62004CJ0123_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I de förenade målen C-123/04 och C-124/04,
angående begäran om förhandsavgörande enligt artikel 150 EA, som framställts av Oberlandesgericht Oldenburg (Tyskland), genom två beslut av den 4 februari 2004 som inkom till domstolen den 8 mars 2004, i målen
Industrias Nucleares do Brasil SA,
Siemens AG
mot
UBS AG (mål C-123/04),
Texas Utilities Electric Corporation (mål C-124/04),
meddelar
DOMSTOLEN (stora avdelningen)
sammansatt av ordföranden V. Skouris, avdelningsordförandena P. Jann, C.W.A. Timmermans (referent), A. Rosas och K. Schiemann samt domarna S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, E. Juhász, G. Arestis, A. Borg Barthet och M. Ilešič,
generaladvokat: M. Poiares Maduro,
justitiesekreterare: handläggaren K. Sztranc-Sławiczek,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 17 januari 2006,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Industrias Nucleares do Brasil SA, genom E. Wagner och J. Curschmann, Rechtsanwälte,
– Siemens AG, genom R. Schultz-Süchting och L. Kröner, Rechtsanwälte,
– UBS AG, genom U. Hornung, F. Bellen och D. Scharma, Rechtsanwälte,
– Texas Utilities Electric Corporation, genom P.-S. Freiling, Rechtsanwalt, och C. Peterson, attorney at law,
– Tysklands regering, genom C.-D. Quassowski och C. Schulze-Bahr, båda i egenskap av ombud, biträdda av W. Hertel, Rechtsanwalt,
– Frankrikes regering, genom G. de Bergues, E. Puisais och S. Gasri, samtliga i egenskap av ombud,
– Nederländernas regering, genom S. Terstal och D.J.M. de Grave, båda i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom M. Patakia, A. Bouquet och B. Schima, samtliga i egenskap av ombud,
och efter att den 6 april 2006 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 57 EA, 73 EA, 75 EA, 86 EA, 87 EA, 196 EA et 197 EA.
2. Begäran har framställts i två mål mellan, å ena sidan, Industrias Nucleares do Brasil SA (nedan kallat INB) och Siemens AG (nedan kallat Siemens) och, å andra sidan, UBS AG (nedan kallat UBS) och Texas Utilities Electric Corporation (nedan kallat TUEC) angående restitution av cylindrar med anrikat uran.
Tillämpliga bestämmelser
3. I artikel 2 EA, vilken återfinns i avdelning I i Euratomfördraget, som har rubriken ”Gemenskapens uppgifter”, föreskrivs följande:
”För att fullgöra sin uppgift skall gemenskapen i den ordning som anges i detta fördrag:
…
d)
tillförsäkra samtliga förbrukare inom gemenskapen en regelbunden och rättvis försörjning med malmer och kärnbränslen,
…”
4. Artiklarna 57 EA, 73 EA och 75 EA återfinns i kapitel 6, under rubriken ”Försörjning”, i avdelning II i Euratomfördraget, som har rubriken ”Bestämmelser för att främja framsteg på kärnenergiområdet” (nedan kallat kapitel 6).
5. I artikel 73 EA föreskrivs följande:
”Om ett avtal mellan en medlemsstat[,] en person eller ett företag å ena sidan och ett tredje land[,] en internationell organisation eller en medborgare i tredje land å den andra även innehåller bestämmelser om leverans av sådana produkter som tillhör [försörjnings]byråns kompetensområde krävs samtycke i förväg av kommissionen för att avtalet skall kunna ingås eller förnyas såvitt gäller leveransen av dessa produkter.”
6. I artikel 75 EA föreskrivs följande:
”Bestämmelserna i detta kapitel skall inte tillämpas på sådana avtal om behandling[,] omvandling eller bearbetning av malmer[,] råmaterial eller speciella klyvbara material som ingås mellan
a) flera personer eller företag om de behandlade, omvandlade eller bearbetade materialen därefter skall återställas till den person eller det företag varifrån de kommer
b) en person eller ett företag och en internationell organisation eller en medborgare i tredje land om materialen behandlas[,] omvandlas eller bearbetas utom gemenskapen och därefter återställs till den person eller det företag varifrån de kommer
c) en person eller ett företag och en internationell organisation eller en medborgare i tredje land om materialen behandlas, omvandlas eller bearbetas inom gemenskapen och därefter återställs antingen till den organisation eller medborgare varifrån de kommer eller till en av denna organisation eller medborgare angiven mottagare som också hör hemma utanför gemenskapen.
