62008CO0364
SKLEP SODIŠČA (osmi senat)
z dne 24. oktobra 2008 (
*1
)
V zadevi C-364/08,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunal de première instance d’Arlon (Belgija) z odločbo z dne 24. julija 2008, ki je prispela na Sodišče, v postopku
Marc Vandermeir
proti
državi Belgiji – SPF Finances,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), sodnica, in E. Juhász, sodnik,
generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
sodni tajnik: R. Grass,
po odločitvi, da se odloči z obrazloženim sklepom v skladu s členom 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika,
po opredelitvi generalnega pravobranilca
sprejema naslednji
Sklep
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 43 ES in 49 ES.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Vandermeirjem in državo Belgijo – SPF Finances – zaradi obdavčitve vozila, ki je registrirano in predmet pogodbe o lizingu v Luksemburgu.
Pravni okvir
3
Po navedbah predložitvenega sodišča se v zadevi iz postopka v glavni stvari uporabljajo naslednje določbe nacionalne ureditve.
4
V členu 3 Code des taxes assimilées aux impôts sur les revenus (zakon o davkih, podobnih davkom na dohodke) v različici, ki se je uporabljala za zadevo iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon), v okviru naslova II, „Taksa za uporabo cest za motorna vozila“, je določeno:
„Uvede se taksa za vozila na parni ali motorni pogon, s katerimi se prevažajo osebe ali se opravlja cestni prevoz blaga oziroma drugih predmetov.“
5
V členu 6 zakona je določeno:
„Zavezanec za plačilo je vsakdo, ki za lastne potrebe uporablja […] eno ali več vozil, opisanih v členih 3 in 4, ter ki jih bodisi ima v lasti ali osebni posesti bodisi jih stalno ali običajno uporablja na podlagi najema ali druge pogodbe.“
6
V členu 21(1) zakona je določeno:
„Davek je dolžna plačati fizična ali pravna oseba, ki je ali bi morala biti navedena v potrdilu o registraciji, če je ali bi moralo biti vozilo vpisano na ime te osebe v registru, ki ga vodi direktorat za registracijo vozil.“
7
V skladu s členom 5(1), točka 9, zakona se taksa ne plača za „motorna vozila, ki jih uporabljajo belgijski rezidenti, ki jim je vozilo dal na voljo delodajalec s sedežem v tujini, kjer so registrirana“.
8
V členu 94(1), točka 1, zakona, ki spada pod naslov V, „Davek ob registraciji“, je določeno:
„V korist države se uvede davek, podoben davkom na dohodke, ki se plača za:
(1)
avtomobile […], kot so ta vozila opredeljena v ureditvi registracije motornih vozil […], če so ali morajo biti ta vozila opremljena z registrsko tablico […], ki se podeli v okviru te ureditve.“
9
V skladu s členom 99 zakona se šteje, da se vozila, navedena v členu 94(1), točka 1, zakona, uporabljajo na javnih cestah v Belgiji, če so ali bi morala biti vpisana v register urada za cestni promet.
10
V skladu s členom 108 zakona, ki spada pod naslov VI, „Izravnalna trošarina“:
„V korist države se uvede izravnalna trošarina, ki jo je treba plačati za vozila […], katerih motor se oskrbuje z dizelskim gorivom.“
11
S členom 2 zakona, ki spada pod naslov I, „Skupne določbe“, je belgijski državi dopuščeno, da zavezancem, ki kršijo določbe tega zakona, izreče upravne globe.
12
V členu 3 kraljevega odloka z dne 20. julija 2001 glede registracije vozil v različici, ki se je uporabljala za zadevo iz postopka v glavni stvari, je določeno:
„1.   Osebe s stalnim prebivališčem v Belgiji vpišejo vozila, ki jih želijo dati v promet v Belgiji, v register vozil iz člena 6, čeprav so ta vozila že registrirana v tujini.
Stalno prebivališče v Belgiji pomeni, da te osebe izpolnjujejo enega od naslednjih pogojev:
(a)
so vpisane v register prebivalstva belgijske občine;
[…]
2.   Vendar v naslednjem primeru v Belgiji registracija vozil, ki so registrirana v drugi državi in ki jih vključijo v promet osebe iz odstavka 1, ni obvezna za:
[…]
(2)
vozilo, ki ga uporablja fizična oseba za opravljanje poklica in pomožno v zasebne namene in ji ga je dal na voljo tuj delodajalec, s katerim je ta oseba sklenila pogodbo o zaposlitvi; v tem primeru mora biti v vozilu potrdilo, ki ga izda uprava, pristojna [za davek na dodano vrednost]; natančne pogoje o uporabi vozila določi minister za finance;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
13
M. Vandermeir prebiva v Belgiji.
14
Delo samostojnega novinarja je leta 2004 opravljal v Luksemburgu, kjer je imel pisarno in kjer so bile skoraj vse njegove stranke. Njegov dejanski sedež je preveril inšpektor za socialno varnost v Luksemburgu.
