62023CJ0423
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Notranji trg električne energije – Direktiva (EU) 2019/944 – Člen 5 – Dobavne cene na tržni podlagi – Direktiva (EU) 2018/2001 – Spodbujanje uporabe energije iz obnovljivih virov – Uredba (EU) 2022/1854 – Nujno posredovanje za obravnavo visokih cen energije – Člena 6 in 7 – Zgornja meja tržnih prihodkov, prejetih s strani proizvajalcev električne energije, ki uporabljajo nekatere vire energije – Člen 8 – Nacionalni ukrepi za dodatno omejevanje tržnih prihodkov – Pogoji – Nacionalna ureditev, ki proizvajalcem ne zagotavlja, da obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo – Ohranjanje naložb v sektorju obnovljivih virov energije – Neobstoj zgornje meje za prihodke od prodaje električne energije, proizvedene iz črnega premoga – Neobstoj ureditve, ki bi se razlikovala glede na različne vire energije“
V zadevi C‑423/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče za Lombardijo, Italija) z odločbo z dne 7. julija 2023, ki je na Sodišče prispela 10. julija 2023, v postopku
Secab Soc. coop.
proti
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
ob udeležbi
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi I. Jarukaitis (poročevalec), predsednik senata, M. Condinanzi in N. Jääskinen, sodnika,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: G. Chiapponi, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. novembra 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Secab Soc. coop. C. Mainardis, M. Nussi in A. Travi, avvocati,
–
za Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo in A. Zoppini, avvocati,
–
za Associazione Italia Solare ETS G. Cassar, avvocata,
–
za Assoidroelettrica G. B. Conte in G. Giordano, avvocati,
–
za Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane C. Martorana, avvocata,
–
za italijansko vlado S. Fiorentino in G. Palmieri, agenta, skupaj z L. Delbono in R. Guizzi, avvocati dello Stato,
–
za belgijsko vlado P. Cottin in M. Jacobs, agenta, skupaj s K. Decroixem in B. Martelom, advocaten,
–
za grško vlado K. Boskovits in C. Kokkosi, agenta,
–
za Evropsko komisijo O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf in A. Spina, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. februarja 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(4) Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU (UL 2019, L 158, str. 125), uvodnih izjav 2, 3 in 12 Direktive (EU) 2018/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (UL 2018, L 328, str. 82) ter uvodnih izjav od 27 do 29, 39 in 41, člena 6(1), člena 7(1), od (h) do (j), ter člena 8(1)(a) in (d) ter (2) Uredbe Sveta (EU) 2022/1854 z dne 6. oktobra 2022 o nujnem posredovanju za obravnavanje visokih cen energije (UL 2022, L 261 I, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Secab Soc. coop., zadrugo, ki deluje v sektorju proizvodnje električne energije, ter Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) (nacionalni regulativni organ za energijo, omrežja in okolje, Italija) in Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, družbo italijanskega prava, ki je v popolni lasti italijanske države, prek Ministero dell’Economia e delle Finanze (ministrstvo za gospodarstvo in finance, Italija), zadolžena za spodbujanje in podpiranje razvoja obnovljivih virov energije in energetske učinkovitosti v okviru nacionalne energetske politike, glede zakonitosti nacionalne ureditve, ki določa zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije, proizvedene iz nekaterih obnovljivih virov energije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2018/2001
3
V uvodnih izjavah 2, 3 in 12 Direktive 2018/2001 je navedeno:
„(2)
V skladu s členom 194(1) [PDEU] je spodbujanje obnovljivih virov energije eden od ciljev energetske politike [Evropske] [u]nije. K temu cilju stremi ta direktiva. Večja uporaba energije iz obnovljivih virov je pomemben del svežnja ukrepov, potrebnih za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in izpolnitev zaveze, ki jo je Unija dala v okviru Pariškega sporazuma o podnebnih spremembah iz leta 2015, sprejetega na podlagi 21. konference pogodbenic Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja […], ter uresničitev energetskega in podnebnega okvira Unije za leto 2030, vključno z zavezujočim ciljem, da se do leta 2030 emisije v Uniji zmanjšajo za najmanj 40 % pod vrednostmi iz leta 1990. Zavezujoči cilj Unije glede energije iz obnovljivih virov za leto 2030 in prispevki držav članic k temu cilju, vključno z njihovimi osnovnimi deleži v zvezi z njihovimi nacionalnimi splošnimi cilji za leto 2020, so med elementi, ki so splošnega pomena za energetsko in okoljsko politiko Unije. Drugi taki elementi so zajeti v okviru iz te direktive, na primer za razvoj ogrevanja in hlajenja z energijo iz obnovljivih virov ter razvoj goriv iz obnovljivih virov, namenjenih uporabi v prometu.
(3)
Povečana uporaba energije iz obnovljivih virov ima tudi temeljno vlogo pri spodbujanju zanesljivosti oskrbe z energijo, trajnostne energije po dostopnih cenah in tehnološkega razvoja in inovacij ter vodilnega položaja v tehnologiji in industriji ob hkratnem zagotavljanju okoljskih, socialnih in zdravstvenih koristi ter veliko možnosti za zaposlovanje in regionalni razvoj, zlasti na podeželskih in odročnih območjih, v regijah ali na ozemljih z nizko gostoto prebivalstva ali kjer poteka delna deindustrializacija.
[…]
(12)
Da bi podprli ambiciozne prispevke držav članic k cilju Unije, bi bilo treba določiti finančni okvir, katerega namen bi bil spodbujati naložbe v projekte za energijo iz obnovljivih virov v državah članicah, tudi z uporabo finančnih instrumentov.“
Direktiva 2019/944
4
Člen 5 Direktive 2019/944, naslovljen „Dobavne cene na tržni podlagi“, določa:
„1.   Dobavitelji prosto določajo ceno, po kateri odjemalcem dobavljajo električno energijo. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev učinkovite konkurence med dobavitelji.
[…]
3.   Države članice lahko z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 izvajajo javne posege v določanje cen za dobavo električne energije energetsko revnim ali ranljivim gospodinjskim odjemalcem. Za takšne javne posege veljajo pogoji iz odstavkov 4 in 5.
4.   Javni posegi v določanje cen za dobavo električne energije:
(a)
so v splošnem gospodarskem interesu in ne presegajo tistega, kar je potrebno za zagotovitev tega splošnega gospodarskega interesa;
(b)
so jasno opredeljeni, pregledni, nediskriminatorni in preverljivi;
(c)
elektroenergetskim podjetjem v Uniji zagotavljajo enakopraven dostop do odjemalcev;
(d)
so časovno omejeni in sorazmerni glede na upravičence;
(e)
ne povzročajo dodatnih stroškov za udeležence na trgu na diskriminatoren način.
[…]“
Uredba 2022/1854
5
V uvodnih izjavah 1, od 27 do 29 in od 39 do 41 Uredbe 2022/1854 je bilo navedeno:
„(1)
Od septembra 2021 je opaziti zelo visoke cene na trgih električne energije. […]
[…]
(27)
Raven, na kateri je določena zgornja meja tržnih prihodkov, ne bi smela ogroziti zmožnosti zadevnih proizvajalcev, vključno s proizvajalci energije iz obnovljivih virov, da povrnejo svoje naložbene in obratovalne stroške, ter bi morala ohraniti in spodbujati prihodnje naložbe v zmogljivosti, potrebne za razogljičen in zanesljiv elektroenergetski sistem. Zgornja meja tržnih prihodkov, ki je enotna po vsej Uniji, je najprimernejša za ohranitev delovanja notranjega trga električne energije, saj se tako ohranja cenovna konkurenca med proizvajalci električne energije na podlagi različnih tehnologij, zlasti za obnovljive vire energije.
