62023CJ0713
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
25 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin kansalaisuus – SEUT 20 ja SEUT 21 artikla – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 ja 21 artikla – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Samaa sukupuolta olevat unionin kansalaiset, jotka ovat solmineet avioliiton käyttäessään kyseistä oikeutta – Alkuperäjäsenvaltion velvollisuus tunnustaa avioliittotodistus ja transkriboida se väestörekisteriin – Kansallinen säännöstö, jossa ei mahdollisteta tällaista tunnustamista ja tällaista transkribointia, koska avioliitto samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä ei ole sallittu
Asiassa C‑713/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) on esittänyt 8.11.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 23.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Jakub Cupriak-Trojan ja
Mateusz Trojan
vastaan
Wojewoda Mazowiecki,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie ja
Prokurator Regionalny w Warszawie,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat F. Biltgen, K. Jürimäe (esittelevä tuomari), C. Lycourgos, J. Passer ja O. Spineanu-Matei sekä tuomarit S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi ja N. Fenger,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 3.12.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Jakub Cupriak-Trojan ja Mateusz Trojan, edustajinaan P. Knut, A. Kula ja A. Mazurczak, adwokaci,
–
Wojewoda Mazowiecki, edustajanaan K. Płowucha, radca prawny,
–
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie, edustajinaan M. Gawarecka ja B. Nowak,
–
Prokurator Regionalny w Warszawie, edustajinaan M. Adamajtys ja H. Więckowska,
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna, M. Malczewska ja A. Siwek-Ślusarek,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
–
Espanjan hallitus, asiamiehinään A. Pérez-Zurita Gutiérrez ja A. Torró Molés,
–
Unkarin hallitus, asiamiehinään Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja A. Hanje,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Hottiaux ja E. Montaguti,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan, luettuina Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan valossa, sekä Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77) 2 artiklan 2 alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Jakub Cupriak-Trojan ja Mateusz Trojan (jäljempänä yhdessä pääasiassa kyseessä olevat puolisot) ja toisaalta Wojewoda Mazowiecki (Masovian voivodikunta, Puola) ja joka koskee hakemusta tunnustaa heidän Saksassa solmimastaan avioliitosta laadittu todistus ja transkriboida se Puolan väestörekisteriin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
EU- ja EUT-sopimukset
3
SEU 4 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”[Euroopan] unioni kunnioittaa jäsenvaltioiden tasa-arvoa perussopimuksia sovellettaessa sekä niiden kansallista identiteettiä, joka on olennainen osa niiden poliittisia ja valtiosäännön rakenteita, myös alueellisen ja paikallisen itsehallinnon osalta. Se kunnioittaa keskeisiä valtion tehtäviä, erityisesti niitä, joiden tavoitteena on valtion alueellisen koskemattomuuden turvaaminen, yleisen järjestyksen ylläpitäminen sekä kansallisen turvallisuuden takaaminen. Erityisesti kansallinen turvallisuus säilyy yksinomaan kunkin jäsenvaltion vastuulla.”
4
SEUT 20 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Otetaan käyttöön unionin kansalaisuus. Unionin kansalainen on jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus. Unionin kansalaisuus täydentää mutta ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta.
2.   Unionin kansalaisella on perussopimuksissa määrätyt oikeudet ja velvollisuudet. Hänellä on muun muassa:
a)
oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella;
– –
Näitä oikeuksia käytetään perussopimuksissa ja niiden soveltamiseksi hyväksytyissä toimenpiteissä määritellyin edellytyksin ja rajoituksin.”
5
SEUT 21 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella unionin kansalaisella on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella, jollei perussopimuksissa määrätyistä tai niiden soveltamisesta annetuissa säännöksissä säädetyistä rajoituksista ja ehdoista muuta johdu.”
Perusoikeuskirja
6
Perusoikeuskirjan 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen”, määrätään seuraavaa:
”Jokaisella on oikeus siihen, että hänen yksityis- ja perhe-elämäänsä, kotiaan sekä viestejään kunnioitetaan.”
7
Perusoikeuskirjan 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus solmia avioliitto ja oikeus perustaa perhe”, määrätään seuraavaa:
”Oikeus solmia avioliitto ja oikeus perustaa perhe taataan tämän oikeuden käyttöä sääntelevien kansallisten lainsäädäntöjen mukaisesti.”
8
Perusoikeuskirjan 21 artiklan, jonka otsikko on ”Syrjintäkielto”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Kielletään kaikenlainen syrjintä, joka perustuu – – sukupuoliseen suuntautumiseen tai muuhun sellaiseen seikkaan.”
Direktiivi 2004/38
9
Direktiivin 2004/38 1 artiklan a alakohdan mukaan kyseisessä direktiivissä säädetään edellytyksistä, jotka koskevat sitä, miten unionin kansalaiset ja heidän perheenjäsenensä voivat käyttää oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella.
10
Kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 alakohdassa käsite ”perheenjäsen” määritellään direktiivin soveltamista varten. Direktiivin 2 artiklan 2 alakohdan a alakohdan mukaan ”aviopuoliso” on tällainen perheenjäsen.
Puolan oikeus
Perustuslaki
11
Puolan tasavallan perustuslain (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej, jäljempänä perustuslaki) 18 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Puolan tasavalta turvaa ja suojelee avioliittoa naisen ja miehen liittona, perhettä, äitiyttä ja vanhemmuutta.”
12
Perustuslain 47 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jokaisella on oikeus yksityiselämänsä, perhe-elämänsä, kunniansa ja maineensa oikeudelliseen suojaan sekä oikeus päättää yksityiselämästään.”
Laki perhe- ja huoltajuuskoodeksista
13
Perhe- ja huoltajuuskoodeksista 25.2.1964 annetun lain (ustawa – Kodeks rodzinny i opiekuńczy; Dz. U., nro 9, järjestysnumero 59), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 1 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Avioliitto solmitaan, kun mies ja nainen, jotka ovat samanaikaisesti läsnä, ilmoittavat väestörekisteritoimiston johtajalle solmivansa avioliiton.”