15
M. Vandermeir je februarja istega leta pri luksemburški družbi dobil na podlagi pogodbe o lizingu vozilo, ki je bilo v Luksemburgu registrirano na ime te družbe z registrsko tablico FM7687.
16
Belgijska carina je 10. avgusta 2004 opravila nadzor pri M. Vandermeirju in sestavila zapisnik o kršitvi ureditve s področja registracije.
17
Ta zapisnik je bil posredovan belgijskim davčnim organom, ki so nato za davčno obdobje 2004 M. Vandermeirju naložili plačilo takse za uporabo cest, davek ob registraciji, izravnalno trošarino in upravno globo.
18
M. Vandermeir je 23. decembra 2005 zoper te dajatve in globo vložil ugovor.
19
Ker je bil njegov ugovor z odločbo z dne 26. junija 2007 zavrnjen, je M. Vandermeir vložil tožbo pred predložitvenim sodiščem.
20
V teh okoliščinah je Tribunal de première instance d’Arlon prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člena 43 [ES] in/ali 49 [ES] nasprotujeta temu, da mora na podlagi nacionalne ureditve prve države članice, kot je ta, ki se obravnava v sporu o glavni stvari, samozaposlena oseba, ki stalno prebiva v tej državi članici, v tej državi registrirati svoje vozilo, čeprav poklicno dejavnost skoraj izključno opravlja v drugi državi članici v stalni poslovni enoti, ki jo ima tam, in čeprav to vozilo ni namenjeno stalni uporabi predvsem v prvi državi članici niti se dejansko tako ne uporablja?“
Vprašanje za predhodno odločanje
21
Na podlagi člena 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika lahko Sodišče, če je mogoče iz sodne prakse jasno sklepati, kakšen bo odgovor na postavljeno vprašanje za predhodno odločanje, po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom.
22
Uvodoma je treba navesti, da razen določenih izjem, ki v zadevi iz postopka v glavni stvari niso upoštevne, obdavčitev avtomobilov na ravni Skupnosti ni bila usklajena. Države članice so torej svobodne pri izvajanju davčnih pristojnosti na tem področju, če jih izvajajo ob upoštevanju prava Skupnosti (glej sodbe z dne 21. marca 2002 v zadevi Cura Anlagen, C-451/99, Recueil, str. I-3193, točka 40; z dne v zadevi Komisija proti Danski, C-464/02, ZOdl., str. I-7929, točka 74; z dne v zadevi Nadin in Nadin-Lux, C-151/04 in C-152/04, ZOdl., str. I-11203, točka 40; z dne v zadevi Komisija proti Finski, C-232/03, točka 46, in sklepa z dne v zadevi van de Coevering, C-242/05, ZOdl., str. I-5843, točka 23, in z dne v zadevi Ilhan, C-42/08, točka 17).
Obstoj omejitev svobode ustanavljanja in svobodnega opravljanja storitev
23
V skladu s členom 43 ES se omejitve glede pravice do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice prepovejo.
24
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba kot take omejitve šteti vse ukrepe, ki prepovedujejo, ovirajo ali napravijo uveljavitev te svoboščine manj zanimivo (glej sodbe z dne 30. novembra 1995 v zadevi Gebhard, C-55/94, Recueil, str. I-4165, točka 37; z dne v zadevi CaixaBank France, C-442/02, ZOdl., str. I-8961, točka 11, in z dne v zadevi Columbus Container Services, C-298/05, ZOdl., str. I-10451, točka 34).
25
Čeprav se skuša z določbami Pogodbe ES o svobodi ustanavljanja, glede na besedilo, zagotoviti, da so tuji državljani in družbe v državi članici gostiteljici obravnavani enako kot državljani in družbe iz te države, se prav tako nasprotuje temu, da bi matična država članica ovirala svojega državljana ali družbo, ustanovljeno v skladu z njeno zakonodajo, pri ustanavljanju v drugi državi članici (glej sodbe z dne 16. julija 1998 v zadevi ICI, C-264/96, Recueil, str. I-4695, točka 21; z dne v zadevi Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, ZOdl., str. I-7995, točka 42, in z dne v zadevi Lidl Belgium, C-414/06, ZOdl., str. I-3601, točka 19).
26
Obveznost registracije, kot jo določa obravnavana ureditev v zadevi iz postopka v glavni stvari za samozaposlene osebe, ki prebivajo v Belgiji, ovira dostop teh oseb do zaposlitve kot samozaposlene osebe v drugih državah članicah in jih lahko torej ovira pri izvrševanju svobode ustanavljanja oziroma jo naredi manj privlačno (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Komisija proti Danski, točka 46; Nadin in Nadin-Lux, točki 36 in 37, in Komisija proti Finski, točka 40).
27
Zato ta obveznost pomeni omejitev svobode ustanavljanja, ki jo člen 43 ES načeloma prepoveduje.
28
Člen 49 ES prepoveduje omejitve svobode opravljanja storitev v Evropski skupnosti.
