62006CC0265
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
VERICE TRSTENJAK,
predstavljeni 13. decembra 2007 (
1
)
Zadeva C-265/06
Komisija Evropskih skupnosti
proti
Portugalski republiki
„Neizpolnitev obveznosti države — Prosti pretok blaga — Člena 28 ES in 30 ES — Člena 11 in 13 Sporazuma EGP — Količinske omejitve pri uvozu — Ukrepi z enakim učinkom — Motorna vozila — Pritrjevanje barvnih folij na stekla“
I – Uvod
1.
Komisija Evropskih skupnosti je na podlagi člena 226 ES vložila tožbo, s katero predlaga, naj se ugotovi, da Portugalska republika, s tem da je sprejela nacionalne predpise, s katerimi je prepovedala pritrditev barvnih folij na stekla osebnih ali tovornih motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (
2
) z dne 2. maja 1992 (v nadaljevanju: Sporazum EGP).
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
1. Primarno pravo Skupnosti
2.
S členom 28 ES so med državami članicami prepovedane količinske omejitve pri uvozu in vsi ukrepi z enakim učinkom.
3.
V skladu s členom 30 ES so dovoljene prepovedi ali omejitve pri uvozu, ki so utemeljene zlasti z javno varnostjo ter varovanjem zdravja in življenja ljudi, če niso sredstvo za samovoljno diskriminacijo ali prikrito omejevanje trgovine med državami članicami.
2. Direktivi 2001/92/ES in 92/22/EGS
4.
Z Direktivo 2001/92/ES (
3
) (v nadaljevanju: Direktiva 2001/92) sta bili tehničnemu napredku prilagojeni Direktiva Sveta 92/22/EGS o varnostnih steklih in materialih za zasteklitev na motornih vozilih in njihovih priklopnikih ter Direktiva Sveta 70/156/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o homologaciji motornih in priklopnih vozil.
5.
Namen Direktive 92/22/EGS (
4
) (v nadaljevanju: Direktiva 92/22) je zaradi poenotenja uvesti postopek homologacije za varnostna stekla in materiale za stekla, ki so kot vetrobranska stekla ali siceršnja stekla ali pregradne stene namenjeni vgradnji v motorna vozila in njihove priklopnike.
6.
Vendar se Direktiva 92/22, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/92, glede stekel, ki so namenjena varovanju pred sončno pripeko (obarvana stekla), ne uporablja za barvne folije, ki so se na stekla osebnih ali tovornih motornih vozil pritrdila po njihovem začetku uporabe.
7.
Tudi tretja uvodna izjava in Priloga II B k Direktivi 2001/92 napotujeta na predpise o splošnih in posebnih zahtevah, preizkusu in tehničnih zahtevah, določenih v zadnji različici pravilnika št. 43 Gospodarske komisije ZN za Evropo (
5
) (v nadaljevanju: pravilnik št. 43), ki jo je sprejela Evropska skupnost in iz katere izhaja, da mora varnostna zasteklitev prepuščati vsaj 70 % svetlobe, medtem ko prepustnost svetlobe pri vetrobranskih steklih ne sme znašati manj kot 75 %. (
6
)
8.
Nasprotno najnižja vrednost prepustnosti svetlobe ni predvidena za zadnja stekla. To pomeni, da vozilo sme biti opremljeno z obarvano zasteklitvijo ali barvnimi folijami z zelo slabo prepustnostjo svetlobe za zadnja stekla, skupaj z zadnjim, če ima dve zunanji vzvratni ogledali.
B – Nacionalno pravo
9.
Direktiva 2001/92 je bila v portugalsko pravo prenesena z Decreto-Lei (uredba-zakon) št. 40/2003 z dne 11. marca 2003 (
7
) (v nadaljevanju: DL 40/2003).
10.
V členu 2(1) DL 40/2003 je določeno: „Prepovedano je pritrjevanje barvnih folij na šipe osebnih ali tovornih motornih vozil, razen lepljenja v skladu s predpisi in lepljenja temnih, neodsevnih folij na nosilno ploskev“.
11.
V členu 5 DL 40/2003 je določeno, da mora Direcção-Geral de Viação (urad za cestni promet) od začetka veljavnosti te določbe zavrniti izdajo ES-homologacije in nacionalne homologacije za tiste modele vozil, pri katerih niso upoštevane določbe DL 40/2003 o varnostni zasteklitvi.
III – Predhodni postopek
12.
Komisija je 1. aprila 2004 na portugalsko vlado naslovila opomin, v katerem je navedla, da je Portugalska republika, s tem da je z uveljavitvijo člena 2 DL 40/2003 prepovedala pritrditev barvnih folij na stekla osebnih ali tovornih motornih vozil, ne da bi ji pred tem posredovala predlog tega nacionalnega predpisa, kršila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES, členov 11 in 13 Sporazuma EGP ter člena 8 Direktive 98/34/ES (v nadaljevanju: Direktiva 98/34). (
8
)
13.
Portugalska vlada je v sporočilu z dne 28. junija 2004 odgovorila, da navedena prepoved pomeni ukrep za varovanje notranje varnosti, zlasti javnega reda in varnosti cestnega prometa, ki naj bi bil dovoljen na podlagi člena 30 ES.
14.
Z dopisom z dne 22. decembra 2004 je Komisija portugalski vladi posredovala obrazloženo mnenje. V njem je izpostavila svoje prepričanje, da je portugalska vlada kršila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter člena 11 in 13 Sporazuma EGP, ker naj bi prepoved iz člena 2 DL 40/2003 ovirala trgovanje z barvnimi folijami, ki so bile proizvedene ali so se prodajale v drugi državi članici ali državi pogodbenici Sporazuma EGP. Poleg tega ji je Komisija ponovno očitala kršitev obveznosti sporočanja, določene v členu 8 Direktive 98/34.
15.
Komisija je portugalsko vlado nadalje pozvala, naj v dveh mesecih po vročitvi sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev z obrazloženim mnenjem.
16.
Nato je portugalska vlada z dopisom z dne 22. julija 2005 sporočila, da namerava razveljaviti člen 2 DL 40/2003. Poleg tega je napovedala pripravo predloga za tehnični predpis, ki naj bi bil sprejet in pripravljen za sporočitev Komisiji v skladu z Direktivo 98/34 predvidoma v dveh mesecih po koncu poletnih počitnic.
17.
Potem ko je bil Komisiji 21. decembra 2005 posredovan predlog dekreta o določitvi tehničnih predpisov o pritrjevanju barvnih folij na stekla motornih vozil, (
9
) se je ta odločila, da umakne očitke v zvezi s kršitvijo člena 8 Direktive 98/34.
18.
Nasprotno pa je Komisija v tožbi vztrajala pri očitkih, da je prepoved pritrditve barvnih folij na stekla osebnih ali tovornih motornih vozil iz člena 2 DL 40/2003 nezdružljiva s členom 28 ES in členom 11 Sporazuma EGP, ker po njenem vedenju Portugalska republika do takrat ni razveljavila spornega nacionalnega predpisa.
IV – Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
19.
Komisija v tožbi, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča vložena 16. junija 2006, Sodišču predlaga, naj
1)
ugotovi, da Portugalska republika, s tem da je s členom 2(1) DL 40/2003 z dne 11. marca 2003 prepovedala pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma EGP, ker ta prepoved preprečuje, da bi se na Portugalskem prodajale barvne folije, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi;
2)
Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.
20.
Portugalska vlada v odgovoru na tožbo, vloženem 11. septembra 2006, Sodišču predlaga, naj
1.
zavrne ugotovitveno tožbo, da Portugalska republika, s tem da je s členom 2(1) DL 40/2003 z dne 11. marca 2003 prepovedala pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma EGP, ker ta prepoved preprečuje, da bi se na Portugalskem prodajale barvne folije, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi, in sicer zaradi brezpredmetnosti te ugotovitve, ker je Portugalska republika sklenila na splošno dopustiti pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil;
2.
Komisiji naloži plačilo stroškov.
21.
Po vložitvi replike Komisije z dne 21. novembra 2006 in duplike portugalske vlade z dne 5. februarja 2007 se je pisni postopek zaključil.
22.
Sodišče je v okviru pripravljalnih ukrepov strankama zastavilo dve vprašanji, na kateri sta ti odgovorili.
23.
Zastopnika Komisije in portugalske vlade sta svoja stališča predstavila na ustni obravnavi z dne 7. novembra 2007.
