62022TJ0084_RES
Asia T-84/22
Credit Suisse Securities (Europe) Ltd ja UBS Group AG, josta on tullut Credit Suisse Group AG:n oikeudenhaltija, ja UBS AG, josta on tullut Credit Suisse AG:n oikeudenhaltija
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 23.7.2025
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – G10-valuuttoja koskevien valuutanmuuntotransaktioiden (Forex) avistakaupan ala – Päätös, jolla todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Tietojenvaihto – G10-valuuttojen muuntotoimintaa koskevat sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Hyvän hallinnon periaate – Puolustautumisoikeudet – Sakot – Perusmäärä – Myynnin arvon korvaava arvo – Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta – Täysi harkintavalta
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Rikkomisen olemassaoloa ja kestoa koskeva komission todistustaakka – Todistustaakan laajuus – Yhteensovittaminen ja yhteistyö, jotka ovat ristiriidassa sen kanssa, että jokaisen yrityksen on määriteltävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä – Rahalaitosten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden käyttämien hintojen ja heidän valuutoilla harjoittamansa kaupankäyntitoiminnan yhteensovittaminen – Kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihtaminen – Kilpailunvastaiset käyttäytymistavat
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 45–47, 85–88, 93–97, 102–106, 112–117, 122, 126, 134–136, 142–145, 150–163, 170–176 ja 181 kohta)
Tuomioistuinmenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Yhteenveto kanneperusteista – Yleinen viittaus muihin kannekirjelmän liitteenä oleviin asiakirjoihin – Tutkittavaksi ottaminen – Edellytykset
(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan d alakohta)
(ks. 65–74, 179 ja 180 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus
(SEUT 101 artikla ja SEUT 296 artiklan toinen kohta)
(ks. 189, 321 ja 364 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen ja vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen erottaminen toisistaan – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Riittävä vahingollisuus – Arviointi – Rahalaitosten kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden kaupallisesti arkaluonteisia tietoja koskeneet tiedonvaihtokeskustelut – Hintojen yhteensovittamista, arkaluonteisten tietojen ilmaisemista ja kaupankäyntitoiminnan yhteensovittamista koskeneet tiedonvaihtokeskustelut – Tiedonvaihtokeskustelut, joita on pidettävä tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena – Tiedonvaihtokeskustelujen väitetyt kilpailua edistävät vaikutukset – Vaikutuksettomuus
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 192–198, 211–217, 220–225, 228–230, 236–241, 243–246, 248–250, 252–254 ja 296–302 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden muiden yritysten lausuntojen käyttäminen todisteina – Hyväksyttävyys – Sellaisten todisteiden todistusvoima, joita kartellin pääosallistujat esittävät vapaaehtoisesti, jotta niihin sovellettaisiin yhteistyötiedonantoa
(SEUT 101 artikla; komission tiedonanto 2006/C 298/11)
(ks. 262–270 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Rikkominen – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen –Rikkomisen lukeminen yrityksen vastuulle ainoastaan yhden rikkomisen osatekijän osalta – Edellytykset
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 324–327, 329 ja 349–353 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Rikkomisen olemassaoloa ja kestoa koskeva komission todistustaakka – Todistustaakan laajuus – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Kilpailusääntöjen rikkomisen pitäminen yhtenä kokonaisuutena – Kokonaissuunnitelma, jolla on yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 328 ja 334–342 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Rikkominen – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen – Rikkomisen lukeminen yrityksen vastuulle ainoastaan yhden rikkomisen osatekijän osalta – Hiljaisen hyväksymisen, ilman julkista irtisanoutumista tai ilmoittamista toimivaltaisille viranomaisille, riittävyys, jotta yritys voi joutua vastuuseen
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 357–362 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Hyvän hallinnon periaate – Puolueettomuusvaatimus – Ulottuvuus – Puolueettomuusvaatimusta ei jätetty noudattamatta
(SEUT 101 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla)
(ks. 378–387 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Unionin tuomioistuinten täysi harkintavalta – Vaikutus – Riidanalaisen päätöksen perustelujen korvaaminen
