Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
RIMVYDAS NORKUS
7 päivänä toukokuuta 2026 (1)
Asia C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
vastaan
EVROmat a.s.
(Ennakkoratkaisupyyntö – Nejvyšší soud (ylin tuomioistuin, Tšekki))
Ennakkoratkaisupyyntö – Immateriaalioikeudet – Direktiivi 2004/48/EY – Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistaminen – Immateriaalioikeuden loukkaamista koskeva oikeudenkäynti – Tiedonsaantioikeus – Ulottuvuus – Oikeus saada tietojen lisäksi merkityksellisiä asiakirjoja, jotka osoittavat kyseisten tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden
1.        Unionin oikeudella suojataan teollis- ja tekijänoikeuksia (ts. immateriaalioikeuksia), jotka ovat sisämarkkinoiden toimivuuden keskeinen veturi. Tähän suojaan erityisesti liittyvä menettelyllinen toimenpide muodostuu immateriaalioikeuden haltijan oikeudesta saada tietoja kyseistä oikeutta loukkaavien tavaroiden tai palvelujen alkuperästä ja jakeluverkoista. Saadaanko tämän toimenpiteen avulla pelkkiä tietoja sanan varsinaisessa merkityksessä vai myös näitä tietoja tukevia asiakirjoja, jotka todistavat näiden tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden? Tähän kysymykseen unionin tuomioistuimen on vastattava nyt käsiteltävässä asiassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
2.        Käsiteltävässä asiassa merkityksellisiä ovat direktiivin 2004/48/EY(2) johdanto-osan 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 ja 21 perustelukappale sekä 1, 3 ja 6–8 artikla.
Tšekin oikeus
3.        Direktiivin 2004/48 8 artikla on saatettu Tšekin lainsäädännön osaksi teollisoikeuksien noudattamisen varmistamisesta annetun lain nro 221/2006 (zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví) 3 §:llä. Tässä 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Oikeudenhaltija voi vaatia kolmannelta osapuolelta,
a)      joka on pitänyt hallussaan oikeutta loukkaavia tavaroita saadakseen suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua tai
b)      joka on käyttänyt oikeutta loukkaavia palveluja saadakseen suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua tai
c)      jonka on todettu suorittaneen palveluja oikeuksia loukkaavassa toiminnassa saadakseen suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua tai
d)      jonka a, b tai c kohdassa tarkoitettu henkilö on ilmoittanut henkilöksi, joka on osallistunut tavaroiden tuotantoon, valmistukseen, varastointiin tai jakeluun tai palvelujen tarjoamiseen,
tietoja oikeutta loukkaavien tavaroiden tai palvelujen alkuperästä ja jakeluverkoista.
(2)      Jos edellä 1 momentissa tarkoitettuja tietoja ei anneta vapaaehtoisesti kohtuullisessa ajassa, oikeudenhaltija voi vaatia niitä esittämällä tuomioistuimelle asiaa koskevan vaatimuksen oikeudenloukkausta koskevassa oikeudenkäynnissä. Tuomioistuin hylkää kyseisen vaatimuksen, jos se ei ole oikeassa suhteessa oikeudenloukkauksen tai oikeuden vaarantamisen vakavuuteen.
(3)      Tietoihin on sisällyttävä
a)      oikeutta loukkaavien tavaroiden tai palvelujen tuottajien, valmistajien, varastonpitäjien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden nimi ja sukunimi, toiminimi tai kauppanimi ja pysyvä asuinpaikka tai kotipaikka;
b)      tiedot tuotetuista, valmistetuista, toimitetuista, varastoiduista, vastaanotetuista tai tilatuista määristä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista.
(4)      Edellä olevien 1 ja 2 momentin säännökset eivät rajoita erityislainsäädännön sellaisten säännösten soveltamista, jotka koskevat erityisesti
a)      oikeutta saada tietoja laajemmin;
b)      tietojen käyttöä siviili- tai rikosoikeudellisissa menettelyissä;
c)      vastuuta tiedonsaantioikeuden väärinkäytöstä;
d)      salassapitovelvollisuutta;
e)      oikeutta kieltäytyä antamasta tietoja, jotka pakottaisivat 1 momentissa tarkoitetun henkilön myöntämään oman tai lähisukulaisensa osallistumisen oikeuden loukkaukseen,
f) tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä.”
Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
4.        Pääasiassa on kyse oikeusriidasta, jossa asianosaisina ovat RÖSLE GROUP, joka on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja yhteisömallien nro 004702645-0001 ja nro 004702645-0002 (molempien etuoikeuspäivä on 9.2.2018) haltija, joka on käyttänyt näitä malleja tuotteidensa valmistuksessa, sekä EVROmat, joka on Tšekin oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja jonka RÖSLE GROUP väittää saattaneen markkinoille tuotteen (sadevedenpoistojärjestelmään kuuluva läppä), jonka muoto on identtinen RÖSLE
GROUP:in mallien kanssa.
5.        RÖSLE GROUP on vaatinut erityisesti, että EVROmat määrätään pidättymään kyseisen tuotteen valmistuksesta, myyntiin tarjoamisesta ja myynnistä sekä velvoitetaan myös ilmoittamaan RÖSLE
GROUP:ille kyseistä tuotetta koskevat asianmukaiset tiedot ja esittämään kyseisiä tietoja tukevat asianmukaiset asiakirjat.
6.        Městský soud v Praze (Prahan kaupunkioikeus, Tšekki), joka käsitteli asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimena, hylkäsi RÖSLE
GROUP:in kanteen kokonaisuudessaan. Muutoksenhaussa Vrchní soud v Praze (ylioikeus, Praha, Tšekki) muutti kuitenkin ensimmäisessä oikeusasteessa annettua tuomiota määräämällä EVROmatin yhtäältä pidättymään kyseisen tuotteen valmistuksesta, myyntiin tarjoamisesta ja myynnistä ja toisaalta toimittamaan RÖSLE
GROUP:ille seuraavat kyseistä tuotetta koskevat tiedot: a) tuotteiden tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden nimi ja sukunimi, kauppanimi tai toiminimi sekä pysyvä asuinpaikka tai kotipaikka sekä b) tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, varastoitujen, vastaanotettujen tai tilattujen tuotteiden määristä ja kyseisistä tuotteista maksetuista ja saaduista hinnoista.
7.        Valitusasian käsitellyt tuomioistuin pysytti kuitenkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisun siltä osin kuin siinä oli evätty kyseisiä tietoja tukevien asiakirjojen toimittamista koskenut RÖSLE
GROUP:in pyyntö. Se perusteli tiedonsaantioikeutta koskevan ratkaisunsa sillä, että lain nro 221/2006 3 §:n 1 momentin a kohdan mukaisesti voidaan edellyttää pelkästään tietojen ilmoittamista muttei niitä tukevien asiakirjojen toimittamista, koska velvollisuus esittää asianmukaiset asiakirjat laajentaisi merkittävästi oikeudellista velvoitetta ja lisäisi erityisesti tiedonantovelvolliselle henkilölle aiheutuvia kustannuksia.
8.        RÖSLE GROUP ja EVROmat ovat tehneet valitusasian käsitelleen tuomioistuimen antamasta tuomiosta kassaatiovalitukset ennakkoratkaisua pyytäneeseen Nejvyšší soudiin (ylin tuomioistuin, Tšekki) vedoten oikeudellista virhettä koskevaan valitusperusteeseen.
9.        Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuin ei ole ratkaistu vielä kysymystä siitä, ”voidaanko yksityisoikeudelliselle toimijalle, jota koskee direktiivin [2004/48] 8 artiklan (tai kansallisen oikeuden säännöksen, jolla tiedonsaantioikeus on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä) nojalla velvollisuus antaa tietoja, asettaa samanaikaisesti velvollisuus osoittaa toimitettujen tietojen paikkansapitävyys ja täydellisyys toimittamalla pyynnön esittäjälle asiaankuuluvat asiakirjat”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asiaa koskevissa unionin oikeuden säännöksissä ei anneta yksiselitteistä vastausta esitettyyn kysymykseen siten, että siihen voitaisiin päätyä ilman perusteltua epäilyä, eli kyseessä ei ole acte clair.
10.      Tässä tilanteessa Nejvyšší soud on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2004/48] 8 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen on kantajan pyynnöstä paitsi määrättävä immateriaalioikeuksia loukannut ja/tai kuka tahansa muu näissä säännöksissä tarkoitettu henkilö antamaan säännöksissä määritetyt tiedot myös vaadittava tätä todistamaan, että tiedot ovat paikkansapitäviä ja täydellisiä, esittämällä kantajalle merkitykselliset asiakirjat?”
11.      Ennakkoratkaisupyyntö, joka on päivätty 19.3.2025, saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 11.4.2025. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet pääasian valittaja RÖSLE GROUP sekä Euroopan komissio. Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ettei istuntoa asianosaisten kuulemiseksi pidetä.