De berörda personerna eller företagen skall underrätta [försörjnings]byrån om förekomsten av sådana avtal och[,] så snart dessa har undertecknats[,] om de kvantiteter material som är föremål för sådan omsättning. Kommissionen får motsätta sig sådana avtal som avses i b) om den anser att omvandlingen eller bearbetningen inte kan utföras effektivt och säkert och utan materialförlust till skada för gemenskapen.
De material som är föremål för dessa avtal skall inom medlemsstaternas territorier vara underkastade de kontrollåtgärder som anges i kapitel 7. Bestämmelserna i kapitel 8 skall dock inte tillämpas på speciella klyvbara material som är föremål för avtal enligt c).”
7. Kapitel 7 i avdelning II i Euratomfördraget (nedan kallat kapitel 7) har rubriken ”Säkerhetskontroll”.
8. Kapitel 8, som har rubriken ”Egendomsordning” i avdelning II i Euratomfördraget (nedan kallat kapitel 8), innehåller bland annat artiklarna 86 EA och 87 EA.
9. I artikel 86 EA föreskrivs följande:
”De speciella klyvbara materialen skall vara gemenskapens egendom.
Gemenskapens äganderätt skall omfatta alla speciella klyvbara material som framställs eller importeras av en medlemsstat en person eller ett företag och som är föremål för den i kapitel 7 avsedda säkerhetskontrollen.”
10. Artiklarna 196 EA och 197 EA återfinns i avdelning V i Euratomfördraget, som har rubriken ”Allmänna bestämmelser”.
11. I artikel 196 EA föreskrivs följande:
”Om inte något annat föreskrivs i detta fördrag avses vid tillämpningen av fördraget med
a) ’person’: varje fysisk person som inom medlemsstaternas territorier helt eller delvis utövar sin verksamhet på det ämnesområde som anges i ett motsvarande kapitel i fördraget,
b) ’företag’: varje företag eller institution – oavsett dess offentligrättsliga eller privaträttsliga ställning – som inom medlemsstaternas territorier helt eller delvis utövar sin verksamhet på det ämnesområde som anges i ett motsvarande kapitel i fördraget.”
12. I artikel 197 EA föreskrivs följande:
”Vid tillämpningen av detta fördrag avses med
1. ’speciella klyvbara material’: plutonium 239; uran 233; uran som anrikats med uran 235 eller 233; varje produkt som innehåller en eller flera av de nämnda isotoperna och sådana andra klyvbara material som rådet kan komma att fastställa genom beslut med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen; begreppet ’speciella klyvbara material’ skall dock inte innefatta råmaterial;
2. ’uran som anrikats med uran 235 eller 233’: uran som innehåller antingen uran 235 eller uran 233 eller dessa båda isotoper i sådan mängd att förhållandet mellan summan av dessa båda isotoper och isotop 238 är större än förhållandet mellan isotop 235 och isotop 238 i naturligt uran;
3. ’råmaterial’: uran som innehåller den isotopblandning som förekommer i naturen; uran vars halt av uran 235 är lägre än den normala; torium; samtliga ovannämnda material i form av metall i legeringar i kemiska föreningar eller i koncentrat; varje annat material som innehåller ett eller flera av ovannämnda material i sådana koncentrationer som rådet skall fastställa genom beslut med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen;
…”
Tvisterna i målen vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
13. Av besluten från den hänskjutande domstolen framgår att INB är ett bolag med säte i Brasilien vilket bland annat har till uppgift att anskaffa kärnbränsle till brasilianska kärnkraftverk.
14. INB har en fast affärsförbindelse med Urenco Limited (nedan kallat Urenco) med säte i Storbritannien. INB levererar råuran och svagt anrikat uran till Urenco, vilket detta bolag anrikar för INB:s räkning. I avtalet som reglerar deras affärsförbindelser föreskrivs att äganderätten för uranet övergår vid den tidpunkt då uranet levereras.
15. Urenco anrikade år 1984 uran åt INB. Uranet återsändes till INB, som transporterade det till Tyskland och mellanlagrade det i lokaler i Hanau som tillhörde Siemens i enlighet med ett lagringsavtal som undertecknats mellan INB och Siemens. Den efterföljande lagringen ägde sedan rum i faciliteter tillhörande Advanced Nuclear Fuels GmbH, ett dotterbolag till Siemens med säte i Lingen (Tyskland).
16. INB hade vid denna tidpunkt tillfälligt inget behov av anrikat uran och publicerade därför 1993 ett meddelande om anbudsförfarande avseende försäljning av kärnbränsle (däribland uranet som anrikats av Urenco år 1984 och därefter lagrats i Siemens lokaler).
17. Nuexco Exchange AG (nedan NEAG), med säte i Olten (Schweiz), lämnade ett bud vilket ledde till att ett avtal om lån och överlåtelse av uran ingicks den 7 mars 1994.