V – Bistvene trditve strank
24.
Komisija meni, da sporna portugalska ureditev, s katero je prepovedano pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil, pomeni ukrep, ki krši člen 28 ES in člen 11 Sporazuma EGP in ima enak učinek kot količinska omejitev pri uvozu, ker ta prepoved preprečuje, da bi se na Portugalskem prodajale barvne folije, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi. Pričakovalo bi se, da potencialne zainteresirane osebe, trgovci ali posamezniki, ki vedo, da teh folij ne smejo pritrditi na stekla motornih vozil, folij tudi ne bi kupili.
25.
Priznava, da so zaradi neobstoja uskladitvenih predpisov na ravni Skupnosti države članice pristojne odločiti, v kolikšnem obsegu želijo zagotavljati varstvo cestnega prometa na svojem državnem ozemlju. Vendar pa naj bi bile države članice dolžne dokazati, da je njihova ureditev glede na zasledovani cilj nujna in sorazmerna, če bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno omejevala trgovino med njimi.
26.
Komisija meni, da Portugalska republika ni predložila primernih podatkov – npr. študij, poročil ali statistik –, na podlagi katerih bi bilo glede na obravnavani primer mogoče zaključiti, da so omejitve prostega pretoka blaga, kakršne so sporne omejitve, utemeljene z razlogi, navedenimi v členu 30 ES in členu 11 Sporazuma EGP, ali z nujnimi razlogi v javnem interesu, in da uporaba barvne folije ne glede na barvo in lastnosti, zlasti kar zadeva prepustnost svetlobe, pomeni nevarnost za javni red in/ali varnost cestnega prometa.
27.
Portugalska vlada ne izpodbija dejstev, ki so navedena v tožbi. Nasprotno pa izpodbija presojo določenih dejstev, kot jo je podala Komisija. Meni, da je sporna prepoved utemeljena, ker naj bi bile države članice v skladu s členom 30 ES pooblaščene za sprejetje ureditve, potrebne za zagotavljanje notranje varnosti in reda ter varnosti cestnega prometa.
28.
Cilj prepovedi iz člena 2(1) DL 40/2003 naj bi bil zagotoviti, da se ohrani možnost opazovanja in prepoznavanja oseb in tovora v notranjosti motornih vozil. V ta namen naj bi bila nujna prepoved spreminjanja optičnih lastnosti zasteklitve osebnih motornih vozil oziroma prostorov v tovornih motornih vozilih, v katerih so osebe.
29.
Portugalska vlada sporno prepoved obravnava kot ukrep za ohranitev notranje varnosti. Navaja, da je jasna vizualna prepoznavnost potnikov in tovora v motornem vozilu bistvena za preprečevanje in boj proti kriminalu ter varnost cestnega prometa, ker olajša nadzor nad pravilno zasedenostjo sedežev v vozilu in nad pravilno uporabo varnostnega pasu. Manj omejujoč ukrep, ki bi zagotavljal uresničevanje cilja notranje varnosti in varnosti cestnega prometa, naj ne bi obstajal.
VI – Pravna presoja
A – Uvodne ugotovitve
30.
Kot je razvidno iz uvodnih izjav Direktive 92/22, spada sprejetje tega predpisa Skupnosti k ukrepom, ki so bili sprejeti, da bi se z uporabo postopka popolnega usklajevanja do 31. decembra 1992 postopoma dosegel enotni trg Evropske skupnosti. Cilj te zakonodajne pobude je bil odpraviti obstoječe razlike, ki bi lahko privedle do trgovinskih ovir, z uvedbo usklajenega postopka o odobritvi načina izdelave in s poenotenjem predpisov držav članic o varnostnih steklih, do katerega bi prišlo s tem.
31.
Zaradi pritrditve oznake EGS-homologacije (oziroma „oznake ES-homologacije sestavnega dela“ v skladu s terminologijo, ki jo je vpeljala Direktiva 2001/92) na vsak tip varnostnega stekla, ki je bil homologiran, naj bi uradno preskušanje tega tipa stekla v drugih državah ne bilo več upravičeno. Poleg cilja vzpostavitve notranjega trga bi bilo treba pri tem upoštevati tudi zahteve varnosti cestnega prometa zaradi različnih tveganj, povezanih z uporabo teh stekel.
32.
Na podlagi člena 5 DL 40/2003 mora portugalski urad za cestni promet zavrniti izdajo ES-homologacije za tiste modele vozil, pri katerih niso bile upoštevane določbe DL 40/2003 o varnostni zasteklitvi. S tem so nesporno zajete kršitve prepovedi, da se v skladu s členom 2(1) DL 40/2003 na osebna in tovorna motorna vozila ne sme pritrditi barvnih folij.
33.
Ker izdajanje ES-homologacije urejajo določbe Direktive 92/22, se kot najočitnejša ponuja rešitev, da se kot merilo za presojo morebitne kršitve Pogodbe v obravnavanem sporu najprej uporabi ta predpis Skupnosti. Vendar pa temu nasprotuje okoliščina, da se ta direktiva – kot je navedeno na začetku – sicer uporablja za obarvana stekla, ne pa za barvne folije. Nacionalni ukrepi, ki se nanašajo na to področje, na ravni Skupnosti torej niso bili usklajeni. S tem države članice glede na okoliščino, da predpisi niso skupni ali usklajeni, ostajajo zavezane, da varujejo temeljne svoboščine, opredeljene v Pogodbi, h katerim spada prosti pretok blaga kot eno temeljnih načel. (
10
)
34.
Ker to področje ni usklajeno, materialnopravni okvir, znotraj katerega mora Sodišče presojati združljivost spornih portugalskih določb s pravom Skupnosti, tako zajema pravila primarnega prava Pogodbe ES in Sporazuma EGP, ki se nanašajo na prosti pretok blaga. (
11
)
35.
Glede na postopkovno pravilo o povezanosti trditvenega in dokaznega bremena je treba opozoriti na to, da mora v okviru neizpolnitve obveznosti Komisija v skladu s členom 226 ES predložiti dokaz o tovrstni kršitvi. Dolžnost tožene države članice pa je, da je njena obramba zoper predložene podatke in ugotovitve, ki izhajajo iz njih, vsebinska in izčrpna. (
12
)
B – Omejitev prostega pretoka blaga
36.
Prosti pretok blaga se zagotavlja predvsem s prepovedjo količinskih omejitev pri uvozu ter z vsemi ukrepi z enakim učinkom med državami članicami Evropske skupnosti v skladu s členom 28 ES. Člen 11 Sporazuma EGP je vsebinsko enak tej določbi prava Skupnosti. (
13
)
37.
V skladu z ustaljeno sodno prakso se prepoved ukrepov z enakim učinkom, kot ga imajo omejitve, navedene v členu 28 ES, nanaša na vse predpise držav članic, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirali trgovino znotraj Skupnosti. (
14
) Tudi če namen ukrepa ni urejati trgovino med državami članicami, je odločilen njegov učinek – dejanski ali potencialni – na trgovanje v Skupnosti. (
15
)
38.
Po presoji navedb, predloženih Sodišču, s tega vidika ne more biti dvoma o tem, da sporna prepoved iz člena 2(1) DL 40/2003 pomeni ukrep z enakim učinkom v smislu te definicije. Taka prepoved je namreč – čeprav se uporablja brez razlikovanja in s tem ni diskriminatorna – tako glede na naravnanost kot tudi glede učinka taka, da lahko na Portugalskem ovira ali celo onemogoči trgovino z barvnimi folijami, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi.
39.
Portugalska vlada priznava, da tovrstna prepoved učinkuje tako, da je trgovanje s spornimi barvnimi folijami na Portugalskem v slabšem položaju oziroma da je urejeno manj ugodno, kot je bilo v času pred uveljavitvijo DL 40/2003. Omejujoč značaj te ureditve torej ni sporen.
40.
Dejansko lahko splošna prepoved, kot je določena v členu 2(1) DL 40/2003, potencialne kupce odvrne že od samega nakupa in ne šele od uporabe tovrstnih barvnih folij. Kot pravilno navaja Komisija, se z vidika bolj življenjske presoje namreč lahko pričakuje, da potencialne zainteresirane osebe, med katerimi so prodajalci ali zasebni uporabniki tovrstnih folij, slednjih ne bodo kupili, ker vedo, da jih ne smejo pritrditi na stekla motornih vozil. (
16
)
41.
