Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – 7 artiklan 1 kohta – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Sopimusehdon kohtuuttomaksi toteamisen vaikutukset – Sopimuksen pätemättömyys – Palauttamiskanteet – Elinkeinonharjoittajan kanteen vanhentumisaika – Vanhentumisen katkeaminen – Kuluttajan luottolaitokselle olevan velan tunnustaminen – Tehokkuusperiaate – Oikeusvarmuuden periaate – Suhteellisuusperiaate – Oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa – Perusteeton etu
Asiassa C‑901/24 [Falucka] (i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) on esittänyt 16.12.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 22.12.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
mBank S.A.
vastaan
TK,
DJ ja JJ,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit R. Frendo (esittelevä tuomari) ja A. Kornezov,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        mBank S.A., edustajinaan
A. Cudna-Wagner, radca prawny, ja B. Miąskiewicz, adwokat,
–        TK, DJ ja JJ, edustajanaan P. Wójcik, radca prawny,
–        Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–        Portugalin hallitus, asiamiehinään A. Pimenta ja A. Rodrigues,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P. Kienapfel ja A. Stobiecka-Kuik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 7 artiklan 1 kohdan sekä tehokkuusperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja asiansa saamista tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan oikeuden tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä mBank S.A., joka on pankki, ja toisaalta kolme kuluttajaa, eli TK, DJ ja JJ, ja joka koskee sellaisen saatavan perimistä, joka perustuu kiinnelainasopimuksen pätemättömyyteen siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
4        Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Puolan oikeus
5        Puolan 23.4.1964 annetun siviilikoodeksin (ustawa – Kodeks cywilny) (Dz. U. 2024,
nro 1061), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviilikoodeksi), 58 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Oikeustoimi, joka on lainvastainen tai jolla pyritään kiertämään lakia, on pätemätön, ellei sovellettavassa säännöksessä säädetä muusta seurauksesta, erityisesti siitä, että pätemättömien ehtojen sijasta sovelletaan lain vastaavia säännöksiä.”
6        Siviilikoodeksin 117 §:n 1 ja 21 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Laissa säädettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta varallisuussaatavat vanhentuvat.
– –
21.      Vanhentumisajan päättymisen jälkeen ei ole enää mahdollista vaatia saatavaa kuluttajalta.”
7        Mainitun lain 1171 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Poikkeustapauksissa tuomioistuin voi asianosaisten etujen punninnan jälkeen olla ottamatta huomioon kuluttajaa vastaan esitettävän vaatimuksen vanhentumisajan päättymistä, jos kohtuullisuus sitä edellyttää.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitettua toimivaltaa käyttävän tuomioistuimen on otettava huomioon erityisesti
1) vanhentumisajan kesto;
2) vanhentumisajan päättymisen ja vaatimuksen esittämisen välisen ajan pituus;
3) niiden olosuhteiden luonne, joiden vuoksi velkoja ei ole esittänyt vaatimustaan, mukaan lukien velallisen toiminnan vaikutus velkojan viivästymiseen saatavansa vaatimisessa.”
8        Siviilikoodeksin 118 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ellei erityissäännöksessä toisin säädetä, vanhentumisaika on kuusi vuotta mutta toistuvia suorituksia koskevien saatavien ja liiketoiminnan harjoittamiseen liittyvien saatavien osalta kolme vuotta. Vanhentumisaika päättyy kuitenkin kalenterivuoden viimeisenä päivänä, jollei se ole kahta vuotta lyhyempi.”
9        Siviilikoodeksin 120 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Vanhentumisaika alkaa päivästä, jona saatava erääntyy. Jos saatavan erääntyminen riippuu oikeudenhaltijan tietystä toimesta, vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona saatava olisi erääntynyt, jos oikeudenhaltija olisi tehnyt toimen mahdollisimman pian.”
10      Siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vanhentumisaika katkeaa
1)      kun suoraan saatavan vaatimiseksi, vahvistamiseksi, täyttämiseksi tai turvaamiseksi toteutetaan toimi tuomioistuimessa tai viranomaisessa, joka on nimetty käsittelemään tiettyjä asioita tai panemaan täytäntöön tietyntyyppiset saatavat, taikka välimiesoikeudessa;
2)      kun henkilö, johon saatava kohdistuu, tunnustaa saatavan.”
