62007CC0260
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PAOLO MENGOZZI
4 päivänä syyskuuta 2008 (
1
)
Asia C-260/07
Pedro IV Servicios SL
vastaan
Total España SA
”Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — EY 81 artikla — Moottoriajoneuvojen polttoaineiden ja muiden polttoaineiden yksinostosopimus — Poikkeus — Asetus (ETY) N:o 1984/83 — 12 artiklan 2 kohta — Asetus (ETY) N:o 2790/1999 — 4 artiklan a alakohta ja 5 artiklan a alakohta — Yksinoikeuden voimassaoloaika — Vähittäismyyntihinnan vahvistaminen”
I Johdanto
1.
Tämä on kolmen vuoden aikana kolmas Espanjan markkinoilla toimivan öljy-yhtiön ja jonkin sen jakelijan välisiä huoltamosopimuksia koskeva asia, josta yhteisöjen tuomioistuimelta pyydetään ennakkoratkaisua. (
2
)
2.
Kaksi ensimmäistä asiaa koskivat pääasiallisesti öljy-yhtiön ja asianomaisten huoltamoyrittäjien välillä solmittujen sopimussuhteiden oikeudellista määrittelyä yhteisön kilpailuoikeuteen nähden. (
3
)
3.
Nyt esitetyt kysymykset koskevat sen sijaan yksinomaan sitä ongelmaa, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisiin sopimuksiin soveltaa ryhmäpoikkeusjärjestelmiä, joista säädetään vastaavasti ja peräkkäin perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1984/83 (
4
) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2790/1999. (
5
) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma pääasiallisesti asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdan, joissa sallitaan tietyillä edellytyksillä vertikaalisten yksinostosopimusten tekeminen ajaksi, joka ylittää sen ajan, jota näissä asetuksissa pääsääntöisesti edellytetään ryhmäpoikkeuksen soveltamiseksi, tulkinnasta.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
4.
Asetuksessa N:o 1984/83 suljetaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta, josta puolestaan on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) soveltamisalan ulkopuolelle tietyt yksinostosopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmät, jotka tavallisesti täyttävät saman artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset, sillä perusteella, että ne johtavat yleensä tuotteiden jakelun tehostumiseen.
5.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan d alakohdan mukaan tätä poikkeusta ei sovelleta, jos sopimus tehdään määräämättömäksi ajaksi tai yli viideksi vuodeksi.
6.
Asetuksen N:o 1984/83 10–13 artiklaan sisältyvät huoltamosopimuksia koskevat erityissäännökset.
7.
Kyseisen asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla julistetaan, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ei tämän asetuksen 11–13 artiklassa säädetyin edellytyksin koske sopimuksia, joiden osapuolina on ainoastaan kaksi yritystä ja joissa toinen osapuoli, jälleenmyyjä, antaa toiselle osapuolelle, tavarantoimittajalle, erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen vastikkeeksi sitoumuksen siitä, että jälleenmyyjä hankkii tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita tai tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita myytäväksi edelleen sopimuksessa mainitussa huoltamossa vain tavarantoimittajalta tai tähän yhdyssuhteessa olevalta yritykseltä tai muulta yritykseltä, jonka tehtäväksi tavarantoimittaja on antanut tavaroidensa myynnin.”
8.
Kyseisen asetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 10 artiklassa mainitun velvoitteen lisäksi jälleenmyyjälle ei saa määrätä muita kilpailunrajoituksia kuin:
a)
velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa myymättä muiden yritysten toimittamia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita;
b)
velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa käyttämättä muiden yritysten toimittamia voiteluaineita tai niihin liittyviä öljypohjaisia tuotteita, jos tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa oleva yritys on antanut jälleenmyyjän saataville laitteiston [öljynvaihtoa varten] tai muun moottoriajoneuvon [voiteluun liittyvän] välineistön taikka rahoittanut sen hankinnan;
c)
velvoitteen olla mainostamatta sopimuksessa mainitussa huoltamossa tai sen ulkopuolella muiden yritysten toimittamia tavaroita muutoin kuin siinä suhteessa, jossa niiden myynti on huoltamossa toteutuvaan kokonaisliikevaihtoon;
d)
velvoitteen antaa tavarantoimittajan tai tämän osoittaman yrityksen huoltaa [säilytykseen ja jakeluun tarkoitetut] laitteet, jotka tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa oleva yritys omistaa tai on rahoittanut.”
9.
Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdassa luetellaan sen 10 artiklan soveltamisen esteenä olevat sopimuslausekkeet ja -sitoumukset, joihin kuuluu kyseisen 1 kohdan c alakohdassa säädetty edellytys, jonka mukaan sopimus ei saa olla tehty määräämättömäksi ajaksi tai yli kymmeneksi vuodeksi.
10.
Kuitenkin asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdasta poiketen tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos sopimus liittyy huoltamoon, jonka tavarantoimittaja vuokraa jälleenmyyjälle tai antaa tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella, kyseisen asetuksen III osastossa tarkoitettuja yksinostovelvoitteita ja kilpailevien tuotteiden jakelua koskevaa kieltoa voidaan soveltaa jälleenmyyjään koko sen ajan, jonka tämä tosiasiallisesti toimii näissä tiloissa.
11.
Saman asetuksen 13 artiklassa säädetään sen 2 artiklan 1 ja 3 kohdan, 3 artiklan a ja b alakohdan, 4 artiklan sekä 5 artiklan analogisesta soveltamisesta huoltamosopimuksiin.
12.
Kyseisen asetuksen johdanto-osan 13 perustelukappaleessa säädetään seuraavaa:
”– – tällaisten sopimusten erityispiirteenä on yleensä se, että yhtäältä niissä tavarantoimittaja myöntää jälleenmyyjälle erityisiä kaupallisia tai rahoituksellisia etuja osallistumalla rahoitukseen, antamalla tai hankkimalla hänelle lainan edullisin ehdoin, järjestämällä hänelle liikepaikan tai toimitilat, antamalla hänen käyttöönsä välineistöä tai kalustoa taikka suorittamalla muita investointeja hänen hyväkseen ja että toisaalta niissä jälleenmyyjä antaa pitkäaikaisen yksinostovelvoitteen sisältävän sitoumuksen, johon useimmissa tapauksissa liittyy kilpailevien tuotteiden myymistä koskeva kielto”.
13.
Asetus N:o 1984/83, jonka voimassaoloaikaa jatkettiin 31.12.1999 saakka annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1582/97, (
6
) on kumottu komission asetuksella (EY) N:o 2790/1999, joka tuli voimaan .
14.
Asetuksen N:o 2790/1999 4 artiklan a alakohdassa säädetään, että poikkeusta EY 81 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joilla suoraan tai välillisesti, yksinään tai yhdistettynä muihin osapuolten määräysvallassa oleviin tekijöihin, pyritään ”rajoittamaan ostajan mahdollisuutta asettaa oma jälleenmyyntihinta[, tämän kuitenkaan] rajoittamatta toimittajan mahdollisuutta asettaa enimmäismyyntihinta tai suositella myyntihintaa, edellyttäen, että nämä eivät johda kiinteään tai vähimmäismyyntihintaan jonkin osapuolen käyttämän painostuksen tai tarjoamien kannustimien vuoksi”.
15.
Asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdan mukaan asetuksen 2 artiklassa säädettyä poikkeusta ei sovelleta välittömiin tai välillisiin kilpailukieltovelvoitteisiin, jotka ovat voimassa määräämättömän ajan tai yli viisi vuotta. Viiden vuoden jälkeen hiljaisella sopimuksella uusittavan kilpailukieltovelvoitteen katsotaan olevan sovittu määräämättömäksi ajaksi. Tässä säännöksessä täsmennetään kuitenkin, että viiden vuoden aikarajaa ei sovelleta, jos ostaja myy sopimusten kohteena olevia tavaroita tai palveluja toimittajan omistamista tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamista tiloista ja maa-alasta käsin ja jos kilpailukieltovelvoite ei jatku sen ajanjakson jälkeen, jonka ajan tilat ja maa-ala ovat ostajan käytössä.
16.
Asetuksen N:o 2790/1999 12 artiklan mukaan EY 81 artiklan 1 kohdassa vahvistettua kieltoa ei sovelleta 1.6.2000 ja välisenä aikana sellaisiin sopimuksiin, jotka ovat voimassa ja jotka eivät täytä tällä asetuksella säädetyn ryhmäpoikkeuksen edellytyksiä mutta jotka täyttävät muun muassa asetuksella N:o 1984/83 säädetyt edellytykset.
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa
17.
Ennakkoratkaisupyyntöpäätöksestä ilmenee, että yhtiöt Pedro IV Servicios SL (jäljempänä Pedro IV) ja Total España SA (jäljempänä Total) tekivät 26.10.1989 monimutkaisen järjestelyn, joka koostui neljästä keskenään yhteydessä olevasta sopimuksesta.
18.
