61989CJ0345_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-345/89,
jonka Tribunal de police d'Illkirch (Ranska) on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosasiassa, jossa vastaajana on
Alfred Stoeckel,
ennakkoratkaisun miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti O. Due, jaostojen puheenjohtajat G. F. Mancini, T. F. O'Higgins ja G. C. Rodríguez Iglesias sekä tuomarit Sir Gordon Slynn, R. Joliet, F. A. Schockweiler, F. Grévisse ja M. Zuleeg,
julkisasiamies: G. Tesauro,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies D. Louterman,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
-
Alfred Stoeckelin puolesta asianajaja Alexandre, Strasbourg,
-
Ranskan hallituksen puolesta asiamiehinä ulkoasiainministeriön oikeudellisten asioiden apulaispäällikkö Edwige Belliard ja saman ministeriön virkamies Marc Giacomini,
-
Italian hallituksen puolesta asiamiehenä valtionasiamies Pier Giorgio Ferri,
-
Euroopan yhteisöjen komission puolesta asiamiehenä oikeudellisen osaston virkamies Marie Wolfcarius,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Alfred Stoeckelin, Ranskan hallituksen edustajan ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston virkamies Claude Chavancen, Italian hallituksen ja komission esittämät suulliset huomautukset 21.11.1990 pidetyssä suullisessa käsittelyssä,
kuultuaan julkisasiamiehen 24.1.1991 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Tribunal de police d'Illkirch (Ranska) on 4.10.1989 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 9.11.1989, esittänyt ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) 5 artiklan tulkinnasta.
2
Kysymys on esitetty rikosoikeudenkäynnin yhteydessä, jossa SA Suman johtajaa Stoeckelia syytetään 28.10.1988 tapahtuneesta 77 naisen palkkaamisesta yötyöhön Ranskan Code du travail'n L 213-1 pykälän vastaisesti.
3
Direktiivin 76/207/ETY 5 artiklan mukaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen työolojen osalta tarkoittaa, että miehille ja naisille varmistetaan samat ehdot ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset toimenpiteet tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaisten säännösten kumoamiseksi (2 kohdan a alakohta) ja tämän periaatteen vastaisten säännösten, joiden alkuperäisenä tarkoituksena on ollut suojelu, muuttamiseksi, jollei tarkoitus enää ole perusteltu. Direktiivissä ei kuitenkaan 2 artiklan 3 kohdan mukaan estetä sellaisten säännösten soveltamista, jotka koskevat naisten suojelua erityisesti raskauden ja äitiyden perusteella.
4
Jäsenvaltiot ovat saman direktiivin 9 artiklan 1 kohdan nojalla olleet velvollisia saattamaan direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 30 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan osalta neljän vuoden kuluessa tiedoksi antamisesta. Viimeksi mainittu määräaika on päättynyt 14.2.1980.
5
Ranskan Code du travail'n L 213-1 pykälän mukaan naisia ei saa ottaa mihinkään yötyöhön, erityisesti teollisuuslaitoksiin, tehtaisiin ja työpajoihin, olivatpa ne minkälaisia tahansa. Sama pykälä sisältää kuitenkin erinäisiä poikkeuksia, jotka koskevat esimerkiksi vastuullisia johto- tai asiantuntijatehtäviä ja tilanteita, joissa erityisen vakavien olojen vuoksi kansallinen etu vaatii perättäisissä vuoroissa työskentelevien naistyöntekijöiden yötyökiellon soveltamisen keskeyttämistä Code du travail'n edellyttämien ehtojen ja menettelyn mukaisesti.
6
Oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että ulkomaisesta kilpailusta aiheutuneiden vaikeuksien vuoksi Suma-yhtiö on joutunut harkitsemaan noin 200 henkilön irtisanomista Obenheimin laitokseltaan. Huomattuaan kuitenkin, että irtisanomisten määrää ja vaikutuksia voitiin rajoittaa ottamalla käyttöön keskeytymättömän vuorotyön järjestelmä, mikä merkitsi yötyötä koko henkilöstölle, Suma-yhtiö oli ryhtynyt neuvotteluihin ammattiyhdistysten kanssa saadakseen aikaan sopimuksen ammattiyhdistysten ja yrityksen välillä.
