62002CC0366_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Förevarande mål angår tolkningen av begreppet ”mark som utnyttjades för … permanenta grödor[*]” i den mening som avses i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor,(2) och rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(3) [*I förordning nr 1765/92 används begreppet fleråriga grödor. I enlighet med förordning nr 1251/1999 används nedan permanenta grödor. Övers.anm.].
I – Tillämpliga bestämmelser
2. Inom ramen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken som genomfördes år 1992, upprättade gemenskapslagstiftaren ett nytt stödsystem för producenter av jordbruksgrödor. Detta system syftar till att hindra överproduktion inom sektorn, säkerställa en bättre balans på marknaden genom att närma gemenskapens priser till världsmarknadspriserna och kompensera för det inkomstbortfall som följer av sänkningen av gemenskapspriserna genom en kompensationsbetalning till producenterna.(4)
3. Principerna som reglerar beviljandet av stöd för jordbruksgrödor har alltså ändrats. På så sätt är kompensationsbetalningen sedan år 1992 inte längre knuten till produktionsvolymen, utan till markarealen och till produktionskapaciteten i de olika gemenskapsregionerna(5) . Dessutom har gemenskapslagstiftaren underordnat kompensationsbetalningens beviljande ett villkor som innebär att producenterna skall ta en andel av sin brukade areal ur produktion.
4. Enligt grundförordningen från år 1992 kan en kompensationsbetalning beviljas för den areal där jordbruksgrödor odlas eller för sådan som tas ur bruk. Artikel 9 i denna text undantar dock viss mark från beviljande av kompensationsbetalning. I artikel 9 föreskrivs följande:
”Ansökningar som gäller kompensationsbetalning och åtagandet om uttag av mark får inte lämnas för mark som utnyttjades för permanent bete, [permanenta] grödor eller skogsbruk eller för andra ändamål än jordbruk den 31 december 1991.”
5. Enligt förordning (EEG) nr 2780/92,(6) i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 1959/94,(7) skall begreppet permanenta odlingar(8) definieras på följande sätt:
”Andra odlingar än permanent betesmark som inte ingår i växtföljd, som upptar marken i minst fem år och ger upprepade skördar, med undantag av de fleråriga jordbruksgrödor som avses i bilaga 2.”
6. Denna text har ersatts av förordning (EG) nr 658/96,(9) men definitionen av begreppet permanenta grödor är oförändrad. Den lyder enligt följande:(10)
”Grödor som inte ingår i växtföljden med undantag för permanent betesmark och som upptar marken i minst fem år och ger upprepade skördar, med undantag av fleråriga jordbruksgrödor.”
7. Grundförordningen från år 1992 och förordning nr 658/96 har därefter ersatts av förordning nr 1251/1999 respektive förordning (EG) 2316/1999.(11) Dessa texter har dock behållit såväl bestämmelsen om att kompensationsbetalning inte utges för mark som den 31 december 1991 utnyttjades för permanenta grödor eller för andra ändamål än jordbruk(12) som definitionen av begreppet permanenta grödor, som citeras i punkt 6 i förevarande förslag till avgörande(13) .
II – Begäran om förhandsavgörande
8. I förevarande fall önskar Verwaltungsgericht Halle (Tyskland) få ett förtydligande av begreppet ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor … eller … för andra ändamål än jordbruk”. Ett mål har anhängiggjorts vid denna domstol mellan Gerd Gschoßmann, lantbrukare, och Amt für Landwirtschaft und Flurneuordning Süd (myndighet för jordbruks- och fastighetsregleringsfrågor),(14) angående en begäran om återbetalning av kompensationsbetalning.
9. Det som är av betydelse för tvisten är att få klarhet i huruvida Gerd Gschoßmann kan åtnjuta en kompensationsbetalning för mark som tidigare var planterad med äppleträd och som utnyttjades för fruktodling. Enligt begäran om förhandsavgörande fördelas denna mark i tre kategorier.
– I det första området var marken den 31 december 1991 fortfarande planterad med äppleträd, som inte längre besprutades och där äpplena inte skördades år 1991. Man hade redan beslutat att röja marken, vilket också sedermera genomfördes.
