62024CJ0039
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – 4 ja 5 artikla – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Kiinnelainasopimukset – Toimituspalkkiota koskeva ehto – Ehtojen selkeys ja ymmärrettävyys
Asiassa C‑39/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (yleinen alioikeus ja tutkintatuomioistuin nro 6, Ceuta, Espanja) on esittänyt 2.1.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 15.1.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Justa
vastaan
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Rodin (esittelevä tuomari) sekä tuomarit N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, edustajinaan M. Á. Cepero Aránguez, J. M. Martínez Gimeno ja C. Vendrell Cervantes, abogados,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään M. J. Ruiz Sánchez,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Baquero Cruz, P. Kienapfel ja N. Ruiz García,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhtäältä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 4 artiklan ja toisaalta kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 4.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU (EUVL 2014, L 60, s. 34) 7 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Justa ja toisaalta Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA ja jossa on kyse kiinnelainasopimuksen toimituspalkkiota koskevan ehdon väitetystä kohtuuttomuudesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 93/13
3
Direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sopimusehtoa, josta ei ole erikseen neuvoteltu, pidetään kohtuuttomana, jos se hyvän tavan vastaisesti aiheuttaa kuluttajan vahingoksi huomattavan epätasapainon osapuolten sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien välille.”
4
Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Sopimusehdon kohtuuttomuutta arvioidaan ottaen huomioon sopimuksen kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen luonne ja viitaten sopimuksentekohetkellä kaikkiin sopimuksen tekoon liittyviin olosuhteisiin sekä kaikkiin muihin sopimuksen ehtoihin tai toiseen sopimukseen, josta se on riippuvainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan soveltamista.
2.   Sopimusehtojen kohtuuttoman luonteen arviointi ei saa koskea sopimuksen pääkohteen määrittelyä eikä hinnan tai korvauksen asianmukaisuutta suhteessa vastineena toimitettaviin palveluihin tai tavaroihin, jos nämä ehdot on laadittu selkeästi ja ymmärrettävästi.”
5
Mainitun direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos on kyse sopimuksesta, jonka kaikki tai tietyt kuluttajalle esitetyt ehdot on laadittu kirjallisesti, ehdot on aina laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi. Jos ehdon merkityksestä syntyy epäilystä, kuluttajalle suotuisin tulkinta on etusijalla. Tätä tulkintasääntöä ei sovelleta 7 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelyjen yhteydessä.”
Direktiivi 2014/17
6
Direktiivin 2014/17 7 artiklan, jonka otsikko on ”Menettelytapavelvoitteet tarjottaessa luottoa kuluttajille”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että luotonantaja, luotonvälittäjä ja nimetty edustaja toimivat rehellisesti, tasapuolisesti, avoimesti ja ammattimaisesti ja ottavat huomioon kuluttajan oikeudet ja edut kehittäessään luottotuotteita, myöntäessään taikka välittäessään näitä luottoja tai tarjotessaan kuluttajille luottoihin liittyviä neuvontapalveluja ja mahdollisia lisäpalveluja sekä toimeenpannessaan luottosopimusta. – –”
7
Kyseisen direktiivin 43 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä ei sovelleta luottosopimuksiin, jotka on tehty ennen 21 päivää maaliskuuta 2016.”
Espanjan oikeus
Laki 5/2019
8
Kiinteistöluottoa koskevista sopimuksista 15.3.2019 annetun lain 5/2019 (Ley 5/2019, reguladora de los contratos de crédito inmobiliario; BOE nro 65, 16.3.2019) 14 §:ssä säädetään seuraavaa:
”3.   Kuluja voidaan vyöryttää ja palkkioita periä vain sellaisista lainoihin liittyvistä palveluista, joita lainanottaja tai mahdollinen lainanottaja on nimenomaisesti pyytänyt tai hyväksynyt, ja edellyttäen, että ne vastaavat tosiasiallisesti suoritettuja palveluja tai kuluja, jotka voidaan todentaa.