Laki väestörekisteriasiakirjoista
14
Väestörekisteriasiakirjoista 28.11.2014 annetun lain (ustawa – Prawo o aktach stanu cywilnego; Dz. U., järjestysnumero 1741), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä väestörekisteriasiakirjoista annettu laki), 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Väestörekisteriasiakirjat ovat ainoa näyttö niissä todetuista tosiseikoista; niiden virheellisyys voidaan näyttää toteen ainoastaan tuomioistuinmenettelyssä.”
15
Kyseisen lain 104 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ulkomainen väestörekisteriasiakirja, joka on todiste jostakin tapahtumasta ja sen rekisteröinnistä, voidaan siirtää väestörekisteriin transkriboinnilla.
2.   Transkriboinnissa on kyse ulkomaisen väestörekisteriasiakirjan sisällön tarkasta ja sananmukaisesta siirtämisestä sekä kielellisesti että muodollisesti muuttamatta millään tavoin ulkomaisessa väestörekisteriasiakirjassa nimettyjen henkilöiden etu- ja sukunimien kirjoitusasua.
– –
5.   Transkribointi on pakollista silloin, jos ulkomaisessa väestörekisteriasiakirjassa mainitulla Puolan kansalaisella on aiempia tapahtumia todistava ja Puolan tasavallan alueella laadittu väestörekisteriasiakirja ja jos tämä kansalainen pyytää väestörekisteriin merkittävän toimenpiteen toteuttamista tai hakee puolalaista henkilötodistusta tai PESEL-numeroa [luonnollisten henkilöiden, jotka ovat Puolan kansalaisia, tunnistenumero].
– –”
16
Mainitun lain 105 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaisen väestörekisteriasiakirjan sisältö siirretään väestörekisteriin aineellis-teknisellä toimella; väestörekisteriasiakirjaan tehdään maininta transkriboinnista.”
17
Saman lain 107 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Väestörekisteritoimiston johtajan on kieltäydyttävä transkriboinnista, jos
– –
3)
se olisi Puolan tasavallan oikeusjärjestyksen perusperiaatteiden vastaista.”
Laki kansainvälisestä yksityisoikeudesta
18
Kansainvälisestä yksityisoikeudesta 4.2.2011 annetun lain (ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe; Dz. U., nro 80, järjestysnumero 432), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 7 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ulkomaista lakia ei sovelleta, jos sen soveltamisella olisi Puolan tasavallan oikeusjärjestyksen perusperiaatteiden vastaisia vaikutuksia.”
Laki siviiliprosessikoodeksista
19
Siviiliprosessikoodeksista 17.11.1964 annetun lain (ustawa – Kodeks postępowania cywilnego; Dz. U. nro 43, järjestysnumero 296), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 1138 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ulkomaisilla virallisilla asiakirjoilla on sama todistusvoima kuin puolalaisilla virallisilla asiakirjoilla. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
20
Cupriak-Trojan, joka on sekä Puolan että Saksan kansalainen, ja Trojan, joka on Puolan kansalainen, avioituivat Berliinissä (Saksa) 6.6.2018. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisajankohtana he oleskelivat Saksassa mutta halusivat matkustaa Puolaan ja oleskella siellä avioparina.
21
Kyseisen avioliiton solmimisen yhteydessä Cupriak-Trojan otti Trojanin sukunimen toiseksi osaksi omaa sukunimeään. Cupriak-Trojanin hakemuksesta Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego m.st. Warszawy (Varsovan väestörekisteritoimiston johtaja, Puola) antoi päätöksen, jolla hänen sukunimeään muutettiin samalla tavalla Puolassa.
22
Lisäksi Cupriak-Trojan teki Varsovan väestörekisteritoimiston johtajalle hakemuksen siitä, että Saksassa solmitusta avioliitosta laadittu todistus transkriboitaisiin Puolan väestörekisteriin. Tämä hakemus hylättiin 8.8.2019 annetulla päätöksellä sillä perusteella, että Puolan oikeudessa ei säädetä samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisestä avioliitosta ja että näin ollen tällaisen ulkomaisen avioliittotodistuksen transkriboinnilla loukattaisiin Puolan tasavallan oikeusjärjestyksessä vahvistettuja perusperiaatteita.
23
Pääasiassa kyseessä olevat puolisot hakivat mainittuun päätökseen muutosta Masovian voivodikunnalta. Viimeksi mainittu pysytti kyseisen päätöksen ja totesi myös, että saksalaisen avioliittotodistuksen muoto ja sen puolalainen vastine ovat keskenään ristiriidassa. Se katsoi, että Saksassa solmitusta avioliitosta laaditun todistuksen transkriboinnin tapauksessa Varsovan väestörekisteritoimiston johtajan olisi kirjattava etu- ja sukunimet molemmilta miehiltä, joista toinen mainittaisiin todistuksen kohdassa ”nainen”. On kuitenkin niin, että koska Puolassa avioliitto voidaan solmia vain miehen ja naisen välillä, olisi lainvastaista kirjata väestörekisteriin kaksi miestä toistensa aviopuolisoina, ja asia olisi näin huolimatta siitä, mitä nimityksiä asiakirjamallin eri otsikoissa käytetään.
24
Pääasiassa kyseessä olevat puolisot nostivat Masovian voivodikunnan päätöksestä kanteen Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawiessa (Varsovassa sijaitseva voivodikunnan hallintotuomioistuin, Puola) ja väittivät muun muassa, että perustuslain 18 §:ssä säädetystä velvollisuudesta suojella avioliittoa miehen ja naisen välisenä liittona ei seuraa kieltoa kirjata avioliitto, joka on solmittu ulkomailla kahden samaa sukupuolta olevan henkilön välillä.