Ensimmäisen sopimuksen mukaan Pedro IV myönsi Totalille ”maankäyttöoikeudeksi” kutsutun esineoikeuden sille kuuluvaan maa-alueeseen. Tämän sopimuksen nojalla Total voi rakentaa maa-alueelle rakennuksen maksamalla korvauksen oikeuden luovuttajalle. Tämän korvauksen määräksi sovittiin 250000 Espanjan pesetaa (ESP) (joka vastaa noin 1500:aa euroa) kuukaudessa, ja maksuja oli määrä maksaa 20 vuoden ajan. Tämän 20 vuoden ajan päätyttyä Totalin rakentama huoltamo siirtyy Pedro IV:n omistukseen. Total sitoutui rakentamaan huoltamon polttoaineen myyntiä varten kahden ja puolen vuoden kuluessa niin, että edellä mainittu 20 vuoden määräaika lasketaan huoltamotoiminnan käynnistämisestä. Osapuolet sopivat, että maankäyttöoikeutta ei saa siirtää ilman maa-alueen omistajan lupaa.
19.
Toinen sopimus on rakennettavan huoltamon vuokrasopimus, jonka nojalla Total luovutti Pedro IV:lle huoltamon käyttöoikeuden yhden vuoden ajaksi. Tämä määräaika on jatkettavissa kuukausi kerrallaan. Määräajan jatkaminen on kuitenkin vuokranantajalle pakollista niin kauan kuin on olemassa yksinoikeuteen perustuva toimitussopimus, jonka se myös sitoutuu tekemään vuokraajan kanssa. Vuokrasopimus päättyy joka tapauksessa silloin, kun vuokranantajan maankäyttöoikeus päättyy. Pedro IV maksaa kuukausittain 600000 ESP:n (joka vastaa 3600:aa euroa) suuruista vuokraa.
20.
Kolmannen sopimuksen nojalla Pedro IV sitoutui huoltamon vastaanotettuaan harjoittamaan siellä toimintaa siten, että se hankkii sinne polttoainetta yksinomaan Totalilta, ja käyttämään tämän kuvaa, värejä, tavaramerkkiä ja kylttiä. Yksinostosopimus tehdään 20 vuodeksi, ja toimitukset tehdään lopullisena kauppana, joten jakelija saa omistusoikeuden polttoaineeseen siitä hetkestä lähtien, jona tavarantoimittaja antaa polttoaineen sen käyttöön huoltamolla. Ostaja sitoutuu myymään sen edelleen omaan lukuunsa ja omalla riskillään. Vastineeksi Totalin on maksettava Pedro IV:lle kuukausittain 350000 ESP (noin 2100 euroa). Lisäksi Total sitoutuu ilmoittamaan jakelijalle vähittäisohjehinnat siten, että ne ovat kilpailukykyisiä niihin hintoihin nähden, joita alueen kilpailijat tarjoavat vilpittömässä mielessä. Total sitoutuu myös vahvistamaan jälleenmyyjälle toimittamansa polttoaineen hinnan sellaisin ehdoin, jotka ovat edullisimmat niistä ehdoista, joista se sopii muiden Barcelonaan (Espanja) mahdollisesti sijoittautuvien huoltamoiden kanssa, siten, että hinta ei missään tapauksessa ole korkeampi kuin keskihinta niistä hinnoista, joita ovat vahvistaneet muut markkinoilla Barcelonassa toimivat merkittävät tavarantoimittajat.
21.
Osapuolet ovat myös sopineet niiden määrien kuittaamisesta, jotka osapuolten on vastavuoroisesti maksettava toisilleen kolmen edellä mainitun sopimuksen nojalla, mistä seuraa, että kumpikaan ei ole velvollinen maksamaan mitään toiselle, koska summat ovat kummassakin tapauksessa samat eli 600000 ESP.
22.
Lopuksi neljännellä sopimuksella Total myönsi Pedro IV:lle 30000000 ESP:n (noin 180300 euroa) suuruisen hypoteekkilainan, jonka vakuutena on kiinnitys lainanottajan maa-alueeseen 20 vuoden ajan sillä edellytyksellä, että huoltamo rakennetaan.
23.
Kansallisen tuomioistuimen mukaan huoltamo todellakin rakennettiin Pedro IV:n omistuksessa olevalle maalle, kun nämä neljä sopimusta oli tehty, ja Total teki yksinoikeuteen perustuvia toimituksia viimeksi mainitulle ainakin ennakkoratkaisupyyntöpäätöksen tekemiseen saakka.
24.
Vuoden 2004 joulukuussa Pedro IV vaati Barcelonan Juzgado de lo Mercantilissa (kaupallinen tuomioistuin) nostamallaan kanteella ensisijaisesti neljällä edellä mainitulla sopimuksella perustetun oikeussuhteen toteamista mitättömäksi. Kanteensa tueksi Pedro IV väitti yhtäältä, että kyseisiin sopimuksiin sisältyy kilpailua vakavasti rajoittavia lausekkeita eli niiden voimassaoloaika oli liian pitkä, sillä se ylittää yhteisön oikeudessa yksinoikeuteen perustuvalle toimitussopimukselle asetetun enimmäisvoimassaoloajan, ja toisaalta, että kolmannessa näistä sopimuksista vahvistetaan välillisesti jälleenmyyntihinnat, mikä on kiellettyä perustamissopimuksen 85 artiklan nojalla, eikä siihen voida soveltaa asetuksessa N:o 1984/83 säädettyä ryhmäpoikkeusjärjestelmää tai sittemmin asetuksella N:o 2790/1999 säädettyä järjestelmää.
25.
Koska tämä kanne hylättiin kokonaisuudessaan ensimmäisessä oikeusasteessa, Pedro IV valitti asiasta ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen.
26.
Koska Audiencia Provincial de Barcelona oli epävarma asetuksen N:o 1984/83 ja asetuksen N:o 2790/1999 säännösten tulkinnasta, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Kun – – asetuksen – – N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ’poiketen siitä, mitä 1 kohdan c alakohdassa säädetään, voidaan, jos sopimus liittyy huoltamoon, jonka tavarantoimittaja vuokraa jälleenmyyjälle tai antaa tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella, tässä osastossa tarkoitettuja yksinostovelvoitteita ja kilpailevien tuotteiden jakelua koskevaa kieltoa soveltaa jälleenmyyjään koko sen ajan, jonka tämä tosiasiallisesti toimii näissä tiloissa’, onko tätä tulkittava siten, että tässä säännöksessä viitataan tilanteeseen, jossa vuokranantajana oleva tavarantoimittaja on ollut alun perin maa-alueen ja rakennusten omistaja, vai kattaako päinvastoin viittaus huoltamon vuokraamiseen kaikki perusteet, jotka oikeudellisesti antavat tavarantoimittajalle omistajalle kuuluvan määräysvallan nimenomaan huoltamoon, jolloin tämä kykenee vuokraamaan sen itse maa-alueen omistajalle, ilman että tavarantoimittajaan sovellettaisiin ajallisia rajoituksia, jotka asetuksessa asetetaan yksinostosopimuksille?
2)
Jos nyt käsiteltävään asiaan sovelletaan – – asetusta N:o 2790/1999, ja kun sen 5 artiklassa säädetään, että poikkeus ei ole sovellettavissa, jos yksinostosopimuksen voimassaoloaika ylittää viisi vuotta, mutta tätä ’aikarajaa ei kuitenkaan sovelleta, jos ostaja myy sopimusten kohteena olevia tavaroita tai palveluja toimittajan omistamista tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamista tiloista ja maa-alasta käsin ja jos kilpailukieltovelvoite ei jatku sen ajanjakson jälkeen, jonka ajan tilat ja maa-ala ovat ostajan käytössä’, onko tätä tulkittava siten, että kun tässä säännöksessä mainitaan vuokraaminen, sillä tarkoitetaan tilannetta, jossa vuokranantajana oleva tavarantoimittaja on alun perin ollut myös maa-alueen ja rakennusten omistaja, vai kattaako päinvastoin viittaus huoltamon vuokraamiseen kaikki perusteet, jotka oikeudellisesti antavat tavarantoimittajalle omistajalle kuuluvan määräysvallan nimenomaan huoltamoon, jolloin tämä kykenee vuokraamaan sen maa-alueen omistajalle, ilman että tavarantoimittajaan sovellettaisiin ajallisia rajoituksia, jotka asetuksessa asetetaan yksinostosopimuksille?
