62020TJ0058
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (sedmi razširjeni senat)
z dne 13. novembra 2024 (
*1
)
„Konkurenca – Koncentracije – Nemška trga televizijskih in telekomunikacijskih storitev – Sklep o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP – Zaveze – Presoja horizontalnih, vertikalnih in konglomeratnih učinkov koncentracije na konkurenco – Konkurenčno razmerje med udeležencema koncentracije – Sprememba, značilna za koncentracijo – Očitna napaka pri presoji“
V zadevi T‑58/20,
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH s sedežem v Kölnu (Nemčija), ki jo zastopajo M. Geppert, P. Schmitz in J. Schulze zur Wiesche, odvetniki,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopajo G. Conte, A. Keidel in C. Vollrath, agenti,
tožena stranka,
ob sodelovanju:
Vodafone Group plc s sedežem v Newburyju (Združeno kraljestvo), ki jo zastopajo V. Vollmann, solicitor, C. Jeffs, A. Chadd in D. Seeliger, odvetniki,
intervenientka,
SPLOŠNO SODIŠČE (sedmi razširjeni senat),
v sestavi M. van der Woude, predsednik, R. da Silva Passos (poročevalec), sodnik, I. Reine, sodnica, ter L. Truchot in M. Sampol Pucurull, sodnika,
sodna tajnica: S. Jund, administratorka,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 22. septembra 2023
izreka naslednjo
Sodbo (
1
)
1
Tožeča stranka, družba NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2019) 5187 final z dne 18. julija 2019 o razglasitvi koncentracije, v skladu s katero namerava družba Vodafone Group plc pridobiti nekatera sredstva družbe Liberty Global plc (zadeva COMP/M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets), za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
[…]
I. Postopek in predlogi strank
[…]
47
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen;
–
Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.
48
Komisija in družba Vodafone Splošnemu sodišču predlagata, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
II. Pravo
[…]
B.
Prvi tožbeni razlog: očitne napake pri presoji ter kršitev obveznosti obrazložitve in dolžnosti skrbnega ravnanja, ki izhajajo iz zavrnitve ugotovitve bistvenega oviranja učinkovite konkurence na trgu večstanovanjskih enot (v nadaljevanju: MDU)
[…]
3. Prvi del: očitne napake pri presoji, ki naj bi jih storila Komisija s tem, da je menila, da udeleženca koncentracije nista bila neposredna konkurenta
[…]
98
V zvezi s tem je treba pojasniti, da neposredna konkurenca med podjetji obstaja, kadar ta tekmujejo za iste stranke.
99
V obravnavani zadevi ni sporno, da se kabelski omrežji udeležencev koncentracije ne prekrivata in da ima stranka MDU, ki želi skleniti pogodbo z dobaviteljem televizijskih signalov, v praksi načeloma le možnost izbire med udeležencem koncentracije, v čigar kabelskem profilu se nahaja stavba, ki jo je treba priključiti, in enim od njegovih konkurentov, kot je tožeča stranka. To, ali je bil trg MDU pred koncentracijo nacionalnega obsega ali omejen na kabelske profile udeležencev koncentracije, ne spremeni ničesar, saj se ta ugotovitev uporabi v obeh primerih.
100
Iz tega izhaja, da si proizvodi, ki sta jih tržila udeleženca koncentracije, v praksi niso bili konkurenčni, tako da je Komisija, ne da bi storila očitno napako pri presoji, ugotovila, da ta udeleženca pred koncentracijo nista bila neposredna konkurenta.
101
S trditvami tožeče stranke ni mogoče dokazati nasprotnega.
102
Na prvem mestu, navesti je treba, da, kot je Komisija potrdila pred Splošnim sodiščem, so obstajali resni indici za to, da je bil trg MDU pred koncentracijo z geografskega vidika omejen na kabelski profil vsakega od udeležencev, vendar da zaradi obstoja dobaviteljev in strank, dejavnih na nacionalni ravni, ter dejstva, da morebitne razlike v ceni znotraj države niso bile povezane s tema profiloma, ni mogla popolnoma izključiti možnosti obstoja trga MDU z nacionalnim obsegom.
103
Tako okoliščina, da je Komisija obravnavala možnost, da je trg nacionalni, ne pomeni, da je menila, da si udeleženca koncentracije na takem hipotetičnem trgu neposredno konkurirata. Komisija je šele pozneje v okviru preučitve učinkov koncentracije na trg MDU presojala, ali bi na morebitnem nacionalnem trgu koncentracija ob upoštevanju dejavnosti udeležencev povzročila, da med njima ne bi bilo več neposredne konkurence. Iz okoliščine, da je Komisija v izpodbijanem sklepu obravnavala možnost, da je imel trg MDU že pred koncentracijo nacionalno razsežnost, torej ni mogoče sklepati, da sta bila udeleženca koncentracije nujno dejanska konkurenta na takem trgu, kot trdi tožeča stranka. Nazadnje, ni mogoče izključiti, da dve podjetji delujeta z drugimi podjetji na istem geografskem trgu, ne da bi ti podjetji nujno pridobivali iste stranke, zlasti zaradi geografskih meja njunih kabelskih omrežij.
104
Glede domnevnega neobstoja obrazložitve, ki ga zatrjuje tožeča stranka, ker naj Komisija ne bi preučila učinkov koncentracije na trg MDU, ki je bil opredeljen na nacionalni ravni, je treba navesti, da je Komisija v oddelku VIII.2.4.2.3 izpodbijanega sklepa, in sicer v točkah od 721 do 785 obrazložitve tega sklepa, podrobno preučila, ali bi koncentracija povzročila odstranitev dejanskega ali potencialnega konkurenčnega pritiska med udeležencema koncentracije. Tam vsebovane ugotovitve pa so se uporabljale ne glede na to, ali je bil trg MDU nacionalnega obsega ali omejen na kabelske profile družb Vodafone oziroma Unitymedia.