To še zlasti velja, ker presoja navedb strank pokaže, da možnost uporabe spornih folij z drugačnim namenom, npr. na velikih steklenih površinah v domovih, ne pride v poštev. Po podatkih Komisije se te folije od običajnih zaščitnih folij, ki se uporabljajo za dom ali na splošno v stavbah, razlikujejo tako po materialu in sestavi kot po načinu njihove industrijske proizvodnje. Navedeni vrsti folij imata poleg tega drugačne tehnične lastnosti glede na obliko, barvo in prepustnost svetlobe, zaradi česar ju v nobenem primeru ni mogoče obravnavati kot zamenljivi. Trditev portugalske vlade – da mora proizvajalec za posamezen primer določiti njuno namembnost – nikakor ne ovrže te ugotovitve. Kajti prav pri določitvi predvidene namembnosti bo proizvajalec praviloma upošteval bistvene vidike, kot so estetika, vremenski vplivi in posebnosti v teksturi površine, in bo zato moral proizvod zasnovati in izdelati tako, da bo imel želene lastnosti. Sporna prepoved lahko zato zapre vse distribucijske kanale proizvajalcev in trgovcev.
42.
Zavrniti je treba očitek portugalske vlade, da zaradi poznejše odprave prepovedi s strani Portugalske ni več nikakršne zakonske omejitve, ki bi na Portugalskem ovirala trgovino s tovrstnimi barvnimi folijami. Res je sicer, da je bila Portugalska republika sprva pripravljena izpolniti zahtevo Komisije, naj odpravi te prepovedi, postavljeno v obrazloženem mnenju, in sicer ko je sklenila, da bo osnutek dekreta o določitvi tehničnih predpisov o pritrjevanju barvnih folij na stekla motornih vozil, (
17
) s katerim je bila odtlej dopuščena izdaja homologacije za take barvne folije, pretvorila v osnutek dekreta, ki nadomesti zakon. (
18
) Po navedbah portugalske vlade naj bi se namreč s spremembo pravne oblike zagotovilo, da se ta pravni akt znotraj portugalskega pravnega reda sprejme na ravni zakona, s čimer bi se očitno in formalno razveljavila prepoved iz člena 2(1) DL 40/2003. Kot sicer sama priznava, je ta načrt do nadaljnjega ustavljen, dokler Komisija ne bo sprejela stališča glede spremenjenega besedila sporne zakonske določbe.
43.
Glede tega je treba pripomniti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča obstoj neizpolnitve obveznosti presoja glede na položaj države članice, kot je obstajal ob preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, tako da poznejših sprememb ni mogoče upoštevati. (
19
) Vendar s tem ni izključeno, da je zaradi bistvene spremembe zadevnih nacionalnih pravnih predpisov med pretekom roka za uskladitev z obrazloženim mnenjem in vložitvijo tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti mogoče, da bo sodba, ki jo bo izdalo Sodišče, glede na okoliščine v veliki meri postala brezpredmetna, tako da je smiselno, da Komisija namesto vložitve tožbe izda novo obrazloženo mnenje, v katerem poda očitke, pri katerih bo vztrajala kljub spremenjenim razmeram. (
20
) V obravnavanem primeru pa ni nedvoumno prišlo do take bistvene naknadne spremembe pravnega položaja, ker Portugalska republika prepovedi, določene v členu 2(1) DL 40/2003 – kot navedeno zgoraj –, ni razveljavila s sprejetjem dekreta, temveč jo je ohranila v veljavi. (
21
)
44.
Zaradi odlašanja Portugalske republike v okviru napovedane razveljavitve sporne prepovedi in delno nasprotujočih si pripomb portugalske vlade glede trenutnega stanja zakonodajnega postopka menim, da današnji pravni položaj na Portugalskem ne ustreza zahtevam pravne varnosti in jasnosti.
45.
V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo države članice za zagotovitev popolne uporabe prava Skupnosti ne le uskladiti svoje pravo s pravom Skupnosti, temveč morajo obenem ustvariti tako določno, jasno in pregledno stanje, da bo lahko posameznik v celoti razumel svoje pravice in se nanje skliceval pred nacionalnimi sodišči. (
22
) Kot sem navedla že v svojih sklepnih predlogih v zadevi C-319/06, Komisija proti Luksemburgu, (
23
) mora to načelo veljati zlasti takrat, kadar pravo države članice posameznikom naloži obveznosti in ob kršitvah zagrozi s sankcijami. V obravnavanem primeru drži, da mora portugalski urad za cestni promet v skladu s členom 5 DL 40/2003 ob kršitvi zavrniti izdajo ES-homologacije. Poleg tega so za kršitve prepovedi uporabe barvnih folij zagrožene sankcije s področja policijskega prava in prava, ki ureja javni red. (
24
) V členu 2(2) DL 40/2003 je v ta namen predvidena globa v višini od 30 do 150 EUR, pri čemer je v skladu z odstavkom 3 kaznivo tudi malomarno ravnanje.
C – Utemeljitev
46.
Treba je preveriti, ali je to ureditev kljub omejenim učinkom na trgovino znotraj Skupnosti mogoče utemeljiti z enim od razlogov, navedenih v členu 30 ES, ali z eno od nujnih zahtev v javnem interesu, kot jih je Sodišče opredelilo v sodni praksi, in – če je to potrebno –, ali je s tako omejitvijo mogoče doseči zasledovani cilj in ne preseči tistega, kar je za to nujno potrebno. (
25
)
47.
V obravnavanem sporu portugalska vlada uveljavlja, da je obravnavana prepoved iz člena 2(1) DL 40/2003 utemeljena z razlogi javnega reda in varnosti cestnega prometa. Prepoved naj bi bila namreč uvedena z namenom, da zagotovi pogoje, ki omogočajo pogled od zunaj v notranjost motornega vozila. Cilj te prepovedi torej naj ne bi bil vozniku ohraniti primerno jasno vidljivost, s tem da bi se nadalje ohranila prepustnost svetlobe na steklih, temveč pristojnim organom omogočiti neposreden nadzor nad upoštevanjem pravil cestnega prometa že pri samem opazovanju motornih vozil in potnikov v njih. Navaja, da je jasno vidna prepoznavnost potnikov in tovora v motornem vozilu bistvena za preprečevanje in boj proti kriminalu in za varnost cestnega prometa, ker olajša nadzor nad pravilno zasedenostjo sedežev v vozilu in nad pravilno uporabo varnostnega pasu.
48.
Portugalska vlada se tako sklicuje na dva različna utemeljitvena razloga, in sicer na nujnost preprečevanja in boja proti kriminalu ter na zahteve varnosti cestnega prometa, ki ju je treba – četudi izvorno spadata na področje javnega reda in javne varnosti (
26
) – zaradi sistematičnih razlogov preskusiti ločeno.
1. Potreba po preprečevanju kriminala in boju proti njemu
49.
Državni interes za učinkovit boj proti kriminalu spada na področje javnega reda in javne varnosti, pri čemer sta oba pojma kot utemeljitvena razloga izrecno navedena v členu 30 ES in členu 13 Sporazuma EGP.
50.
Kot utemeljitveni razlog za ukrepe držav članic, ki omejujejo temeljne svoboščine, je varstvo javnega reda in javne varnosti v sodni praksi Sodišča pretežno priznano v okviru prostega gibanja delavcev, (
27
) pravice do ustanavljanja, svobodnega opravljanja storitev, pravice Skupnosti do povezovanja s tretjimi državami (
28
) ter – vendar redkeje – v povezavi s prostim pretokom blaga. (
29
) K legitimnim ciljem, ki utemeljujejo omejitev prostega pretoka blaga iz razlogov javnega reda v skladu s členom 30 ES, spada na primer potreba po odkrivanju in pregonu trgovanja z ukradenimi motornimi vozili, (
30
) zadržanje srebrnikov, ki niso več veljavni, da jih država pretopi, (
31
) in boj zoper goljufije v povezavi z izvoznimi pomočmi. (
32
)
51.