25
Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 1.7.2020 antamallaan tuomiolla muun muassa sillä perusteella, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen avioliittotodistuksen transkriboinnilla loukattaisiin Puolan oikeusjärjestyksessä vahvistettuja perusperiaatteita väestörekisteriasiakirjoista annetun lain 107 §:n 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan nimittäin pääasiassa kyseessä olevien puolisoiden esittämän päättelyn hyväksyminen johtaisi siihen, että kansallisessa oikeusjärjestyksessä olisi samanaikaisesti olemassa naisen ja miehen välillä solmitut avioliitot ja samaa sukupuolta olevien henkilöiden väliset avioliitot, mistä ei säädetä perustuslaissa eikä kansallisissa laeissa, kuten perhe- ja huoltajuuskoodeksista annetussa laissa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan. Mainittu tuomioistuin katsoi myös, että kyseisen kaltaisen avioliittotodistuksen transkriboinnin epäämisellä ei rikottu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 8 ja 14 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen yleissopimuksen 12 artiklan kanssa, eikä myöskään SEUT 21 artiklan 1 kohtaa. Pääasia nimittäin koskee siviilisäätykysymystä, joka ei liity oikeuteen liikkua ja oleskella jäsenvaltiossa.
26
Pääasiassa kyseessä olevat puolisot ovat tehneet kyseisestä tuomiosta kassaatiovalituksen Naczelny Sąd Administracyjnyyn (ylin hallintotuomioistuin, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. He katsovat, että heidän avioliittonsa tunnustamatta jättäminen rajoittaa suhteettomasti heidän liikkumis- ja oleskeluvapauttaan jäsenvaltioiden alueella, koska heidän siviilisäätynsä arvioidaan Puolassa ja Saksassa eri tavalla. Tämä saa heidät luopumaan käyttämästä kyseistä liikkumisvapautta tai jopa estää heitä käyttämästä sitä. Erityisesti se, että he joutuisivat elämään kahdessa eri siviilisäädyssä eli naimisissa olevina henkilöinä Saksassa ja naimattomina henkilöinä Puolassa ja että he eivät voisi jatkaa Puolassa samaa yksityis- ja perhe-elämää kuin Saksassa, voi saada heidät luopumaan oleskelusta Puolan tasavallan alueella.
27
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan, luettuina perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan valossa, tulkinnasta.
28
Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, että Puolassa ulkomaisen väestörekisteriasiakirjan transkriboinnissa on kyse tämän asiakirjan sisällön tarkasta ja sananmukaisesta siirtämisestä sekä kielellisesti että muodollisesti Puolan väestörekisteriin muuttamatta millään tavoin kyseisessä asiakirjassa nimettyjen henkilöiden etu- ja sukunimien kirjoitusasua. Sen sisältö siirretään väestörekisteriin aineellis-teknisellä toimella, ja väestörekisteriasiakirjaan tehdään maininta transkriboinnista. Transkribointi synnyttää puolalaisen väestörekisteriasiakirjan, joka ”irtaantuu” alkuperäisestä asiakirjasta, johon tapahtuma on kirjattu, ja jonka myöhempi kohtalo Puolan oikeusjärjestyksessä on riippumaton ulkomaisen asiakirjan kohtalosta. Väestörekisteriasiakirjoista annetun lain 3 §:n mukaan ulkomaisen väestörekisteriasiakirjan transkriboinnin välittömänä oikeusvaikutuksena on luoda puolalainen väestörekisteriasiakirja, jolla on vastaava todistusvoima kuin Puolassa laadituilla väestörekisteriasiakirjoilla.
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että siviilisäätykysymykset ja niihin liittyvät avioliittosäännöt ovat jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvia asioita. Se pohtii kuitenkin sitä, johtaako Saksassa sovellettavien sääntöjen ja Puolassa sovellettavien sääntöjen keskinäinen erilaisuus siihen, että loukataan kullekin unionin kansalaiselle tunnustettua vapautta liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella.
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä asiayhteydessä 24.11.2016 annettuun tuomioon Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, 59 kohta) ja korostaa, että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa sen osalta, ottavatko ne oikeusjärjestyksessään käyttöön samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisen avioliiton. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltioiden on kuitenkin toimivaltaansa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja muun muassa oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun.
31
Unionin tuomioistuin on katsonut 5.6.2018 antamaansa tuomioon Coman ym. (C‑673/16, EU:C:2018:385) ja 14.12.2021 antamaansa tuomioon Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008) perustuvassa oikeuskäytännössään, että unionin oikeudessa jäsenvaltioiden kansalaisille tunnustettuihin oikeuksiin kuuluu myös oikeus viettää normaalia perhe-elämää sekä heidät vastaanottavassa jäsenvaltiossa että jäsenvaltiossa, jonka kansalaisuus heillä on, kun he palaavat tähän jäsenvaltioon, perheenjäsentensä rinnalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen erityisesti sitä, rajoitetaanko pääasiassa kyseessä olevien puolisoiden oikeutta viettää perhe-elämää jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he ovat, eli tässä tapauksessa Puolassa, avioparina ja heidän mahdollisuuttaan käyttää siihen liittyviä oikeuksia.
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin, että tähänastisen kansallisen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeus ei sisällä ehdotonta velvollisuutta transkriboida kansalliseen väestörekisteriin muissa jäsenvaltioissa laadittuja väestörekisteriasiakirjoja, avioliittotodistukset mukaan lukien, ja että ulkomaisen väestörekisteriasiakirjan transkriboinnin epääminen voi olla perusteltua väestörekisteriasiakirjoista annetun lain 107 §:n 3 kohdan nojalla. Kansalliset tuomioistuimet ovat myös katsoneet, että samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisen avioliiton ottaminen käyttöön Puolan oikeusjärjestyksessä sen väestörekisteriin transkriboinnin välityksellä voi herättää kysymyksiä mahdollisuudesta rinnastaa tällainen liitto avioliittoon, sellaisena kuin siitä säädetään Puolan siviilioikeudessa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin myös, että kansalliset tuomioistuimet eivät vielä ole tutkineet näitä kysymyksiä perusteellisesti liikkumis- ja oleskeluvapauden asiayhteydessä ja perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja 21 artiklan 1 kohdassa vahvistetut perusoikeudet huomioon ottaen.
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisten liittojen oikeudellista tunnustamista erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa vahvistetun yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeuden asiayhteydessä.
