirajoitus koski yksinomaan KWW:n laitteistoihin kohdistuvia teknisiä rajoituksia (valituksenalaisen tuomion 101 ja 102 kohta), on lupapäätösten sanamuodon vastainen. Mielestäni tämä tulkinta ei vaikuta myöskään kyseisten päätösten systematiikan mukaiselta.
62. Kuten komissio on korostanut,(28) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä analyysi mitätöi lupapäätöksissä määrätyn valvonnan. Jos nimittäin katsotaan, että lupapäätöksissä asetettiin yksinomaan KWW:n laitteistoihin kohdistuvia teknisiä rajoituksia, on vaikea ymmärtää, miksi komissio on aloittanut telakan tosiasiallista tuotantoa koskevan valvonnan. KWW:n laitteistojen tekniset ominaisuudet eivät näet voi vaihdella jo niiden luonteen perusteella (suunnitellun tai tosiasiallisen) tuotannon mukaan. Ainoa syy lupapäätöksissä päätetyn KWW:n tuotantoa koskevan valvonnan aloittamiselle on siis se, että 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoitusta sovellettiin myös telakan tosiasialliseen tuotantoon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 102 kohdassa esittämää tulkintaa on mielestäni siten vaikeata pitää seurantalausekkeen tarkoituksen sekä lupapäätösten systematiikan mukaisena.
63. Komission väite vaikuttaa minusta lisäksi ainoalta lupapäätösten tavoitteen mukaiselta väitteeltä.
64. On nimittäin selvää, että lupapäätöksissä säädetyn kapasiteettirajoituksen tavoitteena on KWW:n tuotannon rajoittaminen. Tämä tavoite ilmenee selvästi kolmannesta lupapäätöksestä, jossa komissio toteaa, että KWW:n käyttöön ottamat tekniset rajoitukset ovat investointisuunnitelman mukaisia ja ”supistavat juuri siksi tämän telakan tuotantokapasiteetin 85 000 tasattuun bruttotonniin vuodessa”. Kyseinen tavoite on lisäksi yhdenmukainen direktiivin 92/68 tavoitteen kanssa, jolla pyritään itäsaksalaisten telakoiden rakenneuudistukseen asettamalla niille vaatimukseksi, että niiden ”on otettava huomattavalla tavalla osaa laivanrakennusalalla olevan ylituotantokapasiteetin vähentämiseen”.(29) Lupapäätöksissä asetetun kapasiteettirajoituksen päämääränä on siis selvästi KWW:n rakentamien laivojen ja valtamerialusten tuotannon rajoittaminen.
65. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän tulkinnan perusteella tätä tavoitetta ei kuitenkaan voida saavuttaa. Riita-asian perustana olevat tosiseikat päinvastoin osoittavat, että KWW:lle asetetuista teknisistä rajoituksista huolimatta kyseisen telakan tuotanto on ollut jopa 44 prosenttia yli hyväksytyn kapasiteettirajoituksen. Tulkinta, jonka mukaan lupapäätöksissä KWW:n laitteistoille asetettiin ainoastaan tekninen rajoitus, vaikuttaa minusta niin ikään kapasiteettirajoituksen varsinaisen tavoitteen vastaiselta.
66. Näin ollen katson, että lupapäätösten sanamuoto, systematiikka ja tavoitteet osoittavat, että 85 000 tasatun bruttotonnin kapasiteettirajoitus ei koskenut ainoastaan KWW:n laitteistoihin kohdistuvia teknisiä rajoituksia vaan myös kyseisen telakan tosiasiallista tuotantoa.
67. Tämän perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lupapäätöksiä koskeva tulkinta on virheellinen. Ehdotan siis, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion tältä osin.
V Asian palauttaminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi
68. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisöjen tuomioistuin julistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksen mitättömäksi. Tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin voi joko itse ratkaista asian, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
69. Katson, että käsiteltävänä oleva asia ei ole ratkaisukelpoinen.
70. On nimittäin muistutettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa KWW oli esittänyt kaksi erillistä kumoamisvaatimusta.(30) Ensimmäinen ensisijaisesti esitetty vaatimus koski takaisinperintää koskevien päätösten kumoamista kokonaisuudessaan. Tältä osin KWW riitautti komission arvioinnin, jonka mukaan KWW ei ollut noudattanut lupapäätöksissä määrättyä kapasiteettirajoitusta.
71. Toinen toissijaisesti esitetty vaatimus koski riidanalaisten päätösten kumoamista ainoastaan siltä osin kuin ne koskivat takaisin perittävien tukien määrää. KWW väitti, että vaikka oletettaisiin, ettei se ole noudattanut lupapäätöksi ssä määrättyä kapasiteettirajoitusta, komissio oli joka tapauksessa tehnyt virheen takaisinperittävien tukien määrän laskennassa, koska se oli perustanut takaisinperittävän määrän hyväksyttyihin tukiin eikä Saksan liittotasavallan tosiasiallisesti myöntämiin tukiin.
72. Näin ollen on selvää, että toisen vaatimuksen osalta asia ei ole vielä ratkaisukelpoinen.(31) Tämän vaatimuksen yhteydessä KWW oli nimittäin tehnyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle useita tarjouksia todisteista, jotka näyttävät toteen väitetyn virheen olemassaolon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan ensisijaisen vaatimuksen kohdalla tekemänsä ratkaisun perusteella ottanut enää kantaa kantajan todisteita koskeviin ehdotuksiin.
73. Näin ollen katson, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi palautettava asia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Kyseisen tuomioistuimen tehtävä on arvioida, onko tarpeen määrätä tiettyjä selvittämistoimenpiteitä sekä arvo, joka kerätyille näytöille on annettava. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävä on ratkaista myös kaikki oikeudenkäyntikuluja koskevat asiat käsiteltävänä olevan valitusmenettelyn kulut mukaan lukien.
