62018CJ0125_RES
Zadeva C‑125/18
Marc Gómez del Moral Guasch
proti
Bankia SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 3. marca 2020
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Pogodba o hipotekarnem kreditu – Spremenljiva obrestna mera – Referenčni indeks za hipotekarne kredite hranilnic – Indeks, ki izhaja iz zakonske ali druge določbe – Enostranska uvedba te določbe s strani prodajalca ali ponudnika – Nadzor zahteve po preglednosti s strani nacionalnega sodišča – Posledice ugotovitve nedovoljenosti določbe“
Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13 – Področje uporabe – Izključitev pogodbenih pogojev, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih – Pogoj, ki določa spremenljivo obrestno mero, ki temelji na referenčnem indeksu, določenem z nekogentno določbo nacionalnega prava – Uporaba direktive
(Direktiva Sveta 93/13, člen 1(2))
(Glej točke od 33 do 37 in točko 1 izreka.)
Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13 – Obveznost nacionalnega sodišča, da preveri jasnost in razumljivost pogodbenega pogoja, ki se nanaša na glavni predmet pogodbe – Obseg
(Direktiva Sveta 93/13, člena 4(2) in 8)
(Glej točke od 44 do 47 in točko 2 izreka.)
Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13 – Pogoj, ki določa spremenljivo obrestno mero – Zahteva po preglednosti – Obseg – Merila presoje
(Direktiva Sveta 93/13, člena 4(2) in 5)
(Glej točke od 52 do 54 in 56 ter točko 3 izreka.)
Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13 – Ugotovitev nepoštenosti pogoja – Obseg – Sprememba vsebine nepoštenega pogoja s strani nacionalnega sodišča – Nedopustnost – Nadomestitev nepoštenega pogoja s subsidiarno določbo nacionalnega prava s strani nacionalnega sodišča – Dopustnost
(Direktiva Sveta 93/13, člena 6(1) in 7(1))
(Glej točke od 59 do 64 in 67 ter točko 4 izreka.)
Povzetek
Španska sodišča morajo preveriti jasnost in razumljivost pogoja iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki določa uporabo spremenljive obrestne mere, ki temelji na indeksu španskih hranilnic. Če ugotovijo, da je ta pogoj nepošten, lahko za zaščito potrošnika pred posebej škodljivimi posledicami, ki bi lahko izhajale iz ničnosti kreditne pogodbe, ta indeks nadomestijo s subsidiarnim indeksom, določenim v španski zakonodaji.
Sodišče je v sodbi Gómez del Moral Guasch (C‑125/18), izrečeni 3. marca 2020, v sestavi velikega senata razsodilo, da pogoj v pogodbi o hipotekarnem kreditu, sklenjeni med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, na podlagi katerega se obrestna mera, ki jo mora plačati potrošnik, spreminja glede na referenčni indeks, ki temelji na hipotekarnih kreditih španskih hranilnic (v nadaljevanju: referenčni indeks) in je določen v španskem pravu, spada na področje uporabe Direktive o nedovoljenih pogojih (
1
). Ta pogoj namreč ne ustreza zahtevi, ki se nanaša na obvezne zakone ali predpise v smislu člena 1(2) te direktive. Sodišče je tudi pojasnilo, da morajo španska sodišča preveriti jasnost in razumljivost takega pogoja, in to ne glede na to, ali je bila v španskem pravu uporabljena možnost, ki jo imajo države članice na podlagi člena 4(2) Direktive o nedovoljenih pogojih, da določijo, da se preverjanje nepoštenosti pogoja med drugim ne nanaša na opredelitev glavnega predmeta pogodbe. Če ta sodišča ugotovijo, da je ta pogoj nepošten, lahko za zaščito potrošnika pred posebej škodljivimi posledicami, ki bi lahko izhajale iz ničnosti kreditne pogodbe, ta indeks nadomestijo s subsidiarnim indeksom, določenim v španski zakonodaji.
Ta sodba spada v okvir predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona (sodišče prve stopnje št. 38 v Barceloni, Španija). Marc Gómez del Moral Guasch je pred navedenim sodiščem vložil tožbo zaradi nepoštenosti določbe o spremenljivi obrestni meri, ki se plača v skladu s pogodbo o hipotekarnem kreditu, ki jo je sklenil z bančno ustanovo Bankia SA. V skladu s to določbo se obrestna mera, ki jo plača potrošnik, spreminja glede na referenčni indeks. Ta referenčni indeks je bil določen v nacionalni ureditvi, pri čemer so ga kreditne institucije lahko uporabljale za hipotekarne kredite. Vendar špansko sodišče poudarja, da je bila indeksacija spremenljivih obresti, izračunana na podlagi referenčnega indeksa, manj ugodna od indeksacije, izračunane na podlagi povprečne obrestne mere na evropskem medbančnem trgu (Euribor), ki naj bi se uporabljala pri 90 % hipotekarnih kreditov, sklenjenih v Španiji, pri čemer je nastal dodaten strošek v višini od 18.000 do 21.000 EUR na posojilo.