105
Na drugem mestu, v zvezi z očitki, ki jih je tožeča stranka navedla ne glede na geografsko opredelitev trga MDU, je treba pojasniti, da čeprav ni bilo nobenega prekrivanja med kabelskima omrežjema udeležencev koncentracije, česar tožeča stranka ne izpodbija, je Komisija v izpodbijanem sklepu resda ugotovila, da so se njune dejavnosti vseeno nekoliko prekrivale, saj sta ta operaterja v tem primeru od drugega udeleženca ali drugega operaterja omrežja tretje stopnje kupovala posredniške storitve prenosa televizijskih signalov, da bi lahko dosegla zadevne stranke MDU.
106
Vendar je treba poudariti, da tožeča stranka kljub temu, da izpodbija zanemarljivo naravo številčnih podatkov, ki jih je Komisija razkrila med postopkom pred Splošnim sodiščem v zvezi s pogodbami, ki sta jih udeleženca koncentracije sklenila zunaj svojih kabelskih profilov, in številom zadevnih strank, ne izpodbija teh številčnih podatkov kot takih. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da ti številčni podatki kažejo, da so te pogodbe pomenile zelo omejeno število strank MDU v smislu priključenih gospodinjstev in tržni delež, ki je bil, ker je bil manjši od 1 %, tako zanemarljiv, da ne bi mogel pomeniti preostale konkurence, ki bi jo bilo treba varovati. Poleg tega sta udeleženca koncentracije take pogodbe zunaj svojih kabelskih profilov sklepala le izjemoma, česar tožeča stranka ne izpodbija.
107
Prav tako je bilo glede na zanemarljivost tržnega deleža, ki izhaja iz pogodb, ki sta jih udeleženca koncentracije sklenila zunaj svojega kabelskega profila, malo verjetno, da bi ta koncentracija povzročila okrepitev prevladujočega položaja, tako da trditve tožeče stranke, da bi morala Komisija ugotoviti, da obstaja bistveno oviranje učinkovite konkurence glede na velika tržna deleža udeležencev koncentracije, ki naj bi ga ta koncentracija še okrepila, ni mogoče sprejeti.
108
Vsekakor je treba opozoriti, da se v skladu s členom 2(2) in (3) Uredbe št. 139/2004 samo koncentracija, ki bi bistveno ovirala učinkovito konkurenco na notranjem trgu ali na njegovem znatnem delu, zlasti zaradi nastanka ali krepitve prevladujočega položaja, razglasi za nezdružljivo z notranjim trgom. Iz besedila teh določb izhaja, da je osnovno merilo za preizkus združljivosti koncentracije z notranjim trgom to, ali se na tem trgu ustvarja bistveno oviranje učinkovite konkurence. Uporaba prislova „zlasti“ nakazuje na to, da nastanek ali krepitev prevladujočega položaja pomenita enega od scenarijev, v katerem je mogoče ugotoviti to oviranje. Zato v nasprotju s trditvami tožeče stranke koncentracija, ki ustvari ali okrepi prevladujoči položaj, ne povzroči samodejno bistvenega oviranja učinkovite konkurence ter ni nikakršnega avtomatizma med merilom prevladujočega položaja in merilom bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
109
Dalje, glede trditve tožeče stranke, da Komisija ni upoštevala več dokumentov, ki dokazujejo, da je imela družba Unitymedia namen priključiti stranke MDU, ki so v kabelskem profilu družbe Vodafone, je treba ugotoviti, da se taka trditev nanaša bolj na obstoj potencialne konkurence kot na domnevno obstoječo neposredno konkurenco, zaradi česar je v okviru prvega dela tega tožbenega razloga brezpredmetna.
110
Nazadnje, v zvezi s trditvijo tožeče stranke, da je Komisija napačno zanemarila obstoječo neposredno konkurenco med udeležencema koncentracije, ker naj ne bi šlo za „aktivno“ konkurenco, je treba ugotoviti, da je bil edini cilj ugotovitve Komisije v točki 768 obrazložitve izpodbijanega sklepa, da udeleženca nista bila v razmerju „aktivne konkurence“, pojasniti, da sta udeleženca le v odgovor na neizzvane zahteve strank MDU v zelo redkih primerih sklepala pogodbe o dobavi televizijskega signala v profilu drugega udeleženca. Da bi se odzvala na take zahteve, sta morala udeleženca torej pridobiti posredniške storitve prenosa televizijskih signalov pri drugem operaterju. Komisija s tem nikakor ni štela, da je na področju nadzora koncentracij odprava „aktivne“ konkurence nujna za ugotovitev obstoja bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
111
Iz vsega navedenega izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija v izpodbijanem sklepu očitno napačno ali v nasprotju s svojo obveznostjo obrazložitve ali dolžnostjo skrbnega ravnanja štela, da udeleženca koncentracije pred njeno izvedbo nista bili neposredna konkurenta. Prvi del tega tožbenega razloga je zato treba zavrniti.
4. Drugi del: očitne napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila s tem, da je menila, da udeleženca koncentracije nista bila potencialna konkurenta
[…]
134
Na prvem mestu, v zvezi s trditvijo tožeče stranke, da je mogoče predvideti povečanje trenda stanovanjskih družb glede želje, da jih oskrbuje en sam dobavitelj, glede na to, da je stanovanjski sektor v Nemčiji že več let zelo konsolidiran, je treba ugotoviti, da obstoj želje ne zadostuje za presojo, ali med dvema podjetjema obstaja razmerje potencialne konkurence.
135
Namen presoje obstoja potencialne konkurence je namreč ugotoviti, ali ob upoštevanju strukture trga ter gospodarskega in pravnega okvira, ki ureja njegovo delovanje, obstajajo dejanske in konkretne možnosti, da si zadevna podjetja med seboj konkurirajo ali da lahko novi konkurent vstopi na zadevni trg in konkurira obstoječim podjetjem (glej sodbo z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, točka 116 in navedena sodna praksa). Iz tega izhaja, da je taka presoja, ki temelji na pogojih za vstop potencialnega novega ponudnika na trg, odvisna predvsem od preučitve ponudbe, in ne povpraševanja, tako da prvega očitka ni mogoče sprejeti.