(28)
Medtem ko se občasne in kratkoročne cenovne konice lahko štejejo za običajno značilnost trga električne energije in so lahko za nekatere vlagatelje koristne, da si povrnejo naložbe v proizvodnjo, se izjemno in trajno zviševanje cen od februarja 2022 znatno razlikuje od običajnih razmer na trgu z občasnimi cenovnimi konicami. Zato zgornja meja tržnih prihodkov ne bi smela biti nižja od razumnih pričakovanj tržnih udeležencev glede povprečne ravni cen električne energije v urah, ko je bilo - pred vojno agresijo [Ruske federacije] proti Ukrajini - povpraševanje po električni energiji najvišje. Pred februarjem 2022 so bile pričakovane povprečne konične cene na veleprodajnem trgu električne energije v zadnjih desetletjih po vsej Uniji znatno in dosledno pod 180 [evrov] na [megavatno uro], kljub razlikam v cenah električne energije med regijami v Uniji. Ker je bila prvotna naložbena odločitev tržnih udeležencev sprejeta na podlagi pričakovanja, da bodo cene v času konic v povprečju nižje od te ravni, določitev zgornje meje tržnih prihodkov na 180 [evrov] na MWh pomeni raven, ki je precej višja od teh prvotnih tržnih pričakovanj. Z ohranjanjem razlike od cene, ki bi jo vlagatelji lahko razumno pričakovali, je treba zagotoviti, da zgornja meja tržnih prihodkov ne bo v nasprotju s prvotno oceno donosnosti naložb.
(29)
Poleg tega je zgornja meja tržnih prihodkov, določena na 180 [evrov] na Mwh, dosledno višja, vključno z razumno razliko, od sedanjih izravnanih stroškov proizvodnje energije (LCOE [levelised cost of electricity]) za ustrezne proizvodne tehnologije, kar proizvajalcem, za katere se uporablja, omogoča, da pokrijejo svoje naložbe in stroške poslovanja. Glede na to, da zgornja meja tržnih prihodkov pušča precejšnjo razliko med razumnimi izravnanimi stroški proizvodnje energije in zgornjo mejo tržnih prihodkov, ni mogoče pričakovati, da bo zgornja meja ovirala naložbe v nove podmejne zmogljivost.
[…]
(39)
Zaradi pomislekov glede zanesljivosti oskrbe bi morale imeti države članice možnost, da določijo zgornjo mejo tržnih prihodkov na način, ki proizvajalcem električne energije omogoča, da obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo tržnih prihodkov.
(40)
Glede na to, da se mešanica proizvodnje in stroškovna struktura objektov za proizvodnjo električne energije med državami članicami zelo razlikujeta, bi jim bilo treba dovoliti, da pod posebnimi pogoji ohranijo ali uvedejo nacionalne krizne ukrepe.
(41)
Države članice bi morale zlasti ohraniti možnost nadaljnje omejitve prihodkov proizvajalcev, za katere se uporablja zgornja meja tržnih prihodkov in določitve posebne zgornje meje tržnih prihodkov od prodaje električne energije, proizvedene iz črnega premoga, katere cena je lahko v nekaterih državah članicah znatno nižja od cene mejnih tehnologij. Za zagotovitev pravne varnosti bi bilo treba državam članicam dovoliti tudi, da ohranijo ali uvedejo nacionalne krizne ukrepe, ki omejujejo tržne prihodke proizvajalcev, za katere ne velja zgornja meja tržnih prihodkov na ravni Unije.“
6
Člen 6 te uredbe, naslovljen „Obvezna zgornja meja tržnih prihodkov“, je v odstavkih 1 in 2 določal:
„1.   Za tržne prihodke proizvajalcev, pridobljene s proizvodnjo električne energije iz virov iz člena 7(1), se določi zgornja meja pri največ 180 [evrov] na MWh proizvedene električne energije.
2.   Države članice zagotovijo, da zgornja meja tržnih prihodkov zajame vse tržne prihodke proizvajalcev in po potrebi posrednikov, ki so v imenu proizvajalcev udeleženi na veleprodajnem trgu električne energije, ne glede na tržni časovni okvir, v katerem poteka transakcija, in ne glede na to, ali se z električno energijo trguje dvostransko ali na centraliziranem trgu.“
7
Člen 7 navedene uredbe, naslovljen „Uporaba zgornje meje tržnih prihodkov za proizvajalce električne energije“, je v odstavkih 1 in 5 določal:
„1.   Zgornja meja tržnih prihodkov iz člena 6 se uporablja za tržne prihodke od prodaje električne energije, proizvedene iz naslednjih virov:
(a)
vetrna energija;
(b)
sončna energija (sončna toplota in sončna fotovoltaika);
(c)
geotermalna energija;
(d)
vodna energija brez akumulacije;
(e)
biomasno gorivo (trdna ali plinasta biomasna goriva) razen biometana;
(f)
odpadki;
(g)
jedrska energija;
(h)
lignit;
(i)
proizvodi iz surove nafte;
(j)
šota
[…]
5.   Države članice se lahko odločijo, da se zgornja meja tržnih prihodkov uporablja le za 90 % tržnih prihodkov, ki presegajo zgornjo mejo tržnih prihodkov iz člena 6(1).“
8
Člen 8 te uredbe, naslovljen „Nacionalni krizni ukrepi“, je določal:
„1.   Države članice lahko:
(a)
ohranijo ali uvedejo ukrepe, ki dodatno omejujejo tržne prihodke proizvajalcev ki proizvajajo električno energijo iz virov, navedenih členu 7(1), vključno z možnostjo razlikovanja med tehnologijami, ter tržne prihodke drugih udeležencev na trgu, vključno s tistimi, ki so dejavni na področju trgovanja z električno energijo;
[…]
(c)
ohranijo ali uvedejo nacionalne ukrepe za omejitev tržnih prihodkov proizvajalcev, ki proizvajajo električno energijo iz virov, ki niso navedeni v členu 7(1);
(d)
določijo posebno zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije, proizvedene iz črnega premoga;
[…]
2.   Ukrepi iz odstavka 1 v skladu s to uredbo:
(a)
so sorazmerni in nediskriminatorni;
(b)
ne ogrožajo investicijskih signalov;
(c)
zagotavljajo pokritost naložb in operativnih stroškov;
(d)
ne izkrivljajo delovanja veleprodajnih trgov električne energije in zlasti ne vplivajo na vrstni red gospodarnosti in oblikovanje cen na veleprodajnem trgu;
(e)
so združljivi s pravom Unije.“
9
Člen 10 Uredbe 2022/1854, naslovljen „Porazdelitev presežnih prihodkov“, je v odstavku 1 določal:
„Države članice zagotovijo, da se vsi presežni prihodki, ki izhajajo iz uveljavljanja zgornje meje tržnih prihodkov, uporabijo namensko za financiranje ukrepov v podporo končnim odjemalcem električne energije, ki blažijo vpliv visokih cen električne energije na te odjemalce.“
10
Člen 22 te uredbe, naslovljen „Začetek veljavnosti in uporaba“, je določal:
„1.   Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
2.   Brez poseganja v obveznost razdelitve presežnih prihodkov v skladu s členom 10 in uporabe prihodkov iz začasnega solidarnostnega prispevka v skladu s členom 17, ter brez poseganja v obveznost poročanja iz člena 20(2) se ta uredba uporablja do 31. decembra 2023 pod naslednjimi pogoji:
[…]
(c) členi 6, 7, in 8 se uporabljajo od 1. decembra 2022 do 30. junija 2023;
[…].“
Italijansko pravo
Uredba-zakon št. 4/2022
11
Uredba-zakon št. 4/2022, s spremembami preoblikovana z legge n. 25 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID-19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (zakon št. 25 o potrditvi uredbe-zakona št. 4 z dne 27. januarja 2022 o nujnih ukrepih za podporo podjetij in gospodarskih subjektov, dela, zdravja in lokalnih storitev v okviru krize zaradi covida-19 ter za omejitev učinkov povečanja cen v elektroenergetskem sektorju) z dne28. marca 2022 (GURI št. 73 z dne 28. marca 2022, redni dodatek št. 13) (v nadaljevanju: uredba‑zakon št. 4/2022), vsebuje člen 15a, naslovljen „Dodatni ukrepi v zvezi z električno energijo, proizvedeno v obratih, ki uporabljajo obnovljive vire energije“. Ta člen 15a je določal:
„1.   Od 1. februarja 2022 do 31. decembra 2022 se za ceno energije uporablja dvosmerni mehanizem nadomestil glede na električno energijo, ki jo v omrežje oddajo:
(a)
fotonapetostni obrati z močjo nad 20 kW, ki prejemajo fiksne premije na podlagi mehanizma nakupne tarife (Conto Energia), ki niso odvisne od tržnih cen;
(b)
obrati z močjo nad 20 kW, ki uporabljajo sončne, vodne, geotermalne in vetrne vire ter niso upravičeni do mehanizmov spodbud in ki so začeli obratovati pred 1. januarjem 2010.
