62024CC0131
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
18 päivänä syyskuuta 2025 (
1
)
Asia C‑131/24
Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales ym.
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesverwaltungsgericht ((liittovaltion ylin hallintotuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Direktiivi 2009/147/EY – Luonnonvaraisten lintujen suojelu – Lintujen tahallisen häirinnän kieltäminen – Tienrakennushanke, joka voi johtaa tiettyjen lajien yksittäisten yksilöiden häiritsemiseen – Toimenpiteet elinympäristöjen parantamiseksi – Näyttö tehokkuudesta – Asiantuntijalausunto
I Johdanto
1.
Lintudirektiivin (
2
) 5 artiklan d alakohdassa kielletään lintujen tahallinen häirintä, jos se vaikuttaisi merkittävästi kyseisen direktiivin tavoitteisiin. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että tämä kielto koskee myös häirintää, jonka mahdollisuus ainoastaan hyväksytään. (
3
) Kuuluuko häirintä kuitenkin kiellon piiriin myös silloin, kun sen haitallisia vaikutuksia lintujen elinympäristöön korvataan parantamalla kyseisten lajien elinympäristöä toisaalla? Entä miten tämän parantamistoimenpiteen tehokkuutta olisi arvioitava ennen sen toteuttamista? Bundesverwaltungsgericht (liittovaltion ylin hallintotuomioistuin, Itävalta) esittää nämä kysymykset unionin tuomioistuimelle.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Lintudirektiivi
2.
Lintudirektiivin johdanto-osan kolmannessa, viidennessä, seitsemännessä ja kahdeksannessa perustelukappaleessa selvennetään direktiivin tavoitetta seuraavasti:
”(3)
Monien sellaisten luonnonvaraisten lintulajien kannat, joiden luontaisena elinympäristönä on jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluva alue, ovat pienenemässä, eräissä tapauksissa hyvin nopeasti, ja tämä kantojen pieneneminen uhkaa vakavasti luonnollisen ympäristön säilymistä, erityisesti sen vuoksi, että se uhkaa biologista tasapainoa.
(4) – –
(5)
Jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvaa aluetta luontaisena elinympäristönään pitävien luonnonvaraisten lintulajien suojelu on välttämätöntä elinolojen parantamista ja kestävää kehitystä koskevien yhteisön päämäärien osalta.
(6) – –
(7)
Suojelun tarkoituksena on luonnonvarojen suojelu ja hoitaminen pitkällä aikavälillä osana Euroopan kansojen perintöä. Tämä mahdollistaa luonnonvarojen sääntelyn ja niiden hyödyntämisen hallinnan sellaisten toimenpiteiden avulla, jotka ovat tarpeen lajienvälisen luonnollisen tasapainon säilyttämiseksi ja mukauttamiseksi niin pitkälle kuin se kohtuudella on mahdollista.
(8)
Elinympäristöjen riittävän moninaisuuden ja laajuuden säilyttäminen, ylläpitäminen tai ennalleen saattaminen on olennaisen tärkeää kaikkien lintulajien suojelussa. Tiettyjen lintujen elinympäristöä on suojeltava erityistoimenpitein lintujen eloonjäämisen ja lisääntymisen varmistamiseksi niiden levinneisyysalueilla. Tällaisilla toimenpiteillä on otettava huomioon myös muuttavat lajit ja toimenpiteet on sovitettava yhteen yhtenäisen kokonaisuuden luomiseksi.”
3.
Lintudirektiivin johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa edellytetään muun muassa, että tietyt lintulajit säilyvät ”tyydyttävällä tasolla”:
”Eräiden lajien suuren kannan, laajan maantieteellisen levinneisyyden ja suuren lisääntymisnopeuden vuoksi koko yhteisössä, niitä voidaan metsästää, mikä on hyväksyttävää hyödyntämistä. Jos tiettyjä rajoituksia asetetaan ja niitä noudatetaan, näiden metsästystä koskevien lakien on oltava sopusoinnussa näiden lajien kantojen tyydyttävällä tasolla säilymisen kanssa.”
4.
Lintudirektiivin 1 artiklassa säädetään kyseisen direktiivin soveltamisalasta seuraavaa:
”Tämä direktiivi koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, johon perustamissopimusta sovelletaan. Sen tavoitteena on näiden lajien suojelu, hoitaminen ja sääntely, ja se antaa säännökset niiden hyödyntämisestä.”
5.
Lintudirektiivin 2 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden olennaisesta velvoitteesta suojella lintulajeja seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien kantojen ylläpitämiseksi sellaisella tasolla, joka vastaa erityisesti ekologisia, tieteellisiä ja sivistyksellisiä vaatimuksia ottaen huomioon taloudelliset ja virkistykseen liittyvät vaatimukset, taikka näiden kantojen mukauttamiseksi tähän tasoon.”
6.
Sen 3 artiklassa asetetaan 2 artiklan täytäntöönpanoa koskevia yleisiä velvoitteita:
”1.   Ottaen huomioon 2 artiklassa mainitut vaatimukset jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien elinympäristöjen riittävän moninaisuuden ja laajuuden säilyttämiseksi, ylläpitämiseksi tai palauttamiseksi ennalleen.
2.   Biotooppien ja elinympäristöjen säilyttämiseen, ylläpitämiseen ja ennalleen saattamiseen sisältyvät ensisijaisesti seuraavat toimenpiteet:
a)
suojelualueiden muodostaminen;
b)
suojelualueiden sisä- ja ulkopuolella sijaitsevien elinympäristöjen ylläpitäminen ja hoito ekologisten tarpeiden mukaisesti;
c)
tuhoutuneiden biotooppien saattaminen ennalleen;
d)
biotooppien aikaansaaminen.”
7.
Lintudirektiivin 5 artiklassa säädetään seuraavia kieltoja, joita sovelletaan alueesta riippumatta:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava, kuitenkaan rajoittamatta 7 ja 9 artiklan soveltamista, kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien yleisen suojelujärjestelmän luomiseksi tarvittavat toimenpiteet, joilla kielletään erityisesti
– –
d)
lintujen tahallinen häirintä erityisesti lisääntymis- ja jälkeläisten kasvatusaikana, jos häirintä vaikuttaisi merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin;”
8.
Lintudirektiivin 9 artiklan 1 kohdassa sallitaan poikkeaminen direktiivin 5 artiklassa säädetyistä kielloista:
”1.   Jäsenvaltiot voivat, jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole, poiketa 5–8 artiklasta seuraavin perustein:
a)
–
kansanterveyden ja yleisen turvallisuuden turvaamiseksi,
–
lentoturvallisuuden turvaamiseksi,
–
viljelmille, kotieläimille, metsille, kalavesille ja vesistöille koituvan vakavan vahingon estämiseksi,
–
kasviston ja eläimistön suojelemiseksi;
b)
tutkimus- ja opetustarkoituksessa, kannan lisäämis- ja uudelleenistutustarkoituksessa sekä tehdäkseen mahdolliseksi näitä varten tapahtuvan kasvatuksen;
c)
salliakseen tiukasti valvotuissa oloissa ja valikoivasti tiettyjen lintujen pienien määrien pyydystämisen, hallussa pitämisen tai muuten asiallisen hyötykäytön.”
B
Luontodirektiivi
9.
Luontodirektiivin (
4
) 6 artiklan 3 kohdassa säädetään niin sanotusta alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista seuraavaa:
”Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia.”
10.
Luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohtaan sisältyy lajien suojelua koskevia perustavanlaatuisia kieltoja:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet liitteessä IV olevassa a kohdassa olevia eläinlajeja koskevan tiukan suojelujärjestelmän käyttöönottamiseksi niiden luontaisella levinneisyysalueella ja kiellettävä:
a)
kaikki näiden lajien yksilöitä koskeva tahallinen pyydystäminen tai tappaminen luonnossa;
b)
näiden lajien tahallinen häiritseminen erityisesti niiden lisääntymis-, jälkeläistenhoito-, talvehtimis- ja muuttoaikana;
c)
tahallinen munien hävittäminen tai ottaminen luonnosta;
d)
lisääntymis- tai levähdyspaikkojen heikentäminen ja hävittäminen.”
