62002TO0003_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-3/02,
Schlüsselverlag J. S. Moser GmbH, kotipaikka Innsbruck (Itävalta),
J. Wimmer Medien GmbH & Co. KG, kotipaikka Linz (Itävalta),
Styria Medien AG, kotipaikka Graz (Itävalta),
Zeitungs- und Verlags-Gesellschaft mbH, kotipaikka Bregenz (Itävalta),
Eugen Ruß Vorarlberger Zeitungsverlag und Druckerei GmbH, kotipaikka Schwarzach (Itävalta),
"Die Presse" Verlags-Gesellschaft mbH, kotipaikka Wien (Itävalta), ja
"Salzburger Nachrichten" Verlags-Gesellschaft mbH & Co. KG, kotipaikka Salzburg (Itävalta),
edustajanaan asianajaja M. Krüger, Linz,
kantajina,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään K. Wiedner, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantajat vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan, että vastaaja on laiminlyönyt velvoitteensa, koska se on lainvastaisesti jättänyt tekemättä päätöksen erään yrityskeskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Jaeger sekä tuomarit K. Lenaerts ja J. Azizi,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Riidan perustana olevat tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja kantajien vaatimukset
1 Kantajat, jotka kaikki ovat Itävallan sanomalehtialalla toimivia yhtiöitä, tekivät 25.5.2001 päivätyllä kirjeellään komissiolle kantelun, joka koski sitä, että Bertelsmann-konsernin hallinnassa oleva yhtiö Verlagsgruppe News GmbH hankki omistukseensa Zeitschriften Verlagsbeteiligungs-Aktiengesellschaft -yhtiöön kuuluvan yhtiön Kurier-Magazine Verlags GmbH.
2 Kantajat ovat kantelussaan väittäneet, että yrityskeskittymä, jolle on myönnetty lupa Oberlandesgericht Wienin (Itävalta) 26.1.2001 tekemällä päätöksellä, on yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4064/89 (EYVL 1990, L 257, s. 13; muutettu 30.6.1997 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1310/97, EYVL L 180, s. 1) tarkoitetulla tavalla yhteisönlaajuinen. Kantajien mielestä yrityskeskittymästä olisi tämän vuoksi pitänyt ilmoittaa komissiolle, jonka olisi pitänyt tehdä päätös tuon yrityskeskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
3 Komission kilpailuasioiden pääosaston "yrityskeskittymien valvontaryhmän" johtaja on 12.7.2001 päivätyllä kirjeellään ilmoittanut kantajille, että asetuksen N:o 4064/89 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut raja-arvot eivät ylittyneet. Keskittymään osallistuvasta kahdesta yhtiöstä toisen eli Kurier-Magazine Verlags GmbH:n yhteisön alueelta kertynyt vuotuinen liikevaihto ei ollut 250 miljoonaa euroa.
4 Kantajat ovat 7.8.2001 päivätyssä kirjeessään vastustaneet tätä näkemystä.
5 Yrityskeskittymien valvontaryhmän johtaja on tämän jälkeen 3.9.2001 päivätyssä kirjeessään todennut, että hänen yksikkönsä ei yhdy kantajien näkemykseen, ja on vahvistanut, että yrityskeskittymä ei ole yhteisönlaajuinen.
6 Kantajat ovat 11.9.2001 päivätyllä kirjeellään EY 232 artiklan toisen alakohdan mukaisesti kehottaneet komissiota ottamaan virallisesti kantaa siihen, "aloitetaanko asetuksen N:o 4064/89 mukainen tutkimusmenettely vai ei".
7 Yrityskeskittymien valvontaryhmän johtaja on lähettänyt 7.11.2001 kantajille seuraavansisältöisen kirjeen:
"Asia: ZVB/News/Bertelsmann -yrityskeskittymä
Ilmoitan vastaanottaneeni 11.9.2001 päivätyn kirjeenne - -
Tällä kirjeellä vahvistan, että yksikköni ei aio tutkia uudelleen nyt kyseessä olevaa asiaa perusteilla, jotka on esitetty 12.7.2001 päivätyssä kirjeessäni.
Lisäksi totean, että koska komissiolla ei ole yrityskeskittymien valvontaa koskevan asetuksen nojalla toimivaltaa, se ei voi tehdä päätöstä tässä oikeudellisessa asiassa."
8 Tässä tilanteessa kantajat ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.1.2002 jättämällään kannekirjelmällä nostaneet nyt kyseessä olevan laiminlyöntikanteen.
9 Kantajat ovat samana päivänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään erillisellä asiakirjalla tehneet hakemuksen asian ratkaisemiseksi nopeutetussa menettelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 a artiklan mukaisesti.
