62003TO0245_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-245/03 R,
Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), kotipaikka Pariisi (Ranska),
Fédération nationale bovine (FNB), kotipaikka Pariisi,
Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), kotipaikka Pariisi, ja
Jeunes agriculteurs (JA), kotipaikka Pariisi,
edustajinaan asianajajat B. Néouze ja V. Ledoux, prosessiosoite Luxemburgissa,
hakijoina,
joita tukee
Ranskan tasavalta, asiamiehinään G. de Bergues ja F. Million, prosessiosoite Luxemburgissa,
väliintulijana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään P. Oliver ja A. Bouquet, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa hakijat vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vapauttamaan ne kokonaan tai osittain pankkitakauksen asettamisvelvollisuudesta, joka on määrätty edellytykseksi sille, ettei EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/C.38.279/F3 – ranskalainen naudanliha) (EUVL L 209, s. 12) 2 päivänä huhtikuuta 2003 tehdyllä komission päätöksellä 2003/600/EY määrättyjä sakkoja peritä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
1. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/C.38.279/F3 – ranskalainen naudanliha) 2 päivänä huhtikuuta 2003 tekemällään päätöksellä 2003/600/EY (EYVL L 209, s. 12; jäljempänä päätös) komissio totesi, että hakijat eli Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) ja Jeunes agriculteurs (JA) olivat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa osallistuessaan kahden ranskalaisen naudanliha-alalla toimivia teurastajia edustavan järjestön Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandesin (FNICGV) ja Fédération nationale de la coopération bétail et vianden (FNCBV) kanssa kartelliin, jonka tarkoituksena on ollut keskeyttää naudanlihan tuonti Ranskaan ja vahvistaa tietyille naudanlihaluokille vähimmäishinta (päätöksen 1 artikla).
2. Päätöksestä ilmenee, että naudan spongiformisen enkefalopatian (BSE) eli niin sanotun hullun lehmän taudin aiheuttamassa kriisitilanteessa maataloustuottajia edustavat hakijat yhtenä osapuolena ja kaksi teurastajia edustavaa järjestöä toisena osapuolena tekivät 24.10.2001 sopimuksen, jolla ne määrittivät vähimmäishintoja ja sitoutuivat keskeyttämään naudanlihan tuonnin Ranskaan tai ainakin rajoittamaan sitä. Samat järjestöt tekivät marras–joulukuun vaihteessa vuonna 2001 suullisen sopimuksen, jolla oli vastaavanlainen tarkoitus.
3. Komissio katsoi päätöksessä, että näiden kahden sopimuksen (jäljempänä riidanalaiset sopimukset) tekemisellä rikottiin vakavalla tavalla EY 81 artiklaa. Komissio määräsi FNSEA:lle 12 miljoonan euron, FNB:lle 1,44 miljoonan euron, JA:lle 600 000 euron ja FNPL:lle 1,44 miljoonan euron suuruisen sakon (päätöksen 3 artikla).
4. Päätöksen 4 artiklassa säädetään, että sakko on maksettava kolmen kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta. Tiedoksiantokirjeessä, joka oli päivätty 9.4.2003, täsmennettiin, että jos hakija nostaa kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, komissio ei ryhdy mihinkään täytäntöönpanotoimiin edellyttäen, että saatavalle lasketaan korkoa maksuajan päättymispäivästä lähtien ja että hyväksyttävä pankkitakaus on asetettu viimeistään tuohon päivään mennessä.
5. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.6.2003 jättämällään kannekirjelmällä nyt esillä olevan asian hakijat nostivat EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla kanteen päätöksen kumoamiseksi tai toissijaisesti niille asetettujen sakkojen kumoamiseksi tai alentamiseksi.
6. Hakijat ovat 11.7.2003 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään erillisellä asiakirjalla vaatineet välitoimia koskevaa määräystä, jolla JA:n osalta pyrittiin vapautumaan pankkitakauksen asettamisvelvollisuudesta, jonka täyttäminen oli asetettu edellytykseksi sille, ettei päätöksellä määrättyä sakkoa peritä välittömästi, FNSEA:n osalta rajoittamaan tämän velvollisuuden määräksi 1 700 000 euroa ja FNB:n osalta rajoittamaan mainittu velvollisuus 670 000 euroon. FNPL ei esittänyt välitoimihakemusta.
7. Komissio esitti 1.8.2003 kirjalliset huomautuksensa välitoimihakemuksesta.
8. Ranskan tasavalta toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 7.10.2003 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen hakijoiden vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hyväksyi 14.10.2003 antamallaan määräyksellä Ranskan tasavallan väliintulijaksi ja pyysi sitä esittämään huomautuksensa kuulemistilaisuudessa.
9. Asianosaisia kuultiin välitoimista päättävän tuomarin luona 17.10.2003.
10. Tässä istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hyväksyi sen, että hakijat esittävät eräitä ylimääräisiä asiakirjoja. Nämä asiakirjat toimitettiin 30.10.2003.
11. Mainitussa istunnossa asianosaiset sitoutuivat selvittämään mahdollisuutta sopia sakkojen maksamisesta osissa ja ilmoittamaan neuvottelujensa tuloksen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentille. Asianosaiset ilmoittivat näiden neuvottelujen tuloksen ja toimittivat eräitä niihin liittyviä asiakirjoja 7.11.2003.
Oikeudellinen arviointi
12. EY 242 ja EY 243 artiklan sekä toisaalta EY 225 artiklan 1 kohdan, kun niitä luetaan yhdessä, nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi, jos se katsoo olosuhteiden sitä edellyttävän, määrätä kanteen kohteena olevan toimen täytäntöönpanon lykättäväksi tai päättää tarpeellisista välitoimista.
13. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdan mukaan välitoimihakemuksessa on ilmoitettava ne seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaaditun välitoimen myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa niin, että täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus on hylättävä, jos jokin niistä puuttuu (asia C‑268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I‑4971, 30 kohta). Välitoimista päättävän tuomioistuimen on tarpeen vaatiessa punnittava myös asiaan liittyvät intressit (asia C‑445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok. 2001, s. I‑1461, 73 kohta).
14. Ennen kuin selvitetään, täyttyvätkö nämä edellytykset nyt esillä olevassa asiassa, on todettava, että hakijat eivät ole esittäneet mitään väitteitä FNPL:n osalta. Tässä tilanteessa välitoimista päättävä tuomari tutkii nyt esillä olevassa välitoimimenettelyssä ainoastaan FNSEA:n, FNB:n ja JA:n tilanteen.
Fumus boni juris
Asianosaisten lausumat
15. Osoittaakseen, että fumus boni jurista koskeva edellytys täyttyy, hakijat esittävät joukon väitteitä, jotka niiden mukaan johtavat väistämättä päätöksen kumoamiseen.
16. Hakijat väittävät ensinnäkin, että ne eivät muodosta yritysten yhteenliittymää tai yritysten yhteenliittymien muodostamaa yhteenliittymää. Toiseksi komissio on niiden mukaan tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan hakijoiden viaksi tuontia koskevan sopimuksen, hintasopimuksen salaisen jatkamisen 30.11.2001 jälkeen sekä 30.11.2001 jälkeiset paikalliset toimenpiteet. Kolmanneksi kyseessä olevalla sopimuksella ei tässä tapauksessa ollut kilpailua rajoittavaa vaikutusta. Neljänneksi tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 26 (EYVL 1962, 30, s. 993) 2 artiklassa säädetyssä poikkeuksessa säädetään, että EY 81 artiklaa ei sovelleta sellaisiin kartelleihin, jotka ovat tarpeen EY 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.
17. Hakijat väittävät toissijaisesti, että päätöksellä määrättyjä sakkoja on alennettava.
18. suuntaviivat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa (EYVL 1998, C 9, s. 3) ovat lainvastaisia sikäli kuin niihin sisältyvä perusmäärän laskentatapa loukkaa sekä suhteellisuusperiaatetta että on 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204), 15 artiklan vastainen.
19. Toiseksi komissio on hakijoiden mukaan loukannut suhteellisuusperiaatetta ja arvioinut ilmeisen väärin rikkomuksen vakavuutta ja kestoa. Ne huomauttavat erityisesti, että komissio itse on todennut, että asian olosuhteet ovat erityisluonteiset johtuen sekä osapuolista – jotka ovat kaikki voittoa tavoittelemattomia maatalousalalla toimivia järjestöjä – että kyseessä olevan tuotteen erityispiirteistä. Komissio on vahvistanut päätöksessä, että se määrää rangaistuksen ”ensimmäistä kertaa nimenomaan yhdistysten välisestä kartellista, joka koskee tiettyä maatalouden perustuotetta ja jossa on mukana tuotantoketjun kaksi rengasta”. Vastaavasti komissio on pitänyt kriisiä ”poikkeuksellisena tilanteena” ja tilanteena, ”jossa ei ole kyse vain hintojen romahduksesta tai nykyään hyvin tunnetusta – – taudista” (päätöksen 181 ja 184 perustelukappale).
20. Kolmanneksi komissio on hakijoiden mukaan rikkonut asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohtaa, sillä asetettujen sakkojen määrä ylittää sallitun enimmäismäärän. Tilanteessa, jossa yritysten yhteenliittymällä ei ole liikevaihtoa, asetuksen N:o 17 15 artiklassa säädetty sakkojen enimmäismäärä on miljoona euroa. Jos oletetaan, että ”liikevaihtona” voidaan pitää hakijoiden saamia vuotuisia jäsenmaksuja, määrätyt sakot ylittävät merkittävästi 10 prosentin määrän siitä, koska sakkojen määrä vastaa 200:aa prosenttia FNSEA:n, 240:tä prosenttia FNB:n ja yli 200:aa prosenttia JA:n jäsenmaksuina saamista tuloista.