11.
Luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavat poikkeukset direktiivin 12 artiklasta:
”Jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole ja jollei poikkeus haittaa kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella, jäsenvaltiot voivat poiketa 12, 13 ja 14 artiklan ja 15 artiklan a ja b alakohdan säännöksistä:
a)
luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelemiseksi ja luontotyyppien säilyttämiseksi;
b)
erityisen merkittävien vahinkojen ehkäisemiseksi, jotka koskevat viljelmiä, karjankasvatusta, metsiä, kalataloutta sekä vesistöjä ja muuta omaisuutta;
c)
kansanterveyttä ja yleistä turvallisuutta koskevista tai muista erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset ja taloudelliset syyt, sekä jos poikkeamisesta on ensisijaisen merkittävää hyötyä ympäristölle;
d)
näiden lajien tutkimus- ja koulutus-, uudelleensijoittamis- ja uudelleenistuttamistarkoituksessa ja näiden tarkoitusten kannalta tarvittavien lisääntymistoimenpiteiden vuoksi, mukaan lukien kasvien keinotekoinen lisääminen;
e)
salliakseen tarkoin valvotuissa oloissa valikoiden ja rajoitetusti tiettyjen liitteessä IV olevien lajien yksilöiden ottamisen ja hallussapidon kansallisten toimivaltaisten viranomaisten määrittelemissä rajoissa.”
III Tosiseikat ja ennakkoratkaisupyyntö
12.
Ala-Itävallan osavaltion hallitus myönsi 12.11.2019 luvan riidanalaiselle tienrakennushankkeelle ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen. Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales ‑niminen ympäristöjärjestö nosti kyseisestä luvasta kanteen Bundesverwaltungsgerichtissä, ja samasta luvasta nostivat kanteita myös useat yksityishenkilöt ja ympäristöjärjestöt; ne väittävät erityisesti, että luvan myöntämisessä loukattiin lintudirektiivin mukaisia lajien suojelua koskevia säännöksiä. Eri lintulajit, etenkin tammitikan (Dendrocopos medius tai Leiopicus medius) kaltaiset metsälintulajit, käyttävät alueita, joihin muun muassa uudesta tiestä aiheutuva melu vaikuttaisi haitallisesti.
13.
Tuomioistuimen käyttämän luonnonsuojeluasiantuntijan lausunnon mukaan on kuitenkin odotettavissa, että kyseiset lintulajit hyötyvät hankkeen rakentamisen rajaamisesta tietyille kuukausille ja hankkeen vaikutusalueen ulkopuolella olevilla alueilla toteutettavista elinympäristöjä parantavista toimista, jotka voidaan muotoilla velvoitteiksi.
14.
Menettelyssä riidanalaista on erityisesti niiden toimenpiteiden tehokkuus, joita hankkeen toteuttaja on ehdottanut tammitikan ja muiden metsälintulajien hyväksi, jotka koskevat metsänparannusta ja vanhojen puiden suojelua vähintään 300 metrin etäisyydellä rakennettavasta tiestä ja joiden käsittämä kokonaispinta-ala on 6,6 hehtaaria paikallisella toimipidealueella.
15.
Molempien menettelyssä käytettyjen asiantuntijoiden lausuntojen mukaan näiden ehdotettujen toimenpiteiden toteuttamisesta ei aiheudu kyseisille lajeille häiriötä, joka voisi vaikuttaa merkittävästi lintudirektiivin tavoitteisiin. Niiden mukaan toimenpiteillä ei kuitenkaan ole mahdollista vähentää metsässä, jota hanke konkreettisesti koskee, eläville yksittäisille yksilöille aiheutuvaa häiriötä. Asiantuntijoiden arvioinnin mukaan ehdotetuilla toimenpiteillä turvataan kuitenkin pesivien lintujen elinympäristö ja edellytykset niiden esiintymiselle.
16.
Asiantuntija totesi ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen menettelyssä, ettei hänen tiedossaan ole töitä, jotka kyseenalaistaisivat ilmoitettujen toimenpiteiden soveltumisen tammitikan suojeluun. Hänen mukaansa tällaisia viitteitä ei ole havaittavissa myöskään tammitikan lajin ekologian perusteella. Näiden toimenpiteiden tehokkuudesta ei näin ollen ole riittävän perusteltua epäilystä. Hän myös katsoo, että ainoa, mikä vielä puuttuu, on kattava ja asiantuntemukseen perustuva seuranta, jolla paitsi hälvennettäisiin kaikki epäilyt myös voitaisiin osoittaa toimenpiteiden tehokkuus. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen, onko olemassa yhtään luotettavasti dokumentoitua tapausta, jossa säilyttämistä koskevat suunnitellut toimenpiteet olisivat estäneet hankkeesta tammitikalle aiheutuvan häiriön tai jopa parantaneet kyseisen lajin suojelun tasoa hankkeen käsittämällä alueella, asiantuntija vastasi, että perusteellisesta selvityksestä ja myös kollegoiden kanssa vaihtamistaan kokemuksista huolimatta hän ei löytänyt mitään tällaista yksiselitteistä tutkimusta.
17.
Bundesverwaltungsgericht esittää näin ollen unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [lintudirektiivin] 5 artiklaa tulkittava siten, että kyseisen artiklan d alakohtaan sisältyvän tahallisen häirinnän tunnusmerkistö ei täyty, jos tiettyjen lajien yksittäisille yksilöille voi tosin aiheutua häiriötä mutta jos vaikutukset direktiivin 2 artiklassa määritettyihin tavoitteisiin estetään toimenpiteillä, jotka toteutetaan oikea-aikaisesti, asianmukaisessa muodossa ja tehokkaasti?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: onko toimenpiteiden tehokkuuteen liittyvien tieteellisten epäilyjen oltava poissuljettuja siinä mielessä, että tähän riittää tuomioistuimen käyttämän asiantuntijan hyvin perusteltu asiantuntija-arvio, vai onko käytettävissä oltava objektiivista tieteellistä aineistoa näitä toimenpiteitä koskevista hyvistä käytännön kokemuksista?”
18.
Kirjallisia huomautuksia esittivät Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales, jonka vaatimuksia tukee Nein zur Spange Wörth ‑kansalaisaloite, Ala-Itävallan osavaltion hallitus, Autobahnen- und Schnellstraßen-Finanzierungs-Aktiengesellschaft (ASFINAG), St. Pöltenin kaupunki, Itävallan tasavalta, Tšekin tasavalta, Ruotsin kuningaskunta ja Euroopan komissio.
19.
Unionin tuomioistuin luopui suullisen käsittelyn järjestämisestä työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan nojalla, koska se katsoo, että sillä on riittävät tiedot asian ratkaisemiseen.
20.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin lykännyt asian käsittelyä 19.11.2024 odottaakseen 1.8.2025 annettua tuomiota Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609).
IV Oikeudellinen arviointi
21.
Molempien kysymysten taustalla on se seikka, että sekä riidanalaisen tien rakentaminen että sen käyttö häiritsisivät erityisesti tammitikkaa mutta myös muita metsälintulajeja. Tästä syystä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, onko lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan sisältyvä häirintäkielto esteenä hankkeelle.
22.
Lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on kiellettävä Euroopan unionin alueella esiintyvien lintulajien tahallinen häirintä erityisesti lisääntymisaikana ja jälkeläisten kasvatusaikana, jos häirintä vaikuttaisi merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin.
23.
Tämä kielto täydentää muita lintudirektiivin 5 artiklan a–c alakohtaan sisältyviä kieltoja, jotka koskevat erityisesti näiden lajien tahallista tappamista tai pyydystämistä sekä niiden pesien ja munien tahallista tuhoamista tai vahingoittamista. Unionin tuomioistuin on äskettäin todennut, että näitä kieltoja sovelletaan paitsi ihmisen toimintaan, jonka tarkoituksena on lintujen pyydystäminen, tappaminen ja häirintä taikka niiden pesien tai munien tuhoaminen tai vahingoittaminen, myös ihmisen toimintaan, jolla ei ilmeisellä tavalla ole tällaista tarkoitusta mutta joka kuitenkin sisältää hyväksynnän tällaisen pyydystämisen, tappamisen, häirinnän, tuhoamisen tai vahingoittamisen mahdollisuudesta. (
5
)
24.