Sodišče je spomnilo, prvič, da pogoji, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih, ne spadajo na področje uporabe Direktive. (
2
) Vendar je Sodišče ugotovilo, da z nacionalno ureditvijo, ki se uporabi v postopku v glavni stvari, za posojila s spremenljivo obrestno mero ni bila določena uporaba uradnega referenčnega indeksa, temveč le pogoji, ki jih morajo izpolnjevati „indeksi ali referenčne obrestne mere“, da bi jih lahko uporabljale kreditne institucije, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Sodišče je zato ugotovilo, da na področje uporabe Direktive spada pogoj iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki določa, da obrestna mera, ki se uporabi za kredit, temelji na enem od uradnih referenčnih indeksov, določenih z nacionalno zakonodajo, ki jih kreditne institucije lahko uporabijo za hipotekarne kredite, kadar ta zakonodaja ne določa niti obvezne uporabe tega indeksa, ne glede na izbiro pogodbenih strank, niti njegove subsidiarne uporabe, če se stranki ne dogovorita drugače.
Drugič, Sodišče je obravnavalo pristojnost nacionalnega sodišča za nadzor jasnosti pogoja, ki se nanaša na glavni predmet pogodbe. Člen 4(2) Direktive namreč določa, da se preverjanje nepoštenosti pogojev med drugim ne nanaša na opredelitev glavnega predmeta pogodbe, če so ti pogoji v jasnem, razumljivem jeziku. (
3
) Špansko sodišče se sprašuje o možnosti, da nacionalno sodišče, tudi če ta določba Direktive ni prenesena v nacionalno pravo, preveri, ali pogoj, kakršen je sporni pogoj, izpolnjuje zahtevo po preglednosti, ki jo določa Direktiva. V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da morajo pogodbeni pogoji vedno izpolnjevati zahtevo po jasnosti in razumljivosti. (
4
) Sodišče ugotavlja, da se ta zahteva uporabi tudi, kadar pogoj spada na področje uporabe navedene določbe in tudi če zadevna država članica, v obravnavanem primeru Španija, te določbe ni prenesla v svoj pravni red. Iz tega sledi, da mora sodišče države članice vedno preveriti jasnost in razumljivost pogodbenega pogoja, ki se nanaša na glavni predmet pogodbe.
Tretjič, Sodišče je odločilo, da mora biti zaradi spoštovanja zahteve po preglednosti v smislu Direktive (
5
) pogoj, ki določa spremenljivo obrestno mero v okviru pogodbe o hipotekarnem kreditu, ne le formalno in slovnično razumljiv, ampak mora povprečnemu potrošniku, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, omogočati, da razume, kako se ta obrestna mera dejansko izračuna, ter tako na podlagi natančnih in razumljivih pogojev oceni morebitne znatne ekonomske posledice takega pogoja za svoje finančne obveznosti. Elementa, ki sta v zvezi s tem zlasti upoštevna, sta, prvič, okoliščina, da so glavni elementi v zvezi z izračunom obrestne mere brez težav dostopni vsem osebam, ki nameravajo skleniti pogodbo o hipotekarnem posojilu, ker je način izračuna te obrestne mere objavljen v uradnem listu zadevne države članice, in drugič, to, da prodajalec ali ponudnik potrošniku predloži informacije o preteklem gibanju indeksa, na podlagi katerega se ta obrestna mera izračuna.
Četrtič in zadnjič, Sodišče je v zvezi s pristojnostmi nacionalnega sodišča ob morebitni ugotovitvi nepoštenosti pogodbenega pogoja v smislu Direktive opozorilo, da Direktiva (
6
) ne nasprotuje temu, da nacionalno sodišče v položajih, v katerih ga ugotovitev ničnosti takega pogoja zavezuje, da ugotovi ničnost celotne pogodbe in tako potrošnika izpostavi posebej škodljivim posledicam, ob uporabi načel pogodbenega prava odpravi nepošteni pogoj in ga nadomesti s subsidiarno določbo nacionalnega prava. Posledica take ničnosti je načeloma namreč takojšnja izterljivost preostanka dolgovanega zneska posojila, višina katerega bi lahko presegla finančno zmožnost potrošnika, tako da bi bil kaznovan slednji, in ne posojilodajalec, ki zato ne bi bil odvrnjen od vključitve takih pogojev v pogodbe, ki jih ponuja. V obravnavanem primeru je španski zakonodajalec po sklenitvi sporne posojilne pogodbe uvedel „nadomestni“ indeks, ki je, kar mora preveriti predložitveno sodišče, subsidiaren. V teh okoliščinah je Sodišče ugotovilo, da Direktiva (
7
) ne nasprotuje temu, da nacionalno sodišče, če je nepošteni pogodbeni pogoj, ki za izračun spremenljivih obresti posojila določa referenčni indeks, ničen, ta indeks nadomesti z navedenim nadomestnim indeksom, ki se uporabi, če se stranki ne dogovorita drugače, pod pogojem, da zadevna pogodba o hipotekarnem kreditu zaradi odprave navedenega nepoštenega pogoja ne bi mogla več obstajati in da bi bile posledice razglasitve ničnosti te celotne pogodbe za potrošnika posebej škodljive.
(
1
)	Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).
(
2
)	Člen 1(2) Direktive 93/13.
(
3
)	Člen 4(2) Direktive 93/13, ki se nanaša na pogoje v zvezi z glavnim predmetom pogodbe ter primernostjo cene in plačila za storitve ali blago.
(
4
)	Člen 5 Direktive 93/13.
(
5
)	Člen 4(2) in (5) Direktive 93/13.
(
6
)	Člen 6(1) Direktive 93/13.
(
7
)	Člena 6(1) in 7(1) Direktive 93/13.