Načeloma lahko države članice glede na nacionalne potrebe v bistvenem še naprej prosto določijo, kaj se zahteva za javni red in javno varnost. Vendar je pri tem treba vedno upoštevati, da sta pojma javni red in javna varnost samostojna pojma prava Skupnosti, ki sodoločata področje uporabe temeljnih svoboščin in ju je zato treba opredeliti samostojno, ne pa opirajoč se na enega ali več pravnih redov. (
33
) Napotovanje na pomen pojmov, kot jih opredeljujejo pravni redi držav članic, je prepovedano predvsem takrat, ko gre za pojme, ki državam članicam dopuščajo omejevanje temeljnih svoboščin ali drugih individualnih pravic. Torej bi bilo zmotno, če bi potegnili vzporednice s pojmom javne varnosti in javnega reda, kot ga opredeljuje nacionalno policijsko pravo, ne da bi upoštevali posebnosti prava Skupnosti in cilje Pogodbe. (
34
) Menim, da ni vsebinskega razloga za to, da bi se tradicionalno razlikovanje med policijskimi ukrepi v okviru preprečevanja kriminala kot delom policijskega odvračanja nevarnosti in prisilnimi ukrepi kot delom kazenskega pregona, kot ga pozna nacionalno pravo, preneslo na pravo Skupnosti, tako da bi bilo treba tudi policijske ukrepe za preprečevanje kriminala, ki jih je navedla portugalska vlada, vključiti v pojem javnega reda iz člena 30 ES in člena 13 Sporazuma EGP, zlasti če so – kot v obravnavanem primeru – navedeni tako nedoločno oziroma neopredeljeno.
52.
Za razlago pojmov javni red in javna varnost je pristojno Sodišče, (
35
) tako da je državam članicam onemogočeno, da bi njun obseg določile enostransko ali brez naknadne presoje s strani institucij Skupnosti. Kot izjemi od temeljnih svoboščin ju je treba razlagati ozko. To ne izključuje, da bi se bilo zaradi posebnih okoliščin možno sklicevati na pojma javni red in javna varnost, tako da je treba državam članicam glede na okoliščine priznati diskrecijsko pravico znotraj omejitev, določenih s Pogodbo. (
36
)
53.
V skladu z ustaljeno sodno prakso sklicevanje nacionalnega organa na pojem javnega reda v vsakem primeru predpostavlja, da gre poleg družbene motnje, ki jo pomeni vsaka kršitev zakona, tudi za dejansko in zadosti resno ogrožanje, ki posega v temeljni interes družbe. (
37
) Vendar v obravnavanem sporu portugalska vlada ni predložila ničesar, kar bi lahko kazalo na morebitno resno ogrožanje javnega reda na Portugalskem. Zato sklicevanje na člen 30 ES in člen 13 Sporazuma EGP za ohranitev prepovedi iz člena 2(1) DL 40/2003 zaradi preprečevanja in boja proti kriminalu ni mogoče.
2. Zahteve varnosti cestnega prometa
54.
Glede trditev portugalske vlade, da je bila obravnavana prepoved sprejeta za zagotavljanje varnosti voznikov motornih vozil, je treba ugotoviti, da ta razlog ni izrecno naveden v členu 30 ES in členu 13 Sporazuma EGP. Kljub temu varnost cestnega prometa nesporno pomeni cilj, ki ga zasleduje pravo Skupnosti. (
38
) V skladu z ustaljeno sodno prakso se priznava tudi kot nujni razlog v javnem interesu, ki lahko utemelji omejevanje prostega pretoka blaga. (
39
)
55.
Poleg tega k utemeljitvenim razlogom, navedenim v členu 30 ES in členu 13 Sporazuma EGP, spada tudi varovanje zdravja in življenja ljudi. Gre za pravni dobrini, varstvu katerih je namenjena osrednja pozornost v zvezi s preprečevanjem prometnih nesreč v vsej Skupnosti. (
40
) Ker pojem varnost cestnega prometa med drugim zajema tako varovanje zdravja kot tudi življenja ljudi v povezavi z danostmi cestnega prometa, je v nadaljevanju treba izhajati iz posebnega razmerja med tema pravnima dobrinama, tako da je treba pravno presojo izvesti na podlagi utemeljitvenega razloga varnosti cestnega prometa.
56.
Večja prepustnost svetlobe varnostnih zasteklitev in vetrobranskih stekel v motornih vozilih olajša izvajanje policijskega nadzora in pripomore k varnosti cestnega prometa, s tem da policistom omogoči, da zgolj z opazovanjem cestnega prometa preverijo, ali ni prekoračena največja zasedenost sedežev v vozilu in/ali da se upošteva zakonsko določena obvezna uporaba varnostnih pasov. (
41
) V tem pogledu je prepoved pritrjevanja barvnih folij na stekla motornih vozil zagotovo primerna za dosego cilja varnosti cestnega prometa.
57.
Kljub temu ugotavljam, da sporna prepoved iz člena 2(1) DL 40/2003 zaradi kršitve načela sorazmernosti ne vzdrži pravne presoje z vidika združljivosti s pravom Skupnosti.
D – Sorazmernost
58.
Na eni strani ni sporno, da so države članice glede na to, da ni uskladitvenih predpisov, pristojne, da znotraj omejitev, določenih s Pogodbo, presodijo, kakšno raven varovanja zdravja in življenja ljudi želijo zagotavljati. (
42
) Niti ni sporno, da učinkovito varstvo pravnih in nadvse pomembnih dobrin, kot so pravkar navedene „zdravje“ in „življenje“ ali zlasti „varnost cestnega prometa“, predpostavlja raznovrstne preventivne varnostne ukrepe nacionalnih organov, tako da dejansko države članice po svoji presoji odločajo, kako strog naj bo nadzor, ki ga bo treba izvajati. (
43
)
59.
Na drugi strani ničesar ne spremeni dejstvo, da je mogoče izjemo od načela prostega pretoka blaga utemeljiti s členom 30 ES ali z nujnimi razlogi v javnem interesu le, če nacionalni organi izkažejo, da je navedena izjema nujna za dosego enega ali več tamkaj navedenih ciljev in da je v skladu z načelom sorazmernosti. (
44
) Poleg tega menim, da je v zvezi s tem nujno opozoriti na to, da mora država članica poleg utemeljitvenih razlogov, ki jih lahko uveljavlja, predložiti primerne dokaze ali raziskavo o primernosti in sorazmernosti omejevalnega ukrepa, ki ga je sprejela, ter natančne podatke v utemeljitev svojih navedb. (
45
)
60.
Portugalska republika Sodišču ni dala na voljo primernih podatkov – na primer študij, poročil ali statistik –, na podlagi katerih bi bilo glede na obravnavani primer mogoče zaključiti, da so omejitve prostega pretoka blaga, kakršne so sporne omejitve, utemeljene z razlogi, navedenimi v členu 30 ES in členu 11 Sporazuma EGP, ali nujnimi razlogi v javnem interesu, in da uporaba barvne folije ne glede na barvo in lastnosti, zlasti kar zadeva prepustnost svetlobe, pomeni nevarnost za javni red in/ali varnost cestnega prometa.
61.
Dokaz tovrstne nevarnosti za varnost cestnega prometa bi bil toliko bolj potreben, ker Portugalska republika uporabe obarvanih stekel ne prepoveduje, čeprav ta – sicer primerljiva s spornimi barvnimi folijami – ne zagotavljajo stoodstotne vidljivosti. Različno obravnavanje v bistvu enakega dejanskega stanja zahteva zelo tehtno utemeljitev omejitve prostega pretoka blaga. Zato Portugalska republika niti med predhodnim postopkom niti med postopkom pred Sodiščem ni izpolnila svoje dolžnosti predložiti dejstva in dokaze.
62.
Tudi če tega ne upoštevamo, se absolutna prepoved spornih folij izkaže kot nesorazmeren ukrep za zagotavljanje varnosti cestnega prometa, kajti države članice smejo – kot je pravilno pojasnila Komisija – na podlagi Direktive 2001/92 v vsakem primeru zahtevati, da najnižja prepustnost svetlobe zasteklitve stebrička „B“ znaša 70 % in za vetrobransko steklo najmanj 75 %. Pravilnik št. 43 namreč pravno učinkuje v pravnem redu Skupnosti in s tem tudi v pravnih redih držav članic. Na eni strani je bil pravilnik št. 43 s Sklepom Sveta 97/836/ES z dne 27. novembra 1997 v pričakovanju pristopa [o pristopu] Evropske skupnosti k revidiranemu Sporazumu ECE z dne 20. marca 1958 (
46
) z učinkom od 24. marca 1998 prevzet v pravo Skupnosti. V skladu s členom 300(7) ES sta Sporazum in pravilnik št. 43 zavezujoča tako za Skupnost kot za države članice. Poleg tega Direktiva 2001/92 v tretji uvodni izjavi in Prilogi II B napotuje na pravilnik št. 43, v katerem so določene različne tehnične specifikacije glede kakovosti in vgradnje stekel, med drugim tudi pravkar navedene najnižje vrednosti prepustnosti svetlobe, tako da je treba te tehnične specifikacije ustrezno upoštevati v okviru homologacijskega preskusa na podlagi Direktive 92/22.