10 Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- toteaa, että komissio ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tehnyt lainkaan päätöstä kantajien tekemästä kantelusta, joka koski sellaisen yhteisönlaajuisen yrityskeskittymän toteuttamista, josta on ilmoitettu kansallisella tasolla ja jolle on myönnetty lupa Oberlandesgericht Wienin kartelliasioissa toimivaltaisena tuomioistuimena 26.1.2001 tekemällä päätöksellä
- toissijaisesti toteaa, että komissio on laiminlyönyt kehottaa yrityskeskittymään osallistuvia yhtiöitä ilmoittamaan keskittymästä komissiolle
- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanteen tutkittavaksi ottaminen
11 Jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne on selvästi täysin perusteeton, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 111 artiklan nojalla jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo asiakirja-aineiston selvittävän käsiteltävänä olevaa asiaa riittävästi ja päättää kyseisen artiklan nojalla ratkaista asian jatkamatta asian käsittelyä.
Kantajien väitteet ja niiden perustelut
13 Kantajat korostavat ensinnäkin, että kanne on pantu vireille EY 232 artiklan toisessa kohdassa määrätyssä kahden kuukauden määräajassa.
14 Seuraavaksi kantajat viittaavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-3/93, Air France vastaan komissio, 24.3.1994 antamaan tuomioon (Kok. 1994, s. II-121). Kantajat korostavat, että tuossa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että tutkittavaksi voitiin ottaa kumoamiskanne, jonka kohteena oli komission jäsenen edustajan antama tiedonanto, jonka mukaan suunniteltuun yrityskeskittymään ei ollut sovellettava asetusta N:o 4046/89, koska keskittymä ei ollut yhteisönlaajuinen. Ainoa ero nyt kyseessä olevan asian ja edellä mainitun asian Air France vastaan komissio välillä on se, että nyt kyseessä olevassa asiassa komissio ei ole tehnyt mitään päätöstä. Näiden kahden asian käsittely eri tavalla johtaisi siihen, että se, annetaanko kilpailijoille oikeussuojaa sitä kautta, että nämä voivat panna asian vireille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, vai ei, riippuisi yksinomaan komission harkintavaltaan kuuluvasta valinnasta. Jos nyt kyseessä oleva kanne jätettäisiin tutkimatta, komissio voisi laiminlyöntinsä ansiosta välttää riskin laillisuusvalvonnan kohdistumisesta kannekelpoiseen päätökseen.
15 Kantajat korostavat, että komissio on itse väittänyt edellä 14 kohdassa mainitussa asiassa Air France vastaan komissio, että tuon asian kantaja olisi sen jälkeen, kun oli vaatinut komissiota tekemään kyseessä ollutta yrityskeskittymää koskevan päätöksen, voinut nostaa laiminlyöntikanteen toimielimen mahdollisen laiminlyönnin seurauksena. Kantajien mukaan komissio siis lähti itse siitä, että laiminlyöntikanne olisi voitu tutkia.
16 Kantajat huomauttavat lisäksi, että kilpailuasioiden pääosasto on nyt käsiteltävänä olevassa asiassa koko ajan korostanut sitä, että sen kanta ei sido komissiota. Ilman päätöstä, jota voidaan pitää komission tekemänä, ei voida nostaa kumoamiskannetta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ei voida hyväksyä sitä, että yhtäältä komission yksikkö vetoaa oikeudellisen kantansa sitomattomuuteen ja toisaalta komissio kieltäytyy tekemästä kannekelpoista päätöstä.
17 Lopuksi kantajat korostavat, että päätös, jonka komissio on jättänyt tekemättä, olisi koskenut niitä suoraan ja erikseen, koska ne ovat yrityskeskittymään kuuluvien yhtiöiden suoria kilpailijoita (ks. asia C-68/95, T-Port, tuomio 26.11.1996, Kok. 1996, s. I-6065, 59 kohta ja asia T-17/96, TF1 v. komissio, tuomio 3.6.1999, Kok. 1999, s. II-1757, 27 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
18 EY 232 artiklan toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:
"[Laiminlyöntik]anne otetaan käsiteltäväksi vain, jos kyseistä toimielintä on ensin kehotettu tekemään ratkaisu. Jollei toimielin ole määritellyt kantaansa kahden kuukauden kuluessa mainitusta kehotuksesta, kanne voidaan panna vireille uuden kahden kuukauden määräajan kuluessa."
19 Kantajat ovat 11.9.2001 päivätyllä kirjeellään, jossa ne ovat viitanneet riidanalaiseen yrityskeskittymään, EY 232 artiklan toisen alakohdan mukaisesti kehottaneet komissiota ottamaan virallisesti kantaa siihen, "aloitetaanko asetuksen N:o 4064/89 mukainen tutkimusmenettely vai ei".
20 On todettava, että yrityskeskittymien valvontaryhmän johtajan 7.11.2001 päivätty kirje on komission vastaus 11.9.2001 päivättyyn vaatimukseen. Komission 7.11.2001 päivätyssä kirjeessä viitataan nimittäin nimenomaisesti 11.9.2001 päivättyyn kirjeeseen.