11      Mainitun koodeksin 124 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen kustakin katkeamisesta.”
12      Siviilikoodeksin 3851 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kuluttajan kanssa tehdyn sopimuksen ehdot, joista ei ole erikseen neuvoteltu, eivät sido kuluttajaa, jos niissä määritetään hänen oikeutensa ja velvollisuutensa hyvän tavan vastaisesti ja jos ne loukkaavat ilmeisellä tavalla hänen etujaan (lainvastaiset sopimusehdot). Tämä säännös ei koske ehtoja, joissa määritetään osapuolten keskeiset velvoitteet, mukaan luettuna hinta tai vastike, jos ne on muotoiltu yksiselitteisesti.”
13      Kyseisen koodeksin 405 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jokaisella, joka on ilman oikeusperustetta saanut toisen kustannuksella varallisuusedun, on velvollisuus palauttaa etu luontoissuorituksena ja, jollei tämä ole mahdollista, palauttaa sen määrä.”
14      Siviilikoodeksin 410 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Edeltävien pykälien säännöksiä sovelletaan erityisesti aiheettomaan suoritukseen.
2.      Suoritus on aiheeton, jos sen tekijä ei ylipäänsä ollut velvollinen tekemään sitä tai jos velvollisuus ei kohdistunut suorituksen saajaan, jos suoritukselle ei enää ole perustetta tai jos suorituksen tavoitetta ei saavutettu tai jos suoritukseen velvoittava oikeustoimi oli pätemätön eikä siitä ole tullut pätevää suorituksen toteuttamisen jälkeen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
15      mBank teki vuonna 2007 TK:n, DJ:n ja JJ:n kanssa Sveitsin frangiin (CHF) indeksoidun kiinnelainasopimuksen, jonka määrä oli 1 958 800 Puolan zlotya (PLN) (n. 460 700 euroa), joka maksettiin TK:lle; DJ:n ja JJ:n sopimusperusteisen sitoumuksen ainoana tarkoituksena oli taata TK:n maksukyky lainan myöntämistä varten.
16      Kyseiset kolme kuluttajaa vaativat Sąd Okręgowy w Warszawiessa (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) nostamallaan kanteella, joka annettiin mBankille tiedoksi 15.1.2018, lainasopimuksen toteamista pätemättömäksi.
17      TK ilmoitti oikeudenkäynnin aikana 9.1.2019 ja 3.10.2019 kyseisessä tuomioistuimessa olevansa tietoinen sopimuksen pätemättömäksi toteamisen seurauksista, eli siitä, että hänen saamansa luoton kokonaismäärä palautetaan pankille, että hän hyväksyi nämä seuraukset ja että hän suostui sopimuksen pätemättömyyden toteamiseen (jäljempänä TK:n tekemät ilmoitukset). Sąd Okręgowy w Warszawie totesi 5.11.2019 antamallaan tuomiolla lainasopimuksen pätemättömäksi sellaisten kohtuuttomien ehtojen vuoksi, joita ilman kyseisen sopimuksen voimassa pitäminen oli mahdotonta.
18      mBank nosti 2.12.2022 TK:ta, DJ:tä ja JJ:tä vastaan Sąd Okręgowy w Warszawiessa, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen TK:lle maksetun luoton pääoman perimiseksi takaisin laillisine viivästyskorkoineen.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antoi 16.12.2024 osittaisen tuomion, jolla se hylkäsi mBankin vaatimuksen siltä osin kuin se kohdistui DJ:hen ja JJ:hen.
20      TK vaatii kyseisen vaatimuksen hylkäämistä ja esittää muun muassa väitteen mBankin saatavan vanhentumisesta.
21      Hän väittää erityisesti, että TK:n, DJ:n ja JJ:n vaatimus lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta oli annettu tiedoksi mBankille 15.1.2018 ja että siviilikoodeksin 118 §:n ja 120 §:n 1 momentin mukaan vanhentumisaika oli alkanut kulua kyseisestä päivästä ja päättynyt 31.12.2021.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa aluksi, ettei mBankin saatavan olemassaolosta sinänsä ole epäilystä, mutta että pääasian ratkaisemiseksi on määritettävä, ovatko TK:n kyseisten kolmen kuluttajan vireille panemassa oikeudenkäynnissä tekemät ilmoitukset katkaisseet kyseisen saatavan vanhentumisajan pätevästi.