3)
Kun [perustamissopimuksen] [85] artiklan 1 kohdan a alakohdassa kielletään sopimukset, joilla välillisesti vahvistetaan osto- ja myyntihintoja, ja kun – – asetuksen N:o 1984/83 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että ’muista kilpailunrajoituksia sisältävistä määräyksistä, varsinkaan niistä, joilla rajoitetaan jälleenmyyjän vapautta määrätä hinnoistaan tai jälleenmyyntiehdoistaan taikka valita asiakkaansa, ei voida tehdä poikkeusta tällä asetuksella’, eikä jälleenmyyntihinnan vahvistamista mainita sen 11 artiklassa sallittujen muiden kilpailunrajoitusten joukossa, onko tätä tulkittava siten, että ne sisältävät kaikenlaiset rajoitukset jälleenmyyjän vapaudelle vahvistaa vähittäismyyntihinta, esimerkiksi sen, että tavarantoimittaja vahvistaa huoltamoyrittäjän jakelukatteen ja vahvistaa sen polttoaineen hinnan, jonka se toimittaa jälleenmyyjälle, niillä edullisimmilla ehdoilla, joista se sopii muiden Barcelonaan mahdollisesti sijoittautuvien huoltamoiden kanssa, siten, että tämä hinta ei missään tapauksessa ole korkeampi kuin keskihinta niistä hinnoista, joita ovat vahvistaneet muut markkinoilla toimivat merkittävät tavarantoimittajat, mihin lisätään vähimmäiskate, jonka se katsoo asianmukaiseksi, jolloin saadaan ohjevähittäishinta, jonka noudattamiseen tavarantoimittaja ei nimenomaisesti pakota mutta jonka noudattamista se suosittelee?
4)
Kun [perustamissopimuksen 85] artiklan 1 kohdan a alakohdassa kielletään sopimukset, joilla välillisesti vahvistetaan osto- ja myyntihintoja, ja – – asetuksen – – N:o 2790/1999 4 artiklan a alakohtaan sisältyy erittäin vakavana kilpailun rajoituksena jälleenmyyntihinnan asettaminen, onko tätä tulkittava siten, että ne sisältävät kaikenlaiset rajoitukset jälleenmyyjän vapaudelle vahvistaa vähittäismyyntihinta, esimerkiksi sen, että tavarantoimittaja vahvistaa huoltamoyrittäjän jakelukatteen ja vahvistaa sen polttoaineen hinnan, jonka se toimittaa jälleenmyyjälle, niillä edullisimmilla ehdoilla, joista se sopii muiden Barcelonaan mahdollisesti sijoittautuvien huoltamoiden kanssa, siten, että tämä hinta ei missään tapauksessa ole korkeampi kuin keskihinta niistä hinnoista, joita ovat vahvistaneet muut markkinoilla toimivat merkittävät tavarantoimittajat, mihin lisätään vähimmäiskate, jonka se katsoo asianmukaiseksi, jolloin saadaan ohjevähittäishinta, jonka noudattamiseen tavarantoimittaja ei nimenomaisesti pakota mutta jonka noudattamista se suosittelee?”
27.
Pedro IV, Total, Espanjan hallitus sekä Euroopan yhteisöjen komissio ovat toimittaneet kirjalliset huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti. Ne ovat myös esittäneet suullisia huomautuksia 26.6.2008 pidetyssä istunnossa.
IV Analyysi
A Tutkittavaksi ottaminen
28.
Total esittää ennakkoratkaisukysymysten tutkimatta jättämiseksi kolme perustetta, jotka koskevat ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteuttaman tosiseikkoja ja asiaa koskevia oikeussääntöjä koskevan selvityksen puutteellisuutta, toiseksi sitä, että vastaukset esitettyihin kysymyksiin voidaan selvästi päätellä yhteisön ja Espanjan oikeuskäytännöstä, ja kolmanneksi esitettyjen kysymysten merkityksettömyyttä pääasian ratkaisemisen kannalta.
29.
Lisäksi Espanjan hallitus katsoo, että kun otetaan huomioon se, että asetusta N:o 1984/83 ja asetusta N:o 2790/1999 ei voida soveltaa samanaikaisesti, kaksi esitetyistä kysymyksistä eli, kuten suullisessa käsittelyssä on täsmennetty, kysymykset, jotka liittyvät asetuksen N:o 1984/83 tulkintaan, olisi jätettävä tutkimatta, koska ne ovat luonteeltaan hypoteettisia.
30.
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista vastaan esitettyjä huomautuksia ei voida mielestäni hyväksyä.
31.
Ensinnäkin on syytä hylätä tehottomana Totalin väite, jonka mukaan yhteisön oikeuskäytännössä ja kansallisessa oikeuskäytännössä annettaisiin selvä vastaus esitettyihin kysymyksiin. Vaikka näet oletettaisiin, että tällainen väite olisi paikkansapitävä siltä osin kuin se liittyy yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jolla ainoastaan on merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa, tämä ei kuitenkaan johtaisi siihen, että yhteisöjen tuomioistuin jättäisi ennakkoratkaisukysymykset tutkimatta, vaan se antaisi yhteisöjen tuomioistuimelle enintään mahdollisuuden tarvittaessa sen työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdassa määrätyn menettelyn mukaisesti ratkaista asia perustellulla määräyksellä. Missään tapauksessa edellä mainitussa asiassa Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio annetussa tuomiossa ja edellä mainitussa asiassa CEPSA ei ole kysymys asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan ja/tai asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdan tulkinnasta. (
7
)
32.
Mitä sitten tulee kahteen muuhun Totalin esittämään perusteeseen, on tärkeää muistuttaa, että perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä on yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. (
8
)
33.
Jos kansallisten tuomioistuinten esittämät kysymykset koskevat yhteisön oikeuden säännöksen tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen on siis periaatteessa vastattava kysymyksiin, ellei ole ilmeistä, että ennakkoratkaisupyynnöllä pyritään todellisuudessa saamaan yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisu näennäisen oikeudenkäyntiasian avulla taikka neuvoa-antava lausunto yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä tai että yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian tosiasioihin tai kohteeseen taikka että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. (
9
)
34.
Tältä osin on myös huomautettava, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinnasta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyötyä, sen on määriteltävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat. (
10
) Vaikka kansalliselle tuomioistuimelle asetetut perusteluvaatimukset vaihtelevat useiden tekijöiden mukaan, ne koskevat aivan erityisesti tiettyjä aloja, kuten kilpailua, joille on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus. (
11
)
35.
Toisaalta jäsenvaltioiden hallituksilla ja osapuolilla, joita asia koskee, on oltava mahdollisuus ennakkoratkaisupyyntöpäätöksissä esitettyjen tietojen perusteella esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti, ja yhteisöjen tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että kyseiset osapuolet voivat käyttää tätä mahdollisuuttaan, ottaen huomioon se, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille. (
12
)
36.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on kyllä totta, kuten Total esittää sen väitteensä tueksi, jonka mukaan selvitys ennakkoratkaisupyyntöpäätöksen oikeudellisista seikoista ja tosiseikoista olisi puutteellinen, että siinä ei anneta mitään tietoja tietyistä pääasialle ominaisista seikoista, kuten Pedro IV:n myöntämän maankäyttöoikeuden oikeudellisesta luonteesta tai osuudesta, joka Totalilla on moottori- ja lämmityspolttoaineiden jakelun markkinoilla Espanjassa.
37.
Ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessä ilmaistaan kuitenkin riittävän täsmällisesti pääasian asianosaisten välinen sopimussuhde niin, että yhteisöjen tuomioistuimen on mahdollista antaa hyödyllinen vastaus pyydettyyn yhteisön oikeuden säännösten tulkintaan. Lisäksi Totalin ja muiden osapuolten, joita asia koskee, kirjallisista huomautuksista ilmenee sen varalta, että yhteisöjen tuomioistuin toteaisi, että kansallisen tuomioistuimen esittämät kysymykset voidaan ottaa tutkittavaksi, että ne ovat voineet ennakkoratkaisupyyntöpäätökseen sisältyvien tietojen avulla ottaa hyödyllisellä tavalla kantaa näihin kysymyksiin.
38.
Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan kysymyksillä ei ole merkitystä pääasian ratkaisemisen kannalta, myönnän Totalille kernaasti, että siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin rajoittuu tiedustelemaan yhteisöjen tuomioistuimelta asetusten N:o 1984/83 ja N:o 2790/1999 tulkinnasta tutkimatta etukäteen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan sovellettavuutta Pedro IV:n ja Totalin välillä sovittuun sopimuskokonaisuuteen, yhteisöjen tuomioistuimen esitettyihin kysymyksiin antamat vastaukset eivät välttämättä auta kansallista tuomioistuinta ratkaisemaan pääasiaa lopullisesti.
39.
Kuitenkin sen seikan lisäksi, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämien kysymysten merkityksellisyyttä, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä on muistutettu, mielestäni ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottaminen ei voi edellyttää sitä, että kansallisen tuomioistuimen on voitava kaikissa tapauksissa yhteisöjen tuomioistuimen antaman vastauksen avulla ratkaista siinä vireillä oleva oikeudenkäyntiasia. Jos asia olisi näin, ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen riippuisi ainoastaan vastauksesta, jonka yhteisöjen tuomioistuin niihin pääasian osalta antaisi.
40.
Tutkittavaksi ottamisvaiheessa on sitä vastoin tärkeää tutkia, vaikuttaako siltä, että riippumatta siitä, minkä vastauksen yhteisöjen tuomioistuin antaa ennakkoratkaisukysymykseen, tällä vastauksella ei ilmeisesti olisi vaikutusta pääasiassa annettavaan ratkaisuun, koska tässä tapauksessa pyydetty yhteisön oikeuden tulkinta ei olisi objektiivisesti tarpeen kansallisessa tuomioistuimessa tehtävää ratkaisua varten. (
13
) Näin ei tietenkään ole asianlaita, kun kysymys on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin annettavista vastauksista.
