Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 19. marca 2026(1)
Zadeva C‑339/25
Iulicris Recycling SRL
proti
Ibanfirst SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (gospodarsko sodišče za postopke v francoščini v Bruslju, Belgija))
„ Predhodno odločanje – Plačilne storitve na notranjem trgu – Direktiva (EU) 2015/2366 – Pravica plačilnih institucij, da opravljajo tesno povezane pomožne storitve – Storitev menjave valut – Prilagodljive valutne terminske pogodbe – Direktiva 2014/65/EU – Delegirana uredba (EU) 2017/565 – Investicijske storitve – Finančni instrumenti – Izključitev investicijskih storitev, ki jih priložnostno opravljajo drugi strokovnjaki – Izvzetje priložnostnega opravljanja investicijskih storitev, ki jih ponujajo ponudniki plačilnih storitev (exemption payment) “
1.        Spor, v okviru katerega je bilo vložen ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, poteka med dvema družbama: (a) ena, s sedežem v Belgiji, deluje kot ponudnik plačilnih storitev (v nadaljevanju: PPS) v smislu Direktive (EU) 2015/2366(2), z dovoljenjem belgijskih organov; in (b) druga, s sedežem v Romuniji (v nadaljevanju: stranka), uporablja storitve prve družbe za opravljanje svojih poslovnih dejavnosti.
2.        Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali lahko PPS s stranko veljavno sklene prilagodljive valutne terminske pogodbe, za katere morda velja ureditev iz Direktive 2014/65/EU(3) in Delegirane uredbe (EU) 2017/565(4), če PPS nima dovoljenja za opravljanje storitev kot investicijska družba v smislu zadnjih dveh predpisov.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      DPS2
3.        Člen 18 („Dejavnosti“) določa:
„1.      Poleg opravljanja plačilnih storitev imajo plačilne institucije pravico do opravljanja naslednjih dejavnosti:
(a)      opravljanja operativnih in z njimi tesno povezanih pomožnih storitev, kot so zagotavljanje izvršitve plačilnih transakcij, storitve menjave valut, dejavnosti varovanja ter shranjevanje in obdelava podatkov;
[…]
2.      Kadar plačilne institucije opravljajo eno ali več plačilnih storitev, lahko vodijo samo plačilne račune, ki se uporabljajo izključno za plačilne transakcije.
3.      Denarna sredstva, ki jih plačilne institucije prejmejo od uporabnikov plačilnih storitev zaradi opravljanja plačilnih storitev, ne predstavljajo vlog ali drugih vračljivih sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36/EU ali elektronskega denarja, kakor je opredeljen v točki 2
člena 2 Direktive 2009/110/ES.
[…]
5.      Plačilne institucije ne opravljajo poslov sprejemanja vlog ali drugih vračljivih sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36/EU.
[…]“
2.      Direktiva MiFID II
4.        Člen 2 („Izvzetja“) določa:
„1.      Ta direktiva se ne uporablja za:
[…]
(c)      osebe, ki zagotovijo investicijsko storitev, če je ta storitev zagotovljena priložnostno v okviru poklicne dejavnosti in je ta dejavnost urejena z zakonskimi ali podzakonskimi določbami ali etičnim kodeksom, ki veljajo za to dejavnost in ne izključujejo zagotavljanja te storitve;
[…]“
5.        Priloga I določa:
„SEZNAM STORITEV IN POSLOV TER FINANČNIH INSTRUMENTOV
[…]
ODDELEK C
Finančni instrumenti
[…]
(4)      Opcije, terminske pogodbe, menjalni posli, nestandardizirane terminske pogodbe in druge pogodbe na izvedene finančne instrumente v zvezi z vrednostnimi papirji, valutami, obrestnimi merami, pravicami do emisije ali donosi ali drugi izvedeni finančni instrumenti, finančni indeksi ali finančni ukrepi, ki jih je mogoče poravnati fizično ali v gotovini;
[…]“
3.      Delegirana uredba MiFID II
6.        Njen člen 4, ki se nanaša na priložnostno zagotovitev investicijske storitve, določa:
„Za namene izvzetja iz točke (c)
člena 2(1) Direktive 2014/65/EU se za investicijsko storitev šteje, da je zagotovljena priložnostno v okviru poklicne dejavnosti, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)      med poklicno dejavnostjo in zagotovitvijo investicijske storitve isti stranki obstaja tesna in dejanska povezava, tako da se lahko investicijska storitev obravnava kot pomožna storitev pri glavni poklicni dejavnosti;
(b)      namen zagotavljanja investicijskih storitev strankam glavne poklicne dejavnosti ni biti sistematičen vir prihodkov za osebo, ki zagotavlja poklicno dejavnost; in
(c)      oseba, ki zagotavlja poklicno dejavnost, niti ne trži niti drugače ne promovira svoje sposobnosti zagotavljanja investicijskih storitev, razen kadar se te strankam predstavijo kot pomožne storitve h glavni poklicni dejavnosti.“
7.        Člen 10 („Značilnosti drugih pogodb o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami“) določa:
„1.      Za namene oddelka C(4) Priloge I k Direktivi 2014/65/EU druge pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, ki se nanašajo na valuto, niso finančni instrument, če je pogodba eno od naslednjega:
(a)      promptna pogodba v smislu odstavka 2 tega člena;
(b)      plačilno sredstvo, ki:
(i)      mora biti fizično poravnano iz razlogov, ki niso neizpolnjevanje obveznosti ali drugi razlogi za prenehanje;
(ii)      ga sklene vsaj oseba, ki ni finančna nasprotna stranka v smislu člena 2(8) Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (UL 2012, L 201, str. 1)];
(iii)      se sklene zaradi lažjega plačila za opredeljivo blago, storitve ali neposredno naložbo in
(iv)      ni vključeno v trgovanje na mestu trgovanja.
2.      Promptna pogodba za namene odstavka 1 je pogodba o zamenjavi ene valute za drugo, pri čemer je v skladu s pogoji pogodbe izročitev načrtovana v daljšem od naslednjih dveh obdobij:
[…]
Pogodba se ne šteje za promptno pogodbo, če ne glede na njene izrecne pogoje med pogodbenima strankama obstaja dogovor, da se izročitev valute preloži in se ne izvede v obdobju iz prvega pododstavka.
[…]“
B.      Nacionalno pravo
1.      Loi financière (zakon o financah)(5)
8.        Člen 2(1)(d) vsebuje seznam finančnih instrumentov, podoben tistemu iz točke 4 oddelka C Priloge I k Direktivi MiFID II.
