Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
12 päivänä maaliskuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – Tavaroiden yhteisöhankinta – 168 artikla – Tavaroiden yhteisöhankintaan sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen – 178 ja 179 artikla – Arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt – Arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeellisten laskujen antamisen viivästyminen – Arvonlisäveron vähennysoikeuden epääminen – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään itseoikaisumenettelystä, jossa verovelvollinen voi käyttää vähennysoikeuttaan sen verokauden, jonka aikana vähennysoikeus on syntynyt, jälkeen – Neutraalisuuden periaate, suhteellisuusperiaate ja tehokkuusperiaate
Asiassa C‑521/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Győri Törvényszék (Győrin alioikeus, Unkari) on esittänyt 19.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 30.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Aptiv Services Hungary Kft.
vastaan
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit N. Jääskinen ja A. Kornezov (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Aptiv Services Hungary Kft., edustajinaan A. Boros ja A. Posztl, ügyvédek,
–        Unkarin hallitus, asiamiehinään M. Z. Fehér ja R. Kissné Berta,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Herold ja Zs. Teleki,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU (EUVL 2010, L 189, s. 1) (jäljempänä arvonlisäverodirektiivi), 168 artiklan c alakohdan, 178 artiklan c ja d alakohdan ja 179–182 artiklan,
luettuna verotuksen neutraalisuuden periaatteen, tehokkuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen valossa, tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Unkarin oikeuden mukaan perustettu yhtiö Aptiv Services Hungary Kft. (jäljempänä Aptiv) ja Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (kansallisen vero- ja tullihallinnon muutoksenhakuosasto, Unkari; jäljempänä toisen asteen veroviranomainen) ja joka koskee tavaroiden yhteisöhankintoja koskeviin laskuihin perustuvan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden epäämistä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Arvonlisäveroa on suoritettava seuraavista liiketoimista:
– –
b)      jäsenvaltion alueella tapahtuneesta vastikkeellisesta tavaroiden yhteisöhankinnasta, jonka on suorittanut:
i)      verovelvollinen tässä ominaisuudessaan tai oikeushenkilö, joka ei ole verovelvollinen, jos myyjä on verovelvollinen, joka toimii tässä ominaisuudessaan ja johon ei sovelleta 282–292 artiklassa säädettyä pienyritysten verovapautusta eikä 33 tai 36 artiklan säännöksiä”.
4        Kyseisen direktiivin 69 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Verosaatava tavaroiden yhteisöhankinnoista syntyy laskun laatimishetkellä tai 222 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun määräajan päättyessä, jos laskua ei ole laadittu siihen mennessä.”
5        Direktiivin 167 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Vähennysoikeus syntyy, kun vähennyskelpoista veroa koskeva verosaatava syntyy.”
6        Direktiivin 168 artiklan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Siltä osin kuin tavaroita ja palveluja käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin, verovelvollisella on oikeus siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä suorittaa kyseiset liiketoimet, vähentää verosta, jonka tämä on velvollinen maksamaan, seuraavat määrät:
– –
c)      arvonlisävero, joka on maksettava tavaroiden yhteisöhankinnoista 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaisesti”.
7        Arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Vähennysoikeuden käyttö edellyttää verovelvolliselta seuraavien edellytysten täyttämistä:
– –
c)      edellä olevan 168 artiklan c alakohdan mukaisen tavaroiden yhteisöhankintoja koskevan vähennyksen osalta verovelvollisen suorittamista tavaroiden yhteisöhankinnoista maksettavan arvonlisäveron laskemiseksi tarvittavien kaikkien tietojen mainitsemista 250 artiklassa edellytetyssä arvonlisäveroilmoituksessa sekä XI osaston 3 luvun 3–5 jakson mukaisesti laaditun laskun hallussapitoa”.
8        Direktiivin 179 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Verovelvollisen on tehtävä vähennys vähentämällä verokaudelta maksettavan arvonlisäveron kokonaismäärästä se arvonlisäveron määrä, josta vähennysoikeus on syntynyt ja joka voidaan vähentää 178 artiklan säännösten mukaisesti saman kauden aikana.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vaatia 12 artiklassa tarkoitettuja satunnaisia liiketoimia suorittavia verovelvollisia käyttämään vähennysoikeuttaan vasta luovutusajankohtana.”
9        Direktiivin 180 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat antaa verovelvolliselle luvan tehdä vähennys, jota ei ole tehty 178 ja 179 artiklan mukaisesti.”
10      Direktiivin 181 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat sallia verovelvollisen, jolla ei ole hallussaan XI osaston 3 luvun 3–5 jakson mukaista laskua, tehdä 168 artiklan c alakohdassa tarkoitetun vähennyksen tavaroiden yhteisöhankintojen osalta.”
11      Arvonlisäverodirektiivin 182 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on vahvistettava 180 ja 181 artiklan soveltamisen edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt.”