136
Vsekakor tožeča stranka sama navaja, da je stanovanjski sektor v Nemčiji že več let predmet močne konsolidacije. Ta konsolidacija, ki poteka že več let, pa ni povzročila znatnega povečanja tržnega deleža udeležencev koncentracije zunaj njunih profilov, ki bi izhajalo iz sklenitve pogodb z velikimi strankami MDU, ki bi želele, da jih oskrbuje le en gospodarski subjekt, saj je iz preglednice št. 16 izpodbijanega sklepa razvidno, da sta imeli tako družba Vodafone kot družba Unitymedia tržni delež [0-5 %] v profilu druge stranke.
137
Na drugem mestu, glede rezultatov raziskave trga, ki naj jih Komisija ne bi upoštevala, je treba poudariti, da jih Komisija lahko upošteva, da pa ti ne morejo biti odločilni za presojo obstoja potencialne konkurence.
138
Mnenje konkurentov sicer lahko pomeni pomemben vir informacij o predvidenem vplivu koncentracije na trg, vendar Komisije ne more zavezovati pri njeni samostojni presoji vpliva koncentracije na ta trg (glej v tem smislu sodbi z dne 25. marca 1999, Gencor/Komisija, T‑102/96, EU:T:1999:65, točki 290 in 291, ter z dne 5. oktobra 2020, HeidelbergCement in Schwenk Zement/Komisija, T‑380/17, EU:T:2020:471, točka 673 (neobjavljena)), tako da tega drugega očitka ni mogoče sprejeti.
139
Vsekakor je iz točk 727, 728, 752 in 753 obrazložitve izpodbijanega sklepa razvidno, da Komisija je upoštevala mnenje konkurenčnih operaterjev, saj iz teh točk obrazložitve izhaja, da je zlasti zaradi pripomb, ki so jih ti predložili, začela podrobno preučitev obstoja potencialne konkurence med udeležencema koncentracije. Komisija zato v nasprotju s tam, kar trdi tožeča stranka, nikakor ni odrekla vsakršne dokazne moči rezultatom raziskave trga in je kritično preverila navedbe udeležencev koncentracije ob upoštevanju teh rezultatov.
140
Na tretjem mestu, glede dejstva, da naj bi družba Vodafone že imela nekatere infrastrukture v kabelskem profilu družbe Unitymedia, je treba ugotoviti, da je Komisija to upoštevala pri analizi obstoja potencialne konkurence med udeležencema koncentracije. Iz točke 740 obrazložitve izpodbijanega sklepa je namreč razvidno, da sta bili v napovedih družbe Vodafone, ki jih je Komisija preverila, dejansko upoštevani obstoječa infrastruktura tega operaterja in uvedba 5G, vendar na podlagi njiju podvajanje kabelskega omrežja ni bilo dovolj donosno, tako da tega tretjega očitka ni mogoče sprejeti.
141
Na četrtem mestu, kar zadeva dejstvo, da naj to, da družba Vodafone pred tem ni podvajala kabelskega omrežja družbe Unitymedia, ne bi bil dokaz neobstoja potencialne konkurence med njima, je ta element v nasprotju s trditvami tožeče stranke vsekakor upošteven za presojo verjetnosti vstopa družbe Vodafone v kabelski profil družbe Unitymedia. Dejstvo, da ta operater v preteklosti nikoli ni izvedel takega podvajanja, v povezavi z dejstvom, da tega ni nameraval storiti, namreč potrjuje ugotovitev Komisije, da bi bila razširitev družbe Vodafone v kabelski profil družbe Unitymedia ob neobstoju koncentracije malo verjetna, tako da tega četrtega očitka ni mogoče sprejeti. Vsekakor je treba, kot je razvidno iz točk 115 in 116 zgoraj, ugotoviti tudi, da se Komisija v izpodbijanem sklepu ni oprla le na ta element (glej točke od 731 do 746 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
142
Na petem mestu, v zvezi s trditvijo tožeče stranke, da se je Komisija pri dokazovanju nedonosnosti podvajanja kabelskega omrežja oprla na elemente, ki se uporabljajo za vse vrste razširitve omrežja, med katerimi je tudi razširitev znotraj profila zadevnega operaterja, je treba navesti, da je Komisija v točki 737 obrazložitve izpodbijanega sklepa ugotovila, da podvajanje kabelskega omrežja za družbo Vodafone na splošno ni bilo privlačno, „zlasti v primerjavi z dodajanjem novih gospodinjstev v svoj profil, ki je zahtevalo manjše naložbe v infrastrukturo in je ponujalo priložnosti za višje prihodke, ker ni bilo že obstoječega operaterja“. Iz tega sledi, da je Komisija ugotovila, da je podvajanje kabelskega omrežja zunaj njenega profila manj donosno od razširitve kabelskega omrežja na njenem ozemlju, česar tožeča stranka ne izpodbija.
143
Poleg tega je treba ugotoviti, da je Komisija v odlomku točke 736 obrazložitve izpodbijanega sklepa, ki ga je razkrila na podlagi sklepa z dne 30. marca 2023, navedla, da je ugotovila, da je družba Vodafone v zadnjih petih letih v zanemarljivem obsegu razširila svoje omrežje znotraj svojega kabelskega profila ali v njegovi bližini. Ta ugotovitev, ki je tožeča stranka v stališčih z dne 2. junija 2023 ne izpodbija, podpira ugotovitev Komisije, da širitev družbe Vodafone v kabelski profil družbe Unitymedia, če ne bi bilo koncentracije, ne bi bila verjetna. Če je namreč družba Vodafone pred koncentracijo le zanemarljivo razširila svoje kabelsko omrežje znotraj lastnega profila, dejansko ni bilo verjetno, da bi se odločila za podvajanje v kabelskem profilu družbe Unitymedia, saj je bila taka operacija manj donosna. Peti očitek tožeče stranke je treba zato zavrniti.