63.
Ker je razlog za prizadevanje, da bi se uvedla ta najnižja vrednost prepustnosti svetlobe, zagotavljanje varstva cestnega prometa, (
47
) bi za dosego tega cilja popolnoma zadoščalo, če bi se zahtevalo, da se te mejne vrednosti ne smejo prekoračiti ravno tako pri pravilni uporabi spornih folij, torej po njihovi pritrditvi na stekla motornih vozil. To bi nazadnje pomenilo omejitev trenutno veljavne prepovedi, ker bi ostala prepovedana samo uporaba tistih folij, s katerimi zaradi nezadostne prepustnosti svetlobe ni mogoče zagotavljati upoštevanja predpisane mejne vrednosti. Dalje bi bilo treba to prepoved prostorsko omejiti, in sicer bi se omejitev nanašala na tisto zasteklitev, ki dejansko omogoča policijski nadzor cestnega prometa. Nanašala bi se tako na vetrobranska stekla motornih vozil kot na zasteklitev vzdolž sedežev potnikov motornih vozil, ne pa na zadnje steklo. S tem bi bil policijski nadzor prometnih udeležencev zagotovljen že zgolj z opazovanjem in tak ukrep – drugače kot sporna prepoved – bi komajda učinkoval na prosti promet blaga. Z absolutno prepovedjo uporabe sporne folije na podlagi 2(1) DL 40/2003 je portugalska vlada nedvomno prekoračila tisto, kar je potrebno za dosego zasledovanega cilja. Zato ni mogoče šteti, da je ta ukrep države članice nujno potreben ali primeren z vidika ohranitve varnosti cestnega prometa.
64.
Portugalska vlada tega resno ne zanika, ko v dupliki navaja, da bi bilo mogoče uvesti drugačne rešitve, eventualno take, ki ne bi bile pravne. Prav tako ni dokazala svoje trditve, da alternativni ukrepi naj ne bi bili primerni za ohranitev varnosti cestnega prometa.
65.
Nacionalne določbe iz člena 2(1) DL 40/2003 zaradi kršitve načela sorazmernosti ni mogoče utemeljiti z razlogi, povezanimi z varnostjo cestnega prometa. To določbo je zato treba razglasiti za nezdružljivo s členom 28 ES in členom 11 Sporazuma EGP.
66.
Zato ugotavljam, da Portugalska republika s tem, da je s členom 2(1) DL 40/2003 z dne 11. marca 2003 prepovedala pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma EGP, ker ta prepoved preprečuje, da bi se na Portugalskem prodajale barvne folije, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi.
VII – Stroški
67.
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Portugalska republika s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
VIII – Predlog
68.
Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj
1.
ugotovi, da Portugalska Republika s tem, da je s členom 2(1) DL 40/2003 z dne 11. marca 2003 prepovedala pritrjevanje barvnih folij na stekla motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma EGP, ker ta prepoved preprečuje, da bi se na Portugalskem prodajale barvne folije, ki so se v drugi državi članici ali državi podpisnici Sporazuma EGP proizvedle in/ali prodajale v skladu s predpisi;
2.
Portugalski republiki naloži stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	UL 1994, L 1, str. 3.
(
3
)	Direktiva Komisije 2001/92/ES z dne 30. oktobra 2001 o prilagoditvi Direktive Sveta 92/22/EGS o varnostnih steklih in materialih za zasteklitev na motornih vozilih in njihovih priklopnikih ter Direktive Sveta 70/156/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o homologaciji motornih in priklopnih vozil tehničnemu napredku (UL L 291, str. 24).
(
4
)	Direktiva Sveta 92/22/EGS z dne 31. marca 1992 o varnostnih steklih in materialih za zasteklitev na motornih vozilih in njihovih priklopnikih (UL L 129, str. 11).
(
5
)	Od konca 50-ih let so bili usklajeni tehnični predpisi na mednarodni ravni za motorna vozila, da bi se v korist potrošnikov odpravile ovire v trgovini z motornimi vozili in opremo. Podlaga je sporazum, sklenjen 20. marca 1958 v okviru Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo (ECE), ki spremenjen velja od 16. oktobra 1995. Sporazum („Revizija 2 Sporazuma o sprejetju enotnih tehničnih predpisov za kolesna vozila, opremo in dele, ki se lahko vgradijo v kolesna vozila in/ali uporabijo na njih, in pogojih za vzajemno priznavanje homologacij, ki so dodeljene na podlagi teh predpisov“) je doslej podpisalo 47 pogodbenic, skupaj z Evropsko skupnostjo (glede tega glej Sündermann, B., „Internationale Harmonisierung der technischen Vorschriften für Kraftfahrzeuge und Übernahme in deutsches Recht“, Straßenverkehrsrecht – Zeitschrift für die Praxis des Verkehrsjuristen, 2006, str. 49 in 50). Na podlagi tega sporazuma je bil sprejet pravilnik št. 43, s katerim so določeni enotni pogoji za odobritev materialov za varnostno zasteklitev in njihovo vgradnjo v vozila. Glede na določbe o področju uporabe pravilnika le-ta velja za materiale za varnostno zasteklitev, namenjene vgradnji v motorna vozila ali njihove priklopnike kot vetrobranska stekla, druga stekla ali pregradna stekla, ter za njihovo vgradnjo; za zasteklitev svetlobnih in svetlobno-signalnih naprav in armaturnih plošč ter posebnih strelno varnih zasteklitev pa se ne uporablja. Ta pravilnik ravno tako ne velja za dvojna stekla.
(
6
)	Pravilnik št. 43, enotni pogoji za odobritev materialov za varnostno zasteklitev in njihovo vgradnjo v vozila, Priloga 21, št. 4 „Posebni predpisi za vozila razredov M in N“ (glej številke 4.1.1, 4.2.1.1 in 4.2.2.1).
(
7
)	Decreto-Lei no 40/2003, Diário da República – I Série-A N° 59 z dne 11. marca 2003.
(
8
)	Direktiva 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov (UL L 204, str. 37).
(
9
)	Predlog dekreta o določitvi tehničnih predpisov o pritrjevanju barvnih folij na stekla motornih vozil (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).
(
10
)	V skladu s členom 3(1)(c) ES dejavnosti Evropske skupnosti vključujejo notranji trg, za katerega je značilna odprava ovir pri med drugim prostem pretoku blaga. Dalje je v členu 14(2) ES določeno: „Notranji trg zajema območje brez notranjih meja, na katerem je v skladu z določbami te pogodbe zagotovljen prost pretok blaga […]“. Te določbe vsebujejo zlasti člen 28 ES in naslednji. V tem smislu prim. sodbo z dne 9. decembra 1997 v zadevi Komisija proti Franciji (C-265/95, Recueil, str. I-6959, točka 24 in naslednje). Cilj Sporazuma EGP je v skladu z njegovim členom 1(1) „z enakimi pogoji konkurence in spoštovanjem istih pravil spodbujati stalno in uravnoteženo krepitev trgovinskih in ekonomskih odnosov med pogodbenicami, da bi ustvarili homogen Evropski gospodarski prostor“. V skladu s členom (1)(2)(b) združenje za doseganje teh ciljev med drugim zajema prost pretok blaga. To področje je urejeno v skladu z določbami iz člena 8 in naslednjih. V tem smislu prim. sodbo sodišča EFTA z dne 16. decembra 1994 v zadevi Restamark (E-1/94, 1994–1995 EFTA Court Report, 14, točka 46 in naslednje).