2.      Loi investissement (zakon o naložbah)(6)
9.        Člen 4(1) določa, da se ustrezen naslov tega zakona ne uporablja za osebe, ki opravljajo investicijske storitve pod podobnimi pogoji, kot so tisti iz člena 2(1)(c) Direktive MiFID II.
3.      Loi paiement (zakon o plačilu)(7)
10.      Člen 43(1) določa, da lahko plačilne institucije brez poseganja v člen 13 opravljajo operativne in pomožne storitve, ki so tesno povezane s plačilnimi storitvami, pod pogoji, ki so podobni tistim iz člena 18(1)(a) DPS2.
II.    Dejansko stanje, spor in vprašanje za predhodno odločanje
11.      Družba Iulicris Recycling SRL (v nadaljevanju: Iulicris) je romunsko podjetje za recikliranje, ki odpadno kovino zaračunava v ameriških dolarjih (USD), svoje obveznosti pa plačuje v romunskih levih (RON).
12.      Družba Ibanfirst SA je spletni PPS, ki ima dovoljenje nacionalne banke Belgije od 22. maja 2013 in ponuja svoje storitve na področju mednarodnih transakcij.
13.      Družba Iulicris je 1. julija 2021 pri družbi Ibanfirst odprla bančni račun. Družba Iulicris se je s podpisom te pogodbe dogovorila za nekatere storitve, kot so odprtje večvalutnega plačilnega računa, prejemanje in plačevanje kreditnih plačil SEPA(8) ter dostop do platforme družbe Ibanfirst.
14.      Da bi družba Iulicris zmanjšala valutno tveganje v zvezi s tečajem USD/RON, je 17., 28. in 30. septembra 2021 sklenila tudi tri prilagodljive terminske pogodbe(9), v katerih je bil devizni tečaj USD/RON določen na 4,20 za 3 milijone USD, 4,22 za 3 milijone USD oziroma 4,25 za 4 milijone USD.
15.      Družba Ibanfirst je od marca 2022 aktivirala zaporedne pozive k doplačilu kritja (margin calls)(10), pri čemer je od družbe Iulicris zahtevala plačilo različnih zneskov iz tega naslova. Družba Iulicris je med 9. marcem 2022 in 7. oktobrom 2022 družbi Ibanfirst nakazala skupno 894.724 USD in 1.498.000 RON iz naslova zahtevanih kritij.(11)
16.      Družba Iulicris je 26. oktobra 2022 zaprosila za podaljšanje obdobja kritja prilagodljivih terminskih pogodb za še eno leto.
17.      Družba Ibanfirst je navedla, da je pripravljena podaljšati prilagodljive terminske pogodbe le za dodatno obdobje enega meseca, če se plačajo nova zahtevana kritja in oblikuje finančna garancija.
18.      Družba Iulicris je ta pogoja zavrnila, družbo Ibanfirst opozorila na znesek že plačanih pozivov h kritju in ponovno zaprosila za podaljšanje pogodb za eno leto.
19.      Družba Ibanfirst je 21. novembra 2022 družbo Iulicris obvestila o zapadlosti prilagodljivih terminskih pogodb in jo pozvala, naj ji izroči dogovorjeno tujo valuto.
20.      Družba Iulicris je 28. februarja 2023 družbo Ibanfirst obvestila, da so se prilagodljive terminske pogodbe tržile v nasprotju z javnim redom in so absolutno nične. Družbo Ibanfirst je pozvala, naj ji povrne zneska, ki ju je plačala iz naslova zahtevanih kritij.
21.      Ker so bili vsi poskusi zunajsodnega reševanja spora neuspešni, je družba Iulicris 25. maja 2023 vložila tožbo proti družbi Ibanfirst, s katero je predlagala:
–        naj se razglasi ničnost prvotnih finančnih instrumentov, ki izhajajo iz treh prilagodljivih terminskih pogodb iz septembra 2021, in ničnost vseh finančnih instrumentov, ki so te instrumente
zaporedoma nadomestili;
–        naj se družbi Ibanfirst naloži, da ji vrne zneska, plačana iz naslova zahtevanih kritij, v višini 894.724 USD in 1.498.000 RON.
22.      V teh okoliščinah je Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (gospodarsko sodišče za postopke v francoščini v Bruslju, Belgija) Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 18(1)(a) [DSP2] razlagati tako, da morajo terminske pogodbe na tujo valuto, da se štejejo za tesno povezane pomožne storitve, ki jih imajo plačilne institucije po samem zakonu pravico opravljati:
(a)      izpolnjevati pogoje za izvzetje iz člena 10(1)(b) (izvzetje za plačilno sredstvo) Delegirane uredbe [MiFID II] in/ali
(b)      biti zagotovljene priložnostno v smislu člena 2(1)(c) Direktive [MiFID II] in posledično izpolnjevati pogoje iz člena 4 Delegirane uredbe [MiFID II]?“
III. Postopek pred Sodiščem
23.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe je sodno tajništvo Sodišča prejelo 17. maja 2025.
24.      Družbi Iulicris in Ibanfirst, belgijska in češka vlada ter Evropska komisija so predložile pisna stališča.
25.      Sodišče je presodilo, da obravnava ni potrebna.
IV.    Presoja
A.      Dopustnost
26.      Družba Ibanfirst trdi, da točka (a) vprašanja za predhodno odločanje ni dopustna, ker ni potrebna za rešitev spora o glavni stvari. Po njenem mnenju:
–        bi bil ta del vprašanja upošteven le, če bi predložitveno sodišče predhodno menilo, da sporne pogodbe pomenijo pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami v smislu Direktive MiFID II in člena 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II;
–        vendar pogodbe iz spora o glavni stvari ne spadajo na področje uporabe pravnega okvira MiFID II.
27.      Belgijska vlada meni, da se, ker člen 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II pod določenimi pogoji izključuje, da bi se pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami opredelile kot finančni instrument, ni treba vprašati, ali se uporablja sistem nadzora, vzpostavljen z Direktivo MiFID II. Zato, ne da bi neposredno izpodbijala dopustnost točke (a) vprašanja za predhodno odločanje, se v svojem stališču omejuje na odgovor na točko (b) tega vprašanja.
28.      Menim, da je vprašanje za predhodno odločanje v celoti dopustno. Po eni strani zanj velja domneva upoštevnosti, ki jo Sodišče uporabi za vprašanja za predhodno odločanje, ki jih postavijo nacionalna sodišča.(12) Po drugi strani, nedopustnost, na katero se sklicuje družba Ibanfirst, je neločljivo povezana z vsebinsko preučitvijo vprašanja.