– Inom det andra området hade träden redan fällts per referensdagen. Dessa träd fanns emellertid fortfarande på fastigheterna, vilket hindrade all form av nyttjande av fältet. Det var inte förrän senare som träden bortskaffades.
– Inom det tredje området hade träden redan fällts och bortskaffats, men marken nyttjades ännu inte på något annat sätt.
10. Den hänskjutande domstolen anför att om marken anses som ”mark som den 31 december 1991 ”utnyttjades … för permanenta grödor … eller … för andra ändamål än jordbruk” i den mening som avses i grundförordningarna, förlorar Gerd Gschoßmann den kompensationsbetalning som han erhållit från myndigheten. Om denna mark däremot inte utgör mark som utnyttjades för permanenta grödor eller för andra ändamål än jordbruk på referensdagen, kommer Gerd Gschoßmann att kunna behålla den kompensationsbetalning som han mottagit.
11. Eftersom det förekom vissa tveksamheter angående vilken tolkning som bestämmelserna i fråga skulle ges, beslutade Verwaltungsgericht Halle att hänskjuta följande frågor till domstolen:
”1) Är det, för att mark skall anses utnyttjas för permanenta grödor i den mening som avses i artikel 9 i [grundförordningen från år 1992] eller i den mening som avses i artikel 7 i [grundförordningen från år 1999], erforderligt att de växter (i detta mål äppleträd) som står på marken är föremål för kommersiell förvaltning?
2) Skall mark anses utnyttjad för permanenta grödor i det fall då ägaren eller arrendatorn under växtperioden underlåter att använda sig av besprutningsmedel och därefter inte genomför någon skörd?
3) För det fall den andra frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då ägaren eller arrendatorn beslutar att inom kort fälla de äppleträd som står på marken, även om han inte verkställer sitt beslut före referensdagen? Skall frågan besvaras på ett annat sätt om ett annat företag före referensdagen får i uppdrag att utföra röjningen?
4) För det fall även den tredje frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då ägaren eller arrendatorn har fällt äppleträden utan att ha för avsikt att plantera nya träd, eller, med andra ord, är i ett sådant fall röjningsgränsen per den 31 december 1991 samtidigt den gräns som beaktas enligt stödsystemet?
5) För det fall även den fjärde frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då de fällda träden avlägsnas från marken före referensdagen i avsikt att preparera marken till att utnyttjas som åkermark i stället?
6) För det fall någon av de ovan beskrivna sakomständigheterna skulle anses innebära att marken inte längre utnyttjas för permanenta grödor uppkommer frågan om marken, efter det att den per referensdagen inte längre utnyttjas för permanenta grödor, skall anses utgöra mark som utnyttjas för andra ändamål än jordbruk i den mening som avses i någon av de ovannämnda förordningarna? För det fall den frågan besvaras jakande uppkommer vidare frågan huruvida någon av de ovannämnda sakomständigheterna kan utgöra grund för att en dylik klassificering skall upphöra?
III – Analysen av tolkningsfrågorna
12. De frågor som ställts av Verwaltungsgericht Halle kan enligt min mening delas in i tre kategorier, vilka skall undersökas i tur och ordning.
13. Den första kategorin frågor angår den typ av nyttjande som omfattas av begreppet ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor”. Den hänskjutande domstolen frågar om tolkningen av detta begrepp kräver förvaltning av marken i fråga och, närmare bestämt, förvaltning i vinstsyfte (den första frågan), en användning av besprutningsmedel eller genomförandet av skördar (den andra frågan).
14. I detta hänseende har den hänskjutande domstolen hänvisat till en dom av Oberverwaltungsgericht Sachsen-Anhalt (Tyskland) från september 2001, i vilken det har fastställts att det i begreppet ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor” förutsätts att marken förvaltats i vinstsyfte och att endast nyttjandet av marken för permanenta grödor, utan underhåll, inte är tillräckligt för att marken skall falla inom tillämpningsområdet för artikel 9 i grundförordningen från år 1992. Genom sin första kategori av frågor vill alltså den hänskjutande domstolen försäkra sig om att den definition som överrätten har givit är korrekt.