12      Direktiivin 222 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tavaroiden luovutusten, jotka on tehty 138 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti, ja palvelujen suoritusten, joista hankkija on 196 artiklan nojalla velvollinen maksamaan arvonlisäveron, osalta lasku on laadittava viimeistään verotettavan tapahtuman toteutumiskuukautta seuraavan kuukauden 15 päivänä.
Muiden tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten osalta jäsenvaltiot voivat asettaa verovelvollisille määräajat laskujen laatimiselle.”
13      Direktiivin 250 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Verovelvollisen on annettava arvonlisäveroilmoitus, jossa on kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen syntyneen verosaatavan määrän ja suoritettavien vähennysten määrän toteamiseksi, mukaan lukien tätä veroa ja näitä vähennyksiä koskevien liiketoimien sekä vapautettujen liiketoimien kokonaisarvo, jos se on tarpeen veron määräytymisperusteen toteamiseksi.
2.      Jäsenvaltioiden on sallittava ja ne voivat vaatia, että 1 kohdassa tarkoitetut ilmoitukset tehdään sähköisesti niiden vahvistamien edellytysten mukaisesti.”
14      Direktiivin 273 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää muista arvonlisäveron kannon oikean toimittamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi välttämättöminä pitämistään velvollisuuksista, ellei yhdenvertaisen kohtelun noudattamisesta verovelvollisten suorittamien jäsenvaltion sisäisten ja jäsenvaltioiden välisten liiketoimien välillä muuta johdu, ja jos nämä velvollisuudet eivät aiheuta rajanylitykseen liittyviä muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.”
Unkarin oikeus
15      Vuoden 2007 arvonlisäverolain nro CXXVII (az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény; Magyar Közlöny 2007/155. (XI.16.)), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä arvonlisäverolaki), 63 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kun kyseessä ovat tavaroiden yhteisöhankinnat, maksettava vero määritetään liiketoimen toteutumisen osoittavan laskun antamishetkellä tai viimeistään liiketoimen toteutumista seuraavan kuukauden 15 päivänä.”
16      Kyseisen lain 119 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ellei tässä laissa toisin säädetä, oikeus veron vähentämiseen syntyy ajankohtana, jona on määritettävä maksettava vero, joka vastaa ostoihin sisältyvää veroa (120 §), mikä koskee myös sitä tapausta, että maksettava vero lasketaan 196/B §:n 2 momentin a kohdan mukaisesti.”
17      Arvonlisäverolain 120 §:n b kohdassa säädetään seuraavaa:
”Siltä osin kuin verovelvollinen – joka toimii verovelvollisen ominaisuudessa – käyttää tai hyödyntää muulla tavoin tavaroita tai palveluja verollisia tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia varten, hänellä on oikeus vähentää verosta, joka hänen on maksettava,
– –
b)      vero, joka hänen on maksettava tavaroiden – [Euroopan] yhteisön sisäiset tavaroiden hankinnat mukaan lukien – tai palvelujen hankinnoista, mukaan lukien ennakkomaksut, kun palvelun vastaanottaja suorittaa veron 140 §:n a kohdan mukaisesti
– –”
18      Arvonlisäverolain 127 §:n 1 momentin b ja ba kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vähennysoikeuden käyttämisen aineellisena edellytyksenä on se, että verovelvollisella on henkilökohtaisesti hallussaan:
– –
b)      120 §:n b kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa
ba)      yhteisöluovutusten yhteydessä verovelvolliselle itselleen osoitettu lasku, joka osoittaa liiketoimen toteutumisen
– –”
19      Arvonlisäverolain 153/A §:n 1 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Unkarissa arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröity verovelvollinen voi vähentää verokauden aikana maksettavan veron kokonaismäärästä seuraavat määrät:
a)      120 §:n b kohdan, c kohdan ja cb kohdan mukaisesti vähennyskelpoinen ostoihin sisältyvä vero, joka on kertynyt samalta verokaudelta;
b)      vähennyskelpoinen ostoihin sisältyvä vero, joka ei kuulu a kohdan soveltamisalaan ja joka on kertynyt saman tai jonkin edeltävän verokauden aikana mutta aikaisintaan sitä kalenterivuotta edeltäneen kalenterivuoden aikana, johon verokausi sisältyy.
3.      Unkarissa rekisteröity verovelvollinen voi ottaa huomioon vähennyskelpoisen ostoihin sisältyvän veron, joka ei ole verotusmenettelystä annetun lain perusteella vanhentunut ja jota ei ole vähennetty 1 momentin mukaisesti, ostoihin sen verokauden aikana, jona vähennysoikeus syntyi, sisältyneen veron määrän lisäksi.”
20      Arvonlisäverolain 257/J §:n 1–2a momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Verovelvollinen voi hakea maksamansa ostoihin sisältyvän veron palauttamista, jos sitä ei ole hänen tahdostaan riippumattomista syistä ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen vastaisesti saatu takaisin tai se ei ole saatavissa takaisin muilla tavoin.