(SEUT 101, SEUT 261 ja SEUT 263 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 31 artikla)
(ks. 391–394 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Perusmäärän vahvistaminen – Myynnin arvon määrittäminen – Korvaavan arvon käyttäminen – Komission velvollisuus käyttää tarkimpia saatavilla olevia tietoja – Kyseisen velvollisuuden noudattamista koskeva todistustaakka
(SEUT 101 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 ja 15 kohta)
(ks. 403, 404, 424 ja 426–443 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Komission antamissa suuntaviivoissa määritelty laskutapa – Komission velvollisuus soveltaa suuntaviivojaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja luottamuksensuojan periaatteen mukaisesti
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 2006/C 210/02)
(ks. 425 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Yksittäisten yritysten tilanteeseen liittyvien erojen ja olosuhteiden huomioon ottaminen
(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)
(ks. 444–446 ja 492–494 kohta)
Kilpailu – Sakot – Päätös, jolla määrätään sakkoja – Perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus
(SEUT 101 ja SEUT 296 artikla)
(ks. 465 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Perusmäärän vahvistaminen – Rikkomisen vakavuus – Arviointiperusteet – Arviointiperusteista ei ole olemassa sitovaa tai tyhjentävää luetteloa – Komission harkintavalta
(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 19–23 kohta)
(ks. 472–477 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Sakon perusmäärän mukauttaminen – Seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaate – Periaatteen soveltaminen raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden huomioon ottamiseen
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 23 artiklan 2 kohta)
(ks. 493, 496 ja 504 kohta)
Kilpailu – Sakon määrän laskeminen – Tuomioistuinvalvonta – Unionin tuomioistuinten täysi harkintavalta – Vaikutus – Määrätyn sakon määrän määrittäminen – Arviointiperusteet
(SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 261 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta ja 31 artikla)
(ks. 509–528 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin pysyttää Euroopan komission päätöksen (
1
) siltä osin kuin siinä todetaan, että yritykset Credit Suisse Group, Credit Suisse ja Credit Suisse Securities (Europe) (jäljempänä yhdessä Credit Suisse) osallistuivat kartelliin, joka koski G-10-valuuttoja koskevien valuutanmuuntotransaktioiden avistakaupan alaa. (
2
) Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin kumoaa Credit Suisselle komission päätöksessä määrätyn sakon sillä perusteella, että komissio teki virheen, kun se käytti tiettyjä tietoja sakon määrän määrittämiseksi, ja määrää kantajien esittämän sakon määrän alentamista koskevan vaatimuksen perusteella kantajien maksettavaksi riidanalaisessa päätöksessä määrättyä pienemmän määrän.
UBS:n toimitettua vuonna 2013 sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen komissio aloitti tutkimuksen selvittääkseen, oliko G10-valuuttojen avistakaupan alalla kartelli. Avistakaupan valuutanmuuntotransaktiot voidaan määritellä kahden osapuolen väliseksi sopimukseksi, joka koskee kahden valuutan vaihtamista eli tietyn valuutan tietyn määrän (nimellismäärä) ostamista sitä vastaavaa toisen valuutan määrää vastaan sopimuksen tekohetkellä vallitsevan valuutan arvon eli voimassa olevan vaihtokurssin mukaan. Vaihtokurssit vaihtelevat niiden perusarvoa koskevien tietojen mukaan. Lyhyellä aikavälillä vaihtokurssit määräytyvät ennen kaikkea kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden saamien toimeksiantojen mukaan, kun taas pidemmällä aikavälillä ne määräytyvät markkinoiden peruspiirteiden mukaan.
Tutkimuksensa päätteeksi komissio katsoi, että useiden pankki- ja rahoitusalalla toimivien yritysten, mukaan lukien Credit Suisse, palveluksessa olleet kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt olivat vaihtaneet keskenään tietoja saadakseen kilpailuetua valuuttojen avistakaupan markkinoilla. Komission mukaan kyseiset käyttäytymistavat olivat lisäksi osa kokonaissuunnitelmaa, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite. Näin ollen komissio katsoi, että Credit Suisse oli rikkonut SEUT 101 artiklan 1 kohtaa osallistumalla tiedonvaihtokeskusteluihin, jotka olivat osa yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista, jonka tarkoituksena oli kilpailun rajoittaminen tai vääristäminen G10-valuuttoja koskevien valuutanmuuntotransaktioiden avistakaupan alalla ja joka koski koko Euroopan talousaluetta (ETA). Näin ollen komissio määräsi Credit Suissen maksettavaksi 83294000 euron suuruisen sakon.