23      Kyseinen tuomioistuin selittää tältä osin, että siviilikoodeksin 118 §:n nojalla elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisaika on kolme vuotta ja että se päättyy kalenterivuoden lopussa, ja että Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) vuonna 2024 antaman ratkaisun mukaan kyseinen vanhentumisaika alkaa kulua siitä hetkestä, jona kuluttaja on ensimmäisen kerran riitauttanut elinkeinonharjoittajaan nähden sopimusehtojen sitovuuden, eli tässä tapauksessa 15.1.2018.
24      Mainittu tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä, että kysymykseen siitä, onko pankin saatava vanhentunut, on olemassa kaksi mahdollista lähestymistapaa.
25      Yhtäältä voitaisiin katsoa, että TK:n muun muassa hänen vireille panemansa oikeudenkäynnin yhteydessä tekemät ilmoitukset merkitsevät hänen velkansa tunnustamista, mikä johtaisi kyseisen saatavan vanhentumisajan katkeamiseen siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentin 2 kohdan nojalla. Tässä tapauksessa kyseinen määräaika olisi alkanut kulua uudelleen 3.10.2019, eikä pankin saatava olisi vanhentunut, joten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi hyväksyttävä pääasian kanne.
26      Kyseinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että tämä tunnustaminen olisi voinut saada mBankin uskomaan, että TK maksaisi velkansa vapaaehtoisesti, mikä olisi johtanut pankin päätökseen olla nostamatta maksusuoritusta koskevaa kannetta. Näin ollen mBankin vaatimuksen hylkääminen saatavan vanhentumisen vuoksi voisi merkitä sitä, että mBankin oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa rajoitetaan ja että oikeusvarmuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta loukataan.
27      Toisaalta mainittu tuomioistuin huomauttaa, että voitaisiin katsoa, että TK toimi tahattomasti omaksi vahingokseen myöntäessään velkansa ilmoituksillaan, jotka se teki saadakseen ratkaisun lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta. Näin ollen pankin saatavan vanhentumisajan katkeaminen kyseisten ilmoitusten perusteella voisi olla ristiriidassa direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdan ja tehokkuusperiaatteen kanssa, koska elinkeinonharjoittajien olisi helpompi vedota oikeuksiinsa, jos tällainen tunnustaminen aiheuttaa vanhentumisajan katkeamisen.
28      Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoisi, että TK:n tekemät ilmoitukset eivät ole katkaisseet vanhentumisajan kulumista, on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vielä tutkittava, voidaanko kyseisiä ilmoituksia pitää velallisen menettelynä, joka on vaikuttanut velkojan viivästymiseen saatavansa vaatimisessa, mikä oikeuttaisi siviilikoodeksin 1171 §:n 2 momentin 3 kohdan nojalla sen, ettei mBankin saatavan vanhentumisajan päättymistä oteta huomioon.
29      Sad Okręgowy w Warszawie on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [93/13] 7 artiklan 1 kohtaa sekä tehokkuusperiaatetta, suhteellisuusperiaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta ja oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa tulkittava siten, että ne ovat esteenä tuomioistuimissa omaksutulle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan
–        kohtuuttomien sopimusehtojensa vuoksi pätemättömäksi osoittautuneen sopimuksen perusteella tehtyjen aiheettomien suoritusten palauttamiseen perustuvaan elinkeinonharjoittajan saatavaan kuluttajalta sovellettava vanhentumisaika katkeaa, kun kuluttaja ilmoittaa tiedostavansa, että sopimuksen pätemättömyyden vuoksi hänellä on velvollisuus palauttaa elinkeinonharjoittajalta pätemättömän sopimuksen perusteella saamansa suoritukset
–        kuluttajan tällaisen ilmoituksen perusteella voidaan jättää ottamatta huomioon se, että saatavaan, johon elinkeinonharjoittaja voi vedota kuluttajaan nähden, sovellettava vanhentumisaika on päättynyt?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
30      Kysymyksensä ensimmäisellä osalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisaika katkeaa sellaisen ilmoituksen johdosta, jonka kuluttaja on tehnyt aiemmassa oikeudenkäyntimenettelyssä, joka on koskenut kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevaa vaatimusta, ja jonka mukaan kyseinen kuluttaja on tietoinen siitä, että tämän pätemättömäksi toteamisen vuoksi hänen on palautettava elinkeinonharjoittajalta saamansa suoritus.
31      Direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille asetetaan velvollisuus varmistaa, että niiden kansallisessa oikeusjärjestyksessä on riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.