41.
Lopuksi Espanjan hallituksen esittämä väite, joka koskee asetuksen N:o 1984/83 tulkintaan liittyvien kahden kysymyksen väitettyä hypoteettista luonnetta, on myös hylättävä. Vaikka näet kyseisellä asetuksella perustettu ryhmäpoikkeusjärjestelmä kumottiinkin asetuksella N:o 2790/1999, asetus N:o 1984/83 oli kuitenkin täysin sovellettavissa 31.5.2000 saakka ja sen soveltaminen siirtymäkauden aikana jatkui saakka niiden sopimusten osalta, jotka olivat jo voimassa ja jotka täyttivät erityisesti kyseisen asetuksen mukaiset poikkeusedellytykset täyttämättä kuitenkaan asetuksen N:o 2790/1999 mukaisia edellytyksiä. (
14
) Koska pääasiassa kyseessä olevat sopimukset tehtiin vuonna 1989, toisin sanoen asetuksen N:o 1984/83 voimassa ollessa, 20 vuoden ajaksi – joka sopimusten mukaan alkoi kulua vasta huoltamon käyttöön ottamisesta eli ilmeisesti vuoden 1991 kuluessa – tästä seuraa, että asetuksen N:o 1984/83 tulkintaa koskevia kysymyksiä ei voida määritellä hypoteettisiksi ja pyydetty tulkinta säilyttää täysin merkityksensä sen ajanjakson osalta, joka pääasian sopimuksista on kulunut ennen asetuksella N:o 2790/1999 säädetyn ryhmäpoikkeusjärjestelmän voimaantuloa ja soveltamista.
42.
Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ottaa ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi.
B Pääasia
1. Alustavia huomioita
43.
Kuten olen edellä johdantosanoissani huomauttanut, käsiteltävänä oleva asia ei koske Pedro IV:n ja Totalin välillä solmitun sopimussuhteen oikeudellista määrittelyä yhteisön kilpailusääntöihin nähden. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei näet esitä mitään epäilystä sen seikan osalta, että tämän suhteen on katsottava sitovan kahta taloudellisesti itsenäistä yritystä ja kuuluvan niin muodoin perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käsitteeseen ”yritysten väliset sopimukset”.
44.
Sen sijaan, kuten olen jo huomauttanut tämän ratkaisuehdotuksen 38 kohdassa, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei näytä tutkineen, täyttyivätkö kaikki perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset pääasian tilanteessa, ennen kuin se esitti yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksen, joka koski asetusten N:o 1984/83 ja N:o 2790/1999 säännösten, joissa vapautetaan tietyillä edellytyksillä tiettyjä vertikaalisten sopimusten ryhmiä kyseisessä artiklassa määrätystä kiellosta, tulkintaa.
45.
Vaikka tämä menettelytapa vaikuttaa loogiselta näkökannalta pikemminkin yllättävältä, se voidaan kuitenkin ymmärtää käytännölliseltä näkökannalta ja jossain määrin prosessiekonomisista syistä, koska jos poikkeusasetuksia sovelletaan määrättyyn sopimukseen, sen ratkaiseminen, onko kyseinen sopimus kielletty perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla, tulee tarpeettomaksi. (
15
) Sitä vastoin toivottu menettelyllinen hyöty katoaa, jos ryhmäpoikkeuksen edellytykset eivät täyty. Tässä tilanteessa kansallisen tuomioistuimen on tietenkin tutkittava perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset.
46.
Koska yhteisöjen tuomioistuimelta ei ole tiedusteltu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tulkinnasta pääasiassa kyseessä olevaan sopimuskokonaisuuteen nähden, se voisi näin ollen mielestäni joko rajoittua muistuttamaan, että on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä arvioida, kuuluuko tämäntyyppinen sopimus kyseisessä artiklassa määrätyn kiellon alaan, tai toistaa tietyt yleiset oikeuskäytännössä vahvistetut yksinostosopimusten kilpailua rajoittavan luonteen arviointia koskevat kriteerit, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi otettava huomioon tutkiessaan pääasiassa tehtyjä sopimuksia. (
16
) Koska tältä osin ei ole esitetty ennakkoratkaisukysymystä, en kuitenkaan katso, että yhteisöjen tuomioistuimen pitäisi ilmoittaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki taloudellisesti ja oikeudellisesti merkitykselliset seikat, joiden avulla se voi tutkia, onko kyseessä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kielletty menettely. (
17
)
47.
Nyt kun nämä huomiot on tehty, on tärkeää tarkastella neljää ennakkoratkaisukysymystä. Katson, että niiden sanamuoto ja sisältö huomioon ottaen on syytä analysoida yhdessä yhtäältä ensimmäistä ja toista kysymystä ja toisaalta kolmatta ja neljättä kysymystä.
2. Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
48.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään pääasiallisesti, voidaanko Pedro IV:n ja Totalin välillä sovitun kaltaiseen moottori- ja lämmityspolttoaineita koskevaan yksinostosopimukseen sen voimassaoloajan vuoksi soveltaa asetuksessa N:o 1984/83 ja sittemmin ja tarvittaessa asetuksessa N:o 2790/1999 säädettyä ryhmäpoikkeusjärjestelmää.
a) Asetuksen N:o 1984/83 tulkinta
49.
Asetuksen N:o 1984/83 osalta on muistutettava, että siinä säädetään erityisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimuksiin, jotka on tehty öljytuotteiden jälleenmyyntiä varten huoltamoilla. Nämä säännöt, jotka poikkeavat yksinostosopimuksiin sovellettavista yleisistä säännöksistä, sisältyvät asetuksen N:o 1984/83 10–13 artiklaan. Kyseisen asetuksen 10 artiklassa vapautetaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta yksinostovelvoite, jonka öljypohjaisten moottori- ja lämmityspolttoaineiden toimittaja on määrännyt jälleenmyyjälle ”erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen vastikkeeksi”. Asetuksen N:o 1984/83 11 artiklassa esitetään muut kilpailunrajoitukset, joita jälleenmyyjälle voidaan määrätä mainitussa 10 artiklassa säädetyn lisäksi ja jotka sisältävät muun muassa ”velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa myymättä muiden yritysten toimittamia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita”. Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa todetaan, että saman asetuksen 10 artiklaa ei sovelleta, jos sopimus tehdään määräämättömäksi ajaksi tai yli kymmeneksi vuodeksi.
50.
Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa kuitenkin täsmennetään, että ”poiketen siitä, mitä 1 kohdan c alakohdassa säädetään, voidaan, jos sopimus liittyy huoltamoon, jonka tavarantoimittaja vuokraa jälleenmyyjälle tai antaa tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella, tässä osastossa tarkoitettuja yksinostovelvoitteita ja kilpailevien tuotteiden jakelua koskevaa kieltoa soveltaa jälleenmyyjään koko sen ajan, jonka tämä tosiasiallisesti toimii näissä tiloissa”.
51.
Kuten minulla on jo ollut tilaisuus tuoda esille edellä mainitussa asiassa CEPSA antamassani ratkaisuehdotuksessa, (
18
) asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu kymmenen vuoden aika on perusteltu, jos ilman tavarantoimittajan myöntämiä taloudellisia ja rahoitukseen liittyviä etuja on erittäin epätodennäköistä, että huoltamoyrittäjä olisi voinut päästä polttoaineiden markkinoinnista vastaavan välittäjän markkinoille.
52.
Se, että asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa sallitaan poikkeuksellisesti yksinostolausekkeen voimassaoloajan pidentäminen yli kymmenen vuoden, näyttää olevan oikeutettua ainoastaan, jos tavarantoimittaja myöntää huoltamoyrittäjälle rahoitukseen liittyviä ja kaupallisia etuja, jotka ovat vähintään yhtä merkittäviä kuin ne edut, jotka se olisi myöntänyt, jotta sopimukseen voitaisiin soveltaa kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua ryhmäpoikkeusta kymmenen vuoden ajan.
53.
Tältä osin asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa esitetään ainoastaan yksi tavarantoimittajan myöntämä etu eli huoltamon vuokraaminen huoltamoyrittäjälle tai vastaavasti huoltamon antaminen tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella.
54.
Mielestäni ei voida kiistää, että tällainen etu on erittäin suuri, jopa huomattava, koska se käsittää itse asiassa huoltamon antamisen jakelijalle sen taloudellisen toiminnan harjoittamista varten avaimet käteen -periaatteella. Toisin sanoen tavarantoimittaja asettaa jakelijan omistamansa täysin varustellun huoltamon johtoon ilman, että jakelija joutuu tältä osin suorittamaan investointeja.
55.
Ei ole myöskään epäselvää asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan sanamuodon perusteella, että tällaisen edun myöntäminen muodostaa kyseisen säännöksen soveltamisen edellytyksen.
