62012CD0334_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑334/12 RX,
zaradi predloga prvega generalnega pravobranilca za ponovni preizkus z dne 6. julija 2012 na podlagi člena 62 Statuta Sodišča Evropske unije,
SODIŠČE (posebni senat iz člena 123b Poslovnika),
v sestavi V. Skouris, predsednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts (poročevalec) in J.-C. Bonichot, predsedniki senatov,
izdaja
Odločbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog prvega generalnega pravobranilca za ponovni preizkus se nanaša na sodbo Splošnega sodišča Evropske unije (pritožbeni senat) z dne 19. junija 2012 v zadevi Arango Jaramillo in drugi proti EIB (T‑234/11 P, še neobjavljena v ZOdl. JU), s katero je to zavrnilo pritožbo Aranga Jaramilla in 34 drugih uslužbencev Evropske investicijske banke (EIB) (v nadaljevanju skupaj: pritožniki) zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 4. februarja 2011 v zadevi Arango Jaramillo in drugi proti EIB (F-34/10, še neobjavljen v ZOdl. JU), s katerim je bila kot prepozna zavržena tožba, s katero so pritožniki predlagali, naj se njihove plačilne liste za februar 2012 razglasijo za nične v delu, v katerem se z njimi udejanjajo odločitve EIB o povečanju prispevkov v pokojninski sistem, in naj se EIB naloži plačilo odškodnine.
Dejansko stanje
2. Iz zgoraj navedene sodbe Arango Jaramillo in drugi proti EIB je razvidno, da se plačilne liste uslužbencev EIB od 1. januarja 2007 ne izdajajo več v tradicionalni papirnati obliki, temveč na elektronskem nosilcu. Od tedaj so vsak mesec vnesene v informacijski sistem EIB „Peoplesoft“ in jih lahko tako s svojega službenega računalnika pregleduje vsak uslužbenec.
3. V soboto, 13. februarja 2010, so bile v informacijski sistem „Peoplesoft“ vnesene plačilne liste za februar 2010. Te liste so glede na liste za januar 2010 izkazovale povečanje prispevkov za pokojninski sistem, to pa je bilo posledica odločitev EIB, sprejetih v okviru reforme pokojninskega sistema njenih uslužbencev.
4. Pritožniki so 26. maja 2010 na Sodišče za uslužbence vložili tožbo, s katero so predlagali razglasitev ničnosti svojih plačilnih list za februar 2010 in to, da se EIB naloži plačilo simboličnega eura iz naslova povrnitve njihove nepremoženjske škode.
5. Z ločeno vlogo, naslovljeno na sodno tajništvo Sodišča za uslužbence, je EIB temu predlagala, naj odloči o dopustnosti tožbe, ni pa začela vsebinske razprave.
6. Z zgoraj navedenim sklepom Arango Jaramillo in drugi proti EIB je Sodišče za uslužbence tožbo kot nedopustno zavrglo. V bistvu je presodilo, da se je rok za vložitev te tožbe, ki je začel teči 15. februarja 2010, ob upoštevanju pavšalnega desetdnevnega podaljšanja roka iztekel v ponedeljek, 25. maja 2010, tako da je bilo treba tožbo tožečih strank, ki je v elektronski obliki prispela v sodno tajništvo Sodišča za uslužbence šele 26. maja 2010 ob 00.00, šteti za prepozno in torej nedopustno.
7. Pritožniki so zoper ta sklep vložili pritožbo na Splošno sodišče Evropske unije, ki je to pritožbo zavrnilo z zgoraj navedeno sodbo Arango Jaramillo in drugi proti EIB.
8. V točkah od 22 do 25 navedene sodbe je Splošno sodišče Evropske unije v bistvu opozorilo na sodno prakso, v skladu s katero mora biti, če ni nobene določbe, ki bi predpisovala rok za vložitev tožbe v sporih med EIB in njenimi uslužbenci, taka tožba vložena v razumnem roku. Ob tem, da je ocenilo, da je trimesečni rok iz člena 91(3) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije za spore med institucijami Evropske unije ter njihovimi uradniki in uslužbenci „upoštevna referenca“, saj so ti spori po naravi podobni notranjim sporom med EIB in njenimi uslužbenci glede aktov EIB, ki posegajo v položaj teh uslužbencev in katerih razglasitev ničnosti predlagajo, je v točki 27 navedene sodbe na podlagi nekaterih svojih prejšnjih sodb presodilo, da je treba spoštovanje takega roka načeloma šteti za razumno.
9. V omenjeni točki 27 je Splošno sodišče Evropske unije iz tega sklepalo „ a contrario
[…], da je treba vsako tožbo uslužbenca EIB, vloženo po izteku trimesečnega roka, pavšalno podaljšanega za deset dni zaradi oddaljenosti, načeloma šteti za vloženo v roku, ki ni razumen“. Dodalo je, da je taka razlaga dopustna, „ker samo toga uporaba procesnih pravil, ki določajo prekluzivni rok, omogoča izpolnjevanje zahtev pravne varnosti in nujno preprečitev vsakršne diskriminacije ali vsakršnega arbitrarnega obravnavanja pri izvajanju sodne oblasti“.
