SKLEP
Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v senatu, ki so g a sestavljali vrhovni sodniki
dr. Mile Dolenc kot predsednik ter Vladimir Balažic in Franc Seljak kot člana,
v nepravdnem postopku predlagatelja:  1. A. A. , in  2. B, d. o. o. , ki ju oba zastopa
Odvetniška  družba  ...,  iz  Celja,  z oper  nasprotnega  udeleženca:  BAUARBEITER-
URLAUBS-UND  ABFERTIGUNGSKASSE ,  Kliebergasse  1A,  Wien,  Dunaj,
Republika Avstrija, ki ga zastopata ..., odvetnika na Jesenicah,
zaradi zavrnitve  priznanja  in  izvršitve  sodne  odločbe  Republike  Avstrije
41 CGA 45/17P-27 z dne 3. 5. 2018,
o pritožbi predlagateljev zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju g R 200/2019 z dne
6. 11. 2019,
na seji 11. avgusta 2020
1
Cpg 8/2020
SKLENILO:
I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.
II. Predlagatelja sama nosita svoje pritožbene stroške.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  stopnje  je  zavrnilo  predlog  obeh  predlagateljev  za  zavrnitev
priznanja  in  izvršitve  sodbe  Republike  Avstrije  41  CGA  45/17P-27  z  dne
3. 5. 2018 (I. točka izreka). Predlagateljema je naložilo povrnitev 434,33 EUR
stroškov postopka nasprotnemu udeležencu z morebitnimi zakonskimi zamudnimi
obrestmi (II. točka izreka).
2. S sodbo sodišča Republike Avstrije, ki je po zavrnitvi predloga predlagateljev
ostala priznana v Republiki Sloveniji na podlagi a42.b člena Zakona o izvršbi in
zavarovanju  (v  nadaljevanju  ZIZ),  je  bilo  predlagateljema  (tam  tožencema)
naloženo plačilo 9.975,80 EUR s pripadki v korist nasprotnega udeleženca (tam
tožnika), to je sklada Bauarbeiter-Urlaubs- und Abfertigungskasse (v nadaljevanju
BUAK), katerega bistvena naloga je zbiranje sredstev, ki jih plačujejo delodajalci
v gradbenem sektorju. Sodba se izvršuje po sklepu Okrajnega sodišča v Žalcu
I 201/2019 z dne 19. 6. 2019.
3. Zoper sklep sodišča prve stopnje predlagatelja vlagata pritožbo zaradi zmotne in
nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava in
bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Vrhovnemu sodišču predlagata, da
pritožbi  ugodi  in  izpodbijani  sklep  spremeni  tako,  da  [predlogu  za  zavrnitev
priznanja in izvršitve tuje sodne odločbe ugodi in] zavrne priznanje ter izvršitev
sodbe sodišča Republike Avstrije 41 CGA 45/17P-27 z dne 3. 5. 2018, za katero
poteka  postopek  izvršbe  I  201/2019,  ter  naloži  plačilo  stroškov  postopka
nasprotnemu udeležencu.
4. Nasprotni udeleženec je na pritožbo odgovoril po izteku tridesetdnevnega roka,
zato Vrhovno sodišče njegovega odgovora ni upoštevalo.
5. Predlagatelja sta vložila pripravljalno vlogo v pritožbenem postopku, ki je bila
vložena  po  izteku  tridesetdnevnega  pritožbenega  roka,  zato  tudi  te  Vrhovno
sodišče ni upoštevalo.
6. Sodna odločba, ki je izdana v državi članici Evropske unije, se v drugih državah
članicah prizna, ne da bi bilo potrebno za priznanje začeti kakršenkoli postopek
2
(36. člen Uredbe Bruselj I bis 1). Prav tako je sodna odločba, ki je izdana v državi
članici in je izvršljiva v tej državi članici, izvršljiva tudi v drugih državah članicah,
ne da bi jo bilo treba razglasiti za izvršljivo (39. člen Uredbe Bruselj I bis). Na
zahtevo zainteresirane  stranke  se  priznanje  oziroma  izvršljivost  sodne  odločbe
zavrne, če obstaja eden od razlogov iz 45. člena Uredbe Bruselj I bis. Med temi
razlogi je tudi okoliščina, da je priznanje sodne odločbe v očitnem nasprotju z
javnim redom v zaprošeni državi članici (točka (a) prvega odstavka 45. člena
Uredbe Bruselj I bis).