29
V skladu z ustaljeno sodno prakso ta določba nasprotuje uporabi vsakršne nacionalne ureditve, ki bi brez objektivne utemeljitve omejevala možnost, da ponudnik storitev učinkovito izvršuje to svobodo, ali katere učinek bi bil oteževanje opravljanja storitev med državami članicami v primerjavi z opravljanjem storitev le na nacionalni ravni (glej zgoraj navedeno sodbo Cura Anlagen, točki 29 in 30, in sklep z dne 30. maja 2006 v zadevi Leroy, C-435/04, ZOdl., str. I-4835, točka 11, ter zgoraj navedeni sklep van de Coevering, točki 19 in 20).
30
Sicer pa povzroči obveznost registracije, kot je obravnavana v zadevi iz postopka v glavni stvari, da so čezmejne dejavnosti lizinga otežene (glej zgoraj navedeno sodbo Cura Anlagen, točka 37, in zgoraj navedeni sklep Leroy, točka 12).
31
Zato ta obveznost pomeni omejitev v smislu člena 49 ES.
Utemeljenost omejitev svobode ustanavljanja in svobodnega opravljanja storitev
32
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da lahko država članica obveznost registracije določi v zvezi z vozilom, ki ga dobi delavec s stalnim prebivališčem v tej državi članici na podlagi pogodbe o lizingu od družbe s sedežem v drugi državi članici, če je to vozilo namenjeno predvsem stalni uporabi na ozemlju prve države članice ali če se dejansko uporablja na ta način (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Cura Anlagen, točka 42; Komisija proti Danski, točke od 75 do 78; Nadin in Nadin-Lux, točka 41, in Komisija proti Finski, točka 47).
33
Nasprotno pa je, če ti pogoji niso izpolnjeni, vezanost vozila, registriranega v drugi državi članici, na prvo državo članico manjša, tako da je treba omejitev utemeljiti drugače (glej zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Danski, točka 79, in Komisija proti Finski, točka 48, ter zgoraj navedeni sklep van de Coevering, točka 26).
34
V zvezi z morebitno utemeljitvijo obveznosti registracije, obravnavane v zadevi iz postopka v glavni stvari, je Sodišče že presodilo, da po eni strani člen 43 ES nasprotuje temu, da nacionalna ureditev prve države članice nalaga samozaposleni osebi s stalnim prebivališčem v tej državi članici, naj v njej registrira službeno vozilo družbe, v kateri je zaposlena in ki ima sedež v drugi državi članici, če službeno vozilo ni namenjeno stalni uporabi predvsem v prvi državi članici niti se dejansko ne uporablja na ta način (glej zgoraj navedeno sodbo Nadin in Nadin-Lux, točka 55, ter zgoraj navedeni sklep Leroy, točka 13), in, po drugi strani, da člen 49 ES nasprotuje temu, da bi nacionalna ureditev prve države članice osebi s stalnim prebivališčem v tej državi članici naložila, naj v njej registrira vozilo, ki ga ima na podlagi pogodbe o lizingu od lizing družbe s sedežem v drugi državi članici, če to vozilo ni namenjeno predvsem stalni uporabi v prvi državi članici niti se dejansko ne uporablja na ta način (glej zgoraj navedeni sklep Leroy, točka 14).
35
Iz tega sledi, da ker M. Vandermeir svojega vozila ne uporablja pod pogoji, naštetimi v točki 32 tega sklepa, okoliščina, da dejavnost samozaposlene osebe opravlja v Luksemburgu kot fizična oseba s stalno poslovno enoto v tej državi članici, in ne kot vodilni delavec ali poslovodja družbe s sedežem v isti državi članici, oziroma dejstvo, da je vozilo sam pridobil na podlagi pogodbe o lizingu od luksemburške družbe, in ne s posredovanjem delodajalca, ki bi mu nato dal vozilo na razpolago, ne more utemeljiti takšne obveznosti registracije, kot se obravnava v zadevi iz postopka v glavni stvari.
36
Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člena 43 ES in 49 ES razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi države članice, kot je obravnavana v sporu o glavni stvari, na podlagi katere mora samozaposlena oseba, ki stalno prebiva v tej državi članici, v tej državi registrirati vozilo, ki ga ima na podlagi pogodbe o lizingu od družbe s sedežem v drugi državi članici, če to vozilo ni namenjeno predvsem stalni uporabi na ozemlju prve države članice niti se dejansko tako ne uporablja.
Stroški
37
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) sklenilo:
Člena 43 ES in 49 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi države članice, kot je obravnavana v sporu o glavni stvari, na podlagi katere mora samozaposlena oseba, ki stalno prebiva v tej državi članici, v tej državi registrirati vozilo, ki ga ima na podlagi pogodbe o lizingu od družbe s sedežem v drugi državi članici, če to vozilo ni namenjeno predvsem stalni uporabi na ozemlju prve države članice niti se dejansko tako ne uporablja.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.