UBS Group, josta on tullut Credit Suisse Groupin oikeudenhaltija, UBS, josta on tullut Credit Suissen oikeudenhaltija, ja Credit Suisse Securities (Europe) nostivat unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa ne vaativat ensisijaisesti riidanalaisen päätöksen kumoamista ja toissijaisesti Credit Suisselle määrätyn sakon määrän alentamista.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensimmäisen pääkysymyksen tarkastelun yhteydessä, että lähes kaikki kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden väliset keskustelut, jotka käytiin toukokuun 2011 ja heinäkuun 2012 välisenä aikana ja joihin Credit Suisse osallistui 7.2.2012–12.7.2012 (jäljempänä merkityksellinen ajanjakso), olivat kilpailunvastaisia, koska niissä vaihdettiin kaupallisesti arkaluonteisia tietoja.
Tarkemmin sanottuna yhtä poikkeusta lukuun ottamatta asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden välisiä keskusteluja, joissa Credit Suisse oli mukana, on pidettävä tarkkojen, ajankohtaisten ja luottamuksellisten tietojen vaihtamisena. Kun otetaan huomioon tietojen kohde, tarkkuusaste ja se, etteivät kyseiset tiedot olleet sellaisten kilpailijoiden saatavilla, jotka eivät olleet asianomaisella chat-kanavalla, tiedot vastaanottaneiden kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden näkökulmasta tietojen saaminen merkitsi kaupallista etua, koska he saattoivat muuttaa kaupankäyntistrategioitaan tietojen perusteella ja lieventää valuuttojen avistakaupan markkinoille ominaista epävarmuutta.
Näin ollen siitä huolimatta, että komissio teki arviointivirheen, kun se piti yhtä kyseisistä keskusteluista kilpailunvastaisena, komissio katsoi oikeutetusti, että kyseisten tiedonvaihtokeskustelujen perusteella voitiin todeta, että oli olemassa SEUT 101 artiklassa tarkoitettuja kilpailunvastaisia sopimuksia ja/tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja.
Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee toisena pääkysymyksenä sitä, voidaanko riidanalaisia tiedonvaihtokeskusteluja pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena, ja muistuttaa, että tällainen luokittelu edellyttää sen toteamista, että kyseiset sopimukset ovat riittävän vahingollisia kilpailulle, kun otetaan huomioon niiden sisältö, tavoitteet ja taloudellinen ja oikeudellinen asiayhteys.
Tässä tapauksessa komissio teki virheen arvioidessaan kyseisten tiedonvaihtokeskustelujen taloudellista asiayhteyttä, kun se katsoi, että valuuttojen avistakaupan markkinoiden on katsottava olleen tosiseikkojen tapahtuma-aikaan läpinäkyvät. Läpinäkyvillä markkinoilla tiedot ovat nimittäin välittömästi ja maksutta kaikkien markkinatoimijoiden saatavilla, mikä ei päde valuuttojen avistakaupan markkinoihin, koska tietoja on monenlaisia.
Kyseinen arviointivirhe ei kuitenkaan vaikuta riidanalaisten tiedonvaihtokeskustelujen luokittelemiseen tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi. Näin on siksi, että kyseisillä tiedonvaihtokeskusteluilla, jotka koskivat osto- ja myyntihintojen välisiä eroja, asiakkaiden toimeksiantoja, avoimia riskipositioita ja ajankohtaista ja tulevaa kaupankäyntitoimintaa, voitiin vähentää kyseisille markkinoille ominaisia tavanomaisia epävarmuustekijöitä ja ne olivat siten riittävän vahingollisia kilpailulle.