2.      Verovelvollisen on esitettävä hakemus kirjallisesti valtion verohallinnolle – 2a momentissa säädettyä poikkeusta lukuun ottamatta – viimeistään kuusi kuukautta ennen kuin oikeus määrittää maksettava vero vanhentuu. Verovelvollinen voi tehdä tämän hakemuksen verotarkastuksen aikana. Tämä määräaika on preklusiivinen; mikäli sitä ei noudateta, hakemusta menetetyn määräajan palauttamiseksi ei voida tehdä pätevästi.
2a.      Jos hakemuksen peruste ilmeni veron määrittämistä koskevan oikeuden vanhentumista edeltäneiden kuuden kuukauden aikana tai sen jälkeen kun oikeus määrittää maksettava vero on vanhentunut, verovelvollinen voi tehdä hakemuksen yhden vuoden määräajassa päivämäärästä, jona kyseinen peruste ilmeni. Jos hakemuksen peruste ilmeni sen jälkeen kun oikeus määrittää maksettava vero oli vanhentunut, verovelvollinen voi vaatia maksamansa veron määrän palauttamista vain poikkeuksellisissa tapauksissa. Tässä yhteydessä poikkeuksellisena pidetään tapausta, jossa hakemuksen peruste ilmenee sen jälkeen kun oikeus määrittää maksettava vero on vanhentunut verovelvollisen harjoittaman taloudellisen toiminnan erityisen luonteen vuoksi. Verovelvollisen on ilmoitettava hakemuksessaan sen peruste ja ajankohta, jona kyseinen peruste ilmeni. Verovelvollinen voi tehdä tämän hakemuksen verotarkastuksen aikana. Tämä määräaika on preklusiivinen; mikäli sitä ei noudateta, hakemusta menetetyn määräajan palauttamiseksi ei voida tehdä pätevästi.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
21      Aptivissa toimitettiin arvonlisäverotarkastus ajanjaksolta 1.11.2020–31.12.2021.
22      Nemzeti Adó- és Vámhivatal Vas Megyei Adó- és Vámigazgatósága (kansallisen vero- ja tullihallinnon Vasin maakunnan vero- ja tulliyksikkö, Unkari) totesi tarkastuksen johdosta tekemässään päätöksessä, että Aptiv oli heinäkuun ja syyskuun 2021 välistä ajanjaksoa koskevissa arvonlisäveroilmoituksissaan vähentänyt vuosina 2016–2018 tehtyihin tavaroiden yhteisöhankintoihin sisältyvän arvonlisäveron.
23      Kyseinen yksikkö epäsi siksi Aptivin hakeman kyseisiin hankintoihin perustuvan vähennyksen ja totesi, että Aptivin oli näin ollen suoritettava vastaava verovelka, jonka määrä oli lähinnä sen arvonlisäveron määrää, jonka vähentäminen oli evätty.
24      Tästä päätöksestä tehtyä oikaisuvaatimusta käsitellyt toisen asteen veroviranomainen pysytti päätöksen ja katsoi lähinnä, että Aptiv saattoi käyttää oikeuttaan vuosina 2016–2018 tehtyihin tavaroiden yhteisöhankintoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämiseen vain tekemällä itseoikaisun kyseisistä vuosista tehtyihin veroilmoituksiin.
25      Kyseinen viranomainen kuitenkin katsoi, ettei itseoikaisua enää voitu tehdä vuodesta 2016 eikä osasta vuotta 2017, koska kansallisessa säännöstössä tällaisen itseoikaisun tekemiselle säädetty määräaika oli päättynyt.
26      Lisäksi se hylkäsi Aptivin hakemuksen arvonlisäveron palauttamista koskevan erityisen menettelyn aloittamiseksi arvonlisäverolain 257/J §:n nojalla.
27      Aptiv on nostanut kanteen toisen asteen veroviranomaisen päätöksestä Győri
Törvényszékissä (Győrin alioikeus, Unkari), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Kyseinen yhtiö on väittänyt lähinnä, että arvonlisäveron vähennysoikeuden aineelliset edellytykset ovat täyttyneet ja ettei siltä ole voitu evätä kyseistä oikeutta sillä perusteella, etteivät tietyt muodolliset vaatimukset ole täyttyneet. Kyseinen yhtiö on korostanut, että lähinnä vuosina 2016–2018 tehtyihin tavaroiden yhteisöhankintoihin sisältyvä vähennettävä arvonlisävero oli mainittu heinäkuun ja syyskuun 2021 välistä ajanjaksoa koskevissa arvonlisäveroilmoituksissa, koska tavaroiden luovuttajat olivat viivytelleet laskujen antamisessa ja koska kyseisten laskujen kirjaaminen kyseisen yhtiön kirjanpitoon oli viipynyt. Koska Aptivilla ei ollut kyseisiä laskuja, se ei voinut käyttää vähennysoikeuttaan arvonlisäveroilmoituksissa, jotka koskivat ajanjaksoja, joina mainitut hankinnat oli tehty.