7. Glavna ost očitkov pritožnikov je prav v tem, da izpodbijana sodba nasprotuje
javnemu  redu  Republike  Slovenije.  Terjatve,  ki  so  predmet  avstrijske  sodne
odločbe, naj bi bile že poravnane v Republiki Sloveniji in gre torej za dvakratno
plačilo  obveznosti,  poleg  tega  pa  naj  bi  plačilo  nasprotovalo  Konvenciji  med
Republiko Slovenijo in Republiko Avstrijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja v
zvezi  z  davki  na  dohodek  in  premoženje.  Pritožnika  uveljavljata  tudi,  da  v
konkretni zadevi sploh ne gre za civilno ali gospodarsko zadevo, za katero bi bile
uporabljive določbe Uredbe Bruselj I bis, saj je nasprotni udeleženec javnopravni
subjekt, obveznost po sodbi pa javnopravna dajatev oziroma prispevek. Sodišču
prve stopnje očitata še kršitev načela kontradiktornosti, ki naj bi jo to zagrešilo,
ker jima ni vročilo odgovora nasprotnega udeleženca na njun predlog, zato se nista
mogla izjaviti o njegovih navedbah, predvsem glede sodbe Sodišča EU C-579/17
in glede vprašanja, ali terjatev po avstrijski sodbi pomeni plačilo javnopravnih
prispevkov.
8. Pritožba ni utemeljena.
Glede očitane postopkovne kršitve
9. Drži, da sodišče prve stopnje predlagateljema odgovora nasprotnega udeleženca na
njun predlog ni vročilo. Vendar takšno ravnanje sodišča ne predstavlja kršitve
načela kontradiktornosti v smislu absolutne bistvene kršitve določb postopka, saj
zakon  ne  nalaga  vročanja  odgovora  na  predlog  nasprotni  stranki. 2 Očitek  je
neutemeljen upoštevaje pritožbeno navedbo predlagateljev, da se zaradi opustitve
vročitve nista mogla izjasniti o sodbi Sodišča EU, na katero se je v odgovoru
skliceval nasprotni udeleženec, in o naravi terjatve po sodbi, ki je predmet izvršbe.
Gre namreč za vprašanja pravilne uporabe prava, ki ga sodišče pozna po uradni
dolžnosti (iura novit curia ). Ker torej v konkretnem primeru med strankama niso
bila sporna dejstva, temveč le pravilna uporaba materialnega prava, očitana kršitev
iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni podana.
1 Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. 12. 2012 o pristojnosti in
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (prenovitev).
2 Primerjaj četrti odstavek a42.b člena ZIZ.
3
Glede uporabe Uredbe Brusel I bis
10. Uredba Bruselj I bis v prvem odstavku 1. člena določa, da se uporablja v civilnih
in gospodarskih zadevah, ne zajema pa davčnih, carinskih ali upravnih zadev ali
odgovornosti države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti ( acta
iure imperii). V točki (c) drugega odstavka 1. člena uredbe je izrecno določeno, da
se ne uporablja za socialno varnost.
11. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, se je Sodišče EU z vprašanjem
uporabljivosti  Uredbe  Bruselj  I  bis  prav  v  primeru  tovrstnih  zahtevkov
nasprotnega  udeleženca  že  ukvarjalo  kot  s  predhodnim  vprašanjem  v  zadevi
C-579/17 z dne 28. 2. 2019. Sodišče EU je pojasnilo, da je treba termin „civilne in
gospodarske zadeve“ po uredbi razlagati avtonomno in da dejstvo, da ima BUAK
status kolektivnega organa javnega prava, ni odločilno. Odločilen je namreč temelj
razmerja, iz katerega terjatev izvira.
12. Obveznost delodajalca za plačilo dodatkov za dopust, ki jih je BUAK terjal pred
avstrijskim sodiščem, je neločljivo povezana s civilnopravno pravico delavcev do
nadomestila za dopust, zato je tudi narava terjatve BUAK civilnopravna. Poleg
tega  je  treba  razlikovati  med  primeri,  ko  lahko  BUAK  sam  izda  potrdilo  o
neplačanih dolgovih, ki je izvršilni naslov, in primeri, kot je konkretni, ko mora
BUAK  glede  neplačanih dolgov,  ki  se  nanašajo na  napotene  delavce,  ki  dela
običajno ne opravljajo v Avstriji, njihovo plačilo sodno uveljavljati, kar je prav
tako argument v prid civilnopravne narave terjatve.