29.      Čeprav se predložitveno sodišče ni izrecno izreklo o opredelitvi spornih pogodb, se vprašanje, ki ga postavlja (točka (a) prvega vprašanja za predhodno odločanje), nanaša na razlago določbe Delegirane uredbe MiFID II, ki ureja „značilnosti drugih pogodb o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami“.
30.      V tem vprašanju pa se predpostavlja, da je po mnenju predložitvenega sodišča vsaj verjetno, da je sporne pogodbe mogoče opredeliti kot terminske pogodbe, za katere morda veljajo nekatere izjeme, določene z MiFID II.
31.      V istem smislu predložitveno sodišče povzema polemiko in trdi, da je „[r]ešitev tega spora […] posledično odvisna od tega, ali morajo plačilne institucije, ki želijo redno in poklicno ponujati izvedene finančne instrumente v zvezi z valutami v okviru pomožne storitve menjave valut, morda zagotoviti, da so navedeni instrumenti zajeti z izvzetjema [iz člena 10(1) Delegirane uredbe MiFID II] in zato niso finančni instrumenti v smislu [MiFID II]“.(13)
32.      V teh okoliščinah menim, da je vprašanje za predhodno odločanje v celoti dopustno.
B.      Vsebinska presoja
1.      Uvod: narava spornih pogodb
33.      Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali je družba Ibanfirst na podlagi dovoljenja za opravljanje storitev kot PPS v Belgiji lahko z družbo Iulicris sklepala prilagodljive valutne terminske pogodbe.
34.      Družba Ibanfirst trdi, da člen 18 DPS2 ureja izključno njeno pravno razmerje z družbo Iulicris, tudi v zvezi s prilagodljivimi valutnimi terminskimi pogodbami. Češka vlada(14) in Komisija zagovarjata enako stališče.(15) Belgijska vlada pa je bolj spravljiva, saj priznava, da je ureditev iz DPS2 samozadostna, vendar meni, da bi bilo mogoče upoštevati tudi merila za izvzetje iz MiFID II.
35.      Družba Iulicris, nasprotno, trdi, da so te pogodbe finančni instrumenti, urejeni z določbami Direktive MiFID II.(16) Za njihovo sklepanje bi morala imeti družba Ibanfirst dovoljenje kot institucija, ki opravlja investicijske storitve.
36.      S predlogom za sprejetje predhodne odločbe se prosi, naj se preuči razmerje med DPS2 in MiFID II v zvezi z vprašanjem, ki ga zakonodajalec Unije doslej ni izrecno uredil. Trenutni normativni okvir ne ponuja jasnega pravila o možnosti PPS, da opravlja investicijske storitve brez dovoljenja MiFID II.
37.      Nasprotno, tako pravilo je bilo določeno za kreditne institucije, ki imajo dovoljenje v skladu z Direktivo 2013/36/EU(17) in ki opravljajo eno ali več investicijskih dejavnosti, kot je izraženo v členu 1(3) in (4) Direktive MiFID II.
38.      Zato bo treba ugotoviti, ali mora PPS pridobiti dodatno upravno dovoljenje kot investicijsko podjetje, da lahko ponuja storitve, za katere morda velja ureditev MiFID II, tudi če to storitev opravlja priložnostno ob svoji glavni dejavnosti PPS.
39.      DPS2, sprejeta na podlagi člena 114 PDEU, določa „preglednost[…] pogojev in zahtev[e]  za informacije o plačilnih storitvah“ ter „ustrezn[e] pravic[e] in obveznost[i] uporabnikov plačilnih storitev in PPS v zvezi z opravljanjem plačilnih storitev kot redne zaposlitve ali poslovne dejavnosti“ (člen 1(2)(a) in (b)). Ta direktiva se torej uporablja za plačilne storitve.
40.      Direktiva MiFID II, sprejeta na podlagi člena 53(1) PDEU, pa določa zahteve, ki veljajo za „izdajanje[…] dovoljenj in pogoj[e] poslovanja za investicijska podjetja“ ter „za opravljanj[e] investicijskih storitev ali poslov s strani podjetij iz tretjih držav prek ustanovitve podružnice“ (člen 1(2)(a) in (b)).
41.      Področje uporabe Direktive MiFID II je odvisno od pojma „finančni instrument“, saj se morajo „investicijske storitve in dejavnosti“, za katere se uporablja, nanašati na instrumente, naštete v oddelku C Priloge I k tej direktivi, ki poleg drugih vključuje tudi terminske pogodbe.
42.      Kljub razlikam med normativnimi okviri, ki urejajo plačilne storitve in investicijske storitve, v praksi pogosto pride do interakcij: podjetja za plačilne storitve svojim strankam (načeloma priložnostno poleg svoje glavne dejavnosti) dajo na voljo trženje nekaterih finančnih instrumentov, povezanih s to glavno dejavnostjo.
43.      Tako je v obravnavanem primeru. Družba Ibanfirst, ki je PPS, je stranki (družbi Iulicris) ponudila pomožen finančni instrument (prilagodljive valutne terminske pogodbe), ki bi lahko potencialno spadal na področje uporabe Direktive MiFID II.
44.      Menim, da je mogoče prilagodljive valutne terminske pogodbe, sklenjene med družbo Ibanfirst in družbo Iulicris, opredeliti kot finančne instrumente, torej kot instrumente, za katere se načeloma uporablja Direktiva MiFID II.
45.      Direktiva MiFID II ne ponuja splošne opredelitve pojma „finančni instrument“, temveč je v Prilogi I naveden seznam finančnih instrumentov, za katere se uporablja. V točki 4 oddelka C te priloge so kot finančni instrumenti opredeljene opcije, terminske pogodbe in druge pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih.
46.      Prav tako zakonodaja Unije ne opredeljuje terminskih pogodb, vendar je Sodišče kot take priznalo tiste pogodbe, ki izhajajo iz svojega
„[…] običajnega pomena v finančnem pravu“.(18)
47.      Na podlagi tega je Sodišče navedlo, da „[t]erminska pogodba […] pomeni vrsto pogodbe na izvedeni  finančni instrument, s katero se ena stranka zaveže, da bo na datum v prihodnosti kupila, druga pa, da bo takrat prodala t. i. ‚osnovno‘ sredstvo po ceni, ki se določi ob sklenitvi pogodbe“.(19)
48.      Čeprav se je ta opredelitev nanašala na Direktivo 2004/39/ES(20), predhodnico Direktive MiFID II, jo je mogoče uporabiti za razlago Direktive MiFID II, glede na to, da sta seznama finančnih instrumentov iz obeh direktiv podobna.
