SKLEP
 
Višje sodišče v Mariboru je po višji sodnici Mirjani Pintarič kot sodnici posameznici,
v pravdni zadevi tožeče stranke: M. H., ..., Nemčija, začasno ..., ki jo zastopa M. P.,  
odvetnica v L., zoper toženo stranko: S. S., ..., Avstrija,
zaradi plačila 1.050,00 EUR s pripadki,
o pritožbi tožeče stranke zoper sklep Okrajnega sodišča v Ljutomeru P 43/2016 z dne 
23. 8. 2016, 
14. novembra 2016
1
I Cp 960/2016
SKLENILO:
I. Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.
II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  stopnje  je  z  uvodoma  navedenim sklepom  zavrglo  tožbo tožeče  
stranke z dne 25. 7. 2016. Pri sprejemu odločitve se je sklicevalo na Zakon o  
mednarodnem zasebnem pravu in postopku (v nadaljevanju ZMZPP), ki v 56.  
členu določa, da je sodišče Republike Slovenije pristojno za spore iz pogodbenih  
razmerij tedaj, kadar je predmet spora obveznost, ki jo je treba oziroma bi jo bilo  
treba  izpolniti  v  Republiki  Sloveniji.  Podobno  določbo  vsebuje  tudi  51.  člen  
Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) . Prav tako prvi odstavek 48.  
člena ZMZPP določa, da je sodišče Republike Slovenije pristojno, če ima toženec  
stalno prebivališče oziroma sedež v Republiki Sloveniji. 
2. Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka in sodišču prve stopnje očita zmotno in  
nepopolno ugotovitev dejanskega stanja ter posledično temu tudi zmotno uporabo  
materialnega  prava.  Zmoten  je  namreč  zaključek  sodišča  prve  stopnje,  da  je  
obveznost iz  pogodbenega razmerja  vračilo denarja,  ki ga ni  treba  izpolniti  v  
Republiki Sloveniji, saj sta  se pravdni stranki  dogovorili za  vračilo denarja v  
Republiki  Sloveniji.  Stranki  pogodbe  sta  se  o  bistvenih  sestavinah  dogovorili  
ustno  ob  prisotnosti  moža  tožeče  stranke.  Sodišče  prve  stopnje  je  zmotno  
zaključilo, da je kraj izpolnitve Nemčija, saj je potrebno uporabiti določbo 56.  
člena ZMZPP in 51. člena ZPP, glede dogovorjenega kraja izpolnitve, pri tem pa  
je  nepomembno,  da  ima  tožeča  stranka  stalno prebivališče  v Nemčiji.  Tožeča  
stranka ima začasno prebivališče v Sloveniji, tu ima odprt TRR in na njem denarna 
sredstva. Predlaga, da sodišče druge stopnje sklep sodišča prve stopnje spremeni  
in  odloči,  da  je  za  odločanje  o  predmetni  zadevi  podana  pristojnost  sodišča  
Republike Slovenije oziroma predmetni sklep razveljavi in ga vrne sodišču prve  
stopnje v novo obravnavanje. 
3. Pritožba je utemeljena.
4. Ker gre v obravnavani zadevi za vprašanje mednarodne pristojnosti, obe stranki pa  
2
imata prebivališče v državi članici EU, je potrebno v predmetni zadevi uporabiti  
Uredbo  EU št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in sveta z dne 12. 12. 2012 o  
pristojnosti in priznanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih  
zadevah  (v  nadaljevanju  Uredba),  ki  velja  za  postopke,  ki  so  se  pričeli  pred  
10. 1. 2015 in je je nadomestila prej veljavno Uredbo Sveta ES št. 44/2001 z dne  
22. 12. 2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih  
in gospodarskih zadevah (Uredba Bruselj I). 
5. V skladu s 4. členom Uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne  
glede na njihovo državljanstvo lahko tožene pred sodišči te države članice. V  
skladu s prvim odstavkom 5. člena pa so osebe s stalnim prebivališčem v državi  
članici lahko tožene pred sodišči druge države članice na podlagi pravil iz oddelka  
2-7 tega poglavja. 
6. Iz tožbenih navedb izhaja, da sta pravdni stranki sklenili posojilno pogodbo za  
znesek 1.050,00 EUR, denar pa naj bi bil vrnjen v Ljutomeru ali na Šafarskem ter  
je tako kraj izpolnitve obveznosti Republika Slovenija. Prav tako sta zadolžnico  
podpisali v Sloveniji in jo datirali na datum, ko je denar tožeča stranka poslala  
toženi stranki. 
7. Tožba toženi stranki še ni bila vročena v odgovor. Slednja bi se namreč lahko  
spustila v pravdo, s tem pa izgubila pravico do nadaljnjih tovrstnih ugovorov.  
Uredba, ki jo je v obravnavani zadevi potrebno uporabiti za presojo, namreč v 26.  
členu  določa,  da  je  poleg  pristojnosti,  ki  izhaja  iz  drugih  določb  te  Uredbe,  
pristojno tudi sodišče države članice, pred katerim se toženec spusti v postopek. S  
tem je omogočen t.i. tihi dogovor o pristojnosti, če tožena stranka ne ugovarja  
pristojnosti,  tožeča  stranka  pa  je  tožbo  vložila  pri  nepristojnem  sodišču.  Tak  
ugovor nepristojnosti pa je mogoč le v primeru, ko je tožba že vročena toženi  
stranki, saj v nasprotnem primeru slednja ni imela možnosti ugovarjati pristojnosti  
določenega sodišča. V konkretni zadevi pa tudi ne gre za izključno pristojnost, kot  
je dogovorjena v oddelku 6 Uredbe v 24. členu. 
8. V obravnavani zadevi je tako potrebno pristojnost presojati na podlagi Uredbe,  
kjer  je  hierarhija  pristojnosti  jasno  določena.  Na  prvem  mestu  je  izključna  
pristojnost, ki v predmetni zadevi ni podana, takoj za njo pa je pristojnost na  
podlagi privolitve (oddelek 8 Preizkus pristojnosti in dopustnosti).
9. Tudi  določba  tretjega  odstavka  18.  člena  ZPP  določa,  da  se  sodišče,  če  med 
postopkom  ugotovi,  da  za  odločitev  o  sporu  ni  pristojno  sodišče  Republike  
Slovenije po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, razveljavi opravljena pravdna  
dejanja in zavrže tožbo, razen v primerih, ko je pristojnost sodišča Republike  
Slovenije odvisna od privolitve tožene stranke. Enako določa tudi 53. člen ZMZPP 
(ki je uporabljiv, če tožena stranka nima prebivališča v državi članici) po katerem  
3
je  dopusten  dogovor  o  pristojnosti  sodišča  Republike  Slovenije  po  tretjem  in  
četrtem odstavku 52. člena tega zakona, ki temelji tudi na privolitvi toženca s tem,  
da se šteje, da je toženec privolil v pristojnost sodišča Republike Slovenije, če je  
vložil ugovor na tožbo oziroma se je spustil v obravnavanje glavne stvari, ne da bi  
ugovarjal pristojnosti.
10. Na  podlagi  obrazloženega  je  evidentno,  da  je  sodišče  prve  stopnje  v  tej  fazi  
postopka (še preden je tožbo vročilo toženi stranki) sprejelo procesno napačno  
odločitev. Zaradi tega je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti  
(3. točka 365. člena ZPP).
11. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na tretjem odstavku 165. člena  
ZPP. 
Maribor, 14. november 2016
Višja sodnica:
Mirjana Pintarič l.r.
4