13. Sodišče EU je še presodilo, da ne gre za dajatev v smislu „socialne varnosti“, ki bi
bila prav tako izvzeta iz dometa uporabe Uredbe Bruselj I bis. Za dajatev socialne
varnosti gre, če je upravičencem dodeljena na podlagi zakonsko opredeljenega
položaja brez vsakršne  individualne ali  diskrecijske  presoje osebnih potreb.  V
konkretnem primeru pa gre za plačilo dodatkov za nadomestilo za dopust, ki je
odvisno od višine nadomestila, iz  naslova  katerega delodajalec plača dodatke.
Nadomestilo za dopust v zvezi z delom,  ki ga opravi napoteni delavec, mora
plačati delodajalec, tudi če se plačilo izvede preko BUAK.
14. Odločitve  Sodišča  EU  o  predhodnih  vprašanjih  so  zavezujoče  za  nacionalna
sodišča držav članic, 3 zato nestrinjanje predlagateljev s stališčem Sodišča EU ne
more  pripeljati  do  drugačnih  zaključkov  kot  jih  je  na  tej  podlagi  sprejelo  že
sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu. Uredba Bruselj I bis je uporabljiva
tudi za terjatve BUAK v zvezi s plačilom dodatkov za nadomestilo za dopust, ki se
nanašajo  na  napotene  delavce,  saj  imajo  te  terjatve  po  zgoraj  povedanem
civilnopravno naravo.
3 Primerjaj  267.  člen  Pogodbe  o  delovanju  Evropske  unije  ter  sodbo  Sodišča  EU  CILFIT  proti
Ministero della Sanità, št. zadeve C-283/81 z dne 6. 10. 1982.
4
Še glede nasprotovanja javnemu redu
15. Sklicevanje  predlagateljev,  da  naj  bi  bile  dajatve  oziroma  prispevki,  ki  jih
nasprotni udeleženec terja v izvršilnem postopku po avstrijski sodbi, v Republiki
Sloveniji že plačani, zaradi česar naj bi bilo priznanje in izvršitev sodbe Republike
Avstrije  v  nasprotju  z  javnim  redom  Republike  Slovenije,  ni  utemeljeno.
Predlagatelja v pritožbi sama navajata, da pravni red Republike Slovenije plačila
dajatev oziroma prispevkov v zvezi z nadomestilom za dopust napotenih delavcev
v gradbenem sektorju, kot to določa avstrijska zakonodaja, sploh ne predvideva,
zato izvršitev obveznosti po izpodbijani sodbi že pojmovno ne more  pomeniti
dvakratnega plačila iste terjatve. Zgolj dejstvo, da slovenski pravni red določnega
prispevka ne uzakonja oziroma da prispevke uzakonja drugače, pa ne pomeni, da
plačilo terjatve po izpodbijani sodbi nasprotuje javnemu redu Republike Slovenije.
Javni red namreč ne vključuje vseh prisilnih določb domačega prava, temveč le
tiste  imperativne  pravne  norme  in moralna  pravila,  katerih kršitev bi  ogrozila
integriteto slovenskega pravnega reda. Plačilo prispevkov v korist delavcev pa
takšnega nasprotovanja ne utemeljuje.
16. Neutemeljeno  je  tudi  sklicevanje  predlagateljev,  da  naj  bi  izvršitev  avstrijske
sodbe pomenila nasprotovanje Konvenciji med Republiko Slovenijo in Republiko
Avstrijo  o  izogibanju  dvojnega  obdavčevanja  v  zvezi  z  davki  na  dohodek  in
premoženje.  Kot  je  pravilno  pojasnilo  že  sodišče  prve  stopnje,  se  konvencija
uporablja za davke na dohodek in premoženje in zato za predlagatelja, ki plačujeta
dajatve BUAK-u, že pojmovno ni uporabljiva, saj ne gre za dohodek, temveč
takšno plačilo predstavlja kvečjemu davčno priznan odhodek, ki znižuje davčno
osnovo.
17. Razlogi  za  zavrnitev  izvršitve  tuje  sodne  odločbe,  ki  jih  predvideva  45.  člen
Uredbe Bruselj I bis, v konkretnem primeru niso podani, zato je Vrhovno sodišče
pritožbo predlagatelja zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (I. točka
izreka).
18. Odločitev o stroških temelji na prvem odstavku 40. člena ZNP-1 (II. točka izreka).
19. Odločitev je bila sprejeta soglasno (sedmi  odstavek 324. člena ZPP v zvezi z
42. členom ZNP-1).
Ljubljana, 11. avgust 2020
Predsednik senata:
dr. Mile Dolenc l.r.
5