62019TJ0018_RES
Asia T-18/19
Colin Brown
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu neljäs jaosto) 5.10.2020
Henkilöstö – Virkamiehet – Virkamies, joka on palvelukseen tullessaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen – Yhdistyneen kuningaskunnan ero Euroopan unionista – Asemamaan kansalaisuuden hankkiminen uran aikana – Ulkomaankorvauksen menettäminen – Yhdenvertainen kohtelu – Syrjintäkiellon periaate – Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohta
Virkamiehet – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Tapahtuma, joka oikeuttaa etuuden saajan tilanteen uudelleen tutkimisen hallinnon toimesta – Asemamaan kansalaisuuden hankkiminen uran aikana – Kuuluminen
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)
(ks. 36, 37, 39, 41–45 ja 50–52 kohta)
Virkamiehet – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Etuuden saajan tilanteen tutkiminen sillä perusteella, että hän on hankkinut asemamaan kansalaisuuden uransa aikana – Ulkomaankorvausta koskevan oikeuden menettäminen – Kansalaisuuden saamista koskevan hakemuksen taustalla olevien olosuhteiden huomioon ottaminen – Vaara viran puolesta tapahtuvasta irtisanomisesta, joka liittyy jäsenvaltion eroon Euroopan unionista – Vaikutuksettomuus
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)
(ks. 64–69 kohta)
Virkamiehet – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Etuuden saajan tilanteen uudelleen tutkiminen sillä perusteella, että hän on hankkinut asemamaan kansalaisuuden uransa aikana – Rinnastaminen sellaisen virkamiehen tilanteeseen, joka on tai on ollut asemamaan kansalainen – Yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta ei ole loukattu
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan b alakohta)
(ks. 81-83, 86-90, 96, 97 ja 112–117 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin on viiden tuomarin laajennetussa kokoonpanossa 5.10.2020 antamallaan tuomiolla Brown v. komissio (T-18/19) täsmentänyt, millä edellytyksillä virkamiehen, joka hankkii asemamaan kansalaisuuden uransa aikana, oikeus ulkomaankorvaukseen voidaan tällä perusteella peruuttaa Euroopan unionin virkamiesten henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjen myöntämisedellytysten valossa.
Käsiteltävässä asiassa kantaja Colin Brown tuli komission palvelukseen 1.1.2001. Hänellä oli tuolloin vain Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus. Komission etuuksien hallinto- ja maksutoimisto (jäljempänä PMO) myönsi hänelle ulkomaankorvauksen edellytyksillä, jotka koskevat virkamiestä, ”joka ei ole eikä ole koskaan ollut sen valtion kansalainen, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee”, henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset päättivät kansanäänestyksellä 23.6.2016, että heidän valtionsa eroaa Euroopan unionista. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti 29.3.2017 Eurooppa-neuvostolle aikomuksestaan erota EU:sta. Näissä olosuhteissa kantaja haki 27.6.2017 Belgian kansalaisuutta, joka myönnettiin hänelle 3.11.2017. Kun tästä oli ilmoitettu PMO:lle, tämä ilmoitti kantajalle 23.2.2018 päätöksestään peruuttaa hänen oikeutensa ulkomaankorvaukseen ja näin ollen myös matkakulujen korvaukset sillä perusteella, että hän oli saanut asemamaansa Belgian kansalaisuuden. 19.3.2018 tehdyllä oikaisupäätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) 23.2.2018 tehdyn päätöksen voimaantulopäiväksi vahvistettiin 1.12.2017.
Koska kantajan riidanalaisesta päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus jäi tuloksettomaksi, hän nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa hän vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista ja kyseessä olevien etuuksien palauttamista 1.12.2017 lukien. Kantaja esitti kumoamisvaatimuksensa tueksi neljä perustetta, joissa yhtäältä hän riitautti mahdollisuuden tutkia uudelleen hänen oikeutensa ulkomaankorvauksen sekä periaatteessa että käsiteltävän asian erityisissä olosuhteissa, ja toisaalta väitti, että yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta on loukattu muun muassa uudelleen tutkimisen yhteydessä sovellettujen myöntämisedellytysten ja niiden tulkinnan osalta.
Ensiksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että PMO ei tulkinnut henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa virheellisesti, kun se katsoi, että asemamaan kansalaisuuden hankkimisen uran aikana pitäisi johtaa ulkomaankorvausta koskevan oikeuden uudelleen tutkimiseen. Vaikka tässä säännöksessä ei nimenomaisesti säädetä tällaisen uudelleen tutkimisen mahdollisuudesta, unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että hallinto ei kuitenkaan voi jatkaa korvauksen maksamista kuukausittain, jos jokin tapahtuma muuttaa olennaisesti sitä saavan henkilön tilannetta siltä osin kuin se vaikuttaa tämän korvauksen myöntämisen edellytyksiin. Tässä tapauksessa ja vastakkaisen säännöksen puuttuessa hallinnon on tukittava tämä tilanne uudelleen.
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta vahvistaa tämän analyysin, koska siitä ei ilmene mitään seikkaa, joka voisi sulkea pois ulkomaankorvausta koskevan oikeuden uudelleen tutkimisen sen jälkeen, kun virkamies on hankkinut asemamaansa kansalaisuuden uran aikana. Ensiksi on niin, että koska asemamaan kansalaisuutta koskeva negatiivinen edellytys on ilmaistu preesensissä, tämä sanamuoto ei sulje pois sitä, että asianomaisen virkamiehen on koko uransa ajan täytettävä edellytys siitä, että hän ei ole asemamaan kansalainen, jotta hän voi säilyttää ulkomaankorvauksen. Toiseksi siltä osin kuin kyse on lainsäätäjän valitsemista ulkomaankorvauksen myöntämisedellytyksistä, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että aiempien henkilöstösääntöjen esitöiden valossa kansalaisuuskriteeri valittiin sen täsmällisyyden ja soveltamisen helppouden vuoksi, mutta sen rajoitukset –erityisesti kaksoiskansalaisuustilanteissa – kuitenkin tiedostettiin. Niinpä ottaen huomioon periaatteen, jonka mukaan kaikkia unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä, joissa myönnetään oikeus rahallisiin suorituksiin, on tulkittava suppeasti, unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että se, että olisi kielletty kaikenlainen tätä korvausta koskevan oikeuden uudelleen tutkiminen uran aikana tapahtuneen uuden kansalaisuuden hankkimisen johdosta, olisi edellyttänyt kyseisen säännöksen sanamuodon laatimista toisin. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että tällainen uudelleen tutkiminen on myös yhteensopiva ulkomaankorvauksen tarkoituksen kanssa, joka on niiden kustannusten ja haittojen hyvittäminen, joita virkamiehelle aiheutuu koko uran ajan siitä, että hän muuttaa kotipaikastaan hoitaakseen asemapaikassaan tehtäviä unionin palveluksessa. Siltä osin kuin unionin lainsäätäjän oli heijastettava tätä tarkoitusta ulkomaankorvauksen myöntämisedellytyksen määritelmässä, unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohtaan tältä osin otetun sanamuodon valossa, että virkamiehen kotoutuminen, joka on seurausta siitä, että asianomainen virkamies on uransa aikana ottanut vakituiseksi asuinpaikakseen asemamaan ja työskentelee siellä, ei voi olla esteenä ulkomaankorvauksen maksamiselle. Sen sijaan tämä valinta ei sovellu tilanteessa, jossa asemamaan kansalaisuus hankitaan uran aikana, kun otetaan huomioon, miten erityinen kotoutumisen muoto tällainen kansalaistaminen on.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää argumentaation, jossa kantaja arvostelee PMO:ta siitä, että tämä ei jättänyt uudelleen tutkimista hänen osaltaan tekemättä, kun otetaan huomioon syyt, joiden vuoksi hän päätyi hakemaan kansalaistamista ja jotka hän esittää pakkona, joka muodostaa force majeure’n. Tältä osin unionin tuomioistuin katsoo – täsmennettyään, että kantaja pyrki kansalaisuuden saamiseksi noudattamallaan menettelyllä välttämään viran puolesta irtisanotuksi tulemisen vaaran, joka häntä uhkasi siinä tapauksessa, että Yhdistynyt kuningaskunta eroaa unionista –, että riidanlaisen uudelleen tutkimisen ei voida katsoa merkinneen kantajalle kohtuutonta taakkaa, joka täyttäisi force majeure’n vaatimukset ja siis vapauttaisi PMO:n sillä olevasta uudelleen tutkimista koskevasta velvoitteesta. Näin on varsinkin, kun Belgian kansalaisuuden hankkiminen takaa nyt täysimääräisesti, että kantaja voi säilyttää työpaikkansa. Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa tältä osin lopuksi, että kukaan ei voi vaatia niiden vaikutusten neutralisointia, joita jäsenvaltion unionista erolla on.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei se, että kantajaan sovelletaan uudelleen tutkimisen yhteydessä myöntämisedellytyksiä, jotka pätevät virkamiehiin, joilla on asemamaan kansalaisuus, eikä näistä edellytyksistä tehty tulkinta loukkaa yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta.