144
Na šestem mestu, glede naložbenih meril družbe Vodafone in trditve tožeče stranke, da se je Komisija na ta merila napačno oprla v velikem obsegu, ne da bi jih zadostno preverila, je treba poudariti, da mora Komisija, da bi preverila, ali je podjetje potencialni konkurent na trgu, preučiti, ali bi, če ne bi bilo zadevne koncentracije, obstajale dejanske in konkretne možnosti, da bi to podjetje vstopilo na navedeni trg in konkuriralo že prisotnim podjetjem. Tak dokaz ne sme temeljiti zgolj na hipotezi, ampak mora biti podprt z dejstvi ali analizo struktur upoštevnega trga. Tako podjetja ni mogoče opredeliti kot potencialnega konkurenta, če njegov vstop na trg ne ustreza ekonomsko vzdržni strategiji (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2012, E.ON Ruhrgas in E.ON/Komisija, T‑360/09, EU:T:2012:332, točka 86 in navedena sodna praksa).
145
Poleg tega ekonomske vzdržnosti strategije vstopa na trg ni mogoče enačiti zgolj z donosnostjo take strategije. Če bi bilo tako, bi se lahko zgolj teoretična sposobnost vstopa na trg štela za zadostno za ugotovitev obstoja potencialne konkurence. Zato Komisija lahko upošteva poslovni ali gospodarski interes za vstop na trg podjetja, katerega status potencialnega konkurenta se analizira (glej v tem smislu sodbi z dne 21. septembra 2005, EDP/Komisija, T‑87/05, EU:T:2005:333, točke 177, 185, 187, 188, 191 in 195, ter z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, točka 123), in se zato opre na njegova naložbena merila. Tako Komisija podjetja ne more opredeliti kot potencialnega konkurenta na podlagi splošnih in abstraktnih preudarkov, ne da bi upoštevala poslovne interese tega podjetja, njegovo kratkoročno in srednjeročno razvojno strategijo ter merila donosnosti, ki si jih je za to določilo.
146
V zvezi s tem je treba opozoriti, da se mora Komisija pri presoji, ali obstaja potencialna konkurenca, opreti na celoto dejavnikov. Pri tem ne sme prezreti naložbenih strategij zadevnih podjetij. To velja zlasti za velike mednarodne skupine, kot je Vodafone, ki morajo biti sposobne izbirati med naložbenimi projekti v zvezi z več nacionalnimi trgi, pri čemer se v ta namen oprejo na najboljše stopnje donosa. Prav tako je treba ugotoviti, da elementi, ki jih je predložila tožeča stranka, ne zadostujejo za ugotovitev, da je Komisija razpolagala z indici o nepravilnosti številčnih podatkov, ki jih je predložila stranka, ki je priglasila koncentracijo.
147
Poleg tega je treba poudariti, da so v ureditvi, ki se uporablja za nadzor koncentracij, določeni različni ukrepi za odvračanje od in kaznovanje posredovanja napačnih ali zavajajočih informacij. Stranke, ki priglasijo koncentracijo, imajo namreč na podlagi člena 4(1) in člena 6(2) Uredbe Komisije (ES) št. 802/2004 z dne 7. aprila 2004 o izvajanju Uredbe št. 139/2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 88) izrecno obveznost, da Komisiji predložijo točne in popolne podatke o dejstvih in okoliščinah, ki so upoštevni za odločbo o združljivosti, pri čemer je ta obveznost sankcionirana v členu 14 Uredbe št. 139/2004. Prav tako lahko Komisija na podlagi člena 6(3)(a) in člena 8(6)(a) Uredbe št. 139/2004 tudi prekliče odločbo o združljivosti, če ta temelji na netočnih podatkih, za katere je odgovorno eno od udeleženih podjetij, ali je bila pridobljena s prevaro (sodba z dne 7. maja 2009, NVV in drugi/Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, točka 185).
148
Nazadnje, ugotoviti je treba, da je na eni strani zlasti iz točke 742 obrazložitve in opombe št. 553 izpodbijanega sklepa razvidno, da je Komisija preverila napovedi udeležencev koncentracije, v okviru katerih sta ta preučila donosnost več infrastrukturnih projektov glede na njuna naložbena merila, in je menila, da so rezultati iz teh napovedi dovolj trdni, ter da se na drugi strani Komisija pri ugotovitvi neobstoja potencialne konkurence med udeležencema koncentracije ni oprla le na naložbena merila udeležencev koncentracije, ampak je zlasti upoštevala dejstvo, da v praksi niti družba Vodafone niti družba Unitymedia nista nikoli podvajali kabelskega omrežja druge strani in da sta le zanemarljivo razširili svoje omrežje znotraj svojega kabelskega profila, čeprav je bila taka notranja širitev donosnejša.
149
Glede trditve, da je Komisija sama ugotovila, da je bila družba Deutsche Telekom pripravljena razširiti svoje omrežje, zaradi česar bi morala biti družba Vodafone po mnenju tožeče stranke enako sposobna to storiti, je treba ugotoviti, da je Komisija v izpodbijanem sklepu pojasnila razloge, iz katerih se ti strategiji za udeleženca koncentracije ne uporabljata.
150
Kar natančneje zadeva primer družbe Deutsche Telekom, se, kot je razvidno iz točke 744(c) obrazložitve izpodbijanega sklepa in odgovora tega operaterja, ki je tam naveden, njen položaj zelo razlikuje od položaja udeležencev koncentracije, zlasti ker ima družba Deutsche Telekom že zelo široko optično omrežje in ker to omrežje uporablja za zagotavljanje storitev širokopasovnega dostopa prek tehnologije digitalnih naročniških vodov (Digital Subscriber Line, DSL). Zato se družba Deutsche Telekom, da bi svojo ponudbo strankam MDU razširila na nova območja, lahko opre na lastne linije z optičnimi vlakni ali obstoječe vode in mora na splošno zgraditi le kratke dele omrežja tretje stopnje.
151
Šesti očitek tožeče stranke je zato treba zavrniti.