56.
On myös kiistatonta, että tavarantoimittaja voisi myöntää rahoitukseen liittyviä tai kaupallisia lisäetuja huoltamoyrittäjälle vaatiakseen asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan soveltamista. Tältä osin on muistutettava, että pääasiassa Total myönsi Pedro IV:lle määrältään huomattavan hypoteekkilainan korkoprosentilla, joka Totalin selvitysten mukaan, joita ei suullisessa käsittelyssä kiistetty yhteisöjen tuomioistuimen tältä osin esittämän kysymyksen johdosta, oli alhaisempi kuin markkinoilla tuolloin käytetty korko. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tutkittava tämä seikka samoin kuin muut kyseistä lainaa koskevat edellytykset.
57.
Sen sijaan epävarmempi on kysymys siitä, pitäisikö asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeusjärjestelmän soveltamisen edellytykseksi asettaa, kuten Pedro IV ja komissio väittävät, kaksi edellytystä, joiden mukaan tavarantoimittajalla on oltava sekä huoltamon että sen maa-alueen omistusoikeus, jolle huoltamo on rakennettu.
58.
Komissio nojautuu tämän väitteen tueksi yhtäältä asetuksen N:o 1984/83 johdanto-osan 13 perustelukappaleeseen, josta se näyttää johtavan asetuksen perusajatuksen, sekä toisaalta asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohtaan, jossa sen mukaan asetetaan vastedes tässä säännöksessä säädetylle yksinoikeuden mahdollisesti määräämättömälle voimassaoloajalle nimenomaisesti vaatimus, jonka mukaan jakelijan on harjoitettava toimintaansa toimittajan omistamista tiloista ja maa-alasta käsin.
59.
Tämä perustelulinja ei ole vakuuttava.
60.
Komission esittämän ensimmäisen argumentin osalta on korostettava, että asetuksen N:o 1984/83 johdanto-osan 13 perustelukappaleessa, jossa luetellaan ei-tyhjentävästi tavarantoimittajan jakelijalle myöntämiä erityyppisiä kaupallisia ja rahoituksellisia etuja, todetaan, että näihin etuihin kuuluvat myös liikepaikan tai toimitilojen luovuttaminen huoltamotoimintaa varten. (
19
) Tosin kun otetaan huomioon tämän perustelukappaleen vaihtoehtoinen muotoilu, se ei voi tietenkään olla esteenä sille, että tavarantoimittaja antaa jälleenmyyjälle maa-alueen ja toimitilat huoltamotoimintaa varten voidakseen tarvittaessa vedota asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan soveltamiseen. Tästä kyseisen asetuksen perustelujen kohdasta ei kuitenkaan millään tavalla seuraa, että edellä mainitun säännöksen soveltaminen riippuisi kahdesta edellytyksestä, joiden mukaan tavarantoimittaja antaa samalla kertaa vuokralle maa-alueen ja toimitilat, joista käsin jakelija harjoittaa huoltamotoimintaa.
61.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei tietenkään ole tulkita laajentavasti ryhmäpoikkeusasetuksen poikkeusluonteisia säännöksiä, (
20
) sen tehtävänä ei mielestäni myöskään ole rajoittaa kyseisten säännösten soveltamisalaa niiden selkeän sanamuodon vastaisesti sitäkin suuremmalla syyllä, kun se on vahvistettu kyseisen asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa.
62.
Tämä on myös syy, jonka vuoksi en voi hyväksyä tulkintaa, jota komissio puolustaa kirjallisissa huomautuksissaan, kun se katsoo, että tavarantoimittajan olisi myönnettävä ”ehdottomia etuja” huoltamoyrittäjälle, jotta asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohtaa voitaisiin soveltaa. Jos nimittäin asianlaita olisi näin, on vaikea ymmärtää, miksi asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdassa mainittaisiin ainoastaan niiden tilojen vuokralle antaminen, joista käsin huoltamoyrittäjä harjoittaa toimintaansa, eikä asetettaisi nimenomaan kyseisen säännöksen soveltamisen edellytykseksi ehdottomia taloudellisia ja rahoituksellisia etuja ilman mitään huoltamoyrittäjän suorittamia investointeja.
63.
Itse asiassa asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan tarkoitus (samoin kuin osittain asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdan tarkoitus) vaikuttaa luonteeltaan käytännöllisemmältä, kuten komissio on selvästi ilmaissut yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa. Jos jälleenmyyjä nimittäin harjoittaa toimintaansa tavarantoimittajalle kuuluvista tiloista käsin, on vaikea kuvitella toimituksia koskevan yksinoikeussopimuksen voimassaoloajan rajoittamista vuokrasopimusta lyhyempään ajanjaksoon, koska tiloja ei kuitenkaan voida asettaa toisen toimittajan käytettäviksi, jotta tämä voisi joko päästä asianomaisille markkinoille tai laajentaa osuuttaan kyseisistä markkinoista. Näin ollen, kuten komissio on huomauttanut, toimituksia myyntipisteeseen koskevan yksinoikeuden ajallisesta rajoittamisesta (lyhyempi kuin myönnetty vuokrasopimus) on vain vähän hyötyä, jos myyntipiste kuuluu kokonaisuudessaan tavarantoimittajalle.
64.
Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan tarkoitus perustuu siis paljon vähemmän niiden etujen suuruuden, joita tavarantoimittaja myöntää, ja investointien, joista huoltamoyrittäjä vapautuu, ehdottomaan vastaavuuteen kuin toteamukseen, jonka mukaan toimituksia koskevan yksinoikeuden voimassaoloajan rajoittamisella kymmeneen vuoteen siinä tapauksessa, että tavarantoimittaja antaa huoltamon tilat yrittäjälle vuokralle, ei ole mitään vaikutusta (tai enintään puhtaasti marginaalinen vaikutus) tuotemerkkien väliseen kilpailuun, koska on erittäin epätodennäköistä, että toimittaja, joka on edelleen huoltamon omistaja, siirtää kyseisen ajanjakson päättyessä tämän jollekin kilpailijalleen.
65.
Ei tosin ole mahdotonta johtaa vastaavaa perustelua sen maa-alueen tai niiden maa-alueiden suhteen, joilla yrittäjälle vuokrattu huoltamo sijaitsee. Tällainen perustelu kuitenkin merkitsisi sitä, että asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan soveltamiselle asetettaisiin lisäedellytys, josta ei ole säädetty sen tekstissä, ilman, että tällainen edellytys myöskään ilmenee implisiittisesti kyseisestä asetuksesta. Tältä osin minusta näyttää siltä, että se, että ilman asetuksen N:o 1984/83 tekstissä olevaa tukea ja ilman komission ja kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevän neuvoa-antavan komitean perusteellista tutkimusta tavarantoimittajan edellytettäisiin olevan myös sen maa-alueen omistaja, jolle hän on rakentanut huoltamon, jonka hän vuokraa yrittäjälle, jotta kyseisen artiklan 2 kohtaa voitaisiin soveltaa, olisi edellytys, joka voi rajoittaa tuotemerkkien välistä kilpailua vahvistamalla sellaisten historiallisten tai jo markkinoilla olevien toimijoiden asemaa, jotka tämän aseman ansiosta ovat voineet hankkia ajan mittaan maaomaisuutta. Tällainen seuraus on vieläkin todennäköisempi tilanteessa, jossa asianomaisia markkinoita on hallinnut useiden vuosien ajan kolme toimijaa entisen kansallisen monopolin purkamisen jälkeen, kuten kaikki osapuolet, jotka ovat jättäneet huomautuksia käsiteltävänä olevassa asiassa, toteavat yksimielisesti.
66.
Minusta vaikuttaa näin ollen siltä, että asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan tulkitseminen niin, että se sisältää sen maa-alueen omistusoikeutta koskevan edellytyksen, jolle huoltamo on rakennettu, ylittäisi tällaisen säädöksen säännösten normaalin tulkinnan, jonka antaminen kuuluu yhteisöjen tuomioistuimelle, ja samalla viimeksi mainitulle kuuluvan tehtävän rajat loukkaamalla komission sekä kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevän neuvoa-antavan komitean sääntelytoimivaltaa.
67.
Tätä arviointia ei mielestäni välttämättä kumoa toinen komission esittämä argumentti, joka koskee asetuksen N:o 2790/1999 antamista ja erityisesti sen 5 artiklan a alakohtaa, jossa asetetaan kyseisen asetuksen soveltamisen alkamisesta lukien yli viisi vuotta voimassaolevia yksinoikeuslausekkeita koskevalle ryhmäpoikkeukselle nimenomaan kaksi edellytystä, joiden mukaan toimittajan on oltava sekä sen maa-alueen että niiden tilojen omistaja, joista käsin yrittäjän toimintaa harjoitetaan.
68.
