Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 5. marca 2026(1)
Zadeva C‑507/24 P
YS
proti
Svetu Evropske unije,
Evropski komisiji
„ Pritožba – Pravo institucij – Okrepljeno sodelovanje v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva – Uredba (EU) 2017/1939 – Imenovanje evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva – Imenovanje enega od kandidatov, ki jih je predlagala Helenska republika – Domnevna kršitev pravil, ki se uporabljajo za imenovanje evropskih tožilcev – Ničnostna tožba – Nadzor zakonitosti predloga za imenovanje “
1.        Svet je s Sklepom (EU) 2023/1335(2) imenoval pet „evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva“ (v nadaljevanju: evropski tožilci), med katerimi je bil tudi kandidat, ki ga je predlagala Grčija.
2.        Grški sodnik, ki v nacionalni fazi postopka ni bil izbran za kandidata, je pri Splošnem sodišču vložil ničnostno tožbo(3) zoper Sklep 2023/1335.(4)
3.        Splošno sodišče se je v sklepu z dne 8. maja 2024 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep) izreklo za nepristojno za odločanje o veljavnosti Sklepa 2023/1335, ker naj bi njegova domnevna nezakonitost izhajala iz nezakonitosti nacionalnega akta, ki ga lahko – tako kot predlog kandidatov za evropske tožilce – presojajo le nacionalna sodišča.
4.        YS je zoper sklep Splošnega sodišča vložil pritožbo. Njegova pritožba Sodišču ponuja priložnost, da analizira razmejitev pristojnosti za sodni nadzor nad nacionalnimi akti in akti Unije, ki so del postopka imenovanja evropskih tožilcev, določenega v Uredbi (EU) 2017/1939(5).
I.      Dejansko stanje
5.        Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 2 do 12 izpodbijanega sklepa in ga je mogoče povzeti tako:
–        grški organi so 27. septembra 2022 razpisali natečaj, namenjen tožilcem, za imenovanje treh kandidatov za mesto evropskega tožilca z nastopom dela 29. julija 2023;
–        YS je 17. oktobra 2022 pri grških organih vložil prijavo;
–        Anotato Dikastiko Symvoulio Politikis kai Poinikis Dikaiosynis (višji sodni svet za civilno in kazensko pravosodje, Grčija, v nadaljevanju: CSM) je z odločbo z dne 20. decembra 2022 prijavo YS zavrnil z obrazložitvijo, da ne izpolnjuje pogoja iz nacionalnega zakona št. 4786/2021, saj YS nima statusa tožilca, temveč sodnika;
–        CSM je v isti odločbi v imenu Helenske republike imenoval tri kandidate za mesto evropskega tožilca;
–        YS je 22. marca 2023 odločbo CSM izpodbijal pred Symvoulio tis Epikrateias (državni svet, Grčija);(6)
–        izbirna komisija(7), določena v členu 14(3) Uredbe 2017/1939, je na podlagi prijav, ki so jih predložili nacionalni organi, pripravila obrazložena mnenja in vrstni red vseh kandidatov, ki so jih predlagali nacionalni organi, ter jih posredovala Svetu;
–        Svet je po prejemu predloga izbirne komisije sprejel Sklep 2023/1335.
II.    Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
6.        YS je v ničnostni tožbi, vloženi pri Splošnem sodišču, predlagal, naj se:
–        Sklep Sveta (EU) 2023/1335 razglasi za ničen bodisi v celoti bodisi vsaj v delu, v katerem se nanaša na imenovanje grškega kandidata na mesto evropskega tožilca;
–        ugotovi in „razglasi za nično“
neukrepanje Komisije, ker naj bi nezakonito opustila nadzor nad predlogom grških organov za izbiro kandidatov za Evropsko javno tožilstvo;
–        Svetu in Komisiji naloži plačilo stroškov.