49.      Pogodbe med družbama Ibanfirst in Iulicris, ki so sporne v postopku v glavni stvari, so opredeljene kot prilagodljive terminske pogodbe (kar je samo po sebi dovolj pomenljivo) in po mojem mnenju, naj ponovim, spadajo v opredelitev terminskih pogodb, ki jo je uporabilo Sodišče, iz teh razlogov:
–        v teh pogodbah, za katere se zdi, da ustrezajo modelu FX (izvedeni finančni instrumenti Forex ali Foreign Exchange), si stranki prizadevata zmanjšati tveganje, povezano s spremembami menjalnega tečaja, zlasti tveganje, ki mu je izpostavljena družba Iulicris, ki posluje v RON, vendar veliko svojih prodaj in transakcij opravlja v USD;
–        družba Ibanfirst je med pogodbenim razmerjem, ki je nastalo na podlagi spornih pogodb, na družbo Iulicris naslovila dva poziva k doplačilu kritja (margin calls) in od nje zahtevala, naj položi dodatna sredstva, ker je bil kapital na računu nižji od vzdrževalnega kritja zaradi izgub, ki so nastale zaradi sprememb menjalnega tečaja med USD in RON.
50.      Zdi se torej, da vse kaže na to, da so prilagodljive valutne terminske pogodbe, ki so predmet spora o glavni stvari, finančni instrumenti v smislu Direktive MiFID II.
51.      Na podlagi te premise bo treba preučiti, ali je družba Ibanfirst s temi pogodbami za družbo Iulicris opravljala storitev, ki je značilna za investicijsko dejavnost, čeprav se je ta opravljala priložnostno ob njeni glavni dejavnosti (glavna dejavnost družbe Ibanfirst je dejavnost spletnih plačilnih storitev z menjavo valut).
52.      Za to analizo bo potrebna razlaga samega člena 18(1)(a) DPS2, po potrebi v povezavi s členom 2 Direktive MiFID II ter členoma 4 in 10 Delegirane uredbe MiFID II.
2.      Razlaga člena 18(1)(a) DPS2
53.      Predložitveno sodišče skratka prosi Sodišče za razlago člena 18(1)(a) DPS2.
54.      Zlasti želi izvedeti, ali morajo valutne terminske pogodbe, „da se štejejo za tesno povezane pomožne storitve, ki jih imajo plačilne institucije po samem zakonu pravico opravljati“:
–        izpolnjevati pogoje za izvzetje iz člena 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II;
–        biti zagotovljene priložnostno v smislu člena 2(1)(c) Direktive MiFID II in posledično izpolnjevati pogoje iz člena 4 Delegirane uredbe MiFID II.
55.      Člen 18(1)(a) DPS2 določa, da „[p]oleg opravljanja plačilnih storitev imajo plačilne institucije pravico do opravljanja […] tesno povezanih pomožnih storitev, kot so […] storitve menjave valut […]“.
56.      Pojem z opravljanjem plačilnih storitev „tesno povezane pomožne storitve“ ne vsebuje nobene napotitve na nacionalno pravo držav članic. Enotna uporaba prava Unije in načelo enakosti zahtevata, da je treba izraze iz določbe prava Unije, ki za določitev svojega pomena in obsega ne napotuje izrecno na pravo držav članic, običajno v vsej Uniji razlagati avtonomno in enotno.(21)
57.      Ker DPS2 pojma z opravljanjem plačilnih storitev „tesno povezane pomožne storitve“ ne opredeljuje, je treba ta pojem razlagati v skladu z njegovim običajnim pomenom v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati kontekst, v katerem se uporablja, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je.(22)
a)      Jezikovna razlaga
58.      Člen 18(1)(a) DPS2 med pomožne storitve, ki so tesno povezane z opravljanjem plačilnih storitev, izrecno vključuje storitve menjave valut.(23)
59.      V sporu o glavni stvari gre za primer te pomožne storitve. Institucija, ki opravlja plačilne storitve (družba Ibanfirst), svoji stranki (družba
Iulicris) ponuja tudi pomožno in tesno povezano storitev menjave valut, saj ta stranka prejema plačila v USD in posluje z RON.
60.      Tako je mogoče storitve menjave tujih valut brez težav opredeliti kot pomožne storitve, ki so tesno povezane z opravljanjem plačilne storitve.
61.      Vendar na podlagi preučene določbe ni mogoče razjasniti, ali je ta opredelitev mogoča tudi, kadar storitev menjave valut spremlja terminska pogodba, ki jo stranki skleneta za upravljanje kritja tveganja, ki je neločljivo povezano z gibanjem menjalnih tečajev.
62.      Člen 18(1)(a) DPS2 z jezikovnega vidika ni v veliko pomoč pri ugotavljanju, kdaj je mogoče terminsko pogodbo, ki je sama finančni instrument, opredeliti kot pomožno storitev, ki je tesno povezana z glavno dejavnostjo PPS.
63.      Člen 18(1)(a) DPS2 namreč:
–        ne vsebuje nobenega sklica ali napotitve na pogoje za izvzetje iz člena 10 Delegirane uredbe MiFID II;
–        prav tako se ne nanaša na določbe o priložnostni naravi trženja nekaterih finančnih instrumentov iz člena 2(1)(c) Direktive MiFID II in člena 4 Delegirane uredbe MiFID II. Nasprotno, zadnji dve pravili, ki urejata investicijske storitve, ne vsebujeta izrecnega napotila na člen 18(1)(a) DPS2.
64.      Skratka, z jezikovnega vidika v tem primeru ni podlage za razlago člena 18(1)(a) DPS2 v povezavi z Direktivo MiFID II in Delegirano uredbo MiFID II. Poleg tega se v predlagani spremembi DPS2(24) ohranja določba, ki je enaka členu 18, brez sklicevanja na direktivo MiFID II.
b)      Sistematična razlaga
65.      S sistematičnega vidika bi se lahko zagovarjala razlaga člena 18(1)(a) DPS2 v skladu z upoštevnimi določbami Direktive MiFID II in Delegirane uredbe MiFID II.
66.      Vendar ta poskus kombinirane razlage naleti na nemalo zadržkov. Pravila MiFID II so bila sprejeta v zvezi z opravljanjem investicijskih storitev, zato imajo drugačno logiko in se uporabljajo za drugačne položaje.