Jotta häirintäkieltoa ei sovellettaisi, paikallisella toimipidealueella on tarkoitus toteuttaa toimenpiteitä tammitikan ja muiden lintulajien hyväksi vähintään 300 metrin etäisyydellä rakennettavasta tiestä sijaitsevalla alueella, jonka kokonaispinta-ala on 6,6 hehtaaria. Näillä toimenpiteillä on muun muassa tarkoitus säilyttää tiettyjä vanhoja puita, jotka mahdollisesti muutoin kaadettaisiin.
25.
Hankkeessa on suuri intressi välttää tällaisilla toimenpiteillä lintudirektiivin 5 artiklan kieltojen soveltaminen. Kuten olen äskettäin todennut, näiden kieltojen johdonmukaisella soveltamisella rajoitettaisiin huomattavasti ihmisen toimintaa. (
6
) Tästä syystä on epäselvää, ovatko ne yhteensopivia perusoikeuskirjan 16 artiklan mukaisen elinkeinovapauden ja 17 artiklan mukaisen kanssa. (
7
) Tämä ristiriita kuitenkin kärjistyisi, jos kieltojen soveltaminen sitä vastoin voitaisiin estää elinympäristöjen parantamiseksi toisaalla toteutettavilla toimenpiteillä, kuten on nimenomaisesti säädetty tiettyjen uusiutuvan energian hyödyntämistä koskevien hankkeiden osalta. (
8
)
26.
Kuten jäljempänä esitän, nyt kyseessä olevien toimenpiteiden huomioon ottaminen on kuitenkin mahdollista vain, koska lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdassa edellytetään, että häirintä vaikuttaa merkittävästi lintudirektiivin tavoitteisiin (A jakso). Muihin kieltoihin ei sisälly tällaista ehtoa. Sen jälkeen tarkastelen toiseen kysymykseen vastaamiseksi, miten tällaisten toimenpiteiden tehokkuutta voidaan arvioida (B jakso).
A
Ensimmäinen kysymys – häirintäkielto ja korvaavat toimenpiteet
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, voidaanko lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan häirintäkiellon soveltaminen estää kyseisten lintulajien elinympäristön parantamiseksi toisaalla toteutettavilla toimenpiteillä.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, onko tuomio People over Wind (
9
) esteenä näiden toimenpiteiden huomioon ottamiselle (1 alajakso). Kyseinen tuomio koskee luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisen suojelualueisiin kohdistuvien vaikutusten muodollisen arvioinnin tarpeellisuudesta tehtävää selvitystä. Korvaavat toimenpiteet on kuitenkin luokiteltava lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan sääntelyrakenteeseen (2 alajakso).
1. Tuomio People over Wind
29.
Tuomio People over Wind koski tosin sellaisten toimenpiteiden huomioonottamista ympäristönsuojelun alalla, joilla pyritään välttämään haitalliset vaikutukset tai vähentämään niitä, mutta lähemmän tarkastelun perusteella sillä ei ole lainkaan merkitystä häirintäkiellon tulkinnan kannalta.
30.
Kyseisessä tapauksessa oli kyse selvityksestä sen määrittämiseksi, onko tarpeen tehdä luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu asianmukainen arviointi hankkeen vaikutuksista asianomaiseen suojelualueeseen. Kyseisen säännöksen mukaan kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin.
31.
Selvitettäessä sitä, onko tällainen arviointi ylipäätään tarpeen, ei saa tuomion People over Wind mukaan ottaa huomioon toimenpiteitä, joilla pyritään välttämään kyseisen suunnitelman tai hankkeen haitalliset vaikutukset asianomaiseen alueeseen tai vähentämään niitä. (
10
) Sitä, missä määrin tällaiset toimenpiteet ovat tehokkaita, ei nimittäin pidä tutkia asianmukaisessa arvioinnissa, joka eroaa laadullisesti selvitysvaiheesta ja johon sisältyy laajempia takeita. (
11
)
32.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja menettelyn eri osapuolet korostavat perustellusti, ettei näitä argumentteja voida soveltaa käsiteltävään asiaan jo senkään vuoksi, että lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaisessa häirintäkiellossa ei säädetä – toisin kuin alueiden suojelua koskevassa luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä – selvitysvaiheesta eikä ylipäätään asianmukaisen arvioinnin menettelystä, jossa häirinnän vaikutuksia olisi arvioitava.
2. Häirintäkiellon sijoittaminen sääntelyrakenteeseen
33.
Kyseisten lajien elinympäristön parantamiseksi toisaalla toteutettavien toimenpiteiden huomioon ottaminen on pikemminkin sijoitettava lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdassa säädetyn häirintäkiellon, joka on esteenä häirinnälle, joka vaikuttaisi merkittävästi kyseisen direktiivin tavoitteisiin, sääntelyrakenteeseen. Tältä osin on tarkasteltava lähemmin aluksi toimenpiteitä häirinnän välttämiseksi tai vähentämiseksi (a alajakso), sitten korvaavien toimenpiteiden merkitystä riittävien lintukantojen säilyttämisen kannalta (b alajakso) ja lopuksi sitä erityistapausta, että korvaavien toimenpiteiden vuoksi häirintä ei estä lajin tyydyttävän kannan palauttamista (c alajakso).
a) Toimenpiteet häirinnän vähentämiseksi tai välttämiseksi
34.
Jos toimenpiteillä vältetään se, että hanke häiritsee lintuja, lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan häirintäkieltoa ei voida soveltaa, koska häirintää ei esiinny. Ja jos näillä toimenpiteillä ei tosin estetä häirintää mutta ainakin vähennetään sitä, on mahdollista, ettei häirintä vaikuta merkittävästi lintudirektiivin tavoitteisiin. Tällaiset toimenpiteet on siten sisällytettävä sen tutkimiseen, onko häirintäkielto esteenä hankkeelle. (
12
)
35.
Samansuuntainen on haitallisten vaikutusten välttämiseksi tai vähentämiseksi toteutettavien toimenpiteiden huomioon ottaminen jo mainitussa luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisessa asianmukaisessa arvioinnissa. Tämän arvioinnin on tarkoitus osoittaa, vaikuttaako hanke haitallisesti suojelualueeseen sinänsä. Jos hankkeeseen sisältyy suojelutoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on välttää tai vähentää siitä kyseiselle suojelualueelle aiheutuvia haitallisia vaikutuksia, nämä toimenpiteet on luonnollisesti otettava huomioon asianmukaisessa arvioinnissa. (
13
)
36.
Voidaan tosin kuvitella toimenpiteitä, joilla voitaisiin välttää häirintä tai vähentää sitä pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa, mutta niillä on käytettävissä olevien tietojen perusteella ainoastaan vähäinen merkitys. Tältä osin ehdotetaan pelkästään rakentamisajankohtaan kohdistuvia rajoituksia, joilla on tarkoitus estää se, että rakennustyöt häiritsevät lintuja erityisen herkkinä ajanjaksoina.
37.
Lisäksi voitaisiin ajatella esimerkiksi suoja-aitoja, joilla vähennetään tien käytöstä aiheutuvaa melua tai optisia häiriöitä sekä riskiä lintujen törmäämisestä ajoneuvoihin. Myös käyttörajoitukset ovat mahdollisia, esimerkiksi ajokielto tai ainakin nopeusrajoitus lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdassa mainittuna lisääntymisaikana ja jälkeläisten kasvatusaikana. Ennakkoratkaisupyyntöön ei kuitenkaan sisälly tietoja tällaisista laajemmista toimenpiteistä häirinnän välttämiseksi tai vähentämiseksi.
b) Korvaavat toimenpiteet
38.
Toimenpiteet, joilla parannetaan kyseisten lajien elinympäristöä toisaalla, eivät sitä vastoin ole toimenpiteitä häirinnän välttämiseksi tai vähentämiseksi. (
14
) Niillä ei selvästikään voida välttää tiettyjen lintujen häirintää eikä vähentää häirinnän vaikutusta näihin lintuihin, minkä myös ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myöntää.