15. På denna punkt anser jag, liksom Europeiska gemenskapernas kommission, att begreppet ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor” inte innebär ett krav på förvaltning av marken och att en avsaknad av förvaltning, utan särskilt underhåll, är tillräcklig för att marken skall omfattas av det undantag som föreskrivs i grundförordningarna.
16. Faktum är att det enligt artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999 endast krävs att marken på referensdagen utnyttjades [consacrées i den franska språkversionen. Övers.anm.] för permanenta grödor.
17. Verbet consacrer betyder bokstavligen att avsätta (något) till viss användning.(15) Adjektivet consacrées, som används i grundförordningarna, innebär alltså ett krav på att marken skall ha använts på särskilt sätt, i förekommande fall för permanenta grödor. Däremot uttrycker inte detta adjektiv en föreställning om att marken dessutom måste vara föremål för förvaltning eller för ett särskilt underhåll.
18. Således kan uttrycket ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor” innefatta krav på att man vid en särskild tidpunkt har vidtagit nödvändiga åtgärder för att permanenta grödor skall kunna växa på marken, och att den faktiskt utnyttjats för sådana grödor. Däremot krävs det inte att denna mark, när den väl utnyttjats för permanenta grödor, är föremål för förvaltning. De andra språkversionerna av bestämmelserna i fråga använder för övrigt termer som också de tyder på en avsaknad av förvaltning och inte ett aktivt underhåll (”tierras dedicadas” på spanska, ”Flächen genutzt wurden” på tyska, land which was under på engelska och terreni destinati på italienska).
19. Denna bokstavliga tolkning förefaller bekräftas av logiken i artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999. Vi vet ju nämligen att förutom mark som utnyttjats för permanenta grödor, är annan mark undantagen från beviljande av kompensationsbetalning. Det handlar om mark som utnyttjats för permanent bete och för skogsbruk. Som kommissionen har betonat förutsätter emellertid inte permanent bete och skogsbruk någon förvaltning av den mark de upptar. De kan mycket väl bestå av en helt naturlig gräsproduktion (i det första fallet) eller av träd (i det andra fallet).(16) Det skulle alltså inte vara logiskt att uppställa ett sådant villkor för permanenta grödor, som undantas från beviljandet av kompensationsbetalning på samma sätt som permanent bete och skogsbruk.
20. Slutligen anser jag att ett krav på förvaltning ter sig svårförenligt med syftena med artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999.
21. Syftet med dessa bestämmelser är att förhindra att man på mark, vilken inte planterats med jordbruksgrödor före ikraftträdandet av grundförordningen från år 1992, börjar plantera sådana uteslutande i syfte att erhålla kompensationsbetalning.(17) Om man emellertid accepterade det omtvistade villkoret, skulle mark som inte utnyttjats för jordbruksgrödor förrän efter den 31 december 1991, undslippa undantaget i artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999 av det skälet att de inte är föremål för förvaltning eller särskilt underhåll. Med andra ord skulle mark, som inte berättigar till stöd enligt grundförordningarna, kunna ge rätt till stöd av det skälet att den inte är föremål för förvaltning i vinstsyfte och att där inte används besprutningsmedel eller genomförs någon skörd.
22. Den andra kategorin frågor gäller de omständigheter som kan medföra att utnyttjandet av mark för permanenta grödor upphör. Den hänskjutande domstolen frågar om detta utnyttjande upphör vid den tidpunkt då brukaren beslutar sig för att fälla äppleträden, eller anlitar ett företag för denna uppgift (den tredje frågan), vid tidpunkten för den faktiska röjningen av äppleträden (den fjärde frågan) eller vid tidpunkten för avlägsnandet av de fällda träden (den femte frågan).