[…]
3.   Za namene odstavka 1 družba GSE izračuna razliko med vrednostmi iz spodnjih točk (a) in (b):
(a)
referenčna cena, enaka tisti iz preglednice v [prilogi k tej] uredbi-zakonu, za vsako tržno območje (ki znaša med 56 in 58 EUR na MWh (razen na Sardiniji in Siciliji, kjer je določena na 61 EUR na MWh oziroma 75 EUR na MWh));
(b)
tržna cena, ki je:
(1)
za obrate iz odstavka 1(a) in obrate iz odstavka 1(b), ki uporabljajo sončne, vetrne, geotermalne in tekoče vodne vire, enaka tržni urni tarifi električne energije; za pogodbe o dobavi, sklenjene pred 27. januarjem 2022, ki ne izpolnjujejo pogojev iz odstavka 7, pa ceni, navedeni v zadevnih pogodbah;
(2)
za obrate iz odstavka 1(b), ki niso obrati iz točke (1), enaka mesečnemu aritmetičnemu povprečju tržnih urnih cen električne energije; za pogodbe o dobavi, sklenjene pred 27. januarjem 2022, ki ne izpolnjujejo pogojev iz odstavka 7, pa ceni, navedeni v zadevnih pogodbah.
4.   Če je razlika iz odstavka 3 pozitivna, družba GSE proizvajalcu plača ustrezni znesek. Če je ta razlika negativna, družba GSE opravi izravnavo ali od proizvajalca zahteva ustrezen znesek.
[…]“
12
Člen 11(1) uredbe-zakona št. 115/2022, s spremembami preoblikovana z legge n. 142 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza Idrica, politiche sociali e industriali (zakon št. 142 o spremembi uredbe-zakona št. 115 z dne 9. avgusta 2022 o nujnih ukrepih na področju energije, vodne krize, socialnih in industrijskih politik) z dne 21. septembra 2022 (GURI št. 221 z dne 21. septembra 2022, str. 1), je do 30. junija 2023 podaljšala uporabo mehanizma nadomestil iz tega člena 15a.
Zakon št. 197/22
13
Legge n. 197 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023-2025 (zakon št. 197 o oceni državnega proračuna za proračunsko leto 2023 in večletnem proračunu za triletno obdobje 2023–2025) z dne 29. decembra 2022 (GURI št. 303 z dne 29. decembra 2022, redni dodatek št. 43) (v nadaljevanju: zakon št. 197/22) v členu 1, od (30) do (33), določa:
„30.   V skladu z Uredbo [2022/1854] se od 1. decembra 2022 do 30. junija 2023 uporablja zgornja meja za tržne prihodke proizvajalcev električne energije z enosmernim mehanizmom nadomestil za električno energijo, ki jo oddajajo v omrežje:
(a)
obrati, ki uporabljajo obnovljive vire, ki ne spadajo na področje uporabe člena 15a [uredbe-zakona št. 4/2022];
(b)
obrati, ki uporabljajo neobnovljive vire iz člena 7(1) Uredbe [2022/1854].
31.   Zgornja meja tržnih prihodkov se uporablja za vse tržne prihodke, ki jih pridobijo proizvajalci električne energije iz zgoraj navedenih obratov in po potrebi posredniki, ki v imenu teh proizvajalcev sodelujejo na veleprodajnih trgih z električno energijo, ne glede na zapadlost transakcije, s katero se ustvarja prihodek, in ne glede na to, ali se z električno energijo trguje v dvostranskem okviru ali na centraliziranem trgu.
32.   Za namene odstavka 30 [družba GSE] izračuna razliko med vrednostmi iz spodnjih točk (a) in (b):
(a)
referenčna cena v višini 180 EUR na MWh ali za vire, katerih proizvodni stroški presegajo to ceno, vrednost za tehnologijo, določeno v skladu z merili, ki jih določi ARERA […], ob upoštevanju naložbenih in operativnih stroškov ter primernega nadomestila za naložbe. V ta namen je v primeru obratov, ki se spodbujajo z enonamenskimi mehanizmi, razen tistih, ki nadomeščajo zelene certifikate, referenčna cena enaka najvišji vrednosti med zneskom 180 EUR na MWh in veljavno tarifo;
(b)
tržna cena, enaka mesečni povprečni urni tarifi na tržnem območju, določeni kot tehtano povprečje za obrate, ki uporabljajo nestalne vire energije, na podlagi proizvodnega profila vsakega obrata in kot aritmetična sredina za obrate, ki uporabljajo nestalne vire energije, ali za pogodbe o dobavi, sklenjene pred datumom začetka veljavnosti tega zakona št. 197/22[, to je pred 1. januarjem 2023], ki ne spadajo med predpostavke iz odstavka 37, po ceni, navedeni v navedenih pogodbah.
33.   Če je razlika iz odstavka 32 negativna, družba GSE izplača izravnalni znesek ali od proizvajalca zahteva ustrezen znesek.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
14
Zadruga Secab upravlja hidroelektrarne, ki uporabljajo vodne vire. Ker ta družba spada na področje uporabe člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022, je zanjo veljal ukrep zgornje meje prihodkov iz te določbe. Ker je v tem okviru od družbe GSE prejela več računov, je pri Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče za Lombardijo, Italija), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo za razglasitev ničnosti med drugim odločbe ARERA o izvajanju te določbe, tehničnih pravil v zvezi z uporabo navedene določbe, ki jih je družba GSE sprejela 18. oktobra in 15. novembra 2022, in računov, ki ji jih je izdala družba GSE, na podlagi iste določbe. Zadruga Secab v utemeljitev tožbe trdi, da je člen 15a uredbe-zakona št. 4/2022 v nasprotju s pravom Unije.
15
Predložitveno sodišče navaja, da je bila uporaba tega člena 15a, ki je bila prvotno določena za obdobje od 1. februarja do 31. decembra 2022, z uredbo-zakonom št. 115/2022 podaljšana do 30. junija 2023. Ugotavlja tudi, da je Uredba 2022/1854 začela veljati šele 8. oktobra 2022, da je bila z zadnjenavedeno uredbo določena višja zgornja meja prihodkov in širše področje uporabe od tistih iz navedenega člena 15a ter da so bili z odstavki od 30 do 38 člena 1 zakona št. 197/22 za obdobje od 1. decembra 2022 do 30. junija 2023 uvedeni členi od 6 do 8 te uredbe, pri čemer pa so bili izključeni obrati, ki uporabljajo obnovljive vire energije, ki so že spadali na področje uporabe tega člena 15a. Tako navaja, da čeprav je bil člen 15a sprejet pred Uredbo 2022/1854, v bistvu pomeni določbo nacionalnega prava, s katero se ta uredba izvaja v zvezi z energijo iz obnovljivih virov iz tega člena 15a.
16
Predložitveno sodišče dodaja, da je bil navedeni člen 15a, tako kot Uredba 2022/1854, sprejet z namenom začasne omejitve izrednih tržnih prihodkov proizvajalcev energije, katerih stroški niso prizadeti zaradi nihanj cen zemeljskega plina, z uporabo zgornje meje teh izrednih prihodkov in razdelitvijo ustreznih zneskov končnim odjemalcem. Vendar dvomi o konkretnih pravilih, ki jih je sprejel italijanski zakonodajalec za določitev take zgornje meje prihodkov.