(
11
)	To po nasprotnem razlogovanju izhaja iz sodne prakse Sodišča, v skladu s katero je treba nacionalni ukrep na področju, ki je bilo na ravni Skupnosti dokončno usklajeno, presojati na podlagi določb tega uskladitvenega ukrepa, ne pa na podlagi določb primarnega prava. Prim. sodbe z dne 12. oktobra 1993 v zadevi Vanacker in Lesage (C-37/92, Recueil, str. I-4947, točka 9); z dne 13. decembra 2001 v zadevi DaimlerChrysler (C-324/99, Recueil, str. I-9897, točka 32); z dne 11. decembra 2003 v zadevi Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Recueil, str. I-14887, točka 64) in z dne 14. decembra 2004 v zadevi Radlberger Getränke in Spitz (C-309/02, ZOdl., str. I-11763, točka 53). V tem smislu glej tudi Dubois, L./Blumann, C., Droit matériel de l’Union européenne, 4. izdaja, Pariz 2006, točka 430, str. 275, ki menita, da usklajevalno pravilo omejuje pooblastila držav članic, ki jih imajo na podlagi člena 30 ES. Medtem ko jim popolna uskladitev prepoveduje, da bi omejile prosti pretok blaga, pa jim delna uskladitev priznava določen manevrski prostor znotraj meja, določenih z usklajenim pravom.
(
12
)	Sodba z dne 22. septembra 1988 v zadevi Komisija proti Grčiji (272/86, Recueil, 4875, točka 21).
(
13
)	Prim. sodbi sodišča EFTA z dne 16. decembra 1994 v zadevi Restamark (E-1/94, 1994–1995 EFTA Court Report, 14, točka 46) in z dne 27. junija 1997 v zadevi Tore Willemsen (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, 3, točka 43), iz katerih izhaja, da je člen 11 Sporazuma EGP vsebinsko enak členu 28 ES. Glej tudi sodbo Sodišča z dne 8. novembra 2007 v zadevi Ludwigs-Apotheke (C-143/06, ZOdl., str. I-9623, točka 42), iz katere izhaja, da „so pravila o omejevanju prostega pretoka blaga iz členov 11 in 13 tega sporazuma v bistvu taka kot pravila, ki jih določata člena 28 ES in 30 ES“.
(
14
)	Glej sodbe z dne 11. julija 1974 v zadevi Dassonville (8/74, Recueil, str. 837, točka 5); z dne 24. novembra 1993 v združenih zadevah Keck in Mithouard (C-267/91 in C-268/91, Recueil, str. I-6097, točka 11); z dne 16. novembra 2000 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-217/99, Recueil, str. I-10251, točka 16); z dne 19. junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C-420/01, Recueil, str. I-6445, točka 25); z dne 23. septembra 2003 v zadevi Komisija proti Danski (C-192/01, Recueil, str. I-9693, točka 39); z dne 2. decembra 2004 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-41/02, ZOdl., str. I-11375, točka 39); z dne 10. januarja 2006 v zadevi De Groot en Slot Allium in Bejo Zaden (C-147/04, ZOdl., str. I-245, točka 71); z dne 26. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Grčiji (C-65/05, ZOdl., str. I-10341, točka 27); z dne 15. marca 2007 v zadevi Komisija proti Finski (C-54/05, ZOdl., str. I-2473, točka 30) in z dne 20. septembra 2007 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-297/05, ZOdl., str. I-7467, točka 53).
(
15
)	Glej točko 39 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Mazáka z dne 8. februarja 2007 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-254/05, sodba z dne 7. junija 2007, ZOdl., str. I-4269).
(
16
)	Glej točko 20 tožbe Komisije.
(
17
)	Osnutek dekreta o določitvi tehničnih predpisov o pritrjevanju barvnih folij na stekla motornih vozil (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).
(
18
)	Iz uvodnih izjav osnutka dekreta (priloga VI k tožbi), ki ga je stalni predstavnik Portugalske pri Evropski uniji Evropski komisiji posredoval z dopisom z dne 21. decembra 2005, izhaja, da je po mnenju Komisije Portugalska republika uvedla omejitve glede prostega pretoka blaga, ki kršijo Pogodbo ES. Nadalje je razbrati, da je Portugalska republika pripravljena izpolniti zahteve Komisije, in sicer sprejeti minimalna tehnična pravila glede pritrjevanja barvnih folij na stekla motornih vozil, pri čemer bi upoštevala tako varnostne zahteve cestnega prometa kot tudi prosti pretok blaga. V členu 8(1) osnutka je določeno, da se za folije, ki ustrezajo določbam teh predpisov, izda nacionalna homologacija. V skladu s členom 8(1) se dovoljenja, izdana v drugih državah članicah, priznajo kot enakovredna. V členu 9 je predvideno, da morajo take folije imeti vidno ustrezno homologacijsko oznako.
(
19
)	Sodbe z dne 7. junija 2007 v zadevi Komisija proti Belgiji (navedena v opombi 15, točka 39); z dne 18. julija 2006 v zadevi Komisija proti Italiji (C-119/04, ZOdl., str. I-6885, točka 27); z dne 6. marca 2003 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-211/02, Recueil, str. I-2429, točki 6 in 28); z dne 7. marca 2002 v zadevi Komisija proti Španiji (C-29/01, Recueil, str. I-2503, točka 11); z dne 15. marca 2001 v zadevi Komisija proti Franciji (C-147/00, Recueil, str. I-2387, točka 26); z dne 21. junija 2001 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-119/00, Recueil, str. I-4795, točka 14); z dne 30. novembra 2000 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-384/99, Recueil, str. I-10633, točka 16); z dne 3. julija 1997 v zadevi Komisija proti Franciji (C-60/96, Recueil, str. I-3827, točka 15); z dne 17. septembra 1996 v zadevi Komisija proti Italiji (C-289/94, Recueil, str. I-4405, točka 20) in z dne 12. decembra 1996 v zadevi Komisija proti Italiji (C-302/95, Recueil, str. I-6765, točka 13).
(
20
)	Sodbi z dne 9. decembra 2004 v zadevi Komisija proti Franciji (C-177/03, ZOdl., str. I-11671, točka 21) in z dne 1. februarja 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-203/03, ZOdl., str. I-935, točke od 27 do 32).
(
21
)	Glede tega nič ne spremeni okoliščina, da je portugalska vlada, kot je navedla na ustni obravnavi 31. oktobra 2007, privolila v predlog zakona, ki predvideva razveljavitev člena 2(1) DL 40/2003. Ta zakon bo po njenih navedbah začel veljati šele z objavo v uradnem listu Portugalske republike.
(
22
)	Glede direktiv prim. v tem smislu sodbi z dne 28. februarja 1991 v zadevi Komisija proti Italiji (C-360/87, Recueil, str. I-791, točka 12) in z dne 15. junija 1995 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-220/94, Recueil, str. I-1589, točka 10). Dalje glej sodbe z dne 18. januarja 2001 v zadevi Komisija proti Italiji (C-162/99, Recueil, str. I-541, točke od 22 do 25); z dne 6. marca 2003 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-478/01, Recueil, str. I-2351, točka 20) in z dne 14. oktobra 2004 v zadevi Komisija proti Portugalski (C-275/03, neobjavljena v ZOdl., točka 33).
(
23
)	Glej točko 75 mojih sklepnih predlogov z dne 13. septembra 2007 v zadevi Komisija proti Luksemburgu, v kateri postopek še poteka (C-319/06).
(
24
)	Kot pravilno navaja Lanord Farinelli, M., „La norme technique: une source du droit légitime“, Revue française de droit administratif, 2005, št. 4. str. 740 in naslednje, je namen tehničnega predpisa, da usmerja človekovo ravnanje, vendar pa takega ravnanja ne more vsiliti. Slednje je mogoče le, če tehnični predpis postane zavezujoče pravno pravilo in kot tako predvidi sankcije za primer kršitve. Te sankcije so lahko upravnopravne, civilne ali pa celo kazenske.
(
25
)	Tudi če sporna prepoved spada na področje uporabe člena 28 ES, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se nacionalna ureditev, ki pomeni ukrep z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve, lahko upraviči z enim od razlogov splošnega interesa, naštetih v členu 30 ES, ali z nujnimi zahtevami (v tem smislu prim. sodbi z dne 19. junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, navedena v opombi 14, točka 29, in z dne 5. februarja 2004 v zadevi Komisija proti Italiji, C-270/02, Recueil, str. I-1559, točka 21). V obeh primerih mora biti nacionalna določba primerna, da se doseže zasledovani cilj, in ne sme preseči tistega, kar je zanjo nujno potrebno (prim. med drugim sodbe z dne 20. junija 2002 v zadevi Radiosistemi, C-388/00 in C-429/00, Recueil, str. 2002, I-5845, točke od 40 do 42; z dne 8. maja 2003 v zadevi ATRAL, C-14/02, Recueil, str. I-4431, točka 64; z dne 8. septembra 2005 v zadevi Yonemoto, C-40/04, ZOdl., str. I-7755, točka 55, in z dne 10. novembra 2005 v zadevi Komisija proti Portugalski, C-432/03, ZOdl., str. I-9665, točka 42).