152
Na sedmem mestu, kar zadeva sodelovanje med družbama Vodafone in Deutsche Glasfaser, tožeča stranka v tožbi sama navaja, da bi omrežje, ki naj bi se vzpostavilo v tem okviru, omogočalo dobavo optičnih vlaken podjetjem in se zato ne nanaša na trg MDU.
153
Naložbeni načrt „Gigabit“, ki ga je predložila tožeča stranka, to samo potrjuje, saj je iz njega razvidno, da je namen tega projekta na eni strani postaviti optično omrežje za zagotavljanje zelo hitrega interneta podjetjem (100.000 podjetij na približno 2000 območjih gospodarskih dejavnosti, v znesku od 1,4 do 1,6 milijarde EUR) ter gospodinjstvom na podeželju v sodelovanju z občinami in z njihovimi subvencijami (1 milijon gospodinjstev na podeželju z nezadovoljivim dostopom do interneta, v znesku med 0,2 in 0,4 milijarde EUR), na drugi strani pa nadgraditi kabelsko infrastrukturo družbe Vodafone v skladu s standardom DOCSIS 3.1, da bi bilo mogoče zagotovili hitrejši internet za „skupaj 12,6 milijona zadevnih gospodinjstev“ (v znesku 0,2 milijarde EUR).
154
Zato je treba ugotoviti, da se ta projekt nanaša na trg zagotavljanja storitev fiksnega internetnega dostopa in da zato ni upošteven v okviru presoje obstoja potencialne konkurence med udeležencema koncentracije na trgu MDU.
155
Vsekakor je treba prav tako ugotoviti, da je namen tega projekta predvsem povezati (na visokohitrostni internet) podjetja in gospodinjstva na podeželju na območjih z nezadovoljivim dostopom, in torej ne strank MDU, ter ob tem posodobiti obstoječe kabelsko omrežje družbe Vodafone, da bi se izboljšala internetna povezanost sedanjih strank tega operaterja.
156
Dodati je treba, da je iz naložbenega načrta „Gigabit“, ki ga je predložila tožeča stranka, razvidno, da ta projekt izpolnjuje naložbena merila družbe Vodafone, kot so navedena v izpodbijanem sklepu, kar potrjuje, prvič, da ta operater skrbi za to, da so ta merila izpolnjena, ko namerava začeti izvajati infrastrukturni projekt, in drugič, da se je Komisija lahko veljavno oprla na ta merila, ko je preučila verjetnost, da bi se družba Vodafone odločila za podvajanje kabelskega omrežja v profilu družbe Unitymedia s ciljem povezati stranke MDU.
157
Nazadnje, dejstvo, da je družba Vodafone 6. decembra 2019 oznanila širitev sodelovanja z družbo Deutsche Glasfaser s ciljem uvedbe optičnih povezav za posameznike, zlasti v kabelskem profilu družbe Unitymedia, ni upoštevno v okviru preizkusa zakonitosti izpodbijanega sklepa, saj se je to dejstvo zgodilo po njegovem sprejetju. V okviru ničnostne tožbe se namreč zakonitost izpodbijanega akta presoja glede na dejanske in pravne okoliščine, ki so obstajale ob sprejetju akta (glej sodbo z dne 10. septembra 2019, HTTS/Svet, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, točka 37 in navedena sodna praksa; sodba z dne 17. septembra 2007, Microsoft/Komisija, T‑201/04, EU:T:2007:289, točka 260), in glede na informacije, ki jih je institucija, ki je akt izdala, lahko imela na voljo, ko ga je sprejela (sodbi z dne 9. septembra 2009, Brink’s Security Luxembourg/Komisija, T‑437/05, EU:T:2009:318, točka 96, ter z dne 12. aprila 2013, Du Pont de Nemours (Francija) in drugi/Komisija, T‑31/07, neobjavljena, EU:T:2013:167, točka 157). Tako se tožeča stranka pred sodiščem Unije ne more sklicevati na dejanske okoliščine, ki so nastale po sprejetju akta, katerega zakonitost se izpodbija, in za katere avtor tega akta ob njegovem sprejetju ni mogel vedeti. Vsekakor tožeča stranka ni dokazala, da je bil namen tega sodelovanja povezati stranke MDU.
158
Sedmi očitek tožeče stranke je treba zato zavrniti.
159
Na osmem mestu, v zvezi s trditvijo, da bi bilo mogoče oskrbovati stranke MDU, ne da bi bilo treba vzpostaviti kabelsko omrežje tretje stopnje, je treba navesti, da se Komisija ni omejila na preučitev verjetnosti potencialne konkurence s podvajanjem kabelskega omrežja drugega udeleženca koncentracije, kot je razvidno iz točke 745 obrazložitve izpodbijanega sklepa v zvezi z družbo Vodafone in iz točke 763 obrazložitve navedenega sklepa v zvezi z družbo Unitymedia. Komisija je v tem okviru menila, da je prav tako malo verjetno, da bi en udeleženec vstopil v kabelski profil drugega udeleženca z uporabo sredstev, ki ne temeljijo na infrastrukturi, kot so zlasti zakupljeni vodi, satelitska infrastruktura ali omrežja četrte stopnje.
160
V zvezi s tem je treba tudi navesti, da je Komisija v točki 820 obrazložitve izpodbijanega sklepa ugotovila, da so bili operaterji četrte stopnje popolnoma odvisni od volje udeležencev, da ponujata storitve vmesnega prenosa televizijskih signalov pod konkurenčnimi pogoji, česar tožeča stranka ne izpodbija. Dalje, Komisija je v točki 1479 obrazložitve izpodbijanega sklepa navedla, da so operaterji četrte stopnje sami pojasnili, da so dejavni v nišnem segmentu trga, medtem ko so stanovanjska združenja trdila, da ti operaterji pogosto ne izpolnjujejo zahtev glede ravni storitve in da ne morejo skrbeti za izboljšanje omrežja tretje stopnje, česar tožeča stranka prav tako ne izpodbija.