17
Na prvem mestu, to sodišče se sprašuje o znesku zgornje meje iz člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022. V zvezi s tem na eni strani navaja, da čeprav je referenčna cena iz odstavka 3(a) tega člena 15a, ki znaša med 56 EUR na MWh proizvedene električne energije in 75 EUR na MWh proizvedene električne energije, znatno nižja od cene, ki jo je določila Unija in se znatno razlikuje od te cene, ki znaša 180 EUR na MWh proizvedene električne energije, je po mnenju ARERA pravična. Italijanski zakonodajalec naj bi namreč to ceno določil tako, da je upošteval aritmetično povprečje cen, ugotovljenih na vsakem tržnem območju med 1. januarjem 2010 in 31. decembrom 2020, ki so bile ponovno ocenjene glede na inflacijo. Vendar meni, da bi se bilo treba v skladu z uvodno izjavo 28 Uredbe 2022/1854 za določitev zgornje meje tržnih prihodkov sklicevati na ure, ko je bilo – pred vojno agresijo Ruske federacije proti Ukrajini – povpraševanje najvišje. Poleg tega naj bi enotna nacionalna cena leta 2020, ki so ga zaznamovale motnje, povezane z izbruhom covida-19, dosegla zgodovinsko nizko raven proizvedene električne energije, celo do 38,92 EUR na MWh, medtem ko naj bi se leta 2021, ki v tem povprečju ni bilo upoštevano, ta cena močno zvišala, in sicer do 125 EUR na MWh proizvedene električne energije, tako kot v prvem četrtletju leta 2022, ko naj bi dosegla 308 EUR na MWh proizvedene električne energije. V teh okoliščinah predložitveno sodišče dvomi, da je zgornja meja iz navedenega člena 15a sorazmerna in razumna, saj naj ta ne bi zagotavljal, da lahko proizvajalci obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo, kot naj bi se zahtevalo v uvodni izjavi 39 te uredbe.
18
Na drugi strani se po mnenju tega sodišča člen 15a uredbe-zakona št. 4/2022 ne zdi primeren za zaščito naložb v sektorju energije iz obnovljivih virov, zlasti kar zadeva zmožnost izvedbe takih naložb v prihodnosti za povečanje uporabe obnovljivih virov energije. V zvezi s tem napotuje zlasti na uvodno izjavo 2 Direktive 2018/2001, v kateri naj bi bil poudarjen pomen nadomestitve fosilnih virov energije in spodbujanja uporabe obnovljivih virov energije, ter na uvodni izjavi 28 in 29 Uredbe 2022/1854, iz katerih naj bi izhajalo, da je treba zgornjo mejo določiti tako, da ne bo vplivala na prvotno oceno donosnosti naložb. Zdi pa se, da italijanski zakonodajalec teh zahtev ni upošteval pri določitvi zgornje meje iz tega člena 15a.
19
Na drugem mestu, predložitveno sodišče ugotavlja, prvič, da Uredba 2022/1854 določa zgornjo mejo iz člena 6 za proizvajalce energije, ki uporabljajo lignit, surovo nafto in šoto, ter v uvodni izjavi 41 in členu 8(1)(d) določa, da bi morale države članice določiti posebno zgornjo mejo za proizvajalce, ki uporabljajo črni premog. Člen 15a uredbe-zakona št. 4/0022 pa naj ne bi določal nobene ureditve, ki bi se uporabljala za te proizvajalce, ki naj bi zato prejeli neupravičeno ugodnost. Drugič, poudarja, da čeprav člen 8(1)(a) Uredbe 2022/1854 državam članicam omogoča, da ureditev, ki se uporablja, razlikujejo glede na različne vire energije, je bila z navedenim členom 15a uvedena enotna zgornja meja za vse kategorije proizvajalcev, na katere se ta člen nanaša, čeprav se proizvodni stroški med kategorijami obratov razlikujejo.
20
V teh okoliščinah je Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče za Lombardijo) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali člen 5(4) Direktive [2019/944], uvodni izjavi 3 in 12 Direktive [2018/2001], uvodne izjave [od] 27 [do] 29 [in] 39 ter člena 6(1) in 8(2) Uredbe [2022/1854] nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije v skladu s postopkom iz člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022 […], ki proizvajalcem ne zagotavlja, da nad to zgornjo mejo obdržijo 10 % prihodkov?
2.
Ali člen 5(4) Direktive [2019/944], uvodne izjave 2, 3 in 12 Direktive [2018/2001], uvodne izjave [od] 27 [do] 29 [in] 39 ter člena 6(1) in 8(2)(b) in (c) Uredbe [2022/1854] nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije v skladu s postopkom iz člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022 […], ki ne ohranja in spodbuja naložb v sektor obnovljivih virov energije?
3.
Ali uvodna izjava 3 Direktive [2018/2001], uvodni izjavi 27 in 41 ter členi 7(1), [od] (h) [do] (j), 8(1)(a) in (d) ter 8(2) Uredbe [2022/1854] nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije v skladu s postopkom iz člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022 […], ki ne določa posebne zgornje meje za prihodke od prodaje energije iz črnega premoga ali različne ureditve glede na proizvodni vir?“
Dopustnost
21
Družba GSE in italijanska vlada trdita, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten, ker ne vsebuje vseh dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko Sodišče nanj koristno odgovorilo, tako da ne izpolnjuje zahtev iz člena 94 Poslovnika Sodišča. Družba GSE zlasti trdi, da predložitveno sodišče za nobeno od postavljenih vprašanj ni navedlo določenih dejanskih ali pravnih okoliščin, ki pa naj bi bile odločilne za pravilno presojo dvomov, ki jih je navedlo to sodišče, in ki naj bi poleg tega v veliki meri temeljile na preudarkih, ki jih je zadruga Secab navedla v tožbi pred tem sodiščem.
22
Iz ustaljene sodne prakse, ki se odraža v členu 94(a) in (b) Poslovnika, izhaja, da nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, od tega sodišča zahteva, da opredeli dejanski in pravni okvir, v katerega se umeščajo vprašanja, ki jih postavlja, ali vsaj pojasni dejanske okoliščine, ki so podlaga za ta vprašanja. Poleg tega je treba v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, kot določa člen 94(c) Poslovnika, nujno pojasniti razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in zvezo, ki po njegovem mnenju obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari (sodba z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 59 in navedena sodna praksa).
23
V obravnavani zadevi predložitvena odločba izpolnjuje te zahteve. Vsebuje namreč podrobno predstavitev upoštevnega dejanskega in pravnega okvira, predložitveno sodišče pa je za vsako od postavljenih vprašanj navedlo razloge, iz katerih meni, da bi nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari lahko kršila določbe prava Unije, na katere se nanaša.
24
Poleg tega imajo nacionalna sodišča najširšo diskrecijsko pravico, da Sodišču predložijo vprašanje o razlagi upoštevnih določb prava Unije. Le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu o glavni stvari in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, je pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Iz tega sledi, da za vprašanja, ki jih postavijo predložitvena sodišča, velja domneva upoštevnosti in da Sodišče lahko zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, le če je očitno, da zahtevana razlaga nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na navedena vprašanja dalo koristne odgovore (glej v tem smislu sodbi z dne 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, točki 15 in 18, in z dne 1. avgusta 2025, Voore Mets in Lemeks Põlva, C‑784/23, EU:C:2025:609, točka 31).
25
Iz tega izhaja, da z dejstvom, da naj bi se ugotovitve predložitvenega sodišča v veliki meri zgledovale po ugotovitvah, ki jih je pred njim navedla zadruga Secab, tudi če bi bilo dokazano, ni mogoče dokazati nedopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe, saj so pogoji iz člena 94 Poslovnika izpolnjeni in v obravnavanem primeru ni podan nobeden od primerov, na podlagi katerih bi Sodišče lahko zavrnilo odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, opredeljenih v prejšnji točki te sodbe.