Asian tarkastelu
12.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään, mikä on direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen tiedonsaantioikeuden ulottuvuus. Erityisesti on selvitettävä, annetaanko kyseisessä artiklassa immateriaalioikeuden haltijalle, jonka oikeutta on loukattu, oikeus saada, jos kyseisen artiklan edellytykset täyttyvät, pelkästään artiklassa luetellut tiedot, vai onko sillä myös oikeus siihen, että sille toimitetaan asiakirjoja, jotka todistavat kyseisten tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden.
13.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa pitävän direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa käytetyn ilmaisun ”tiedot” merkitystä erityisen tärkeänä: sen mukaan kyseisellä ilmaisulla tarkoitetaan varsinaisia tietoja ja vain tietojen ilmoittaminen voi olla kyseisen artiklan mukaisen menettelyn kohteena. Sen sijaan komissio ja RÖSLE GROUP väittävät olennaisilta osin, että kyseisessä artiklassa tarkoitetun tiedonsaantioikeuden ulottuvuutta on tulkittava laajasti niin, että se käsittää tietojen toimittamisen lisäksi myös sellaisten asiakirjojen esittämisen, jotka todistavat näiden tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden.
14.      Tältä osin on huomautettava aluksi, että direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat immateriaalioikeuden loukkausta koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä määrätä, että immateriaalioikeutta loukanneen ja/tai kenen tahansa muun henkilön, jonka on todettu pitävän hallussaan riidanalaisia tavaroita tai palveluja kaupallisessa laajuudessa, on annettava tietoja immateriaalioikeutta loukkaavien tavaroiden tai palvelujen alkuperästä ja jakeluverkosta.
15.      Direktiivin 2004/48 8 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin sisältyvät tapauksen mukaan tavaroiden tai palvelujen tuottajien, valmistajien, jakelijoiden, toimittajien ja muiden aikaisempien haltijoiden sekä aiottujen tukku- ja vähittäiskauppiaiden nimet ja osoitteet sekä tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden tai palveluiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista tai palveluista saaduista hinnoista.
16.      Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuodossa ei mainita mitään siitä, onko jäsenvaltioiden varmistettava, että toimivaltaiset tuomioistuimet voivat pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa määrätä vastaajan paitsi toimittamaan pyydetyt tiedot myös todistamaan niiden paikkansapitävyyden ja täydellisyyden. Toisin sanoen kyseisen artiklan sisällöstä ei voida päätellä, missä muodossa tiedot on toimitettava ja mitä menettelytapaa niiden toimittamisessa on noudatettava. Kyseisen 8 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuodon perusteella ei voida kuitenkaan pitää poissuljettuna, että tiedot toimitetaan asiakirjoina, jotka todistavat näin niiden paikkansapitävyyden ja täydellisyyden.(3)
17.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 kohdassa immateriaalioikeuden haltijan hyväksi säädetty tietopyyntömenettely on menettely, joka on itsenäinen ja unionin oikeudelle erityinen.(4) Kyseisen 8 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tiedonsaantioikeudella konkretisoidaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu perusoikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja turvataan näin mahdollisuus käyttää tehokkaasti perusoikeuksiin kuuluvaa omistusoikeutta, johon perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdassa suojatut immateriaalioikeudet kuuluvat. Kyseinen tiedonsaantioikeus mahdollistaa näin ollen sen, että immateriaalioikeuden haltija voi tunnistaa sen, joka loukkaa kyseistä oikeutta, ja toteuttaa kyseisen oikeuden suojaamiseksi tarvittavat toimenpiteet, kuten esittää direktiivin 2004/48 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjä väliaikaisia tai turvaamistoimenpiteitä ja kyseisen direktiivin 13 artiklassa säädettyjä vahingonkorvauksia koskevat vaatimukset. Jos immateriaalioikeuden haltijalla ei ole kaikkia tietoja hänen oikeuteensa kohdistuvan loukkauksen laajuudesta, hän ei nimittäin kykene määrittämään tai laskemaan täsmällisesti niiden vahingonkorvausten määrää, joihin hänellä kyseisen loukkauksen perusteella on oikeus.(5) Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään siis varmuudella menettelyllisestä toimenpiteestä, jonka ansiosta immateriaalioikeuden haltija voi saada tietoja hänen oikeutensa loukkaamiseen osallistuneista henkilöistä ja kyseisen loukkauksen laajuudesta.