18. Enligt bestämmelserna i avtalet, på vilket brasiliansk rätt skulle tillämpas, skulle INB successivt leverera totalt fem partier med anrikat uran till NEAG. NEAG förband sig å sin sida att vid ett senare datum leverera sex partier med anrikat uran av samma typ till INB samt att under tiden däremellan till detta bolag betala en viss ersättning för nyttjandet av uranet.
19. Därefter trädde Nuexco Trading Corporation (nedan kallat NTC), med säte i Denver (Förenta staterna), in i NEAG:s ställe i avtalsförhållandet. NTC, som tillhörde samma koncern som NEAG, var behörigt att företräda NEAG i samtliga angelägenheter.
20. NEAG betalade det överenskomna förskottet på hyresavgiften enligt avtalet till INB. Enligt uppgift från den hänskjutande domstolen överlämnade INB för övrigt vissa partier anrikat uran till NTC först genom överföring till Siemens Power Corporations (ett helägt dotterbolag till Siemens) materialkonto och därefter genom en överföring till NTC:s materialkonto.
21. I slutet av sommaren 1994 kunde NEAG inte längre fullgöra sin förpliktelse att återleverera uran till INB eftersom NEAG inte längre kunde betala det uran som skulle levereras av ett ryskt bolag.
22. NTC gick i konkurs i februari 1995 och NEAG gick i konkurs i april 1996.
23. INB väckte talan vid Landgericht Osnabrück (Tyskland) och yrkade att Siemens skulle återlämna flera cylindrar innehållande anrikat uran som lagrades i detta bolags lokaler. INB hävdade att detta bolag hade äganderätten till cylindrarna medan Siemens försäkrade att det inte ”vid denna tidpunkt” var tvunget att återställa cylindrarna.
24. UBS, en bank med säte i Schweiz, intervenerade i målet vid den nationella domstolen och gjorde i huvudsak gällande att banken genom ett avtal med NEAG år 1989 hade erhållit panträtt i fjorton av de nämnda cylindrarna.
25. TUEC är ett företag som levererar elenergi till vissa delar av Texas (Förenta staterna) och för detta ändamål driver ett kärnkraftverk. Även TUEC har intervenerat i målet vid den nationella domstolen, eftersom det påstår att det har erhållit äganderätten till elva av dessa cylindrar. TUEC har i detta avseende hänvisat till ett avtal som ingåtts med NTC den 30 juni 1992. Enligt detta avtal skulle TUEC:s leveranser till NTC även ge upphov till en restitution bestående av motsvarande material, vilket skulle ske genom en överföring mellan materialkonton.
26. I dom av den 17 mars 2000 fastställde Landgericht Osnabrück att INB inte gentemot Siemens hade rätt till restitution av de omtvistade cylindrarna med anrikat uran och förpliktade Siemens att utge fjorton cylindrar med anrikat uran till UBS och elva cylindrar med anrikat uran till TUEC.
27. INB överklagade domarna till Oberlandesgericht Oldenburg.
28. Oberlandesgericht Oldenburg har angett att den avser att ogilla INB:s talan såvida inte bestämmelserna i Euratomfördraget hindrar UBS från att förvärva en panträtt i anrikat uran, vilket är föremålet för tvisten i mål C‑123/04, och TUEC från att förvärva äganderätt till anrikat uran, vilket är föremålet för tvisten i mål C‑124/04.
29. Den hänskjutande domstolen har konstaterat att varje disposition i fråga, det vill säga överlåtelsen av anrikat uran från Urenco till INB, överlåtelsen av uran från INB till NEAG, NEAG:s pantsättning av uran hos UBS och överlåtelsen av uran från NEAG till TUEC, skulle kunna påverkas av bestämmelserna i Euratomfördraget.
30. Den hänskjutande domstolen har även påpekat att ingen av parterna i målet vid den nationella domstolen har angett att den Europeiska atomenergigemenskapens (nedan kallad gemenskapen) organ har underrättats i förväg om de olika förfarandena.
31. Enligt den hänskjutande domstolen har gemenskapens försörjningsbyrå (nedan kallad byrån) i en skrivelse av den 30 maj 1995 förklarat att sakrättsliga frågor varken omfattas av kommissionens eller byråns behörighet och att tvisten om äganderätt till materialen skall avgöras med tillämpning av civilrättsliga bestämmelser.
32. Under dessa omständigheter beslöt Oberlandesgericht Oldenburg att förklara målet vilande och att ställa följande frågor till domstolen, vilka är identiska i de två målen:
”1) Omfattar begreppen ’behandling, omvandling eller bearbetning’ i artikel 75 första stycket [EA] även anrikning av uran?