7.        Tako Svet kot Komisija sta zoper tožbo YS vložila ugovor nedopustnosti.
8.        Splošno sodišče se je v izpodbijanem sklepu izreklo za nepristojno za odločanje o zakonitosti predloga kandidatov, ki so ga nacionalni organi predložili Svetu.(8)
9.        Splošno sodišče je svojo odločitev utemeljilo v naslednjih točkah izpodbijanega sklepa:
–        v točki 37 je povzelo točki 45 in 46 sodbe Berlusconi in Fininvest(9);
–        v točki 38 je navedlo, da določbe člena 16(2) Uredbe 2017/1939 določajo diskrecijsko pravico Sveta v zvezi s prijavami kandidatov za Evropsko javno tožilstvo, ki jih predložijo države članice, omejeno na zgolj preverjanje predlaganih prijav glede na pogoje, ki se zahtevajo za opravljanje dolžnosti evropskega tožilca. Nasprotno pa naj Svet ne bi imel nobene pristojnosti za preučitev razlogov za zavrnitev prijav, zavrnjenih v fazi nacionalnega postopka;
–         v točki 39 je navedlo, da iz razmejitve pristojnosti med nacionalnimi organi in institucijami Unije, določene na področju, na katero se nanašajo določbe Uredbe 2017/1939, izhaja, da akt o izboru kandidatov za imenovanje v Evropsko javno tožilstvo, ki ga sprejme nacionalni organ, zavezuje Svet in določa pogoje za njegov sklep, saj se ta ne more nanašati na druge kandidature razen tistih, ki mu jih predložijo zainteresirane države članice;
–        iz tega je v točki 40 sklepalo, da Splošno sodišče ni pristojno za preučitev trditve v zvezi z domnevno nezakonitostjo odločbe CSM, s katero je bila zavrnjena prijava YS in za nadzor nad katero so pristojna nacionalna sodišča pod pogoji, navedenimi v točki 37 istega sklepa;
–        v točki 41 je ugotovilo, da YS ni navedel nobene druge trditve, s katero bi dokazal nezakonitost Sklepa 2023/1335, zato je treba njegova predloga za razglasitev ničnosti razglasiti za nedopustna.
10.      Podredno je Splošno sodišče menilo, da YS ni uspel dokazati obstoja dejanskega ali gotovega interesa za izpodbijanje Sklepa 2023/1335. Njegovo procesno upravičenje za izpodbijanje tega sklepa naj bi bilo odvisno od prihodnjega in negotovega dejstva, kot je predhodna razglasitev ničnosti nacionalne odločbe o zavrnitvi njegove prijave.(10)
III. Pritožba in postopek pred Sodiščem
11.      Pritožba, ki jo je vložil YS, je bila pri Sodišču vpisana 18. julija 2024.
12.      YS s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijani sklep razveljavi;
–        razglasi ničnost Sklepa 2023/1335 bodisi v celoti bodisi vsaj v delu, v katerem se nanaša na imenovanje grškega kandidata in na zavrnitev prijave YS na mesto evropskega tožilca;
–        Svetu in Komisiji naloži plačilo stroškov.
13.      Pritožba je razdeljena na dva pritožbena razloga:
–        napačna uporaba prava, kar zadeva nepristojnost Splošnega sodišča;
–        napačna uporaba prava, kar zadeva neobstoj procesnega upravičenja za izpodbijanje Sklepa 2023/1335.
14.      Svet in Komisija Sodišču predlagata, naj pritožbo zavrne in YS naloži plačilo stroškov.
IV.    Presoja
A.      Dopustnost pritožbe
1.      Trditve
15.      Čeprav Svet formalno ne predlaga, naj se pritožba YS razglasi za nedopustno, trdi, da so v pritožbi YS zgolj ponovljene ali preoblikovane trditve, navedene na prvi stopnji. V skladu s sodno prakso Sodišča naj bi bila zato pritožba nedopustna.
16.      YS je v repliki trdil, da je ugovor Sveta očitno neutemeljen, saj iz pozornega branja pritožbe izhaja, da je namen njegovih trditev popraviti napačno uporabo prava s strani Splošnega sodišča.
2.      Analiza
17.      V pritožbi je treba natančno navesti izpodbijane elemente sodbe, katere razveljavitev se predlaga, ter pravne trditve, ki ta predlog posebej utemeljujejo.(11)
18.      Elementi pritožbe, ki ne vsebujejo nobene trditve, s katero bi se natančneje opredelila napačna uporaba prava v izpodbijani odločbi, in v katerih so zgolj ponovljene trditve, ki so bile že navedene pred Splošnim sodiščem, ne izpolnjujejo te zahteve in jih je treba zavrniti kot očitno nedopustne.(12)
19.      Kadar pa pritožnik izpodbija to, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če pritožnik svoje pritožbe ne bi mogel tako opreti na razloge in trditve, ki jih je uporabil že pred Splošnim sodiščem, bi pritožbeni postopek deloma izgubil svoj smisel.(13)
20.      YS v okviru te pritožbe odprto in podrobno izpodbija trditve, na podlagi katerih je Splošno sodišče izdalo izpodbijani sklep. Te trditve zavrača z očitki, ki se nanašajo, na eni strani, na nepristojnost Splošnega sodišča za odločanje o zakonitosti predloga kandidatov, ki so ga nacionalni organi predložili Svetu, in, na drugi strani, na neobstoj procesnega upravičenja YS za izpodbijanje Sklepa 2023/1335.