18.      Katson, että loukkaamisen tosiasiallisesta laajuudesta ja loukkaamisessa osallisena olleista henkilöistä voidaan katsoa saadun tietoja vain, jos ilmoitetut tiedot ovat paikkansapitäviä ja täydellisiä. Jotta näiden tietojen paikkansapitävyys ja täydellisyys voidaan taata, direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun tiedonsaantioikeuden on ymmärrettävä tarkoittavan siinä lueteltujen tietojen toimittamisen lisäksi myös niiden asiakirjojen esittämistä, jotka osoittavat näiden tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden, kun kantaja tätä pyytää. Kontekstuaaliset ja teleologiset näkökohdat tukevat tätä näkemystä.(6)
19.      Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdan asiayhteydestä on tuotava esille, että direktiivin johdanto-osan 21 perustelukappaleen mukaisesti oikeudella tiedonsaantiin, jonka tarkoituksena on varmistaa suojan korkea taso, saadaan tarkkoja tietoja riidanalaisten tavaroiden tai palvelujen alkuperästä, jakelukanavista ja loukkaukseen mahdollisesti osallistuneiden kolmansien osapuolten henkilöllisyydestä. Kyseinen johdanto-osan perustelukappale tukee siis tulkintaa, jonka mukaan 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tiedonsaantioikeudella olisi varmistettava, että immateriaalioikeuden haltija, jonka oikeutta on loukattu, saa täsmälliset(7) todisteisiin perustuvat tiedot.
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asiakirjojen esittämisen immateriaalioikeuden loukkaamista koskevan väitteen tueksi olisi liityttävä myöhempään täytäntöönpanomenettelyyn kansallisen oikeuden säännösten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2004/48 6 ja 7 artiklan säännösten noudattamista. Toisin sanoen mainitun tuomioistuimen mukaan kyseisen direktiivin 6 ja 7 artiklan sekä 8 artiklan nojalla aloitetut menettelyt ovat toisistaan erilliset ja jälkimmäinen jopa edeltää 6 ja 7 artiklan nojalla aloitettavia menettelyjä.
21.      On huomattava, että mikään direktiivissä 2004/48 ei viittaa siihen, että näiden menettelyllisten toimenpiteiden tulisi välttämättä toteutua ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämässä aikajärjestyksessä. On muistettava, että ne kaikki luetellaan kyseisen direktiivin II luvussa, jonka otsikko on ”Toimenpiteet, menettelyt ja oikeussuojakeinot”, ja että ne jakautuvat eri jaksoihin kunkin oman menettelyllisen ryhmän mukaan.
22.      Direktiivin 2004/48 2 jaksoon, joka koskee todistusaineistoa, sisältyvillä 6 ja 7 artiklalla, joissa asetetaan jäsenvaltioille erityisesti velvoitteita varmistaa, että todisteiden esittämiseksi ja suojaamiseksi on olemassa tehokkaat keinot, pyritään siihen, että kantajan ja toimivaltaisten oikeusviranomaisten saataville asetetaan tarvittavat tiedot sen määrittämiseksi, onko immateriaalioikeuksien loukkaus tapahtunut ja jos on, mitkä sen seuraukset ovat.(8) Lisäksi kyseisen direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleessa korostetaan paitsi sitä, että todisteet ovat keskeinen tekijä immateriaalioikeuksien loukkauksen toteen näyttämisessä, myös sitä, että on tärkeää antaa mahdollisuus käyttää tehokkaita keinoja todisteiden esittämiseksi, hankkimiseksi ja suojaamiseksi. Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tiedonsaantioikeudella pyritään myös siihen, että immateriaalioikeuden haltija saa tiedon varsinaisen loukkauksen tapahtumisen lisäksi loukkauksen alkuperästä ja laajuudesta.
23.      Lisäksi direktiivin 2004/48 6 ja 7 artiklassa säädettyjen menettelyllisten toimenpiteiden ulottuvuus vaikuttaa asianomaisten tietojen osalta laajemmalta kuin kyseisen direktiivin 8 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden. Kyseisen 8 artiklan 2 kohdassa luetellaan nimittäin tyhjentävästi tiedot, joita kyseinen menettelyllinen toimenpide voi koskea, kun taas 6 ja 7 artiklassa mainitaan vain yleisluonteisesti todistusaineisto rajaamatta tosiseikkoja, joita sillä on tarkoitus todistaa. Sitä paitsi direktiivin 2004/48 8 artiklan nojalla voidaan saada muitakin tietoja kuin vain niitä, jotka voidaan saada oikeuksia loukanneelta, ja näin voidaan yksilöidä kaikki ne, jotka toimivat oikeudenloukkauksen ”kulisseissa” usein monimutkaisen jakeluverkoston osana.(9) Nämä edellä mainittujen menettelyllisten toimenpiteiden ominaisuudet vaikuttavat tukevan päätelmää, jonka mukaan kyseiset toimenpiteet ovat itsenäisiä eivätkä millään tavalla riippuvaisia toisistaan eikä niitä tarvitse toteuttaa tietyssä järjestyksessä.