26
Poleg tega v delu, v katerem belgijska vlada izpodbija dopustnost dela postavljenih vprašanj v delu, v katerem se nanašajo na razlago uvodnih izjav aktov Unije, čeprav niso pravno zavezujoče, zadostuje navesti, da zgolj s to okoliščino ni mogoče dokazati zatrjevane nedopustnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 13. decembra 1989, Grimaldi, C‑322/88, EU:C:1989:646, točki 7 in 8, in z dne 15. julija 2021, FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, točki 53 in 54).
27
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je zato dopusten.
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
28
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, naloga Sodišča nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče vprašanja za predhodno odločanje morda preoblikovati. Poleg tega lahko Sodišče presodi, da je treba upoštevati določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v besedilu svojega vprašanja ni sklicevalo (glej sodbi z dne 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, točka 18, in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli, C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 44).
29
Okoliščina, da se je predložitveno sodišče v vprašanjih formalno sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, namreč ni ovira za to, da mu Sodišče predloži vse elemente razlage, ki bi mu lahko koristili pri presoji zadeve v glavni stvari, tako da iz vseh elementov, ki jih je predložilo to sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, izlušči elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbi z dne 29. novembra 1978, Redmond, 83/78, EU:C:2000:214, točka 26, in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli, C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 45).
30
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da želi predložitveno sodišče pridobiti elemente, ki mu omogočajo presojo skladnosti nacionalne ureditve, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in ki se je uporabljala od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023, s katero je bila določena zgornja meja tržnih prihodkov od prodaje električne energije, s pravom Unije. Poleg tega je očitno, da je treba za odgovor na prvo postavljeno vprašanje upoštevati tudi člen 7(5) in člen 8(1) Uredbe 2022/1854, na katera se predložitveno sodišče v besedilu tega vprašanja ni sklicevalo.
31
Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(4) Direktive 2019/944, uvodni izjavi 3 in 12 Direktive 2018/2001 ter člen 6(1) in člen 8 Uredbe 2022/1854 v povezavi s členom 7(5) ter uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki jih proizvajalci električne energije pridobijo od obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi zagotovili, da ti proizvajalci ohranijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo.
32
V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, opozoriti, da člen 5 Direktive 2019/944 v odstavku 1 določa, da lahko dobavitelji prosto določajo ceno, po kateri odjemalcem dobavljajo električno energijo, in da države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev učinkovite konkurence med dobavitelji. Vendar odstavek 3 tega člena 5 določa, da lahko države članice z odstopanjem zlasti od tega odstavka 1 izvajajo javne posege v določanje cen za dobavo električne energije energetsko revnim ali ranljivim gospodinjskim odjemalcem, za te javne posege pa veljajo pogoji iz odstavkov 4 in 5 navedenega člena 5.
33
Namen člena 5(4) Direktive 2019/944 je tako urediti posege držav članic v določanje cen, po katerih dobavitelji električne energije prodajajo električno energijo nekaterim kategorijam odjemalcev. Ta določba zato ni povezana z določitvijo zgornje meje tržnih prihodkov od prodaje električne energije s strani nekaterih proizvajalcev.
34
Iz tega sledi, da je treba navedeno določbo razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je opisana v točki 31 te sodbe.
35
Na drugem mestu, opozoriti je treba, da preambula akta Unije ni pravno zavezujoča (sodbi z dne 19. novembra 1998, Nilsson in drugi, C‑162/97, EU:C:1998:554, točka 54, in z dne 19. decembra 2024, Caisse d’allocations familiales des Hauts-de-Seine, C‑664/23, EU:C:2024:1046, točka 39). Z uvodnima izjavama 3 in 12 Direktive 2018/2001 torej ni mogoče uvesti obveznosti, zlasti za države članice. Zato ne morejo nasprotovati nacionalni ureditvi, kot je opisana v točki 31 te sodbe.
36
Vsekakor je treba tudi ob predpostavki, da želi predložitveno sodišče s sklicevanjem na uvodni izjavi 3 in 12 Direktive 2018/2001 pridobiti razlago določb te direktive, ugotoviti, da so v teh uvodnih izjavah 3 in 12 zgolj navedeni splošni preudarki, ki se po eni strani nanašajo na vlogo, ki jo lahko ima večja uporaba energije iz obnovljivih virov zlasti pri spodbujanju zanesljivosti oskrbe z energijo, trajnostne energije po dostopnih cenah in tehnološkega razvoja, in po drugi strani na cilje, da se v podporo ambicioznim prispevkom držav članic k cilju Unije vzpostavi finančni okvir v državah članicah za spodbujanje naložb v projekte na področju energije iz obnovljivih virov. Ti splošni preudarki pa se ne navezujejo na nobeno posebno določbo Direktive 2018/2001, ki državam članicam nalaga konkretno obveznost.
37
Iz navedenega izhaja, da je treba uvodni izjavi 3 in 12 Direktive 2018/2001 razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v točki 31 te sodbe.
38
Na tretjem mestu, na eni strani je treba poudariti, da so se v skladu s členom 22(2)(c) Uredbe 2022/1854 členi od 6 do 8 te uredbe uporabljali od 1. decembra 2022 do 30. junija 2023. Iz tega izhaja, da jih nikakor ni mogoče razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je opisana v točki 31 te sodbe, za obdobje, v katerem se niso uporabljali, in sicer v obravnavanem primeru za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. novembra 2022.
39
Na drugi strani je treba v zvezi z obdobjem iz postopka v glavni stvari, v katerem so se ti členi uporabljali, opozoriti, da člen 6(1) te uredbe določa, da se tržni prihodki proizvajalcev električne energije iz virov iz člena 7(1) navedene uredbe omejijo na največ 180 EUR na MWh proizvedene električne energije. Med temi viri je v tem členu 7(1)(d) vodna električna energija brez akumulacije.
40
Poleg tega je v navedenem členu 7 v odstavku 5 pojasnjeno, da se lahko države članice odločijo, da se zgornja meja tržnih prihodkov uporablja le za 90 % tržnih prihodkov, ki presegajo zgornjo mejo tržnih prihodkov iz člena 6(1) Uredbe 2022/1854.
41
Iz tega sledi, da morajo države članice na podlagi tega člena 6(1) v povezavi s tem členom 7(1)(d) in (5) med drugim omejiti tržne prihodke proizvajalcev hidroenergije iz tekočih voda na največ 180 EUR na MWh proizvedene električne energije in da nimajo obveznosti, ampak le možnost, da zgornjo mejo uporabijo le za 90 % tržnih prihodkov, ki presegajo zgornjo mejo iz navedenega člena 6(1).
42
Vendar v obravnavanem primeru ni sporno, da zgornja meja iz postopka v glavni stvari ni 180 EUR na MWh proizvedene električne energije, ampak nižja zgornja meja od tiste iz istega člena 6(1). V zvezi s tem pa so v členu 8 Uredbe 2022/1854 v odstavku 1 našteti različni nacionalni ukrepi, ki jih države članice lahko sprejmejo v primeru krize in ki morajo torej izpolnjevati pogoje, naštete v odstavku 2 tega člena 8.
43
Natančneje, člen 8(1)(a) Uredbe 2022/1854 med drugim določa, da lahko države članice ohranijo ali uvedejo ukrepe, ki dodatno omejujejo tržne prihodke proizvajalcev, ki proizvajajo električno energijo iz virov, navedenih v členu 7(1) te uredbe. V odstavku 2 tega člena 8 je v točki (a) pojasnjeno, da so ukrepi iz odstavka 1 navedenega člena 8 sorazmerni in nediskriminatorni, v točki (b), da ne ogrožajo investicijskih signalov, v točki (c), da zagotavljajo pokritost naložb in operativnih stroškov, v točki (d), da ne izkrivljajo delovanja veleprodajnih trgov električne energije in zlasti ne vplivajo na vrstni red gospodarnosti in oblikovanje cen na veleprodajnem trgu, in v točki (e), da so združljivi s pravom Unije.