39.
Tällaisissa toimenpiteissä on pikemminkin kyse pyrkimyksestä korvata häirinnän vaikutuksia. Tältä osin hyväksytään se, että melu tekee osan kyseisten lajien elinympäristöstä vähemmän houkuttelevaksi tai jopa karkottaa ne kokonaan näiltä alueilta. Vastapainona tälle parannetaan muita alueita, joten ihannetapauksessa saadaan lisää vähintään yhtä paljon yhtä hyvin soveltuvia elinympäristöjä, joita kyseiset lajit käyttävät vastaavasti – joskaan mahdollisesti eivät juuri kyseiset yksilöt.
40.
Koska korvaavat toimenpiteet eivät vaikuta häirintään, niillä voidaan välttää häirintäkiellon soveltaminen vain, jos toimenpiteiden ansiosta häirintä ei vaikuta merkittävästi lintudirektiivin tavoitteisiin sen 5 artiklan d alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
41.
Lintudirektiivin johdanto-osan kolmannen, viidennen, seitsemännen ja kahdeksannen perustelukappaleen sekä 2 artiklan, luettuna yhdessä johdanto-osan kymmenennen perustelukappaleen kanssa, mukaan kyseisen direktiivin tavoitteena on kaikkien unionissa esiintyvien lintulajien kantojen ylläpitäminen tyydyttävällä tasolla taikka niiden saattaminen kyseiselle tasolle. (
15
)
42.
Lintudirektiivin 2 artiklan mukaan tämän tason on vastattava erityisesti ekologisia, tieteellisiä ja sivistyksellisiä vaatimuksia ottaen huomioon taloudelliset ja virkistykseen liittyvät vaatimukset. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa punnita näitä tekijöitä vapaasti keskenään kannan tyydyttävän tason määrittämiseksi. Lintudirektiivin pääasiallisena tavoitteena on sen 1 artiklan mukaan pikemminkin kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelu jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella. Samaan tapaan kuin lajien suojelun tason, joka on luontodirektiivin keskeinen käsite, (
16
) tapauksessa ratkaisevaa on näin ollen se, pystyykö laji pitkällä aikavälillä selviytymään luonnollisten elinympäristöjensä elinkelpoisena osana. Tämän kannalta merkityksellisiä ovat kunkin lajin ekologiset ja tieteelliset vaatimukset. Lajeille on etenkin oltava jatkuvasti riittävän laaja elinympäristö, eikä niiden luontainen levinneisyysalue saa pienentyä. Taloudellisia ja kulttuuriin ja virkistykseen liittyviä vaatimuksia voidaan sitä vastoin ottaa huomioon vasta, kun ja sikäli kuin lajin pitkäaikainen säilyminen on turvattu.
43.
Näiden tavoitteiden sitovuuden vuoksi kielto on näin ollen esteenä häirinnälle, joka vähentäisi lintulajin kantaa niin voimakkaasti, ettei se ole enää tyydyttävä, tai vähentäisi entisestään kantaa, joka ei jo entuudestaan ole tyydyttävällä tasolla.
44.
Jos tällaista häirintää on odotettavissa, lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdassa ei säädetä korvaavien toimenpiteiden huomioon ottamisesta. (
17
) Vaikka korvaavan toimenpiteen seurauksena lajin kanta kasvaa, sillä ei edelleenkään vähennetä häirintää. Kyseisessä säännöksessä ei viitata siihen, että näitä kahta vaikutusta voitaisiin tasapainottaa keskenään.
45.
Lisäksi lajien suojelun tapauksessa korvaavien toimenpiteiden tehokkuuteen liittyy huomattavaa epävarmuutta. Tätä havainnollistaa toinen ennakkoratkaisukysymys. Tällaisen korvaavien toimenpiteiden tehokkuuteen liittyvän epävarmuuden vuoksi unionin tuomioistuin torjuu säännönmukaisesti niiden huomioon ottamisen suojelualueisiin kohdistuvien haitallisten vaikutusten arvioinnissa. (
18
)
46.
Toista argumenttia, jolla on merkitystä tarkasteltaessa korvaavia toimenpiteitä alueiden suojelun yhteydessä, ei sitä vastoin ensi näkemältä voida soveltaa häirintäkieltoon.
47.
Alueiden suojelun yhteydessä korvaavista toimenpiteistä säädetään edellytyksenä poikkeamiselle luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaisesta alueiden suojelusta suojelualueiden verkoston (Natura 2000) yhtenäisyyden varmistamiseksi toteutettavien toimenpiteiden muodossa. Unionin lainsäätäjä on kuitenkin yhdistänyt niihin alueiden suojelun alalla myös muita vaatimuksia, erityisesti vaihtoehtoisten ratkaisujen tarkastelun ja yleisen edun kannalta pakottavien syiden toteamisen. Näitä laajempia vaatimuksia kierrettäisiin, jos korvaavat toimenpiteet otettaisiin huomioon 6 artiklan 3 kohdan yhteydessä. (
19
)
48.
Lintudirektiivin 9 artiklan mukaan poikkeukset häirintäkiellosta eivät sitä vastoin edellytä korvaavia toimenpiteitä. Siten ei olisi pelättävissä, että poikkeussääntelyä kierretään.
49.
Lähemmässä tarkastelussa korvaavien toimenpiteiden huomioon ottaminen häirintäkiellon yhteydessä voisi kuitenkin johtaa jopa vielä selvempään säännösten kiertämiseen.
50.
Lintudirektiivin 3 artiklan mukaan jäsenvaltiot eivät ole nimittäin häirinnästä riippumatta velvollisia ainoastaan säilyttämään kaikkien lintulajien elinympäristöjen riittävän moninaisuuden ja laajuuden. Niiden on pikemminkin myös palautettava tällaisia elinympäristöjä ennalleen tai luotava uusia, jos ne eivät ole riittäviä. (
20
) Näitä velvoitteita konkretisoidaan ennallistamisasetuksessa, (
21
) jossa asetetaan varsin pitkiä määräaikoja asetuksessa edellytettyjen toimenpiteiden toteuttamiselle. Tämä ei kuitenkaan vaikuta lintudirektiivin 3 artiklan perustavaan velvoitteeseen, jota on sovellettu yli 40 vuotta ja Itävallan tapauksessa sen Euroopan unioniin liittymisestä saakka. (
22
)
51.
Jos kyseisen lajin riittävä kanta on tosiasiallisesti riippuvainen sen elinympäristöistä – ja vain siinä tapauksessa toimenpiteet elinympäristöjen parantamiseksi voisivat vaikuttaa myönteisesti riittämättömään kantaan –, jäsenvaltioiden olisi siten lintudirektiivin 3 artiklan nojalla joka tapauksessa palautettava ennalleen lajin tarvitsemia elinympäristöjä tai luotava uusia.
52.
Tästä syystä jäsenvaltiot eivät voi sallia riittämättömän kannan heikentymistä edelleen pelkästään sen vuoksi, että heikentymiseen liittyy parantamistoimenpiteitä, jotka eivät kuitenkaan olisi riittäviä tyydyttävän kannan saavuttamiseksi.
53.
Korvaavien toimenpiteiden vaikutus voidaan pikemminkin ottaa huomioon häirinnän arvioinnin yhteydessä lähtökohtaisesti ainoastaan, jos sillä taataan, että kyseisen lajin kantojen taso on häirinnästä huolimatta tyydyttävä. Tällöin on merkityksetöntä, perustuuko tämä lopputulos korvaaviin toimenpiteisiin vai lintudirektiivin 3 artiklan mukaisiin toimenpiteisiin.
c) Mahdollisuus ennalleen saattamiseen
54.
Tätä ratkaisua on kuitenkin täsmennettävä – kuten luontodirektiivin mukaisen lajien suojelun vastaavasti muotoiltujen kieltojen tapauksessa – siten, että häirintä voidaan poikkeuksellisesti sallia myös silloin, kun kanta ei ole tyydyttävä, jos se ei estä tyydyttävän kannan ennalleen saattamista.