4.   Jos sopimuksessa määrätään toimituspalkkiosta, se maksetaan kertasuorituksena ja siihen sisältyvät kaikki lainan edellytysten selvittämiseen sekä tällaisen lainan käsittelyyn tai myöntämiseen liittyvät kulut tai muut samankaltaiset lainanantajan toimintaan liittyvät lainan myöntämisestä aiheutuvat kulut. Valuuttamääräisten lainojen tapauksessa toimituspalkkioon sisältyvät myös mahdolliset valuutanvaihtomaksut, jotka peritään lainan ensimmäisen noston yhteydessä.”
Pääministerin kanslian asetus kiinnelainojen rahoitusehtojen avoimuudesta
9
Kiinnelainojen rahoitusehtojen avoimuudesta 5.5.1994 annetun pääministerin kanslian asetuksen (Orden del Ministerio de la Presidencia sobre transparencia de las condiciones financieras de los préstamos hipotecarios; BOE nro 112, 11.5.1994, s. 14444) liitteessä II olevassa 4 kohdassa, jonka otsikko on ”Toimituspalkkiot”, säädetään seuraavaa:
”1. Toimituspalkkio – Kaikki kiinnelainan edellytysten selvittämiseen, tällaisen lainan myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvät kulut tai muut samankaltaiset lainanantajana toimivan laitoksen toimintaan liittyvät lainan myöntämisestä aiheutuvat kulut on sisällytettävä yhteen toimituspalkkioksi kutsuttavaan palkkioon, joka maksetaan kertasuorituksena. Palkkion suuruus, muoto ja eräpäivä on yksilöitävä tässä ehdossa.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10
Justa teki 3.11.2005 virallisella asiakirjalla Banco Bilbao Vizcaya Argentarian kanssa kiinnelainasopimuksen.
11
Kyseisen sopimuksen ehtojen 4 kohdan 1 alakohdan mukaan lainanottajan oli sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä maksettava toimituspalkkio, joka oli 0,25 prosenttia lainapääomasta.
12
Justa nosti Banco Bilbao Vizcaya Argentariaa vastaan Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceutassa (yleinen alioikeus ja tutkintatuomioistuin nro 6, Ceuta, Espanja), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa hän vaati muun muassa toimituspalkkiota koskevan ehdon toteamista kohtuuttomaksi.
13
Kyseinen tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisupyynnössään, että unionin tuomioistuin on 16.7.2020 antamassaan tuomiossa Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578) tulkinnut direktiiviä 93/13 muun muassa siltä osin kuin on kyse Espanjan oikeuden soveltamisalaan kuuluvaan lainasopimukseen sisältyvän ehdon, jossa lainanottaja velvoitetaan maksamaan toimituspalkkio, kohtuuttomuuden ja ehtoa koskevan avoimuusvaatimuksen valvonnasta. Se täsmentää, että kyseisen tuomion jälkeen useat kansalliset tuomioistuimet ovat antaneet ratkaisuja, joilla on todettu pätemättömiksi ehdot, joissa määrättiin tällaisesta toimituspalkkiosta, minkä johdosta Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) esitti ennakkoratkaisupyynnön, joka koski uudelleen kyseistä ehtoa ja joka johti 16.3.2023 annettuun tuomioon Caixabank (Lainan toimituspalkkio) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
14
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii Tribunal Supremon oikeuskäytännön yhteensopivuutta viimeksi mainitun tuomion kanssa.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tältä osin Tribunal Supremon 29.5.2023 antamaan tuomioon (816/2023, ES:TS:2023:2131), jossa se katsoi, että toimituspalkkio, jolla korvataan kiinnelainan tai ‑luoton edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvät kulut, ei kuulu lainasopimuksen pääkohteeseen ja että kansallinen tuomioistuin voi näin ollen valvoa sitä direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdan nojalla, ja täsmensi samalla, että ehto, jossa määrätään tästä toimituspalkkiosta, ei sellaisenaan ole kohtuuton. Kansallisen tuomioistuimen on näin ollen varmistuttava siitä, että kuluttajalla on mahdollisuus ymmärtää sovittujen maksujen vastineena suoritettujen palvelujen luonne, tarkistaa, etteivät sovitut eri maksut ole päällekkäisiä, sekä ottaa rahoituslaitoksen kansallisen lainsäädännön nojalla toimittamien tietojen perusteella riittävästi selvää ehdon taloudellisesta sisällöstä ja toiminnasta, vaikka lainanantajalla ei ole velvollisuutta täsmentää sopimuksessa kaikkien toimituspalkkiota vastaan suoritettujen palvelujen luonnetta, ja kansallisen tuomioistuimen on tältä osin otettava huomioon se erityinen huomio, jonka keskivertokuluttaja kiinnittää tämäntyyppiseen ehtoon. Lisäksi Tribunal Supremo edellyttää kansallisen tuomioistuimen tarkistavan, etteivät toimituspalkkion kustannukset ole suhteettomia lainan määrään nähden, kun otetaan huomioon tällaisen palkkion keskimääräiset kustannukset.