21. Jäsentensä liikevaihdon osalta hakijat huomauttavat, että yritysten yhteenliittymän jäsenten liikevaihdon huomioon ottaminen on sallittua ainoastaan, mikäli mainitulla yhteenliittymällä on sen sisäisten säännösten nojalla toimivalta tehdä jäseniään sitovia päätöksiä (asia C‑298/98 P, Finnboard v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I‑10157). Nyt esillä olevassa asiassa yhdelläkään hakijoista ei kuitenkaan ole toimivaltaa tehdä jäseniään sitovia päätöksiä. Missään oikeudellisessa säännöksessä eikä missään hakijoiden omien sääntöjen määräyksessä valtuuteta niitä tekemään sitoumuksia jäsentensä nimissä. Sitä suuremmalla syyllä niillä ei ole mahdollisuutta tehdä jäsentensä jäseniä, eli paikallisiin ammattijärjestöihin kuuluvia maanviljelijöitä (jäljempänä myös järjestäytyneet maanviljelijät) sitovia päätöksiä.
22. Neljänneksi komissio on hakijoiden mukaan loukannut non bis in idem ‑periaatetta. Komissio ei ole osoittanut, että se on ottanut kunkin hakijan sakkojen laskennassa huomioon sen seikan, että osa järjestäytyneistä maanviljelijöistä voi olla jäsenenä samalla sekä FNSEA:ssa, FNB:ssä, FNPL:ssä ja JA:ssa.
23. Komission soveltaman menettelyn osalta hakijat väittävät, että komissio on loukannut puolustautumisoikeuksia, koska se ei ole ilmoittanut väitetiedoksiannossa laskevansa sakkojen määrän hakijoiden jäsenten liikevaihdon perusteella. Lisäksi komissio on hakijoiden mukaan rikkonut EY 253 artiklaa, koska asetuksessa N:o 17 säädetyn enimmäismäärän noudattamista ei ole perusteltu mitenkään, vaikka esillä oleva asia edellyttäisi äärimmäisen täsmällisiä perusteluja.
24. Komissio katsoo, että mikään hakijoiden edellä esittämistä hakemusperusteista ei ole sen luonteinen, että fumus boni jurista koskeva edellytys täyttyisi.
25. Ensinnäkin edellä 16 kohdassa esitettyjen hakemusperusteiden osalta komissio katsoo, että ne on esitetty liian yhteenvedonomaisesti, minkä vuoksi niihin on mahdotonta vastata. Koska nämä perusteet eivät täytä asiassa T‑306/01 R, Aden ym. vastaan neuvosto ja komissio, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 7.5.2002 (Kok. 2002, s. II‑2387, 52 kohta), esitettyjä edellytyksiä, niitä ei voida ottaa tutkittavaksi. Toissijaisesti komissio katsoo, että väitteet eivät ole perusteltuja.
26. Perusteet, joilla vaaditaan päätöksen muuttamista sakkojen määrän osalta, on komission mukaan hylättävä oikeudellisesti perusteettomina.
27. Ensinnäkin väite suuntaviivojen lainvastaisuudesta on vastoin erittäin vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jossa niiden lainmukaisuus on todettu (asia T‑9/99, HFB ym. v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1478, 43 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
28. Toiseksi suhteellisuusperiaatteen väitetyn loukkaamisen ja rikkomuksen keston ja vakavuuden ilmeisen virheellisen arvioinnin osalta hakijat eivät esitä mitään sellaisia seikkoja, jotka kumoaisivat päätöksessä todetut tosiseikat. Lisäksi komissio katsoo ottaneensa asianmukaisesti huomioon vallinneen kriisitilanteen toteuttamalla tuolloin ensin yhteisön toimenpiteitä, joilla pyrittiin vakiinnuttamaan hintoja ja erityisesti antamalla normaalien interventiotoimenpiteiden lisäksi erityisiä luonteeltaan poikkeuksellisia asetuksia. Lisäksi kullekin osapuolelle määrättyä sakkoa on alennettu 60 prosentilla erityistilanteen huomioon ottamiseksi. Missään tapauksessa markkinoilla vallitsevalla kriisillä ei voida oikeuttaa vakavaa kilpailusääntöjen rikkomista (yhdistetyt asiat C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8375, 487 kohta).
29. Kolmanneksi komissio katsoo, että non bis in idem -periaatetta koskevaa väitettä ei ole esitetty riittävällä tavalla ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta (em. asia Aden ym. v. neuvosto ja komissio, määräyksen 52 kohta). Joka tapauksessa komissio väittää ottaneensa huomioon hakijoiden väliset yhteydet ja kukin hakijoista on saanut rangaistuksen omasta osallistumisestaan rajoittavaan sopimukseen.
30. Neljänneksi komissio toteaa sakkojen enimmäismäärän osalta, että hakijat eivät ole esittäneet, mikä on niiden jäsenten yhteenlasketun liikevaihdon määrä, eivätkä ole osoittaneet, että sakot ylittävät 10:tä prosenttia tästä määrästä. Lisäksi kun otetaan huomioon, että naudantuotantoalan liikevaihto on 4,4 miljardia euroa ja että suurin osa kyseisen alan tuottajista on välillisesti hakijoiden jäseniä, sakot eivät voi ylittää 10:tä prosenttia jäsenten yhteenlasketusta liikevaihdosta. Jos arvioidaan, että FNSEA:han kuuluu kaiken kaikkiaan lähes 600 000 jäsentä ja JA:han lähes 50 000, asetetut sakot vastaavat FNSEA:n osalta noin 20:tä euroa ja JA:n osalta noin 12:ta euroa jäsentä kohden. Komission mukaan on vaikeaa kuvitella, että tämä määrä on lähelläkään 10 prosentin ylärajaa vuosittaisesta liikevaihdosta.
31. Hakijoiden mahdollisuudesta tehdä jäseniään sitovia päätöksiä komissio korostaa kirjallisissa huomautuksissaan FNSEA:n sääntöjen 8 artiklaa, jossa säädetään, että kyseinen järjestö ”johtaa kaikkia toimia olosuhteiden sallimassa tai vaatimassa muodossa”. Vastaavanlaiset säännökset sisältyvät FNB:n sääntöihin (7 artikla) samoin kuin JA:n sääntöihin (6 artikla). Istunnossa komissio on myös viitannut FNSEA:n sääntöjen 7 artiklaan, jossa säädetään mahdollisuudesta erottaa jäsen sääntöjen tai sisäisten säännösten noudattamatta jättämisen vuoksi tai aineettoman tai aineellisen vahingon johdosta erityisesti, jos jäsenen toiminta on vastoin FNSEA:n poliittista linjaa. Komission mukaan FNSEA:n jäsenten säännöissä on vastaavanlaisia säännöksiä, mikä mahdollistaa sen, että aluejärjestöt voivat erottaa järjestöön kuuluvan maanviljelijän, mikäli hän aiheuttaa vahinkoa etujärjestölle esimerkiksi kieltäytymällä osallistumasta järjestön toimintaan. Tämän vuoksi hakijoilla on mahdollisuus tehdä päätöksiä, jotka sitovat kaikkia sen jäseniä sekä järjestäytyneitä maanviljelijöitä. Lopuksi komissio ihmettelee, miksi hakijat ovat solmineet sopimukset, jos niillä ei ollut mahdollisuutta tehdä jäseniään sitovia päätöksiä.
32. Lopuksi komissio väittää, että sen ei ole väitetiedoksiannossa esitettävä sitä laskentaperustetta, jota se aikoo käyttää ylärajan tarkistamisessa (asia T‑31/99, ABB Asea Brown Boveri v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1881, 78, 79, 85 ja 86 kohta). Ylärajan perustelujen osalta komissio väittää pyrkineensä asianmukaisesti selvittämään FNSE A:n jäsenten liikevaihdon, mutta FNSEA ei ole antanut vastausta tähän kysymykseen. Lisäksi asetetut sakot vastaavat määrältään selvästi alle 10:tä prosenttia hakijoiden jäsenten liikevaihdosta.
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
33. On myönnettävä, että ensi näkemältä vaikuttaa, että ainakin joillakin hakijoiden esittämistä perusteista on merkitystä asian kannalta eivätkä ne ole ainakaan täysin perusteettomia. Tilanne on näin ensinnäkin sen perusteen osalta, jonka mukaan komissio on määrännyt sakkoja, joiden määrä ylittää 10 prosentin rajan hakijoiden liikevaihdosta, ja toiseksi sen perusteen osalta, jonka mukaan päätöksestä puuttuvat kyseistä ylärajaa koskevat perustelut.
34. Näistä ensimmäisen perusteen osalta on todettava, että kun kyseessä ovat rikkomiset, joihin ovat syyllistyneet yritysten yhteenliittymät, asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu 10 prosentin suuruinen liikevaihdosta laskettava enimmäismäärä on laskettava suhteessa yhteenliittymään kuuluvien yritysten yhdessä saavuttamaan liikevaihtoon ainakin silloin, kun sisäisten sääntöjensä mukaan yhteenliittymä pystyy tekemään jäseniään sitovia päätöksiä (yhdistetyt asiat T‑39/92 ja T‑40/92, CB ja Europay v. komissio, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II‑49, 136 kohta; asia T‑29/92, SPO ym. v. komissio, tuomio 21.2.1995, Kok. 1995, s. II‑289, 385 kohta; yhdistetyt asiat T‑213/95 ja T‑18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997, Kok. 1997, s. II‑1739, 252 kohta ja asia T‑338/94, Finnboard v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1617, 270 kohta, joka on pysytetty muutoksenhaussa em. asiassa Finnboard v. komissio annetulla tuomiolla, 66 kohta).