34
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tarkastelee pääasian ratkaisemiseksi kahta vaihtoehtoa, joista se pitää parempana ensimmäistä. Se katsoo yhtäältä, että SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja SEUT 21 artiklan 1 kohtaa voisi olla perusteltua tulkita siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen transkriboinnin epääminen merkitsee sitä, että asianomainen jäsenvaltio on jättänyt kunnioittamatta unionin kansalaisten oikeutta viettää perhe-elämää sellaisina naimisissa olevina henkilöinä, joiden avioliittotodistus on kirjattu toisen jäsenvaltion väestörekisteriin, sekä sukupuoleen ja seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää. Tästä seuraa, että tällainen epääminen estää kyseisiä henkilöitä käyttämästä täysimääräisesti oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti kyseisessä jäsenvaltiossa.
35
Mainittuja kahta määräystä voidaan sen mielestä toisaalta tulkita siten, etteivät ne ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle transkriboinnin epäämiselle siltä osin kuin tällä epäämisellä unionin kansalaisilta ei viedä heidän oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltiossa, joka on evännyt kyseisen transkriboinnin. Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että ulkomaisella toisessa jäsenvaltiossa myönnetyllä virallisella väestörekisteriasiakirjalla, mukaan lukien avioliiton todistavalla asiakirjalla, on sama todistusvoima kuin Puolan viranomaisten antamilla virallisilla asiakirjoilla. Tällaisen toisessa jäsenvaltiossa laaditun virallisen asiakirjan käytölle ei ole asetettu mitään muuta rajoitusta kuin se, jonka mukaan se on käännettävä kansalliselle kielelle.
36
Tässä tilanteessa Naczelny Sąd Administracyjny on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan, luettuina yhdessä [perusoikeuskirjan] 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan sekä direktiivin [2004/38] 2 artiklan 2 alakohdan kanssa, määräyksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion, jonka kansalainen on unionin kansalainen, joka on solminut avioliiton toisen (samaa sukupuolta olevan) unionin kansalaisen kanssa toisessa jäsenvaltiossa tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, toimivaltaiset viranomaiset voivat kieltäytyä tunnustamasta avioliittotodistusta ja siirtämästä sitä transkriboinnilla kansalliseen väestörekisteriin ja siten estää kyseisiä henkilöitä oleskelemasta kyseisessä valtiossa siviilisäädyltään avioituneina ja samalla sukunimellä, koska vastaanottavan valtion oikeudessa ei säädetä samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisestä avioliitosta?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
37
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisukysymys koskee SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa, luettuina perusoikeuskirjan ja direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohdan valossa. Pääasia koskee kuitenkin pääasiassa kyseessä olevien puolisoiden hakemusta siitä, että heidän Saksassa solmimastaan avioliitosta laadittu todistus transkriboitaisiin Puolan väestörekisteriin, jotta heidät tunnustettaisiin naimisissa oleviksi henkilöiksi Puolassa, joka on jäsenvaltio, jonka kansalaisia he ovat. Oikeusriidan kohde ei näin ollen kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan, sillä tällä direktiivillä ainoastaan säännellään unionin kansalaisen maahantulon ja oleskelun edellytyksiä muissa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti, onko SEUT 20 artiklaa ja SEUT 21 artiklan 1 kohtaa, luettuina perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan valossa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa sillä perusteella, että tämän jäsenvaltion oikeudessa ei sallita avioliittoa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä, ei mahdollisteta kyseisen jäsenvaltion kahden samaa sukupuolta olevan kansalaisen välisen avioliiton, jonka he ovat laillisesti solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, jossa he ovat kehittäneet tai lujittaneet perhe-elämää, tunnustamista eikä myöskään tätä varten avioliittotodistuksen transkribointia ensin mainitun jäsenvaltion väestörekisteriin.
39
On korostettava, että sekä Cupriak-Trojanilla, jolla on Puolan ja Saksan kaksoiskansalaisuus, että Trojanilla Puolan kansalaisena on SEUT 20 artiklan 1 kohdan nojalla unionin kansalaisen asema.
40
Unionin kansalaisen asema on jäsenvaltioiden kansalaisten perustavanlaatuinen asema (tuomio 20.9.2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31 kohta ja tuomio 29.4.2025, komissio v. Malta (Kansalaisuus sijoittamalla), C‑181/23, EU:C:2025:283, 92 kohta).
41
Kyseiseen asemaan liitetään SEUT 20 artiklan 2 kohdassa sekä SEUT 21 ja SEUT 22 artiklassa oikeuksia. SEUT 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan mukaan unionin kansalaisuus antaa jokaiselle unionin kansalaiselle muun muassa henkilökohtaisen perusoikeuden liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, jollei EUT-sopimuksessa vahvistetuista rajoituksista ja ehdoista ja niiden soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä muuta johdu (tuomio 7.10.2010, Lassal, C‑162/09, EU:C:2010:592, 29 kohta; tuomio 13.9.2016, Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, 70 kohta ja tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 52 kohta).
42
Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, jäsenvaltion kansalainen, joka on unionin kansalaisena käyttänyt vapauttaan liikkua ja oleskella toisessa jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossaan, voi vedota tähän ominaisuuteen liittyviin oikeuksiin, erityisesti niihin, joista määrätään SEUT 21 artiklan 1 kohdassa, myös tarvittaessa alkuperäjäsenvaltioonsa nähden (tuomio 23.10.2007, Morgan ja Bucher, C‑11/06 ja C‑12/06, EU:C:2007:626, 22 kohta ja tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 31 kohta).
43
Tässä määräyksessä jäsenvaltioiden kansalaisille tunnustettuihin oikeuksiin kuuluu kansalaisen oikeus viettää normaalia perhe-elämää sekä vastaanottavassa jäsenvaltiossa että jäsenvaltiossa, jonka kansalaisuus hänellä on, kun hän palaa tähän jäsenvaltioon, perheenjäsentensä, mukaan lukien aviopuolisonsa, rinnalla (ks. vastaavasti tuomio 14.11.2017, Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, 52 kohta ja tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 32 ja 34 kohta).