24.      Tiedonsaantioikeus on siis ”muu” toimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa suojan korkea taso verrattuna niihin toimenpiteisiin, jotka koskevat todisteiden esittämistä, hankkimista ja suojaamista.(10) Tältä osin tiedonsaantioikeutta sekä todisteiden esittämisen ja suojaamisen keinoja voidaan kuitenkin tarvittaessa pitää toisiaan täydentävinä. Tiedonsaantioikeuden tarkoituksena on näet antaa menettelyllisenä keinona mahdollisuus direktiivin 2004/48 8 artiklan 2 kohdassa lueteltujen tietojen saamiseen, joten tätä oikeutta voidaan nähdäkseni käyttää yhdessä niiden muiden menettelyllisten toimenpiteiden kanssa, jotka liittyvät erityisesti immateriaalioikeuksien loukkaamista koskevan todistusaineiston esittämiseen ja hankkimiseen, jos näiden viimeksi mainittujen toimenpiteiden toteuttamisen edellytykset täyttyvät kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
25.      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan 14 perustelukappale tukee päätelmää yhtäältä kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja toisaalta erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen menettelyllisten toimenpiteiden toisiaan täydentävästä luonteesta. Kyseisessä johdanto-osan perustelukappaleessa kootaan näet yhteen 6 artiklan 1 kohdassa ja 8 artiklan 2 kohdassa säädetyt toimenpiteet, joita on sovellettava ainoastaan, kun on kyse kaupallisessa laajuudessa toteutetuista teoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden mahdollisuutta soveltaa näitä toimenpiteitä myös muiden tekojen yhteydessä.(11)
26.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on lisäksi niin, että direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 kohtaan perustuva tietopyyntö voidaan esittää sekä jo ennen immateriaalioikeuden loukkaamista koskevan oikeudenkäynnin vireilletuloa(12) että sen jälkeen, kun oikeudenkäynti on lopullisesti päättynyt.(13) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ehdottama aikajärjestys, jota noudattaen yhtäältä tietojen saamista koskevat ja toisaalta tietoja tukevien asiakirjojen saamista koskevat pyynnöt olisi esitettävä, saattaa olla ristiriidassa edellä kuvatun asiayhteyden kanssa.
27.      Lisäksi aikajärjestys, jonka mukaan tiedonsaantipyyntö olisi käsiteltävä ennen tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden tarkistamista, saattaa olla vastoin direktiivin 2004/48 3 artiklassa säädettyä yleistä velvoitetta, sillä tätä artiklaa sovelletaan monialaisesti kyseisessä direktiivissä tarkoitetulla immateriaalioikeuksien suojan alalla, koska se on luonteeltaan yleinen säännös, kuten ilmenee II luvussa, jonka otsikko on ”Toimenpiteet, menettelyt ja oikeussuojakeinot”, olevan 1 jakson – johon asianomainen velvoite sisältyy – otsikosta.(14) Erityisesti jos direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla toimitettujen tietojen paikkansapitävyys ja täydellisyys olisi tarkistettava myöhemmässä täytäntöönpanomenettelyssä, olisi menettely vaarassa pitkittyä ja monimutkaistua tarpeettomasti ja jopa tulla kalliimmaksi erityisesti immateriaalioikeuden haltijalle, jonka oikeutta on loukattu.(15) Sitä paitsi ratkaisu, jossa tietojen toimittaminen pyritään erottamaan asiakirjojen esittämisestä tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden tueksi, ei ole välttämältä perusteltu hyvän lainkäytön kannalta.
28.      Kyseinen asiayhteys on siis nähdäkseni esteenä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämälle näkemykselle, jonka mukaan direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla toimitettujen tietojen täydellisyyden ja paikkansapitävyyden tarkistaminen olisi tehtävä erillisessä myöhemmässä täytäntöönpanomenettelyssä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2004/48 6 ja 7 artiklan mukaisten sääntöjen noudattamista, kun immateriaalioikeuden haltija on tehnyt tätä koskevan pyynnön käyttäessään tiedonsaantioikeuttaan.
29.      Teleologiselta kannalta tarkasteltuna toteamus, jonka mukaan direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetusta immateriaalioikeuden haltijan pyynnöstä on toimitettava kyseisessä artiklassa tarkoitettujen tietojen lisäksi kyseisten tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden osoittavat todisteet, vaikuttaa vastaavan parhaiten direktiivin 2004/48 tavoitetta.