35. Komissio väittää itse asiassa, että hakijoiden sääntöjen nojalla niillä oli mahdollisuus tehdä päätöksiä, jotka sitoivat kaikkia niiden jäseniä ja järjestäytyneitä maanviljelijöitä, ja että tämän vuoksi näiden liikevaihtojen huomioon ottaminen sakkojen enimmäismäärää laskettaessa oli perusteltua.
36. Hakijat ovat istunnossa kiistäneet, että niiden säännöillä tai niiden jäsenten säännöillä mahdollistettaisiin sellaisen jäsenen erottaminen, joka kieltäytyy osallistumasta ammattijärjestön toimenpiteeseen. Hakijat ovat lisäksi huomauttaneet, että vaikka 24.10.2001 tehty sopimus oli tehty niiden jäsenten etujen nimissä, sen ainoana tarkoituksena oli antaa näille jäsenille psykologinen ja poliittinen virike. Hakijat huomauttivat myös, että useiden paikallisten sopimusten solmiminen osoittaa sen, että hakijoiden välisellä sopimuksella ei ole sitovaa luonnetta.
37. FNSEA:n sääntöjen 8 artiklasta ilmenee, että kyseisen järjestön tarkoituksena on pääasiallisesti ”edustaa maanviljelijöitä ja puolustaa heidän etujaan aatteellisilla, teknisillä, sosiaalisilla, taloudellisilla ja lainsäädännöllisillä aloilla lukuun ottamatta mitään kaupallisia toimenpiteitä”. FNSEA:n tarkoituksena on muun muassa ”vastata maatalouden edustamisesta ja puolustaa sen etuja kaikissa tilanteissa, erityisesti yhteydessä julkisvaltaan ja eri ammattien välisissä yhteistoimintaelimissä sekä valmistella toimenpiteet, päättää niistä ja johtaa niitä siinä muodossa, jonka olosuhteet sallivat tai jota ne edellyttävät” (8 artiklan 5 kohta). FNSEA:n tarkoituksena on myös ”vastata maataloustyöntekijöiden edustuksesta ja heidän etujensa puolustamisesta erityisesti työntekijöiden ammattijärjestöissä ja suhteessa julkisvaltaan” ja tätä varten FNSEA:lla on ”toimivalta neuvotella työehtosopimuksista ja solmia kyseisiä sopimuksia sekä osallistua näillä sopimuksilla luotujen tariffijärjestelyjen hallinnointiin” (8 artiklan 6 kohta). Lisäksi FNSEA:n sääntöjen 7 artiklasta ilmenee, että FNSEA:n jäsen menettää jäsenasemansa muun muassa, jos se ”erotetaan sääntöjen tai sisäisten säännösten noudattamatta jättämisen vuoksi tai [FNSEA:lle] aiheutetun aineettoman tai aineellisen vahingon johdosta erityisesti, jos jäsenen toiminta on vastoin [FNSEA:n] yleistä poliittista linjaa”.
38. FNB:n sääntöjen 7 artiklasta ilmenee, että kyseisen järjestön tarkoituksena on ”organisoida, edustaa ja puolustaa kaikkien nautakarjankasvattajien yhteisiä etuja”. Sääntöjen 4 artiklassa säädetään, että jäsen menettää jäsenasemansa erottamisen johdosta, jos se erotetaan ”sääntöjen tai sisäisten säännösten noudattamatta jättämisen vuoksi tai [FNB:lle] aiheutetun aineettoman tai aineellisen vahingon johdosta”.
39. JA:n sääntöjen 6 artiklasta ilmenee, että kyseisen järjestön tarkoituksena on pääsiallisesti ”organisoida, johtaa ja yhteensovittaa ammatillista toimintaa ja edustaa ja puolustaa niiden departementtikohtaisten keskusten etuja, joista se muodostuu”. Sääntöjen 5 artiklassa säädetään, että jäsen menettää jäsenasemansa muun muassa, jos se ”erotetaan sääntöjen tai sisäisten säännösten noudattamatta jättämisen vuoksi tai [JA:lle] aiheutetun aineettoman tai aineellisen vahingon johdosta erityisesti, jos jäsenen toiminta on vastoin [JA:n] yleistä poliittista linjaa”.
40. Lukuun ottamatta FNSEA:n sääntöjen 8 artiklan 6 kohtaa, joka koskee erityiskysymystä työehtosopimusten neuvottelemisesta ja niiden solmimisesta, mikään hakijoiden sääntöjen säännöksistä ei ensi näkemältä vaikuta sellaiselta, että sillä sallittaisiin sen tekevän jäseniään sitovia päätöksiä. Vaikka FNSEA:n säännöissä sille annetaan mahdollisuus ”valmistella toimenpiteet, päättää niistä ja johtaa niitä”, toisin kuin komissio väittää, ensi näkemältä ei vaikuta kuitenkaan siltä, että säännöillä valtuutettaisiin kyseinen järjestö tekemään jäseniään sitovia päätöksiä.
41. Hakijoiden säännöissä ei ensi näkemältä vaikuta olevan varsinkaan vastaavanlaisia säännöksiä kuin edellä mainituissa asioissa CB ja Europay vastaan komissio, SCK ja FNK vastaan komissio ja Finnboard vastaan komissio, tuomio 14.5.1998, joiden nojalla se voisi tehdä jäseniään sitovia päätöksiä.
42. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti edellä mainituissa asioissa CB ja Europay vastaan komissio (138 kohta) ja Finnboard vastaan komissio, tuomio 14.5.1998, että kyseessä olevien järjestöjen jäsenet olivat sääntöjen mukaan kolmansiin nähden yhteisvastuullisessa vastuussa järjestön tekemistä sitoumuksista.
43. Edellä mainitussa asiassa SCK ja FNK vastaan komissio kyseessä olleiden järjestöjen säännöissä säädettiin nimenomaisesti, että järjestöllä oli mahdollisuus tehdä jäseniään sitovia päätöksiä ja että se saattoi erottaa jäsenen, joka ei noudattanut näitä päätöksiä.
44. On myös todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa T‑5/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vastaan komissio, 14.12.2000 antamassa määräyksessä (Kok. 2000, s. II‑4121, 56 kohta) todettiin, että jäsenten oli noudatettava tunnollisesti sääntöjen ja sisäisten säännösten määräyksiä sekä hallituksen ja yleiskokousten tekemiä päätöksiä.
45. Näiden ratkaisujen valossa komission istunnossa esittämä katsantokanta, jonka mukaan olisi riittävää, että hakijat voivat sääntöjensä nojalla erottaa jäsenen, joka ei noudata järjestön ”yleistä politiikkaa”, vaikuttaa menevän tuota oikeuskäytäntöä pidemmälle.
46. Lisäksi järjestäytyneiden maanviljelijöiden liikevaihdon huomioon ottaminen sakkojen enimmäismäärää laskettaessa edellyttää nyt esillä olevassa asiassa sitä, että hakijoiden tekemät päätökset sitovat niiden välittömien jäsenten lisäksi myös niihin välillisesti kuuluvia jäseniä. Tältä osin komissio ei ole edes esittänyt mitään selvitystä eikä ainakaan mitään asiakirjoja, jotka vahvistaisivat tämän olettaman.
47. Edellä esitetyn perusteella nyt käsiteltävä hakemusperuste ei ole ilmeisen perusteeton. Lisäksi välitoimista päättävä tuomari katsoo, että niiden edellytysten määrittämistä, joiden nojalla yritysten yhteenliittymän jäsenten liikevaihto voidaan ottaa huomioon sovellettaessa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaista 10 prosentin enimmäismäärää, on syytä tarkastella tarkemmin ja että tämän arvioiminen kuuluu ainoastaan pääasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle.
48. Toisen perusteen osalta – joka perustuu sakkojen enimmäismäärää koskevien perustelujen puuttumiseen – on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen säädöksen, päätöksen tai muun toimenpiteen luonteen mukaan ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden (asia C‑367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I‑1719, 63 kohta). EY 253 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laajuus riippuu kyseessä olevan toimen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, jossa se on tehty (asia C‑350/88, Delacre ym. v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I‑395, 15–16 kohta ja em. asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 63 kohta).
49. Sellaisen päätöksen osalta, jossa määrätään – kuten nyt esillä olevassa asiassa – sakkoja usealle yritykselle yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta, perusteluvelvollisuuden laajuus on määritettävä ottaen huomioon erityisesti se seikka, että kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen, kuten erityisesti asian ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen perusteella, vaikka huomioon otettavista arviointiperusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C‑137/95 P, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I‑1611, 54 kohta).
50. On huomattava, että päätöksen 162–186 perustelukappaleet koskevat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan soveltamista. Päätöksen 170 perustelukappaleessa komissio katsoo, että kunkin hakijan vuosittain keräämien jäsenmaksujen määrä tuntuu objektiiviselta perusteelta eri yhdistysten merkityksen ja niiden osavastuun määrittelemiseksi kyseessä olevassa rikkomisessa. Tämän seikan huomioon ottaen komissio asetti sakkojen perusmäärän FNSEA:lle 20 miljoonaksi euroksi sekä JA:lle 1/20:ksi ja FNB:lle 1/10:ksi tästä määrästä.
51. Sitä vastoin missään päätöksen perustelukappaleessa ei käsitellä 10 prosentin ylärajan mahdollista ylittymistä eikä – sitä suuremmalla syyllä – arvioida mahdollisuutta ottaa huomioon järjestäytyneiden maanviljelijöiden liikevaihdot. Ensi näkemältä ei siten vaikuta siltä, että päätöksestä selviäisivät yhteisöjen tuomioistuimille ja niille, joita toimenpide koskee, ne syyt, joiden nojalla komissio on katsonut aiheelliseksi ottaa huomioon edellä mainitut liikevaihdot.