Komission ehdottama menettelytapa johtaisi nimittäin taannehtivan vaikutuksen antamiseen asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdalle huolimatta asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ja sen perusteluista. Tämä vaikutus olisi ainakin asetuksen N:o 2790/1999 välittömän soveltamisen vastaista ja johtaisi siihen, että asetuksella loukataan ainakin osittain asetuksen N:o 1984/83 itsenäistä soveltamisalaa.
69.
Sen sijaan ja kuten Espanjan hallitus on väittänyt, on totta, että oikeussubjektit eivät saa vedota yhteisön oikeuden säännöksiin vilpillisesti tai käyttää niitä väärin. (
21
) Yhteisön lainsäädännön soveltamista ei voida siten laajentaa talouden toimijoiden väärinkäyttönä pidettäviin menettelytapoihin eli toimiin, joita ei toteuteta tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä vaan yksinomaan yhteisön lainsäädännössä säädettyjen sääntöjen kiertämiseksi. (
22
)
70.
Oikeuskäytännön mukaisesti on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä objektiivisten seikkojen perusteella ottaa huomioon se, että henkilö on toiminut väärinkäytösluonteisesti, ja kieltäytyä tarvittaessa soveltamasta häneen yhteisön oikeuden säännöstä, johon asiassa on vedottu. (
23
)
71.
Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan kuitenkin antaa joitakin yleisiä ohjeita ennakkoratkaisumenettelylle luonteenomaisen oikeudellisen yhteistyön puitteissa.
72.
Ensinnäkin katson, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ei voida ottaa huomioon sellaisena objektiivisena seikkana, joka on tyypillinen pyrkimykselle käyttää väärin asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan soveltamista, pelkkää turvautumista kahteen ristikkäiseen sopimukseen, joilla yhtäältä yrittäjä, maa-alueen omistaja, myöntää siihen toimittajan hyväksi maankäyttöoikeuden, jonka nojalla viimeksi mainitusta tulee niiden rakennelmien ja rakennusten omistaja, jotka maa-alueelle pystytetään sopimuksessa sovitun ajan kuluessa, (
24
) ja toisaalta kyseinen toimittaja sitouduttuaan rakentamaan huoltamon, jonka se omistaa, antaa sen yksinomaisen käyttöoikeuden maa-alueen omistajalle yhtä pitkäksi ajaksi kuin huoltamo on annettu vuokralle. Koska asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan soveltaminen ei edellytä, että tavarantoimittaja on maa-alueen omistaja (tai ettei yrittäjä ole omistaja), pelkkää näihin tavarantoimittajan ja huoltamoyrittäjän välisiin ristikkäisiin sopimuksiin sisältyvää määräystä, joka ei näytä muutoin lainvastaiselta kansallisessa oikeudessa, ei voida pitää sinänsä osoituksena aikomuksesta vedota väärinkäyttötarkoituksessa kyseisen artiklan säännöksiin.
73.
Tästä huolimatta ja toiseksi katson, että väärinkäyttö voisi tulla ilmi, jos tutkinta, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, johtaisi sen toteamiseen, että rahoituksellisia ja taloudellisia etuja, joihin tavarantoimittaja oli sopimuksessa sitoutunut, ei ollut todella annettu tai jos osapuolten maksama hinta ei vastaa kyseessä olevan omaisuuden markkina-arvoa. Tältä osin on mielestäni otettava huomioon se seikka, että toimituksia koskevan yksinoikeussopimuksen ja huoltamon vuokrasopimuksen voimassaolon päätyttyä toimittaja sitoutuu luovuttamaan huoltoaseman omistusoikeuden takaisin huoltamoyrittäjälle ja sallii myös viimeksi mainitun tietyn ajan kuluttua ja tarvittaessa vaihtaa toimittajaa.
74.
Edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen artiklan soveltamisedellytyksiin ei kuulu vaatimus siitä, että tavarantoimittaja on sen maa-alueen omistaja, jolle se on rakentanut omalla kustannuksellaan huoltamon, jonka se vuokraa jälleenmyyjälle, myöskään tilanteessa, jossa toimittaja on huoltamon omistaja jälleenmyyjän maa-alueeseensa myöntämän maankäyttöoikeuden johdosta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin objektiivisten seikkojen perusteella tutkia, onko pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet toteutettu tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä vai yksinomaan väärinkäyttötarkoituksessa asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn yksinostosopimuksiin huoltamosopimusten yhteydessä pääsääntöisesti sovellettavan kymmenen vuoden enimmäisvoimassaoloajan kiertämiseksi.
b) Asetuksen N:o 2790/1999 tulkinta
75.
Kuten edellä on esitetty, antaessaan asetuksen N:o 2790/1999 komissio otti sen 5 artiklan a alakohdassa käyttöön nimenomaan lisäedellytyksen, jonka mukaan toimittajan on oltava sen maa-alueen tai niiden maa-alueiden omistaja, jo(i)lla ostajan pitämä huoltamo sijaitsee, jotta osapuolten välillä sovitut kilpailukieltovelvoitteet voidaan määrätä yli viiden vuoden ajaksi, kuitenkin niin, etteivät ne jatku sen ajanjakson jälkeen, jonka ajan tilat ja maa-ala ovat ostajan käytössä. Komission yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen antaman vastauksen tekstistä käy ilmi, että tämän lisäedellytyksen käyttöönotto johtuu huomautuksista, joita osapuolet, joita asia koskee, ovat esittäneet EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamista tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin koskevasta komission 24.9.1999 antamasta asetusehdotuksesta, (
25
) ja sen vaikuttimena näyttää olleen tiettyjen väärinkäytöksi määriteltyjen menettelytapojen torjunta, vaikka mitään tämänsuuntaista perustelua ei ilmene kyseisen asetuksen tekstistä. (
26
)
76.
Ei siis ole mitään epäilystä siitä, että asetuksella N:o 2790/1999 säädetyn ryhmäpoikkeusjärjestelmän yhteydessä toimittajan on omistettava sekä huoltamo että maa-alue, jolle kyseinen huoltamo on rakennettu, jotta kyseisen asetuksen 5 artiklan a alakohdan soveltamisen edellytykset täyttyisivät.
77.
Asetuksen N:o 2790/1999 12 artiklasta ilmenee, että poikkeusten, joista asetuksessa säädetään, soveltaminen on pääsääntöisesti alkanut 1.6.2000. Asetuksessa N:o 2790/1999 on kuitenkin myönnetty päättyväksi vahvistettu siirtymäaika sellaisten sopimusten hyväksi, jotka täyttivät nimenomaan asetuksessa N:o 1984/83 säädetyt poikkeusedellytykset mutta eivät täytä asetuksen N:o 2790/1999 mukaisia edellytyksiä.
78.
Tästä seuraa, että kyseisten sopimusten osapuolten olisi voidakseen hyötyä yksinoikeudesta yli viiden vuoden ajan, kuten asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdassa säädetään, noudatettava viimeistään 1.1.2002 lukien nimenomaan edellytystä, jonka mukaan toimittajan on oltava niiden maa-alueiden omistaja, joille huoltamo on rakennettu.
79.
On tärkeää korostaa, että pääasiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei mainitse, että 20 vuoden ajaksi huoltamon rakentamisesta lukien 26.10.1989 tehtyjä sopimuksia olisi muutettu asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdan edellytysten noudattamiseksi.
80.
Lisäksi huolimatta siitä, mitä Total näyttää väittävän, vaikuttaa epätodennäköiseltä – vaikka tämän tutkiminen kansallisen oikeuden osalta kuuluukin kansalliselle tuomioistuimelle – että Pedro IV:n myöntämä maankäyttöoikeus antaisi Totalille pelkästään omistusoikeuden rakennelmiin ja rakennuksiin, jotka on pystytetty tällaisen rasiteoikeuden kohteena olevalle maa-alueelle, vaan myös omistusoikeuden itse kyseiseen maa-alueeseen. (
27
)
81.
Näin ollen, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoisi kaikkien pääasiaan liittyvien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, että pääasiassa tehtyihin sopimuksiin sovelletaan asetuksessa N:o 1984/83 säädettyä ryhmäpoikkeusjärjestelmää ja erityisesti kyseisen asetuksen 12 artiklan 2 kohtaa, kyseinen poikkeus voisi kattaa nämä sopimukset 31.12.2001 saakka asetuksessa N:o 2790/1999 säädetyn siirtymäaikasäännöstön nojalla, mutta sen soveltaminen niihin lakkaisi lukien kyseisen asetuksen 5 artiklan a alakohdan vaatimusten mukaisesti, koska sopimusten jäljellä oleva voimassaoloaika oli joka tapauksessa yli viisi vuotta.
82.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sitä vastoin kaikki pääasiaa koskevat seikat tutkittuaan katsoisi, että pääasian asianosaiset pyrkivät käyttämään väärin asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohdan säännöksiä, asianosaiset eivät voisi vedota kumpaankaan näistä kahdesta ryhmäpoikkeusjärjestelmästä.
83.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasiassa kyseessä oleviin sopimuksiin ei voida soveltaa ryhmäpoikkeuksia koko sen ajanjakson osalta, joksi ne on tehty, sen tehtävänä on siten edellä tarkemmin esittämäni mukaisesti tutkia, täyttävätkö nämä sopimukset kaikki perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset.