Kantajien niiden argumenttien osalta, joiden mukaan kyseiset käyttäytymistavat olivat oikeutettuja, koska niillä oli kilpailua edistäviä vaikutuksia, unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa yhtäältä, ettei tällaisia vaikutuksia tule sinänsä ottaa huomioon, kun arvioidaan, onko riidanalaisia tiedonvaihtokeskusteluja pidettävä tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena. Toisaalta kyseisen arvioinnin yhteydessä ei voida antaa ratkaisevaa merkitystä käyttäytymistavan väitetysti hyväksyttäville tavoitteille.
Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee kolmantena pääkysymyksenä kanneperustetta, jossa kantajat kiistävät yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen. Kantajien mukaan komissio ei näyttänyt toteen, että oli olemassa kokonaissuunnitelma, jolla oli yksi ainoa kilpailunvastainen tavoite, jonka toteutumiseen Credit Suisse aikoi myötävaikuttaa ja josta se tiesi.
Tässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että komissio katsoi oikeutetusti, että asianomaisten pankkien kaupankäyntiä hoitaneiden henkilöiden yhtenä ainoana kilpailunvastaisena tavoitteena oli valuuttojen avistakaupan markkinoille ominaisten tavanomaisten epävarmuustekijöiden lieventäminen, jotta kaupankäyntiä hoitaneet henkilöt saattoivat olla varmempia päätöksistään, jotka koskivat hintojen vahvistamista ja riskienhallintaa. Myös niiden kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihtamista koskeneiden keskustelujen, joihin Credit Suisse osallistui, tavoite oli sama.
On lisäksi niin, että useista objektiivisista seikoista ilmenee, että osallistujien noudattamat kilpailunvastaiset käyttäytymistavat liittyivät toisiinsa ja niillä pyrittiin komission toteaman kokonaissuunnitelman tavoitteen toteutumiseen.
Aluksi on mainittava, että kyseisessä käyttäytymisessä noudatettiin aina samaa toimintamallia eli kyse oli päivittäin ja tiheään toistuvasti yksityisellä chat-kanavalla käydyistä keskusteluista, jotka koskivat kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, ja kyseiselle chat-kanavalle voi liittyä ainoastaan henkilökohtaisesta kutsusta.
Tämän jälkeen on todettava, että kyseisiin käyttäytymistapoihin osallistui vakiintunut ryhmä yrityksiä ja yritysten puolesta niihin osallistuneet luonnolliset henkilöt pysyivät samoina rinnakkaisilla tai peräkkäisillä ajanjaksoilla. Ryhmä kasvoi, kun yhden asianomaisen pankin palveluksessa ollut kaupankäyntiä hoitanut henkilö vaihtoi työnantajaa ja aloitti työssä Credit Suissessa, mikä johti Credit Suissen osallistumiseen kaupallisesti arkaluonteisten tietojen vaihtamiseen kyseisellä chat-kanavalla koko merkityksellisen ajanjakson ajan.
Lopuksi on mainittava, että kaikki kyseessä olevat käyttäytymistavat koskivat samoja tuotteita eli G10-valuuttoja.
Siltä osin kuin on kyse Credit Suissen aikomuksesta myötävaikuttaa yhteisen tavoitteen toteutumiseen ja siitä, tiesikö Credit Suisse muiden osallistujien kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevistä toimintatavoista, unionin yleinen tuomioistuin toteaa yhtäältä, että Credit Suissen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön aiempi työpaikka oli osa rikkomisen asiayhteyttä ja se voitiin ottaa huomioon näyttönä siitä, että Credit Suisse tiesi kilpailusääntöjen rikkomisesta.
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloa koskeva toteamus eroaa siitä kysymyksestä, voidaanko jonkun yrityksen katsoa olla vastuussa kyseisestä rikkomisesta kokonaisuudessaan. Sitä, voidaanko yrityksen katsoa olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta kokonaisuudessaan, on lisäksi arvioitava kahden seikan perusteella, joista ensimmäinen koskee sitä, onko yritys tahallaan myötävaikuttanut kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen, ja toinen sitä, onko yritys tiennyt muiden yritysten suunnittelemista tai toteuttamista kilpailunvastaisista toimintatavoista, joilla ne ovat pyrkineet samoihin tavoitteisiin, tai saattanut kohtuudella ennakoida ne ja ollut valmis hyväksymään niihin sisältyvän riskin.