52. Tältä osin muistutetaan, että koska perusteluvelvollisuuden laajuus riippuu kyseessä olevan toimen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, jossa se on tehty (ks. edellä 48 kohta), komission on esitettävä nimenomaiset perustelut, jos sen tekemän päätöksen vaikutukset ulottuvat huomattavasti pidemmälle kuin sitä edeltävät päätökset (ks. vastaavasti asia 73/74, Fabricants de papier peints v. komissio, tuomio 26.11.1975, Kok. 1975, s. 1491, 31 kohta ja em. asia SCK ja FNK v. komissio, tuomion 226 kohta). Komission on toimittava näin varsinkin, jos – kuten tilanne vaikuttaa olevan nyt esillä olevassa asiassa – se menee oikeuskäytäntöä pidemmälle.
53. Nyt esillä olevassa asiassa komissio on ainoastaan väittänyt, että se oli ennen päätöksen tekemistä perusteellisesti pyrkinyt saamaan selville hakijoiden jäsenten liikevaihdon tiedustelemalla sitä hakijoilta mutta että sille ei ollut toimitettu mitään tietoja tältä osin.
54. Tämän väitteen osalta on todettava yhtäältä, että komissio ei vaikuta tosiasiallisesti kiistävän sitä hakijoiden väitettä, jonka mukaan päätöksessä ei ole sakkojen enimmäismäärää koskevia perusteluja, ja toisaalta, että mikäli komissiolla ei ollut yksityiskohtaista tietoa hakijoiden jäsenten liikevaihdoista, tämä seikka ei ensi näkemältä vaikuta sellaiselta, että sen johdosta komission ei tarvitsisi tuoda esiin päätöksen perusteluosassa niitä syitä, joiden johdosta se katsoo sopivaksi ottaa huomioon kyseisten jäsenten liikevaihdon.
55. Edellä esitetyt perusteet riittävät sen toteamiseen, että ainakin eräät hakijoiden esittämistä perusteista ovat ensi näkemältä arvioituna merkityksellisiä asian kannalta eivätkä ne ole ainakaan täysin perusteettomia. Tässä tilanteessa on myönnettävä, että nyt esillä olevassa asiassa fumus boni juris täyttyy.
Kiireellisyys
Asianosaisten lausumat
56. Hakijat katsovat, että kiireellisyysedellytys täyttyy nyt esillä olevassa asiassa.
57. Ne väittävät aluksi, että vakavan ja korjaamattoman vahingon mahdollisuutta on arvioitava suhteessa kunkin hakijan tilanteeseen eikä suhteessa niiden jäsenten tilanteisiin.
58. Koska hakijoilla ei ole toimivaltaa tehdä jäseniään sitovia päätöksiä, hakijoiden objektiiviset edut eivät voi yhtyä järjestäytyneiden maanviljelijöiden objektiivisten etujen kanssa. Tässä tilanteessa nautakarjankasvattajien kokoa ja taloudellista merkitystä ei ole syytä ottaa huomioon arvioitaessa vahinkoa, jota hakijoille voi aiheutua. Lisäksi hakijoilla ei ole tietoa karjankasvattajien liikevaihdosta.
59. Hakijat huomauttavat täsmällisemmin FNSEA:n osalta ensinnäkin, että kyseessä on järjestö, johon sovelletaan Ranskan työlainsäädäntöä (sääntöjen 1 artikla) ja jonka jäseniä ovat maanviljelijöiden departementtikohtaiset yhdistykset (FDSEA) tai liittoumat (UDSEA), JA sekä tuotteittain erikoistuneet kansallisella tasolla toimivat järjestöt kuten FNB ja FNPL (sääntöjen 5 artikla). Hakijat toteavat lisäksi, että FNSEA:n ”pääasiallisena tarkoituksena on edustaa maanviljelijöitä ja puolustaa heidän etujaan aatteellisilla, teknisillä, sosiaalisilla, taloudellisilla ja lainsäädännöllisillä aloilla lukuun ottamatta mitään kaupallisia toimenpiteitä” ja että tätä varten ”se organisoi, koordinoi ja yhteensovittaa etujen kokonaisuuden” (sääntöjen 8 artikla). Näin FNSEA:n pääasiallisesta toiminnasta ei synny sille mitään tuloja. Sitä vastoin, kun otetaan huomioon sen tehtävä Ranskan maataloudessa ja erityisesti suhteessa Ranskan julkisvaltaan, FNSEA:lla on erittäin merkittäviä toiminnallisia kuluja, jotka johtuvat sen suuresta rakenteesta ja monimutkaisesta hallinnollisesta järjestäytymisestä.
60. Hakijat toteavat tämän jälkeen, että FNSEA:lle asetettu 12 miljoonan euron sakko vastaa täsmälleen sen tavanomaisten tulojen määrää vuodelta 2001. Mainitut tulot koostuvat 5,95 miljoonan euron suuruisista ammattiyhdistysten jäsenmaksuista, 3,28 miljoonan euron suuruisista tuista ja 2,81 miljoonan euron suuruisista muista tuloista.
61. FNSEA:n kassavarojen osalta hakijat huomauttavat, että vaikka sen 31.12.2002 päivätyn taseen mukaan sillä on varoja (sijoituksia, irtainta sijoitusomaisuutta ja käteisvaroja) noin 14 miljoonaa euroa, realisoitavissa ja saatavilla olevia varoja on noin 3 miljoonaa euroa.
62. Hakijat viittaavat myös kirjeisiin, jotka ovat peräisin kolmelta ranskalaiselta pankilta, jotka kaikki ovat kieltäytyneet asettamasta pankkitakausta. Yksi pankeista on ehdottanut FNSEA:lle 1,7 miljoonan euron suuruista takausta sen vapaiden varojen kiinnitystä vastaan.
63. FNB:n osalta hakijat huomauttavat aluksi, että kyseessä on järjestö, johon sovelletaan Ranskan työlainsäädäntöä (sääntöjen 1 artikla) ja jonka jäseniä ovat FDSEA tai UDSEA erityisosastonsa edustuksella (sääntöjen 2 artikla). FNB:n tarkoituksena on ”organisoida, edustaa ja puolustaa kaikkien nautakarjan- ja muiden halukkaiden läheisten lajien kasvattajien yhteisiä etuja FNSEA:n sääntöjen mukaisesti” (sääntöjen 7 artikla). FNB:n ensisijaisesta toiminnasta ei näin ollen voi syntyä sille tuloja.
64. Kyseinen järjestö saa tuloja lähinnä jäsenmaksuina departementtikohtaisten yhdistysten ja karjankasvattajayhdistysten nautakarjaosastoilta. Sen vuoden 2001 tulojen kokonaismäärä oli 816 935 euroa. Komission FNB:lle asettama 1 440 000 euron suuruinen sakko vastaa siis yli 176:ta prosenttia järjestön vuoden 2001 tuloista. Tämä määrä on kohtuuton, kun otetaan huomioon, että kyseessä on järjestö, ja sen taloudelliset toimintamahdollisuudet. Järjestöllä oli 31.12.2002 1,091 miljoonaa euroa vapaita varoja. Näin ollen FNB ei voi vapauttaa käytettäväksi yli 750 000 euron suuruista summaa.
65. Kolme ranskalaista pankkia on kieltäytynyt asettamasta pankkitakausta asetettujen sakkojen yhteydessä. Yksi näistä pankeista on ilmoittanut olevansa valmis asettamaan 670 000 euron pankkitakauksen järjestön vapaiden varojen kiinnitystä vastaan.
66. JA:n osalta hakijat toteavat aluksi, että kyseessä on järjestö, johon sovelletaan Ranskan työlainsäädäntöä (sääntöjen 1 artikla) ja jonka jäseniä ovat nuorten maanviljelijöiden departementtikohtaiset keskukset, joiden on tätä ennen kuuluttava jäseninä departementtinsa FDSEA:han tai UDSEA:han (sääntöjen 3 artikla). JA:n tarkoituksena on ”organisoida, johtaa ja yhteensovittaa ammatillista toimintaa ja edustaa ja puolustaa niiden departementtikohtaisten ammattijärjestöjen etuja, joista se muodostuu” ja sen tehtävänä on erityisesti ”edustaa nuoria maanviljelijöitä ammatillisissa järjestöissä, suhteessa julkisvaltaan ja yleiseen mielipiteeseen sekä puolustaa nuorten maanviljelijöiden etuja kaikkialla, missä niitä voidaan puolustaa” (sääntöjen 6 artikla). JA:n ensisijaisesta toiminnasta ei näin ollen synny sille tuloja.
67. JA:lle asetettujen sakkojen määrä vastaa yli 200:aa prosenttia sen jäsenmaksuista ja niin ikään yli 200:aa prosenttia sen omista varoista ja vararahastoista.
68. JA:lla on huomattava määrä erääntyneitä velkoja: 1,51 miljoonaa euroa vuonna 2001 ja 2,9 miljoonaa euroa vuoden 2002 lopussa. Lisäksi JA on tehnyt tappiota aikaisempina vuosina: tulos oli 64 775 euroa tappiollinen vuonna 2001 ja 42 175 euroa vuonna 2002.
69. JA:n käytettävissä olevat varat eivät mahdollista sen saavan minkäänlaista pankkitakausta. Kaikki pankit, joilta asiaa on tiedusteltu, ovat kieltäytyneet asettamasta pankkitakausta erityisesti JA:n omien varojen puutteen ja tappiollisten tulosten sekä erääntyneiden velkojen merkittävän määrän vuoksi.