28      Toisen asteen veroviranomainen on vaatinut, että Aptivin kanne hylätään. Se on korostanut, että jos verovelvollinen saa arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut tavaroiden yhteisöhankinnoista liian myöhään, se ei voi tehdä vähennystä arvonlisäveroilmoituksessa, joka koskee ajanjaksoa, jona se on vastaanottanut kyseiset laskut. Tällaisessa tilanteessa verovelvollinen voi ainoastaan tehdä itseoikaisuhakemuksen, joka koskee ajanjaksoa, jona kyseiset hankinnat on tehty, kunhan vanhentumisaika ei ole päättynyt.
29      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää toisen asteen veroviranomaisen päätöstä unionin oikeuden vastaisena.
30      Kyseinen tuomioistuin katsoo tältä osin 26.4.2018 annetusta tuomiosta Zabrus Siret (C‑81/17, EU:C:2018:283) ja 18.3.2021 annetusta tuomiosta A. (Vähennysoikeuden käyttäminen) (C‑895/19, EU:C:2021:216) lähinnä ilmenevän, että ostoihin sisältyvä arvonlisävero on verotuksen neutraalisuuden periaatteen mukaisesti voitava vähentää, jos vähennysoikeuden aineelliset edellytykset täyttyvät, vaikka verovelvollinen ei ole noudattanut tiettyjä muodollisuuksia. Kunhan veroviranomaisella on tarpeelliset tiedot sen todentamiseksi, täyttyvätkö kyseiset edellytykset, se ei näin ollen voi asettaa verovelvollisen oikeudelle vähentää kyseinen vero muita muodollisia edellytyksiä – kuten vaatimusta itseoikaisumenettelyn käyttämisestä – joista seuraa, ettei tätä oikeutta voida käyttää.
31      Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä pitää unionin oikeuden vastaisena kansallista säännöstöä, jonka mukaan tilanteessa, jossa tavaroiden luovuttajat viivyttelevät tavaroiden yhteisöhankintoja koskevien arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeellisten laskujen antamisessa, arvonlisäveron vähennysoikeutta ei saa käyttää arvonlisäveroilmoituksissa, jotka koskevat ajanjaksoa, jonka aikana kyseiset laskut on vastaanotettu, sillä perusteella, että verovelvollinen voi tällaisessa tilanteessa tehdä itseoikaisun ilmoituksista, jotka koskevat ajanjaksoa, jona kyseiset hankinnat on tehty.
32      Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että nyt kyseessä olevassa asiassa Aptivin arvonlisäveron vähennysoikeus ei ollut kansallisen säännöstön mukaan vanhentunut.
33      Tässä tilanteessa Győri
Törvényszék on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [arvonlisäverodirektiivin] 168 artiklan c alakohtaa, 178 artiklan c ja d alakohtaa ja [179–182] artiklaa sekä verotuksen neutraalisuuden periaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja tehokkuusperiaatetta tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädäntö ja käytäntö ovat niiden mukaisia, kun niiden nojalla evätään ja suljetaan lopullisesti pois arvonlisäveron vähennys tavaroiden yhteisöhankinnoista (oikaisuilmoituksen esittämisen mahdottomuus ja erityistä veronpalautusmenettelyä koskevan pyynnön epääminen) sillä perusteella, että verovelvollinen ei hallinnollisista syistä käyttänyt vähennysoikeuttaan saman verokauden aikana, jona maksettava vero määritettiin, mutta käytti sitä preklusiivisen määräajan kuluessa, eikä jäsenvaltion veroviranomainen ollut aikaisemmissa tarkastuksissa millään tavoin vastustanut tällaisen oikeuden käyttämistä?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
34      Unkarin hallitus väittää, ettei ainoaan esitettyyn kysymykseen ole tarpeen vastata pääasian ratkaisemiseksi ja ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevien tosiseikkojen ja oikeudellisten tekijöiden perusteella ole mahdollista lausua toisen asteen veroviranomaisen päätöksen lainmukaisuudesta.
35      Tältä osin on palautettava mieleen, että SEUT 267 artiklalla luotu ennakkoratkaisumenettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät näkökohdat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat. Vakiintuneen oikeuskäytännön – jota unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan a ja b alakohta nyttemmin ilmentää – mukaan on niin, että jotta unionin oikeutta voitaisiin tulkita kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisellä tavalla, kansallisen tuomioistuimen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset puitteet tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat. On lisäksi välttämätöntä, että – kuten työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa todetaan – ennakkoratkaisupyyntöön sisältyy selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä (tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 31 kohta).
36      Lisäksi ennakkoratkaisupyynnössä annettavien tietojen on oltava paitsi sellaisia, että unionin tuomioistuin voi niiden perusteella antaa hyödyllisiä vastauksia, myös sellaisia, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla, joita asia koskee, on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti (tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 32 kohta).