30.      Unionin lainsäätäjä on näet pyrkinyt varmistamaan kyseisellä direktiivillä immateriaalioikeuksien suojan korkean, yhdenvertaisen ja yhdenmukaisen tason sisämarkkinoilla lähentämällä jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä(16) ja toteuttamaan näin vähimmäistason yhdenmukaistamisen immateriaalioikeuksien noudattamisen varmistamiseksi yleisellä tasolla.(17) Immateriaalioikeuksien suoja on olennainen tekijä, jolla edistetään sisämarkkinoiden toimivuutta. Tämä suoja on tärkeä etenkin paitsi innovoinnin ja luovan toiminnan edistämisen myös työllisyyden ja kilpailukyvyn parantamisen kannalta.(18)
31.      Keinoilla varmistaa immateriaalioikeuksien noudattaminen on keskeinen merkitys sisämarkkinoiden toimivuudelle.(19) Tältä osin direktiivissä 2004/48 säädetään immateriaalioikeuksien noudattamisen varmistamiseksi tarvittavista toimenpiteistä, menettelyistä ja oikeussuojakeinoista.(20) Unionin tuomioistuin on todennut, että kyseisen direktiivin säännöksillä ei ole suinkaan tarkoitus säännellä kaikkia immateriaalioikeuksiin liittyviä näkökohtia vaan vain näiden oikeuksien noudattamiseen ja loukkaamiseen liittyviä kysymyksiä velvoittamalla valtiot säätämään tehokkaista oikeussuojakeinoista, joilla suojattujen immateriaalioikeuksien loukkaukset voitaisiin välttää, lopettaa tai korjata.(21)
32.      Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukainen tiedonsaantioikeus on siis välineellinen oikeus, jolla pyritään takaamaan immateriaalioikeuksien tehokas suoja ja jonka tavoitteena on tietyssä määrin tasoittaa immateriaalioikeutta väitetysti loukanneen ja mainitun oikeuden haltijan välistä tietoeroa.(22) Olen näin ollen komission kanssa samaa mieltä siitä, että tämän tiedonsaantioikeuden nojalla saatavien tietojen paikkansapitävyys ja täydellisyys on olennaista kyseisen oikeuden sekä yleisesti direktiivissä 2004/48 säädetyillä toimenpiteillä taattavan immateriaalioikeuksien suojan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi.
33.      Tältä osin on muistettava, että unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Knor, kun siltä tiedusteltiin, millaisia vaatimuksia kohdistuu kantajaan sen suhteen, että tämän on osoitettava direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 kohtaan perustuvaa tiedonsaantipyyntöä varten olevansa immateriaalioikeuden haltija, että sen täsmentämiseksi, milloin kyseisessä tietopyyntömenettelyssä esitettävä todistusaineisto on riittävä, on otettava huomioon asianomaisen immateriaalioikeuden luonne sekä mahdolliset erityiset muodollisuudet, jotka ovat edellytyksenä sille, ketä voidaan pitää kyseisen oikeuden haltijana, ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten tutkittava, onko kantaja esittänyt riittävän todistusaineiston siitä, että hän on kyseessä olevan immateriaalioikeuden haltija.(23)
34.      Eikö tältä osin tulisi pohtia, olisiko direktiivin 2004/48 mukaisen immateriaalioikeuksien suojan alaan, sellaisena kuin tämä suoja varmistetaan kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyllä menettelyllisellä toimenpiteellä, liittyvien vaatimusten rinnakkaisuus mahdollisesti tarpeen? Erityisesti jos kantajan olisi esitettävä riittävät todisteet immateriaalioikeutensa osoittamiseksi, jotta se voi pyytää kyseisen oikeuden loukkaamisen laajuutta koskevia tietoja, miksi oikeutta loukannut tai kuka tahansa muu kolmas osapuoli vapautuisi velvoitteesta toimittaa asiakirjoja, jotka osoittavat kyseisen menettelyn yhteydessä toimitettujen tietojen täydellisyyden ja paikkansapitävyyden?