70. Komissio katsoo, että hakijat eivät ole osoittaneet oikeudellisesti riittävästi, että kiireellisyysedellytys täyttyy nyt esillä olevassa asiassa.
71. Se huomauttaa ensinnäkin, että koska hakijat pystyivät tekemään jäseniään sitovia päätöksiä, niiden edut vastasivat lopullisten jäsenten eli järjestäytyneiden maanviljelijöiden etuja. Näin ollen hakijat ovat solmineet riidanalaiset sopimukset jäsentensä lukuun ja näiden etujen nimissä.
72. Tällaisessa tilanteessa väitettyä vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa on arvioitava suhteessa hakijoiden jäsenten taloudelliseen toimintakykyyn. Komission mukaan ei ole mitään epäilystä siitä, että hakijat voivat jäsentensä avulla saada tarvittavat pankkitakaukset esimerkiksi perimällä ylimääräisen jäsenmaksun. Komissio huomauttaa tältä osin, että FNSEA:lle asetetut sakot vastaavat likimain 20:tä euroa kutakin sen edustamaa 600 000:ta maanviljelijää kohti ja että JA:lle asetetut sakot vastaavat likimain 12:ta euroa k utakin sen 50 000:ta jäsentä kohti. Komissio on istunnossa huomauttanut, että FNSEA:lla on 68 sellaista suoraa jäsentä – joiden joukossa FNPL – jotka olisivat voineet saada pankkitakauksen. Näin ollen on ilmeistä, että vaikka etenemällä ainoastaan tälle tasolle asti FNSEA voi tukeutua jäsentensä rahoitukseen. FNSEA:n hallitus voi kokoontua ja määrätä seuraavan vuoden jäsenmaksusta ja näin velvoittaa 68 jäsentään maksamaan jäsenmaksun. Komissio täsmentää, ettei se tunne FNSEA:n jäsenten täsmällistä taloudellista tilannetta, koska tämä viimeksi mainittu ei ole toimittanut tältä osin pyydettyjä tietoja.
73. Komissio lisää, että jos hakijoiden jäsenet päättäisivät olla asettamatta pankkitakausta ja jos sakon periminen oikeusteitse johtaisi eräiden järjestöjen häviämiseen, kyseinen seuraus ei johdu itse asetusta velvollisuudesta vaan mainittujen jäsenten päätöksestä. Tällaisessa tilanteessa häviämisen ja komission toimien välillä ei ole välitöntä ja edellytettyä syy-yhteyttä (asia T‑18/96 R, SCK ja FNK v. komissio, määräys 4.6.1996, Kok. 1996, s. II‑407, 36–38 kohta, joka on pysytetty muutoksenhaussa asiassa C‑268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, 14.10.1996 annetulla määräyksellä, Kok. 1996, s. I‑4971, ja em. asia Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, määräyksen 52, 54, 58 ja 59 kohta, joka on pysytetty muutoksenhaussa asiassa C‑7/01 P(R), FEG v. komissio, 23.3.2001 annetulla määräyksellä, Kok. 2001, s. I‑2559, 42–44 ja 46 kohta). Lisäksi päättely, joka johtaa ottamaan huomioon sen konsernin varat, johon yritys kuuluu, on pätevä yhtä lailla yritysten yhteenliittymän osalta (asia C‑335/99 P(R), HFB ym. v. komissio, määräys 14.12.1999, Kok. 1999, s. I‑8705, 62 ja 63 kohta).
74. Komissio huomauttaa myös, että mikäli hakijat joutuisivat saneerausmenettelyyn tai pakkoselvitystilaan, tällaisen menettelyn tarkoituksena olisi kyseisten järjestöjen pelastaminen, ja on luultavaa, että niiden jäseninä olevat yritykset antaisivat tarvittavan tuen hakijoiden pelastamiseksi. Joka tapauksessa komission mukaan ei ole tarkoituksenmukaista ylläpitää sellaista järjestöä, jonka olemassaoloa jäsenet eivät toivo jatkettavan.
75. Koska hakijat eivät ole osoittaneet, että pankkitakausten saaminen niiden jäsenten antamien takuiden avulla olisi ollut mahdotonta, kiireellisyyttä koskeva edellytys ei täyty.
76. Toissijaisesti komissio esittää arvion kunkin hakijan taloudellisesta tilanteesta ja päätyy johtopäätökseen, jonka mukaan niillä on riittävästi varoja vaadittujen pankkitakausten saamiseksi. Se lisää, että FNB:n ja JA:n esittämällä kirjanpitoaineistolla ei ole ehdotonta näyttöarvoa, koska sitä ei ole vahvistettu, ja että pankkien lähettämät kirjeet, joihin hakijat vetoavat osoittaakseen, että vaadittujen takuiden saaminen on mahdotonta, eivät ole merkityksellisiä, koska niistä ei ilmene, että hakijat olivat valmiita käyttämään kaikki saatavilla olevat omat varansa pankkitakauksen saamiseksi.
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
77. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan täytäntöönpanon lykkäämishakemus, joka koskee velvollisuutta asettaa pankkitakaus, joka on edellytyksenä sille, ettei sakkoa aleta välittömästi periä, voidaan hyväksyä vain poikkeuksellisten asianhaarojen olemassa ollessa (asia 107/82 R, AEG v. komissio, määräys 6.5.1982, Kok. 1982, s. 1549, Kok. Ep. VII, s. 281, 6 kohta ja em. asia FEG v. komissio, määräyksen 44 kohta). Mahdollisuudesta vaatia rahavakuuden asettamista on nimenomaisesti säädetty välitoimimenettelyjen osalta yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksissä, ja se vastaa komission noudattamaa yleistä ja järkevää linjaa (asia T‑79/03 R, IRO v. komissio, määräys 5.8.2003, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
78. Tällaisten poikkeuksellisten asianhaarojen olemassaoloa voidaan lähtökohtaisesti pitää toteen näytettynä, kun asianosainen, joka pyytää vapauttamista vaadittavan pankkitakauksen hankkimisvelvollisuudesta, esittää todisteet siitä, että vakuuden asettaminen on sille objektiivisesti arvioituna mahdotonta (em. asia IRO v. komissio, määräyksen 26 kohta).
79. Nyt esillä olevassa asiassa hakijat väittävät, että kun otetaan huomioon FNSEA:n, FNB:n ja JA:n taloudellinen tilanne, pankkitakauksen täysimääräinen asettaminen ja siihen liittyvät kulut johtaisivat väistämättä hakijoiden olemassaolon lakkaamiseen. Tämän väitteen tueksi hakijat viittaavat kunkin varallisuutta koskevaan tilanteeseen 31.12.2002 (ks. edellä 61, 62, 64 ja 68 kohta). Lisäksi ne esittävät joukon kirjeitä, jotka ovat peräisin kolmelta – ja JA:n osalta neljältä – ranskalaiselta pankilta, jotka kieltäytyvät erityisesti hakijoiden riittämättömän varallisuuden vuoksi asettamasta pankkitakausta, joka kattaisi asetettujen sakkojen määrän. FNSEA:n ja FNB:n osalta yksi pankeista, joilta asiaa on tiedusteltu, on tarjoutunut asettamaan haettua alhaisemman takauksen.
80. Hakijat ovat istunnossa vastanneet joukkoon kysymyksiä, jotka koskivat niiden varallisuutta, ja selvittäneet eräitä tase-eriään. Istunnon jälkeen hakijat sitoutuivat selvittämään mahdollisuutta sopia sakkojen maksamisesta osissa ja tekemään tältä osin ehdotuksen komissiolle.
81. Hakijat ja komissio ilmoittivat neuvottelujensa tuloksista 7.11.2003. Niistä ilmenee, että FNSEA tarjoutui välittömästi asettamaan 1,7 miljoonan euron pankkitakauksen ja maksamaan 1,5 miljoonaa euroa 31.12.2003 ja 1,5 miljoonaa euroa 15.5.2004. FNB tarjoutui välittömästi asettamaan 670 000 miljoonan euron pankkitakauksen ja maksamaan 200 000 euroa 31.12.2003. JA tarjoutui maksamaan 15 000 euroa 31.12.2003 ja 85 000 euroa 15.7.2004.
82. Komissio hylkäsi hakijoiden tarjoukset. Sen mukaan ei ole mitään epäilystä siitä, että hakijat voivat välittömien ja välillisten jäsentensä avustuksella maksaa sakot tai rahoittaa vaadittavien pankkitakausten asettamisen. Komissio huomauttaa, että hakijat eivät selvitä, miksi niiden olisi mahdotonta yleiskokouksen jälkeen toteuttaa tarvittavat toimenpiteet puuttuvien pankkitakausten asettamiseksi tai sakkojen maksamiseksi. Lisäksi komissio väittää, että hakijat eivät ole osoittaneet, että niiden varallisuustilanne on sen luonteinen, että mainittujen vakuuksien asettaminen olisi niille objektiivisesti arvioituna mahdotonta.
83. Hakijoiden esittämien selvitysten valossa sekä ottaen huomioon niiden tekemien ehdotusten sisällön, välitoimista päättävä tuomari katsoo riittävästi toteennäytetyiksi ne hakijoiden selvitykset, joiden mukaan niiden oma varallisuustilanne ei salli niiden vapauttavan enempää varoja, kuin mitä nyt käsiteltävänä olevassa menettelyssä on jo tarjottu.
84. On kuitenkin muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yritysten yhteenliittymälle aiheutuvaa vahinkoa on arvioitava ottaen huomioon sen jäsenten taloudellinen tilanne silloin, kun yhteenliittymän objektiiviset edut eivät ole riippumattomia sen jäsenien eduista (em. asia SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, 35–38 kohta ja em. asia HFB ym. v. komissio, määräyksen 63 kohta).