16
Tässä tilanteessa Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko unionin oikeus esteenä toimituspalkkiota koskevalle Tribunal Supremon tulkinnalle, jonka mukaan kiinnelainaa koskevassa asiakirjassa oleva pelkkä maininta toimituspalkkion määrästä ja se, ettei tämä määrä ylitä vahvistettua enimmäismäärää, on riittävä peruste olla pitämättä kyseistä ehtoa direktiivin [93/13] 4 artiklan 2 kohdan perusteella kohtuuttomana avoimuuden puutteen vuoksi, vaikka ehdossa ei täsmennetä toimituspalkkiota sisällöllisesti tai ajallisesti?
2)
Jos kyseisestä ehdosta on ilmoitettu aiemmin kuluttajalle, jos sen ei katsota kuuluvan [direktiivissä 2014/17] tarkoitettuun pankkien luotonantotoimintaan ja jos sen ei katsota liittyvän korkoon, pitäisikö laskut laatia ja kyseiset palvelut eritellä ennen kuin ne siirretään kuluttajan maksettavaksi ja olisivatko tällaiset laiminlyönnit ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, koska ne vaikuttavat kyseisen ehdon sisällölliseen avoimuuteen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
17
Pääasian vastaaja, Espanjan kuningaskunta ja Euroopan komissio esittävät unionin tuomioistuimelle toimittamissaan kirjallisissa huomautuksissa epäilyjä siitä, voidaanko nyt käsiteltävää ennakkoratkaisupyyntöä tai ainakaan toista ennakkoratkaisukysymystä ottaa tutkittavaksi.
18
Pääasian vastaaja esittää oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska se ei täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa tarkoitettuja vaatimuksia siksi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt syitä, joiden vuoksi se on epävarma unionin oikeuden tulkinnasta. Se toteaa lisäksi, että unionin tuomioistuin on jo käsitellyt ennakkoratkaisukysymysten taustalla olevaa ongelmakenttää 16.3.2023 antamassaan tuomiossa Caixabank (Lainan toimituspalkkio) (C‑565/21, EU:C:2023:212), joten näihin kysymyksiin ei ole enää tarpeen vastata.
19
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 19.9.2024, Booking.com ja Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä ratkaisemasta kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ainoastaan silloin, kun on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 19.9.2024, Booking.com ja Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
Nyt käsiteltävässä asiassa esitetyt kysymykset koskevat lähinnä direktiivin 93/13 4 ja 5 artiklan sekä direktiivin 2014/17 7 artiklan tulkintaa. Lisäksi ennakkoratkaisupyynnön kokonaistarkastelusta ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on määrittänyt riittävän täsmällisesti ne pääasiaa koskevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin ennakkoratkaisupyyntö liittyy, jotta ne, joita asia koskee, voivat esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti ja jotta unionin tuomioistuin voi vastata kyseiseen pyyntöön hyödyllisellä tavalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on erityisesti viitannut selvästi kyseessä olevaan kansalliseen oikeuskäytäntöön ja epäilyihin, joita sillä on Tribunal Supremon 29.5.2023 antaman tuomion (816/2023, ES:TS:2023:2131) yhteensopivuudesta direktiivin 93/13 kanssa, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut 16.3.2023 antamassaan tuomiossa Caixabank (Lainan toimituspalkkio) (C‑565/21, EU:C:2023:212). Nämä epäilyt ovat johdettavissa myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien ennakkoratkaisukysymysten sanamuodosta, ja ne koskevat muun muassa toimituspalkkiota koskevan ehdon avoimuuden tai kohtuuttomuuden arviointiperusteita. Ne edellyttävät lisäselvennyksiä 16.3.2023 annettuun tuomioon Caixabank (Lainan toimituspalkkio) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
22
Tästä seuraa, että pääasian vastaajan esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
23
Toisen ennakkoratkaisukysymyksen tutkimatta jättämisestä Espanjan kuningaskunta ja komissio katsovat, että direktiiviä 2014/17, jota kysymys koskee, ei voida ajallisesti soveltaa pääasiaan.