23. Dessa frågor torde inte ge upphov till några särskilda svårigheter. I den mån det i artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999 endast krävs en förekomst av permanenta grödor på marken, och inte förvaltning av dessa, kan man anse att marken inte längre utnyttjas för permanenta grödor när dessa ohjälpligt försvinner. Endast beslutet att hugga ned träden, utan att verkställa detta, är alltså inte tillräckligt. Däremot krävs det inte att träden, när de väl huggits ned, avlägsnas eftersom de ur biologisk synvinkel försvinner vid den tidpunkt då de röjs.
24. Den sista frågan angår, slutligen, klassificeringen av marken då den inte längre utnyttjas för permanenta grödor. Den hänskjutande domstolen frågar huruvida mark, där träden röjts och som alltså inte längre utnyttjas för permanenta grödor, skall anses utnyttjad för ”andra ändamål än för jordbruk” i den mening som avses i artikel 9 i grundförordningen från år 1992 och artikel 7 i grundförordningen från år 1999 (den sjätte frågan).
25. I enlighet m ed allmänt språkbruk avser termen lantbruk allt det arbete som syftar till att producera växter och animalier.(18) Mark som utnyttjas för lantbruk utgör alltså mark för animalie- eller växtproduktion. I förevarande fall vet vi emellertid att de omtvistade markerna inte varit föremål för något särskilt utnyttjande efter röjningen av äppleträden. Eftersom de inte utgör mark för animalie- eller växtproduktion utgör de alltså mark som nyttjats för ”andra ändamål än jordbruk” i den mening som avses i grundförordningarna.
IV – Förslag till avgörande
26. Mot bakgrund av dessa uppgifter, föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Verwaltungsgericht Halle på följande sätt:
Artikel 9 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor, och artikel 7 första stycket i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor bör tolkas enligt följande:
– Uttrycket ”mark som utnyttjades … för permanenta grödor” innefattar inget krav på förvaltning av marken, särskilt inte förvaltning i vinstsyfte, användning av besprutningsmedel eller genomförande av skörd.
– Mark utnyttjas inte längre för permanenta grödor, i den mening som avses i dessa bestämmelser, vid den tidpunkt då växterna som planterats på denna mark röjs.
– Mark som, efter den röjning av växter som avses ovan, inte används för produktion av andra växter eller för animalieproduktion, utgör ’’mark som utnyttjades… för andra ändamål än jordbruk’’, i den mening som avses i ovannämnda bestämmelser.
(1) .
(2) –	 EGT L 181, s. 12; svensk specialutgåva, volym 3, område 43, s. 20 (nedan kallad grundförordningen från år 1992).
(3)
–	EGT L 160, s.1 (nedan kallad grundförordningen från år 1999).
(4)
–	Se bland annat andra skälet i grundförordningen från år 1992.
(5)
–	Ibidem (femte skälet och artikel 2.2 första stycket).
(6)
–	Kommissionens förordning av den 24 september 1992 om villkoren för beviljande av kompensationsbetalningar i enlighet med stödsystemet för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 281, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 45, s. 87).
(7)
–	Kommissionens förordning av den 27 juli 1994 (EGT L 198, s. 93; svensk specialutgåva, område 3, volym 60, s. 53).
(8)
–	Se bilaga I, punkt II.
(9)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 658/96 av den 9 april 1996 om vissa villkor för beviljande av kompensationsbetalning enligt stödsystemet för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 91, s. 46).
(10)
–	Se bilaga I, punkt 2.
(11)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 2316/1999 av den 22 oktober 1999 (EGT L 280, s. 43).
(12)
–	Artikel 7 första stycket i grundförordningen från år 1999.
(13)
–	Bilaga I, punkt 2 i förordning nr 2316/1999.
(14)
Nedan kallad myndigheten.
(15)
–	Se Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, Paris, Éditions Dictionnaires Le Robert, 1999.
(16)
–	Se, i detta hänseende, definitionen av begreppet permanent bete som förekommer i förordning nr 2780/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1959/94 (bilaga I, punkt I), förordning nr 658/96 (bilaga I, punkt I) och förordning nr 2316/1999 (bilaga I punkt I).
(17)
–	Se bland annat sjuttonde skälet i grundförordningen från år 1992 och skäl 26 i grundförordningen från år 1999.
(18)
–	Se Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, som nämnts ovan.