35.      Tämä vaatimus toimittaa pelkkien tietojen lisäksi myös näitä tietoja tukevia asiakirjoja vaikuttaa entistä oikeutetummalta, kun otetaan huomioon, ettei direktiivin 2004/48 8 artiklassa tarkoitettu tiedonsaantioikeus ole ehdoton. Sitä on nimittäin rajattu, sillä tämän oikeuden minkäänlaista väärinkäyttöä ei suvaita.(24) Etenkin jos todetaan, että tiedonsaantioikeutta koskevaa tietopyyntöä on käytetty väärin, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on evättävä pyyntö.(25) On niin ikään itsestään selvää, että unionin oikeuden yleistä oikeusperiaatetta, jonka mukaan ”ketään ei velvoiteta mahdottomaan”,(26) sovelletaan vaadittaessa oikeuksia loukannutta tai ketä tahansa muuta kolmatta osapuolta toimittamaan immateriaalioikeuden haltijalle kyseisen 8 artiklan mukaisesti tietoja sekä näitä tietoja tukevia asiakirjoja. Erityisesti pitäisi edellyttää vain tietoja tukevien kohtuudella saatavissa olevien asiakirjojen toimittamista, ja tässä olisi noudatettava kansallisen oikeuden menettelysääntöjä, jotka on järjestettävä siten, että direktiivin 2004/48 tavoitteet voidaan saavuttaa etenkin takaamalla tiedonsaantioikeudesta muodostuvan menettelyllisen toimenpiteen tehokkuus ja oikeasuhteisuus,(27) ja samalla on varmistettava oikeudenkäynnin asianosaisten oikeuksien ja velvoitteiden välinen tasapaino.
36.      Käytännön kannalta on vielä muistutettava, että niihin tietoihin, joista RÖSLE GROUP on pyytänyt todisteita, kuuluvat tiedot tuotettujen, valmistettujen, toimitettujen, varastoitujen, vastaanotettujen tai tilattujen tavaroiden määrästä sekä kyseisistä tavaroista maksetuista ja saaduista hinnoista.
37.      Näiden tietojen, erityisesti tavaroiden määrää sekä tavaroista maksettuja ja saatuja hintoja koskevien tietojen, osalta on vaikea kuvitella, että unionin lainsäätäjän mielestä olisi riittävää, että direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeuksia loukannut tai kuka tahansa muu henkilö ilmoittaa pelkästään asiaan liittyvät tiedot ilman asiakirjoja, jotka todistavat nämä tiedot, kuten tilausvahvistuksia, vastaanottotodistuksia tai laskuja. Tältä kannalta tarkastellen ja erityisesti ottaen huomioon se korkea suojan taso, jonka unionin lainsäätäjä on pyrkinyt varmistamaan direktiivillä 2004/48, olisi hankalaa erottaa toisistaan immateriaalioikeuksien loukkaamisen laajuutta koskevien tietojen ilmoittaminen ja näitä tietoja tukevien asiakirjojen toimittaminen. Jos annettujen tietojen tueksi ei näet esitetä asiakirjoja, immateriaalioikeuden haltijalla, jonka oikeutta on loukattu, ei ole mitään keinoa tarkistaa, ovatko kyseiset tiedot virheellisiä, paikkansapitämättömiä tai epätäydellisiä. Oikeudenhaltijan velvoittaminen tällaisissa olosuhteissa aloittamaan myöhempi menettely kyseisiä tietoja tukevien asiakirjojen saamiseksi täysin ”sokkona” ilman viitteitä toimitettujen tietojen paikkansapitävyydestä ei ole asianmukaista, kun otetaan huomioon direktiivissä 2004/48 tarkoitettu immateriaalioikeuksien suojan korkea taso.
38.      Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että käsiteltävässä asiassa esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi. Direktiivin 2004/48 8 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava erityisesti siten, että kyseisessä artiklassa tarkoitetusta immateriaalioikeuden haltijan pyynnöstä on toimitettava siinä tarkoitettujen tietojen lisäksi asianmukaiset asiakirjat, jotka todistavat näiden tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden.
Ratkaisuehdotus
39.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Nejvyšší soudin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 8 artiklan 1 ja 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
kansallisen tuomioistuimen on kantajan perustellusta ja oikeasuhteisesta pyynnöstä voitava määrätä, että immateriaalioikeuksia loukannut tai kyseisessä artiklassa tarkoitettu kuka tahansa muu henkilö antaa kyseisessä artiklassa mainitut tiedot ja lisäksi todistaa näiden tietojen paikkansapitävyyden ja täydellisyyden esittämällä kantajalle asianmukaiset asiakirjat.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2004, L 157, s. 45; oikaisu EUVL 2004, L 195, s. 16).