85. Näin ollen on selvitettävä, onko nyt esillä olevassa asiassa hakijoiden taloudellista tilannetta arvioitava ottamalla huomioon sen jäsenten taloudellinen tilanne.
86. Hakijat ovat kirjallisissa huomautuksissaan todenneet, että koska ne eivät sääntöjensä nojalla voi tehdä jäseniään sitovia päätöksiä, on mahdotonta katsoa, että niiden edut yhtyvät jäsenten etujen kanssa.
87. Vaikka käsiteltävänä olevassa asiassa pitääkin paikkansa, että FNSEA:n, FNB:n ja JA:n sisäisissä säännöksissä ei ensi näkemältä sallita kyseisten järjestöjen tekevän jäseniään sitovia päätöksiä sovellettavassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla (ks. edellä 40 ja 46 kohta), tämä seikka ei kuitenkaan automaattisesti johda sellaiseen johtopäätökseen, että toimenpiteet, jotka hakijat toteuttivat naudanlihan kriisin yhteydessä vuonna 2001, eivät vastaisi niiden jäsenten objektiivisia etuja. Edellä mainitusta oikeuskäytännöstä (ks. erityisesti em. asia SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, 37 kohta) ilmenee nimittäin, että järjestön sellaisten sisäisten säännösten olemassaolo, joiden nojalla se voi tehdä jäseniään sitovia päätöksiä, voidaan ottaa huomioon arvioitaessa, kuinka riippumattomia kyseisen järjestön objektiiviset edut ovat suhteessa sen jäsenten objektiivisiin etuihin. Järjestön ja sen jäsenten objektiivisten etujen yhteneväisyys voi toki aiheutua muista seikoista riippumatta siitä, onko edellä mainitun kaltaisia säännöksiä olemassa vai ei.
88. Välitoimihakemuksessaan hakijat eivät ole esittäneet mitään sellaisia seikkoja, jotka osoittaisivat, että niiden toimenpiteet eivät vastanneet niiden jäsenten – ja erityisesti naudanlihan tuotantoon osallistuvien jäsenten – objektiivisia etuja.
89. Vastauksena välitoimista päättävän tuomarin istunnossa esittämään asiaa koskevaan kysymykseen kantajat ovat kiinnittäneet huomiota siihen päätöksen 10 perustelukappaleessa esitettyyn seikkaan, että Ranskassa on noin 240 000 maataloustuottajaa, joilla on yli viisi täysikasvuista nautaa. Ne huomauttavat näin ollen, että mikäli oletetaan järjestäytymisasteen olevan 50 prosenttia, FNSEA:n 650 000 jäsenestä 120 000, eli alle 20 prosenttia, on nautakarjankasvattajia. Tästä syystä on ilmeistä, että valtaosalla FNSEA:n jäsenistä ei ole syytä avustaa kyseistä järjestöä sakon maksamisessa tai pankkitakauksen asettamisessa.
90. Välitoimista päättävä tuomari katsoo kuitenkin, että nämä seikat, jotka ovat luonteeltaan pelkkiä olettamia eivätkä lisäksi koske FNB:tä tai JA:ta vaan ainoastaan FNSEA:ta, eivät riitä sen toteamiseen, että FNSEA:n toimenpiteet riidanalaisten sopimusten tekemisen yhteydessä vastasivat sen jäsenten eduista riippumatonta etua.
91. FNSEA:n osalta on muistettava, että sen sääntöjen 8 artiklan mukaan kyseisen järjestön ”tarkoituksena on pääasiallisesti edustaa maanviljelijöitä ja puolustaa heidän etujaan aatteellisilla, teknisillä, sosiaalisilla, taloudellisilla ja lainsäädännöllisillä aloilla” ja sen tehtävänä on muun muassa ”vastata maatalouden edustamisesta ja puolustaa sen etuja kaikissa tilanteissa, erityisesti yhteydessä julkisvaltaan ja eri ammattien yhteistoimintaelimissä sekä valmistella toimenpiteet, päättää niistä ja johtaa niitä siinä muodossa, jonka olosuhteet sallivat tai jota ne edellyttävät”.
92. Tästä seuraa, että FNSEA:n tehtävä ja toiminta perustuvat yhteisvastuuperiaatteeseen, jonka nojalla kyseinen järjestö puolustaa kaikkien jäsentensä etuja. Koska FNSEA:n tapaiseen järjestöön kuuluu merkittävä määrä jäseniä maataloustuotannon eri aloilta, sen toimenpiteet eivät voi kaikissa tilanteissa koskea kaikkia sen jäseniä tai vaikuttaa näihin suoranaisesti. Tästä huolimatta näillä jäsenillä on yhteisvastuuperiaatteelle perustuva yhteinen etu, sikäli että FNSEA johtaa toimenpiteitä, joilla pyritään avustamaan niitä jäseniä, joita tilanne eniten koskee, erityisesti kun tietyillä markkinoilla ilmenee kriisitilanne.
93. Näin ollen, vaikka FNSEA:n toimenpiteet hullun lehmän taudin aiheuttaman kriisin yhteydessä toteutettiin, jotta voitaisiin avustaa ainoastaan osaa jäsenistä – eli järjestäytyneitä naudanlihantuottajia – tästä huolimatta mainitut toimenpiteet heijastavat kaikkien kyseisen järjestön jäsenten objektiivisia etuja.
94. Näin ollen yksittäistilanteessa on vailla merkitystä selvittää, edustavatko ne tuottajat, joita FNSEA:n toimenpide koskee, vähäistä osaa sen kaikista jäsenistä.
95. On lisäksi korostettava, että FNSEA ei olisi voinut allekirjoittaa riidanalaisia sopimuksia ilman tukea valtaosalta sen jäsenistä, joista sen hallitus koostuu. Valtaosa hallituksen jäsenistä on kuitenkin katsonut, että sellaisen sopimuksen tekeminen, jolla pyritään suojelemaan nautakarjankasvattajien etuja, oli niin tärkeää, että FNSEA sitoutui siihen sen sijaan, että toimiin ryhtyminen asiassa olisi jätetty nautakarjan tuotantoon erikoistuneiden järjestöjen tehtäväksi.
96. JA:n osalta kyseisen järjestön tarkoituksena on ”organisoida, johtaa ja yhteensovittaa ammatillista toimintaa ja edustaa ja puolustaa niiden departementtikohtaisten ammattijärjestöjen etuja, joista se muodostuu” ja sen tehtävänä on erityisesti ”edustaa nuoria maanviljelijöitä ammatillisissa järjestöissä, suhteessa julkisvaltaan ja yleiseen mielipiteeseen sekä puolustaa nuorten maanviljelijöiden etuja kaikkialla, missä niitä voidaan puolustaa” (sääntöjen 6 artikla).
97. FNB:n osalta sen sääntöjen 7 artiklasta ilmenee, että sen tarkoituksena on ”organisoida, edustaa ja puolustaa kaikkien nautakarjan- ja muiden halukkaiden läheisten lajien kasvattajien yhteisiä etuja FNSEA:n sääntöjen mukaisesti”.
98. Edellä mainitusta voidaan päätellä, että JA:n ja FNB:n tarkoitukset vaikuttavat pitkälti vastaavan FNSEA:n tarkoitusta ja että niillä ollut etu sitoutua riidanalaisiin sopimuksiin ei ensi näkemältä vaikuta luonteeltaan riippumattomalta suhteessa niiden jäsenten etuihin. Tämä päätelmä on vielä ilmeisempi FNB:n osalta, johon kuuluvat maataloustuottajat, joita kyseiset sopimukset merkittävimmin koskivat, eli nautakarjan tuotannossa toimivat maanviljelijät.
99. Näin ollen minkään oikeudenkäyntiaineistosta ilmenevän seikan tai hakijoiden esiintuoman väitteen perusteella ei voida asettaa kyseenalaiseksi sitä seikkaa, että hakijoiden toimenpiteet vastasivat niiden jäsenten etuja. Hakijoiden objektiivisten etujen ei näin ollen voida katsoa olevan riippumattomia niiden jäsenten eduista.
100. Lisäksi hakijoiden esittämät selvitykset vahvistavat tämän johtopäätöksen. Ne ovat vahvistaneet istunnossa, että olisi tavatonta, että ammattiyhdistys väittäisi toimineensa vastoin sen jäsenten etuja.
101. Tästä seuraa, että edellä 84 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan sitä vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, jota pankkitakauksen asettaminen aiheuttaisi, on arvioitava ottaen huomioon hakijajärjestöjen jäseninä olevien yritysten koko ja taloudellinen toimintakyky.
102. Vaikka – kuten hakijat ovat istunnossa väittäneet – olisikin mahdollista, että valtaosa niiden jäsenistä kieltäytyy äänestämästä hakijoiden selviytymisen kannalta tarpeellisen taloudellisen tuen puolesta, mitä asiassa ei ole osoitettu, tällä kysymyksellä ei ole merkitystä arvioitaessa niiden taloudellista toimintakykyä (ks. vastaavasti em. asia FEG v. komissio, määräyksen 46 kohta). Lisäksi minkään oikeudenkäyntiaineistoon sisältyvän seikan perusteella ei voida päätellä, että olisi tavatonta, että jäsenten enemmistö äänestää jäsenmaksujen korotuksesta niille jäsenille, joita riidanalaiset sopimukset eniten koskevat, eli nautakarjan tuotannossa toimiville maanviljelijöille.