67.      Člen 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II določa, da za namene oddelka C, točka 4, Priloge I k Direktivi MiFID II „[…] druge pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, ki se nanašajo na valuto, niso finančni instrument, če je pogodba […]“ plačilno sredstvo, ki izpolnjuje določene zahteve.(25)
68.      Pogodbe, za katere velja ta izjema, so pogodbe, katerih glavni namen je vzpostavitev plačilnega sredstva, ki zagotavlja menjalni tečaj med dvema različnima valutama. Njihov glavni namen ni naložba, temveč so pomožne glede na plačilno transakcijo, pri kateri se uporabljajo različne valute.
69.      Take pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami se, naj ponovim, ne štejejo za finančne instrumente v okviru MiFID II, čeprav po svoji naravi so finančni instrumenti. Institucije, ki jih tržijo, zato ne smejo pridobiti upravnega dovoljenja kot investicijska družba v skladu z Direktivo MiFID II.
70.      Vendar je izvzetje, ki sem ga pravkar komentiral, drugačno od izvzetja, določenega v členu 18 DPS2: člen 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II se nanaša na posebno vrsto valutne pogodbe, medtem ko se člen 18 DPS2 brez izjeme nanaša na vse storitve menjave valut. Kombinirana uporaba obeh pravil bi torej pripeljala do neupravičene omejitve področja uporabe člena 18 DPS2.(26)
71.      Izvzetja iz člena 2(1)(c) Direktive MiFID II(27) prav tako ni mogoče uporabiti za razlago člena 18 DPS2. To izvzetje iz Direktive MiFID II ni primerljivo z določbo iz člena 18 DPS2, in sicer iz dveh razlogov:
–        Na prvem mestu, čeprav je terminologija podobna, člen 18 DPS2 na področje uporabe te direktive vključuje nekatere pomožne storitve, ki so tesno povezane s plačilnimi storitvami. Nasprotno pa člen 2(1)(c) Direktive MiFID II s
svojega področja uporabe izključuje investicijske storitve, ki jih priložnostno opravljajo podjetja, katerih glavna in običajna dejavnost ni opravljanje investicijskih storitev.
–        Na drugem mestu, pogojevanje uporabe člena 18 DPS2 s skladnostjo s členom 2(1)(c) Direktive MiFID II bi pomenilo omejitev področja uporabe DPS2: samo investicijske storitve bi lahko bile priložnostne storitve, ki so tesno povezane z opravljanjem plačilnih storitev. Kot sem že navedel, so v členu 18 DPS2 kot pomožne storitve, tesno povezane z opravljanjem plačilnih storitev, posebej navedene storitve, ki morda ne vključujejo finančnih instrumentov, kot so storitve varovanja ter shranjevanje in obdelava podatkov.
c)      Teleološka razlaga
72.      Namen člena 18(1)(a) DPS2, ki se nanaša na pomožne storitve, ki so tesno povezane s plačilnimi storitvami, ki jih PPS opravljajo za svoje stranke, je, da je zagotavljanje teh storitev vključeno in zajeto v upravnih dovoljenjih, na podlagi katerih poslujejo PPS.
73.      V istem smislu je v členu 18(4) DPS2, ki ureja pogoje, pod katerimi lahko PPS odobri posojilo, pojasnjeno, da mora biti to posojilo povezano s plačilnimi storitvami, opravljenimi za stranko, poleg tega pa mora biti „posojilo […] pomožno in se odobri[ti] izključno v povezavi z izvršitvijo plačilne transakcije“.(28)
74.      Namen teh določb DPS2 je olajšati, in ne ovirati dejavnosti PPS. Cilj te direktive je bil opisan v Direktivi 2007/64/ES(29) v smislu, ki še vedno velja za DPS2, ki jo je nadomestila, tako da je bila njena vsebina prilagojena spremembam na področju plačilnih storitev, do katerih je prišlo zaradi tehnološkega razvoja in finančnih inovacij.(30)
75.      Naj ponovim, da je cilj člena 18(1)(a) DPS2 olajšati okoliščine, da kadar so za plačilne storitve potrebni komercialni valutni posli, zadostuje dovoljenje za opravljanje dejavnosti kot PPS in ni treba pridobiti drugega dovoljenja.
76.      V skladu s tem ciljem je logično, da se člen 18(1)(a) DPS2 razlaga tako, da med „storitve menjave valut“ spadajo ne le transakcije, ki strogo vključujejo pretvorbo denarnega zneska iz ene valute v drugo, ampak tudi dodatne transakcije, ki krijejo prihodnje tveganje spremembe menjalnega tečaja.
77.      Če se storitve menjave valut razlagajo tako (kot pomožne storitve, ki so tesno povezane z dejavnostjo ponudnikov plačilnih storitev), bodo lahko PPS svojim strankam ponudili dostop do boljših plačilnih storitev: menjava valut se bo okrepila z dodatnim kritjem tveganja spremembe menjalnega tečaja.
78.      Skratka, menim, da je teleološko merilo odločilno za to, da na področje uporabe člena 18(1)(a) DPS2 spadajo tako same transakcije menjave valut kot tudi terminske pogodbe, ki zagotavljajo kritje teh transakcij pred tveganjem spremembe menjalnih tečajev.
79.      V istem obsegu dovoljenje za opravljanje dejavnosti kot PPS imetniku tega dovoljenja daje pravico, da opravlja storitve menjave valut, po potrebi dopolnjene s terminskimi pogodbami, ki zagotavljajo tveganja spremembe menjalnih tečajev, značilnih za to transakcijo, ne da bi mu bilo treba za to zaprositi za ločeno dovoljenje.
80.      Če je tako, ne bo treba preučiti ciljev Direktive MiFID,(31) ki se razlikujejo od ciljev DPS2, kar zadeva investicijska podjetja. Določbe obeh direktiv je treba glede na njihov namen razlagati ločeno.
d)      Vmesni predlog
81.      Glede na navedeno menim, da je treba člen 18(1)(a) DPS2 razlagati tako, da morajo storitve menjave valut, ki vključujejo terminske pogodbe, izpolnjevati pogoje iz te določbe, da bi jih bilo mogoče opredeliti kot pomožne storitve, ki so tesno povezane z opravljanjem plačilnih storitev. V ta namen ni nujno, da izpolnjujejo zahteve iz pravnega okvira MiFID II.
3.      Pomen ureditve MiFID II za trženje prilagodljivih valutnih terminskih pogodb s strani PPS
82.      To, kar je bilo do zdaj predstavljeno, načeloma zadostuje za odgovor na vprašanje za predhodno odločanje: člen 18(1)(a) DPS2 PPS omogoča, da ponujajo terminske pogodbe, kot so sporne pogodbe, ne da bi bilo potrebno (novo) upravno dovoljenje za delovanje kot ponudniki investicijskih storitev, za katere velja ureditev
MiFID II.