Unionin yleinen tuomioistuin korostaa ensiksi, että erottelu, joka johtuu siitä, että lainsäätäjälle kuuluvaa laajaa harkintavaltaa käytettäessä kansalaisuus on valittu ensimmäiseksi kriteeriksi unionin virkamiesten palvelussuhteen ehtojen vahvistamiseksi, ei vaikuta ilmeisen epäasianmukaiselta tai mielivaltaiselta ulkomaankorvauksen tarkoituksen valossa. Lisäksi korvauksen maksamisen, joka ei myöskään ole ajallisesti rajoitettu, kausittaisuus edellyttää yhdenvertaisen kohtelun ja syrjinnän periaatteen noudattamista paitsi palvelukseen astumisen ajankohtana myös aina tutkittaessa uudelleen oikeus tähän korvaukseen.
Ottaen huomioon tiukat edellytykset, jotka koskevat ulkomaankorvauksen myöntämistä virkamiehille, jotka ovat asemamaan kansalaisia, eli se, että henkilö ei ole lainkaan asunut tai harjoittanut ansiotoimintaa kyseisen valtion eurooppalaisella alueella tehtävien aloittamista edeltävien kymmenen vuoden viitejakson aikana, unionin yleinen tuomioistuin ei näe mitään syytä kantajan näistä edellytyksistä vapauttamisen oikeuttamiseksi hänen kansalaistamisestaan lukien. Niinpä kantajaa on kyseisestä ajankohdasta lukien kohdeltava samalla tavoin kuin kaikkia muita Belgian kansalaisia tai entisiä Belgian kansalaisia, joiden lyhytaikainenkin oleskelu Belgiassa kymmenen vuoden viitejakson aikana voi olla esteenä korvauksen saamiselle henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo päinvastoin, että virkamies, joka hankkii asemamaan kansalaisuuden uransa aikana, ei enää ole samassa tilanteessa kuin virkamiehet, jotka eivät ole ilmaisseet aikomusta virallistaa suhteitaan tähän maahan hankkimalla sen kansalaisuuden.
Joka tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin hylkää väitteen, jonka mukaan virkamiehiä, jotka ovat Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia, kohdellaan syrjivästi, varmistuttuaan siitä, että arvosteltua tulkintaa seurataan käytännössä riippumatta alun perin huomioon otetusta virkamiehen kansalaisuudesta ja että se ei myöskään millään tavoin liity Euroopan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisten suhteiden kehitykseen. Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa lopuksi kanneperusteesta, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta on loukattu, koska henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittu virheellisesti, että tältä osin ehdotettu tulkinta on yhteensoveltumaton kyseisen säännöksen sanamuodon ja ulottuvuuden kanssa, joten se on hylättävä.
Tehtyään päätelmänsä näistä seikoista unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi muut kanneperusteet ja näin ollen kanteen kokonaisuudessaan.