44
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on katsonut siltä osin kuin kyse on unionin kansalaisen perheenjäsenistä, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, että kun unionin kansalaisen oleskellessa tosiasiallisesti muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalainen hän on, direktiivissä 2004/38 säädettyjen edellytysten nojalla ja niitä noudattaen perhe-elämä on kehittynyt tai lujittunut ensin mainitussa jäsenvaltiossa, unionin kansalaisen SEUT 21 artiklan 1 kohtaan perustuvien oikeuksien tehokas vaikutus edellyttää, että unionin kansalaisen kyseisessä jäsenvaltiossa viettämä perhe-elämä voi jatkua hänen palatessaan jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, mikä edellyttää erityisesti sitä, että tällä viimeksi mainitulla jäsenvaltiolla on velvollisuus myöntää asianomaiselle perheenjäsenelle, joka on kolmannen maan kansalainen, johdettu oleskeluoikeus. Tällaisen johdetun oleskeluoikeuden puuttuminen nimittäin voisi tehdä unionin kansalaiselle vähemmän houkuttelevaksi lähteä jäsenvaltiosta, jonka kansalainen hän on, käyttämään SEUT 21 artiklan 1 kohtaan perustuvaa oikeuttaan oleskella toisessa jäsenvaltiossa tai palata alkuperäjäsenvaltioonsa kyseistä oikeutta käytettyään, koska hänellä ei ole varmuutta siitä, että hän voi jatkaa alkuperäjäsenvaltiossaan perhe-elämää, jota hän on kehittänyt tai lujittanut vastaanottavassa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 11.12.2007, Eind, C‑291/05, EU:C:2007:771, 35 ja 36 kohta ja tuomio 12.3.2014, O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, 54 kohta).
45
Unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus todeta, että tällainen velvollisuus myöntää johdettu oleskeluoikeus unionin kansalaisen aviopuolisolle oli olemassa tilanteessa, jossa kyseinen puoliso oli kolmannen maan kansalainen ja samaa sukupuolta kuin unionin kansalainen ja jossa avioliitto unionin kansalaisen kanssa oli laillisesti solmittu vastaanottavassa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 53 ja 56 kohta).
46
Kahden sellaisen unionin kansalaisen tilanteesta, jotka – kuten pääasiassa – viettävät yhteiselämää vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja ovat solmineet siellä avioliiton tämän viimeksi mainitun jäsenvaltion oikeuden mukaisesti, on todettava, että niiden oikeuksien tehokas vaikutus, jotka näillä kansalaisilla on SEUT 21 artiklan 1 kohdan nojalla, edellyttää sitäkin suuremmalla syyllä sitä, että nämä kansalaiset voivat olla varmoja siitä, että he voivat jatkaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa kehittämäänsä tai lujittamaansa perhe-elämää siinä jäsenvaltiossa, josta he ovat peräisin, erityisesti avioliittonsa vaikutuksesta.
47
Unionin oikeuden nykytilassa on tosin niin, että avioliittosäännöt kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan ja että unionin oikeus ei voi vaikuttaa tähän toimivaltaan. Jäsenvaltiot voivat siis vapaasti mahdollistaa tai jättää mahdollistamatta kansallisessa oikeudessaan samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisen avioliiton (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 37 kohta ja tuomio 14.12.2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52 kohta).
48
Kunkin jäsenvaltion on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja erityisesti niitä EUT-sopimuksen määräyksiä, jotka koskevat jokaiselle unionin kansalaiselle tunnustettua vapautta liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella, tunnustamalla tätä varten sen henkilö- ja perheoikeudellisen aseman, joka on vahvistettu toisessa jäsenvaltiossa tämän valtion oikeuden mukaisesti (tuomio 14.12.2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52 kohta ja tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 53 kohta).
49
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevat puolisot pyytävät Puolan viranomaisia transkriboimaan Puolan väestörekisteriin todistuksen avioliitosta, jonka he ovat solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan Saksassa, kyseisen avioliiton tunnustamiseksi Puolassa. Pyyntö on hylätty sillä perusteella, että Puolan oikeudessa ei sallita samaa sukupuolta olevien henkilöiden välistä avioliittoa eikä siis mahdollisteta kyseistä transkribointia.
50
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma seurauksista, jotka tällaisella hylkäämisellä on kyseisten puolisoiden mahdollisuudelle jatkaa Puolassa perhe-elämää, joka on kehittynyt tai lujittunut Saksassa heidän avioliittonsa vaikutuksesta. Jollei kyseisen tuomioistuimen tekemistä tarkastuksista muuta ilmene, kyseiset puolisot ovat täsmentäneet unionin tuomioistuimelle toimittamissaan huomautuksissa, että tiettynä ajanjaksona, jona Trojan asui ja työskenteli Puolassa, Cupriak-Trojan oli työtön eikä kuulunut julkisen sairausvakuutuksen piiriin, mihin hän taas olisi kuulunut, jos heidän avioliittonsa vaikutukset olisi tunnustettu Puolassa. Samoin puolalainen tuomioistuin hyväksyi hakemuksen Cupriak-Trojanin sukunimen päivittämisestä kiinteistörekisterissä yhden hänelle kuuluvan kiinteistön osalta, mutta toinen puolalainen tuomioistuin hylkäsi sen toisen kiinteistön osalta sillä perusteella, että samaa sukupuolta olevien henkilöiden avioliittotodistusta ei hyväksytty tällaisen hakemuksen perusteeksi.
51
Tältä osin on todettava, että se, että jäsenvaltion, jonka kansalaisia kaksi samaa sukupuolta olevaa unionin kansalaista ovat, viranomaiset kieltäytyvät tunnustamasta avioliittoa, jonka nämä ovat laillisesti solmineet tätä varten säädettyjen menettelyjen mukaisesti toisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseiset unionin kansalaiset ovat käyttäneet liikkumis- ja oleskeluvapauttaan, voi rajoittaa SEUT 21 artiklassa vahvistetun oikeuden käyttämistä, koska tällainen kieltäytyminen on omiaan aiheuttamaan kyseisille kansalaisille vakavaa haittaa hallinnollisesti, työelämässä ja yksityiselämässä (ks. analogisesti tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Erityisesti on niin, että kyseinen kieltäytyminen estää mainittuja unionin kansalaisia, jotka ovat vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskellessaan kehittäneet tai lujittaneet perhe-elämää asumalla siellä naimisissa olevina henkilöinä, jatkamasta tätä perhe-elämää siten, että heillä on kyseinen oikeudellinen ja varma asema, johon he voivat vedota kolmansia osapuolia vastaan, ja pakottaa heidät elämään naimattomina henkilöinä alkuperäjäsenvaltioonsa palattuaan.