37      Toisin kuin Unkarin hallitus väittää, nyt käsiteltävässä asiassa esitetty ennakkoratkaisupyyntö täyttää tämän tuomion kahdessa edellisessä kohdassa mainitut vaatimukset. On nimittäin todettava, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvataan riittävän yksityiskohtaisesti unionin tuomioistuimelle esitettyyn kysymykseen liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset puitteet. Siinä esitetään myös selkeästi ne tosiseikat ja oikeudelliset näkökohdat, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pitänyt tämän kysymyksen esittämistä tarpeellisena.
38      Lisäksi Aptivin, Unkarin hallituksen ja Euroopan komission unionin tuomioistuimelle esittämien kirjallisten huomautusten sisältö osoittaa, ettei niiden esittäjillä – Unkarin hallitus mukaan lukien – ole ollut mitään vaikeuksia saada selville ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen liittyvät tosiseikat ja sen oikeudelliset puitteet, ymmärtää kysymyksen taustalla olevien tosiseikkoja koskevien toteamusten sisältö ja ulottuvuus sekä syyt, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pitänyt kysymyksen esittämistä tarpeellisena, ja viime kädessä esittää tältä osin näkemyksensä kattavasti ja hyödyllisesti.
39      Ennakkoratkaisupyyntö voidaan siten ottaa tutkittavaksi.
Asiakysymys
40      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyössä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeuden seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (tuomio 23.10.2025, Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, 17 kohta).
41      Aluksi on todettava nyt käsiteltävässä asiassa ilmenneen, että Aptiv on vasta vuonna 2021 saanut tavaroiden luovuttajilta laskut, joita se on tarvinnut voidakseen käyttää oikeuttaan vähentää arvonlisävero, joka liittyy vuosina 2016–2018 tehtyihin tavaroiden yhteisöhankintoihin, ja se on siten voinut vedota tähän oikeuteensa ensimmäistä kertaa vasta arvonlisäveroilmoituksissa, jotka se on jättänyt sen ajanjakson aikana, jonka kuluessa se on tosiasiassa vastaanottanut laskut ja kirjannut ne kirjanpitoonsa.
42      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee edelleen, että Aptiv vaikuttaa toimineen vilpittömässä mielessä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa näet nimenomaisesti, ettei toisen asteen veroviranomainen ole osoittanut, että kyseessä olisi veropetos, eikä Aptivin menettelystä ole aiheutunut valtion verotulojen oikeudetonta menetystä nyt kyseessä olevassa asiassa.
43      Lisäksi mainittu tuomioistuin korostaa, ettei kansallisen säännöstön mukainen arvonlisäveron vähennysoikeuteen vetoamisen vanhentumisaika ollut päättynyt silloin, kun Aptiv käytti kyseistä oikeutta.
44      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lopuksi, ettei pääasiassa ole kyse tilanteesta, johon voitaisiin soveltaa arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan d alakohta, sillä pääasia koskee yksinomaan tavaroiden yhteisöhankintoja eikä niihin rinnastettavia liiketoimia, eikä liioin tilanteesta, johon voitaisiin soveltaa arvonlisäverodirektiivin 181 artiklaa, jonka soveltaminen edellyttää, että arvonlisäveron vähennystä haetaan ilman kyseisen direktiivin vaatimusten mukaista laskua. Näin ollen arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan d alakohdalla ja 181 artiklalla ei ole merkitystä esitettyyn kysymykseen vastaamisen kannalta.
45      Esitetty kysymys on tässä tilanteessa ymmärrettävä niin, että sillä pyydetään unionin tuomioistuinta määrittämään, onko arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan c alakohtaa, 178 artiklan c alakohtaa ja 179, 180 ja 182 artiklaa, luettuina verotuksen neutraalisuuden periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen valossa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle ja hallintokäytännölle, joiden nojalla yhteisöhankintoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennys evätään sillä perusteella, että verovelvollinen on vedonnut vähennysoikeuteensa sen verokauden aikana, jonka kuluessa se on tosiasiassa vastaanottanut vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut ja joka on myöhempi kuin ajanjakso, jonka kuluessa kyseiset hankinnat tehtiin, vaikka kyseinen verovelvollinen on käyttänyt kyseistä oikeutta vilpittömässä mielessä ja kyseiseen oikeuteen vetoamiselle kansallisessa säännöstössä säädetyn vanhentumisajan puitteissa.