103. On myös huomattava, että hakijat eivät ole edes väittäneet saati osoittaneet, että järjestäytyneillä maanviljelijöillä yhdessä tai pelkästään nautakarjan tuotannossa toimivilla maanviljelijöillä ei ollut taloudellista mahdollisuutta antaa tarvittavaa apua sakkojen maksamisessa tai pankkitakauksen asettamisessa kokonaisuudessaan.
104. Hakijat ovat kuitenkin huomauttaneet istunnossa, että vuosittaisten jäsenmaksujen korottaminen edellyttää yleiskokouksen koollekutsumista, mikä on aikaa vievää. Esimerkiksi FNSEA:n varsinainen yleiskokous kokoontuu vasta huhtikuussa 2004. Lisäksi on pidettävä joukko yleiskokouksia eri tasoilla. Kun otetaan huomioon hakijoiden rakenne, jäsenmaksujen kerääminen järjestäytyneiltä maanviljelijöiltä edellyttäisi, että hakijoiden jäsenet ja näiden jäsenet päättävät periä erityisen jäsenmaksun jäseniltään.
105. Tältä osin on huomattava ensinnäkin, että hakijoiden selvityksistä ilmenee, että ne myöntävät olevan mahdollista poikkeuksellisesti korottaa järjestäytyneiden maanviljelijöiden jäsenmaksuja sakkojen maksamiseksi tai pankkitakauksen hankkimiseksi.
106. Lisäksi, vaikka hakijat eivät olekaan väittäneet, että niiden suorilla jäsenillä ei ollut taloudellista mahdollisuutta maksaa sakkoja tai asettaa tarvittavaa pankkitakausta, oikeudenkäyntiaineistoon sisältyy riittävästi seikkoja, joiden perusteella välitoimista päättävä tuomari voi katsoa, että tällainen mahdollisuus ei ole todellinen. Huolimatta siitä, että FNPL, joka on FNSEA:n jäsen, olisi asettanut vaaditun pankkitakauksen ja näin osoittanut omaavansa tiettyä taloudellista toimintakykyä, hakijoina olevien järjestöjen kullekin suoralle jäsenelle maksettavaksi jäävää määrää ei silti voida pitää vähäisenä.
107. Tässä tilanteessa on selvitettävä, voivatko – ja jos voivat, niin missä olosuhteissa – hakijat korottaa järjestäytyneiden maanviljelijöiden jäsenmaksuja lähitulevaisuudessa.
108. Tämän suhteen hakijoiden säännöistä ilmenee, että kunkin yleiskokouksen on hyväksyttävä kaikki jäsenmaksujen korotukset (FNSEA:n sääntöjen 44 artikla, JA:n sääntöjen 9 artikla ja FNB:n sääntöjen 20 artikla). Lisäksi mikään ei vaikuta estävän sitä, että hakijat kutsuisivat koolle ylimääräisen yleiskokouksen asian vuoksi, sen sijaan, että odottaisivat varsinaista yleiskokousta. Vaikka FNSEA:n sääntöjen 44 artiklassa määrätäänkin, että ”hallitus ehdottaa joka vuosi järjestöjen ja ryhmittymien vuosittaisten jäsenmaksujen määrän yleiskokouksen vahvistettavaksi”, sääntöjen 14 artiklassa todetaan, että ”yleiskokous kokoontuu aina, kun [FNSEA:n] etu sitä vaatii”. Tämä seikka vahvistetaan sääntöjen 17 artiklassa, jonka mukaan ylimääräinen yleiskokous voi kokoontua, kun FNSEA:n etu sitä vaatii.
109. FNB:n sääntöjen 9 artiklassa ja JA:n sääntöjen 8 artiklassa on vastaavanlaiset määräykset.
110. FNSEA:n säännöistä (14 artikla) ilmenee, että kaikki yleiskokoukset on kutsuttava koolle tavanomaisella kirjeellä vähintään yhtä kuukautta ennen kokousta. JA:n säännöissä (8 artikla) määrätään, että ylimääräinen yleiskokous voidaan kutsua koolle tavanomaisella kirjeellä vähintään 15 päivää ennen kokousta, ja FNB:n säännöissä (20 artikla) puolestaan määrätään, että ylimääräisen yleiskokouksen koollekutsumisessa hätätilassa ei vaadita minkään määräaikojen noudattamista.
111. Mahdollisuudesta korottaa järjestäytyneiden maanviljelijöiden jäsenmaksuja hakijat huomauttavat istunnossa, että sen toteuttaminen vaatii neljä vaihetta. Ensimmäiseksi hakijoiden olisi korotettava niiden jäseninä olevien järjestöjen jäsenmaksuja, joiden olisi seuraavaksi kutsuttava koolle yleiskokous, ja kannettava jäseniltään, eli departementtikohtaisilta järjestöiltä, ylimääräinen jäsenmaksu. Kolmanneksi näiden viimeksi mainittujen olisi kannettava mainitut jäsenmaksut jäseniltään, eli ammattijärjestöiltä, joiden olisi neljänneksi kannettava nämä jäsenmaksut järjestäytyneiltä maanviljelijöiltä.
112. Välitoimista päättävä tuomari katsoo, että hakijoiden esittämät selvitykset niiden rakenteesta ja vaikeuksista korottaa järjestäytyneiden maanviljelijöiden jäsenmaksuja vahvistetaan tarvittavalla tavalla oikeudenkäyntiaineistoon kuuluvissa asiakirjoissa. Ainoa epäilys koskee maataloustuottajien jäsenmaksujen korottamiseksi vaadittavien vaiheiden määrää. Oikeudenkäyntiaineiston perusteella vaikuttaa siltä, että suurimmassa osassa tapauksia riittää kolme vaihetta, nimittäin ensimmäiseksi hakijoiden yleiskokoukset, toiseksi niiden jäsenten, eli FDSEA:n ja UDSEA:n yleiskokoukset, ja kolmanneksi paikallisten maataloustuottajien ammattiyhdistysten yleiskokoukset.
113. Edellä esitetystä seuraa, että hakijat ovat osoittaneet oikeudellisesti riittävästi poikkeuksellisten asianhaarojen vallitsemisen sik äli, että ne saattavat kärsiä vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, mikäli velvollisuutta asettaa pankkitakaus kokonaisuudessaan ei lykätä viidellä kuukaudella tämän määräyksen tiedoksi antamisesta.
Intressivertailu
Asianosaisten lausumat
114. Hakijat huomauttavat, että komissiolle ei aiheudu mitään vaaraa nyt käsiteltävänä olevan hakemuksen hyväksymisestä. Kun otetaan huomioon FNSEA:lle sen perustamisesta vuonna 1946 lähtien uskottu perustavanlaatuinen tehtävä ranskalaisen maatalouden parissa, sen toiminta suhteessa Ranskan julkisvaltaan ja sen toimintavaltuudet, kyseinen järjestö jatkaa toimintaansa täsmälleen samalla tavalla koko kanteen käsittelyajan. JA ja FNB jatkavat vastaavasti toimintaansa.
115. Komissio väittää ensinnäkin, että hakijoiden toteamukset niiden toiminnan jatkumisesta eivät ole yhteensopivia niiden väitteiden kanssa, jotka koskevat mahdollisen täytäntöönpanon väitettyä korjaamattomuutta. Koska hakijoiden toiminnan jatkuminen riippuu niiden omasta tahdosta, on lisäksi olemassa vaara, että ne hakeutuvat konkurssiin perustaakseen samojen jäsenten kanssa uuden yhdistyksen.
116. Lisäksi on mahdollista, että hakijoiden varallisuus alenee ajan kuluessa siten, että sakoista saadaan perittyä yhä pienempi määrä.
117. Yleisesti ottaen komissio väittää, että mikäli yritysten yhteenliittymät voitaisiin vapauttaa pankkitakauksen asettamisesta niiden omien varojen vähäisyyden vuoksi ilman, että niiden jäsenten varoja otetaan huomioon, kilpailua rajoittavaa toimintaa harkitsevien yritysten kannattaisi aina perustaa yritysten yhteenliittymä kilpailuoikeuden vastaisten sopimusten tekemistä varten.
118. Tarve säilyttää yhteisön kilpailusääntöjen tehokkuus ja niiden ennalta ehkäisevä vaikutus on nyt esillä olevassa asiassa erityisen tärkeää, koska hakijat ovat osallistuneet erittäin vakavaan yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen (asia T‑191/98 R II, Cho Yang Shipping v. komissio, määräys 28.6.2000, Kok. 2000, s. II‑2551, 54 kohta).
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
119. On verrattava keskenään hakijoiden intressiä välttää sakon välitön perintä siinä tapauksessa, että se ei kykene asettamaan pankkitakausta, ja yhteisön taloudellista intressiä saada kyseinen määrä perityksi, sekä yleisemmin yleistä intressiä yhteisön kilpailusääntöjen tehokkuuden ja komission määräämien sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen säilyttämiseen (ks. vastaavasti asia 56/89 R, Publishers Association v. komissio, määräys 13.6.1989, Kok. 1989, s. 1693, 35 kohta; yhdistetyt asiat T‑24/92 R ja T‑28/92 R, Langnese-Iglo ja Schöller Lebensmittel v. komissio, määräys 16.6.1992, Kok. 1992, s. II‑1839, 28 kohta; asia T‑88/94 R, Société commerciale des potasses et de l’azote ja Entreprise minière et chimique v. komissio, määräys 15.6.1994, Kok. 1994, s. II‑401, 32 kohta ja em. asia Cho Yang Shipping v. komissio, määräyksen 53 kohta).