53
On siis niin, että jollei kyseistä avioliittoa tunnusteta alkuperäjäsenvaltiossa, on olemassa konkreettinen riski siitä, että kyseisille kansalaisille tulee vakavalla tavalla hankalammaksi järjestää perhe-elämänsä kyseiseen jäsenvaltioon palatessaan, koska heidän on useissa jokapäiväiseen elämään liittyvissä toimissa sekä julkisesti että yksityisesti mahdotonta vedota avioliitosta johtuvaan asemaansa, joka on kuitenkin laillisesti vahvistettu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
54
Tästä seuraa, että se, että jäsenvaltion viranomaiset kieltäytyvät tunnustamasta kahden samaa sukupuolta olevan unionin kansalaisen avioliittoa, jonka he ovat solmineet oleskellessaan toisessa jäsenvaltiossa, tekee näille kansalaisille hankalammaksi käyttää SEUT 21 artiklan 1 kohdassa vahvistettua oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Tällaisesta kieltäytymisestä nimittäin seuraa, että mainitut unionin kansalaiset menettävät mahdollisuuden palata jäsenvaltioon, jonka kansalaisia he ovat, ja jatkaa siellä vastaanottavassa jäsenvaltiossa kehittämäänsä tai lujittamaansa perhe-elämää.
55
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kyllä niin, että henkilöiden vapaan liikkumisen rajoitus, joka on – kuten pääasiassa – riippumaton asianomaisten henkilöiden kansalaisuudesta, voi olla oikeutettu, jos se perustuu yleistä etua koskeviin objektiivisiin syihin ja on oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään (tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi on niin, että kun jäsenvaltion toimenpide, jolla rajoitetaan EUT-sopimuksessa taattua perusvapautta, on oikeutettu unionin oikeudessa tunnustetun yleistä etua koskevan pakottavan syyn vuoksi, tällaista toimenpidettä on pidettävä perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna unionin oikeuden soveltamisena, joten sen on oltava sopusoinnussa perusoikeuskirjassa vahvistettujen perusoikeuksien kanssa (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2014, Pfleger ym., C‑390/12, EU:C:2014:281, 36 kohta ja tuomio 10.7.2025, INTERZERO ym., C‑254/23, EU:C:2025:569, 105 kohta).
56
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että toimenpide on oikeasuhteinen, kun sillä voidaan toteuttaa tavoiteltu päämäärä ja kun sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi (tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen ei myöskään voida pyrkiä ottamatta huomioon sitä, että se on sovitettava yhteen niiden perusoikeuksien kanssa, joita toimenpide koskee, saattamalla yhtäältä kyseinen tavoite ja toisaalta kyseessä olevat oikeudet keskenään asianmukaiseen tasapainoon, jotta varmistetaan, että tästä toimenpiteestä aiheutuvat haitat eivät ole liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden (tuomio 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 64 kohta; tuomio 23.3.2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Ne bis in idem ‑periaatetta koskeva poikkeus), C‑365/21, EU:C:2023:236, 59 kohta ja tuomio 10.7.2025, INTERZERO ym., C‑254/23, EU:C:2025:569, 109 kohta).
57
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamista tiedoista ilmenee nyt käsiteltävässä asiassa, että pääasiassa kyseessä olevien puolisoiden hakemus siitä, että heidän Saksassa solmimastaan avioliitosta laadittu todistus transkriboitaisiin Puolan väestörekisteriin kyseisen avioliiton tunnustamiseksi Puolassa, on hylätty sillä perusteella, että Puolan oikeudessa ei sallita samaa sukupuolta olevien henkilöiden välistä avioliittoa ja että näin ollen tällainen transkribointi loukkaisi Puolan oikeusjärjestyksessä vahvistettuja perusperiaatteita.
58
Tässä yhteydessä on muistutettava, että SEU 4 artiklan 2 kohdan mukaan unioni kunnioittaa jäsenvaltioidensa kansallista identiteettiä, joka on olennainen osa niiden perustavanlaatuisia poliittisia ja valtiosäännön rakenteita (tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Lisäksi perusoikeuskirjan 9 artiklan mukaan oikeus solmia avioliitto ja oikeus perustaa perhe taataan tämän oikeuden käyttöä sääntelevien kansallisten lainsäädäntöjen mukaisesti.
60
Lisäksi unionin tuomioistuin on katsonut toistuvasti, että yleisen järjestyksen käsitettä on perusvapauteen kohdistuvan poikkeuksen perusteena tulkittava suppeasti siten, etteivät jäsenvaltiot voi kukin yksinään määritellä kyseisen käsitteen ulottuvuutta ilman unionin toimielinten valvontaa. Tästä seuraa, että yleiseen järjestykseen voidaan vedota vain, kun on kyse yhteiskunnan perustavanlaatuiseen etuun kohdistuvasta todellisesta ja riittävän vakavasta uhasta (tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
Alkuperäjäsenvaltion velvollisuus tunnustaa samaa sukupuolta olevien unionin kansalaisten välinen avioliitto, jonka he ovat solmineet vastaanottavassa jäsenvaltiossa liikkumis- ja oleskeluvapauttaan käyttäessään, jotta he voivat palata jäsenvaltioon, jonka kansalaisia he ovat, ja jatkaa siellä perhe-elämäänsä siten, että heillä on vastaanottavassa jäsenvaltiossa laillisesti vahvistettu aviosääty, ei loukkaa alkuperäjäsenvaltion avioliittoinstituutiota, joka määritellään kansallisessa oikeudessa ja joka kuuluu, kuten tämän tuomion 47 kohdassa muistutettiin, jäsenvaltioiden toimivaltaan. Se ei nimittäin merkitse, että alkuperäjäsenvaltiolla olisi velvollisuus mahdollistaa kansallisessa oikeudessaan avioliittoinstituutio samaa sukupuolta olevien henkilöiden välille. Se rajoittuu velvollisuuteen taata tunnustus tällaisille avioliitoille, jotka on solmittu vastaanottavassa jäsenvaltiossa tämän valtion oikeuden mukaisesti, sitä varten, että kyseiset kansalaiset voivat käyttää unionin oikeuteen perustuvia oikeuksiaan (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 45 kohta ja tuomio 14.12.2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 56 ja 57 kohta).