46      Aluksi on muistutettava, että yhteisöhankinnoissa käännetyn veronmaksuverovelvollisuuden järjestelmän mukaisesti tavaran myyjän ja ostajan välillä ei makseta mitään arvonlisäveroa ja ostaja on suorittamiensa yhteisöhankintojen osalta maksuvelvollinen aikaisemman vaihdannan vaiheen arvonlisäverosta, mutta se voi kuitenkin lähtökohtaisesti vähentää tämän saman veron, ja näin veroviranomaiselle ei jää maksettavaksi mitään (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verovelvollisen oikeus vähentää siitä arvonlisäverosta, jonka maksamiseen se on velvollinen, arvonlisävero, joka sen on maksettava tai jonka se on maksanut sille luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista, on unionin lainsäädännöllä käyttöön otetun yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate. Kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti korostanut, kyseinen oikeus on arvonlisäverojärjestelmän erottamaton osa eikä sitä lähtökohtaisesti voida rajoittaa (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Vähennysjärjestelmällä pyritään vapauttamaan elinkeinonharjoittaja kokonaan sen kaiken liiketoiminnan yhteydessä maksetusta tai maksettavasta arvonlisäverosta. Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä takaa näin ollen neutraalisuuden kaiken liiketoiminnan verorasituksen suhteen riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta edellyttäen, että kyseinen toiminta sinänsä on lähtökohtaisesti arvonlisäverollista (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Arvonlisäverodirektiivin 167 artiklan mukaan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus syntyy, kun vähennyskelpoista veroa koskeva verosaatava syntyy. Kyseisen direktiivin 69 artiklassa säädetään, että verosaatava tavaroiden yhteisöhankinnoista syntyy laskun antamishetkellä tai 222 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun määräajan päättyessä, jos laskua ei ole annettu siihen mennessä (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 34 kohta).
50      Lisäksi arvonlisäveron vähennysoikeuden edellytyksenä on arvonlisäverodirektiivissä säädettyjen aineellisten ja muodollisten vaatimusten noudattaminen (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51      Arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaisesti tavaroiden yhteisöhankinnoista maksettavan arvonlisäveron vähennysoikeuden syntymisen aineelliset edellytykset luetellaan kyseisen direktiivin 168 artiklan c alakohdassa. Nämä edellytykset muodostuvat siitä, että hankinnat on tehnyt verovelvollinen, että viimeksi mainittu on myös velvollinen maksamaan näihin hankintoihin liittyvän arvonlisäveron ja että kyseessä olevia tavaroita käytetään sen veronalaisia liiketoimia varten (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 36 kohta).
52      Arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevat muodolliset edellytykset puolestaan sääntelevät vähennysoikeuden käytön yksityiskohtia ja valvontaa sekä arvonlisäjärjestelmän asianmukaista toimintaa, kuten kirjanpitoa, laskutusta ja ilmoituksia koskevia velvollisuuksia (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 37 kohta).
53      Yhteisöhankinnoista maksettavan arvonlisäveron osalta arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan c alakohdasta ilmenee, että vähennysoikeuden käyttö edellyttää, että verovelvollinen on maininnut kyseisen direktiivin 250 artiklassa edellytetyssä arvonlisäveroilmoituksessa kaikki kyseisten hankintojen perusteella maksettavan arvonlisäveron laskemiseksi tarvittavat tiedot ja että sillä on hallussaan kyseisen direktiivin XI osaston 3 luvun 3–5 jakson mukaisesti laadittu lasku (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 38 kohta). Arvonlisäverodirektiivin 226 artiklassa säädetyt tiedot sisältävän laskun hallussapito on arvonlisäveron vähennysoikeuden muodollinen eikä aineellinen edellytys (tuomio 15.9.2016, Senatex, C‑518/14, EU:C:2016:691, 38 kohta).
54      Lisäksi arvonlisäverodirektiivin 179 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan vähennys on tehtävä vähentämällä verokaudelta maksettavan arvonlisäveron kokonaismäärästä se arvonlisäveron määrä, ”josta vähennysoikeus on syntynyt ja joka voidaan vähentää 178 artiklan säännösten mukaisesti saman kauden aikana” (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 39 kohta).
55      Unionin tuomioistuin on edelleen täsmentänyt, että vaikka arvonlisäveron vähennysoikeus saa arvonlisäverodirektiivin 167 artiklan mukaan alkunsa samanaikaisesti verosaatavan syntymisen kanssa, mainitun oikeuden käyttäminen on kyseisen direktiivin 178 artiklan mukaan lähtökohtaisesti mahdollista vasta sitten, kun verovelvollinen on saanut laskun (tuomio 21.3.2018, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, 43 kohta).
56      Tästä seuraa, että vähennysoikeutta on lähtökohtaisesti käytettävä siltä ilmoituskaudelta, jona molemmat tämän tuomion 54 ja 55 kohdassa mainitut kumulatiiviset edellytykset täyttyvät, eli kun arvonlisäveron vähennysoikeus on syntynyt ja kun verovelvollinen on saanut asiassa merkitykselliset laskut (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2004, Terra Baubedarf-Handel, C‑152/02, EU:C:2004:268, 38 kohta ja tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 40 kohta).
57      Kuten arvonlisäverodirektiivin 180 ja 182 artiklasta ilmenee, vähennysoikeuden käyttäminen voidaan myös sallia, vaikka sitä ei ole käytetty sen verokauden aikana, jona kyseinen oikeus on syntynyt, edellyttäen, että kansallisissa säännöstöissä vahvistettuja edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudatetaan (ks. tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 42 kohta).