10. V točki 30 zgoraj navedene sodbe Arango Jaramillo in drugi proti EIB je Splošno sodišče Evropske unije zavrnilo očitek pritožnikov, da je Sodišče za uslužbence uporabo načela spoštovanja razumnega roka, ki je po svoji naravi fleksibilen in predmet konkretnega tehtanja zadevnih interesov, nadomestilo s togim in splošnim spoštovanjem fiksnega trimesečnega roka. Zlasti je menilo, da se je Sodišče za uslužbence omejilo na uporabo pravnega pravila, ki „se opira na splošno predpostavko, da trimesečni rok načeloma zadostuje za to, da lahko uslužbenci EIB presodijo zakonitost aktov EIB, ki posegajo v njihov položaj, in po potrebi pripravijo svoje tožbe“, pri čemer pa to pravilo „sodišču Unije, ki ga mora uporabiti, ne nalaga […] obveznosti, da upošteva okoliščine posameznega primera in – zlasti – da konkretno tehta zadevne interese.“
11. V točki 39 navedene sodbe je Splošno sodišče Evropske unije še opozorilo, da „toga uporaba procesnih pravil, ki določajo prekluzivni rok“, zlasti izpolnjuje zahtevo po pravni varnosti.
Presoja
12. Najprej je treba poudariti, da čeprav je bilo razsojeno, da je treba, če v predpisih za uslužbence EIB ni nobene določbe, ki bi predpisovala rok za vložitev tožbe v sporih med EIB in njenimi uslužbenci, za te uporabiti pojem „razumni rok“ (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 6. marca 2001 v zadevi Dunnett in drugi proti EIB, T‑192/99, Recueil, str. II‑813, točke od 51 do 58), EIB glede tega do danes še ni sprejela določbe.
13. Ob tem uvodnem pojasnilu je treba ugotoviti, da obstaja resna nevarnost za poseganje v enotnost ali doslednost prava Unije, ker je iz zgoraj navedene sodbe Arango Jaramillo in drugi proti EIB razvidno, da je rok treh mesecev in desetih dni – ob tem, da ga je načeloma treba šteti za razumnega, kar zadeva tožbo uslužbenca EIB, ki jo ta vloži za razglasitev ničnosti akta EIB, ki posega v njegov položaj – rok, katerega prekoračitev pomeni prepozno vložitev in zato nedopustnost tožbe, ne da bi bilo treba sodišču Unije upoštevati posebne okoliščine posameznega primera.
14. Za to nevarnost obstajata dva razloga, ki upravičujeta ponovni preizkus zgoraj navedene sodbe Arango Jaramillo in drugi proti EIB.
15. Prvič, ugotoviti je treba, ali je Splošno sodišče Evropske unije s presojo, da Sodišče za uslužbence pri presoji razumnosti roka, v katerem so uslužbenci EIB vložili ničnostno tožbo zoper akt EIB, ni dolžno upoštevati posebnih okoliščin posameznega primera, na podlagi sklepanja po nasprotnem razlogovanju uporabilo razlago, ki je skladna s sodno prakso, po kateri je treba razumnost roka, ki ni določen v primarnem pravu ali sekundarni zakonodaji Unije, presojati glede na okoliščine posamezne zadeve (glej zlasti sodbi z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I‑8375, točki 187 in 192, in z dne 7. aprila 2011 v zadevi Grčija proti Komisiji, C‑321/09 P, točki 33 in 34).
16. Drugič, ugotoviti je treba, ali je razlaga Splošnega sodišča Evropske unije, po kateri je prekoračitvi roka za vložitev tožbe, ki ni določen v primarnem pravu ali sekundarni zakonodaji Unije, pripisan učinek prekluzije, taka, da posega v pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
17. Če bi iz teh ugotovitev izhajalo, da je pri zgoraj navedeni sodbi Arango Jaramillo in drugi proti EIB podana napačna uporaba prava, je treba preizkusiti, ali ta sodba posega v enotnost ali doslednost prava Unije, in če je to podano, koliko.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (posebni senat iz člena 123b Poslovnika) odločilo:
1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije (pritožbeni senat) z dne 19. junija 2012 v zadevi Arango Jaramillo in drugi proti EIB (T‑234/11 P) se ponovno preizkusi.
2. Ponovni preizkus se bo nanašal na vprašanji, ali sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. junija 2012 v zadevi Arango Jaramillo in drugi proti EIB (T-234/11 P) posega v enotnost ali doslednost prava Unije, ker je Splošno sodišče kot pritožbeno sodišče pojem „razumni rok“ v okoliščinah, v katerih so uslužbenci Evropske investicijske banke vložili tožbo za razglasitev ničnosti zoper akt te institucije, ki posega v njihov položaj, razlagalo kot rok, katerega prekoračitev pomeni prepozno vložitev in zato nedopustnost tožbe, ne da bi moralo sodišče Unije upoštevati posebne okoliščine posameznega primera, in ali ta razlaga pojma „razumni rok“ posega v pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
3. Zainteresirane stranke iz člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije in stranke v postopku pred Splošnim sodiščem Evropske Unije se pozovejo, naj glede teh vprašanj Sodišču Evropske unije v treh mesecih od vročitve te odločbe predložijo pisna stališča.