3      Tässä yhteydessä on myönnettävä, että ilmaisu ”tiedot” on hyvin laaja ja että tavanomaisessa merkityksessään sillä tarkoitetaan kaikkia tietoja riippumatta siitä, missä muodossa ne annetaan (ne voidaan antaa myös kirjallisena). Eikö siis olisi keinotekoista erottaa jo tekstin tasolla toisistaan varsinaiset tiedot niistä asiakirjoista, joihin kyseiset tiedot sisältyvät? Sitä paitsi muissa kuin direktiiviin 2004/48 liittyvissä (tosin hyvin erityisissä) asiayhteyksissä, kuten kilpailuoikeuden alalla, unionin tuomioistuin on katsonut tutkinnan kohteeseen liittyvien tietojen keräämisestä, että koska [SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa] vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 19 artiklan 1 kohdassa oleva ilmaisu ”tiedot” on luonteeltaan yleinen, kyseistä säännöstä sovelletaan erotuksetta sekä ”aihetodisteiden” (ts. indisioiden) että ”todisteiden” ryhmään (tuomio 9.3.2023, Intermarché Casino Achats v. komissio, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, 103–108 kohta).
4      Tuomio 27.4.2023, Castorama Polska ja Knor (C‑628/21, EU:C:2023:342, 40 ja 45 kohta; jäljempänä tuomio Knor).
5      Ks. tuomio 18.1.2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. tuomio Knor, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
7      Ks. tarkkuutta merkitsevän ranskankielisen ilmaisun ”précis” merkityksestä täsmällisyyttä merkitsevän ilmaisun ”exact” synonyyminä Centre national de ressources textuelles et lexicales ‑keskuksen (CNRTL) antamat määritelmät osoitteessa https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3 %A9cis.
8      Ks. vastaavasti komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle 29.11.2017 – Ohjeita teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY tietyistä näkökohdista (COM(2017) 708 final), s. 28.
Ilmaisun ”tiedot” käyttäminen tässä tiedonannossa direktiivin 2004/48 6 ja 7 artiklan yhteydessä vaikuttaa tukevan ajatusta siitä, ettei tietoja ja todistusaineistoa ole tarkoituksenmukaista erottaa selvästi toisistaan. Mikään ei näet ole esteenä sille, että tiedot sisältyvät todistusaineistoon.
9      Komission kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle 22.12.2010 – Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY soveltaminen (SEC(2010) 1589 final, s. 11).
10      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan 21 perustelukappale, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 20 perustelukappaleen kanssa.
11      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan 14 perustelukappaleen mukaisesti ”kaupallisessa laajuudessa toteutettuja tekoja ovat ne, jotka on tehty suoran tai välillisen taloudellisen tai kaupallisen edun tavoittelemiseksi; tämä sulkee yleensä pois vilpittömässä mielessä toimivien loppukuluttajien teot”.
12      Tuomio 17.6.2021, M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, 84 ja 96 kohta).
13      Tuomio 18.1.2017, NEW WAVE CZ
(C‑427/15, EU:C:2017:18,
28 kohta).
14      Kyseisen artiklan mukaan yhtäältä immateriaalioikeuksien noudattamisen varmistamiseksi tarvittavien toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen, joihin myös 8 artiklassa tarkoitettu tiedonsaantioikeus kuuluu, on oltava oikeudenmukaisia ja tasapuolisia, ne eivät saa olla liian monimutkaisia tai kalliita eivätkä ne saa sisältää kohtuuttomia määräaikoja tai johtaa aiheettomiin viivytyksiin (1 kohta). Toisaalta näiden toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen on myös oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja niitä on sovellettava siten, että vältetään luomasta esteitä lailliselle kaupankäynnille ja säädetään takeista niiden väärinkäytön estämiseksi (2 kohta).
15      Tältä osin on korostettava, että vaikka oikeuksia loukanneelle tai muulle oikeudenloukkaukseen osallisena olleelle kolmannelle osapuolelle voisi sitä vastoin aiheutua enemmän kustannuksia, tämä ei ole mielestäni ongelmallista, sillä näitä kustannuksia voidaan pitää immateriaalioikeuksien loukkaamisen suhteen varoittavina direktiivin 2004/48 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
16      Ks. direktiivin 2004/48 johdanto-osan kymmenes perustelukappale ja tuomio 18.12.2019, IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, 38 kohta).
17      Tuomio 9.7.2020, Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, 36 kohta).
18      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.
19      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan kolmas perustelukappale.
20      Direktiivin 2004/48 1 artikla.
21      Ks. tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ks. vastaavasti julkisasiamies Cruz Villalónin ratkaisuehdotus Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, 24 kohta).
23      Tuomio Knor, 46, 47 ja 51 kohta.
24      Direktiivin 2004/48 3 artiklan 2 kohta.
25      Ks. tuomio Knor, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
26      Ks. tuomio 6.11.2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. komissio, komissio v. Scuola Elementare Maria Montessori ja komissio v. Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 79 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Direktiivin 2004/48 3 artiklan 2 kohta.