84.
Edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohtaa on tulkittava niin, että siinä vaaditaan nimenomaan, että sopimusten kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen toimittaja omistaa tilat ja maa-alan, joista käsin ostaja harjoittaa toimintaansa, jotta vertikaalisiin sopimuksiin sisältyvät kilpailukieltovelvoitteet voidaan sopia yli viideksi vuodeksi. Kyseistä vaatimusta sovelletaan 1.6.2000 lukien tai, jos voimassa olleet sopimukset täyttivät asetuksen N:o 1984/83 mukaiset poikkeusedellytykset, joihin kuuluvat erityisesti kyseisen asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, sitä sovelletaan lukien. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, kumpi näistä kahdesta hypoteesista toteutuu pääasiassa.
3. Kolmas ja neljäs kysymys
85.
Kolmannella ja neljännellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii saamaan pääasiallisesti selville, kielletäänkö perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan a alakohdassa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset sopimuslausekkeet, jotka koskevat yksinostosopimuksen kohteena olevien moottori- ja lämmityspolttoaineiden myyntihintoja, ja eikö niihin voida soveltaa asetuksessa N:o 1984/83 ja sittemmin asetuksessa N:o 2790/1999 säädettyä ryhmäpoikkeusjärjestelmää sen vuoksi, että tällaiset lausekkeet voivat rajoittaa – olipa kyseessä mikä tapa tahansa – jälleenmyyjän vapautta vahvistaa kyseessä olevien tuotteiden vähittäismyyntihinta.
86.
On tärkeää muistuttaa, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan a alakohdassa kielletään erityisesti yritysten väliset sopimukset, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joilla ”suoraan tai välillisesti vahvistetaan – – myyntihintoja – –”.
87.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, huoltamoyrittäjälle määrätty velvoite myydä polttoainetta toimittajan vahvistamalla vähittäismyyntihinnalla ei kuulu niihin kilpailunrajoituksiin, joihin asetuksessa N:o 1984/83 säädettyä ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa. (
28
)
88.
Mitä asetukseen N:o 2790/1999 tulee, sen 4 artiklan a alakohdassa säädetään, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joilla suoraan tai välillisesti, yksinään tai yhdistettyinä muihin osapuolten määräysvallassa oleviin tekijöihin pyritään rajoittamaan ostajan mahdollisuutta asettaa oma jälleenmyyntihinta rajoittamatta toimittajan mahdollisuutta asettaa enimmäismyyntihinta tai suositella myyntihintaa, edellyttäen, että nämä eivät johda kiinteään tai vähimmäismyyntihintaan jonkin osapuolen käyttämän painostuksen tai tarjoamien kannustimien vuoksi.
89.
Tästä seuraa, kuten kaikki kirjallisia huomautuksia yhteisöjen tuomioistuimessa esittäneet osapuolet ovat tuoneet esille, että sekä asetuksen N:o 1984/83 että asetuksen N:o 2790/1999 mukaan kyseisten asetusten vastaavia säännöksiä ei voida soveltaa kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan eli hinnan, jota jakelija ei voi alittaa, asettamiseen toimittajan toimesta.
90.
Sitä vastoin kysymys, josta pääasian asianosaiset ovat eri mieltä, on kysymys siitä, määrääkö Total suoraan tai välillisesti huoltamoyrittäjän noudattamaan kiinteää vähittäismyyntihintaa pääasiassa merkityksellisiin sopimuslausekkeisiin nähden.
91.
Tällainen arviointi kuuluu epäilemättä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. Joitakin huomioita voidaan kuitenkin esittää asiakirjojen perusteella ja hyödyllisen vastauksen antamiseksi esitettyihin kysymyksiin.
92.
Tältä osin ennakkoratkaisupyyntöpäätöksestä ilmenee, että yksinoikeussopimuksen mukaan Total sitoutuu ilmoittamaan jakelijalle ohjevähittäishinnat siten, että ne ovat kilpailukykyisiä niihin hintoihin nähden, joita alueen kilpailijat tarjoavat vilpittömässä mielessä. Kuten Espanjan hallitus ja komissio ovat perustellusti korostaneet, huoltamoyrittäjällä ei siis näytä olevan velvollisuutta käyttää toimittajan asettamaa kiinteää tai vähimmäishintaa, vaan sillä on sen sijaan vapaus joko käyttää suositeltuja korkeampia hintoja tai antaa asiakkailleen alennusta pienentämällä omaa katettaan ja edistää siten tuotemerkin sisäistä kilpailua jakelijoiden välillä.
93.
Tätä arviointia ei näytä saattavan kyseenalaiseksi ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessä esiin tuotu Totalin toinen hintasitoumus, jonka mukaan toimittaja sitoutuu vahvistamaan huoltamoyrittäjälle toimittamansa polttoaineen hinnan sellaisin ehdoin, jotka ovat edullisimmat niistä ehdoista, joista se sopii muiden Barcelonaan mahdollisesti sijoittautuvien huoltamoyrittäjien kanssa, siten, että se ei missään tapauksessa ole korkeampi kuin keskihinta niistä hinnoista, joita ovat vahvistaneet muut markkinoilla Barcelonassa toimivat merkittävät tavarantoimittajat. Tämä lauseke koskee näet ainoastaan kahden toimijan, sopimuksen osapuolten, välillä sovittua liiketoimien hintaa eikä vähittäismyyntihintaa.
94.
Kirjallisissa huomautuksissaan ja suullisessa käsittelyssä Pedro IV on kuitenkin painottanut sitä, että huolimatta yksinoikeussopimuksen määräysten sanamuodosta Total vahvistaa välillisesti vähittäismyyntihinnan, mikä menettelytapa sen mukaan itse asiassa muuttaa ohjehinnan kiinteäksi tai vähimmäismyyntihinnaksi.
95.
Vaikka onkin totta, että tavarantoimittajan turvautuminen välillisiin vähittäismyyntihinnan vahvistuskeinoihin sulkee itse asiassa pois asetuksessa N:o 1984/83 ja asetuksessa N:o 2790/1999 (
29
) säädettyjen ryhmäpoikkeusten soveltamisen, kansallisen tuomioistuimen, joka ei ole ottanut huomioon Pedro IV:n väitettä ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessä, on kuitenkin tutkittava sen paikkansapitävyys.
96.
Edellä esitettyjen huomautusten perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kolmanteen ja neljänteen kysymykseen siten, että sekä asetuksen N:o 1984/83 että asetuksen N:o 2790/1999 mukaisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan eli hinnan, jota jakelija ei saa alittaa, asettamiseen suoraan tai välillisesti toimittajan toimesta ei voida soveltaa kyseisten asetusten ryhmäpoikkeuksia koskevia säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on sekä pääasian asianosaisia sitovat sopimuslausekkeet että pääasialle ominaiset seikat huomioon ottaen tutkia, asettaako toimittaja jakelijalle välillisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan.
V Ratkaisuehdotus
97.
Edellä esitetyn perusteella katson, että Audiencia Provincial de Barcelonan esittämiin kysymyksiin on vastattava seuraavasti:
1)
Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1984/83 12 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen säännöksen soveltamisedellytyksiin ei kuulu vaatimus siitä, että tavarantoimittaja on sen maa-alueen omistaja, jolle se on rakentanut omalla kustannuksellaan huoltamon, jonka se vuokraa jälleenmyyjälle, myöskään tilanteessa, jossa toimittaja omistaa huoltamon jälleenmyyjän maa-alueeseensa myöntämän maankäyttöoikeuden johdosta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin objektiivisten seikkojen perusteella tutkia, onko pääasiassa kyseessä olevat toimenpiteet toteutettu tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä vai yksinomaan väärinkäyttötarkoituksessa asetuksen N:o 1984/83 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn, yksinostosopimuksiin huoltamosopimusten yhteydessä pääsääntöisesti sovellettavan kymmenen vuoden enimmäisvoimassaoloajan kiertämiseksi.
2)
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä vaaditaan nimenomaan, että sopimusten kohteena olevien tavaroiden tai palvelujen toimittaja omistaa tilat ja maa-alat, joista käsin ostaja harjoittaa toimintaansa, jotta vertikaalisiin sopimuksiin sisältyvät kilpailukieltovelvoitteet voidaan sopia yli viiden vuoden ajaksi. Kyseistä vaatimusta sovelletaan lukien tai, jos voimassa olleet sopimukset täyttivät asetuksen N:o 1984/83 mukaiset poikkeusedellytykset, joihin kuuluvat erityisesti kyseisen asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, sitä sovelletaan lukien. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, kumpi näistä kahdesta hypoteesista toteutuu pääasiassa.