24
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitä seurauksia on sillä, että palvelut, joista toimituspalkkio maksetaan korvauksena, luokitellaan direktiivin 2014/17 nojalla pankkilainatoiminnan ulkopuolelle. Tämä kysymys perustuu oletukseen, jonka mukaan kyseistä direktiiviä voidaan soveltaa pääasiaan.
25
On todettava, että direktiiviä 2014/17 ei sen 43 artiklan 1 kohdan mukaan sovelleta 21.3.2016 voimassa olleisiin luottosopimuksiin. Pääasiassa kyseessä oleva luottosopimus on puolestaan tehty 3.11.2005.
26
Näin ollen on todettava, että direktiiviä 2014/17, jonka tulkintaa toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä lähinnä pyydetään, ei sovelleta ajallisesti pääasian olosuhteisiin.
27
Tämän vuoksi on ilmeistä, että toisessa kysymyksessä pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen. Tämän tuomion 19 ja 20 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti toinen kysymys on siis jätettävä tutkimatta.
Asiakysymys
28
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa sellaisen kansallisen säännöstön perusteella, jonka mukaan kiinnelainasta perittävä toimituspalkkio on vastike kiinnelainan edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä palveluista tai muista vastaavista palveluista, katsotaan, että sopimusehto, jonka mukaan lainanottajan on maksettava tällainen palkkio, täyttää kyseiseen artiklaan perustuvan avoimuusvaatimuksen ilman, että kyseisessä sopimusehdossa täsmennetään yksityiskohtaisesti kaikkia toimituspalkkion vastineeksi suoritettuja palveluja ja näiden palvelujen suorittamiseen tarvittavaa aikaa.
29
Aluksi on todettava, että tämä kysymys koskee pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselta toimituspalkkiota koskevalta ehdolta direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdassa edellytetyn selkeyden ja ymmärrettävyyden ja näin ollen sen avoimuuden arviointia.
30
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että sopimusehdot, jotka kuuluvat 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla sopimuksen pääkohteen käsitteen alaan, on ymmärrettävä ehdoiksi, joilla vahvistetaan kyseisen sopimuksen olennaiset suoritukset ja jotka sellaisina määrittävät sopimusta. Sopimusehdot, jotka ovat luonteeltaan liitännäisiä sopimussuhteen keskeisen sisällön määrittäviin sopimusehtoihin nähden, eivät sitä vastoin kuulu tämän käsitteen alaan (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2017, Andriciuc ym., C‑186/16, EU:C:2017:703, 35 ja 36 kohta ja tuomio 21.3.2024, Profi Credit Bulgaria (Luottosopimuksen liitännäispalvelut), C‑714/22, EU:C:2024:263, 60 kohta).
31
Luottosopimuksen olennaisiin suorituksiin kuuluu se, että luotonantaja sitoutuu pääasiallisesti antamaan lainanottajan käyttöön tietyn rahasumman ja lainanottaja sitoutuu pääasiallisesti maksamaan takaisin kyseisen summan – yleensä korkoineen – sovitun aikataulun mukaisesti (tuomio 21.3.2024, Profi Credit Bulgaria (Luottosopimuksen liitännäispalvelut), C‑714/22, EU:C:2024:263, 61 kohta).
32
Unionin tuomioistuin totesi 16.7.2020 antamassaan tuomiossa Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578, 64 kohta), ettei toimituspalkkiota voida pitää kiinnelainan olennaisena suorituksena vain sillä perusteella, että se sisältyy lainan kokonaiskustannuksiin.
33
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamista sovellettavaa kansallista säännöstöä koskevista selityksistä käy ilmi, että toimituspalkkio kattaa korvauksen lainaa tai luottoa koskeviin selvityksiin, niiden myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä palveluista tai muista vastaavista lainanantajan toimintaan kuuluvista tämänkaltaisista palveluista lainaa tai luottoa myönnettäessä.