32      Silloin, kun unioni ei ole antanut asiaa koskevia sääntöjä, kunkin jäsenvaltion asiana on menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla antaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, kuitenkin sillä edellytyksellä, että kyseiset säännöt eivät ole epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne ole sellaisia, että unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio 22.4.2021, Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313,
52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Ensinnäkin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on lähtökohtaisesti
katsottava, että kohtuuttomaksi todettu sopimusehto ei ole koskaan ollut olemassa, minkä vuoksi sillä ei voi olla vaikutuksia kuluttajaan nähden. Siitä, että tällainen ehto todetaan kohtuuttomaksi tuomioistuimessa, on lähtökohtaisesti seurattava sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttaminen, jossa kuluttaja olisi, jos tällaista ehtoa ei olisi ollut olemassa, muun muassa ottamalla käyttöön oikeus sellaisten perusteettomien etujen palautukseen, jotka elinkeinonharjoittaja on saanut kuluttajan vahingoksi tällaisen kohtuuttoman ehdon perusteella
(tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisesta aiheutuvat seuraukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sama pätee tilanteissa, joissa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn sopimuksen ehtojen kohtuuttomuus johtaa paitsi näiden ehtojen pätemättömyyteen myös koko kyseisen sopimuksen pätemättömyyteen (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisesta aiheutuvat seuraukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Kyseiseen tavoitteeseen, joka koskee sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamista, jossa kuluttaja olisi ollut, ellei mainittua kohtuutonta ehtoa olisi ollut, pyrittäessä on kuitenkin noudatettava suhteellisuusperiaatetta, joka unionin yleisenä oikeusperiaatteena edellyttää, ettei kansallisella säännöstöllä, jolla kyseinen oikeus pannaan täytäntöön, ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (tuomio 23.11.2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85 kohta).
35      Suhteellisuusperiaatetta loukattaisiin, jos aiemmin vallinneen tilanteen palauttaminen
olisi suljettava pois elinkeinonharjoittajaan nähden. Näin ollen kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta johtuvan palauttamisvelvollisuuden on oltava keskinäinen, mutta pankki ei kuitenkaan voi vaatia kuluttajalta hyvitystä, joka ylittää saman sopimuksen täyttämisen perusteella maksetun pääoman takaisinmaksun ja maksukehotuksesta laskettavan lakisääteisen viivästyskoron maksamisen (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2023, mBank (Kuluttajan ilmoitus), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Lisäksi kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamiseen liittyvä palauttamista koskeva vaikutus, joka oikeuttaa myös pankin palauttamisvaatimuksen, mahdollistaa sen varmistamisen, että unionin oikeusjärjestyksessä taattujen oikeuksien suojaaminen ei johda siihen, että kuluttaja saa perusteetonta etua (ks. analogisesti tuomio 13.7.2006, Manfredi ym., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 94 kohta).
37      Tässä yhteydessä on toiseksi todettava, että elinkeinonharjoittajan palauttamisvaatimuksen vanhentumisajan katkeaminen sillä perusteella, että kuluttaja tunnustaa velkansa, ei lähtökohtaisesti vaikuta kuluttajan mahdollisuuteen käyttää oikeuttaan saada takaisin kyseisen elinkeinonharjoittajan kohtuuttomien ehtojen perusteella perusteettomasti saamat edut, mikä johtaa sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamiseen, jossa kyseinen kuluttaja olisi ollut ilman näitä ehtoja.
38      Oikeuskäytännöstä ilmenee kolmanneksi, että siltä osin kuin on kyse kansallisen tuomioistuimen velvollisuudesta sivuuttaa tarvittaessa viran puolesta kohtuuttomat ehdot direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti, kyseisen tuomioistuimen ei tarvitse jättää soveltamatta ehtoa, jos kuluttaja sen jälkeen, kun tämä tuomioistuin on ilmoittanut asiasta kuluttajalle, ei vetoa siihen, että ehto on kohtuuton ja sitomaton, jolloin hän antaa vapaaehtoisen ja tietoisen suostumuksensa kyseiseen sopimusehtoon (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Jotta kuluttaja voisi antaa vapaaehtoisen ja tietoisen suostumuksensa kohtuuttoman sopimusehdon sivuuttamiseen tai sen soveltamiseen sen kohtuuttomuudesta huolimatta, kansallisen tuomioistuimen on ilmoitettava osapuolille kansalliset menettelysäännöt sekä siviilimenettelyissä noudatettava oikeudenmukaisuuden periaate huomioiden objektiivisesti ja tyhjentävästi ne oikeudelliset seuraukset, joita kohtuuttoman ehdon poistaminen voi aiheuttaa (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisesta aiheutuvat seuraukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 48 kohta).