161
Poleg tega v nasprotju s trditvami tožeče stranke dejstvo, da sta udeleženca koncentracije le zanemarljivo uporabila to tehnično možnost, zgolj potrjuje, da ta ni zanimiva s konkurenčnega vidika, in podpira ugotovitev Komisije, da je malo verjetno, da bi udeleženca koncentracije svoje dejavnosti razširila v kabelski profil drugega udeleženca, tako da bi se oprla na sredstva, ki ne temeljijo na infrastrukturi.
162
Osmi očitek tožeče stranke je treba zato zavrniti.
163
Na devetem mestu, v zvezi s sklicevanjem tožeče stranke na, prvič, prejšnjo prakso odločanja Komisije ter, drugič, na odločbo zveznega urada za varstvo konkurence in na sodbo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu) je treba navesti, da ta prejšnja praksa odločanja ter ta odločba in ta sodba Komisije ne zavezujejo.
164
Na eni strani je namreč treba navesti, da kadar Komisija odloči o združljivosti koncentracije z notranjim trgom na podlagi priglasitve koncentracije in spisa v zvezi z njo, tožeča stranka teh ugotovitev ne more izpodbijati iz razloga, da se razlikujejo od predhodnih ugotovitev iz neke druge zadeve, ki so bile podane na podlagi drugačne priglasitve in drugačnega spisa, tudi če sta zadevna trga v obeh zadevah podobna ali celo enaka (sodbi z dne 14. decembra 2005, General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, točka 118, in z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, točka 142).
165
Na drugi strani je treba prav tako poudariti, da glede na natančno razdelitev pristojnosti, na kateri temelji Uredba št. 139/2004, odločbe nacionalnih organov ne morejo zavezovati Komisije v okviru postopkov nadzora koncentracij (glej v tem smislu sodbi z dne 18. decembra 2007, Cementbouw Handel & Industrie/Komisija, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, točka 56, in z dne 7. maja 2009, NVV in drugi/Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, točka 139).
166
Deveti očitek tožeče stranke je treba zato zavrniti.
167
Iz zgoraj navedenega izhaja, da tožeči stranki ni uspelo dokazati, da je Komisija storila očitne napake pri presoji, ko je v izpodbijanem sklepu menila, da udeleženca koncentracije nista bila potencialna konkurenta na trgu MDU in da torej drug na drugega nista izvajala konkurenčnega pritiska.
5. Tretji del: očitne napake pri presoji učinkov koncentracije na konkurenčne pritiske konkurentov
[…]
b) Domnevno nezadostna in netočna analiza predvidljivih konkurenčnih pritiskov, ki bi jih tretje osebe izvajale po koncentraciji
[…]
190
V zvezi s tem je res, da lahko položaj, v katerem bi se konkurenčni pritisk konkurentov zaradi koncentracije močno zmanjšal, povzroči bistveno oviranje učinkovite konkurence.
191
Poleg tega je treba navesti, da Komisija pri presoji združljivosti koncentracije z notranjim trgom upošteva celoto elementov, kot so struktura zadevnih trgov, dejanska ali potencialna konkurenca podjetij, položaj ter gospodarska in finančna moč zadevnih podjetij, možnosti izbire dobaviteljev in uporabnikov, obstoj vstopnih ovir ter razvoj ponudbe in povpraševanja (sodba z dne 15. februarja 2005, Komisija/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, točka 125). Ugotovitev povečanja finančne moči združenega subjekta zato sama po sebi ne omogoča ugotovitve, da gre za bistveno oviranje učinkovite konkurence.
192
Poleg tega iz člena 2(1)(a) Uredbe št. 139/2004 sicer res izhaja, da Komisija pri presoji združljivosti koncentracije z notranjim trgom upošteva potrebo po ohranitvi in razvoju učinkovite konkurence na notranjem trgu, zlasti glede na strukturo vseh zadevnih trgov in dejansko ali potencialno konkurenco podjetij, ki so v Uniji ali zunaj nje. Gre za zahtevo, ki je pomemben element pri presoji, ki jo mora opraviti Komisija (sodba z dne 6. novembra 2012, Éditions Odile Jacob/Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, točka 68).
193
Vendar ta zahteva ne more spremeniti pravila, opredeljenega v odstavku 2 tega člena, v skladu s katerim je treba koncentracije, ki ne bi bistveno ovirale učinkovite konkurence na notranjem trgu ali na njegovem znatnem delu, zlasti kot posledica ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, razglasiti za združljive z notranjim trgom (sodba z dne 6. novembra 2012, Éditions Odile Jacob/Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, točka 68).
194
Prav tako je treba poudariti, da lahko Komisija razglasi koncentracijo za nezdružljivo z notranjim trgom le, če ugotovi, da obstaja bistveno oviranje učinkovite konkurence, ki je neposredna in takojšnja posledica koncentracije. Tako oviranje, ki bi izhajalo iz bodočih odločitev združenega subjekta, se lahko šteje za neposredno in takojšnjo posledico koncentracije le, če je postalo to prihodnje ravnanje mogoče in ekonomsko smotrno zaradi spremembe značilnosti in strukture trga, ki jo je povzročila koncentracija (sodba z dne 11. decembra 2013, Cisco Systems in Messagenet/Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, točka 118).
195
Nazadnje, navesti je treba, da presoja razmerja moči med različnimi podjetji, ki si konkurirajo na trgu, načeloma temelji na zapleteni ekonomski presoji, pri kateri ima Komisija polje proste presoje (glej sodbo z dne 14. decembra 2005, General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, točka 253 in navedena sodna praksa).
196
Prvič, kar zadeva očitek tožeče stranke, ki se nanaša na domnevno nezadosten nadzor Komisije nad morebitnimi negativnimi posledicami domnevnega povečanja finančne moči združenega subjekta za razvoj konkurentov na trgu MDU, presoje Komisije v zvezi z verjetnimi učinki koncentracije na konkurenčne pritiske, ki jih vršijo konkurenti, ne temeljijo na površnih preverjanjih in domnevah, kot trdi tožeča stranka.