2) Utövar ett företag med säte utanför det territorium som omfattas av Euratomfördragets tillämpningsområde helt eller delvis sin verksamhet i den mening som avses i artikel 196 b [EA] inom [gemenskapens] … territorium när det upprätthåller en affärsförbindelse med ett företag som har sitt säte inom gemenskapens territorium och affärsförbindelsen avser
a) leverans av råmaterial för framställning av anrikat uran och försörjning med anrikat uran till det företag som har sitt säte inom gemenskapens territorium,
b) lagring av nämnda anrikade uran hos ett annat företag med säte inom gemenskapens territorium?
3) a)	Krävs det enligt artikel 75 första stycket c [EA] att de material som levereras för behandling, omvandling eller bearbetning, med bortseende från de fysikaliska förändringar som sker genom bearbetningen, måste vara identiska med de material som därefter återlevereras?
b) Eller räcker det att de bearbetade materialen motsvarar de levererade materialen vad gäller kvalitet och kvantitet?
c) Är artikel 75 första stycket c [EA] inte tillämplig om de material som återställs inte kan hänföras till de material som mottagaren levererat?
d) Är artikel 75 första stycket c [EA] inte tillämplig om det företag som skall bearbeta uranet i och med leveransen förvärvar äganderätten till råmaterialet och därför efter bearbetningen måste sälja tillbaka det anrikade uranet till den andra avtalsparten?
4) a)	Är artikel 75 [EA] inte tillämplig om de berörda personerna eller företagen har underlåtit att uppfylla sin skyldighet enligt artikel 75 andra stycket [EA] att underrätta …byrån?
b)	Kan åsidosättandet av skyldigheten att underrätta … byrån enligt artikel 75 andra stycket [EA] rättfärdigas, genom att de berörda personerna eller företagen i efterhand uppfyller sin underrättelseskyldighet eller genom att [byrån] på annat sätt i efterhand får kännedom om avtalen?
5) a)	Är ett avtal ogiltigt enligt artikel 73 [EA] om avtalsparterna har underlåtit att inhämta ett sådant samtycke i förväg av kommissionen … som krävs enligt denna artikel?
b)	Kan avtalets ogiltighet, i förekommande fall, eventuellt avhjälpas genom att de berörda personerna eller företagen inhämtar samtycket i efterhand eller genom att gemenskapens organ, efter det att det fått kännedom om avtalet på annat sätt, förhåller sig passiva?
6) a)	Är det förbjudet att förfoga över material i den mening som avses i artikel 57.1 [EA] om den berörda producenten inte har uppfyllt sin skyldighet att erbjuda materialen till … byrån enligt artikel 57.2 andra stycket [EA]?
b) Kan ett åsidosättande av skyldigheten att erbjuda materialen till … byrån enligt artikel 57.2 andra stycket [EA] rättfärdigas genom att producenten uppfyller denna skyldighet i efterhand eller genom att [byrån] på annat sätt får kännedom om materialen i efterhand och inte utnyttjar sin optionsrätt?
7) Omfattar begreppet ’framställning’ i artikel 86 [EA] även anrikning av uran?
8) Utgör råuran eller svagt anrikat uran råmaterial i den mening som avses i artikel 197 punkt 1 sista delmeningen [EA]?
9) a)	Kan material, som enligt artikel 86 första stycket [EA] har blivit gemenskapens … egendom, vara föremål för en överlåtbar civilrättslig äganderätt i den mening som avses i 903 § i Bürgerliches Gesetzbuch (den tyska civillagssamlingen) och kan denna äganderätt överlåtas?
b) Utgör den obegränsade användnings- och förbrukningsrätt som tillkommer rättssubjekten enligt artikel 87 [EA] en sakrätt sui generis
som motsvarar eller liknar äganderätten, och gäller den parallellt med de faktiska sakrätter som anges i [den tyska civillagen]?
10) Utövar ett företag delvis sin verksamhet inom medlemsstaternas territorier i den mening som avses i artikel 196 b [EA] om det säljer eller köper anrikat uran som finns lagrat inom gemenskapen?
11) Kan artikel 73 [EA] äga motsvarande tillämpning på avtal som avser anrikat uran som lagrats inom gemenskapens territorium och till vilka parterna uteslutande är hemmahörande i tredjeland?”
33. Målen C‑123/04 och C‑124/04 har, genom beslut av domstolens ordförande av den 30 juni 2004, förenats vad gäller det skriftliga och det muntliga förfarandet samt domen.
Domstolens bedömning
Den första frågan
34. Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 75 första stycket EA skall tolkas så att begreppen ”behandling”, ”omvandling” eller ”bearbetning” som avses i den aktuella bestämmelsen även omfattar anrikning av uran.
