62018CJ0482_RES
Asia C-482/18
Google Ireland Limited
vastaan
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága
(Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi bíróságin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.3.2020
Ennakkoratkaisupyyntö – Palvelujen tarjoamisen vapaus – SEUT 56 artikla – Rajoitukset – Verotus – Liikevaihtoon perustuva mainosvero – Veroviranomaisessa rekisteröitymistä koskevat velvoitteet – Syrjintäkiellon periaate – Seuraamusmaksut – Suhteellisuusperiaate
Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Kansallista lainsäädäntöä, jonka vuoksi palvelujen tarjoaminen jäsenvaltioiden välillä on vaikeampaa kuin niiden tarjoaminen pelkästään yhden jäsenvaltion sisällä, ei voida hyväksyä – Rajoituksen käsite – Toimenpide, joka aiheuttaa lisäkustannuksia kyseessä olevalle palvelujen tarjoamiselle, ei kuulu käsitteen soveltamisalaan – Edellytys – Toimenpiteet, jotka vaikuttavat samalla tavalla palvelujen tarjoamiseen jäsenvaltioiden välillä ja niiden tarjoamiseen jäsenvaltion sisällä
(SEUT 56 artikla)
(ks. 25 ja 26 kohta)
Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Liikevaihtoon perustuvaa mainosveroa koskeva kansallinen lainsäädäntö – Ilmoitusvelvoite mainitun veron maksamista varten – Kotimaisten palveluntarjoajien vapauttaminen velvollisuudesta sillä perusteella, että niillä on rekisteröitymisvelvoite muun Unkarissa sovellettavan veron osalta – Hyväksyttävyys
(SEUT 56 artikla)
(ks. 36 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Liikevaihtoon perustuvaa mainosveroa koskeva kansallinen lainsäädäntö – Ilmoitusvelvoite mainitun veron maksamista varten – Mahdollisuus määrätä seuraamusmaksu ulkomaisille palveluntarjoajille, jotka eivät noudata tätä velvoitetta – Kotimaisiin palveluntarjoajiin kohdistuvia huomattavasti edullisempia seuraamuksia koskevia edellytyksiä ei voida hyväksyä – Perusteleminen yleistä etua koskevilla syillä – Verovalvonnan ja veronkannon tehokkuus – Soveltamisalaan kuuluminen – Perustelujen puuttuminen käsiteltävässä asiassa – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
(SEUT 56 artikla)
(ks. 45, 47 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
Unkarin mainosveroon liittyvä seuraamusjärjestelmä on unionin oikeuden vastainen. Unionin oikeus ei sitä vastoin ole esteenä ilmoitusvelvoitteelle, joka ulkomaisilla mainospalvelujen tarjoajilla on tämän veron osalta.
Unionin tuomioistuimen suuri jaosto on katsonut asiassa C-482/18, Google Ireland, 3.3.2020 antamassaan tuomiossa, että SEUT 56 artiklassa taattu palvelujen tarjoamisen vapaus ei ole esteenä Unkarin lainsäädännölle, jonka mukaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilla mainospalvelujen tarjoajilla on ilmoitusvelvoite mainosveron maksamista varten. Näin on myös siinä tapauksessa, että Unkariin sijoittautuneet tällaisten palvelujen tarjoajat vapautetaan tästä velvoitteesta sillä perusteella, että niillä on ilmoitus- tai rekisteröitymisvelvoite sen vuoksi, että ne ovat velvollisia maksamaan mitä tahansa muuta Unkarissa sovellettavaa veroa.
Unionin tuomioistuin on sitä vastoin katsonut, että edellä mainittu periaate on esteenä kyseisen lainsäädännön osalle, jossa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille palveluntarjoajille, jotka eivät ole noudattaneet ilmoitusvelvoitetta mainosveron maksamista varten, määrätään muutaman päivänä aikana useita seuraamusmaksuja, joiden yhteismäärä saattaa olla useita miljoonia euroja, ilman että toimivaltainen viranomainen ennen näiden seuraamusmaksujen yhteismäärän lopullisesti vahvistavan päätöksen tekemistä antaa näille palveluntarjoajille tarvittavan ajan velvoitteen täyttämiselle, antaa niille mahdollisuuden esittää huomautuksensa ja tutkii itse rikkomisen vakavuuden. Unionin tuomioistuin on korostanut tältä osin, että seuraamusmaksu, joka määrätään Unkariin sijoittautuneelle ja samankaltaisen ilmoitus- tai rekisteröitymisvelvoitteen kansallisen verolainsäädännön säännösten vastaisesti laiminlyöneelle mainospalvelujen tarjoajalle, on huomattavasti alempi eikä sitä koroteta tällaisen velvoitteen laiminlyönnin jatkuessa samassa määrin eikä välttämättä yhtä lyhyitä määräaikoja soveltaen.
Käsiteltävässä asiassa Google Ireland, joka on Irlannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, harjoitti Unkarin mainosveron alaista toimintaa ja laiminlöi tähän veroon liittyvän ilmoitusvelvoitteensa. Tästä syystä kyseiselle palveluntarjoajalle määrättiin aluksi 10 miljoonan Unkarin forintin (HUF) (noin 31000 euron) suuruinen seuraamusmaksu ja tämän jälkeen muutaman päivän aikana uusia seuraamusmaksuja, joiden yhteismäärä oli miljardi HUF (noin 3,1 miljoonaa euroa). Tämä määrä vastasi Unkarin lainsäädännössä ilmoitusvelvoitteen laiminlyönnistä säädettyjen seuraamusmaksujen enimmäismäärää. Google Ireland riitautti Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságissa (Budapestin hallinto- ja sosiaaliasioiden tuomioistuin, Unkari) yhtäältä ulkomaisten mainospalvelujen tarjoajien ilmoitusvelvoitteen ja toisaalta tällaisen ilmoituksen tekemättä jättämiseen liittyvän seuraamusjärjestelmän yhteensoveltuvuuden unionin oikeuden kanssa. Nämä perustelut ovat johtaneet siihen, että kyseinen tuomioistuin on esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön.