34
Kun otetaan huomioon velvollisuus tulkita direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohtaa suppeasti, velvollisuuden maksaa korvaus tällaisista palveluista ei voida katsoa kuuluvan luottosopimuksesta johtuviin pääsitoumuksiin, sellaisina kuin ne on yksilöity tämän tuomion 31 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä. Olisi nimittäin tämän suppean tulkinnan velvoitteen vastaista sisällyttää sopimuksen pääkohteen käsitteen piiriin kaikki suoritukset, jotka vain liittyvät pääkohteeseen ja joita on näin ollen pidettävä tämän tuomion 30 kohdassa lainatussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla liitännäisinä (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Todettakoon tämän jälkeen, että direktiivin 93/13 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu avoimuuden vaatimus on otettu myös direktiivin 5 artiklaan, jossa säädetään, että kirjalliset sopimusehdot on aina laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi. Kuten unionin tuomioistuin on todennut, ensin mainittuun säännökseen sisältyvällä avoimuusvaatimuksella on sama ulottuvuus kuin jälkimmäisellä säännöksellä (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on näin ollen katsottava, että se tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 93/13 5 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa sellaisen kansallisen säännöstön perusteella, jonka mukaan kiinnelainasta perittävä toimituspalkkio on vastike kiinnelainan edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä palveluista tai muista vastaavista palveluista, katsotaan, että sopimusehto, jonka mukaan lainanottajan on maksettava tällainen palkkio, täyttää kyseiseen artiklaan perustuvan avoimuusvaatimuksen ilman, että kyseisessä sopimusehdossa täsmennetään yksityiskohtaisesti kaikkia toimituspalkkion vastineeksi suoritettuja palveluja ja näiden palvelujen suorittamiseen tarvittavaa aikaa.
37
Tältä osin unionin tuomioistuin on korostanut, että direktiivin 93/13 5 artiklassa oleva avoimuuden vaatimus ei voi rajoittua pelkästään sopimusehtojen muodolliseen ja kieliopilliseen ymmärrettävyyteen vaan päinvastoin on katsottava, että koska direktiivillä toteutettu suojajärjestelmä perustuu ajatukseen siitä, että kuluttaja on elinkeinonharjoittajaan nähden heikompi osapuoli muun muassa tietojen puolesta, vaatimusta siitä, että sopimusehdot on laadittava selvästi ja ymmärrettävästi, eli direktiivissä vahvistettua avoimuuden vaatimusta on tulkittava laajasti (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Mainittu vaatimus on siis ymmärrettävä siten, että sen lisäksi, että sopimusehdon on oltava kieliopillisesti kuluttajalle ymmärrettävä, sopimuksessa on tuotava avoimesti esiin sen mekanismin konkreettinen toiminta, johon asianomaisessa ehdossa viitataan, sekä tarvittaessa tämän mekanismin ja muissa sopimusehdoissa määrätyn mekanismin välinen suhde siten, että kuluttajalla on mahdollisuus täsmällisten ja ymmärrettävien perusteiden nojalla arvioida, minkälaisia taloudellisia seurauksia siitä hänelle aiheutuu (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Tästä oikeuskäytännöstä ei seuraa, että lainanantajalla olisi velvollisuus täsmentää kyseisessä sopimuksessa kaikkien niiden palvelujen luonne, jotka suoritetaan yhdessä tai useammassa sopimusehdossa vahvistettujen kulujen vastineena. Kun kuitenkin otetaan huomioon suoja, joka direktiivillä 93/13 on tarkoitus taata kuluttajalle siitä syystä, että tämä on elinkeinonharjoittajaan nähden heikommassa asemassa niin neuvotteluaseman kuin tietojenkin osalta, on tärkeää, että niiden palvelujen luonne, jotka tosiasiallisesti suoritetaan, on kohtuudella ymmärrettävissä tai johdettavissa sopimuksesta, kun sitä tarkastellaan kokonaisuutena. Lisäksi kuluttajan on voitava tarkistaa, etteivät eri maksut tai palvelut, joista ne maksetaan, ole päällekkäisiä (tuomio 3.10.2019, Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, 43 kohta ja tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 32 kohta).