21.      Zato menim, da je pritožba dopustna.
B.      Vsebinska presoja
1.      Prvi pritožbeni razlog
22.      YS Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker se je izreklo za nepristojno za odločanje o zakonitosti predloga kandidatov, ki so ga nacionalni organi predložili Svetu.
a)      Trditve strank
23.      YS trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo sodno prakso, izoblikovano v sodbi Berlusconi in Fininvest.
24.      Iz te sodne prakse naj bi izhajalo, da je določitev sodišča, pristojnega za nadzor zakonitosti predloga države članice o kandidatih za mesto evropskega tožilca, odvisna od tega, ali imajo institucije Unije zadostno diskrecijsko pravico za presojo zadevnega nacionalnega akta.
25.      Če torej nacionalni akt zavezuje institucije Unije, naj bi bila za to pristojna nacionalna sodišča. V nasprotnem primeru naj bi se nacionalni akt štel za pripravljalni akt, za njegov posredni nadzor pa naj bi bilo pristojno sodišče Unije v okviru preverjanja zakonitosti končnega akta Sveta.(14)
26.      YS meni, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je nacionalni predlog za Svet zavezujoč. Na eni strani, ker naj si ne bi bilo mogoče predstavljati, da Svet ne bi mogel zavrniti očitno nezakonitega predloga in zahtevati predložitev novih kandidatur. Na drugi strani pa naj bi bilo nesmiselno Svetu preprečiti nadzor nad zakonitostjo predloga, če ima, kot je priznalo tudi Splošno sodišče, široko polje proste presoje pri ocenjevanju in primerjavi dosežkov kandidatov.(15)
27.      Ta okoliščina, skupaj s širokimi pristojnostmi izbirne komisije, po mnenju YS pomeni, da so institucije Unije tako dejavno vključene v postopek, da ne morejo ostati ravnodušne ob očitni kršitvi prava Unije, kot bi bila predložitev kandidatov, izbranih po nacionalnem postopku, ki ni v skladu z načelom zakonitosti.
28.      Svet in Komisija trdita, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava in da je zgolj pravilno uporabilo sodno prakso, izoblikovano v sodbi Berlusconi in Fininvest.
b)      Analiza
1)      Postopek za imenovanje evropskih tožilcev
29.      V skladu s členom 16(1) Uredbe 2017/1939 se postopek imenovanja evropskih tožilcev začne tako, da vsaka država članica predlaga tri kandidate:
–        ki so aktivni člani državnega tožilstva ali sodstva v zadevni državi članici;
–        katerih neodvisnost je nedvomna in
–        ki imajo potrebne kvalifikacije za imenovanje na visoko tožilsko ali sodniško funkcijo v svojih državah članicah ter imajo ustrezne praktične izkušnje z nacionalnimi pravnimi sistemi, finančnimi preiskavami in mednarodnim pravosodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah.
30.      Izpolnjevanje teh zahtev se v skladu s členom 16(2) Uredbe 2017/1939 preveri z utemeljenim mnenjem izbirne komisije iz člena 14(3) te uredbe.(16)
31.      Svet po prejemu utemeljenega mnenja izbirne komisije izbere in imenuje enega od kandidatov za evropskega tožilca iz zadevne države članice, kot je določeno v členu 16(2) Uredbe 2017/1939.
32.      Če komisija ugotovi, da kandidat ne izpolnjuje pogojev, ki se zahtevajo za opravljanje dolžnosti evropskega tožilca, je njeno mnenje za Svet zavezujoče.
33.      Iz besedila teh določb izhaja, da je postopek imenovanja evropskih tožilcev sestavljen iz treh faz:
–        v prvi, izključno nacionalni fazi vsaka država članica predlaga tri kandidate;
–        v drugi fazi izbirna komisija, določena z Uredbo 2017/1939, izda utemeljeno mnenje o ustreznosti predlaganih kandidatov;
–        v tretji in zadnji fazi Svet imenuje enega od kandidatov, ki jih je izbirna komisija štela za primerne.