Unionin tuomioistuin on huomauttanut, että palvelujen tarjoamisen vapauden periaate estää kaikki sellaiset kansalliset säännökset, joiden vuoksi palvelujen tarjoaminen jäsenvaltioiden välillä on vaikeampaa kuin niiden tarjoaminen pelkästään jäsenvaltion sisällä. Näin ollen tämä periaate edellyttää, että kaikki palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset, jotka on asetettu sillä perusteella, että palveluntarjoaja on sijoittautunut muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, poistetaan.
Unionin tuomioistuin on huomauttanut, että kyseinen ilmoitusvelvoite ei ole edellytyksenä mainostoiminnan harjoittamiselle Unkarin alueella ja että tämä velvoite koskee Unkarissa mainosverovelvollisia mainospalvelujen tarjoajia riippumatta niiden sijoittautumispaikasta, ja katsonut, että tämä hallinnollinen muodollisuus ei sellaisenaan ole este palvelujen tarjoamisen vapaudelle.
Käsiteltävässä asiassa ei nimittäin ole voitu todeta mitään erilaista kohtelua, joka voisi merkitä tämän perusvapauden rajoitusta. Se, että tietyt, erityisesti Unkariin sijoittautuneet palveluntarjoajat on vapautettu ilmoitusvelvoitteesta, johtuu siitä, että ne ovat ilmoittautuneet tai rekisteröityneet veroviranomaisessa minkä tahansa muun Unkarissa kannettavan välittömän tai välillisen veron osalta. Tämä vapautus ei johda siihen, että rajat ylittävien mainospalvelujen tarjoamisesta luovuttaisiin, vaan sen avulla voidaan välttää se, että jo rekisteröidyt palveluntarjoajat täyttävät tarpeettomia muodollisuuksia, koska kyseisen ilmoitusvelvoitteen nimenomaisena tarkoituksena on mahdollistaa se, että Unkarin veroviranomainen pystyy yksilöimään mainosverovelvolliset.
Unionin tuomioistuin on muistuttanut, että vaikka veroseuraamuksia koskevia järjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu unionin tasolla ja ne kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan, tällaiset järjestelmät eivät saa kuitenkaan vaarantaa EUT-sopimuksessa vahvistettuja vapauksia.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on tutkinut, ovatko käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä säädetyn ilmoituksen tekemättä jättämiseen liittyvät seuraamukset palvelujen tarjoamisen vapauden vastaisia. Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut, että muodollisesti tätä seuraamusjärjestelmää sovelletaan erotuksetta kaikkiin verovelvollisiin, jotka eivät noudata mainosverolain mukaista ilmoitusvelvoitettaan, riippumatta siitä, minkä jäsenvaltion alueelle ne ovat sijoittautuneet. Ainoastaan henkilöillä, joiden verotuksellinen kotipaikka ei ole Unkarissa, on kuitenkin todellisuudessa vaara siitä, että niille määrätään nämä seuraamukset.
On totta, että Unkariin sijoittautuneille mainospalvelujen tarjoajille voidaan määrätä seuraamuksia sellaisten samankaltaisten ilmoitus- ja rekisteröitymisvelvoitteiden laiminlyönnistä, jotka niille on asetettu kansallisen verolainsäädännön yleisten säännösten nojalla.
Mainosverolaissa säädetyn seuraamusjärjestelmän perusteella voidaan kuitenkin määrätä seuraamusmaksuja, jotka ovat määrältään huomattavasti suurempia kuin ne, joista säädetään siinä tapauksessa, että Unkariin sijoittautunut mainospalvelujen tarjoaja laiminlyö rekisteröitymisvelvoitteensa. Lisäksi on todettava, että viimeksi mainitun järjestelmän määrät ja määräajat eivät ole yhtä tiukkoja kuin mainosverolaissa säädettyjen seuraamusten yhteydessä sovellettavat määrät ja määräajat. Tästä seuraa, että kyseinen seuraamusjärjestelmä on palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin on todennut, että tarve taata verovalvonnan tehokkuus ja turvata veronkanto ovat yleistä etua koskevia pakottavia syitä, joilla voidaan oikeuttaa palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus, ja että se, että määrätään riittävän suuri seuraamusmaksu, on omiaan saamaan mainospalvelujen tarjoajat, joita rekisteröintivelvoite koskee, luopumaan velvoitteen laiminlyönnistä. Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että kyseessä oleva seuraamusjärjestelmä on suhteeton. Tältä osin se on korostanut erityisesti sitä, että erityisen lyhyessä ajassa tapahtuvan seuraamusmaksujen yhteenlasketun määrän eksponentiaalisen korotuksen ja ilmoitusvelvoitteen laiminlyönnin vakavuuden välillä ei ole minkäänlaista yhteyttä, sekä sitä, että verovelvollisen on käytännössä mahdotonta välttää seuraamusmaksun enimmäismäärän määrääminen täyttämällä ilmoitusvelvoitteensa ennen viimeisen päätöksen, jolla tämä enimmäismäärä täyttyy, vastaanottamista.