(
26
)	Po mnenju Leible, S./Grabitz/Hilf, Das Recht der Europäischen Union, zvezek I, člen 30 ES, točki 12 in 15, imajo države članice pri zapolnitvi pojma javni red in varnost še zlasti široko presojo. Omejitev javne varnosti, ki izhaja iz pretoka blaga, praviloma vodi tudi do ogrožanja življenja in zdravja in je tako zajeta v tem pojmu. Isto velja za ogrožanje varnosti cestnega prometa (prim. sodbo z dne 11. junija 1987 v zadevi Goffette, 406/85, Recueil, str. 2525, v kateri je prometna varnost spadala na področje uporabe člena 30 ES, še preden se je priznala kot poseben nujni razlog v javnem interesu).
(
27
)	Sodišče je vedno poudarjalo, da izjema javne varnosti pomeni odmik od temeljnega načela prostega pretoka, ki ga je treba razlagati ozko in obsega katerega države članice ne morejo določiti enostransko (sodbe z dne 28. oktobra 1975 v zadevi Rutili, 36/75, Recueil, str. 1219, točka 27; z dne 27. oktobra 1977 v zadevi Bouchereau, 30/77, Recueil, str. 1999, točka 33; z dne 27. aprila 2006 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-441/02, ZOdl., str. I-3449, točka 34, in z dne 7. junija 2007 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C-50/06, ZOdl., str. I-4383, točka 42).
(
28
)	Podobno je glede pojma javni red navedeno v členu 14(1) Sklepa št. 1/80 Pridružitvenega sveta EGS-Turčija. V skladu z ustaljeno prakso se morajo temeljna načela, ki veljajo v okviru členov od 39 ES do 41 ES, na turške delavce, ki imajo pravice, ki so jim zagotovljene s Sklepom št. 1/80, prenesti v čim širšem obsegu. Iz tega sledi, da je pri določitvi obsega izjeme, ki je predvidena v členu 14(1) Sklepa št. 1/80, treba ravnati glede na to, kako se ista izjema razlaga na področju prostega gibanja delavcev, ki so pripadniki držav članic Skupnosti. Tovrstna razlaga je toliko bolj utemeljena, ker imajo navedeni predpisi skoraj enako besedilo kot člen 39(3) ES. Prim. sodbe z dne 4. oktobra 2007 v zadevi Polat (C-349/06); z dne 16. februarja 2006 v zadevi Torun (C-502/04, ZOdl., str. I-1563); z dne 10. februarja 2000 v zadevi Nazli (C-340/97, Recueil, str. I-957, točka 56) in z dne 11. novembra 2004 v zadevi Cetinkaya (C-467/02, Recueil, str. I-10895, točka 43).
(
29
)	Glede pojma javni red glej moje sklepne predloge z dne 13. septembra 2007 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-319/06, točke od 40 do 44), v kateri postopek še poteka. V sodbi z dne 14. oktobra 2004 v zadevi Omega (C-36/02, ZOdl., str. I-9609, točka 26) je Sodišče utemeljenost nacionalne prepovedi gospodarske dejavnosti, ki je bila sprejeta za varstvo javnega reda zaradi kršitve človeškega dostojanstva, ki jo je bilo prepoznati v tej dejavnosti, presodilo samo na podlagi določb Pogodbe o svobodi opravljanja storitev in ustreznih izjem (člen 55 ES v povezavi s členom 46(1) ES), čeprav je menilo, da določbe o prostem pretoku blaga nedvomno pridejo v upoštev. Po mnenju Müller-Graff, P.-C., Kommentar zum Vertrag über die Europäische Union und zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft (ur. Angela Bardenhewer-Rating in drugi), 6. izdaja, Baden-Baden 2003–2004, člen 30 ES, točka 49, je treba pojem javni red – večinoma v povezavi s pojmom javna varnost – razumeti kot „vseobsegajoč“. Na ta interes za varstvo se je zato mogoče sklicevati le v primerih, v katerih ni ustrezna nobena od preostalih pravnih dobrin, navedenih v členu 30 ES. Po mnenju avtorja so bile države članice v dosedanji praksi zadržane glede tega, da bi se za utemeljitev trgovinskih ovir sklicevale na motenje javnega reda. Fischer, P./Köck, H./Karollus, M., Europarecht, 4. izdaja, Dunaj 2002, str. 756, točka 1579, prav tako opozarjajo, da javni red relativno redko pride v poštev v okviru področja uporabe člena 30 ES.
(
30
)	Sodbi z dne 17. junija 1987 v zadevi Komisija proti Italiji (154/85, Recueil, str. 2717, točka 13 in naslednje) in z dne 30. aprila 1991 v zadevi Boscher (C-239/90, Recueil, str. I-2023, točka 23).
(
31
)	Sodba z dne 23. novembra 1978 v zadevi Thompson (7/78, Recueil, str. 2247, točki 32 in 34).
(
32
)	Sodba z dne 22. junija 1994 v zadevi Deutsche Milchkontor (C-426/92, ZOdl., str. I-2757, točka 44).
(
33
)	Sodbe z dne 2. aprila 1998 v zadevi EMU Tabac (C-296/95, Recueil, str. I-1605, točka 30); z dne 23. marca 1982 v zadevi Levin (53/81, Recueil, str. 1035, točke od 10 do 12) in z dne 14. januarja 1982 v zadevi Corman (64/81, Recueil, str. 13, točka 8). Pojmov prava Skupnosti se ne sme opredeliti z napotitvijo na pravne predpise držav članic. Napotovanje na pomen pojmov, kot jih opredeljujejo pravni redi držav članic, je izključeno predvsem takrat, ko gre za pojme, ki državam članicam dopuščajo omejevanje temeljnih svoboščin ali drugih individualnih pravic (glej Schütz, H.-J_/Bruha, T./König, D., Casebook Europarecht, München 2004, str. 451 in 452).
(
34
)	Po mnenju Bröhmer, J., v Calliess/Ruffert (ur.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. izdaja, 2007, člen 46, točka 4, str. 801, sta vzporednici na primer s pojmom javna varnost in red, kot ga opredeljuje nacionalno pravo, ki ureja policijo, le pogojno v pomoč za opredelitev pojma „javna varnost in red“ na ravni prava Skupnosti. Po mnenju Piska, C., Kommentar zu EU- und EG-Vertrag, Dunaj 2003, 3. izdaja, člen 30 ES, točka 26, pojem javni red na ravni prava Skupnosti nima narave policijskega prava v smislu nacionalnega prava.
(
35
)	Glej v opombi 27 navedeni sodbi Rutili (točka 27) in Bouchereau (točka 33); sodbi z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Orfanopoulos in Oliveri (C-482/01 in C-493/01, Recueil, str. I-5257, točki 64 in 65) in z dne 31. januarja 2006 v zadevi Komisija proti Španiji (C-503/03, ZOdl., str. I-1097, točka 45) in v opombi 27 navedeni sodbi Komisija proti Nemčiji (točka 34) in Komisija proti Nizozemski (točka 42).
(
36
)	Glej sodbo z dne 14. decembra 1974 v zadevi Van Duyn (41/74, Recueil, str. 1337, točki 18 in 19).
(
37
)	Glej v opombi 27 navedeni sodbi Rutili (točka 28) in Bouchereau (točka 35); sodbe z dne 14. marca 2000 v zadevi Scientology (C-54/99, Recueil, str. I-1335, točka 17); z dne 9. marca 2000 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-355/98, Recueil, str. I-1221, točka 28) in z dne 19. januarja 1999 v zadevi Calfa (C-348/96, Recueil, str. I-11, točki 21 in 23), v opombi 35 navedeni sodbi Orfanopoulos in Oliveri (točka 66) in Komisija proti Španiji (točka 46) in v opombi 27 navedeni sodbi Komisija proti Nemčiji (točka 35) in Komisija proti Nizozemski (točka 43).