34.      Gre torej za sestavljeni postopek, v okviru katerega se za izvajanje pristojnosti odločanja, ki je izključno podeljena instituciji Unije (imenovanje evropskih tožilcev), zahteva, da države članice predhodno izvajajo pristojnost za predlaganje, ki jim je s pravom Unije prav tako podeljena izključno (predložitev kandidatov za evropske tožilce).
2)      Razdelitev pristojnosti za sodni nadzor aktov, vključenih v sestavljeni postopek
35.      Sodišče je v sodbi Berlusconi in Fininvest izoblikovalo to sodno prakso:
–        „[A]kt nacionalnega organa, ki se umešča v postopek odločanja Unije, ne spada pod izključno pristojnost sodišča Unije, če iz razdelitve pristojnosti, ki na zadevnem področju obstaja med nacionalnimi organi in institucijami Unije, izhaja, da akt, ki ga sprejme nacionalni organ, pomeni nujno fazo v postopku sprejetja akta Unije, v katerem imajo institucije Unije zgolj omejeno polje proste presoje ali pa tega sploh nimajo, tako da nacionalni akt institucijo Unije zavezuje“.(17)
–        „Takrat morajo nacionalna sodišča obravnavati nepravilnosti, ki eventualno obstajajo v takem nacionalnem aktu – tako da po potrebi Sodišču postavijo vprašanje za predhodno odločanje – pri čemer so pogoji v zvezi z nadzorom enaki kot v primeru vsakega drugega dokončnega akta, ki bi, če bi ga sprejel isti nacionalni organ, lahko posegal v položaj tretjih oseb, in poleg tega v imenu načela učinkovitega sodnega varstva tožbo, vloženo s tem namenom, šteti za dopustno, čeprav ta v nacionalnih postopkovnih pravilih ne bi bila določena“.(18)
36.      V sestavljenih postopkih, v katerih sodelujejo nacionalni organi in organi Unije, ima lahko nacionalni organ lastno, posebno in izključno pristojnost za odločanje in v tem primeru so za nadzor zakonitosti njegovih aktov pristojna le nacionalna sodišča.(19)
37.      V nasprotju s sestavljenimi postopki, ki obstajajo v okviru bančne unije (kjer je nacionalna faza le pripravljalna faza evropske faze, v kateri institucija ali organ Unije združuje pristojnost odločanja),(20) ima nacionalna faza postopka imenovanja evropskih tožilcev lastno meritornost, saj nacionalni organi sprejemajo odločitve z zavezujočimi učinki, kot bom pojasnil v nadaljevanju. Nadzor nad temi odločitvami lahko opravijo le nacionalna sodišča.
3)      Sodna pristojnost v obravnavani zadevi
38.      Splošno sodišče izhaja iz predpostavke, da je akt, s katerim nacionalni organ izbere kandidate za imenovanje na mesto evropskega tožilca, zavezujoč za Svet in določa pogoje njegovega sklepa, saj se ta ne more nanašati na druge prijave razen tistih, ki so jih predložile države članice.(21)
39.      YS nasprotno meni, da nacionalni predlog Svetu pušča široko polje proste presoje pri preverjanju ustreznosti predlaganih kandidatov za imenovanje in torej nujno pri nadzoru zakonitosti nacionalnega izbirnega postopka.(22)
40.      Menim, da Komisija upravičeno trdi, da pritožnik ni pravilno razlagal točke 39 izpodbijanega sklepa.
41.      Nacionalni akt, s katerim so predlagani trije kandidati za imenovanje za evropske tožilce, namreč ni zavezujoč za Unijo v smislu, da mora ta nujno imenovati enega od predlaganih kandidatov, ampak v smislu, da Svet ne more imenovati kandidata, ki ni naveden v predlogu.
42.      Dokaz za to je, da če Svet zavrne vse kandidate, je (izključno) naloga države članice, da poda nov predlog.(23)
43.      Institucije Unije imajo popolno svobodo pri ocenjevanju dosežkov kandidatov in jih nacionalni predlog v zvezi s tem ne zavezuje. Jih pa brez vsakršnega odstopanja zavezuje odločitev države članice, da krog kandidatov, ki jih lahko imenuje Svet, omeji na tri predlagane kandidate. Ta nacionalni akt o predlogu, ki omejuje okvir, v katerem mora Svet sprejeti odločitev, tej instituciji Unije ne pušča polja proste presoje (torej je zavezujoč).
44.      Povedano drugače, Svet lahko nacionalni predlog zavrne, ne more pa ga nadomestiti ali spremeniti. Ni pristojen za predlaganje kandidatov, temveč je izključno pristojen za imenovanje enega od kandidatov, ki jih predlaga država članica.