7
Tätä varten 30.6.1988 laaditulla sopimuksella sovittiin, että siirtyminen yötyöhön oli poikkeuksellinen toimenpide ja että taloudellisten esteiden poistuttua Suma-yhtiössä palattaisiin yksinomaan päivätyöhön perustuvaan työjärjestelmään. Koska naispuolisilla työntekijöillä oli säilytettyihin työtehtäviin tarvittavat taidot ja koska naisille haluttiin antaa samat mahdollisuudet kuin miehille, osapuolet sopivat siitä, että kaikki työpaikat ovat avoinna niin miehille kuin naisille sen jälkeen, kun naispuolisten työntekijöiden enemmistö olisi äänestyksessä tämän hyväksynyt. Naisten enemmistö äänesti vuorotyöjärjestelmän puolesta ja se otettiin käyttöön 1.10.1988 alkaen.
8
Stoeckel on Tribunal de policessa väittänyt, että Ranskan Code du travail'n L 213 pykälä on sekä aiemmin mainitun direktiivin 76/207/ETY 5 artiklan vastainen että sen 25.10.1988 asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion (asia 312/86, Kok. 1988, s. 6315), jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi Ranskan laiminlyöneen velvollisuutensa, koska se ei ollut toteuttanut kaikkia aiemmin mainittuja tarpeellisia toimenpiteitä mainitussa direktiivissä kiellettyjen epätasa-arvoisten kohteluiden poistamiseksi.
9
Näissä olosuhteissa Tribunal de police d'Illkirch on päättänyt lykätä asian käsittelyn siihen asti, kunnes yhteisöjen tuomioistuin on antanut ennakkoratkaisun seuraavaan kysymykseen:
"Onko 9.2.1976 annetun direktiivin 5 artikla riittävän täsmällinen luodakseen jäsenvaltiolle velvoitteen olla sisällyttämättä naisten yötyökiellon periaatetta lainsäädäntöönsä sellaisena kuin siitä säädetään Ranskan Code du travail'n L 213-1 pykälässä?"
10
Pääasiaa koskevia tosiseikkoja, menettelyn kulkua sekä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä kirjallisia huomautuksia koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain, mikäli se on tarpeen yhteisöjen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
11
Direktiivin tavoitteena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate muun muassa työmahdollisuuksien ja työolojen osalta. Tässä tarkoituksessa direktiivi velvoittaa kumoamaan tai muuttamaan ne tämän periaatteen vastaiset kansalliset säännökset, joiden alkuperäisenä tarkoituksena on ollut suojelu, jollei tarkoitus enää ole perusteltu.
12
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on 26.2.1986 asiassa Marshall antamansa tuomion (asia 152/84, Kok. 1986, s. 723) 55 kohdassa täsmentänyt, ei direktiivin 76/207/ETY 5 artiklassa anneta jäsenvaltioille oikeutta rajoittaa tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamista sen soveltamisalalla tai asettaa sen soveltamiselle ehtoja; säännös on myös siinä määrin täsmällinen ja ehdoton, että asianosaiset voivat vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa estääkseen sellaisten kansallisten oikeussääntöjen soveltamisen, jotka ovat ristiriidassa tasa-arvoisen kohtelun periaatteen työolojen osalta ilmaisevan 5 artiklan 1 kohdan kanssa.
13
On myös muistettava, että direktiivin 2 artiklan 3 kohdan mukaan direktiivi ei estä naisten suojelua koskevia määräyksiä, erityisesti raskauden ja äitiyden perusteella. Yhteisöjen tuomioistuin on 15.5.1986 asiassa Johnston antamansa tuomion (asia 222/84, Kok. 1986, s. 1651) 44 kohdassa lausunut, että nimenomaisella viittauksellaan raskauteen ja äitiyteen direktiivillä on pyritty suojaamaan yhtäältä naisen biologista olotilaa ja toisaalta naisen ja hänen lapsensa välistä erityissuhdetta.