44
Člen 8 Uredbe 2022/1854 tako ne vsebuje obveznosti za države članice, da zgornjo mejo, ki bi jo ohranile ali uvedle na podlagi odstavka 1 tega člena 8, uporabijo le za 90 % prihodkov, ki presegajo to zgornjo mejo. Iz tega sledi, da Uredba 2022/1854 ne more nasprotovati nacionalni ureditvi, s katero je bila določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki jih proizvajalci električne energije pridobijo iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ker taka ureditev ne zagotavlja, da ti proizvajalci obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo.
45
V zvezi s tem je treba ob upoštevanju dvomov, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče, dodati še, da ni mogoče šteti, da taka ureditev ni sorazmerna v smislu člena 8(2)(a) te uredbe, razen če se meni, da je zakonodajalec Unije s tem, da je državam članicam zgolj ponudil možnost iz člena 7(5) navedene uredbe, sam kršil načelo sorazmernosti. Poleg tega je treba v skladu s splošnim načelom razlage določbo, kolikor je mogoče, razlagati tako, da se ne vzbuja dvom o njeni veljavnosti (sodbi z dne 4. oktobra 2001, Italija/Komisija, C‑403/99, EU:C:2001:507, točka 37, in z dne 8. maja 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, točka 66).
46
Razlaga iz točke 44 te sodbe je poleg tega podprta z uvodnimi izjavami Uredbe 2022/1854. V skladu z uvodno izjavo 39 te uredbe „bi morale imeti“ države članice zaradi pomislekov glede zanesljivosti oskrbe „možnost“, da določijo zgornjo mejo tržnih prihodkov na način, ki proizvajalcem električne energije omogoča, da obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo tržnih prihodkov. Ta uvodna izjava 39 tako potrjuje, da države članice tudi v okviru zgornje meje, določene v členu 6(1) te uredbe, zadevnim proizvajalcem niso dolžne dovoliti, da obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad to zgornjo mejo.
47
Poleg tega je v uvodni izjavi 40 navedene uredbe navedeno, da bi jim bilo glede na to, da se mešanica proizvodnje in stroškovna struktura objektov za proizvodnjo električne energije med državami članicami zelo razlikujeta, treba dovoliti, da pod posebnimi pogoji ohranijo ali uvedejo nacionalne krizne ukrepe. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 41 Uredbe 2022/1854 med drugim pojasnjeno, da bi morale države članice ohraniti možnost nadaljnje omejitve prihodkov proizvajalcev, za katere se uporablja zgornja meja tržnih prihodkov. Ti uvodni izjavi tako ne vsebujeta nobene navedbe v smislu, da bi morale države članice v okviru zgornje meje, ki bi jo ohranile ali uvedle na podlagi člena 8(1) te uredbe, določiti, da lahko zadevni proizvajalci obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad to zgornjo mejo.
48
Enako velja za uvodne izjave od 27 do 29 Uredbe 2022/1854, na katere se predložitveno sodišče sklicuje v prvem vprašanju, ki prav tako ne vsebujejo navedb v smislu obveznosti, ki jo je to sodišče predvidelo v okviru prvega vprašanja.
49
Iz tega sledi, da je treba člen 6(1) in člen 8 Uredbe 2022/1854 v povezavi s členom 7(5) ter uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe v delu, v katerem se uporabljata ratione temporis, razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v točki 31 te sodbe.
50
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(4) Direktive 2019/944, uvodni izjavi 3 in 12 Direktive 2018/2001 ter člen 6(1) in člen 8 Uredbe 2022/1854 v povezavi s členom 7(5) ter uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki jih proizvajalci električne energije pridobijo od obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi zagotovili, da ti proizvajalci ohranijo 10 % presežnih prihodkov nad to zgornjo mejo.
Drugo vprašanje
51
Ob upoštevanju tega, kar je bilo že navedeno v točkah od 28 do 30 te sodbe, je treba šteti, da predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(4) Direktive 2019/944, uvodne izjave 2, 3 in 12 Direktive 2018/2001 ter člen 6(1) in člen 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, sprejeti pred Uredbo 2022/1854, s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, pri čemer je bila ta zgornja meja določena na podlagi aritmetičnega povprečja cen, ugotovljenih na ustreznem tržnem območju v obdobju od 1. januarja 2010 do 31. decembra 2020, ponovno ovrednotenih glede na inflacijo.
52
V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, opozoriti, da je treba iz istih razlogov, kot so bili že navedeni v točkah 32 in 33 te sodbe, člen 5(4) Direktive 2019/944 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v prejšnji točki te sodbe.
53
Na drugem mestu, iz istih razlogov, kot so bili že navedeni v točkah 35 in 36 te sodbe, je treba uvodni izjavi 3 in 12 Direktive 2018/2001 razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v točki 51 te sodbe. Enako velja za uvodno izjavo 2 te direktive. Poleg tega, da zadnjenavedena uvodna izjava ni pravno zavezujoča, se namreč omejuje na poudarjanje, da je cilj spodbujanja energije iz obnovljivih virov eden od ciljev energetske politike Unije, ki mu sledi navedena direktiva, in da je povečanje uporabe energije iz obnovljivih virov pomemben del svežnja ukrepov, potrebnih zlasti za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, pri čemer pa nima konkretnega izraza v posebni določbi iste direktive.
54
Na tretjem mestu, na eni strani, iz istega razloga, kot je bil naveden v točki 38 te sodbe, člen 6(1) in člen 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854 ne moreta nasprotovati nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v točki 51 te sodbe, za obdobje, v katerem se nista uporabljala, in sicer v obravnavanem primeru za obdobje od 1. februarja do 30. novembra 2022.
55
Na drugi strani je treba v zvezi z obdobjem iz postopka v glavni stvari, v katerem so se te določbe uporabljale, ugotoviti, da iz člena 6(1) in člena 8 Uredbe 2022/1854, katerih besedilo je povzeto v točkah 39, 42 in 43 te sodbe, izhaja, da, kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 44 sklepnih predlogov, zgolj z dejstvom, da je znesek zgornje meje, ki jo država članica določi na podlagi člena 8(1), nižji od zneska iz člena 6(1) Uredbe 2022/1854, samo po sebi ni mogoče dokazati nezdružljivosti te prve zgornje meje s to uredbo, saj te določbe državam članicam puščajo določeno polje proste presoje, ki jim omogoča, da zgornjo mejo, ki jo določijo, določijo ob upoštevanju značilnosti svojega nacionalnega trga. Uredba 2022/1854 namreč ne vsebuje nobene natančne navedbe o tem, kako je treba določiti zgornjo mejo, ki jo določijo države članice, ki uporabijo možnost, ki jim je ponujena s členom 8(1), zlasti točko (a), te uredbe, razen spoštovanja pogojev, naštetih v odstavku 2 tega člena 8.
56
V zvezi s tem uvodnih izjav od 27 do 29 in 39 Uredbe 2022/1854 ni mogoče razlagati tako, da državam članicam nalagajo uporabo posebne metodologije. Kot je bilo že opozorjeno v točki 35 te sodbe, preambula akta Unije ni pravno zavezujoča. Te uvodne izjave kot take torej ne morejo ustvarjati obveznosti, zlasti za države članice.
57
Poleg tega, čeprav je v tej uvodni izjavi 27 pojasnjeno, da raven, na kateri je določena zgornja meja tržnih prihodkov, ne bi smela ogroziti zmožnosti zadevnih proizvajalcev, da povrnejo svoje naložbene in obratovalne stroške, ter bi morala poleg tega ohraniti in spodbujati prihodnje naložbe v zmogljivosti, potrebne za razogljičen in zanesljiv elektroenergetski sistem, se te podrobnosti v bistvu ne razlikujejo od tega, kar določa člen 8(2)(b) te uredbe, in sicer da investicijski signali niso ogroženi.
58
Čeprav so v uvodnih izjavah 28 in 29 navedene uredbe navedeni razlogi, iz katerih je Svet Evropske unije v členu 6(1) iste uredbe za proizvedeno električno energijo določil zgornjo mejo 180 EUR na MWh, pa ne vsebujeta obveznosti za države članice glede metodologije, ki jo je treba uporabiti za določitev zgornje meje, ki jo bodo te določile na podlagi člena 8(1) Uredbe 2022/1854.