45.      Akt o predlaganju kandidatov (ki je za Svet zavezujoč v že navedenem smislu) je lahko predmet sodnega nadzora le s strani nacionalnih sodišč. Nasprotno pa je sodišče Unije pristojno za nadzor veljavnosti imenovanja enega od kandidatov, ki jih je predlagala država članica, s strani Sveta.
46.      Splošno sodišče torej ni napačno uporabilo prava, ko se je izreklo za nepristojno za odločanje o zakonitosti predloga kandidatov, ki so ga grški organi predložili Svetu, saj so za to pristojna grška sodišča.
47.      YS je vztrajal, da Svet ne more biti zavezan k predlogu, ki je bil pripravljen na podlagi očitno nezakonitega postopka. Svojo trditev v zvezi s tem ponazarja s primeri, ki jih sam šteje za skrajne.(24)
48.      Ta trditev YS vsebuje hipotetične scenarije, ki ne ustrezajo dejanskemu stanju v tej zadevi(25) in zato ne morejo vplivati na izid pritožbe, ki je omejena na dejstva, ki jih je upoštevalo Splošno sodišče.
49.      Če bi Sodišče menilo, da se mora izreči o tej trditvi YS kljub njenemu hipotetičnemu značaju, menim, da bi jo moralo zavrniti.
50.      Če namreč država članica organizira odprt izbirni postopek – česar ji Uredba 2017/1939 ne nalaga – ga mora oblikovati tako, da je v skladu s pravom Unije:
–        prvič, ta postopek mora biti v skladu z Uredbo 2017/1939, kar pomeni, da mora biti zasnovan tako, da omogoča izbor kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 16(1) te uredbe;
–        drugič, na splošno mora postopek spoštovati načela in pravila prava Unije, zlasti prepoved diskriminacije.
51.      Vendar se v okviru te pritožbe obravnava drugačno vprašanje, ki se nanaša na veljavnost Sklepa 2023/1335 kot takega. Tega vprašanja ni mogoče enačiti z vprašanjem, kdo mora zagotoviti spoštovanje prava Unije v zvezi z nacionalnim predlogom kandidatov za evropske tožilce.
52.      Nadzor nad zakonitostjo tega predloga seveda ni v pristojnosti Sveta, kot trdi YS, niti sodišča Unije, saj je s sodno prakso, povzeto v sodbi Berlusconi in Fininvest, nadzor nad zakonitostjo nacionalnih aktov v navedenem smislu v primerih, kot je obravnavani, zaupan nacionalnim sodiščem.
53.      Navedeno potrjuje sodba, ki jo je Sodišče izdalo v primeru, ki je podoben obravnavanemu: v zvezi z nadzorom nad akti, vključenimi v postopek imenovanja sodnikov Splošnega sodišča. Gre za sodbo z dne 29. julija 2024, Valančius.(26)
54.      Postopek imenovanja sodnikov Splošnega sodišča je sestavljen iz treh faz, od katerih sta za to pritožbo pomembni prva in druga:
–        v prvi fazi vlada zadevne države članice predlaga kandidata za funkcijo in predlog posreduje generalnemu sekretariatu Sveta;
–        v drugi fazi odbor iz člena 255 PDEU poda mnenje o ustreznosti tega kandidata za opravljanje nalog sodnika Splošnega sodišča glede na zahteve iz člena 254, drugi odstavek, PDEU.
55.      Sodišče še zdaleč ni podvomilo o pristojnosti nacionalnega sodišča za preverjanje zakonitosti predloga kandidature za Splošno sodišče (ki so ga nacionalni organi sprejeli v prvi fazi postopka)(27), ampak je predložitvenemu sodišču podalo razlago določb Unije, na katere se je nanašal njegov predlog za sprejetje predhodne odločbe.
56.      Po mnenju Sodišča je za nadzor zakonitosti predloga kandidata za sodnika Splošnega sodišča, ki ga oblikujejo nacionalni organi v prvi fazi postopka, pristojno nacionalno sodišče, ki ga mora opraviti „glede na zahteve iz […] določb“ prava Unije, ki urejajo postopek imenovanja.(28)
57.      Svet vsekakor ne bi smel biti zavezan k temu, da sprejme predlog, ki izhaja iz postopka, ki ne upošteva prava Unije. Nasprotno, zanese se lahko na to, da bodo nacionalna sodišča po potrebi preverila zakonitost tega predloga.