55.
Luontodirektiivin mukaisessa lajien suojelussa kyseisen direktiivin 12 artiklassa säädetyistä kielloista 16 artiklan 1 kohdassa säädettyjen poikkeusten myöntämisen edellytykseksi asetetaan se, että kyseisten kantojen suojelun taso on suotuisa niiden luontaisella levinneisyysalueella. (
23
) Tämä edellytys on ymmärrettävä samalla tavalla kuin käsiteltävässä asiassa tarkasteltava vaatimus taata häirittyjen lintulajien tyydyttävä kanta.
56.
Tästä voitaisiin päätellä, että luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdan mukaiset poikkeukset ovat sallittuja ainoastaan silloin, kun suojelun taso on suotuisa. Unionin tuomioistuin kuitenkin hyväksyy poikkeuksia poikkeuksellisesti myös silloin, kun suojelun taso on epäsuotuisa, jos niillä ei estetä suotuisan suojelun tason ennalleen saattamista. (
24
)
57.
Tämä toteamus koski tilannetta, jossa kyseisen lajin kanta oli tosin liian pieni, jotta suojelun tasoa olisi voitu pitää suotuisana, mutta se oli kasvanut aiempina vuosina voimakkaasti. (
25
) Tästä syystä ennuste, jonka mukaan lajin epäsuotuisa suojelun taso paranisi yksittäisten yksilöiden tappamisesta huolimatta, jolloin suojelun suotuisa taso voitaisiin saattaa ennalleen, vaikutti ymmärrettävältä. Näin suotuisan ennusteen tapauksessa suojelun suotuisan tason ennalleen saattamista koskevan luontodirektiivin tavoitteen kannalta ei ole tarpeen, että jäsenvaltion on muutoin erittäin tärkeistä yleisistä eduista huolimatta odotettava haitallisten toimenpiteiden hyväksymistä, kunnes suotuisa suojelun taso on saavutettu. Unionin tuomioistuin on tästä syystä katsonut, että poikkeus voi olla asianomaisen lajin kannalta neutraali, vaikka se johtaisi yksittäisten yksilöiden menettämiseen.
58.
Jos mahdollisuus suotuisan suojelun tason ennalleen saattamiseen kuitenkin riittää luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista tappamiskieltoa koskevan poikkeuksen tapauksessa, sitä suuremmalla syyllä on riittävää lintudirektiivin tavoitteiden osalta, kun kyse on lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan sisältyvästä lintujen häirintää koskevasta kiellosta, että häirinnällä ei estetä tyydyttävän kannan ennalleen saattamista.
59.
Häirinnällä on nimittäin huomattavasti vähäisempiä haitallisia vaikutuksia kuin tappamisella. Samanaikaisesti häirintää esiintyy luonteensa vuoksi selvästi useammin kuin tappamista. Lisäksi lintudirektiivin mukaisia kieltoja sovelletaan kaikkiin lintuihin, joten niillä on selvästi laajempi soveltamisala kuin luontodirektiiviin sisältyvillä kielloilla, joita sovelletaan muutamiin harvoihin lajeihin. Lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan sisältyvällä häirintäkiellolla voidaan tästä syystä rajoittaa ihmisen toimintaa huomattavasti enemmän kuin luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisella tappamiskiellolla.
60.
Häirintäkiellon tutkimisen yhteydessä kyseisten lajien elinympäristön parantamiseksi toisaalla toteutettavat korvaavat toimenpiteet voivat tästä syystä tukea ennustetta siitä, ettei häirinnällä estetä suotuisan suojelun tason pysyttämistä tai ennalleen saattamista. Koska kyse on kuitenkin ennusteesta, tässä yhteydessä voidaan ottaa huomioon sekä jo toteutetut korvaavat toimenpiteet että toimenpiteet, joita on vasta tarkoitus toteuttaa. Korvaavia toimenpiteitä ei niiden luonteen takia välttämättä voida toteuttaa paikalla, jolla häirintää ilmenee, sillä siellä häirintä vaikuttaa elinympäristön laatuun. Niiden on kuitenkin oltava maantieteellisesti kiinteässä yhteydessä häirintään, sillä muuten olisi odotettavissa, että kyseisen lajin kantaa ei ainakaan paikallisesti voida pysyttää tai saattaa ennalleen.
3. Vastaus ensimmäiseen kysymykseen
61.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että lintujen häirintä, joka johtaa häirittyjen lintulajien kannan pienenemiseen, on yhteensopivaa lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan kanssa vain, jos tämä kanta säilyy häirinnästä huolimatta edelleen tyydyttävällä tasolla tai jos on oletettava, ettei häirinnällä estetä tyydyttävän tason ennalleen saattamista. Arvioidessaan tätä kysymystä jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon lajin elinympäristöjen parantamiseksi toisaalla toteutettavien toimenpiteiden vaikutukset.
B
Toinen kysymys – korvaavien toimenpiteiden tehokkuuden arviointi
62.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, onko kyseisten lajien elinympäristön parantamiseksi toisaalla toteutettavien toimenpiteiden tehokkuuteen liittyvien tieteellisten epäilyjen oltava poissuljettuja siinä mielessä, että tähän riittää tuomioistuimen käyttämän asiantuntijan hyvin perusteltu asiantuntija-arvio, vai onko käytettävissä oltava objektiivista tieteellistä aineistoa näitä toimenpiteitä koskevista hyvistä käytännön kokemuksista.
63.
Objektiivinen tieteellinen aineisto edellyttäisi lähemmässä tarkastelussa kahta työlästä tutkimusta. Yhtäältä olisi yksilöitävä häirinnän haitalliset vaikutukset kyseisten lajien kantaan. Toisaalta olisi tarpeen todeta korvaavien toimenpiteiden edulliset vaikutukset tähän kantaan. Molemmat tutkimukset edellyttäisivät juuri metsäisissä elinympäristöissä tilanteen pitkäaikaista vertailua ennen kulloistakin toimenpidettä ja sen jälkeen. Erityisesti vanhojen ja kuolleiden puiden säilymiseen kohdistuva vaikutus riippuisi siten luonnollisesti ajan kulumisesta. Myös hankkeen häirintävaikutus muuttuu ajan kulumisen myötä. Molempien tutkimuskohteiden kehitys on lisäksi eristettävä muista tekijöistä, kuten säätilasta, ravinnon saatavuudesta tai sairauksista.
64.
Vaikka tällaisia tutkimuksia olisi tehty samankaltaisista tilanteista, olisi – kuten Ala-Itävallan osavaltion hallitus, St. Pöltenin kaupunki ja ASFINAG korostavat – edelleen epäselvää, missä määrin niiden tuloksia voitaisiin tosiasiallisesti soveltaa nyt tarkasteltavaan tapaukseen.
65.
Tästä syystä ei ole yllättävää, ettei asiantuntija onnistunut löytämään yhtään tutkimusta, jossa selvitettäisiin tyhjentävästi riidanalaisten korvaavien toimenpiteiden tehokkuutta. On ainoastaan tutkimuksia, joilla on tietty viitteellinen vaikutus. (
26
)
66.
Seuraavaksi on siis selvitettävä, miten korvaavien toimenpiteiden tehokkuutta on arvioitava. Tältä osin on tarkasteltava ensin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olettamaa siitä, että korvaavien toimenpiteiden tehokkuuteen liittyvien kaikkien tieteellisten epäilyjen on oltava poissuljettuja (1 alajakso), ja sen jälkeen unionin oikeudessa monitahoisten tieteellisten kysymysten arvioinnille asetettuja yleisiä kriteerejä (2 alajakso).
1. Tieteellisten epäilyjen poissulkeminen?
67.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättelee unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, että korvaavien toimenpiteiden tehokkuudesta ei saa olla mitään tieteellisesti perusteltuja epäilyjä tai tieteelliseltä kannalta järkeviä epäilyjä.
68.
Lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdassa tai sen muissa säännöksissä ja oikeuskäytännössä ei tosin viitata nimenomaisesti siihen, että tätä kriteeriä voidaan soveltaa häirintäkieltoon. Unionin tuomioistuin kuitenkin tulkitsee erinäisiä muita säännöksiä vedoten SEUT 191 artiklan 2 kohdassa vahvistetun ennalta varautumisen periaatteen erityisen tiukkaan tulkintaan tässä kriteerissä tarkoitetulla tavalla. (
27
) Tästä syystä on tutkittava lähemmin, voidaanko tätä tiukkaa kriteeriä soveltaa myös korvaavien toimenpiteiden arviointiin häirintäkiellon yhteydessä.
69.
Osoitan kuitenkin, ettei luontodirektiivin 16 artiklan poikkeussäännöstä koskevaa oikeuskäytäntöä (a alajakso) eikä hankkeiden hyväksymistä luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen nojalla koskevaa oikeuskäytäntöä (b alajakso) tai luontodirektiivin 14 artiklaa koskevaa oikeuskäytäntöä (c alajakso) voida soveltaa lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan.
a) Luontodirektiivin 16 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö
70.
Aluksi voitaisiin ajatella luontodirektiivin 16 artiklaa koskevan oikeuskäytännön soveltamista käsiteltävään asiaan. Mainitun säännöksen mukaan asianomaisen lajin suotuisan suojelun tason säilyttäminen tai ennalleen saattaminen on edellytys kyseisen direktiivin 12 artiklaan sisältyvistä lajien suojelua koskevista kielloista poikkeamiselle. (
28
) Jos parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen tarkastelun perusteella ei saada varmuutta siitä, vahingoittaako tällainen poikkeus tietyn uhanalaisen lajin kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä tai ennalleen saattamista vai ei, jäsenvaltion on luovuttava poikkeuksen toimeenpanosta. (
29
)
71.
Päteekö tämä kuitenkin myös lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaisen häirintäkiellon soveltamiseen? Onko kielto esteenä hankkeelle, jos parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen tarkastelun perusteella ei korvaavista toimenpiteistä huolimatta saada varmuutta siitä, voidaanko kyseisten lintulajien kannan tyydyttävä taso säilyttää tai saattaa ennalleen?
72.
Suotuisan suojelun tason säilyttämistä tai ennalleen saattamista koskevalla edellytyksellä on luontodirektiivin 16 artiklan soveltamisessa samankaltainen tehtävä kuin lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan edellytyksellä, jonka mukaan kyseisten lintujen kannan on säilyttävä häirinnästä huolimatta edelleen tyydyttävällä tasolla tai on oletettava, ettei häirinnällä estetä tyydyttävän tason ennalleen saattamista tulevaisuudessa. Niin kauan kuin tämä edellytys täyttyy, mahdollisesti korvaavien toimenpiteiden seurauksena, häirintäkieltoa ei tässä esitetyn näkemyksen mukaan sovelleta.
73.
Luontodirektiivin 16 artikla on kuitenkin poikkeus 12 artiklassa säädetyistä kielloista, ja tästä syystä sitä on tulkittava suppeasti. (
30
) Unionin tuomioistuin edellyttää tätä yleisesti poikkeussäännösten tapauksessa, koska se pelkää, että muutoin säännösten, joista voidaan poiketa, sisältö tehtäisiin tyhjäksi. (
31
) Tätä ajatusta vastaa suppea arviointiperuste, jossa edellytetään kaiken epävarmuuden poissulkemista ennen poikkeuksen soveltamista.
74.
Kyseisten lintulajien kannan tai sen ennalleen saattamista koskevan mahdollisuuden heikentäminen on sitä vastoin lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan sisältyvän häirintäkiellon soveltamisedellytys. Luontodirektiivin 16 artiklaa koskevaa oikeuskäytäntöä ei siten voida soveltaa siihen suoraan.
b) Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toista virkettä koskeva oikeuskäytäntö
75.
Unionin tuomioistuin ei kuitenkaan tulkitse ainoastaan poikkeussäännöksiä vetoamalla ennalta varautumisen periaatteen tiukkaan tulkintaan. Tämä tulkintatapa pohjautuu pikemminkin luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen tulkintaan, johon myös ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa. Sen mukaan toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hyväksyä suunnitelman tai hankkeen vasta varmistuttuaan siitä, ettei se vaikuta haitallisesti kyseisen Natura 2000 ‑alueen koskemattomuuteen.
76.
Unionin tuomioistuin on todennut tästä säännöksestä, että suunnitelmia ja hankkeita, jotka ovat omiaan vaikuttamaan suojelualueen koskemattomuuteen, voidaan hyväksyä vain silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä kannalta järkevää epäilyä siitä, etteivät ne vaikuta haitallisesti kyseiseen alueeseen. (
32
)
77.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toisesta virkkeestä poiketen lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaan sisältyvää häirintäkieltoa ei kuitenkaan ole muotoiltu siten, että merkittävät vaikutukset direktiivin tavoitteisiin on suljettava pois, jotta häirintä voidaan hyväksyä. Tällaiset vaikutukset on päinvastoin todettava varmasti, jotta häirintäkieltoa voidaan soveltaa. (
33
) Myöskään luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan toista virkettä koskevaa oikeuskäytäntöä ei siten voida soveltaa suoraan käsiteltävään asiaan.
c) Luontodirektiivin 14 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö
78.
Luontodirektiivin 14 artiklan 1 kohtaa koskeva oikeuskäytäntö on kaikkein lähimpänä lintudirektiivin 5 artiklan d alakohtaa. Mainitun 14 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta tiettyjen yhteisön tärkeinä pitämien luonnonvaraisten eläin- ja ‑kasvilajien yksilöiden ottaminen luonnosta sekä niiden hyödyntäminen eivät ole ristiriidassa niiden suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa.
79.
Unionin tuomioistuin on tulkinnut tätä säännöstä siten, että jos parhaan käytettävissä olevan tieteellisen tiedon perusteella ei saada varmuutta siitä, onko tämä hyödyntäminen yhteensopivaa sen suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa, asianomaisen jäsenvaltion on pidättäydyttävä sallimasta tällaista luonnosta ottamista tai hyödyntämistä. (
34
)
80.
Luontodirektiivin 14 artiklan 1 kohta ja lintudirektiivin 5 artiklan d alakohta on muotoiltu samantapaisesti, koska molemmissa säännöksissä edellytetään sen toteamista varmasti, onko yhtäältä luonnosta ottaminen tai hyödyntäminen tai toisaalta häirintä yhteensopivaa kyseisen lajin suotuisan suojelun tason tai tyydyttävän kannan kanssa.
81.
Näissä säännöksissä suojellut lajit eroavat kuitenkin toisistaan selvästi. Luontodirektiivin 14 artiklan 1 kohdassa suojellaan yhteisön tärkeinä pitämiä lajeja, jotka kyseisen direktiivin 1 artiklan g alakohtaan sisältyvän määritelmän mukaan tarvitsevat erityistä suojelua. Lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaista häirintäkieltoa sitä vastoin sovelletaan kaikkiin lintuihin niiden uhanalaisuudesta ja suojelun tarpeesta riippumatta.
82.
Lintujen häirinnän, jonka mahdollisuus hyväksytään, (
35
) kielto on lisäksi luonteeltaan selvästi laajempi kuin erityistä suojelua tarvitsevien lajien luonnosta ottamiseen tai hyödyntämiseen kohdistuvat rajoitukset. Lintujen häirinnän mahdollisuus hyväksytään erittäin usein, kun taas suojelua tarvitsevien ja siten yleensä harvinaisten lajien luonnosta ottamista tai hyödyntämistä esiintyy selvästi vähemmän ja se perustuu tietoiseen päätökseen.
83.
Nämä erot oikeuttavat laajan soveltamisalan antamisen luontodirektiivin 14 artiklalle mutta eivät lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdalle.
d) Välipäätelmä
84.
Päättelen tästä, että lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaista häirintäkieltoa ei sovelleta jo silloin, jos parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen tarkastelun perusteella ei saada varmuutta tai on järkevää epäilyä siitä, voidaanko kyseisten lintulajien kannan tyydyttävä taso säilyttää tai saattaa ennalleen. On pidemminkin todettava varmasti, että häirintä vaikuttaa haitallisesti kyseisten lintulajien tyydyttävään tasoon tai estää sen ennalleen saattamisen, ennen kuin kieltoa voidaan soveltaa.