58      Nyt käsiteltävässä asiassa on ilmennyt, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkistuksista muuta johdu, että arvonlisäveron vähennysoikeuden aineelliset ja muodolliset edellytykset ovat samanaikaisesti täyttyneet vasta vuonna 2021, sillä Aptiv on vasta tuon vuoden aikana saanut laskut, joita se on tarvinnut voidakseen käyttää oikeuttaan vähentää arvonlisävero, joka liittyy vuosina 2016–2018 tehtyihin tavaroiden yhteisöhankintoihin, eikä se siten ole voinut käyttää tätä oikeutta viimeksi mainittua ajanjaksoa koskevissa arvonlisäveroilmoituksissa.
59      Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön mukaan on kuitenkin niin, että jos verovelvollinen saa arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut tavaroiden yhteisöhankinnoista liian myöhään, se ei voi tehdä vähennystä arvonlisäveroilmoituksessa, joka koskee ajanjaksoa, jonka aikana se on vastaanottanut kyseiset laskut.
60      Verovelvollinen voisi pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön mukaan tällaisessa tilanteessa, jollei vanhentumisaika ole päättynyt, tehdä itseoikaisuvaatimuksen tietyltä verokaudelta maksettavan arvonlisäveron kokonaismäärän vähentämiseksi kaikkien sellaisten ostoihin sisältyvien vähennettävien verojen määrällä, joiden osalta vähennysoikeus on syntynyt ajanjaksona, jona kyseiset hankinnat on tehty, tai ennen kyseistä ajanjaksoa mutta kuitenkin viimeistään sen kalenterivuoden pituisen ajanjakson aikana, joka edeltää sitä kalenterivuotta, johon kyseinen verokausi kuuluu.
61      Tältä osin arvonlisäverotuksen neutraalisuuden perusperiaatteen on katsottu edellyttävän, että ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus myönnetään, jos aineelliset vaatimukset täyttyvät, vaikka verovelvolliset olisivat laiminlyöneet tietyt muotovaatimukset. Kun veroviranomaisella on tarvittavat tiedot sen todentamiseksi, että verovelvollinen on kyseessä olevien liiketoimien vastaanottajana velvollinen suorittamaan arvonlisäveron, se ei voi asettaa tämän verovelvollisen oikeudelle vähentää kyseinen vero sellaisia lisäedellytyksiä, joista voi seurata, ettei tätä oikeutta voida käyttää. Asia voi olla toisin, jos näiden muotovaatimusten noudattamatta jättäminen estää luotettavan näytön esittämisen siitä, että aineellisia vaatimuksia on noudatettu (tuomio 18.3.2021, A. (Vähennysoikeuden käyttäminen), C‑895/19, EU:C:2021:216, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62      Tässä tilanteessa on katsottava, että tavaroiden yhteisöhankintoihin liittyvän arvonlisäveron vähentämistä koskevan oikeuden käyttäminen sillä verokaudella, jonka aikana vilpittömässä mielessä ja sovellettavan vanhentumisajan puitteissa toiminut verovelvollinen on tosiasiassa saanut kyseisen oikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut, on arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan c alakohdan, 178 artiklan c alakohdan ja 179 artiklan, luettuna verotuksen neutraalisuuden periaatteen valossa, mukaista, ja näin on silloinkin, kun kyseinen verokausi on myöhempi kuin se, jonka aikana kyseiset hankinnat tehtiin, ja kun arvonlisäveron vähennysoikeutta käytetään sen määräajan jälkeen, jonka aikana tämän tuomion 60 kohdassa mainittua kansallisessa oikeudessa säädettyä itseoikaisumenettelyä on voitu käyttää.
63      Erilaista johtopäätöstä ei voida tehdä unionin tuomioistuimen sen oikeuskäytännön perusteella, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat oikeusvarmuuden vuoksi säätää preklusiivisesta määräajasta, jonka päättymisestä on seurauksena, että verovelvollinen, joka ei ole ollut riittävän huolellinen ja joka on jättänyt vaatimatta ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämistä, menettää vähennysoikeuden, kunhan tämä määräaika on vastaavuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen mukainen (ks. vastaavasti tuomio 26.4.2018, Zabrus Siret, C‑81/17, EU:C:2018:283, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsema tehokkuusperiaate nimittäin edellyttää vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, että kansallisen oikeuden mukaiset arvonlisäveron vähennysoikeuden käyttämistä koskevat menettelysäännöt eivät tee kyseisen oikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (ks. vastaavasti tuomio 19.7.2012, Littlewoods Retail ym., C‑591/10, EU:C:2012:478, 28 kohta ja tuomio 24.2.2022, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 42 kohta).
65      Kansallinen sääntely tai kansallinen hallintokäytäntö, jonka mukaan oikeus arvonlisäveron vähentämiseen evätään pelkästään siitä syystä, että vähennysoikeutta on käytetty sen verokauden, jona tavaroiden yhteisöhankinnat tehtiin, jälkeisellä verokaudella, voivat tehdä vähennysoikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, kun verovelvollinen ei ole voinut vedota kyseiseen oikeuteen edeltävien verokausien aikana, koska sillä ei tuolloin ole ollut hallussaan kyseisen oikeuden käyttämiseksi tarpeellisia laskuja.