58.      Res je, da lahko Svet prejme predloge, katerih priprave nacionalno sodišče ni presojalo, bodisi ker ni bilo javnega izbirnega postopka, ki bi ga bilo mogoče revidirati, bodisi ker jih nihče ni izpodbijal. V prvem primeru ne bi bilo nobenega predmeta nadzora (tudi za Svet ne), v drugem primeru pa velja domneva zakonitosti, ki je neločljivo povezana z akti javnih organov, ki so lahko podvrženi sodnemu nadzoru, vendar niso bili izpodbijani.(29)
59.      V tej zadevi, kot je že bilo poudarjeno, pred nacionalnim sodiščem poteka postopek v zvezi z zakonitostjo predloga, ki ga je podal CSM. V okviru tega postopka bo mogoče ugotoviti, ali bi bilo treba v grškem postopku izbire kandidatov za mesto evropskega tožilca omogočiti prijave sodnikov, in ne le prijav članov državnega tožilstva.
2.      Drugi pritožbeni razlog
60.      Z drugim pritožbenim razlogom se Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da YS nima dejanskega in gotovega interesa za izpodbijanje Sklepa 2023/1335.
61.      Ker je treba po mojem mnenju prvi pritožbeni razlog zavrniti, drugega pritožbenega razloga ne bi bilo treba preučiti.
62.      Če bi namreč Sodišče potrdilo, da Splošno sodišče ni pristojno za presojo zahtevkov pritožnika, bi ta ugotovitev onemogočila preučitev vseh drugih pritožbenih razlogov.
63.      Vendar bom ta drugi pritožbeni razlog obravnaval za primer, če bi Sodišče sprejelo prvi pritožbeni razlog.
a)      Trditve strank
64.      YS meni, da:
–        bi ugoditev prvemu pritožbenemu razlogu pomenila, da je Splošno sodišče pristojno za „ponovno preučitev“ Sklepa 2023/1335, vključno s „pripravljalnim aktom/odločbo CSM“. Morebitna ugotovitev Splošnega sodišča, da je odločba CSM nezakonita, naj bi privedla do razglasitve ničnosti zavrnitve prijave YS;(30)
–        pogojevanje procesnega upravičenja za izpodbijanje Sklepa 2023/1335 s predhodno razglasitvijo ničnosti zavrnitve njegove prijave s strani nacionalnega sodišča pomeni, da se mu odvzame pravica do učinkovitega sodnega varstva, saj bi se rok za vložitev pravnega sredstva zoper to odločbo pri Splošnem sodišču ob koncu nacionalnega sodnega postopka že iztekel;
–        obstaja tveganje, da nacionalno sodišče, ki obravnava tožbo zoper odločbo CSM, Sodišču ne bo predložilo vprašanja za predhodno odločanje;
–        kršitve njegove pravice do učinkovitega sodnega varstva ni mogoče odpraviti z odškodninsko tožbo.
65.      Svet in Komisija v bistvu trdita, da je Splošno sodišče pravilno uporabilo sodno prakso Sodišča v zvezi s procesnim upravičenjem za vložitev ničnostne tožbe.
b)      Analiza
66.      Kot sem že navedel, je Splošno sodišče podredno menilo, da YS ni uspelo dokazati obstoja dejanskega ali gotovega interesa za izpodbijanje Sklepa 2023/1335.
67.      Splošno sodišče je na podlagi svoje prejšnje sodne prakse(31) opozorilo, da je ničnostna tožba, ki jo vloži fizična oseba, dopustna le, če ima ta oseba interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Pogoj za tak interes je, da ima lahko razglasitev ničnosti tega akta pravne posledice in da lahko rezultat pravnega sredstva stranki, ki ga je vložila, prinese korist.
68.      Na podlagi te predpostavke je Splošno sodišče razsodilo, da je procesno upravičenje YS za izpodbijanje Sklepa 2023/1335 odvisno od prihodnjega in negotovega dogodka, kot je predhodna razglasitev ničnosti nacionalne odločbe o zavrnitvi njegove prijave v nacionalni fazi izbirnega postopka. Ta odločba je bila v postopku pred nacionalnim sodiščem, ki še ni izreklo sodbe.
69.      Menim, da ta pristop ni pravilen. Menim, da je imel YS procesno upravičenje za izpodbijanje Sklepa 2023/1335, ker je imel po tem, ko se je prijavil za sodelovanje v postopku, ki se je končal s tem sklepom, interes za ugotovitev njegove ničnosti.
