62020TO0727_RES
Zadeva T‑727/20
Nigar Kirimova
proti
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino
Sklep Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 9. marca 2022
„Ničnostna tožba – Zastopanje po odvetniku, ki ni neodvisna tretja oseba v razmerju do tožeče stranke – Nedopustnost“
Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Podpis odvetnika – Pojem odvetnika – Avtonomna razlaga
(Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 51(1))
(Glej točko 17.)
Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Pogoji glede podpisnika – Status tretje osebe glede na stranke postopka – Zastopanje od odvetnika, ki je član subjekta, v katerem je zaposlena stranka – Nespoštovanje zahteve po neodvisnosti
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek)
(Glej točke od 18 do 22, od 24 do 27, od 31 do 33, 37 in 46.)
Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Pogoji glede podpisnika – Status tretje osebe glede na stranke postopka – Zastopanje od odvetnika, ki nima statusa tretje osebe – Nedopustnost – Popravek po izteku roka za vložitev tožbe – Nedopustnost
(Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 78(6))
(Glej točko 47.)
Povzetek
N. Kirimova, azerbajdžanska državljanka, je bila pravnica v odvetniški pisarni. Da bi bila lahko vpisana na seznam poklicnih zastopnikov pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), je zahtevala izjemo od zahteve, da je državljanka države članice Evropskega gospodarskega prostora. N. Kirimova je po zavrnitvi te zahteve od izvršnega direktorja EUIPO vložila tožbo pri Splošnem sodišču. Tožbo je podpisala odvetnica, ki je bila članica iste odvetniške pisarne, v kateri je N. Kirimova delala ob vložitvi tožbe.
Splošno sodišče, ki je odločalo v razširjeni sestavi, je s sklepom tožbo zavrglo kot nedopustno. Poudarilo je, da sta tožeča stranka in njena odvetnica imeli posebej tesne poklicne odnose ter da sta tako odvetnica kot odvetniška pisarna, v kateri je ta delala, imeli neposreden interes za rešitev tega spora, ki se je nanašal neposredno na poklic, ki ga je tožeča stranka opravljala v odvetniški pisarni. Posledično je Splošno sodišče odločilo, da zahteva, da je odvetnik neodvisna tretja oseba v razmerju do tožeče stranke, (
1
) očitno ni bila spoštovana.
Presoja Splošnega sodišča
Najprej, Splošno sodišče je opozorilo, da mora stranka za vložitev tožbe pri njem uporabiti storitve tretje osebe, ki deluje popolnoma neodvisno za čim boljše varovanje in obrambo interesov stranke, zlasti njene pravice do učinkovitega sodnega varstva. (
2
) Pravno zastopanje zahteva odnos zaupanja, ki temelji na zasebni izbiri in je pogodbene narave, saj lahko pravni subjekt svobodno izbere svojega odvetnika, ki lahko načeloma svobodno izbere stranke. V zvezi s tem bi moralo biti kakršno koli poseganje v ta odnos utemeljeno z resnimi razlogi, zakaj je treba očitno in nujno tožečo stranko zavarovati pred njenim odvetnikom. Posledično se neodvisnost odvetnika ne razume tako, da ni nikakor povezan s svojo stranko, temveč tako, da med njima ni takšne povezave, ki očitno posega v njegovo zmožnost, da nalogo obrambe izpolni tako, da čim bolje uveljavlja interese pooblastitelja.
Dalje, Splošno sodišče je poudarilo, da je možnost, da sodišče Unije tožbe zavrže kot nedopustne, omejena le na primere, v katerih odvetnik očitno ni neodvisen. V primerih, ki bi lahko odvetniku preprečevali, da zastopa svojega pooblastitelja, mora biti zaradi njihove narave in stopnje očitno, da ima odvetnik take ekonomske ali osebne vezi bodisi s predmetom spora bodisi z eno od strank, s katerimi bi se podvomilo o njegovi resnični neodvisnosti. V zvezi s tem je Splošno sodišče poudarilo, da je treba vsak položaj preučiti v vsakem posameznem primeru ob upoštevanju poklicnega okolja, v katerem odvetnik nastopa.
Nazadnje, Splošno sodišče je ugotovilo, da sta v obravnavani zadevi tožeča stranka in njena odvetnica imeli posebej tesne poklicne odnose v isti odvetniški pisarni. Poleg tega sta odvetniška pisarna in odvetnica večkrat izrazili zanimanje za zahtevo, ki jo je tožeča stranka poslala EUIPO, in za rešitev spora, ki je neposredno povezan s poklicem, ki ga je tožeča stranka opravljala v odvetniški pisarni, ter celo zatrjevali, da jima izpodbijana odločba povzroča škodo. Zato odvetnice tožeče stranke v takih okoliščinah ni bilo mogoče šteti za neodvisno tretjo osebo in posledično se ni mogla predstavljati kot neodvisni tretji „odvetnik“.
Poleg tega dejstvo, da je vez, ki je odvetniško pisarno in odvetnico povezovala s tožečo stranko, po vložitvi tožbe prenehala in da tožeči stranki zdaj pomaga tudi drug zunanji odvetnik, ne vpliva na dopustnost tožbe. Splošno sodišče je namreč opozorilo, prvič, da je treba dopustnost tožbe preizkusiti glede na položaj ob vložitvi tožbe, in drugič, da zahteva po zastopanju od odvetnika, ki je vpisan v imenik odvetnikov, ne more biti popravljena po izteku roka za vložitev tožbe. (
3
)
(
1
)	Ta zahteva izhaja iz člena 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
(
2
)	Zagotovljene s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
(
3
)	Na podlagi člena 78(6) Poslovnika Splošnega sodišča.