14
Ranskan ja Italian hallitukset väittävät, että naisten yötyökielto, josta kuitenkin on lukuisia poikkeuksia, on sopusoinnussa niiden yleisten tavoitteiden kanssa, joiden tarkoituksena on naispuolisten työntekijöiden suojelu, samoin kuin sellaisten erityisten sosiaalisten näkökohtien kanssa, jotka liittyvät esimerkiksi hyökkäyksen kohteeksi joutumisen riskiin ja naisten raskaampaan kotityötaakkaan.
15
Edellä mainitut periaatteet huomioon ottaen naispuolisten työntekijöiden suojeluun voidaan vedota ainoastaan silloin, kun on olemassa oikeutettu tarve miesten ja naisten erilaiselle kohtelulle. Olivatpa yötyön haittapuolet mitkä hyvänsä, raskautta ja äitiyttä lukuun ottamatta ne vaarat, joiden alaisiksi naiset sellaisessa työssä joutuvat, eivät yleisesti ottaen ole luonteeltaan erilaisia kuin ne, joiden alaisiksi myös miehet joutuvat.
16
Jos oletetaan, että hyökkäyksen kohteeksi joutumisen riskit ovat yöllä suurempia kuin päivällä, on näitä riskejä vastaan mahdollista toteuttaa sopivia toimenpiteitä loukkaamatta miesten ja naisten välisen tasa-arvoisen kohtelun perusperiaatetta.
17
Perhettä koskevien velvollisuuksien osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että direktiivin tavoitteena ei ole säännellä perheen sisäisiä suhteita tai muuttaa vanhempien keskinäistä työnjakoa (ks. 12.7.1984 asiassa Hoffmann annetun tuomion 24 kohta, asia 184/83, Kok. 1984, s. 3047).
18
Tämän vuoksi naisten yötyökiellon alkuperäisenä tarkoituksena ollut suojelun tarve ei vaikuta enää perustellulta, ja mainitun kiellon ylläpitämistä sellaisten vaaratekijöiden perusteella, jotka eivät koske yksinomaan naisia, tai sellaisten syiden perusteella, joilla ei ole mitään yhteyttä direktiivin 76/207/ETY tavoitteeseen, ei voida perustella vetoamalla tämän direktiivin 2 artiklan 3 kohdan säännöksiin, joihin viitataan tämän tuomion 3 kohdassa.
19
Useat poikkeukset, jotka ovat sellaisten jäsenvaltioiden lainsäädännössä, joissa yötyökielto on edelleen voimassa, ja joihin Ranskan ja Italian hallitukset ovat viitanneet, eivät riitä varmistamaan mainitun direktiivin tavoitteiden toteutumista, koska direktiivissä kielletään säätämästä yleistä periaatetta, jolla suljetaan naiset pois yötyöstä, ja koska poikkeukset voivat lisäksi aiheuttaa syrjintää.
20
Esitetystä seuraa, että Tribunal de police d'Illkirchin esittämään kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/207/ETY 5 artikla on riittävän täsmällinen luodakseen jäsenvaltioille velvoitteen olla sisällyttämättä lainsäädäntöönsä naisten yötyökiellon periaatetta - vaikka tästä periaatteesta olisi poikkeuksia - kun miesten yötyötä ei ole kielletty.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
21
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Ranskan ja Italian hallituksille sekä Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Tribunal de police d'Illkirchin 4.10.1989 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 5 artikla on riittävän täsmällinen luodakseen jäsenvaltioille velvoitteen olla sisällyttämättä lainsäädäntöönsä naisten yötyökiellon periaatetta - vaikka tästä periaatteesta olisi poikkeuksia - kun miesten yötyötä ei ole kielletty.