70.      Razglasitev ničnosti Sklepa 2023/1335 bi lahko koristila YS (sodelovanje v novem izbirnem postopku), če bi Splošno sodišče sprejelo njegove trditve v zvezi z obveznostjo Sveta, da opravi nadzor nad odločbo CSM.
71.      Povedano drugače, če bi se priznalo (quod non), da je Splošno sodišče pristojno za odločanje o zakonitosti nacionalne faze izbirnega postopka in s tem (posredno) za odločanje o odločbi CSM, ne dvomim, da bi imel YS procesno upravičenje za izpodbijanje Sklepa 2023/1335.
72.      Morebitna ugotovitev Splošnega sodišča, da z odločbo CSM ni bil spoštovan člen 16(1) Uredbe 2017/1939 (v skladu s katerim morajo biti kandidati za evropske tožilce aktivni člani državnega tožilstva ali sodstva), bi namreč morala povzročiti obnovo nacionalnega postopka na način, ki bi YS vsaj omogočil, da se prijavi. V tem primeru bi imel kandidat, ki je bil zavrnjen v nacionalni fazi postopka, procesno upravičenje za izpodbijanje končne odločbe v celotnem postopku (to je Sklepa 2023/1335).
C.      Stroški
73.      V skladu s členom 184 Poslovnika Sodišča in glede na predloge Sveta in Komisije je treba YS naložiti plačilo stroškov tega postopka.
V.      Predlog
74.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj:
–        pritožbo zavrne;
–        YS naloži plačilo stroškov.
1      Jezik izvirnika: španščina.
2      Sklep Sveta z dne 27. junija 2023 o imenovanju evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva (UL 2023, L 166, str. 116).
3      Zadeva YS/Svet in Komisija (T‑411/23, EU:T:2024:310).
4      V ničnostni tožbi je bilo predlagano tudi, naj se ugotovi, da je Komisija nezakonito opustila začetek postopka zaradi neizpolnitve obveznosti proti Helenski republiki. Pritožba je omejena le na del sklepa, ki se nanaša na predlog za razglasitev ničnosti Sklepa 2023/1335. Torej se ne nanaša na zavrnitev tožbe zaradi opustitve, vložene na podlagi člena 265 PDEU.
5      Uredba Sveta z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva (EJT) (UL 2017, L 283, str. 1).
6      Izid tega postopka 8. maja 2024, ko je Splošno sodišče izdalo izpodbijani sklep, ni bil znan (točka 44 izpodbijanega sklepa).
7      Ki jo ureja Izvedbeni sklep Sveta (EU) 2018/1696 z dne 13. julija 2018 o operativnih pravilih izbirne komisije iz člena 14(3) Uredbe 2017/1939 (UL 2018, L 282, str. 8).
8      Poleg tega je Splošno sodišče kot nedopusten zavrglo predlog, naj se ugotovi, da je Komisija ravnala nepravilno, ker ni uvedla postopka proti Helenski republiki zaradi neizpolnjevanja obveznosti (točke od 25 do 32 izpodbijanega sklepa). YS v okviru pritožbe ne izpodbija tega dela izpodbijanega sklepa.
9      Sodba z dne 19. decembra 2018, Berlusconi in Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, v nadaljevanju: sodba Berlusconi in Fininvest).
10      Točke od 42 do 46 izpodbijanega sklepa.
11      Sodba z dne 23. januarja 2019, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52, točka 93). Pravna podlaga te sodne prakse je v členu 256(1), drugi pododstavek, PDEU; členu 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter členu 168(1)(d) in 169(2) Poslovnika Sodišča.
12      Sodba z dne 4. julija 2000, Bergaderm in Goupil/Komisija (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, točka 35), in sklep z dne 19. septembra 2019, Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Komisija in Italija (C‑325/19 P, EU:C:2019:768, točka 20).
13      Sodba z dne 7. julija 2005, Le Pen/Parlament (C‑208/03 P, EU:C:2005:429, točka 40 in navedena sodna praksa).
14      Točka 21 pritožbe.
15      Točka 28 pritožbe, v kateri je navedena sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 2022, Verelst/Svet (T‑647/20, EU:T:2022:5, točka 122).