Credit Suissen ei kuitenkaan ole katsottu olevan vastuussa kyseisestä kilpailusääntöjen rikkomisesta kokonaisuudessaan vaan ainoastaan siltä osin kuin se osallistui keskusteluihin, joissa vaihdettiin kattavasti ja toistuvasti ajankohtaisia tai tulevaisuutta koskeneita kaupallisesti arkaluonteisia tietoja. Näin ollen ei ole lainkaan tarpeen arvioida sitä, tiesikö Credit Suisse muiden rikkomiseen osallistuneiden kollusiivisesta käyttäytymisestä ja aikoiko se myötävaikuttaa omalla käyttäytymisellään kaikille osallistujille yhteisten tavoitteiden toteutumiseen, koska nämä seikat eivät mitenkään vaikuta kyseisen pankin vastuuseen kilpailusääntöjen rikkomisesta.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo lisäksi, että komissio katsoi oikeutetusti, että kyseinen pankki tiesi keskusteluista, joita käytiin asianomaisella chat-kanavalla, jolle sen kaupankäyntiä hoitaneen henkilön yhteys oli auki, vaikka hän ei osallistunut tiettyihin riidanalaisessa päätöksessä tarkasteltuihin keskusteluihin aktiivisesti, ja että kun Credit Suisse ei ilmaissut julkisesti sanoutuvansa irti kyseisistä menettelytavoista tai ilmoittanut niistä hallintoviranomaisille, Credit Suissen voitiin katsoa olevan niistä vastuussa. Asiaa voitaisiin arvioida toisin ainoastaan siinä tapauksessa, että kantajat olisivat kyenneet osoittamaan varmoilla ja tarkasti aikaleimatuilla todisteilla, ettei Credit Suisse tosiasiallisesti tutustunut lainvastaiseksi väitettyyn tai väitettyihin tiedonvaihtokeskusteluihin tai että se sai ne tietoonsa vasta sellaisena ajankohtana, jona kyseisissä keskusteluissa vaihdettuja tietoja ei enää voitu pitää arkaluonteisina.
Neljäntenä ja viimeisenä pääkysymyksensä unionin yleinen tuomioistuin tutkii kanneperustetta, jonka mukaan komissio teki virheitä Credit Suisselle määrätyn sakon määrän laskemisen eri vaiheissa.
Komissio määritti sakon määrän vuoden 2006 suuntaviivoissa määritetyn laskentatavan mukaisesti. (
3
) Kyseisessä laskentatavassa tarkoitetun sakon perusmäärän määrittämiseksi komissio päätti kuitenkin käyttää suuntaviivojen 13 kohdassa tarkoitetun myynnin arvon sijasta myynnin arvon korvaavaa arvoa. Komissio käytti myynnin arvon korvaavan arvon laskemisessa lähtökohtana kaikkein useimmiten sellaisissa transaktioissa, joista sovittiin Euroopan talousalueelle sijoittautuneiden vastapuolten kanssa niinä kuukausina, joina yritykset osallistuivat rikkomiseen, kaupankäynnin kohteena olleisiin valuuttapareihin liittyviä vuoden pituiselle jaksolle arvioituja nimellismääriä. Tämän jälkeen se kertoi vuoden pituiselle jaksolle arvioidut nimellismäärät tarkistuskertoimella, joka muodostui yhtäältä markkinatakaustoimintaan perustuvasta tarkistuskertoimesta ja toisaalta pankin omaan lukuun käytyyn kauppaan perustuvasta tarkistuskertoimesta.
Markkinatakaustoimintaan perustuvan tarkistuskertoimen laskemisen yhteydessä komissio käytti 16 vuosina 2011 ja 2012 käydyn tiedonvaihtokeskustelun otosta.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa ensiksi, että komission on huolehdittava siitä, että se ottaa huomioon tarkimmat saatavilla olevat tiedot, minkä jälkeen se toteaa, etteivät otokseen sisältyvät vähäiset tiedot, joista yli puolet koskevat muuta kuin merkityksellistä ajanjaksoa, kuvasta yksityiskohtaisesti kutakin komission kyseisen laskelmansa yhteydessä merkityksellisenä pitämää valuuttaparia. Näin ollen kyseisestä otoksesta ei voida katsoa ilmenevän tietoja, jotka olisivat riittäneet takaamaan sen, että kaikki asianomaiset valuuttaparit olivat siinä oikeasuhteisesti edustettuina, kun otetaan huomioon markkinatakaustoimintaan perustuvan tarkistuskertoimen logiikka eli se, että tarkoituksena oli ottaa huomioon se, että transaktioihin perustuvat tulot ovat osa tietyn valuuttaparin, joista ainakin toinen oli Euroopan talousalueen valuutta, muuntotransaktiossa sovellettua osto- ja myyntihinnan välistä eroa.