40
Tuomion Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578) 70 kohdassa unionin tuomioistuin on todennut tämän osalta edelleen, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko rahalaitos ilmoittanut kuluttajalle riittävät tiedot, jotta tämä saa tietoonsa sen ehdon sisällön ja toimintatavan, jossa hänelle asetetaan velvollisuus maksaa toimituspalkkio, sekä sen aseman lainasopimuksessa. Tällä tavoin kuluttaja saa tiedon tätä palkkiota vastaavan korvauksen perusteista ja voi näin arvioida sitoumuksensa ulottuvuuden ja erityisesti kyseessä olevan sopimuksen kokonaiskustannukset (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Toimivaltaisen tuomioistuimen on arvioitava pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ehdon selkeyttä ja ymmärrettävyyttä ottamalla huomioon kaikki merkitykselliset tosiseikat ja muun muassa tarkasteltavan ehdon sanamuoto, tiedot, jotka rahalaitos on antanut lainanottajalle, mukaan lukien tiedot, jotka sen on toimitettava merkityksellisen kansallisen lainsäädännön perusteella, sekä kyseisen laitoksen sitä sopimustyyppiä koskeva mainonta, johon on sitouduttu, ja pidettävä tässä yhteydessä mielessä tarkkaavaisuuden taso, jota tavanomaisesti valistuneelta sekä kohtuullisen tarkkaavaiselta ja huolelliselta keskivertokuluttajalta voidaan odottaa (tuomio 16.3.2023, Caixabank (Lainan toimituspalkkio), C‑565/21, EU:C:2023:212, 40 kohta.
42
Siltä osin kuin on kyse ajankohdasta, jona kuluttajalle on annettava tietoja, unionin tuomioistuin on todennut, että sillä, että ennen tällaisen sopimuksen tekemistä annetaan tiedot sopimusehdoista ja sopimuksen tekemisen seurauksista, on kuluttajalle perustavanlaatuinen merkitys. Kuluttaja päättää nimenomaan näiden tietojen perusteella, haluaako hän sitoutua elinkeinonharjoittajan aiemmin laatimiin ehtoihin (tuomio 9.7.2020, Ibercaja Banco, C‑452/18, EU:C:2020:536, 47 kohta ja tuomio 12.1.2023, D.V. (Asianajajan palkkio – Tuntihinnan periaate), C‑395/21, EU:C:2023:14, 39 kohta).
43
Tuntihinnan mukaan laskutettavien oikeudellisten palvelujen osalta unionin tuomioistuin on todennut, että vaikka elinkeinonharjoittajalta ei voida vaatia, että tämä ilmoittaa kuluttajalle hänen sitoumuksensa lopullisista taloudellisista seurauksista, jotka riippuvat tulevista, ennalta arvaamattomista ja kyseisen elinkeinonharjoittajan tahdosta riippumattomista tapahtumista, on kuitenkin niin, että kuluttajan on voitava niiden tietojen avulla, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava ennen sopimuksen tekemistä, tehdä päätöksensä harkitusti ja tietoisena yhtäältä siitä mahdollisuudesta, että tällaiset tapahtumat voivat toteutua, ja toisaalta seurauksista, joita niistä saattaa aiheutua kyseessä olevien oikeudellisten palveluiden tarjoamisen kestolle (tuomio 12.1.2023, D.V. (Asianajajan palkkio – Tuntihinnan periaate), C‑395/21, EU:C:2023:14, 43 kohta).
44
Nyt käsiteltävässä asiassa on huomautettava, että ehto, jonka mukaan lainanottajan on maksettava 435 euron suuruinen palkkio, joka on 0,25 prosenttia myönnetyn lainan määrästä, määritellään kansallisessa lainsäädännössä vastikkeeksi kiinnelainan tai ‑luoton edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä tai muista vastaavista palveluista. Avoimuuden vaatimus, jolla pyritään pääasiallisesti varmistamaan, että kuluttajalla on mahdollisuus arvioida pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ehdon taloudelliset seuraukset, ei merkitse sitä, että pankilla olisi velvollisuus eritellä yksityiskohtaisesti kaikkien toimituspalkkiota vastaan suoritettavien palvelujen luonne, kuten tämän tuomion 38 kohdasta ilmenee, tai kunkin palvelun suorittamiseen käytetty tuntimäärä, edellyttäen että kyseessä oleva sopimusehto on asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukainen.
