SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
z dne 17. decembra 2008
Zadeva F-80/08 R
Fritz Harald Wenig
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Javni uslužbenci – Postopek za izdajo začasne odredbe – Predlog za odložitev izvršitve odločbe o začasni odstranitvi zainteresirane osebe z njenega delovnega mesta – Nujnost – Neobstoj“
Zadeva: Predlog, vložen na podlagi členov 242 ES in 243 ES ter členov 157 AE in 158 AE, s katerim F. H. Wenig predlaga odložitev izvršitve
odločbe Komisije z dne 18. septembra 2008, sprejete na podlagi členov 23 in 24 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, s katero
je bil začasno odstranjen z delovnega mesta za nedoločen čas in s katero je bilo odrejeno, da se od njegovih osebnih prejemkov
odtegne 1000 EUR na mesec za največ šest mesecev.
Odločitev: Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.
Povzetek
1.      Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za izdajo – „Fumus boni juris“ – Nujnost – Kumulativnost – Vrstni red preizkusa in način preverjanja
(člena 242 ES in 243 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))
2.      Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Pogoji za izdajo – Tehtanje vseh zadevnih interesov
(člen 242 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2); Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IX, člena 23 in 24)
3.      Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Pogoji za izdajo – Nujnost – Dokazno breme
(člen 242 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2); Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IX, člena 23 in 24)
4.      Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Retroaktivnost – Neobstoj
(člen 242 ES)
1.      Na podlagi člena 102(2) Poslovnika Sodišča za uslužbence je treba v predlogih za izdajo začasne odredbe navesti zlasti okoliščine,
iz katerih izhaja nujnost, ter dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled (fumus boni juris) izkazujejo utemeljenost predlaganih odredb. Ti pogoji so kumulativni, tako da je treba predlog za izdajo začasne odredbe
zavrniti, če eden od teh pogojev ni izpolnjen. Poleg tega morajo biti predlagani ukrepi začasni, tako da ne smejo vplivati
na meritorno odločbo.
Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, v okviru te celotne preučitve razpolaga s široko diskrecijsko pravico in glede
na posebnosti primera prosto določi način, kako je treba preveriti te različne pogoje, in vrstni red te preučitve, saj mu
nobeno pravilo prava Skupnosti ne nalaga vnaprej določenega postopka analize za presojo nujnosti sprejetja začasne odredbe.
(Glej točke od 20 do 23.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: 21. marec 1997, Antillean Rice Mills proti Svetu, T‑41/97 R, Recueil, str. II-447, točka 19; 9. avgust
2001, De Nicola proti EIB, T‑120/01 R, RecFP, str. I-A-171 in II-783, točki 12 in 13;
Sodišče za uslužbence: 31. maj 2006, Bianchi proti ETF, F-38/06 R, ZOdl. JU, str. I-A-1-27 in II-A-1-93, točki 20 in 22.
2.      Ko sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, v okviru predloga za izdajo začasne odredbe zaradi nevarnosti, da bo predlagatelj
utrpel resno in nepopravljivo škodo, tehta posamezne interese, mora zlasti preučiti, ali bi dejstvo, da bi sodnik v glavni
stvari sporno odločbo razglasil za nično, lahko obrnilo položaj, ki bi nastal z njeno takojšnjo izvršitvijo, in, obratno,
ali bi odložitev izvršitve te odločbe lahko ovirala njeno popolno uveljavitev, če bi bila tožba v postopku v glavni stvari
zavrnjena.
Odločba o začasni odstranitvi uradnika z njegovega delovnega mesta na podlagi členov 23 in 24 Priloge IX h Kadrovskim predpisom
se uporablja v celotnem danem obdobju. Vendar to obdobje na začetku ustreza času preiskave in se nadaljuje po tej preiskavi,
kadar institucija meni, da interes službe in včasih interes uradnika zahtevata njegovo odstranitev, dokler dokončno ne sprejme
stališča o zatrjevanih neizpolnitvah obveznosti. Zato bi bila odločba o začasni odstranitvi dejansko brez bistvenega dela
svojega polnega učinka, če ne bi mogla učinkovati v obdobju, v katerem naj bi učinkovala.
Zato ima odložitev izvršitve take odločbe nepopravljive posledice, tako da lahko celo vpliva na odločitev Sodišča za uslužbence,
ki odloča o tožbi v postopku v glavni stvari. Drugače je, če se odložitev izvršitve ne odobri. Namreč, škodo, ki jo je začasno
odstranjeni uradnik utrpel zaradi posega v njegov ugled, bo morda mogoče odpraviti, in sicer tako, da se ta odločba razglasi
za nično ali celo tako, da se instituciji, če bo treba, naloži plačilo odškodnine. Pri tehtanju zadevnih interesov je torej
treba upoštevati te nepopravljive posledice, izvršitev odločbe o začasni odstranitvi pa odložiti le, če nujnost te odložitve
ni sporna.
(Glej točke od 27 do 31 in 36.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: zgoraj navedeni sklep Antillean Rice Mills proti Svetu, točka 46; 30. april 2008, Španija proti Komisiji,
T-65/08 R, povzetek v ZOdl., str. II‑69*, točka 82 in navedena sodna praksa.
3.      Cilj postopka za izdajo začasne odredbe ni zagotoviti povrnitev škode, temveč zagotoviti polni učinek sodbe v glavni stvari.
Za dosego tega cilja morajo biti predlagani ukrepi nujni, tako da so za preprečitev resne in nepopravljive škode za interese
tožeče stranke sprejeti ter morajo učinkovati že pred sprejetjem odločbe v postopku v glavni stvari. Poleg tega mora stranka,
ki predlaga sprejetje začasnih ukrepov, predložiti dokaz, da ne more dočakati konca postopka v glavni stvari, ne da bi utrpela
tako škodo.
Če nepremoženjska škoda nastane zaradi učinkov odločbe o začasni odstranitvi uradnika na njegovo podobo, je to načeloma neizogibna
in neposredna posledica te odločbe. Poleg tega morebitna odložitev izvršitve take odločbe take škode ne bi mogla odpraviti
bolj, kot bi jo v prihodnosti odpravila morebitna razglasitev ničnosti navedene odločbe po končanem postopku v glavni stvari.
Poleg tega, čeprav se začasno odstranjeni uradnik sklicuje na posebno škodo, povezano z njegovo kariero, ki bi bila drugačna
od škode za njegov ugled, bi bila taka morebitna škoda posledica disciplinskega postopka, ki bi se lahko začel zoper njega,
ne pa sporne odločbe.
(Glej točke 41, 43 in 44.)
Napotitev na:
Sodišče: 25. marec 1999, Willeme proti Komisiji, C-65/99 P(R), Recueil, str. I‑1857, točke od 60 do 62;
Sodišče prve stopnje: 10. september 1999, Elkaïm Mazuel proti Komisiji, T‑173/99 R, RecFP, str. I-A-155 in II-811, točka 25;
zgoraj navedeni sklep De Nicola proti EIB, točka 43; 19. december 2002, Esch-Leonhardt in drugi proti ECB, T-320/02 R, RecFP,
str. I-A-325 in II-1555, točka 27.
4.      Sodna odločba, s katero se odredi odložitev izvršitve, ima naravo začasnega ukrepa, katerega namen je zavarovati prihodnost.
Začasna odložitev tako v nasprotju z razglasitvijo ničnosti nima učinka za nazaj.
(Glej točko 53.)