59
V uvodni izjavi 39 te uredbe – in kot je bilo že ugotovljeno v točki 46 te sodbe – pa je navedeno le, da bi morale imeti države članice zaradi upoštevanja pomislekov glede zanesljivosti oskrbe možnost, da določijo zgornjo mejo tržnih prihodkov na način, ki proizvajalcem električne energije omogoča, da obdržijo 10 % presežnih prihodkov nad zgornjo mejo tržnih prihodkov.
60
Ker torej v Uredbi 2022/1854 ni zavezujoče navedbe o metodologiji, ki jo morajo države članice uporabiti pri določanju zgornje meje na podlagi člena 8(1) Uredbe 2022/1854, morajo biti izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 tega člena 8. V zvezi s tem je treba ob upoštevanju dvomov, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče, opozoriti, da v skladu z določbami odstavka 2(b) in (c) navedenega člena 8 zgornja meja, določena v skladu z odstavkom 1 tega člena, ne sme ogroziti investicijskih signalov in mora zagotavljati pokritost naložb in operativnih stroškov.
61
Presoja združljivosti zgornje meje, ki so jo izbrali nacionalni organi, glede na merila iz točk (b) in (c) tega odstavka 2 pa je dejanska in je odvisna od značilnosti nacionalnega trga ter vseh pravnih in dejanskih okoliščin, značilnih zlasti za položaj zadevnih proizvajalcev električne energije. Ta presoja je torej v pristojnosti nacionalnih organov in v obravnavanem primeru predložitvenega sodišča. Ob tem mu lahko Sodišče v skladu s svojo ustaljeno sodno prakso, ko odloča o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, poda pojasnila, ki ga usmerjajo pri njegovi presoji (glej po analogiji sodbi z dne 21. februarja 2006, Halifax in drugi, C‑255/02, EU:C:2006:121, točka 77, in z dne 11. januarja 2024, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, točka 42).
62
Tako je za to presojo zlasti upoštevno dejstvo, prvič, da se je za določitev zgornje meje sklicevalo na objektivno merilo, ki temelji na povprečnih pogojih, ki so na trgu prevladovali pred energetsko krizo v razmeroma dolgem obdobju, in da se je poleg tega upoštevala inflacija. Zdi se namreč, da lahko uporaba takega objektivnega merila izpolnjuje zahteve iz člena 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854, ker omogoča zagotovitev, da se zgornja meja določi na ravni cen, ki so jo lahko običajno obveščeni vlagatelji razumno predvideli v času, ko so izvedli svoje naložbe.
63
Natančneje, ker je treba v skladu s tem členom 8(2)(c) zgornjo mejo tržnih prihodkov določiti tako, da se zberejo presežni prihodki, ob upoštevanju stroškov naložb in operativnih stroškov, ki jih je treba kriti, se zdi, da je zgornja meja, določena s takim merilom, primerna za pridobitev le prihodkov, ki presegajo tako raven cen, in sicer prihodkov, ki jih taki vlagatelji ob sprejetju odločitve o naložbi niso mogli razumno pričakovati.
64
Na podlagi dejstva, da je bilo v obravnavanem primeru upoštevano leto 2020, ne pa tudi leto 2021, ni mogoče dokazati, da taka metoda ne izpolnjuje pogojev iz teh določb. Po eni strani namreč ni sporno, da so se cene energije začele močno zviševati že leta 2021, pri čemer je poleg tega v uvodni izjavi 1 Uredbe 2022/1854 poudarjeno, da so bile na trgih električne energije od septembra 2021 opažene že zelo visoke cene. To, da bi se štelo, da je treba leto 2021 nujno upoštevati pri določitvi zgornje meje, bi bilo torej v nasprotju s ciljem, ki se uresničuje s to mejo, ki jo lahko države članice določijo na podlagi člena 8 te uredbe. Po drugi strani in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, se zdi, da to, da je bilo v obravnavanem primeru upoštevano povprečje cen v desetletnem obdobju tik pred neobičajnim zvišanjem cen, ki naj bi se izravnalo z zgornjo mejo v korist potrošnikov, ki se poleg tega prilagaja glede na inflacijo, omogoča nevtralizacijo vseh morebitnih nepravilnosti, ki bi vplivale na eno od desetih upoštevanih let.
65
Drugič, v okviru presoje, ki jo mora opraviti predložitveno sodišče, sta upoštevna tudi izjemnost in omejeno časovno področje uporabe zadevne zgornje meje, zlasti kadar sta povezana s povprečnim trajanjem obratovanja zadevnih obratov za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov in z dejstvom, da so naložbe v sektor energije iz obnovljivih virov že po svoji naravi dolgoročne naložbe. V obravnavanem primeru in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti to sodišče, se torej ob upoštevanju izjemne narave zgornje meje iz postopka v glavni stvari in njenega omejenega trajanja uporabe glede na trajanje obratovanja obrata za proizvodnjo hidroenergije iz tekočih voda ne zdi, da bi določitev zgornje meje po metodologiji, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, lahko ogrozila naložbe v tem sektorju.
66
Tretjič, prav tako so upoštevni za presojo učinkov, ki jih lahko ima zgornja meja prihodkov na naložbe, strukturo stroškov zadevnih obratov in izravnalne stroške proizvodnje energije za zadevno tehnologijo. Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, pa je razvidno, da je s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, struktura stroškov proizvajalcev energije iz obnovljivih virov, kot je zadruga Secab, kljub nepredvidljivemu zvišanju cen fosilnih goriv ostala večinoma nespremenjena, saj to zvišanje ni vplivalo na stroške proizvodnje energije za take gospodarske subjekte.
67
Četrtič, okoliščina, da – kot v obravnavanem primeru – določeno zgornjo mejo spremlja mehanizem, s katerim se uvaja zakonska obveznost nadomestila zadevnim proizvajalcem v primeru čezmernega znižanja tržnih cen, tako da ta zgornja meja pomeni tudi zajamčeno najnižjo ceno za te proizvajalce, kaže na to, da je navedena zgornja meja določena na ravni, ki zadostuje za izpolnitev pogojev iz člena 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854, razen če bi se štelo, da bi bil vzpostavljen mehanizem, ki ne bi imel ekonomske logike.
68
Petič, predložitveno sodišče bo moralo upoštevati tudi dejstvo, da Uredba 2022/1854 kot nujno posredovanje za zagotovitev varstva javnega interesa tudi z možnostmi, ki jih priznava državam članicam, kot so tiste, ki izhajajo iz njenega člena 8(1), da ob spoštovanju pogojev iz odstavka 2 tega člena 8 določi zgornjo mejo, ki je nižja od tiste iz člena 6(1) te uredbe, tehta interese proizvajalcev energije iz obnovljivih virov in interese odjemalcev ter v členu 10(1) določa, da države članice presežne prihodke, ki izhajajo iz uveljavljanja zgornje meje tržnih prihodkov, uporabijo za financiranje ukrepov v podporo končnim odjemalcem električne energije, ki blažijo vpliv visokih cen električne energije na te odjemalce.
69
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(4) Direktive 2019/944, uvodne izjave 2, 3 in 12 Direktive 2018/2001 ter člen 6(1) in člen 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, pri čemer je bila ta zgornja meja določena na podlagi aritmetične sredine cen, ugotovljenih na ustreznem tržnem območju v obdobju od 1. januarja 2010 do 31. decembra 2020, ponovno ovrednotenih glede na inflacijo, če taka ureditev ne vpliva na naložbe v sektorju energije iz obnovljivih virov v smislu tega člena 8(2)(b) in (c), kar je treba presojati glede na vse upoštevne okoliščine.
Tretje vprašanje
70
Najprej, poudariti je treba, da je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da se predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem sprašuje, ali je treba na eni strani določiti zgornjo mejo prihodkov proizvajalcev električne energije iz črnega premoga in na drugi strani določiti diferencirane zgornje meje prihodkov za različne kategorije proizvajalcev električne energije, za katere se uporablja zgornja meja iz člena 15a uredbe-zakona št. 4/2022. Ta pa se uporablja le za nekatere obrate, ki uporabljajo „sončne, vodne, geotermalne in vetrne vire“.