83.      Glede na vsebino predloga za sprejetje predhodne odločbe pa bi bil ta odgovor verjetno nepopoln, če se ne bi preučil morebitni vpliv pravil Direktive MiFID II in Delegirane uredbe MiFID II, navedenih v predložitveni odločbi, na predložitveno odločbo.
84.      Šlo naj bi torej za to, da se presodi, ali so v obravnavani zadevi izpolnjeni pogoji za izključitev storitve, ki jo družba Ibanfirst opravlja za družbo Iulicris, s
področja uporabe Direktive MiFID II in Delegirane uredbe MiFID II.
85.      Tako bi bilo, če bi bila ta storitev, potem ko bi bila opredeljena kot „investicijska storitev“ (če vključuje finančni instrument, kot je terminska pogodba):
–        opravljena priložnostno v okviru poklicne dejavnosti in bi bila ta dejavnost urejena z zakonskimi ali podzakonskimi določbami, ki ne izključujejo zagotavljanja te storitve (člen 2(1)(c) Direktive MiFID II), ali
–        bi vključevala pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valuto, ki imajo značilnosti iz člena 10(1) Delegirane uredbe MiFID II.
86.      V skladu z vrstnim redom v predložitveni odločbi bom najprej obravnaval morebitni vpliv člena 10(1) Delegirane uredbe MiFID II.
a)      Izvedeni finančni instrumenti v zvezi z valutami, ki se ne štejejo za finančne instrumente v skladu s členom 10(1) Delegirane uredbe MiFID II
87.      Kadar se sklene pogodba o izvedenem finančnem instrumentu v zvezi z valutami in njena vsebina spada na področje uporabe člena 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II, to pravilo določa, da se ne šteje za finančni instrument.
88.      V skladu s pogoji za uporabo te določbe mora „biti“ pogodba o izvedenih finančnih instrumentih v zvezi z valutami plačilno sredstvo, ki: (i) mora biti poravnano fizično; (ii) ga sklene vsaj oseba, ki ni finančna nasprotna stranka; (iii) je namenjeno lažjemu plačilu za opredeljivo blago, storitve ali neposredno naložbo in (iv) ni vključeno v trgovanje na mestu trgovanja.
89.      Pojasnil sem že, zakaj menim, da člen 18(1)(a) DPS2 omogoča PPS, da za svoje stranke samostojno opravljajo storitve menjave valut (tudi če vključujejo terminsko pogodbo). V ta namen torej ni treba izpolniti zahtev iz Delegirane uredbe MiFID II.
90.      Če bi se sprejela nasprotna rešitev, bi moralo predložitveno sodišče, ki ima na voljo vsa določila pogodb, ki so predmet obravnavane zadeve, oceniti, ali so izpolnjeni štirje posebni pogoji iz člena 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II, da bi izključilo, da gre za finančni instrument. Predložitvena odločba v zvezi s tem ne vsebuje dovolj informacij.
b)      Neuporaba Direktive MiFID II za investicijske storitve, ki se opravljajo priložnostno v okviru poklicne dejavnosti
91.      Direktiva 2004/39, ki je bila predhodnica Direktive MiFID II, je vsebovala določbo, podobno členu 2(1)(c) zadnjenavedene direktive, ki jo je razložilo Sodišče.
92.      Sodba Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag in drugi(32) se je nanašala na finančno svetovanje glede vložitve kapitala, ki se zagotavlja v okviru zavarovalnega posredovanja, ki se nanaša na sklenitev pogodbe o naložbenem življenjskem zavarovanju. Sodišče je ugotovilo, da ta dejavnost spada na področje uporabe Direktive 2002/92/ES(33), in ne na področje uporabe Direktive 2004/39.
93.      Iz te sodbe je mogoče izpeljati koristne posledice za obravnavano zadevo iz teh razlogov:
–        Načeloma bi lahko finančno svetovanje spadalo na stvarno področje uporabe Direktive 2004/39, saj gre za „investicijsko storitev“. Zavarovalni posrednik se lahko šteje za „investicijsko podjetje“, kadar to svetovanje opravlja kot redno poklicno dejavnost ali posel.
–        Vendar so bile v skladu s členom 2(1)(c) Direktive 2004/39 s področja uporabe te direktive izključene osebe, ki opravljajo „investicijsko storitev, […] zagotovljen[o] naključno v okviru poklicne dejavnosti in je ta dejavnost urejena z zakonskimi ali podzakonskimi določbami ali etičnim kodeksom, ki veljajo za ta poklic in ne izključujejo zagotavljanja te storitve“.
–        Poklicna dejavnost zavarovalnega posrednika je v skladu s členom 2, točka 5, Direktive 2002/92 zavarovalno posredovanje. Če tak posrednik izmed zavarovalnih produktov, ki so na voljo, predlaga produkt, kot je naložbeno življenjsko zavarovanje, je treba šteti, da je svetovanje glede vložitve kapitala v zvezi s tem produktom postransko, če ni zagotovljeno v okviru dejavnosti posredovanja, ki se nanaša na sklenitev zavarovalne pogodbe, kar je dejavnost, za katero veljajo zakonodajne določbe prava Unije, in sicer določbe Direktive 2002/92.(34)
94.      Če sledim logiki sodbe Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag in drugi, je mogoče izpeljati te posledice:
–        Glavna dejavnost PPS (kot je družba Ibanfirst) je opravljanje plačilnih storitev v skladu s členom 1 DPS2, katerega določbe se uporabljajo za opravljanje te dejavnosti. Člen 18 plačilnim institucijam
omogoča, da opravljajo pomožne storitve, ki so tesno povezane s plačilnimi storitvami, kot je opravljanje storitev menjave valut, kot sem navedel zgoraj.
–        Čeprav bi se terminske pogodbe, ki se obravnavajo kot pomožne opravljanju plačilnih storitev, načeloma lahko štele za investicijske dejavnosti, člen 2(1)(c) Direktive MiFID II s
področja uporabe te direktive izvzema investicijske storitve, ki se opravljajo priložnostno v okviru regulirane poklicne dejavnosti.
–        Pojem priložnostne narave investicijskih storitev je bil razvit v členu 4 Delegirane uredbe MiFID II, ki določa tri pogoje, da se v praksi lahko uporabi izvzetje iz člena 2(1)(c) Direktive MiFID II.