35. I detta avseende erinrar domstolen inledningsvis om att enligt artikel 75 första stycket EA ”… skall [bestämmelserna i] … kapitel [6] inte tillämpas på sådana avtal om behandling, omvandling eller bearbetning av malmer[,] råmaterial eller speciella klyvbara material” som har ingåtts på något av de sätt som beskrivs i punkterna a–c i samma bestämmelse.
36. Såsom framgår av de yttranden som inkommit till domstolen, innebär vidare anrikning av uran en separation av isotoper antingen genom gasdiffusion eller genom gascentrifugering för att öka halten av uran 235 och därigenom göra uranet lämpligt att använda som bränsle i en kärnreaktor.
37. Såsom Siemens, UBS och TUEC samt de regeringar som har inkommit med yttranden till domstolen med rätta har påpekat, utgör en sådan separering, vilken inte har påståtts påverka materialets huvudegenskaper, en sådan omvandling som avses i artikel 75 EA.
38. Separeringen innebär nämligen att uranet återlämnas i en annan form och därmed att uranet omvandlas, i ordets allmänna betydelse. Vidare, vilket generaladvokaten har noterat i punkt 53 i sitt förslag till avgörande, är begreppen ”behandling”, ”omvandling” och ”bearbetning” generiska begrepp. Endast utifrån dessa begrepp går det inte att dra slutsatsen att vissa former av behandling, omvandling eller bearbetning av särskilda malmer, råmaterial och klyvbara material skulle vara undantagna från tillämpningsområdet för artikel 75 EA, till exempel på grund av vissa tekniska egenskaper hos nämnda behandling, omvandling eller bearbetning eller på grund av det resulterande mervärdet.
39. Den föregående tolkningen bekräftas av den allmänna systematiken och målet med kapitel 6, i vilket artikel 75 EA ingår. Kapitlet innehåller nämligen närmare bestämmelser om gemenskapsinstitutionernas allmänna skyldighet, enligt artikel 2 d EA, att tillförsäkra samtliga förbrukare inom gemenskapen en regelbunden och rättvis försörjning med malmer och kärnbränslen (dom av den 14 december 1971 i mål 7/71, kommissionen mot Frankrike, REG 1971, s. 1003, punkt 22; svensk specialutgåva, volym 1, s. 615). Artikel 75 EA innebär att material som är föremål för behandling i samband med en sådan bearbetning som avses i denna bestämmelse, är undantagna från bestämmelserna som rör försörjningsordningen (se avgörande 1/78 av den 14 november 1978, REG 1978, s. 2151, punkt 16; svensk specialutgåva, volym 4, s. 187).
40. Av detta följer att artikel 75 EA avser situationer i vilka den regelbundna och rättvisa försörjningen med malmer och kärnbränslen till samtliga förbrukare i gemenskapen inte, eller inte i tillräcklig utsträckning, förväntas påverkas på ett sätt som skulle motivera en full tillämpning av bestämmelserna i kapitel 6. Så är fallet vid ett sådant förfarande som det som avses i artikel 75 första stycket c EA, som består i anrikning inom gemenskapen av uran som har sitt ursprung i tredjeland och som är avsett att återställas till tredjeland. Ett sådant förfarande är nämligen i sig neutralt i fråga om försörjningen av uran till förbrukare som är etablerade inom gemenskapen.
41. Denna tolkning vederläggs inte av kommissionens argument att avtalen som undertecknats på den oligopolistiska marknaden för anrikning av uran potentiellt har en betydande inverkan på gemenskapens långsiktiga försörjningstrygghet och likabehandlingen av förbrukare. Om detta påstående vore korrekt, skulle ett sådant argument förutsätta att tolkningen av artikel 75 EA är beroende av villkoren på marknaden. En sådan tolkning av bestämmelserna avseende försörjningsmekanismerna kan emellertid inte godtas (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Frankrike, punkt 43).
42. Vidare kan INB inte vinna framgång med argumentet att ovannämnda tolkning av begreppen ”behandling”, ”omvandling” och ”bearbetning” i artikel 75 första stycket EA innebär att begreppet produktion av speciella klyvbara material som avses i artikel 86 andra stycket EA förlorar sin betydelse. Det framgår nämligen inte av någon av de två bestämmelserna att de nämnda orden och det nämnda begreppet skulle vara ömsesidigt uteslutande. I övrigt regleras förhållandet mellan artikel 75 EA och artikel 86 EA, vilken artikel ingår i kapitel 8 genom en specialregel i artikel 75 tredje stycket EA, oberoende av alla hänvisningar till dessa ord och detta begrepp.
43. I motsats till vad kommissionen har påstått hindrar inte heller artikel 197 EA, vilken endast definierar bränslena i olika successiva tillstånd, att anrikat uran kan anses utgöra en produkt som är ett resultat av en omvandlingsprocess.