21 On tutkittava vielä sitä, onko komission 7.11.2001 päivätty kirje EY 232 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu kannan määrittely, joka lopettaa komission väitetyn toimimattomuuden.
22 Tältä osin on todettava, että komissio toteaa tuossa kirjeessään yhtäältä, ettei se aio tutkia uudelleen riidanalaista yrityskeskittymää. Komissio viittaa tältä osin 12.7.2001 päivätyssä kirjeessään esitettyihin perusteisiin. Tuossa kirjeessä komissio oli todennut, että yrityskeskittymä ei ole yhteisönlaajuinen, kun otetaan huomioon se, että asetuksen N:o 4064/89 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut raja-arvot eivät ylittyneet.
23 Toisaalta komissio vahvistaa 7.11.2001 päivätyssä kirjeessä, että koska yrityskeskittymä ei ole yhteisönlaajuinen, komissiolla ei ole asetuksen N:o 4064/89 nojalla toimivaltaa tehdä päätöstä tuossa asiassa.
24 Tästä seuraa, että 7.11.2001 päivätty kirje on 11.9.2001 päivätyn vaatimuksen seurauksena tehty selvä kannan määrittely.
25 Lisäksi edellä 14 kohdassa mainitusta asiasta Air France vastaan komissio ilmenee, että tuollainen kannan määrittely on EY 230 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi. Kyseisessä asiassa on todettu, että komission nimissä annettu tiedonanto, jonka mukaan yrityskeskittymään ei sovelleta asetusta N:o 4064/89, koska keskittymä ei ole yhteisönlaajuinen, voi olla kumoamiskanteen kohteena.
26 Kantajat eivät voi perustellusti väittää, että 7.11.2001 päivätty kirje ilmaisee ainoastaan yrityskeskittymien valvontaryhmän kannan eikä komission kantaa. Nimittäin vaikka 12.7. ja 3.9.2001 päivätyissä kirjeissä todetaankin, että niissä "esitetään yrityskeskittymien valvontaosaston näkemys ei[vät]kä [ne] sido komissiota", tuollaista toteamusta ei ole enää 7.11.2001 päivätyssä kirjeessä, jonka siis on katsottava sisältävän komission kannan määrittelyn.
27 Sillä seikalla, että 7.11.2001 päivätty kirje ei tyydytä kantajia, ei ole merkitystä sen kysymyksen kannalta, onko komissio määritellyt kantansa EY 232 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla. Oikeuskäytännöstä nimittäin seuraa, että EY 232 artiklassa tarkoitetaan laiminlyönnillä sitä, että pidättäydytään ratkaisun tai kannanoton antamisesta, eikä sitä, että annetaan toisenlainen toimi kuin minkä ne, joita asia koskee, olisivat halunneet tai katsoneet tarpeelliseksi (ks. yhdistetyt asiat C-15/91 ja C-108/91, Buckl ym. v. komissio, tuomio 24.11.1992, Kok. 1992, s. I-6061, 16 ja 17 kohta; asia C-25/91, Pesqueras Echebastar v. komissio, tuomio 1.4.1993, Kok. 1993, s. I-1719, 12 kohta ja asia C-44/00 P, Sodima v. komissio, määräys 13.12.2000, Kok. 2000, s. I-11231, 83 kohta).
28 Edellä esitetystä seuraa, että kantajat ovat nostaneet laiminlyöntikanteensa 10.1.2002 eli sen jälkeen, kun ne olivat saaneet komission 7.11.2001 päivätyn kirjeen, jonka osalta on edellä todettu, että sitä on pidettävä EY 232 artiklassa tarkoitettuna kannan määrittelynä. Näin ollen kantajilla ei ole ollut enää intressiä laiminlyönnin toteamiseen, koska tämä laiminlyönti oli korjaantunut. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, jossa tällaisessa hypoteettisessa tilanteessa todettaisiin toimielimen laiminlyönti, ei voisi johtaa EY 233 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuihin täytäntöönpanotoimenpiteisiin (ks. yhdistetyt asiat T-194/97 ja T-83/98, Branco v. komissio, tuomio 27.1.2000, Kok. 2000, s. II-69, 57 kohta).
29 Näin ollen laiminlyöntikanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, eikä tämän vuoksi ole myöskään tarvetta lausua nopeutettua menettelyä koskevasta vaatimuksesta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
30 Työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
31 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa työjärjestyksen 111 artiklan nojalla annettava määräys annetaan kuitenkin ennen kuin komissio on voinut vaatia oikeudenkäyntikulujen korvaamista. Tämän vuoksi on sovellettava työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikuluista, jos siihen on erityisiä syitä.
32 Koska kantajat häviävät asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
2) Kantajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.