95.      V skladu s členom 4 Delegirane uredbe MiFID II „[…] se za investicijsko storitev šteje, da je zagotovljena priložnostno v okviru poklicne dejavnosti, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)      med poklicno dejavnostjo in zagotovitvijo investicijske storitve isti stranki obstaja tesna in dejanska povezava, tako da se lahko investicijska storitev obravnava kot pomožna storitev pri glavni poklicni dejavnosti;
(b)      namen zagotavljanja investicijskih storitev strankam glavne poklicne dejavnosti ni biti sistematičen vir prihodkov za osebo, ki zagotavlja poklicno dejavnost; in
(c)      oseba, ki zagotavlja poklicno dejavnost, niti ne trži niti drugače ne promovira svoje sposobnosti zagotavljanja investicijskih storitev, razen kadar se te strankam predstavijo kot pomožne storitve h glavni poklicni dejavnosti.“
96.      Ponovno moram opozoriti na zgornje preudarke v zvezi s samostojnostjo člena 18(1)(a) DPS2, katerega uporaba ne zahteva skladnosti s pravili MiFID II.
97.      Če ta premisa ne bo sprejeta, bi moralo predložitveno sodišče, ki ima na voljo vse podatke v zvezi s tem, ugotoviti, ali so v obravnavani zadevi izpolnjeni trije pogoji iz člena 4 Delegirane uredbe MiFID II. Sam bom poudaril le:
–        Obstaja tesna in objektivna povezava med poklicno dejavnostjo družbe Ibanfirst kot PPS in zagotovitvijo investicijske storitve, ki se obravnava kot pomožna plačilni storitvi prek menjave valut (glavna poklicna dejavnost) s terminsko pogodbo. Prilagodljive valutne terminske pogodbe so s tega vidika storitev, ki je tesno povezana z opravljanjem plačilnih storitev.
–        Bolj vprašljivo je, ali v obravnavanem primeru opravljanje investicijske storitve za stranke glavne poklicne dejavnosti PPS, kot je družba Ibanfirst,
ni sistematičen vir prihodkov za tak PPS.
–        Prav tako je mogoče dvomiti o tem, ali družba Ibanfirst trži ali promovira svojo sposobnost zagotavljanja investicijskih storitev in, če je tako, ali svojim strankam predstavi, da so te storitve pomožne njeni glavni dejavnosti kot PPS.
98.      V vsakem primeru, tudi če ti trije pogoji (ali nekateri od njih) ne bi bili izpolnjeni in sporne storitve ne bi bilo mogoče opredeliti kot investicijsko storitev, ki se zagotavlja priložnostno, v smislu člena 2(1)(c) MiFID II, kot se izvaja s členom 4 Delegirane uredbe MiFID II, vztrajam pri tem, da se člen 18 DPS2 ne bi prenehal uporabljati za obravnavano zadevo.
V.      Predlog
99.      Glede na navedeno predlagam, naj se Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (gospodarsko sodišče za postopke v francoščini v Bruslju, Belgija) odgovori tako:
Člen 18(1)(a) Direktive (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES
je treba razlagati tako, da
imajo institucije, ki imajo dovoljenje, ki se zahteva za opravljanje dejavnosti kot ponudnik plačilnih storitev, pravico do opravljanja pomožnih storitev, ki so tesno povezane z opravljanjem plačilnih storitev, kot so storitve menjave valut, vključno s prilagodljivimi valutnimi terminskimi pogodbami.
V ta namen se ne uporabljajo:
–        člen 2(1)(c) Direktive 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov ter spremembi Direktive 2002/92/ES in Direktive 2011/61/EU;
–        člen 4 in člen 10(1)(b) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/565 z dne 25. aprila 2016 o dopolnitvi Direktive 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami in pogoji poslovanja investicijskih podjetij ter opredeljenimi izrazi za namene te direktive.
1      Jezik izvirnika: španščina.
2      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES (UL 2015, L 337, str. 35). V nadaljevanju: DPS2.
3      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov ter spremembi Direktive 2002/92/ES in Direktive 2011/61/EU (UL 2014, L 173, str. 349). V nadaljevanju: Direktiva MiFID II.
4      Delegirana uredba Komisije z dne 25. aprila 2016 o dopolnitvi Direktive 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami in pogoji poslovanja investicijskih podjetij ter opredeljenimi izrazi za namene navedene direktive (UL 2017, L 87, str.1). V nadaljevanju: Delegirana uredba MiFID II.
5      Loi relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers du 2 août 2002 (Moniteur belge z dne 4. septembra 2002, str. 39121).
6      Loi à l’accès à l’activité de prestation de services d’investissement et au statut et au contrôle des sociétés de gestion de portefeuille et de conseil en investissement du 25 octobre 2016 (Moniteur belge z dne 18. novembra 2016, str. 76915).
7      Loi relative au statut et au contrôle des établissements de paiement et des établissements de monnaie électronique, à l’accès à l’activité de prestataire de services de paiement, et à l’activité d’émission de monnaie électronique, et à l’accès aux systèmes de paiement du 11 mars 2018 (Moniteur belge z dne 26. marca 2018, str. 29444).
8      SEPA je angleška kratica za Single Euro Payment Area (enotno območje plačil v eurih). SEPA je območje, na katerem lahko državljani, podjetja in drugi gospodarski subjekti plačujejo in prejemajo plačila v eurih v Evropi, znotraj in zunaj nacionalnih meja, pod enakimi pogoji ter z enakimi pravicami in obveznostmi, ne glede na to, kje so. To je ključni element notranjega trga za plačila.
9      V predložitveni odločbi, napisani v francoščini, so te pogodbe poimenovane „contrats à terme flexible“. Med finančnimi instrumenti, navedenimi v točki 4 oddelka C Priloge I k Direktivi MiFID II, so „contrats à terme“.
10      V zvezi s pojmom margincall glej opombo 11.
11      Pri terminskih pogodbah je začetno kritje ali zahtevano kritje minimalni znesek, ki ga je treba položiti za odprtje pozicije. To kritje deluje kot jamstvo pred izgubami, in ne kot celotno plačilo. Vzdrževalno kritje je minimalno stanje na računu, dokler je pozicija odprta. Če to stanje pade pod določeno vzdrževalno kritje, se sproži poziv k doplačilu kritja (margin call), s katerim se zahtevajo dodatna sredstva, da bo stanje ponovno enako začetnemu kritju. Pri pozivu k doplačilu kritja je treba stranko opozoriti, da mora opraviti doplačilo do višine začetnega kritja, in če sredstev ne bo dodala (ali če se pozicije zaprejo), se transakcija samodejno zaključi za kritje tveganja. Poziv k doplačilu kritja deluje kot kritično opozorilo glede tveganja in je ukrep za zagotavljanje likvidnosti in stabilnosti trga, ki omogoča trgovanje z vzvodom.