120. Yhteisön taloudellisten intressien osalta on aluksi huomattava, että kuten edellä on todettu, hakijoiden varallisuus ei mahdollista sakkojen maksamista kokonaisuudessaan eikä vaaditun pankkitakauksen asettamista. Lisäksi kuten komissio on kirjallisissa huomautuksissaan myöntänyt, hakijoiden jäsenillä ei ole mitään laillista velvoitetta maksaa sakkoja. Näin ollen on varsin todennäköistä, että mikäli komissio ryhtyisi perimään sakkoja hakijoilta pakkotäytäntöönpanossa, se ei saisi asetettuja sakkoja vastaavaa määrää. On myös ilmeistä, että mikäli hakijat asetettaisiin konkurssiin, komissiolla ei olisi mitään mahdollisuutta vaatia maksamatta olevia saamisiaan alalle mahdollisesti perustettavilta uusilta ammattijärjestöiltä. Näissä olosuhteissa vaikuttaa siltä, että komission taloudellisia intressejä suojellaan paremmin myöntämällä hakijoille tarvittava aika, jotta ne voivat pyrkiä saamaan vapaaehtoista rahoitusta välittömiltä ja välillisiltä jäseniltään.
121. Komission taloudellisia intressejä suojellaan myös FNSEA:n ja FNB:n sitoumuksilla asettaa pankkitakaukset, jotka vastaavat merkittävää osaa sakoista (ks. edellä 81 kohta).
122. Hakijat ovat väittäneet, että vaara siitä, että ne hakeutuvat konkurssiin perustaakseen välittömästi tämän jälkeen uuden yhdistyksen, ei ole todellinen, kun otetaan huomioon niiden tehtävä ja toiminta suhteessa Ranskan julkisvaltaan. Tätä hakijoiden esittämää väitettä – joka vaikuttaa vaikeasti yhteen sovitettavalta sen ajatuskulun kanssa, jonka mukaan nyt esillä olevan välitoimihakemuksen hylkäämisestä aiheutuisi niille korjaamatonta vahinkoa – ei ole kuitenkaan mitenkään osoitettu toteen. Tällaisessa tilanteessa hakijat on velvoitettava ilmoittamaan komissiolle kuukausittain siihen saakka, kun vaadittavat pankkitakaukset on asetettu, yhtäältä niiden taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen kehitystä koskevat pääasialliset seikat, jotka komission on määritettävä tämän määräyksen tiedoksi saamisen jälkeen, ja toisaalta ennen päätösten tekemistä kaikki sellaiset päätökset, jotka saattavat vaikuttaa merkittävästi hakijoiden taloudelliseen tilanteeseen tai joiden tarkoituksena on muuttaa hakijoiden oikeudellista asemaa.
123. Yhteisön kilpailusääntöjen tehokkuuden ja komission määräämien sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen säilyttämiseen liittyvän yleisen intressin osalta on todettava, että komissio ei ole osoittanut, kuinka täytäntöönpanon osittainen ja ajallisesti rajallinen lykkääminen vaarantaisi nyt esillä olevassa asiassa tämän intressin.
124. Edellä esitettyjen huomautusten lisäksi on mainittava, että kun otetaan huomioon hakijoiden erityislaatuinen ja erittäin täsmällinen tarkoitus ja erityisesti toimet, jotka Ranskan julkisvalta on niille uskonut työehtosopimusten neuvotteluissa (ks. edellä 37 kohta), hakijoiden tilanne ei ole vastaava kuin kaikkien muiden yritysten yhteenliittymien. Näin on vakavia syitä uskoa, että hakijoiden olemassaolon lakkaaminen päätöksen pakkotäytäntöönpanon yhteydessä saattaisi vahingoittaa merkittävästi Ranskan maatalousalan ammattiyhdistystoiminnan järjestäytymistä ja että vastoin komission väittämää, hakijoiden uudelleen perustamisella niiden purkamisen jälkeen ei korjattaisi tästä aiheutuvaa vahinkoa.
125. Edellä esitetyn johdosta FNSEA:lle on myönnettävä pyydetty täytäntöönpanon lykkäys sillä edellytyksellä, että se ensinnäkin maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 1,5 miljoonaa euroa ja asettaa komission hyväksi 1,7 miljoonan euron suuruisen pankkitakauksen tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi 3,2 miljoonan euron suuruisen pankkitakauksen ja että se toiseksi maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
126. FNB:lle on myönnettävä pyydetty täytäntöönpanon lykkäys sillä edellytyksellä, että se ensinnäkin maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 200 000 euroa ja asettaa komission hyväksi 670 000 euron suuruisen pankkitakauksen tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi 870 000 euron suuruisen pankkitakauksen ja että se toiseksi maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
127. JA:lle on myönnettävä pyydetty täytäntöönpanon lykkäys sillä edellytyksellä, että se ensinnäkin maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 15 000 euroa tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi samansuuruisen pankkitakauksen ja että se toiseksi maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
128. Tämän määräyksen 126 ja 127 kohdassa mainittujen täytäntöönpanon lykkäysten vaikutus päättyy, jos hakijat eivät toimita komissiolle kuuden viikon kuluessa määräyksen tiedoksi antamisesta FNB:n ja JA:n tilikausien 2001 ja 2002 kirjanpitoa, jonka on tarkastanut ja vahvistanut kansainvälisesti tunnettu tilintarkastustoimisto.
129. Muilta osin on huomattava, että välitoimista päättävälle tuomarille on työjärjestyksen 108 artiklassa annettu mahdollisuus milloin tahansa muuttaa välitoimimääräystä tai peruuttaa se olosuhteiden muuttumisen vuoksi (asia T‑198/01 R, Technische Glaswerke Ilmenau v. komissio, määräys 4.4.2002, Kok. 2002, s. II‑2153, 123 kohta, pysytetty muutoksenhaussa asialla C‑232/02 P(R) komissio v. Technische Glaswerke Ilmenau, määräys 18.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8977). Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee, että välitoimista päättävä tuomari tarkoittaa ”olosuhteiden muuttumisella” erityisesti tosiseikkoja koskevia olosuhteita, jotka ovat omiaan muuttamaan kiireellisyysperusteen arviointia kyseessä olevassa tapauksessa. Lisäksi tämä mahdollisuus ilmentää yhteisöjen tuomioistuimen mukaan välitoimista päättävän tuomarin myöntämien toimenpiteiden perustavanlaatuista tilapäisyyttä yhteisön oikeudessa (asia C‑440/01 P(R), komissio v. Artegodan, määräys 14.2.2002, Kok. 2002, s. I‑1489, 62 kohta).
130. Komission on täten otettava yhteyttä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, mikäli tämän määräyksen 122 ja 128 kohdassa esitetyissä tiedoissa tarkoitetut olosuhteet muuttuvat siten, että se saattaa muuttaa nyt annettavaa ratkaisua.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on määrännyt seuraavaa:
1) Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricolesille määrätyn velvollisuuden asettaa komission hyväksi pankkitakaus, jotta sille EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/C.38.279/F3 – ranskalainen naudanliha) 2.4.2003 tehdyn komission päätöksen 2003/600/EY 3 artiklassa määrättyjä sakkoja ei peritä välittömästi, täytäntöönpanoa lykätään seuraavilla edellytyksillä:
a) Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 1,5 miljoonaa euroa ja asettaa tämän hyväksi 1,7 miljoonan euron suuruisen pankkitakauksen tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi 3,2 miljoonan euron suuruisen pankkitakauksen;
b) Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
2) Fédération nationale bovinelle määrätyn velvollisuuden asettaa komission hyväksi pankkitakaus, jotta sille päätöksen 2003/600 3 artiklassa määrättyjä sakkoja ei peritä välittömästi, täytäntöönpanoa lykätään seuraavilla edellytyksillä:
a) Fédération nationale bovine maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 200 000 euroa ja asettaa komission hyväksi 670 000 euron suuruisen pankkitakauksen tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi 870 000 euron suuruisen pankkitakauksen;
b) Fédération nationale bovine maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
3) Jeunes agriculteursille määrätyn velvollisuuden asettaa komission hyväksi pankkitakaus, jotta sille päätöksen 2003/600 3 artiklassa määrättyjä sakkoja ei peritä välittömästi, täytäntöönpanoa lykätään seuraavilla edellytyksillä:
a) Jeunes agriculteurs maksaa kolmen viikon kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta komissiolle 15 000 euroa tai vaihtoehtoisesti asettaa komission hyväksi samansuuruisen pankkitakauksen;
b) Jeunes agriculteurs maksaa komissiolle viiden kuukauden kuluessa tämän määräyksen tiedoksi antamisesta sakkojen maksamatta olevan määrän korkoineen tai asettaa kyseisen määrän suuruisen pankkitakauksen.
4) Tämän määräyksen määräysosan 2 ja 3 kohdassa myönnetyn täytäntöönpanon lykkäyksen vaikutus päättyy, jos hakijat eivät toimita komissiolle kuuden viikon kuluessa määräyksen tiedoksi antamisesta Fédération nationale bovinen ja Jeunes agriculteursin tilikausien 2001 ja 2002 kirjanpitoa, jonka on tarkastanut ja vahvistanut kansainvälisesti tunnettu tilintarkastustoimisto.
5) Siihen saakka, kun korkojen määrän sisältävät pankkitakaukset on asetettu, hakijoiden on ilmoitettava komissiolle:
a) kuukausittain niiden taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen kehitystä koskevat pääasialliset seikat, jotka komission on määritettävä tämän määräyksen tiedoksi saamisen jälkeen,
b) ennen päätösten tekemistä kaikki sellaiset päätökset, jotka saattavat vaikuttaa merkittävästi hakijoiden taloudelliseen tilanteeseen tai joiden tarkoituksena on muuttaa hakijoiden oikeudellista asemaa.
6) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Annettiin Luxemburgissa 21 päivänä tammikuuta 2004.