3)
Sekä asetuksen N:o 1984/83 että asetuksen N:o 2790/1999 mukaisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan eli hinnan, jota jakelija ei voi alittaa, asettamiseen suoraan tai välillisesti tavarantoimittajan toimesta ei voida soveltaa kyseisten asetusten ryhmäpoikkeuksia koskevia säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on sekä pääasian asianosaisia sitovat sopimuslausekkeet että pääasialle ominaiset seikat huomioon ottaen tutkia, asettaako toimittaja jakelijalle välillisesti kiinteän tai vähimmäismyyntihinnan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Ensimmäinen näistä on johtanut asiassa C-217/05, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, 14.12.2006 annettuun tuomioon (Kok. 2006, s. I-11987), toisessa asiassa C-279/06, CEPSA, joka on parhaillaan vireillä, annoin ratkaisuehdotukseni 13.3.2008. On huomattava, että neljäs asia, joka on kirjattu asianumerolla C-506/07, Lubricarga, on myös vireillä yhteisöjen tuomioistuimessa.
(
3
)	Toisin sanoen, oliko kysymys edustussopimuksista vai päinvastoin jakelusopimuksista kahden taloudellisesti itsenäisen yrityksen välillä.
(
4
)	EYVL L 173, s. 5 ja oikaisu EYVL 1984, L 79, s. 38.
(
5
)	EYVL L 336, s. 21.
(
6
)	EYVL L 214, s. 27.
(
7
)	Ks. nimenomaan tältä osin em. ratkaisuehdotukseni asiassa CEPSA (alaviite 32).
(
8
)	Ks. em. asia Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, (tuomion 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
9
)	Ibidem (tuomion 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Ibidem (tuomion 26 kohta).
(
11
)	Ks. vastaavasti erityisesti asia C-109/99, ABBOI, tuomio 21.9.2000 (Kok. 2000, s. I-7247, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Se, että kansalliset tuomioistuimet laativat ennakkoratkaisupyyntöpäätöksensä huolellisesti, on sitäkin tärkeämpää, kun kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen yhteistyön tarve on pikemminkin lisääntynyt perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) voimaantulon jälkeen.
(
12
)	Em. asia ABBOI (tuomion 43 kohta) ja em. asia Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (tuomion 27 kohta).
(
13
)	Ks. asia C-206/99, SONAE, tuomio 21.6.2001 (Kok. 2001, s. I-4679, 45 ja 46 kohta).
(
14
)	Ks. asetuksen N:o 2790/1999 12 ja 13 artikla.
(
15
)	Kansallinen tuomioistuin omaksui tällaisen menettelytavan esimerkiksi asiassa C-230/96, Cabour, 30.4.1998 antamassaan tuomiossa (Kok. 1998, s. I-2055). On huomattava, että kyseinen kansallinen tuomioistuin oli kuitenkin tiedustellut yhteisöjen tuomioistuimelta perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tulkinnasta siinä tilanteessa, että moottoriajoneuvojen jakelusopimukseen, josta oli kysymys, ei voitu soveltaa tässä asiassa kyseessä olevan ryhmäpoikkeusasetuksen säännöksiä.
(
16
)	Näin ollen voitaisiin todeta, että sen arvioimiseksi, onko yksinostosopimuksen tarkoituksena tai seurauksena kilpailun rajoittaminen huomattavasti sisämarkkinoilla ja onko se omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on tärkeää ottaa huomioon sopimuksen taloudellinen ja oikeudellinen konteksti, jossa sillä yhdessä muiden sopimusten kanssa voi olla kumulatiivinen vaikutus kilpailuun. Tämän vuoksi on tarkasteltava tällaisesta sopimuksesta yhdessä muiden samankaltaisten sopimusten kanssa aiheutuvia vaikutuksia kotimaisten tai muista jäsenvaltioista tulevien kilpailijoiden mahdollisuuksiin päästä relevanteille markkinoille tai kasvattaa osuuttaan näistä markkinoista (ks. erityisesti asia C-234/89, Delimitis, tuomio 28.2.1991 (Kok. 1991, s. I-935, Kok. Ep. XI, s. I-77, 13–15 kohta) ja asia C-214/99, Neste, tuomio 7.12.2000 (Kok. 2000, s. I-11121, 25 kohta; ks. myös asia Hegelstad, EFTAn tuomioistuimen tuomio 18.10.2002 (E-7/01, Report of the EFTA Court, s. 310, 31 kohta)).
(
17
)	Vaikka nämä ohjeet eivät olekaan tyhjentäviä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi jo nyt hyödyllisellä tavalla nojautua em. asiassa Neste (tuomion 26–34 kohta), joka koski polttoaineiden yksinostosopimuksia, esitettyihin arviointeihin. Mitä tulee Totalin markkinaosuuteen Espanjan markkinoilla, Pedro IV ja komissio huomauttavat, että Total omistaa nykyään noin 48 prosenttia CEPSA:sta, joka on yksi tärkeimmistä polttoaineiden toimittajista Espanjassa, minkä seikan osalta ei voida olla ottamatta huomioon sitä, että näitä kahta yritystä voidaan pitää yhtenä taloudellisena yksikkönä arvioitaessa Totalin asemaa markkinoilla, vaikka Total ilmoittaakin, ettei sen markkinaosuus ole koskaan ylittänyt 3:a prosenttia koko sinä aikana, joka on kulunut pääasiassa kyseessä olevista sopimuksista. Pedro IV ja komissio eivät kuitenkaan täsmennä, kuinka suuri osuus Totalilla oli pääasiassa kyseessä olevista sopimuksista kuluneena aikana. Kuten komissio on huomauttanut suullisessa käsittelyssä, ei ole kuitenkaan selvää, että relevantit markkinat ovat ulottuvuudeltaan kansalliset, vaan ne voivat pikemminkin olla paikalliset, nimittäin Barcelonan kaupunki ympäristöineen.
(
18
)	Ks. ratkaisuehdotuksen 64–71 kohta ja 97 kohdan 2 alakohta.
(
19
)	Kursivointi tässä.
(
20
)	Ks. tältä osin erityisesti em. asia Cabour (tuomion 30 kohta).
(
21
)	Ks. erityisesti asia C-367/96, Kefalas ym., tuomio 12.5.1998 (Kok. 1998, s. I-2843, 20 kohta); asia C-373/97, Diamantis, tuomio 23.3.2000 (Kok. 2000, s. I-1705, 33 kohta); asia C-255/02, Halifax ym., tuomio 21.2.2006 (Kok. 2006, s. I-1609, 68 kohta) ja asia C-456/04, Agip Petroli, tuomio 6.4.2006 (Kok. 2006, s. I-3395, 19 kohta).
(
22
)	Ks. erityisesti em. asia Halifax ym. (tuomion 69 kohta) ja em. asia Agip Petroli (tuomion 20 kohta).
(
23
)	Ks. erityisesti em. asia Diamantis (tuomion 34 kohta) ja em. asia Agip Petroli (tuomion 21 kohta).
(
24
)	Maankäyttöoikeus esineoikeuden muodossa tavataan myös muiden jäsenvaltioiden, kuten Belgian kuningaskunnan, Italian tasavallan ja Luxemburgin suurherttuakunnan oikeusjärjestyksistä.
(
25
)	EYVL C 270, s. 7.
(
26
)	Komission tiedonannon – Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista, joka on annettu 13.10.2000 (EYVL C 291, s. 1), 59 kohdassa komissio täsmentää, että poikkeus, jonka perusteella kilpailukieltovelvoite voi jatkua yhtä kauan kuin myyntipiste on ostajan käytössä, ”perustuu siihen, että on tavallisesti kohtuutonta odottaa toimittajan sallivan kilpailevien hyödykkeiden myynnin sen omistamista tiloista ja maa-alasta käsin. Poikkeusta ei voida myöntää keinotekoisille omistajaratkaisuille, joilla pyritään välttämään viiden vuoden rajoitus”.
(
27
)	Näyttää olevan poissuljettua, että asetuksen N:o 2790/1999 5 artiklan a alakohdassa tarkoitettua omistusoikeuden käsitettä voitaisiin pitää jäsenvaltioiden oikeudesta riippumattomana yhteisön oikeuden käsitteenä. Kun nimittäin otetaan huomioon, että perustamissopimuksen 222 artiklan (josta on tullut EY 295 artikla) mukaisesti perustamissopimuksella ei puututa jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin, ei voida katsoa, että yhteisön asetuksessa käytetään omistusoikeuden käsitettä, joka poikkeaa jäsenvaltioissa esiintyvistä käsitteistä. Ks. myös vastaavasti julkisasiamies Capotortin asiassa 44/79, Hauer, antaman ratkaisuehdotuksen 7 kohta (tuomio 13.12.1979, Kok. 1979, s. 3727, Kok. Ep. IV, s. 677), jonka mukaan yhteisön oikeusjärjestyksessä ei oteta käyttöön mitään uutta omistusoikeuden käsitettä tai säännöstöä.
(
28
)	Em. asia Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (tuomion 64 kohta).
(
29
)	Ks. tältä osin asetuksen N:o 2790/1999 4 artiklan a alakohta, vertikaalisista rajoituksista 13.10.2000 annettujen suuntaviivojen 47 kohta sekä em. asia CEPSA, ratkaisuehdotuksen 91 kohta.