VI Ratkaisuehdotus
74. Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella ehdotan siis, että yhteisöjen tuomioistuin
1) kumoaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Kvaerner Warnow Werft vastaan komissio (yhdistetyt asiat T-227/99 ja T-134/00) 28.2.2002 antaman tuomion
2) palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja
3) päättää oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.
(1) .
(2)
–	Saksan liittotasavallan valtiontuesta Kvaerner Warnow Werft GmbH:lle 8 päivänä heinäkuuta 1999 tehty, Komission päätös 1999/675/EY, (EYVL L 274, s. 23) ja Saksan liittotasavallan myöntämästä valtiontuesta Kvaerner Warnow Werft GmbH:lle 15 päivänä helmikuuta 2000 tehty Komission päätös 2000/336/EY, (EYVL 120, L s. 12) (jäljempänä yhdessä takaisinperintää koskevat päätökset tai riidanalaiset päätökset).
(3)
–	Yhdistetyt asiat T-227/99 ja T-134/00, Kvaerner Warnow Werft v. komissio, tuomio 28.2.2002 (Kok. 2002, s. II-1205) (jäljempänä valituksenalainen tuomio).
(4)
–	EYVL 380, s. 27.
(5)
–	20.7.1992 annettu neuvoston direktiivi, jolla on muutettu direktiiviä 90/684 (EYVL L 219, s. 54).
(6) ? 	Tässä esitetty lainaus direktiivistä on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä toisintoa.
(7)
–	Tuomion 4–14 kohta.
(8)
–	Jäljempänä direktiivi 90/684.
(9)
–	Kyse on 3.3.1993 päivätystä valtiontukea N:o N 692/D/91 koskevasta kirjeestä SG(93) D/3421; valtiontukea N:o N 692/J/91 koskevasta 17.1.1994 päivätystä kirjeestä SG(94) D/567; valtiontukea N:o N 1/95 koskevasta 20.2.1995 päivätystä kirjeestä SG(95 D/1818; valtiontukea N:o N 637/95 koskevasta 18.10.1995 päivätystä kirjeestä SG(95) D/12821 ja valtiontukea N:o N 797/95 koskevasta 11.12.1995 päivätystä kirjeestä SG(95) D/15969 (asiaa T-134/00 koskevan kanteen liitteet K2, jäljempänä yhdessä lupapäätökset ja järjestyksessä ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs ja viides lupapäätös).
(10)
–	Todettakoon, että komissio on laskenut takaisinperittävien tukien määrän ”yhdistämällä puhtaasti suhteellisen menetelmän ja lisäosan, jossa otetaan huomioon vuotuisen kapasiteettirajoituksen huomattavasta ylittämisestä aiheutuva kilpailun vääristyminen” (päätös 1999/675/EY). Kyseinen menetelmä on riitautettu myös nyt käsiteltävänä olevassa menettelyssä (tämän ratkaisuehdotuksen 71 ja 72 kohta).
(11)
–	EYVL L 156, s. 39.
(12)
–	Päätösosan 1 artikla.
(13)
–	Lukuun ottamatta ensimmäistä valitusperustetta, joka koski komission kokoonpanon sääntöjenvastaisuutta (valituksenalaisen tuomion 61–77 kohta).
(14)
–	Valituksen 6–11 kohta.
(15)
–	Ibidem (valituksen 35–44 kohta).
(16)
–	Katso erityisesti asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, tuomio 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-991, 25 ja 26 kohta); asia C-244/91 P, Pincherle v. komissio, tuomio 22.12.1993, Kok. 1993, s. I-6965, 31 kohta; asia C-326/91 P, De Compte v. parlamentti, tuomio 2.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2091, 94 kohta); asia C-39/93 P, SFEI ym. v. komissio, tuomio 16.4.1994 (Kok. 1994, s. I-2681, 23 kohta); asia C-264/95 P, komissio v. UIC, tuomio 11.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1287, 48–51 kohta); asia C-362/95 P, Blackspur DIY ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 16.9.1997 (Kok. 1997, s. I-4775, 23 kohta) ja asia C-122/01 P, T. Port v. komissio, tuomio 8.5.2003 (16, 17 ja 30–33 kohta ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) sekä asia C-137/95 P, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1611, 47–49 kohta); asia C-49/96 P, Progoulis v. komissio, määräys 12.12.1996 (Kok. 1996, s. I-6803, 27 kohta) ja asia C-241/00 P, Kish Glass v. komissio, määräys 18.10.2001 (Kok. 2001, s. I-7759, 42 kohta).
(17)
–	Valituksenalaisen tuomion 104 kohta.
(18)
–	Ibidem (tuomion 106 kohta).
(19)
–	Ibidem (tuomion 107 kohta).
(20)
–	Ibidem (tuomion 92 kohta).
(21)
–	Ibidem (tuomion 110 kohta).
(22)
–	Valitus (16–24 kohta).
(23)
–	Ibidem (valituksen 25–34 kohta).
(24)
–	Ibidem (valituksen 25 kohta).
(25)
–	Kursivointi tässä.
(26)
– Kursivointi tässä.
(27)
– Kursivointi tässä.
(28)
–	Valituksen 28 kohta.
(29)
–	Direktiivin 92/68 kolmas perustelukappale.
(30)
–	Ks. yhdistetyt asiat T-227/99 (kannekirjelmän 267 kohta) ja T-134/00 (kannekirjelmän 381 kohta).
(31)
–	Katso myös vastaavasti valituskirjelmän 48–50 kohta ja valitukseen annettu vastine (alkuosa, otsikko Vaatimukset).