16      Delovanje te komisije je urejeno v Prilogi k Izvedbenemu sklepu 2018/1696. V skladu s točko VI.2 te priloge izbirna komisija pregleda prijave predlaganih kandidatov glede na zahteve iz člena 16(1) Uredbe 2017/1939. Komisija na podlagi ugotovitev pregledov prijav in razgovorov s kandidati oblikuje utemeljeno mnenje o njihovi usposobljenosti za izpolnjevanje nalog evropskega tožilca in izrecno navede, ali posamezen kandidat izpolnjuje pogoje iz člena 16(1) Uredbe 2017/1939 (točka VII.2, prvi pododstavek). Če predlagani kandidati ne izpolnjujejo teh pogojev, komisija od zadevne države članice zahteva, da predlaga ustrezno število novih kandidatov (točka VII.2, drugi pododstavek). Nazadnje komisija razvrsti kandidate v skladu z njihovimi kvalifikacijami in izkušnjami, pri čemer navede nezavezujoč prednostni vrstni red (točka VII.2, tretji pododstavek).
17      Sodba Berlusconi in Fininvest (točka 45).
18      Sodba Berlusconi in Fininvest (točka 46).
19      Sodba z dne 29. januarja 2020, GAEC Jeanningros (C‑785/18, EU:C:2020:46, točka 25): „ob upoštevanju pristojnosti odločanja, ki jo imajo tako v tem sistemu delitve pristojnosti [v okviru postopka registracije zaščitene označbe porekla] nacionalni organi, [so] le nacionalna sodišča pristojna za odločanje o zakonitosti aktov, ki so jih sprejeli ti organi, kot so tisti, ki se nanašajo na zahtevke za registracijo imena, ki pomenijo nujno fazo v postopku sprejetja akta Unije, saj imajo institucije Unije v zvezi s temi akti zgolj omejeno polje proste presoje ali pa tega sploh nimajo“.
20      Tak je bil okvir, v katerem je bila izdana sodba Berlusconi in Fininvest.
21      Točka 39 izpodbijanega sklepa.
22      Točka 6 replike.
23      Točka VII.2, drugi pododstavek, Priloge k Izvedbenemu sklepu 2018/1696.
24      Tako bi bilo, če bi država članica svoj predlog omejila na „osebe, ki imajo poleg zahtevanega znanja na primer status vrtnarjev“ (točka 24 pritožbe); predlagala „zgolj pravnike ali odvetnike, ki niso člani državnega tožilstva ali sodstva“ (točka 25 pritožbe); izvedla „dražbo za izbiro kandidata ali kandidatke“ (točka 4 replike); ali pa objavila razpis za zbiranje prijav, ki bi bil diskriminatoren na podlagi spola (prav tam).
25      Nezakonitost, ki naj bi bila (domnevno) storjena v grškem postopku za izbiro evropskih tožilcev, ni povezana z okoliščinami, ki jih YS kot primere navaja v pritožbi. Prijave vrtnarjev niso bile deležne prednosti, prijave odvetnikov niso bile dovoljene, kandidati za mesta niso bili izbrani z dražbo in ni dokazov, da bi bil kdor koli diskriminiran na podlagi spola.
26      Zadeva C‑119/23 (EU:C:2024:653, v nadaljevanju: sodba Valančius).
27      Sodba Valančius (točka 29).
28      Sodba Valančius (točka 38).
29      Ti primeri ponovno segajo na področje, ki ni predmet te pritožbe.
30      Točka 41 pritožbe.
31      V točki 42 izpodbijanega sklepa sta navedeni točki 30 in 31 sklepa Splošnega sodišča z dne 17. decembra 2020, IM/EIB in EIF (T‑80/20, EU:T:2020:636), ki napotujeta na točki 134 in 135 sodbe z dne 13. septembra 2011, Dredging International in Ondernemingen Jan de Nul/EMSA (T‑8/09, EU:T:2011:461). V točki 134 zadnjenavedene sodbe je navedeno: „Če je ponudba zavržena pred fazo izdaje odločbe o oddaji naročila, tako da ni primerjana z drugimi ponudbami, je obstoj pravnega interesa zadevnega ponudnika za izpodbijanje odločbe o oddaji naročila pogojen z razglasitvijo ničnosti odločbe o zavrženju njegove ponudbe. Le če je ta odločba razglašena za nično, je možna razglasitev ničnosti odločbe o oddaji naročila, če je to potrebno, da bi se dosegle pravne posledice za ponudnika, čigar ponudba je bila zavržena pred fazo izdaje odločbe o oddaji naročila, in da bi ta ponudnik pridobil koristi z razglasitvijo ničnosti odločbe, ki je bila sprejeta na podlagi opravljene primerjave, ki zaradi nepravilnosti ni vsebovala njegove ponudbe.“