197
Kot je namreč razvidno iz točk od 179 do 182 zgoraj, pojasnila Komisije v točkah od 821 do 831 obrazložitve izpodbijanega sklepa, v katerih so podrobno analizirani verjetni učinki koncentracije na konkurenčne pritiske, ki bi jih konkurenti izvajali na trgu MDU po koncentraciji, odražajo prospektivnost njenih presoj, dokazni standard, ki ga je zahtevala, in dokaze, s katerimi je razpolagala, in to v okviru analize, pri kateri je imela Komisija polje proste presoje, tako da prvega očitka, ki se nanaša na nezadostnost preučitve, ni mogoče sprejeti.
198
Vsekakor je treba opozoriti, da tudi če bi Komisija na podlagi te analize ugotovila povečanje finančne moči združenega subjekta, zgolj na podlagi te ugotovitve ne bi bilo mogoče sklepati, da gre za bistveno oviranje učinkovite konkurence, kot to izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 191 zgoraj.
199
Zato je treba ta prvi očitek tožeče stranke zavrniti.
[…]
215
Tretji del prvega tožbenega razloga in prvi tožbeni razlog v celoti je torej treba zavrniti.
[…]
E.
Četrti tožbeni razlog: očitne napake pri presoji ter kršitev členov 2 in 8 Uredbe št. 139/2004, obveznosti obrazložitve in dolžnosti skrbnega ravnanja pri presoji zaveze WCBA
[…]
3. Drugi del: očitne napake pri presoji ter pomanjkljivi obrazložitev in preiskava, ker naj bi zaveza WCBA povzročila nove pomisleke glede konkurence
[…]
a) Nezadostni preučitev in obrazložitev učinkov koncentracije v povezavi z zavezo WCBA na konkurente, ki delujejo na trgu fiksnega internetnega dostopa
[…]
340
Glede tega je treba na prvem mestu v zvezi z domnevnim neobstojem preverjanja, ali bi zaveza WCBA v celoti odpravila ugotovljene pomisleke glede konkurence, ugotoviti, da je Komisija v točki 1895 obrazložitve izpodbijanega sklepa v delu, ki se nanaša na preučitev prvotnih zavez, ki jih je predložila družba Vodafone, res pojasnila, da je v skladu z načeli Uredbe št. 139/2004 v zvezi s sprejemljivostjo zavez ocenila, ali so prvotne zaveze ustrezne in zadostne za odpravo pomislekov glede konkurence ter ali jih je mogoče učinkovito izvesti v kratkem času. Tako Komisija ni izrecno navedla, da morajo zaveze v celoti odpraviti ugotovljene pomisleke glede konkurence.
341
Vendar je Komisija pred tem v točki 1894 obrazložitve izpodbijanega sklepa opozorila, da morajo biti predlagane zaveze, zato da bi bile sprejemljive, take, da je zaradi njih koncentracija združljiva z notranjim trgom, in sicer v smislu, da preprečijo bistveno oviranje učinkovite konkurence na vseh zadevnih trgih, na katerih so bili ugotovljeni pomisleki glede konkurence, pri čemer je dodala, da bi morale v obravnavani zadevi zaveze odpraviti pomisleke glede konkurence, ki so bili ugotovljeni zlasti na trgih fiksnega internetnega dostopa in ponudb paketov dvojčkov. Iz tega izhaja, da Komisija v okviru preučitve zaveze WCBA je preverila, da je ta takšna, da bi popolnoma odpravila ugotovljene pomisleke glede konkurence, čeprav tega preverjanja ni opravila v posebnem delu, ki bi bil formalno ločen od preučitve vprašanj, ali je bila ta zaveza primerna in zadostna za odpravo navedenih pomislekov in ali bi jo bilo mogoče učinkovito izvajati v kratkem času.
342
Poleg tega je treba ugotoviti, da Komisija v točki 1953 obrazložitve izpodbijanega sklepa, v kateri je predstavila svojo končno ugotovitev glede zaveze WCBA, navaja, da sta obseg in učinkovitost te rešitve zadostna „za odpravo pomislekov glede konkurence“ na trgih fiksnega internetnega dostopa in ponudb paketov dvojčkov, kar potrjuje, da je Komisija dejansko opravila to preverjanje.
343
Dalje, v zvezi z domnevno pomanjkljivo obrazložitvijo Komisije, ker naj se ta ne bi prepričala, da zaveza WCBA ne bo povzročila bistvenega oviranja učinkovite konkurence, je treba navesti, da iz točk od 1995 do 2005 obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je Komisija v odgovor na bojazni, ki so jih izrazili udeleženci na trgu v okviru posvetovanja, ki se je med drugim nanašalo na prvotno različico zaveze WCBA, preverila, ali ta zaveza ne bi imela negativnih učinkov, niti na naložbe v optična vlakna niti na maloprodajni trg ponudb večnamenskih storitev, ter podrobno pojasnila, zakaj je menila, da to ne bi bilo tako. Zato Komisiji ni mogoče očitati, da ni zadostno preučila in obrazložila svoje ugotovitve, da koncentracija v povezavi z zavezo WCBA ne bi imela negativnih učinkov na konkurente, ki so dejavni na trgu fiksnega internetnega dostopa.
344
Tožeča stranka nikakor ne pojasnjuje, zakaj naj pojasnila, ki jih je Komisija navedla v točkah od 1995 do 2005 obrazložitve izpodbijanega sklepa, ne bi bila dovolj obrazložena, da bi se zainteresirane stranke lahko seznanile z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da bi Splošno sodišče lahko opravilo nadzor.
345
Na drugem mestu, kar zadeva trditev tožeče stranke, da uporaba izraza „prima facie“ v naslovu pred analizo neobstoja pomislekov glede konkurence, ki bi izhajali iz izvajanja zaveze WCBA, kaže na skopost navedene analize, ki jo je Komisija opravila v izpodbijanem sklepu, je treba ugotoviti, da ta del izpodbijanega sklepa, čeprav se njegov naslov nanaša na analizo „na prvi pogled“, vsebuje popolno preučitev vseh ugovorov, ki so jih navedli udeleženci na trgu med posvetovanjem o zavezah, ki jih je družba Vodafone prvotno predložila (glej zlasti točke od 1995 do 2005 obrazložitve). Zato preučitve, ki jo je Komisija opravila v zvezi s potencialno negativnimi učinki zaveze WCBA na konkurente, ni mogoče opredeliti kot skope, kar zadostuje za zavrnitev te trditve tožeče stranke.