62
Tällainen tunnustamisvelvollisuus ei siis loukkaa kansallista identiteettiä eikä uhkaa alkuperäjäsenvaltion yleistä järjestystä.
63
On lisättävä, että kun tämän tuomion 55 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö otetaan huomioon, kansallinen toimenpide, joka on omiaan rajoittamaan henkilöiden vapaan liikkuvuuden käyttämistä, voi olla oikeutettu vain silloin, kun tällainen toimenpide on perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien, joiden noudattamista unionin tuomioistuin valvoo, mukainen ja erityisesti perusoikeuskirjan 7 artiklassa tarkoitetun yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeuden sekä sen 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaikenlaisen seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän kiellon mukainen (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 47 kohta; tuomio 14.12.2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 58 kohta ja tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 62 kohta).
64
Tässä yhteydessä on huomattava siltä osin kuin kyse on perusoikeuskirjan 7 artiklassa taatusta yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevasta oikeudesta, että perusoikeuskirjan selityksistä (EUVL 2007, C 303, s. 17) ilmenee, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaan oikeuksilla, jotka taataan perusoikeuskirjan 7 artiklassa, on sama merkitys ja sama ulottuvuus kuin oikeuksilla, jotka taataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa, ja tämä viimeksi mainittu määräys muodostaa vähimmäissuojan tason (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että samaa sukupuolta olevien henkilöiden parisuhde on omiaan kuulumaan yksityiselämän käsitteeseen ja perhe-elämän käsitteeseen samalla tavalla kuin vastakkaista sukupuolta olevien ja samassa tilanteessa olevien henkilöiden parisuhde (tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66
Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille positiivinen velvollisuus ottaa käyttöön oikeudellinen kehys, joka mahdollistaa samaa sukupuolta olevien parien oikeudellisen tunnustamisen ja suojelun, ja että Puolan tasavalta on jättänyt noudattamatta tätä velvollisuutta, mikä on johtanut siihen, että asianomaiset henkilöt eivät pysty järjestämään yksityis- ja perhe-elämäänsä liittyviä perustavanlaatuisia näkökohtia. Siltä osin kuin kyse oli samaa sukupuolta olevista henkilöistä, jotka olivat solmineet laillisesti avioliiton ulkomailla, kyseinen tuomioistuin totesi muun muassa, että kieltäytyessään rekisteröimästä tätä avioliittoa missään muodossa Puolan viranomaiset jättivät kyseiset henkilöt oikeudelliseen tyhjiöön eivätkä vastanneet vakituiseen suhteeseen sitoutuneiden samaa sukupuolta olevien parien tunnustamista ja suojelua koskeviin perustarpeisiin. Kyseinen tuomioistuin katsoi siten, että mikään Puolan hallituksen esittämistä yleistä etua koskevista syistä ei mene sen intressin edelle, joka kyseisillä henkilöillä on saada suhteensa asianmukaisesti tunnustetuksi ja suojatuksi lailla (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 12.12.2023, Przybyszewska ym. v. Puola, CE:ECHR:2023:1212JUD001145417, 113, 123 ja 124 kohta; Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.9.2024, Formela ym., v. Puola, CE:ECHR:2024:0919JUD005882812, 20, 25, 26 ja 29 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.4.2025, Andersen v. Puola, CE:ECHR:2025:0424JUD005366220, 11 ja 14–19 kohta).
67
Näin ollen se, että avioliittoa, jonka kaksi samaa sukupuolta olevaa unionin kansalaista ovat solmineet sen jäsenvaltion oikeuden mukaisesti, jossa nämä unionin kansalaiset ovat käyttäneet liikkumis- ja oleskeluvapauttaan, ei tunnusteta sillä perusteella, että sen jäsenvaltion oikeudessa, jonka kansalaisia he ovat ja jossa nämä unionin kansalaiset haluavat jatkaa yksityis- ja perhe-elämäänsä, ei sallita avioliittoa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä, on vastoin perusoikeuksia, jotka perusoikeuskirjan 7 artiklassa taataan samaa sukupuolta oleville pareille.
68
Näin ollen ja kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa, jäsenvaltion, joka ei salli avioliittoa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä, on otettava käyttöön asianmukaisia menettelyjä tällaisen avioliiton tunnustamiseksi silloin, kun kaksi unionin kansalaista ovat solmineet sen liikkumis- ja oleskeluvapautensa käyttämisen yhteydessä vastaanottavan jäsenvaltion oikeuden mukaisesti.
69
Tältä osin on korostettava, että unionin kansalaisten toisessa jäsenvaltiossa liikkumis- ja oleskeluvapauttaan käyttäessään solmimien avioliittojen tunnustamistapojen valinta kuuluu jäsenvaltioiden harkintavaltaan niiden käyttäessä tämän tuomion 47 kohdassa mainittua toimivaltaansa avioliittosääntöjen alalla. Niinpä avioliittotodistusten transkribointi jäsenvaltioiden väestörekisteriin on vain yksi tapa sellaisten muiden tapojen joukossa, jotka voivat mahdollistaa tällaisen tunnustamisen. Kyseiset tavat eivät kuitenkaan saa tehdä SEUT 21 artiklassa annettujen oikeuksien toteuttamisesta mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
70
Lisäksi jäsenvaltioiden on silloin, kun ne käyttävät harkintavaltaansa ottaakseen käyttöön asianmukaiset menettelyt sellaisen avioliiton tunnustamiseksi, jonka kaksi unionin kansalaista ovat solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, noudatettava perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohtaa. Tältä osin on täsmennettävä, että mainitussa määräyksessä vahvistettu kaikenlaisen seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän kielto on luonteeltaan pakottava unionin oikeuden yleisenä periaatteena (ks. analogisesti tuomio 15.1.2014, Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, 47 kohta; tuomio 17.4.2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 76 kohta ja tuomio 22.1.2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 76 kohta).