(
38
)	Izboljšave na področju prometne varnosti imajo v Evropski uniji zaradi 1,3 milijona nesreč letno z več kot 40.000 mrtvimi ponesrečenci in 1,7 milijona poškodovanimi velik pomen. Komisija je glede tega v beli knjigi z dne 12. septembra 2001 o prometni politiki (KOM[2001] 370 konč.) predlagala, naj si Evropska unija zastavi za cilj zmanjšati število mrtvih za polovico do leta 2010. Vse države članice se soočajo z enakimi problemi varnosti cestnega prometa, namreč s prekoračitvami hitrosti vožnje, uživanjem alkohola, neuporabo varnostnega pasu, nezadostnim zaslonom za primer trka, nevarnimi odseki, neupoštevanjem časa vožnje in časa počitka pri opravljanju dejavnosti cestnih prevozov in slabo vidljivostjo. Člen 71(1)(c) ES vsebuje posebno pooblastilo, ki je podlaga za sprejetje ukrepov na področju varnosti cestnega prometa. Ti so tesno povezani s pravnim izenačevanjem tehničnih pravil in s tem z uskladitvijo pogojev konkurence. Skupnost je sprejela obilico tovrstnih predpisov. Med drugim se nanašajo na registracijo motornih vozil, homologacijo krmilnih naprav, zavorne sisteme, izhodno moč ali kakovost motornih vozil za prevoz nevarnih snovi. Dalje gre za mejne vrednosti, ki se nanašajo na škodljive snovi, izračunavanje porabe goriva in emisije CO2, dopustno raven hrupa ali velikost in težo določenih vozil. Na tem področju je poudarek pravnega izenačevanja na ravni Skupnosti. V širšem smislu je s prometno varnostjo povezan pravni okvir za evropsko vozniško dovoljenje. Na ravni Skupnosti so dalje urejeni obvezna uporaba varnostnih pasov v določenih motornih vozilih in ukrepi, katerih podlaga so okoljevarstveni cilji, kot je obvezna prodaja neosvinčenega bencina. Tudi ureditev poletnega časa po vsej Evropi je bila uvedena zaradi prometne politike (glede tega glej Oppermann, T., Europarecht, 3. izdaja, člen 22, točka 21, str. 470).
(
39
)	Prim. med drugim v opombi 14 navedeno sodbo Komisija proti Finski (točka 40) in sodbe z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Van Schaik (C-55/93, Recueil, str. I-4837, točka 19); z dne 12. oktobra 2000 v zadevi Snellers (C-314/98, Recueil, str. I-8633, točka 55) in z dne 21. marca 2002 v zadevi Cura Anlagen (C-451/99, Recueil, str. I-3193, točka 59). Prim. sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Italiji, o kateri postopek še poteka (C-110/05, točka 44).
(
40
)	Glej tudi zgoraj navedene sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Italiji (C-110/05, točka 46).
(
41
)	Na ravni Skupnosti je obvezna uporaba varnostnih pasov urejena z Direktivo Sveta 91/671/EGS z dne 16. decembra 1991 o približevanju zakonodaje držav članic o obvezni uporabi varnostnih pasov v vozilih z manj kakor 3,5 tone (UL L 373, str. 26), spremenjena z Direktivo 2003/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. aprila 2003 (UL L 115, str. 63).
(
42
)	Sodba z dne 27. junija 1996 v zadevi Brandsma (C-293/94, Recueil, str. I-3159, točka 11); v opombi 25 navedena sodba Komisija proti Portugalski (točka 44) in v opombi 15 navedena sodba Komisija proti Belgiji (točka 35).
(
43
)	V opombi 11 navedena sodba Deutscher Apothekerverband (točka 103) in v opombi 25 navedena sodba Komisija proti Portugalski (točka 44).
(
44
)	Sodbe Sodišča z dne 30. novembra 1983 v zadevi Van Bennekom (227/82, Recueil, str. 3883, točka 40); z dne 13. marca 1997 v zadevi Morellato (C-358/95, Recueil, str. I-1431, točka 14) in z dne 8. maja 2003 v zadevi ATRAL (C-14/02, Recueil, str. I-4431, točka 67), ter v opombi 25 navedena sodba Komisija proti Italiji (točka 22). O pomenu sorazmernosti ukrepov držav pogodbenic za varovanje javnega zdravja znotraj pravnega reda, ustvarjenega s Sporazumom EGP, s katerimi se omejuje prosti pretok blaga, glej sodbi Sodišča EFTA z dne 27. junija 1997 v zadevi Tore Wilhelmsen AS proti Oslo kommune (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, 53, št. 79, 87, 91, 92) in z dne 25. februarja 2005 v zadevi Pedicel proti Sosial-og helsedirektoratet (E-4/04, 2005 EFTA Court Report, 1, št. 55 in 56).
(
45
)	Sodbe z dne 13. novembra 2003 v zadevi Lindman (C-42/02, Recueil, str. I-13519, točka 25); z dne 18. marca 2004 v zadevi Leichtle (C-8/02, Recueil, str. I-2641, točka 45); z dne 7. julija 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-147/03, ZOdl., str. I-5969, točka 63); z dne 16. februarja 2006 v zadevi Rockler (C-137/04, ZOdl., str. I-1441, točka 25) in z dne 16. februarja 2006 v zadevi Öberg (C-185/04, ZOdl., str. I-1453, točka 22), ter v opombi 15 navedena sodba Komisija proti Belgiji (točka 36). Po mnenju Kingreena, T., v Calliess/Ruffert (urednik), Kommentar zu EUV/EGV, 3. izdaja, 2007, členi od 28 do 30 ES, točka 199, se države članice pri varovanju človekovega zdravja in življenja ne smejo opreti samo na domneve in trditve. Obseg dolžnosti utemeljitve kot izraz načela sorazmernosti bo odvisen zlasti od intenzivnosti nevarnosti, ki bo grozila v posameznem primeru, in verjetnosti, da se uresniči. Sicer ni nujno potrebno, da že nastane škoda, ker učinkovito varstvo predpostavlja raznovrstne preventivne ukrepe. Vendar obstaja obveznost, ki jo je treba redno preverjati glede na potrebo, da se nujnost omejitev prepričljivo dokaže na podlagi znanstvenih spoznanj ali evropskih/mednarodnih standardov.
(
46
)	Sklep Sveta 97/836/ES z dne 27. novembra 1997 v pričakovanju pristopa [o pristopu] Evropske skupnosti k Sporazumu Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo o sprejetju enotnih tehničnih predpisov za cestna vozila, opremo in dele, ki se lahko vgradijo v cestna vozila in/ali uporabijo na njih, in o pogojih za vzajemno priznanje homologacij, dodeljenih na podlagi teh predpisov („Revidiran sporazum iz leta 1958“) (UL L 346, str. 78). V Prilogi II tega sklepa je določeno, da namerava Evropska skupnost na dan pristopa k revidiranemu sporazumu v zvezi s kolesnimi vozili, opremo in deli omejiti svoj pristop na priznavanje in odobritve določenih predpisov ZN/ECE, ki so našteti v tabeli z navedenimi spremembami, ki veljajo na dan pristopa. V tabeli je naveden pravilnik št. 43 „Varnostno steklo“. Prim. Sündermann, glej op. 5, str. 51 in 54, v skladu s členom 300(7) ES v povezavi s členom 1(4) (glede novih predpisov) in členom 1(7) (glede obstoječih predpisov Revizije 2 Sporazuma iz leta 1958) ni potreben dodaten pravni akt, s katerim bi se ti predpisi oziroma njihove spremembe prenesle v notranje pravo. Tako sta Sporazum in ECE pravilnik št. 43 zavezujoča tako za Skupnost kot za njene države članice.
(
47
)	Uskladitev tehničnih predpisov za motorna vozila pod pokroviteljstvom Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo (ECE) in na ravni Skupnosti zasleduje v bistvenem tri cilje: varnost cestnega prometa, varstvo okolja in zagotovitev dostopa do trga glede trgovanja z motornimi vozili prek odprave tehničnih trgovinskih ovir. Prim. Sündermann B., glej op. 5, str. 49, 50 in 55; Oppermann T., glej op. 38, člen 22, točka 21, str. 470, in člen 18, točka 43, str. 388; Langner, „Technische Vorschriften und Normen“, v: Dauses (ur.), Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts, C. VI, točke 1, 4 in 118.