44. I fråga om domstolens dom av den 22 april 1999, Kernkraftwerke Lippe‑Ems mot kommissionen (mål C‑161/97 P, REG 1999, s. I‑2057), och förstainstansrättens dom av den 25 februari 1997, Kernkraftwerke Lippe‑Ems mot kommissionen (förenade målen T‑149/94 och T‑181/94, REG 1997, s. II‑161), vilka INB och kommissionen har angett som stöd för sitt påstående att förpliktelserna som ingåtts avseende anrikningen av uran inte skall omfattas av artikel 75 EA, är det tillräckligt att konstatera, vilket även framgår av punkt 2 i den senare domen, att detta mål inte rörde ett avtal om behandling, omvandling eller bearbetning i den mening som avses med den nämnda bestämmelsen utan ett avtal om leverans av uran.
45. Såsom generaladvokaten konstaterat i punkt 57 i sitt förslag till avgörande, skall det tilläggas att det förhållandet att anrikning av uran utgör en behandling, en omvandling eller en bearbetning i den mening som avses i artikel 75 EA inte innebär att förfarandet undandras från varje kontroll. Enligt artikel 75 andra stycket EA finns det nämligen en skyldighet att underrätta byrån om avtal som avses i bestämmelsen, och kommissionen får motsätta sig sådana avtal som avses i artikel 75 första stycket b EA. Vidare följer det av artikel 75 tredje stycket EA att de material som är föremål för de avtal som avses i denna bestämmelse skall vara underkastade de kontrollåtgärder som anges i kapitel 7 inom medlemsstaternas territorier.
46. Den första frågan skall således besvaras på så sätt att artikel 75 första stycket EA skall tolkas så att begreppen behandling, omvandling eller bearbetning som avses i den nämnda bestämmelsen även omfattar anrikning av uran.
Den andra frågan
47. Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i om artikel 196 b EA skall tolkas så att ett företag som har sitt säte utanför gemenskapens territorium ”helt eller delvis utövar sin verksamhet” inom detta territorium i den mening som avses i den nämnda bestämmelsen, när det upprätthåller en affärsförbindelse med ett företag som har sitt säte inom medlemsstaternas territorier och affärsförbindelsen avser leverans av råmaterial för framställning av anrikat uran och försörjning med anrikat uran eller lagring av detta anrikade uran.
48. Av besluten om hänskjutande framgår att den hänskjutande domstolen har ställt denna fråga för att få veta huruvida INB skall anses vara ett ”företag” i den mening som avses i artikel 196 b EA med anledning av bolagets affärsförbindelser dels med Urenco, avseende anrikning av uran, dels med Siemens, avseende lagring av anrikat uran. Denna fråga syftar till att ge den nämnda domstolen en möjlighet att avgöra om artikel 75 första stycket a EA, som bland annat avser avtal mellan företag, eller artikel 75 första stycket c EA, som bland annat avser avtal mellan företag och medborgare i tredjeland, skall tillämpas på de avtal som åsyftas ovan och som undertecknats av INB.
49. Varje företag eller institution som inom medlemsstaternas territorier helt eller delvis utövar sin verksamhet på det ämnesområde som anges i ett motsvarande kapitel i Euratomfördraget utgör ett företag i den mening som avses i artikel 196 b EA.
50. Detta villkor skall emellertid tolkas så att företaget måste utöva hela eller delar av sin verksamhet på kärnenergiområdet inom medlemsstaternas territorier, eftersom artikel 75 första stycket c EA annars till stor del skulle förlora sin betydelse. Om själva förekomsten av affärsförbindelser mellan ett företag som har sitt säte på medlemsstaternas territorium skulle medföra att ett företag med säte i ett tredjeland skulle anses utöva sin verksamhet inom dessa territorier och således utgöra ett företag i den mening som avses i artikel 196 b EA, skulle det inte längre finnas anledning att ha en specialbestämmelse i artikel 75 första stycket c EA avseende avtal mellan ett företag och en medborgare i ett tredjeland, eftersom ett sådant fall redan skulle omfattas av artikel 75 första stycket a EA.
51. Den andra frågan skall således besvaras på så sätt att artikel 196 b EA skall tolkas så att ett företag som har sitt säte utanför medlemsstaternas territorier inte helt eller delvis utövar sin verksamhet inom nämnda territorier i den mening som avses i nämnda bestämmelse när det upprätthåller affärsförbindelser med ett företag som har sitt säte inom medlemsstaternas territorier och affärsförbindelserna avser antingen leverans av råmaterial för framställning av anrikat uran och försörjning med anrikat uran eller lagring av detta anrikade uran.
Den tredje frågan
52. Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida det enligt artikel 75 första stycket c EA krävs att de material som levereras för behandling, omvandling eller bearbetning skall vara identiska med de material som därefter återlevereras, eller om det räcker att de bearbetade materialen motsvarar de levererade materialen vad gäller kvalitet och kvantitet utan att de bearbetade materialen, i förekommande fall, kan hänföras till de levererade materialen. Den hänskjutande domstolen undrar även huruvida det förhållandet att det företag som har i uppdrag att bearbeta materialet förvärvar äganderätten till råmaterialet efter det att det levererats och måste sälja tillbaka det anrikade uranet till den andra avtalsparten efter det att det bearbetats innebär att artikel 75 första stycket c EA inte kan tillämpas.
53. I fråga om den första delen av denna fråga, framgår det av de yttranden som inkommit till domstolen att det i praktiken är omöjligt att kontrollera att de anrikade material som återlevereras är identiska med de material som har levererats för anrikning. Vidare, såsom generaladvokaten har angett i punkt 66 i sitt förslag till avgörande, erkänns principen om utbytbarhet, enligt vilken nukleärt råmaterial anses vara utbytbart, i internationell praxis och i gemenskapens yttre förbindelser.
54. För att kunna göra en ändamålsenlig tolkning av artikel 75 första stycket c EA, kan det inte anses krävas att de material som levererats för att behandlas, omvandlas eller bearbetas följaktligen skall vara identiska med dem som därefter återlevereras. En sådan tolkning är för övrigt förenlig med den allmänna systematiken och syftet med kapitel 6. Eftersom de bearbetade materialen motsvarar de levererade materialen vad gäller kvalitet och kvantitet påverkas nämligen inte försörjningen med uran till förbrukare med säte inom gemenskapen.
55. Vad beträffar den andra delen av frågan konstaterar domstolen att det i artikel 75 första stycket c EA, såsom UBS, TUEC och de regeringar som avgett yttranden i målet med rätta har påpekat, föreskrivs att materialet i fråga skall ”behandlas, omvandlas eller bearbetas inom gemenskapen och därefter [återställas]” till en mottagare utanför gemenskapen utan att dessa förfaranden måste ges någon viss juridisk form. Den nämnda bestämmelsen skall därför även tillämpas om förfarandena innebär en dubbel övergång av äganderätten. Denna situation påverkar för övrigt inte försörjningen med uran till förbrukare som har sitt säte inom gemenskapen.
56. Den tredje frågan skall således besvaras på så sätt att artikel 75 första stycket c EA skall tolkas så att de material som levereras för behandling, omvandling eller bearbetning inte måste vara identiska med de material som därefter återlevereras och att det räcker att de bearbetade materialen motsvarar de levererade materialen vad gäller kvalitet och kvantitet utan att de bearbetade materialen, i förekommande fall, kan hänföras till de levererade materialen. Vidare skall den nämnda bestämmelsen tolkas så, att det förhållandet att det företag som har i uppdrag att bearbeta materialen förvärvar äganderätten till råmaterialen efter det att de levererats och måste sälja tillbaka det anrikade uranet till den andra avtalsparten efter det att det bearbetats inte innebär att artikel 75 första stycket c EA inte kan tillämpas.
Den fjärde frågan
57. Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i vilka konsekvenserna blir av att byrån inte underrättats i den mening som avses i artikel 75 andra stycket EA och vilka möjligheter som finns för att avhjälpa denna brist. Den hänskjutande domstolen antyder att såvitt den har kunnat konstatera med hänsyn till parternas argumentation i målet vid den nationella domstolen har någon underrättelse enligt artikel 75 andra stycket EA avseende det avtal som ingåtts mellan INB och Urenco inte ägt rum.
58. Såsom generaladvokaten har angett i punkt 69 i sitt förslag till avgörande, har kommissionen vid förhandlingen bekräftat att en sådan underrättelse borde ha skett. Därav följer att det för avgörandet av tvisterna vid den nationella domstolen saknas anledning att besvara den fjärde frågan.
Den femte till och med den nionde frågan
59. Den hänskjutande domstolen har ställt den femte till den nionde frågan för att domstolen skall tolka artiklarna 57 EA, 73 EA, 86 EA, 87 EA samt 197.1 EA, fortfarande i samband med de avtal som INB ingått avseende anrikning av uran.
60. Det framgår emellertid av svaren på de tre första frågorna att det för avgörandet av målen vid den nationella domstolen inte är nödvändigt att besvara dessa frågor.
61. Artiklarna 57 EA, 73 EA, 86 EA och 87 EA ingår nämligen i kapitel 6 respektive kapitel 8. Av artikel 75 första och tredje stycket EA framgår emellertid att bestämmelserna i dessa kapitel inte skall tillämpas på avtal som omfattas av artikel 75 första stycket c EA. Vad beträffar artikel 197.1 EA, vilken är föremål för den åttonde frågan, framgår det av den hänskjutande domstolens beslut att den nämnda bestämmelsen endast avser huruvida artikel 86 EA är tillämplig i målen vid den nationella domstolen.