346
Vsekakor, kot trdi Komisija v okviru tega postopka, uporaba izraza „prima facie“ v naslovu te preučitve izhaja iz uporabe točke 104 Sporočila o korektivnih ukrepih, v skladu s katero bo „Komisija […] pri ocenjevanju, ali bi predlagani kupec lahko vzbudil pomisleke glede konkurence, izvedla oceno na prvi pogled ob upoštevanju informacij, ki jih ima na voljo v postopku odobritve kupca“. Čeprav je res, da se ta točka nanaša na odobritev kupca in prodajne pogodbe v okviru zaveze o odsvojitvi, je treba ugotoviti, prvič, da iz točke 129 tega sporočila izhaja, da je mogoče več načel za izvajanje zavez o odsvojitvi uporabiti tudi pri drugih vrstah zavez, in drugič, da preučitev tveganj za konkurenco, ki bi lahko izhajala iz odobritve podjetja, ki je upravičeno do zaveze, ki določa dostop do omrežja, sledi logiki, ki je podobna logiki, na podlagi katere je mogoče ugotoviti, ali v zvezi s kupcem, ki je predlagan v okviru zaveze o odsvojitvi, obstaja tveganje za nastanek pomislekov glede konkurence, kar ima za posledico, da lahko Komisija v obeh položajih opravi podobno analizo teh tveganj ali tega tveganja.
347
Iz navedenega izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da preučitev, ki jo je Komisija opravila v izpodbijanem sklepu v zvezi z učinki koncentracije v povezavi z zavezo WCBA na konkurente, ki so dejavni na trgu fiksnega internetnega dostopa, ni zadostna oziroma da je nezadostno obrazložena, zaradi česar je treba ta očitek zavrniti.
b) Očitno napačna presoja „na prvi pogled“ učinkov zaveze WCBA na konkurenco
[…]
358
Glede utemeljenosti drugih trditev tožeče stranke je treba navesti, da mora Komisija pri preizkusu koncentracije v fazi II z zadostno verjetnostjo dokazati, da ta koncentracija, kot je bila spremenjena z zavezami, ki sta jih predlagala udeleženca koncentracije, ne bo bistveno ovirala učinkovite konkurence na notranjem trgu ali na njegovem znatnem delu (glej sodbo z dne 23. maja 2019, KPN/Komisija, T‑370/17, EU:T:2019:354, točka 110 in navedena sodna praksa).
359
Tako kot to velja za presojo učinkov koncentracije, vprašanje, ali zaveza povzroča pomisleke glede konkurence, spada pod presojo verjetnosti in ne pod obveznost Komisije, da brez razumnega dvoma dokaže, da zadevna zaveza ne povzroča pomislekov glede konkurence (glej po analogiji sodbo z dne 11. decembra 2013, Cisco Systems in Messagenet/Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, točka 47).
360
Poleg tega se stranke, ki so opravile priglasitev, niso dolžne omejiti na predlaganje zavez, katerih namen je zgolj vzpostaviti stanje konkurence pred koncentracijo, da bi lahko Komisija to koncentracijo razglasila za združljivo z notranjim trgom (glej v tem smislu sodbo z dne 23. februarja 2006, Cementbouw Handel & Industrie/Komisija, T‑282/02, EU:T:2006:64, točka 308).
361
V obravnavani zadevi je treba na prvem mestu v zvezi s trditvijo tožeče stranke, da bi zaveza WCBA škodovala trgu in okrepila oligopolno strukturo tega trga z odobritvijo veleprodajnega dostopa pod ugodnejšimi pogoji družbi Telefónica, navesti, da je Komisija v izpodbijanem sklepu pojasnila, da bi ta rešitev okrepila tega operaterja, vendar to ne bi povzročalo pomislekov glede konkurence, ker družba Telefónica ni močna konkurentka na trgih fiksnega internetnega dostopa in ponudb paketov dvojčkov, saj ima na njiju omejen tržni delež 5-6 %, in da je bila njena stopnja rasti tam negativna. Komisija je dodala, da čeprav se z zavezo WCBA ponujajo privlačnejši poslovni pogoji od tistih, ki jih ponuja družba Deutsche Telekom, to ne bi povečalo konkurenčnosti družbe Telefónica do te mere, da bi samo po sebi ustvarilo pomislek glede konkurence (točki 1993 in 1994 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
362
Da bi dokazala nasprotno, tožeča stranka navaja le nejasne in splošne trditve, s katerimi ni mogoče ovreči teh elementov, ki jih je navedla Komisija.
363
Čeprav tožeča stranka tako trdi, da je bila družba Telefónica velik vseevropski vertikalno integrirani kabelski operater, ne izpodbija omejenega tržnega deleža in negativne stopnje rasti tega operaterja na upoštevnih trgih, in sicer na trgih fiksnega internetnega dostopa in ponudb paketov dvojčkov, kot ju je Komisija ugotovila v izpodbijanem sklepu, in sicer sta to elementa, na podlagi katerih je Komisija lahko ugotovila, da družba Telefónica ni bila močna konkurentka na teh trgih in da okrepitev tega operaterja, ki jo povzroči zaveza WCBA, sama po sebi ne bi povzročila pomislekov glede konkurence.
364
Poleg tega je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da bi se zaradi učinka zaveze WCBA položaj družbe Telefónica na upoštevnih trgih spremenil tako, da bi ta rešitev sama po sebi v razmeroma bližnji prihodnosti lahko povzročila pomisleke glede konkurence v škodo majhnih in srednje velikih konkurentov.
365
Zato tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je menila, da zaveza WCBA sama po sebi ne bi povzročala pomislekov glede konkurence.
[…]
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (sedmi razširjeni senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Družbi NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH se naloži plačilo stroškov.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. novembra 2024.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.
(
1
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.