12      Sodbi z dne 13. novembra 2025, Inteligo Media (C‑654/23, EU:C: 2025:871, točka 71), in z dne 15. junija 2021, Facebook Ireland in drugi (C‑645/19, EU:C:2021:483, točka 115).
13      Predložitvena odločba, del III (Razprava), in fine. V izvirniku ni v ležečem tisku.
14      Češka vlada v pisnem stališču (točki 5 in 12) trdi, da morajo valutne terminske pogodbe izpolnjevati le pogoje iz člena 18(1) DPS2. Izjeme, določene v ureditvi MiFID II, bi se lahko upoštevale le, če ti pogoji ne bi bili izpolnjeni.
15      Komisija v pisnem stališču (točka 82) trdi, da je treba za ugotovitev, ali dovoljenje, podeljeno plačilni instituciji na podlagi DPS2, lahko zajema sklepanje prilagodljivih terminskih pogodb, upoštevati pogoje iz člena 18 DPS2, in ne ureditve MiFID II.
16      Točka 33 pisnega stališča družbe Iulicris.
17      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL 2013, L 176, str. 338).
18      Sodba z dne 3. decembra 2015, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, točka 69).
19      Sodba z dne 3. decembra 2015, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, točka 69).
20      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 263).
21      Sodbi z dne 30. marca 2023, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, točka 40), in z dne 2. junija 2022, HK/Danmark in HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, točka 25).
22      Sodbi z dne 30. marca 2023, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, točka 41), in z dne 2. junija 2022, HK/Danmark in HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, točka 26).
23      Poleg storitve menjave valut so v členu 18(1)(a) DPS2 izrecno navedene kot pomožne storitve, ki so tesno povezane z izvajanjem plačilnih storitev, „[…] zagotavljanje izvršitve plačilnih transakcij […], dejavnosti varovanja ter shranjevanje in obdelava podatkov“.
24      Člen 10(1) predloga direktive Evropskega parlamenta in Sveta o plačilnih storitvah in storitvah elektronskega denarja na notranjem trgu, spremembi Direktive 98/26/ES ter razveljavitvi direktiv (EU) 2015/2366 in 2009/110/ES (dokument COM(2023) 366 final z dne 28. junija 2023).
25      To plačilno sredstvo: (i) mora biti fizično poravnano iz razlogov, ki niso neizpolnjevanje obveznosti ali drugi razlogi za prenehanje; (ii) sklene ga vsaj oseba, ki ni finančna nasprotna stranka v smislu člena 2(8) Uredbe št. 648/2012; (iii) sklene se zaradi lažjega plačila za opredeljivo blago, storitve ali neposredno naložbo in (iv) ni vključeno v trgovanje na mestu trgovanja.
26      Kot Komisija navaja v pisnem stališču (točki 63 in 64), člen 10(1)(b) Delegirane uredbe MiFID II omejuje izvzetje na izvedene finančne instrumente v zvezi z valutami, ki jih sklene vsaj ena oseba, ki ni finančna nasprotna stranka v smislu člena 2(8) Uredbe (EU) št. 648/2012. To naj bi pomenilo, da se iz člena 18 DPS2 izključijo posli menjave valute, sklenjeni med dvema finančnima institucijama, medtem ko ta izključitev nikakor ni razvidna iz zadnjenavedenega pravila.
27      V skladu s tem členom se Direktiva MiFID II ne uporablja za „osebe, ki zagotovijo investicijsko storitev, če je ta storitev zagotovljena priložnostno v okviru poklicne dejavnosti in je ta dejavnost urejena z zakonskimi ali podzakonskimi določbami ali etičnim kodeksom, ki veljajo za to dejavnost in ne izključujejo zagotavljanja te storitve“.
28      V uvodni izjavi 40 DPS2 je navedeno, da ta direktiva ureja „[…] odobritev posojil plačilnih institucij, tj. odobritev kreditnih linij in izdajanje kreditnih kartic, le v primerih, ko je to tesno povezano s plačilnimi storitvami“. V navedeni uvodni izjavi je dodano, da „[l]e če je posojilo odobreno zaradi lažjega opravljanja plačilnih storitev in pod pogojem da je kratkoročno, ki ni odobreno za obdobje, daljše od 12 mesecev, kar velja tudi za obnavljajoča se posojila, je plačilnim institucijam primerno dovoliti, da tako posojilo odobrijo za svoje čezmejne dejavnosti, če se financira v glavnem iz kapitala plačilne institucije in drugih sredstev na kapitalskih trgih in ne iz sredstev, ki se hranijo v imenu strank za namene plačilnih storitev […]“.
29      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in o spremembah direktiv 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES in 2006/48/ES ter o razveljavitvi Direktive 97/5/ES (UL 2007, L 319, str. 1).
30      V skladu z uvodno izjavo 4 Direktive 2007/64 je šlo za to, da se „[…] na ravni Skupnosti nujno vzpostavi[…] sodoben in celovit pravni okvir za plačilne storitve […], ki zaradi nevtralnosti zagotavlja enake konkurenčne pogoje za vse plačilne sisteme, da se tako ohrani izbira, ki je na voljo potrošnikom in ki naj bi bila za potrošnika znatna izboljšava v smislu stroškov, varnosti in učinkovitosti v primerjavi z obstoječimi nacionalnimi sistemi“.
31      V uvodni izjavi Direktive MiFID II je navedeno, da je njen namen zagotoviti „[…] potrebno stopnjo usklajenosti, da bi lahko vlagateljem ponudili visoko raven zaščite in investicijskim podjetjem omogočili opravljanje storitev v celotnem notranjem trgu Unije, na podlagi nadzora, ki ga opravlja matična država […]“.
32      Sodba z dne 31. maja 2018, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag in drugi (C‑542/16, EU:C:2028:369).
33      Direktiva 2002/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. decembra 2002 o zavarovalnem posredovanju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 330), ki je bila razveljavljena z Direktivo (EU) 2016/97 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. januarja 2016 o distribuciji zavarovalnih produktov (UL 2016, L 26, str. 19).
34      Kot sem navedel v sklepnih predlogih z dne 21. novembra 2017, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag in drugi (C‑542/16, EU:C:2017:879, točke 96, 104 in 105), je stopnja tveganja investicijskih storitev višja od stopnje tveganja zavarovalnih storitev, zato je nadzor organov strožji nad investicijskimi družbami kot nad zavarovalnicami.