45
Hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan myös täsmentää, ettei myöskään direktiivistä 93/13 ilmene, että pankin olisi toimitettava kuluttajalle laskut, joissa eritellään suoritettujen palvelujen luonne, kunhan kansallinen tuomioistuin voi tutkia, ovatko nämä palvelut todellisia. Tällainen velvollisuus ei nimittäin olisi käsitteellisestikään omiaan edistämään kuluttajan ymmärrystä ennen sopimuksen tekemistä, koska toimituspalkkio maksetaan kertasuorituksena lainan myöntämishetkellä ja laskutus tapahtuu kyseisen sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.
46
On muistutettava, että kansallisen tuomioistuimen on arvioitava pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sopimusehdon selkeyttä ja ymmärrettävyyttä direktiivin 93/13 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla kaikkien merkityksellisten tosiseikkojen perusteella ja ottaen huomioon kaikki sopimuksen tekoon liittyvät olosuhteet. Tässä arvioinnissa on otettava huomioon muun muassa tiedot, jotka laitos on antanut lainanottajalle lainasopimuksen allekirjoittamista edeltävissä eri vaiheissa, mukaan lukien tiedot, jotka sen on kansallisen säännöstön mukaan toimitettava. Tällainen tapauskohtainen tutkinta on sitäkin tärkeämpää, koska sopimusehdon avoimuus, sellaisena kuin sitä edellytetään direktiivin 93/13 5 artiklassa, on yksi niistä seikoista, jotka on otettava huomioon ehdon kohtuuttomuuden arvioinnissa, joka kansallisen tuomioistuimen on suoritettava kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan nojalla (tuomio 3.10.2019, Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, 49 kohta). Näin ollen tietyn sopimusehdon kohtuuttomuutta ei lähtökohtaisesti voida olettaa, koska tällainen luokittelu riippuu kunkin sopimuksen tekemiseen liittyvistä erityisistä olosuhteista, mukaan lukien kunkin elinkeinonharjoittajan kullekin kuluttajalle antamat erityiset tiedot sekä se, suoritettiinko palvelut todella.
47
Ensimmäiseen kysymykseen on edellä todetuin perustein vastattava, että direktiivin 93/13 5 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa katsotaan avoimuusvaatimuksen mukaiseksi sopimusehto, jonka mukaan kuluttajan on kansallisen säännöstön mukaisesti maksettava toimituspalkkio, jonka tarkoituksena on olla korvaus kiinnelainan tai ‑luoton edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä palveluista tai muista vastaavista palveluista, vaikka ehdossa ei ole yksityiskohtaista kuvausta näiden palvelujen luonteesta eikä mainintaa palvelujen suorittamiseen käytetystä ajasta, kunhan kuluttajalle on todella annettu mahdollisuus arvioida ehdosta hänelle aiheutuvat taloudelliset seuraukset, ymmärtää kyseisellä ehdolla vahvistettujen kulujen vastikkeena suoritettujen palvelujen luonne ja varmistua siitä, etteivät tällaiset sopimuksessa vahvistetut eri maksut tai palvelut, joiden korvauksena ne suoritetaan, ole päällekkäisiä.
Oikeudenkäyntikulut
48
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 5 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jossa katsotaan avoimuusvaatimuksen mukaiseksi sopimusehto, jonka mukaan kuluttajan on kansallisen säännöstön mukaisesti maksettava toimituspalkkio, jonka tarkoituksena on olla korvaus kiinnelainan tai ‑luoton edellytysten selvittämiseen, myöntämiseen tai käsittelyyn liittyvistä palveluista tai muista vastaavista palveluista, vaikka ehdossa ei ole yksityiskohtaista kuvausta näiden palvelujen luonteesta eikä mainintaa palvelujen suorittamiseen käytetystä ajasta, kunhan kuluttajalle on todella annettu mahdollisuus arvioida ehdosta hänelle aiheutuvat taloudelliset seuraukset, ymmärtää kyseisellä ehdolla vahvistettujen kulujen vastikkeena suoritettujen palvelujen luonne ja varmistua siitä, etteivät tällaiset sopimuksessa vahvistetut eri maksut tai palvelut, joiden korvauksena ne suoritetaan, ole päällekkäisiä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.