2. Monitahoisten tieteellisten arviointien tekemiselle unionin oikeudessa asetetut kriteerit
85.
Tämän perusteella lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaisen häirintäkiellon soveltamisen edellyttämät monitahoiset tieteelliset arvioinnit olisi tehtävä tavanomaisten kriteerien mukaisesti.
86.
Häirintäkiellon tutkimisesta ei ole annettu unionin sääntelyä, joten tältä osin on mainittava ensisijaisesti jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaate, kuten St. Pöltenin kaupunki esittää. Koska tätä periaatetta sovelletaan myös todisteluun, (
36
) sitä voidaan soveltaa korvaavien toimenpiteiden tehokkuuden arviointiin. Jäsenvaltioiden on siten lähtökohtaisesti säänneltävä sitä, miten näiden toimenpiteiden tehokkuutta on tutkittava.
87.
Jäsenvaltioiden tätä koskevien sääntöjen on kuitenkin täytettävä kaksi edellytystä, eli ne eivät saa olla epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). (
37
)
88.
Tehokkuusperiaate tarkoittaa häirintäkiellon tapauksessa ennen kaikkea sitä, että lintudirektiivin tavoitteisiin kohdistuvien merkittävien vaikutusten toteen näyttämisestä ei saa tehdä suhteettoman vaikeaa.
89.
Menettelyn eri osapuolet korostavat vastaavuusperiaatteesta, että itävaltalaiset tuomioistuimet käyttävät säännönmukaisesti tuomioistuimen nimeämien asiantuntijoiden laatimia, tieteellisesti perusteltuja lausuntoja.
90.
Lisäksi on otettava huomioon myös muita unionin oikeuden periaatteita, esimerkiksi hyvän hallinnon periaate ja edellä jo mainittu ennalta varautumisen periaate.
91.
Jäsenvaltioiden ei tosin tarvitse ottaa hyvän hallinnon periaatetta huomioon unionin oikeutta soveltaessaan perusoikeuskirjan 41 artiklan nojalla, (
38
) vaan niiden on noudatettava sitä unionin oikeuden yleisenä oikeusperiaatteena. (
39
) Tämä edellyttää hallintoviranomaiselta muun muassa sitä, että se tutkii huolellisesti ja puolueettomasti kaikki merkitykselliset näkökohdat sen varmistamiseksi, että sillä on päätöstä tehdessään käytettävissään mahdollisimman kattavat ja luotettavat tiedot. (
40
)
92.
Toimenpiteet ennalta varautumisen periaatteen perusteella – siis erityisesti unionin ympäristöoikeuden säännösten soveltaminen – edellyttävät tämän lisäksi yleensä asianomaisten riskien kattavaa arviointia luotettavimpien käytettävissä olevien tieteellisten tietojen ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimpien tulosten perusteella. (
41
) Unionin tuomioistuin edellyttää tätä perustellusti yleensä myös luonnonsuojelun alalla (
42
) ja erityisesti, kun on kyse lintudirektiivin suojasääntelystä poikkeamiselle asetettujen edellytysten täyttymisen osoittamisesta, (
43
) vaikka se ei vetoakaan nimenomaisesti näihin periaatteisiin.
93.
Vastaavat toteamukset on myös perusteltava asianmukaisesti. Myös perusteluvelvollisuus seuraa oikeudesta hyvään hallintoon, (
44
) ja se vahvistetaan lisäksi Århusin yleissopimuksen (
45
) 6 artiklan 9 kappaleessa sellaisten ympäristöoikeudellisten päätösten osalta, jotka edellyttävät kyseisen 6 artiklan mukaan yleisön osallistumista. Myös päätösten tehokas tuomioistuinvalvonta ja tehokas oikeussuoja kuitenkin edellyttävät, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ja oikeussuojaa hakevat saavat joko päätöksen mukana tai ainakin pyynnöstä mahdollisuuden tutustua riidanalaisen päätöksen perusteluihin. (
46
)
94.
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että lintudirektiivin 5 artiklan d alakohdan mukaisen häirintäkiellon soveltamisessa tarpeellisissa, tuomioistuinmenettelyssä tehtävissä monitahoisissa arvioinneissa voidaan tukeutua asiantuntijoiden perusteltuihin lausuntoihin, joiden on puolestaan perustuttava luotettavimpiin käytettävissä oleviin tieteellisiin tietoihin ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimpiin tuloksiin.
V Ratkaisuehdotus
95.
Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
1)
Lintujen häirintä, joka johtaa häirittyjen lintulajien kannan pienenemiseen, on yhteensopivaa luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY 5 artiklan d alakohdan kanssa vain, jos tämä kanta säilyy häirinnästä huolimatta edelleen tyydyttävällä tasolla tai jos on oletettava, ettei häirinnällä estetä tyydyttävän tason ennalleen saattamista. Arvioidessaan tätä kysymystä jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon lajin elinympäristöjen parantamiseksi toisaalla toteutettavien toimenpiteiden vaikutukset.
2)
Direktiivin 2009/147 5 artiklan d alakohdan mukaisen häirintäkiellon soveltamisessa tarpeellisissa, tuomioistuinmenettelyssä tehtävissä monitahoisissa arvioinneissa voidaan tukeutua asiantuntijoiden perusteltuihin lausuntoihin, joiden on puolestaan perustuttava luotettavimpiin käytettävissä oleviin tieteellisiin tietoihin ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimpiin tuloksiin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/147/EY (EUVL 2010, L 20, s. 7).
(
3
)	Tuomio 1.8.2025, Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, 49 kohta).
(
4
)	Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL 1992, L 206, s. 7), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2013 annetulla neuvoston direktiivillä 2013/17/EU (EUVL 2013, L 158, s. 193).
(
5
)	Tuomio 1.8.2025, Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, 49 kohta).
(
6
)	Ratkaisuehdotukseni Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, 39, 40 ja 47 kohta).
(
7
)	Ratkaisuehdotukseni Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, 92–101 kohta).
(
8
)	Nyttemmin kehyksestä uusiutuvan energian käyttöönoton nopeuttamiseksi 22.12.2022 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2022/2577 (EUVL 2022, L 335, s. 36), sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.2023 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2024/223 (EUVL L, 2024/223), 6 artikla; aiemmin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/2001 (EUVL 2018, L 328, s. 82), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin (EU) 2018/2001, asetuksen (EU) 2018/1999 ja direktiivin 98/70/EY muuttamisesta uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisen osalta sekä neuvoston direktiivin (EU) 2015/652 kumoamisesta 18.10.2023 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2023/2413 (EUVL L, 2023/2413), 15 c artiklan 1 kohta, 15 e artiklan 2 ja 4 kohta sekä 16 a artiklan 5 kohta.
(
9
)	Tuomio 12.4.2018, People Over Wind ja Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244).
(
10
)	Tuomio 12.4.2018, People Over Wind ja Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244).
(
11
)	Tuomio 12.4.2018, People Over Wind ja Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244, 37–39 kohta).
(
12
)	Näin ymmärrän 17.4.2018 annetun tuomion komissio v. Puola (Białowieżan metsä) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 255 ja 259 kohta).
(
13
)	Tuomio 15.5.2014, Briels ym. (C‑521/12, EU:C:2014:330, 28 kohta) ja tuomio 25.7.2018, Grace ja Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, 51 kohta).
(
14
)	Näin alueiden suojelusta tuomio 7.11.2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment ym. (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, 125 kohta). Aiemmin, 26.4.2017 annettu tuomio komissio v. Saksa (Moorburg) (C‑142/16, EU:C:2017:301, 38 kohta) on tältä osin kuitenkin harhaanjohtava.
(
15
)	Tuomio 1.8.2025, Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, 51 kohta).
(
16
)	Ks. luontodirektiivin 1 artiklan i alakohta ja ratkaisuehdotukseni Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2024:1029, erityisesti 43–46 kohta).
(
17
)	Vastaavasti luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisesta alueiden suojelusta tuomio 21.7.2016, Orleans ym. (C‑387/15 ja C‑388/15, EU:C:2016:583, 57 kohta).