Tietoja, joita kantajat ehdottivat komissiolle markkinatakaustoimintaan perustuvan tarkistuskertoimen laskemisessa käytettäväksi, eli Bloomberg BFIX -tietoja, on sen sijaan pidettävä komission myynnin arvon korvaavan arvon laskemista varten määrittämän laskentatavan soveltamisen yhteydessä tarkimpina saatavilla olleina tietoina.
Näin on siksi, että kyseisten tietojen perusteella voidaan ottaa huomioon kaikki valuuttaparit, jotka otettiin huomioon kyseisen tarkistuskertoimen laskennassa, siksi, että ne ovat suurempi otos, jolla voidaan kuvata oikeasuhteisesti vuoden pituiselle jaksolle arvioituja nimellismääriä, joihin kyseistä kerrointa sovellettiin, ja siksi, että ne koskevat Credit Suissen rikkomisajanjaksoa. Näin ollen kyseisiä tietoja on pidettävä johdonmukaisempina, täydellisempinä ja luotettavampina tietoina kuin niitä, joita komissio käytti ilmaistakseen kilpailusääntöjen rikkomisen taloudellisen merkityksen ja Credit Suissen suhteellisen osuuden siinä.
Jos komissio olisi käyttänyt Bloomberg BFIX -tietoja, se ei myöskään olisi loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta muiden rikkomiseen osallistujien näkökulmasta, koska kyseinen periaate ei voi olla esteenä sille, että otetaan huomioon rikkomiseen osallistuneiden yritysten osalta yrityskohtaiset tiedot samalla, kun myynnin arvon korvaavan arvon laskemisessa sovelletaan samaa laskentatapaa. Sellaisten yrityskohtaisten tietojen käyttämistä, jotka koskevat Credit Suissen osallistumisajanjaksolta peräisin olevia osto- ja myyntihintojen välisiä eroja, on nimittäin pidettävä ainoastaan tapana soveltaa komission määrittämää laskentatapaa, jota on sovellettava kaikkiin rikkomisen osallistujiin, eikä kyseinen soveltamistapa muuta laskentatavan sisältöä vaan sen avulla voidaan vain määrittää kyseisen pankin myynnin arvon korvaava arvo tarkemmin siltä osin kuin on kyse kyseisen pankin toiminnan merkityksestä ja laajuudesta ajanjaksolla, jolla se osallistui kilpailusääntöjen rikkomiseen.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisessa päätöksessä Credit Suisselle määrätyn sakon.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee kantajien vaatimuksen sakon määrän alentamisesta ja vahvistaa sille SEUT 261 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa myönnetyn täyden harkintavallan nojalla – ja etenkin ottaen myynnin arvon korvaavan arvon määrittämisen yhteydessä huomioon Bloomberg BFIX -tiedot – sakon määräksi 28920000 euroa, joka kantajien on maksettava yhteisvastuullisesti.
(
1
)	SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.40135 – FOREX (Sterling Lads)) 2.12.2021 tehty komission päätös C(2021) 8612 final (jäljempänä riidanalainen päätös).
(
2
)	Riidanalainen päätös koskee seuraavia valuuttoja: euro (EUR), Australian dollari (AUD), Kanadan dollari (CAD), Sveitsin frangi (CHF), Tanskan kruunu (DKK), Englannin punta (GBP), jeni (JPY), Norjan kruunu (NOK), Uuden-Seelannin dollari (NZD), Ruotsin kruunu (SEK) ja Yhdysvaltain dollari (USD).
(
3
)	Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat).