62004TO0287_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi T‑287/04,
Lorte, SL, s sedežem v Sevilli (Španija),
Oleo Unión, Federación empresarial de organizaciones de productores de aceite de oliva, s sedežem v Sevilli,
Unión de organizaciones de productores de aceite de oliva (Unaproliva), s sedežem v Jaénu (Španija),
ki jih zastopa R. Illescas Ortiz, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeče stranke,
proti
Svetu Evropske unije, ki ga zastopata M. Balta in F. Gijón, zastopnika,
tožena stranka,
zaradi predloga za delno razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 864/2004 z dne 29. aprila 2004 o spremembi Uredbe (ES) št. 1782/2003, ki določa skupna pravila za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in uvaja nekatere sheme podpor za kmete, ter o njeni prilagoditvi zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške k Evropski uniji (UL L 161, str. 48) ter Uredbe Sveta (ES) št. 865/2004 z dne 29. aprila 2004 o skupni ureditvi trga za oljčno olje in namizne oljke ter o spremembi Uredbe (EGS) št. 827/68 (UL L 161, str. 97),
SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji senat),
v sestavi M. Jaeger, predsednik, J. Azizi, sodnik, in E. Cremona, sodnica,
sodni tajnik: H. Jung,
sprejema naslednji
Sklep
Razlogi za odločitev
Pravni okvir
1. Svet je 22. septembra 1966 sprejel Uredbo št. 136/66/EGS o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti (UL L 172, str. 3025, v nadaljevanju: temeljna uredba). Temeljna uredba je zlasti vzpostavila skupno ureditev trga za oljčno olje na podlagi sistema intervencijskih cen, pogodb za skladiščenje in subvencij za proizvodnjo in porabo.
2. Nato so bili mehanizmi, ki jih je uvedla temeljna uredba, večkrat spremenjeni, zlasti z Uredbo Sveta (EGS) št. 1915/87 z dne 2. julija 1987 (UL L 183, str. 7), Uredbo Sveta (ES) št. 1638/98 z dne 20. julija 1998 (UL L 210, str. 32) in Uredbo Sveta (ES) št. 1513/2001 z dne 23. julija 2001, ki spreminja tudi Uredbo št. 1638/98 v zvezi s podaljšanjem sheme pomoči in strategijo za oljčno olje (UL L 201, str. 4).
3. V bistvu je bil namen teh sprememb, ki temeljijo na načelih reforme skupne kmetijske politike (SKP), ki se je začela leta 1992, nadomestiti shemo podpiranja cen in proizvodnje s shemo podpiranja prihodkov kmetov. Ta reforma je v zvezi z določenimi kmetijskimi proizvodi pripeljala do sprejetja Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru SKP in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL L 270, str. 1).
4. Prav tako je Svet, da bi prilagodil skupne ureditve trgov v sektorjih oljčnega olja, surovega tobaka, hmelja in bombaža reformi SKP, 29. aprila 2004 sprejel Uredbo (ES) št. 864/2004 o spremembi Uredbe (ES) št. 1782/2003 in njeni prilagoditvi zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške k Evropski uniji (popravljena različica UL L 206, str. 20). Istega dne je Svet sprejel tudi Uredbo (ES) št. 865/2004 o skupni ureditvi trga za oljčno olje in namizne oljke ter o spremembi Uredbe (EGS) št. 827/68 (popravljena različica UL L 206, str. 37) ( v nadaljevanju: izpodbijani uredbi).
5. Z Uredbo št. 864/2004 je bil razveljavljen nekdanji sistem pomoči za proizvodnjo oljčnega olja in uveden sistem, imenovan „enotno plačilo“ ali „nevezana pomoč“, to je pomoč, ki ni povezana z dejansko količino proizvedenega oljčnega olja. Vendar se je za nekatere kategorije proizvodnje pod določenimi pogoji in v določenih mejah ohranil sistem, imenovan „vezana“ pomoč ali pomoč, povezana s proizvodnjo.
6. V zvezi z oljčnim oljem je bil s členom 1, točka 7, Uredbe št. 864/2004, ki določa, da referenčni znesek za izračun zneska nevezane pomoči „znaša štiriletno povprečje skupnih zneskov plačil, dodeljenih kmetu v tržnih letih 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002 in 2002/2003 v okviru programa podpore za oljčno olje iz Priloge VI [k Uredbi št. 1782/2003], ki se izračuna in prilagodi v skladu s Prilogo VII [k Uredbi št. 1782/2003]“, spremenjen člen 37(1) Uredbe (ES) št. 1782/2003.
7. Poleg tega je bil s členom 1, točka 11, Uredbe št. 864/2004, ki hektar, upravičen za razvezano pomoč, opredeljuje kot površino, ki je bila zasajena z oljčnimi drevesi pred 1. majem 1998, razen za Ciper in Malto, ali z novimi oljčnimi drevesi, ki nadomeščajo obstoječa, ali oljčnimi drevesi v okviru potrjenega programa sajenja, ki so evidentirana v geografskem informacijskem sistemu, spremenjen člen 44(2) Uredbe št. 1782/2003.
8. Poleg tega je s členom 1, točka 20, Uredbe št. 864/2004 dodan člen 110g Uredbi št. 1782/2003 o pomoči za oljčne nasade, ki se lahko dodeli kmetu kot prispevek za vzdrževanje oljčnih nasadov, ki imajo okoljsko ali družbeno vrednost. Vendar za to pomoč veljajo določeni pogoji, med drugim to, da so bile površine zasajene z oljčnimi drevesi pred 1. majem 1998, razen na Cipru in Malti, ali da so to površine, zasajene z novimi oljčnimi drevesi, ki nadomeščajo obstoječa, ali površine, vključene v program, ki ga je potrdila Komisija.
9. Nazadnje, priloga k Uredbi št. 864/2004, ki dopolnjuje Prilogo VI k Uredbi št. 1782/2003, določa, da proizvajalci oljčnega olja, ki so uživali pomoč za pridelavo v skladu s členom 5 temeljne uredbe, lahko izkoristijo sistem enotnega plačila.
10. Uredba št. 865/2004 se uporablja od tržnega leta 2005/2006, torej od obdobja, od katerega so odpravljene skupna ureditev trgov, uvedena z temeljno uredbo, ter pomoč za proizvodnjo oljčnega olja in z njima povezane zajamčene nacionalne količine.
11. Vendar člen 22 Uredbe št. 865/2004 kot prehodni ukrep določa, da se v členu 5 Uredbe št. 1638/98 črta prvi odstavek, s katerim je bil razveljavljen člen 5 temeljne uredbe o uvedbi pomoči za proizvodnjo oljčnega olja. Zato se pomoč za proizvodnjo oljčnega olja uporablja v tržnem letu 2004/2005.
Postopek in predlogi strank
12. Tožeče stranke so na eni strani Lorte SL, družba španskega prava, ki nastopa kot proizvajalka oljčnega olja in članica združenja Oleo Unión, Federación empresarial de organizaciones de productores de aceite de oliva (v nadaljevanju: Oleo Unión) in na drugi strani dve združenji proizvajalcev oljčnega olja, Oleo Unión in Unión de organizaciones de productores de aceite de oliva (Unaproliva).
13. Oleo Unión je nepridobitno združenje španskega prava, v skladu s statutom ustanovljeno za zaščito svojih gospodarskih in socialnih interesov ter interesov podjetij, združenj podjetnikov in proizvajalcev oljčnega olja, ki proizvajajo ali predelujejo pridelek v Comunidad autónoma de Andalucía (avtonomna skupnost Andaluzija).
14. Tudi Unaproliva je nepridobitno združenje španskega prava, katerega namen je zlasti usmerjati subvencije in pomoči, ki jih dodeli Skupnost, predvsem subvencije in pomoči za proizvodnjo oljčnega olja. Tako lahko združenje Unaproliva v skladu s svojim statutom sprejme kakršen koli ukrep za uresničevanje svojega cilja in za zaščito interesov članov in zadevnega gospodarskega sektorja, tudi če ta ukrep ni izrecno predviden v njenem statutu.
15. Tožeče stranke so 13. julija 2004 vložile tožbo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje.
16. Svet je z ločeno vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 14. oktobra 2004, podal ugovor nedopustnosti na podlagi člena 114(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje.
17. Tožeče stranke so 29. novembra 2004 v stališčih o ugovoru nedopustnosti predlagale, da se navedeni ugovor zavrne.
18. Komisija je z vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložena 2. decembra 2004, predlagala, naj se ji dovoli intervencija v podporo predlogom Sveta.
19. Tožeče stranke in tožena stranka so vložile stališča o predlogu za intervencijo Komisije 24. januarja 2005 in 16. decembra 2004.
20. Tožeče stranke Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:
– razglasi ničnost točk 7, 11 in 20 člena 1 Uredbe št. 864/2004 in priloge k tej uredbi;
– razglasi ničnost člena 22 Uredbe št. 865/2004;
– Svetu naloži plačilo stroškov.
21. Svet v ugovoru nedopustnosti Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
– tožbo zavrže tožbo kot nedopustno;
– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
22. Tožeče stranke v stališčih o ugovoru nedopustnosti Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:
– zavrne ugovor nedopustnosti, ki ga je podal Svet;
– Svetu naloži plačilo stroškov.
Pravno stanje
Trditve strank
23. Svet zatrjuje nedopustnost te tožbe, ker izpodbijane določbe tožečih strank ne zadevajo posamično.
24. Svet v zvezi s tem opozarja, da posameznik lahko vloži ničnostno tožbo na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES zoper uredbo le, če ga omenjeni akt neposredno in posamično zadeva zaradi določenih lastnosti, ki so mu lastne, ali dejanskega položaja, ki ga opredeljuje glede na vse druge osebe in ga zato individualizira podobno, kot bi naslovnika odločbe (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1963 v zadevi Plaumann proti Komisiji, 25/62, Recueil, str. 197, 223, in z dne 22. novembra 2001 v zadevi Nizozemski Antili proti Svetu, C‑452/98, Recueil, str. I‑8973, točka 60).
25. Tožeče stranke trdijo, da jih izpodbijane določbe zadevajo posamično. Uvodoma poudarijo, da Svet ne nasprotuje temu, da jih omenjene določbe neposredno zadevajo.
26. Tožeče stranke najprej izpodbijajo splošnost izpodbijanih določb. Po njihovem so te določbe zaradi posebnih ali posamičnih učinkov na nekatere naslovnike enake ukrepom, ki imajo naravo odločbe. Posamična uporaba teh določb naj bi bila posledica tega, da v referenčnem obdobju, določenem za izračun „razvezane pomoči“, v oljčnih nasadih, ki so bili zasajeni v letih od 1995 do 1998, zaradi bioloških in botaničnih dejavnikov ni bilo pridelka. Zato naj bi družba Lorte ne bila upravičena do zadevne pomoči.
27. Tožeče stranke nato navedejo več trditev, s katerimi želijo dokazati, da jih izpodbijane določbe vsekakor posamično zadevajo v smislu člena 230, četrti odstavek, ES.
28. Prvič, družba Lorte navaja, da izpodbijane določbe ne vplivajo na njeno objektivno vlogo proizvajalke oljčnega olja, saj v referenčnem obdobju v oljčnih nasadih, zasajenih v letih od 1995 do 1998, zaradi bioloških in botaničnih okoliščin ni imela pridelka.
29. Tako naj bi bila družba Lorte, ob upoštevanju dejstva, da v referenčnem obdobju ni ničesar pridelala, v dejanskem položaju, ki jo opredeljuje glede na vse druge osebe. Drugič, opozarja tudi, da so bili nacionalni organi in organi Skupnosti seznanjeni s tem stanjem iz letnih poročil o proizvodnji oljčnega olja, ki jih je sama predložila.
30. Tretjič, izpodbijane določbe naj bi imele za družbo Lorte drugačne učinke kot za druge proizvajalce oljčnega olja, saj naj družba Lorte ne bi bila upravičena do pomoči za oljčno olje, ki jo uvajajo omenjene določbe. Družba Lorte naj bi torej sodila v zaprt in ozek krog proizvajalcev oljčnega olja, po eni strani zaradi bioloških in botaničnih dejavnikov, ki so vplivali na to, da v oljčnih nasadih, zasajenih zlasti v letih od 1995 do 1998, ni bilo pridelka, in po drugi strani zaradi referenčnega obdobja, določenega v izpodbijanih določbah. Vendar naj bi pripadnost temu zaprtemu krogu ne bila posledica okoliščin, ki so neločljivo povezane s samim namenom izpodbijanih uredb (sklep Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 1999 v zadevi Van Parys in drugi proti Komisiji, T‑11/99, Recueil, str. II‑2653, točka 48). V podporo tej trditvi družba Lorte navaja tudi sodbi Sodišča z dne 28. aprila 1988 v zadevah Mulder (120/86, Recueil, str. 2321) in von Deetzen (170/86, Recueil, str. 2355).
31. Združenje Oleo Unión meni, da lahko vloži to tožbo, da bi delovalo v interesu svojih članov, ki tako kot družba Lorte lahko vložijo tožbo, saj jih izpodbijane določbe neposredno in posamično zadevajo.
32. Združenje Unaproliva se omeji na pojasnitev, da v skladu s širokimi pooblastili, dodeljenimi s statutom, lahko zastopa interese svojih članov predvsem v zvezi s pomočmi Skupnosti, do katerih so upravičeni proizvajalci oljčnega olja, in zato lahko vloži to tožbo.
33. Nazadnje, tožeče stranke trdijo, da bi jim Sodišče prve stopnje, če bi njihovo tožbo razglasilo za nedopustno, odreklo pravico do učinkovitega sodnega varstva. Možnost, da se vloži odškodninska tožba, poda ugovor nezakonitosti ali predlog za sprejetje predhodne odločbe, če bi to bilo mogoče, ne bi mogla odpraviti kršitve pravice do učinkovitega sodnega varstva.
Presoja Sodišča prve stopnje
34. Sodišče prve stopnje na podlagi člena 114 Poslovnika na zahtevo ene od strank odloči o nedopustnosti, ne da bi odločalo o zadevi po temelju. V skladu z odstavkom 3 tega člena je nadaljevanje postopka ustno, razen če Sodišče prve stopnje ne odloči drugače. V obravnavani zadevi Sodišče prve stopnje meni, da ima dovolj informacij iz dokumentov v spisu in da se o predlogu lahko odloči brez ustnega postopka.
35. V skladu s členom 230, četrti odstavek, ES „[f]izične ali pravne osebe lahko pod enakimi pogoji sprožijo postopke zoper na nje naslovljene odločbe ali zoper odločbe, ki jih neposredno in posamično zadevajo, čeprav so v obliki uredbe ali odločbe naslovljene na drugo osebo“.
36. V skladu z ustaljeno sodno prakso je namen člena 230, četrti odstavek, ES, ki posameznikom podeljuje pravico, da izpodbijajo vsako odločbo, ki jih, čeprav je bila sprejeta kot uredba, neposredno in posamično zadeva, zlasti izogniti se temu, da bi institucije Skupnosti, s tem ko bi izbrale obliko uredbe, lahko izključile tožbo posameznika zoper odločbo, ki ga neposredno in posamično zadeva, in tako razjasniti, da izbira oblike ne more spremeniti narave akta (sodba Sodišča z dne 17. junija 1980 v zadevi Calpak in Società emiliana lavorazione frutta proti Komisiji, 789/79 in 790/79, Recueil, str. 1949, točka 7; sklepa Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 1997 v zadevi Federolio proti Komisiji, T‑122/96, Recueil, str. II‑1559, točka 50, in z dne 23. novembra 1999 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, T‑173/98, Recueil, str. II‑3357, točka 34).
37. Iz sodne prakse tudi izhaja, da je treba merilo za razlikovanje med uredbo in odločbo iskati v tem, ali se sporni akt uporablja ali ne (sodbi Sodišča z dne 14. decembra 1962 v zadevi Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes in drugi proti Svetu, 16/62 in 17/62, Recueil, str. 901, 918, ter z dne 6. oktobra 1982 v zadevi Alusuisse proti Svetu in Komisiji, 307/81, Recueil, str. 3463, točka 19, in sklep Sodišča z dne 23. novembra 1995 v zadevi Asocarne proti Svetu, C‑10/95 P, Recueil, str. I‑4149, točka 28). Akt se torej splošno uporablja, če se nanaša na objektivno določene položaje in ima pravne učinke za osebe, ki so določene splošno in abstraktno (glej sodbi Sodišča z dne 21. novembra 1989 v zadevi Usines coopératives de déshydratation du Vexin in drugi proti Komisiji, C‑244/88, Recueil, str. 3811, točka 13, in z dne 31. maja 2001 v zadevi Sadam Zuccherifici in drugi proti Svetu, C‑41/99 P, Recueil, str. I‑4239 točka 24; sklep Sodišča prve stopnje z dne 2. aprila 2004 v zadevi Gonnelli in AIFO proti Komisiji, T‑231/02, Recueil 2004, str. II-1051, točka 29 in navedena sodna praksa).
38. V obravnavani zadevi ni mogoče izpodbijati, da so izpodbijane določbe deli aktov, ki se splošno uporabljajo. V zvezi s tem je treba opozoriti, da so v izpodbijanih določbah navedena merila za izračun pomoči v sektorju oljčnega olja v okviru Uredbe št. 1782/2003 (glej točko 6 zgoraj).
39. Ugotoviti je treba, da so ta merila zapisana splošno in abstraktno. Način izračunavanja referenčnih zneskov in zneska pomoči je namreč določen tako, da v ničemer ne upošteva posebnega položaja vsakega proizvajalca oljčnega olja, ki ga zadevajo izpodbijane določbe, ampak uporablja objektivna in splošna merila.
40. Izpodbijane določbe se torej uporabljajo za objektivno določene situacije in imajo pravne učinke za kategorije oseb, ki so določene splošno in abstraktno. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se šteje, da se določbe nekega akta uporabljajo za objektivno določene položaje, če se uporabljajo za praven ali dejansko objektiven položaj, ki ga akt opredeljuje v zvezi s svojim ciljem (zgoraj v točki 36 navedeni sklep Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 40).
41. V obravnavani zadevi izpodbijane določbe zadevajo tožeče stranke prav zaradi objektivnega dejanskega položaja. Izpodbijane določbe jih namreč zadevajo kot združenje, katerega člani so proizvajali oljčno olje v referenčnem obdobju in prejeli pomoč iz ene od shem pomoči, predvidenih v zakonodaji. Ta položaj je opredeljen v povezavi s samim ciljem uredb, ki vsebujejo izpodbijane določbe, to je z uvedbo nove sheme pomoči v sektorju oljčnega olja.
42. Še več, nobenega elementa ni, zaradi katerega bi izpodbijane določbe lahko opredelili kot odločbe, sprejete v obliki uredbe. Trditve tožečih strank ne morejo ovreči utemeljenosti te presoje.
43. Dejstvo, da imajo izpodbijane določbe lahko poseben učinek za določene proizvajalce oljčnega olja – natančneje, da ti niso upravičeni do pomoči zaradi meril, določenih za izračun pomoči –, izpodbijanim odločbam namreč ne more samodejno odvzeti njihove splošnosti, če se uporabljajo za vse zadevne gospodarske subjekte, ki so v enakem, objektivno opredeljenem dejanskem ali pravnem položaju. Vendar tožeče stranke niso predložile dokazov, da to ne bi veljalo za uporabo izpodbijane določbe (v tem smislu glej zgoraj v točki 36 navedeni sklep Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 39).
44. Iz tega izhaja, da so vse izpodbijane določbe po naravi in področju uporabe akti, ki se splošno uporabljajo, ne pa odločbe v smislu člena 249 ES.
45. Vendar je bilo večkrat razsojeno, da dejstvo, da je izpodbijani akt po naravi splošni akt in ne odločba v smislu člena 249 ES, samo po sebi ne zadostuje za to, da se izključi možnost, da posameznik vloži ničnostno tožbo zoper ta akt (glej sodbi Sodišča z dne 18. maja 1994 v zadevi Codorniu proti Svetu, C‑309/89, Recueil, str. I‑1853, točka 19, in z dne 22. novembra 2001 v zadevi Antillean Rice Mills proti Svetu, C‑451/98, Recueil, str. I‑8949, točka 49; zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 31 in navedena sodna praksa).
46. V določenih okoliščinah lahko namreč celo splošni akt, ki se uporablja za gospodarske subjekte na splošno, posamično in neposredno zadeva nekatere izmed njih (sodba Sodišča z dne 16. maja 1991 v zadevi Extramet Industrie proti Svetu, C‑358/89, Recueil, str. I‑2501, točka 13, in zgoraj v točki 45 navedena sodba Codorniu proti Svetu, točka 19; sklep Sodišča prve stopnje z dne 10. septembra 2002 v zadevi Japan Tobacco in JT International proti Parlamentu in Svetu, T‑223/01, Recueil, str. II‑3259, točka 29, in zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 32).
47. Zato mora zadevni akt posamično in neposredno zadevati fizično ali pravno osebo zaradi določenih lastnosti, ki so ji lastne, ali zaradi dejanskega položaja, ki jo opredeljuje glede na vse druge osebe in jo torej individualizira podobno, kot bi naslovnika odločbe (zgoraj v točki 24 navedena sodba Plaumann proti Komisiji in sklep Sodišča z dne 12. decembra 2003 v zadevi Bactria proti Komisiji, C‑258/02 P, Recueil, str. I‑15105, točka 34; zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 35).
48. Če ta pogoj ni izpolnjen, nobena fizična ali pravna oseba ne more vložiti ničnostne tožbe (sodba Sodišča z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, C‑50/00 P, Recueil, str. I‑6677, točka 37, in zgoraj v točki 37 navedeni sklep Asocarne proti Svetu, točka 26).
49. Zato je treba preveriti, ali v obravnavani zadevi izpodbijane določbe prizadevajo tožeče stranke zaradi določenih lastnosti, ki so jim lastne, ali zaradi dejanskega položaja, ki jih opredeljuje glede na vse druge osebe.
50. Prvič, preučiti je treba dopustnost tožbe, ki jo je vložila družba Lorte kot proizvajalka oljčnega olja.
51. V zvezi s tem in v nasprotju z njenimi navedbami izpodbijane določbe zadevajo družbo Lorte v njeni objektivni vlogi proizvajalke oljčnega olja v referenčnem obdobju, upravičene do ene od shem pomoči, predvidenih v predhodni zakonodaji, enako kot veljajo za vse druge proizvajalce ali gospodarske subjekte, ki delujejo v sektorju, za katerega se uporabljajo izpodbijane določbe. Vendar dejstvo, da splošni akt vpliva na pravni položaj posameznika, ne more izpodbijati narave in področja uporabe tega akta (v tem smislu glej zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 38).
52. Poleg tega, kot je upravičeno navedel Svet, se izpodbijane določbe, ki določajo pogoje in merila za izračun pomoči v sektorju oljčnega olja, uporabljajo brez razlike za vse proizvajalce oljčnega olja, neodvisno od količine, ki so jo dejansko proizvedli, in od celotne proizvodnje v referenčnem obdobju. Merila za izračun pomoči so namreč določena neodvisno od posebnega položaja vsakega proizvajalca oljčnega olja.
53. Poleg tega je treba opozoriti, da dejstvo, da ima splošni akt lahko različne konkretne učinke za različne pravne subjekte, za katere se uporablja, teh subjektov ne opredeljuje glede na vse druge zadevne proizvajalce, če se ta akt uporablja na podlagi objektivno določenega položaja (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 22. februarja 2000 v zadevi ACAV in drugi proti Svetu, T‑138/98, Recueil, str. II‑341 točka 66 in navedena sodna praksa). V tem primeru, tudi če imajo izpodbijane določbe lahko različne učinke za različne zadevne proizvajalce oljčnega olja, ta okoliščina ne zadostuje kot dokaz, da ima družba Lorte posebne lastnosti ali je v dejanskem položaju, ki jo opredeljuje glede na druge proizvajalce oljčnega olja.
54. Še več, tudi ob predpostavki, da ob uporabi izpodbijanih določb družba Lorte ne bi bila upravičena do pomoči za oljčno olje, je omenjene določbe ne bi mogle posamično zadevati. Ne zadostuje namreč, da akt določene proizvajalce v istem sektorju gospodarsko bolj zadeva kot druge, da bi se štelo, da jih posamično zadeva (zgoraj v točki 30 navedeni sklep Van Parys in drugi proti Komisiji, točki 50 in 51, in zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 45).
55. Poleg tega, tudi če bi se taka neupravičenost izkazala za resnično, bi kljub temu veljalo, da bi akt imel podobne posledice tudi za vse druge proizvajalce oljčnega olja, ki imajo nasade oljk, zasajene v letih od 1995 do 1998 (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija proti Nizozemskim Antilom, C‑142/00 P, Recueil, str. I‑3483, točka 77).
56. Poleg tega je sklicevanje družbe Lorte na zgoraj v točki 30 navedeni sodbi Mulder in von Deetzen v okviru tožbe na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES – kot v obravnavani zadevi – brezpredmetno, kajti v teh sodbah je bilo Sodišču predloženo vprašanje za predhodno odločanje.
57. Opozoriti je treba, da je Sodišče, ki je bilo pozvano, da odloči o veljavnosti uredbe Skupnosti v zvezi z dodatno dajatvijo za mleko, v teh sodbah odločilo, da je institucija, ki je sprejela zadevni akt, kršila načelo zaupanja v pravo, ker so bili nekateri proizvajalci mleka izključeni iz nove sheme, uvedene s tem aktom, ker v obdobju, ki ga določa izpodbijani akt za namen dodelitve referenčne količine, niso proizvajali mleka. Omenjeni proizvajalci pa v referenčnem obdobju niso proizvajali mleka, ker so se pred tem v skladu z aktom Skupnosti zavezali, da bodo za določeno obdobje opustili prodajo tega izdelka, kar je bilo v splošnem interesu in za kar so dobili premijo.
58. Sodišče je menilo, da je ta uredba, katere veljavnost je bila sporna, povzročila omejitev za določene proizvajalce mleka, ki jih je izključila iz nove sheme dodatnih dajatev, ki jo je uvedla, in je posebej prizadela te proizvajalce, ker so izkoristili možnost iz predhodne Skupnostne ureditve, ki je spodbujala opustitev proizvodnje zadevnega izdelka.
59. V obravnavani zadevi pa je očitno, da take ugotovitve sodijo v presojo temelja in nikakor ne vplivajo na posamično zadevanje družbe Lorte (v tem smislu glej zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točka 43).
60. Poleg tega je treba tudi ob predpostavki, da se različni učinki izpodbijanih določb, na katere se družba Lorte poskuša sklicevati, izkažejo za utemeljene, ugotoviti, da v nasprotju z akti, katerih zakonitost je bila sporna v navedenih zadevah, ti različni učinki ne izhajajo iz akta Skupnosti.
61. V vsakem primeru družba Lorte ni z ničimer dokazala, kako jo izpodbijane določbe zadevajo drugače od drugih članov „zaprtega in ozkega kroga“ proizvajalcev, ki oljčnega olja niso proizvajali zaradi bioloških in botaničnih dejavnikov v oljčnih nasadih ter referenčnega obdobja.
62. Prav tako dejstvo – ob predpostavki, da bi bilo resnično – da so pristojni nacionalni organi in Komisija obvestili Svet o položaju tožečih strank, preden je Svet sprejel izpodbijane določbe, ne more individualizirati družbe Lorte z vidika omenjenih določb. Družba Lorte namreč ni niti zatrjevala niti, a fortiori, dokazala, da obstaja določba prava Skupnosti, ki Svetu nalaga obveznost, da v okviru pogojev za upravičenost do „razvezane pomoči“ v sektorju oljčnega olja zlasti upošteva poseben položaj določenih proizvajalcev oljčnega olja (v tem smislu glej sodbi Sodišča z dne 17. januarja 1985 v zadevi Piraiki‑Patraiki in drugi proti Komisiji, 11/82, Recueil, str. 207, točki 21 in 28, in z dne 26. junija 1990 v zadevi Sofrimport proti Komisiji, C‑152/88, Recueil, str. I‑2477, točka 11; sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 1999 v zadevi Eridania in drugi proti Svetu, T‑158/95, Recueil, str. II‑2219, točki 58 in 59, in sklep Sodišča prve stopnje z dne 10. maja 2004 v zadevi Bundesverband der Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung in Kloh proti Parlamentu in Svetu, T‑391/02, ZOdl., str. II-1447, točka 55).
63. Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da družba Lorte ni dokazala, da jo izpodbijane določbe zadevajo zaradi določenih lastnosti, ki so ji lastne, ali zaradi dejanskega položaja, ki bi jo opredeljeval glede na vse druge gospodarske subjekte. Zato je izpodbijane določbe ne morejo posamično zadevati.
64. Drugič, v zvezi s tožbama, ki sta ju vložili združenji Oleo Unión in Unaproliva, je treba opozoriti, da so bile ničnostne tožbe, ki so jih vložila združenja, dopustne v treh vrstah položajev, in sicer, prvič, kadar zakonska določba poklicnim združenjem izrecno priznava nekatere procesne sposobnosti, drugič, kadar združenje zastopa interese podjetij, ki bi bila sama procesno upravičena, in, tretjič, kadar je združenje individualizirano, ker so prizadeti njegovi lastni interesi, predvsem ker akt, za katerega se zahteva razglasitev ničnosti, prizadeva njegovo vlogo pogajalca (zgoraj v točki 36 navedeni sklep Sodišča prve stopnje Federolio proti Komisiji, točka 61; sklep Sodišča prve stopnje z dne 8. decembra 1998 v zadevi ANB in drugi proti Svetu, T‑38/98, Recueil, str. II‑4191, točka 25; zgoraj v točki 36 navedeni sklep Sodišča prve stopnje Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 47, in sklep Sodišča prve stopnje z dne 10. decembra 2004 v zadevi EFfCI proti Parlamentu in Svetu, T‑196/03, ZOdl., str. II-4263, točka 42).
65. V obravnavani zadevi se združenji Oleo Unión in Unaproliva ne moreta sklicevati na nobenega izmed teh treh položajev, da bi upravičili dopustnost ničnostne tožbe.
66. V zvezi s tem Sodišče prve stopnje ugotavlja, prvič, da ti tožeči stranki ne uveljavljata nobene procesne pravice, ki bi jima jo priznavalo pravo Skupnosti s področja skupne ureditve trgov oljčnega olja.
67. Enako velja za drugo predpostavko o dopustnosti tožbe, kajti iz ustaljene sodne prakse izhaja, da združenje, ki zastopa kolektivne interese skupine posameznikov, ne more biti posamično prizadeto, če niso posamično prizadeti ti posamezniki (sklep Sodišča z dne 18. decembra 1997 v zadevi Sveriges Betodlares in Henrikson proti Komisiji, C‑409/96 P, Recueil, str. I‑7531, točka 45, in sklep Sodišča prve stopnje z dne 29. aprila 1999 v zadevi Unione provinciale degli agricoltori di Firenze in drugi proti Komisiji, T‑78/98, Recueil, str. II‑1377, točki 36 in 37).
68. V obravnavani zadevi združenji Oleo Unión in Unaproliva nista predložili ničesar, kar bi omogočalo sklepanje, da izpodbijane določbe zadevajo njune člane zaradi določenih lastnosti, ki so jim lastne, ali zaradi dejanskega položaja, ki jih opredeljuje glede na vse druge osebe.
69. V zvezi s tretjo predpostavko je treba ugotoviti, da v spisu ni elementov, iz katerih bi lahko sklepali, da sta ti tožeči stranki individualizirani glede na izpodbijane določbe, ker bi te prizadevale njune lastne interese, na primer njuno pogajalsko vlogo.
70. Iz tega sledi, da združenj Oleo Unión in Unaproliva ni mogoče šteti kot posamično prizadetih.
71. Poleg tega je v zvezi s trditvijo tožečih strank, da bi jim, če bi ugodili ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložil Svet, odrekli pravico do učinkovitega sodnega varstva, treba opozoriti, da je Pogodba ES – po eni strani s členoma 230 ES in 241 ES ter po drugi strani s členom 234 ES – določila celovit sistem pravnih sredstev in postopkov za zagotavljanje nadzora nad zakonitostjo aktov institucij in ta nadzor zaupala Sodišču Skupnosti. Ker fizične in pravne osebe v tem sistemu zaradi pogojev dopustnosti iz člena 230, četrti odstavek, ES ne morejo neposredno izpodbijati splošnih aktov Skupnosti, lahko – odvisno od primera – neveljavnost takih aktov posredno uveljavljajo v skladu s členom 241 ES pred Sodiščem Skupnosti ali pred nacionalnimi sodišči, zaradi česar se ta – ker niso pristojna za odločanje o neveljavnosti omenjenih aktov – o tem posvetujejo s Sodiščem z vprašanjem za predhodno odločanje (zgoraj v točki 48 navedena sodba Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 40).
72. Sodišče je tudi razsodilo, da je naloga držav članic, da predvidijo celovit sistem pravnih sredstev in postopkov, ki zagotavlja spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva, in da je izključena razlaga pravil dopustnosti iz člena 230 ES, po kateri bi bilo treba ničnostno tožbo razglasiti za dopustno, če se, potem ko bi sodišče Skupnosti konkretno preučilo nacionalna postopkovna pravila, dokaže, da ta pravila posamezniku ne dovoljujejo vložiti tožbe, s katero bi izpodbijal veljavnost spornega akta Skupnosti (zgoraj v točki 48 navedena sodba Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 43). Pred Sodiščem Skupnosti ni mogoče vložiti direktne ničnostne tožbe, tudi če se lahko, potem ko bi Sodišče Skupnosti konkretno preučilo nacionalna postopkovna pravila, dokaže, da ta pravila posamezniku ne omogočajo vložiti tožbe, s katero bi izpodbijal veljavnost spornega akta Skupnosti. V takem sistemu bi moralo namreč sodišče Skupnosti v vsakem konkretnem primeru preučiti in razložiti nacionalno postopkovno zakonodajo, kar bi preseglo njegove pristojnosti v okviru nadzora zakonitosti aktov Skupnosti (zgoraj v točki 47 navedeni sklep Bactria proti Komisiji, točka 58).
73. Vsekakor pa je Sodišče v zvezi s pogojem o posamičnem zadevanju iz člena 230, četrti odstavek, ES jasno določilo, da – čeprav je res, da je treba to določbo razlagati v smislu načela učinkovitega sodnega varstva in pri tem upoštevati različne okoliščine, ki lahko individualizirajo tožečo stranko – taka razlaga ne more odpraviti zadevnega pogoja, ki je izrecno predviden v Pogodbi, ne da bi presegla pristojnosti, ki jih Pogodba dodeljuje sodiščem Skupnosti (zgoraj v točki 48 navedena sodba Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 44).
74. Čeprav je možen drugačen sistem nadzora zakonitosti splošnih aktov Skupnosti kot sistem, vzpostavljen z ustanovno pogodbo, katerega načela niso bila nikdar spremenjena, morajo države članice, če je potrebno, v skladu s členom 48 EU reformirati veljavni sistem (zgoraj v točki 48 navedena sodba Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 45).
75. Iz tega izhaja, da se tožeče stranke ne morejo sklicevati na to, da ne bi imele, če bi bila ničnostna tožba razglašena za nedopustno, nobene možnosti, da s tožbo pred sodišči branijo svoje pravice; poleg tega za to niso predložile dokaza (v tem smislu glej zgoraj v točki 37 navedeni sklep Gonnelli in AIFO proti Komisiji, točke od 52 do 56).
76. Zato zahteva po učinkovitem sodnem varstvu ni taka, da bi lahko ovrgla ugotovitev, da izpodbijane določbe tožečih strank posamično ne zadevajo. Zato je treba tožbo zavreči kot nedopustno.
77. Poleg tega Sodišče prve stopnje meni, da ni treba odločiti o predlogu za intervencijo, ki ga je vložila Komisija (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 5. julija 2001 v zadevi Conseil national des professions de l’automobile in drugi proti Komisiji, C‑341/00 P, Recueil, str. I‑5263, točke od 35 do 37).
Stroški
78. V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožeče stranke niso uspele, zato se jim naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški Sveta, v skladu z njegovimi predlogi.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (tretji senat)
sklenilo:
1) Tožba se zavrže kot nedopustna.
2) Tožeče stranke nosijo svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil Svet.
3) O Komisijinem predlogu za intervencijo ni treba odločiti.
V Luxembourgu, 8. septembra 2005.