Tällainen tieto on sitäkin tärkeämpi, kun kohtuuttoman ehdon soveltamatta jättäminen voi johtaa koko sopimuksen pätemättömäksi toteamiseen, minkä seurauksena kuluttajaan voidaan mahdollisesti kohdistaa palautusvaatimuksia (tuomio 16.3.2023, M. B.
ym. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisen vaikutukset), C‑6/22, EU:C:2023:216, 40 kohta).
40      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee tältä osin, että kun tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskeva vaatimus oli saatettu, esitti kahteen otteeseen kysymyksiä tältä osin, TK yhtäältä ilmoitti ymmärtävänsä ja hyväksyvänsä sopimuksen pätemättömyyden merkitsevän sitä, että hän oli velvollinen palauttamaan mBankille saamansa luoton määrän, ja toisaalta kuitenkin pysytti vaatimuksensa.
41      Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että tiedot, jotka kansallisen tuomioistuimen on annettava kuluttajalle tämän tuomion 39 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, eivät voi merkitä tuomioistuimen velvollisuutta selittää yksityiskohtaisesti kaikkia oikeussääntöjä, joita voidaan soveltaa elinkeinonharjoittajan palauttamisvaatimukseen, kuten sääntöjä, jotka koskevat elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan katkeamista. Se, että kuluttajalle ilmoitetaan hänen velvollisuudestaan palauttaa lainapääoma ja viivästyskorot, riittää nimittäin siihen, että kuluttaja kykenee ymmärtämään ja arvioimaan ne oikeudelliset seuraukset, jotka aiheutuvat lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi, ja antamaan siten vapaaehtoisen ja tietoisen suostumuksen tällaiseen pätemättömäksi toteamiseen. Näin ollen sillä, että kuluttajan tekemien ilmoitusten tarkoituksena oli todennäköisesti saada sopimus todetuksi pätemättömäksi eikä kyseisen elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan katkaiseminen, ei ole merkitystä.
42      Neljänneksi ja viimeiseksi on palautettava mieleen, että oikeusvarmuuden periaatteen – jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on myös maininnut – tarkoituksena on unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan taata oikeudellisten tilanteiden ja suhteiden ennakoitavuus (tuomio 16.10.2019, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseinen periaate ei näin ollen ole esteenä kansallisen oikeuden säännölle, jossa säädetään, että elinkeinonharjoittajan saatavaan sovellettava vanhentumisaika katkeaa, jos kuluttaja tunnustaa kyseisen velan, erityisesti kun – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa – elinkeinonharjoittaja saattoi tällaisen tunnustamisen jälkeen olettaa, että kyseinen kuluttaja maksaa velkansa vapaaehtoisesti, ja lykätä näin ollen saatavansa palauttamista koskevan kanteen nostamista.
43      Tällaisella säännöllä voidaan myös taata elinkeinonharjoittajan oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, koska elinkeinonharjoittaja saattoi kuluttajan velan tunnustamisen jälkeen ennakoida, että sen saatavaan sovellettava vanhentumisaika alkaa kansallisen oikeuden nojalla kulua uudelleen, ja tarvittaessa käyttää oikeuttaan saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi kyseisen määräajan huomioon ottaen.
44      Edellä esitetyn perusteella kysymyksen ensimmäiseen osaan on vastattava, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisaika katkeaa sellaisen ilmoituksen johdosta, jonka kuluttaja on tehnyt aiemmassa oikeudenkäyntimenettelyssä, joka on koskenut kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevaa vaatimusta, ja jonka mukaan kyseinen kuluttaja on tietoinen siitä, että tämän pätemättömäksi toteamisen vuoksi hänen on palautettava elinkeinonharjoittajalta saamansa suoritus.
45      Kun otetaan huomioon kysymyksen ensimmäiseen osaan annettu vastaus, kysymyksen toiseen osaan, joka perustuu olettamaan, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan katkeaminen on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
46      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate –
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisaika katkeaa sellaisen ilmoituksen johdosta, jonka kuluttaja on tehnyt aiemmassa oikeudenkäyntimenettelyssä, joka on koskenut kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevaa vaatimusta, ja jonka mukaan kyseinen kuluttaja on tietoinen siitä, että tämän pätemättömäksi toteamisen vuoksi hänen on palautettava elinkeinonharjoittajalta saamansa suoritus.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: puola.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.