71
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että vaikka ulkomailla laadituilla avioliittotodistuksilla voi lähtökohtaisesti olla vastaavia todistusvoimavaikutuksia kuin puolalaisilla avioliittotodistuksilla, käytännössä on suhteettoman vaikeaa tai jopa mahdotonta johtaa oikeuksia kyseisistä todistuksista, koska jos näitä todistuksia ei ole transkriboitu Puolan väestörekisteriin, niiden tunnustaminen jää hallintoviranomaisten harkintavaltaan, ja kyseiset viranomaiset voivat siis tehdä kyseisestä tunnustamisesta toisistaan poikkeavia päätöksiä, kuten tämän tuomion 50 kohdassa mainitut pääasian olosuhteet osoittavat.
72
Niin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista kuin Puolan hallituksen unionin tuomioistuimelle esittämistä huomautuksistakin nimittäin ilmenee, että avioliittotodistuksen transkribointi Puolan väestörekisteriin on ainoa Puolan oikeudessa säädetty keino, jonka avulla Puolan hallintoviranomaiset voivat tosiasiallisesti tunnustaa muussa jäsenvaltiossa kuin Puolan tasavallassa solmitun avioliiton.
73
Niinpä toisessa jäsenvaltiossa solmitun avioliiton tunnustetuksi saamista koskevan oikeuden käyttäminen voi kyseenalaistua sen harkintavallan johdosta, joka toimivaltaisilla viranomaisilla on avioliittotodistuksen tunnustamismenettelyssä, koska kyseinen harkintavalta johtaa tällaisen tunnustamisen osalta toisistaan poikkeaviin lähestymistapoihin, jotka ovat omiaan aiheuttamaan tämän tuomion 51 kohdassa mainitun vakavan haitan hallinnollisesti, työelämässä ja yksityiselämässä (ks. analogisesti tuomio 4.10.2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 69 kohta).
74
Lisäksi unionin tuomioistuimelle toimitetuista tiedoista ilmenee, että vastakkaista sukupuolta olevilla pareilla on Puolan oikeuden nojalla mahdollisuus saada avioliittotodistuksensa transkriboiduksi Puolan väestörekisteriin, jos avioliitto on solmittu toisessa jäsenvaltiossa. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset samaa sukupuolta olevat parit eivät sitä vastoin voi seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi täyttää Puolan oikeudessa tällaisen transkriboinnin saamiseksi säädettyjä edellytyksiä.
75
Vaikka jäsenvaltioilla on – kuten tämän tuomion 69 kohdassa muistutettiin – harkintavaltaa siltä osin kuin kyse on tavoista tunnustaa avioliitot, jotka unionin kansalaiset ovat solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, vastaavan vastakkaista sukupuolta olevien parien osalta käytetyn tunnustamistavan puuttuminen merkitsee seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvaa ja perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohdassa kiellettyä syrjintää. Tästä seuraa, että kun jäsenvaltio päättää kyseisen harkintavallan yhteydessä säätää kansallisessa oikeudessaan yhdestä ainoasta tavasta tunnustaa avioliitot, jotka unionin kansalaiset ovat solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa avioliittotodistuksen transkriboinnista väestörekisteriin, kyseisen jäsenvaltion on sovellettava erotuksetta kyseistä tapaa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välisiin avioliittoihin ja vastakkaista sukupuolta olevien henkilöiden välisiin avioliittoihin.
76
Lopuksi on syytä täsmentää, että sekä SEUT 20 artikla ja SEUT 21 artiklan 1 kohta että perusoikeuskirjan 7 artikla ja 21 artiklan 1 kohta ovat itsessään riittäviä eikä niitä tarvitse täsmentää unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden säännöksillä, jotta yksityiset saisivat oikeuksia, joihin he voivat vedota sellaisinaan. On siis niin, että jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on todettava, ettei sen kansallista oikeutta ole mahdollista tulkita unionin oikeuden mukaisesti, sen on varmistettava toimivaltansa rajoissa yksityisille mainituista määräyksistä johtuva oikeussuoja ja taattava niiden tehokas vaikutus jättämällä tarvittaessa soveltamatta asianomaisia kansallisia säännöksiä (ks. vastaavasti tuomio 17.4.2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 78 ja 79 kohta ja tuomio 3.6.2025, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, 72 kohta).
77
Esitettyyn kysymykseen on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että SEUT 20 artiklaa ja SEUT 21 artiklan 1 kohtaa, luettuina perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan valossa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa sillä perusteella, että tämän jäsenvaltion oikeudessa ei sallita avioliittoa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä, ei mahdollisteta kyseisen jäsenvaltion kahden samaa sukupuolta olevan kansalaisen välisen avioliiton, jonka he ovat laillisesti solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, jossa he ovat kehittäneet tai lujittaneet perhe-elämää, tunnustamista eikä myöskään tätä varten avioliittotodistuksen transkribointia ensin mainitun jäsenvaltion väestörekisteriin, silloin, kun tällainen transkribointi on ainoa tämän jäsenvaltion säätämä keino mahdollistaa kyseinen tunnustaminen.
Oikeudenkäyntikulut
78
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 20 artiklaa ja SEUT 21 artiklan 1 kohtaa, luettuina Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 21 artiklan 1 kohdan valossa,
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa sillä perusteella, että tämän jäsenvaltion oikeudessa ei sallita avioliittoa samaa sukupuolta olevien henkilöiden välillä, ei mahdollisteta kyseisen jäsenvaltion kahden samaa sukupuolta olevan kansalaisen välisen avioliiton, jonka he ovat laillisesti solmineet käyttäessään liikkumis- ja oleskeluvapauttaan toisessa jäsenvaltiossa, jossa he ovat kehittäneet tai lujittaneet perhe-elämää, tunnustamista eikä myöskään tätä varten avioliittotodistuksen transkribointia ensin mainitun jäsenvaltion väestörekisteriin, silloin, kun tällainen transkribointi on ainoa tämän jäsenvaltion säätämä keino mahdollistaa kyseinen tunnustaminen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.