71
Zato je treba ob upoštevanju tega, kar je bilo že navedeno v točkah od 28 do 30 te sodbe, razumeti, da predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba uvodno izjavo 3 Direktive 2018/2001 ter člen 7(1), od (h) do (j), člen 8(1)(a) in (d) ter člen 8(2) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnima izjavama 27 in 41 te uredbe razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, sprejeti pred Uredbo 2022/1854, s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi bila določena zgornja meja za prihodke od prodaje energije, proizvedene iz črnega premoga, ali diferencirana zgornja meja za proizvajalce električne energije iz sončnih, geotermalnih ali vetrnih virov.
72
V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, opozoriti, da uvodna izjava 3 Direktive 2018/2001, kot je bilo že navedeno v točkah 35 in 36 te sodbe, ni pravno zavezujoča in ni konkretno izražena v posebni določbi te direktive. Poleg tega uvodna izjava 3 ni povezana z določitvijo zgornje meje prihodkov nekaterih proizvajalcev električne energije, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari. Zato navedena uvodna izjava 3 ne more nasprotovati nacionalni ureditvi, kakršna je opisana v prejšnji točki te sodbe.
73
Na drugem mestu, člena 7(1), od (h) do (j), člena 8(1)(a) in (d) ter člena 8(2) Uredbe 2022/1854 iz istega razloga, kot je bil že naveden v točki 38 te sodbe, ni mogoče razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi za obdobje od 1. februarja do 30. novembra 2022, kakršna je opisana v točki 71 te sodbe, zato se te določbe ne uporabljajo ratione temporis.
74
V zvezi z obdobjem od 1. decembra 2022 do 30. junija 2023 iz člena 7(1) Uredbe 2022/1854 v povezavi s členom 6(1) te uredbe izhaja, da se zgornja meja tržnih prihodkov iz tega člena 6 uporablja za tržne prihodke od prodaje električne energije, proizvedene iz virov, navedenih v tem členu 7(1). Med njimi so v točki (a) med drugim vetrna energija, v točki (b) sončna toplotna in sončna fotovoltaika, v točki (c) geotermalna energija, v točki (d) vodna energija brez akumulacije, v točki (h) lignit, v točki (i) proizvodi iz surove nafte in v točki (j) šota. Črni premog ne spada med vire energije, naštete v navedenem členu 7(1).
75
Nasprotno pa člen 8(1) navedene uredbe v točki (c) določa, da lahko države članice ohranijo ali uvedejo nacionalne ukrepe za omejitev tržnih prihodkov proizvajalcev, ki proizvajajo električno energijo iz virov, ki niso navedeni v členu 7(1) te uredbe, in v točki (d), da lahko države članice določijo posebno zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije, proizvedene iz črnega premoga. Kot je razvidno iz nedvoumnega besedila teh določb, gre zgolj za možnosti, priznane državam članicam. Te torej niso dolžne določiti zgornje meje za tržne prihodke, ki jih pridobijo proizvajalci električne energije iz črnega premoga.
76
Poleg tega imajo države članice v skladu s členom 8(1)(a) Uredbe 2022/1854 le možnost razlikovanja med tehnologijami. Zato zgolj tega, da je bila z ureditvijo, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, določena enaka zgornja meja prihodkov za proizvajalce električne energije iz virov, naštetih v členu 7(1)(d), od (h) do (j), ali da je bila z zakonom št. 197/22 določena drugačna zgornja meja za proizvajalce električne energije iz drugih virov, naštetih v tem odstavku 1, ni mogoče šteti za kršitev določb te uredbe.
77
Na podlagi uvodnih izjav 27 in 41 te uredbe, na kateri se sklicuje predložitveno sodišče, ni mogoče sprejeti drugačne razlage od tiste, ki je navedena v točkah 75 in 76 te sodbe. Ker preambula akta Unije ni pravno zavezujoča, se namreč ni mogoče sklicevati na uvodne izjave takega akta, da bi se odstopilo od samih določb zadevnega akta, niti da bi se te določbe razlagale v smislu, ki je v nasprotju z njihovim besedilom (sodba z dne 21. marca 2024, LEA, C‑10/22, EU:C:2024:254, točka 51 in navedena sodna praksa). V obravnavanem primeru pa je besedilo členov od 6 do 8 Uredbe 2022/1854 nedvoumno glede neobstoja obveznosti držav članic, da določijo zgornjo mejo tržnih prihodkov, ki jih pridobijo proizvajalci električne energije iz črnega premoga, ali da določijo diferencirane zgornje meje glede na uporabljene tehnologije.
78
Poleg tega, kot je bilo že ugotovljeno v točki 57 te sodbe, se uvodna izjava 27 Uredbe 2022/1854 v bistvu ne razlikuje od tega, kar določa člen 8(2)(b) te uredbe, in tako zgolj navaja, da zgornja meja prihodkov ne sme ogroziti naložb v obnovljive vire energije. Kar zadeva uvodno izjavo 41 navedene uredbe, je v njej zgolj potrjeno, da imajo države članice zgolj možnost, da določijo posebno zgornjo mejo tržnih prihodkov od prodaje električne energije, proizvedene iz črnega premoga.
79
Ob upoštevanju vsega, kar je bilo navedeno, je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba uvodno izjavo 3 Direktive 2018/2001 ter člen 7(1), od (h) do (j), člen 8(1)(a) in (d) ter člen 8(2) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnima izjavama 27 in 41 te uredbe razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, sprejeti pred Uredbo 2022/1854, s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi bila določena zgornja meja za prihodke od prodaje energije, proizvedene iz črnega premoga, ali diferencirana zgornja meja za proizvajalce električne energije iz sončnih, geotermalnih ali vetrnih virov.
Stroški
80
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Člen 5(4) Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU, uvodni izjavi 3 in 12 Direktive (EU) 2018/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov ter člen 6(1) in člen 8 Uredbe Sveta (EU) 2022/1854 z dne 6. oktobra 2022 o nujnem posredovanju za obravnavo visokih cen energije v povezavi s členom 7(5) in uvodnimi izjavami od 27 do 29 in 39 te uredbe
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki jih proizvajalci električne energije pridobijo od obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi zagotovili, da ti proizvajalci ohranijo 10 % presežnih prihodkov nad to zgornjo mejo.
2.
Člen 5(4) Direktive 2019/944, uvodne izjave 2, 3 in 12 Direktive 2018/2001 ter člen 6(1) in člen 8(2)(b) in (c) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnimi izjavami od 27 do 29 ter 39 te uredbe
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je bila sprejeta pred Uredbo 2022/1854 in s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, pri čemer je bila ta zgornja meja določena na podlagi aritmetične sredine cen, ugotovljenih na ustreznem tržnem območju v obdobju od 1. januarja 2010 do 31. decembra 2020, ponovno ovrednotenih glede na inflacijo, če taka ureditev ne vpliva na naložbe v sektorju energije iz obnovljivih virov v smislu tega člena 8(2)(b) in (c), kar je treba presojati glede na vse upoštevne okoliščine.
3.
Uvodno izjavo 3 Direktive 2018/2001 ter člen 7(1), od (h) do (j), člen 8(1)(a) in (d) ter člen 8(2) Uredbe 2022/1854 v povezavi z uvodnima izjavama 27 in 41 te uredbe
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, sprejeti pred Uredbo 2022/1854, s katero je bila za obdobje od 1. februarja 2022 do 30. junija 2023 določena zgornja meja tržnih prihodkov, ki so jih proizvajalci električne energije pridobili iz obratov, ki izkoriščajo hidroenergijo iz tekočih voda, ne da bi bila določena zgornja meja za prihodke od prodaje energije, proizvedene iz črnega premoga, ali diferencirana zgornja meja za proizvajalce električne energije iz sončnih, geotermalnih ali vetrnih virov.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.