62. Av detta följer att dessa frågor inte behöver besvaras.
Den tionde frågan
63. Den hänskjutande domstolen har ställt den tionde frågan för att få veta om ett företag ”helt eller delvis utövar sin verksamhet” på medlemsstaternas territorier i den mening som avses i artikel 196 b EA, när det säljer eller köper anrikat uran som är lagrat där.
64. Av den hänskjutande domstolens beslut framgår att denna domstol har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida INB och NEAG är att betrakta som företag i den mening som avses i artikel 196 b EA i deras egenskap som säljare respektive köpare av anrikat uran som är lagrat på medlemsstaternas territorier.
65. Såsom det framgår av punkt 50 i denna dom, är ett företag ett företag i den mening som avses i artikel 196 b EA endast om det utövar hela eller delar av sin verksamhet på kärnenergiområdet inom medlemsstaternas territorier. Detta är inte fallet när ett företag endast säljer eller köper anrikat uran som är lagrat på medlemsstaternas territorier.
66. Den tionde frågan skall således besvaras på så sätt att artikel 196 b EA skall tolkas så att ett företag som säljer eller köper anrikat uran som är lagrat på medlemsstaternas territorier, inte delvis utövar sin verksamhet på medlemsstaternas territorier i den mening som avses i den nämnda bestämmelsen.
Den elfte frågan
67. Den hänskjutande domstolen har ställt den elfte frågan, vilken avser avtalet mellan UBS och NEAG samt avtalet mellan TUEC och NTC, för att få klarhet i huruvida artikel 73 EA är tillämplig på avtal som avser anrikat uran som lagrats inom gemenskapens territorium och till vilka parterna uteslutande är hemmahörande i tredjeland.
68. Domstolen konstaterar att enligt artikel 73 EA är denna artikel tillämplig på avtal mellan en medlemsstat, en person eller ett företag å ena sidan och ett tredjeland, en internationell organisation eller en medborgare i tredjeland å den andra sidan, som även innehåller bestämmelser om leverans av sådana produkter som tillhör byråns kompetensområde. Av detta följer att bestämmelsen inte skall tillämpas på avtal som ingåtts mellan parter som är hemmahörande i tredjeland. Sådana avtal påverkar för övrigt inte målet att säkerställa försörjningen i gemenskapen.
69. Den tionde frågan skall således besvaras så, att artikel 73 EA skall tolkas så att bestämmelsen inte är tillämplig på avtal som avser anrikat uran som lagrats inom gemenskapens territorium och till vilka parterna uteslutande är hemmahörande i tredjeland.
Rättegångskostnader
70. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (stora avdelningen) följande:
1) Artikel 75 första stycket EA skall tolkas så att begreppen behandling, omvandling eller bearbetning som avses i nämnda bestämmelse även omfattar anrikning av uran.
2) Artikel 196 b EA skall tolkas så att ett företag som har sitt säte utanför medlemsstaternas territorier inte helt eller delvis utövar sin verksamhet inom nämnda territorier i den mening som avses i nämnda bestämmelse när det upprätthåller affärsförbindelser med ett företag som har sitt säte inom medlemsstaternas territorier och affärsförbindelserna avser antingen leverans av råmaterial för framställning av anrikat uran och försörjning med anrikat uran eller lagring av detta anrikade uran.
3) Artikel 75 första stycket c EA skall tolkas så att de material som levereras för behandling, omvandling eller bearbetning inte måste vara identiska med de material som därefter återlevereras och att det räcker att de bearbetade materialen motsvarar de levererade materialen vad gäller kvalitet och kvantitet, utan att de bearbetade materialen, i förekommande fall, kan hänföras till de levererade materialen. Vidare skall den nämnda bestämmelsen tolkas så, att det förhållandet att det företag som har i uppdrag att bearbeta materialet förvärvar äganderätten till råmaterialet efter det att det levererats och måste sälja tillbaka det anrikade uranet till den andra avtalsparten efter det att det bearbetats inte innebär att artikel 75 första stycket c EA inte kan tillämpas.
4) Artikel 196 b EA skall tolkas så att ett företag som säljer eller köper anrikat uran som är lagrat på medlemsstaternas territorier inte delvis utövar sin verksamhet på medlemsstaternas territorier i den mening som avses i den nämnda bestämmelsen.
5) Artikel 73 EA skall tolkas så att den inte är tillämplig på avtal som avser anrikat uran som lagrats inom gemenskapens territorium och till vilka parterna uteslutande är hemmahörande i tredjeland.