66      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, ettei Aptiv ole voinut vedota vähennysoikeuteensa muissa kansallisen oikeuden mukaisissa menettelyissä, kuten yhtäältä tämän tuomion 60 kohdassa mainitussa itseoikaisumenettelyssä, koska Aptivin saadessa kyseiset laskut tällaisen itseoikaisun tekemisen määräaika oli päättynyt, ja toisaalta erityisessä veron palauttamista koskevassa menettelyssä, sillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että toisen asteen veroviranomainen oli hylännyt Aptivin tätä koskevan hakemuksen.
67      Tässä tilanteessa on katsottava, että kansallisella säännöstöllä, jonka mukaan vilpittömässä mielessä ja vanhentumisajan puitteissa toimiva verovelvollinen ei voi käyttää arvonlisäveron vähennysoikeuttaan sen verokauden aikana, jona hän on tosiasiallisesti saanut kyseisen oikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut, tehdään kyseisen oikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai ainakin suhteettoman vaikeaa eikä tehokkuusperiaatetta näin ollen noudateta.
68      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen myös mainitsemasta suhteellisuusperiaatteesta on erityisesti muistutettava, että jäsenvaltiot voivat arvonlisäverodirektiivin 273 artiklan nojalla säätää muista tarpeellisiksi katsomistaan velvollisuuksista arvonlisäveron oikean kantamisen varmistamiseksi ja petosten estämiseksi. Veropetosten, veronkierron ja muiden mahdollisten väärinkäytösten torjuminen on nimittäin päämäärä, joka on kyseisessä direktiivissä tunnustettu ja johon siinä rohkaistaan. Toimenpiteet, joihin jäsenvaltiot voivat kyseisen direktiivin 273 artiklan nojalla ryhtyä, eivät kuitenkaan saa mennä pidemmälle kuin on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. Niitä ei siis voida käyttää siten, että niillä asetetaan järjestelmällisesti kyseenalaiseksi arvonlisäveron vähennysoikeus ja siten arvonlisäveron neutraalisuus (tuomio 21.3.2018, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, 48 kohta).
69      Vaikka kansallisen säännöstön tai hallintokäytännön, jonka mukaan verovelvollinen ei voi käyttää arvonlisäveron vähennysoikeuttaan sillä verokaudella, jonka aikana sillä on tosiasiassa ollut hallussaan kyseisen oikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut, tarkoituksena olisi veropetosten, veronkierron ja muiden mahdollisten väärinkäytösten torjuminen, on riittävää todeta, että nyt käsiteltävässä asiassa Aptiv näyttää toimineen vilpittömässä mielessä, kuten tämän tuomion 42 kohdasta ilmenee, eikä toisen asteen veroviranomainen ole osoittanut, että kyse olisi ollut veropetoksesta.
70      Kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöstöllä tai hallintokäytännöllä voidaan ilmeisesti tässä tilanteessa saattaa järjestelmällisesti kyseenalaiseksi arvonlisäveron vähennysoikeus ja siten arvonlisäveron neutraalisuus silloinkin, kun kyseessä oleva verovelvollinen on toiminut vilpittömässä mielessä ja sovellettavan vanhentumisajan puitteissa.
71      Edellä esitetty huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan c alakohtaa, 178 artiklan c alakohtaa ja 179, 180 ja 182 artiklaa, luettuina verotuksen neutraalisuuden periaatteen, suhteellisuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle ja hallintokäytännölle, joiden nojalla yhteisöhankintoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennys evätään sillä perusteella, että verovelvollinen on vedonnut vähennysoikeuteensa sen verokauden aikana, jonka kuluessa se on tosiasiassa vastaanottanut vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut ja joka on myöhempi kuin ajanjakso, jonka kuluessa kyseiset hankinnat tehtiin, vaikka kyseinen verovelvollinen on käyttänyt kyseistä oikeutta vilpittömässä mielessä ja vanhentumisajan puitteissa.
Oikeudenkäyntikulut
72      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 168 artiklan c alakohtaa, 178 artiklan c alakohtaa sekä 179, 180 ja 182 artiklaa, luettuina verotuksen neutraalisuuden periaatteen, tehokkuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen valossa,
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle ja hallintokäytännölle, joiden nojalla yhteisöhankintoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennys evätään sillä perusteella, että verovelvollinen on vedonnut vähennysoikeuteensa sen verokauden aikana, jonka kuluessa se on tosiasiassa vastaanottanut vähennysoikeuden käyttämiseksi tarpeelliset laskut ja joka on myöhempi kuin ajanjakso, jonka kuluessa kyseiset hankinnat tehtiin, vaikka kyseinen verovelvollinen on käyttänyt kyseistä oikeutta vilpittömässä mielessä ja vanhentumisajan puitteissa.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: unkari.