(
18
)	Tuomio 15.5.2014, Briels ym. (C‑521/12, EU:C:2014:330, 32 kohta); tuomio 21.7.2016, Orleans ym. (C‑387/15 ja C‑388/15, EU:C:2016:583, 55 kohta); tuomio 26.4.2017, komissio v. Saksa (Moorburg) (C‑142/16, EU:C:2017:301, 37 ja 38 kohta); tuomio 25.7.2018, Grace ja Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, 51–53 kohta) ja tuomio 7.11.2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment ym. (C‑293/17 ja C‑294/17, EU:C:2018:882, 126 kohta).
(
19
)	Tuomio 15.5.2014, Briels ym. (C‑521/12, EU:C:2014:330, 33–38 kohta) ja tuomio 21.7.2016, Orleans ym. (C‑387/15 ja C‑388/15, EU:C:2016:583, 60–63 kohta).
(
20
)	Ks. tuomio 13.6.2002, komissio v. Irlanti (Irlannin riekko) (C‑117/00, EU:C:2002:366, 15–21 kohta).
(
21
)	Luonnon ennallistamisesta ja asetuksen (EU) 2022/869 muuttamisesta 24.6.2024 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2024/1991 (EUVL L, 2024/1991).
(
22
)	Vastaavasti tuomio 23.3.2006, komissio v. Itävalta (C‑209/04, EU:C:2006:195, 43 kohta).
(
23
)	Tuomio 10.5.2007, komissio v. Itävalta (Luontodirektiivin täytäntöönpano jäsenvaltioissa) (C‑508/04, EU:C:2007:274, 115 kohta).
(
24
)	Tuomio 14.6.2007, komissio v. Suomi (Sudenmetsästys) (C‑342/05, EU:C:2007:341, 29 kohta) ja tuomio 10.10.2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 68 kohta).
(
25
)	Ks. tuomio 14.6.2007, komissio v. Suomi (Sudenmetsästys) (C‑342/05, EU:C:2007:341, 26 kohta) ja ratkaisuehdotukseni komissio v. Suomi (Sudenmetsästys) (C‑342/05, EU:C:2006:752, 44 kohta).
(
26
)	Ks. esim. Michalek, K. G., Auer, J. A., Großberger, H., Schmalzer, A. ja Winkler, H. (2001), ”Die Einflüsse von Lebensraum, Witterung und Waldbewirtschaftung auf die Brutdichte von Bunt-und Mittelspecht (Picoides major und P. medius) im Wienerwald”, Abhandlungen und Berichte aus dem Museum Heineanum, 5, s. 31–58 tai Mollet, P., Zbinden, N. ja Schmid, H. (2009), ”Steigende Bestandszahlen bei Spechten und anderen Vogelarten dank Zunahme von Totholz? An increase in the population of woodpeckers and other bird species thanks to an increase in the quantities of deadwood?”, Schweizerische Zeitschrift für Forstwesen, 160(11), s. 334–340.
(
27
)	Ks. jäljempänä tarkasteltavia luontodirektiivistä annettuja tuomioita laajemmin vielä jätelainsäädännöstä tuomio 24.10.2019, Prato Nevoso Termo Energy (C‑212/18, EU:C:2019:898, 58 kohta) ja teollisuuden päästöistä 24.11.2010 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2010/75/EU (EUVL 2010, L 334, s. 17) tuomio 9.3.2023, Sdruzhenie ”Za Zemyata – dostap do pravosadie” ym. (C‑375/21, EU:C:2023:173, 53 kohta). Ks. tästä myös Sobotta, C. (2020), ”Recent applications of the precautionary principle in the jurisprudence of the CJEU – a new yardstick in EU environmental decision making?”, ERA Forum, osa 21, s. 723.
(
28
)	Ks. edellä 55–57 kohta.
(
29
)	Tuomio 10.10.2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 66, 68 ja 69 kohta).
(
30
)	Tuomio 20.10.2005, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Luontodirektiivin täytäntöönpano) (C‑6/04, EU:C:2005:626, 111 kohta) ja tuomio 10.10.2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 30 kohta). Ks. myös ratkaisuehdotukseni ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 66 kohta).
(
31
)	Tuomio 12.7.1962, Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena v. korkea viranomainen (16/61, EU:C:1962:29, s. 610 [ranskankielisessä versiossa s. 575]); tuomio 14.12.1962, komissio v. Luxemburg ja Belgia (2/62 ja 3/62, EU:C:1962:45, s. 884 [ranskankielisessä versiossa s. 830]) ja tuomio 30.4.2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano (C‑178/22, EU:C:2024:371, 48 kohta).
(
32
)	Tuomio 7.9.2004, Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 58 ja 59 kohta); tuomio 17.4.2018, komissio v. Puola (Białowieżan metsä) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 117 kohta) ja tuomio 15.6.2023, Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 38 kohta).
(
33
)	Ks. ratkaisuehdotukseni ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 67 kohta) ja PAN Europe v. komissio (C‑316/24 P, EU:C:2025:422, 117 ja 128 kohta).
(
34
)	Tuomio 29.7.2024, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 72 kohta) ja tuomio 12.6.2025, Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, 42 kohta).
(
35
)	Tuomio 1.8.2025, Voore Mets ja Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, 49 kohta).
(
36
)	Tuomio 21.6.2017, W ym. (C‑621/15, EU:C:2017:484, 25 kohta) ja tuomio 6.10.2020, La Quadrature du Net ym. (C‑511/18, C‑512/18 ja C‑520/18, EU:C:2020:791, 222 ja 223 kohta).
(
37
)	Tuomio 16.12.1976, Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, 5 kohta); tuomio 15.4.2008, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, 44 ja 46 kohta) ja tuomio 19.12.2019, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 33 kohta).
(
38
)	Tuomio 17.7.2014, YS ym. (C‑141/12 ja C‑372/12, EU:C:2014:2081, 67 kohta) ja tuomio 17.12.2015, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, 83 kohta).
(
39
)	Tuomio 8.5.2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, 49 ja 50 kohta); tuomio 14.5.2020, Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, 43 kohta) ja tuomio 22.9.2022, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság ym. (C‑159/21, EU:C:2022:708, 35 kohta).
(
40
)	Tuomio 14.5.2020, Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, 44 kohta) ja tuomio 21.10.2021, CHEP Equipment Pooling (C‑396/20, EU:C:2021:867, 48 kohta).
(
41
)	Vastaavasti tuomio 28.1.2010, komissio v. Ranska (C‑333/08, EU:C:2010:44, 92 kohta); tuomio 1.10.2019, Blaise ym. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 46 kohta, ks. myös 93 ja 94 kohta) ja tuomio 9.11.2023, Global Silicones Council ym. v. komissio (C‑558/21 P, EU:C:2023:839, 66 kohta).
(
42
)	Ks. esim. tuomio 7.9.2004, Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging, (C‑127/02, EU:C:2004:482, 54 kohta) ja tuomio 12.6.2025, Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, 42 kohta).
(
43
)	Tuomio 23.4.2020, komissio v. Suomi (Uroshaahkan kevätmetsästys) (C‑217/19, EU:C:2020:291, 70 kohta) ja tuomio 17.3.2021, One Voice ja Ligue pour la protection des oiseaux (C‑900/19, EU:C:2021:211, 30 kohta).
(
44
)	Tuomio 8.5.2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, 57 kohta); tuomio 24.11.2020, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 ja C‑226/19, EU:C:2020:951, 34 kohta) ja tuomio 24.2.2022, SC Cridar Cons (C‑582/20, EU:C:2022:114, 54 kohta).
(
45
)	Tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskeva vuoden 1998 yleissopimus (EUVL 2005, L 124, s. 4), joka on hyväksytty 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2005/370/EY (EUVL 2005, L 124, s. 1).
(
46
)	Vastaavasti tuomio 15.10.1987, Heylens ym. (222/86, EU:C:1987:442, 15 kohta) ja tuomio 30.4.2009, Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:279, 59 kohta). Ks. myös ratkaisuehdotukseni Holohan ym. (C‑461/17, EU:C:2018:649, 65 kohta).