62024CJ0048_RES
Zadeva C‑48/24
VšĮ „Vilniaus tarptautinė mokykla“
proti
Valstybinė kalbos inspekcija
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. februarja 2026
„Predhodno odločanje – Člen 49 PDEU – Svoboda ustanavljanja – Področje uporabe – Gospodarska dejavnost – Priznavanje poklicnih kvalifikacij – Direktiva 2005/36/ES – Člen 53 – Jezikovno znanje – Nacionalna ureditev, ki določa zahtevo, da učitelji in člani administrativnega osebja, ki redno komunicirajo z javnostjo in upravnimi organi ter so zaposleni v zasebni izobraževalni ustanovi, obvladajo uradni jezik – Člen 4(2) PDEU – Nacionalna identiteta države članice – Zaščita in spodbujanje uradnega jezika države članice – Zasebna izobraževalna ustanova, ki izvaja mednarodne izobraževalne programe – Pogoj nujnosti – Načelo sorazmernosti – Zahteva glede znanja uradnega jezika brez možnosti izjeme ali omilitve“
Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Zasebna izobraževalna ustanova, ustanovljena v državi članici – Državljan druge države članice, ki ima delež v njenem kapitalu, ki mu omogoča izvajanje vpliva na njene odločitve in na določitev njenih dejavnosti – Vključitev – Pogoji – Izobraževalni programi, ki se za plačilo izvajajo stalno in neprekinjeno
(člen 49 PDEU)
(Glej točke od 30 do 35 in od 42 do 44 ter točko 1 izreka.)
Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Delavci – Določbe Pogodbe – Presoja nacionalnega ukrepa, ki se navezuje na ti temeljni svoboščini – Merila za določitev pravil, ki se uporabijo – Ukrep, ki pretežno zadeva svobodo ustanavljanja – Izključitev s področja uporabe prostega gibanja
(člena 45 in 49 PDEU)
(Glej točke od 37 do 41.)
Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Omejitve – Zahteva glede znanja uradnega jezika države članice – Osebje zasebne izobraževalne ustanove, ki redno komunicira z javnostjo in upravnimi organi – Obveznost ustanove, da zagotovi spoštovanje te zahteve – Dopustnost – Utemeljitev z legitimnim ciljem zaščite in spodbujanja uradnega jezika države članice – Sorazmernost – Preveritev s strani predložitvenega sodišča
(člen 49 PDEU)
(Glej točke od 45 do 71 ter točko 2 izreka.)
Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Delavci – Priznavanje poklicnih kvalifikacij – Direktiva 2005/36 – Jezikovno znanje – Zasebna izobraževalna ustanova, ki izvaja mednarodne izobraževalne programe – Nacionalna ureditev, ki zahteva, da učitelji in osebje, ki redno komunicira z javnostjo in upravnimi organi, znajo uradni jezik – Obveznost ustanove, da zagotovi spoštovanje te zahteve – Dopustnost – Utemeljitev z legitimnim ciljem zaščite in spodbujanja uradnega jezika države članice – Sorazmernost – Preveritev s strani predložitvenega sodišča
(člen 49 PDEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36, člen 53(1))
(Glej točke od 73 do 80 in točko 3 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, se je med drugim izreklo o združljivosti nacionalne zakonodaje, ki zasebni mednarodni šoli nalaga obveznost, da preveri, ali njeno osebje izpolnjuje zahtevo glede znanja litovskega jezika, s členom 49 PDEU.
Vilniaus tarptautinė mokykla (mednarodna šola v Vilni, Litva) (v nadaljevanju: šola VTM), zasebna izobraževalna ustanova, katere kapital je v večinski lasti finske državljanke in danske državljanke, v angleškem jeziku izvaja programe osnovnega in srednjega izobraževanja International Baccalaureate ter mednarodni program sekundarnega izobraževanja.
Valstybinė kalbos inspekcija (nacionalni inšpektorat za jezik, Litva) (v nadaljevanju: VKI) je maja 2022 na šoli VTM opravil inšpekcijski pregled, da bi preveril, ali ta izpolnjuje zahteve iz litovske ureditve o uradnem jeziku. Ugotovil je, da osemnajst zaposlenih na šoli, med katerimi je pet državljanov Evropske unije, ni opravilo izpita, ki potrjuje srednjo raven znanja litovskega jezika, ali ni predložilo zahtevanih dokumentov.
VKI je nato sprejel odredbo, s katero je šoli VTM naložil, naj zagotovi, da zadevnih osemnajst zaposlenih, med katerimi so učitelji in člani administrativnega osebja, pred določenim datumom uspešno opravi državni izpit o znanju uradnega jezika, sicer se naložijo sankcije.
Ker je bila ničnostna tožba, ki jo je šola VTM vložila zoper to odredbo, zavrnjena, je ta šola vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki je prekinilo odločanje in Sodišču postavilo vprašanje o združljivosti nacionalne ureditve s pravom Unije.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso omejitev svobode ustanavljanja dopustna le, če je, prvič, utemeljena z nujnim razlogom v splošnem interesu in, drugič, če je spoštovano načelo sorazmernosti.
Kar zadeva obstoj nujnega razloga v splošnem interesu, je videti, da je zadevna nacionalna ureditev namenjena zaščiti in spodbujanju uporabe uradnega jezika Republike Litve, kar je legitimen cilj, ki načeloma lahko upravičuje omejitev temeljnih svoboščin, določenih s pravom Unije.
Kar zadeva vprašanje, ali je zadevna nacionalna ureditev primerna za zagotovitev uresničitve tega cilja, ali ne presega tega, kar je nujno za dosego tega cilja, in ali ni nesorazmerna glede na ta cilj, mora nazadnje predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari in za razlago nacionalne ureditve, ugotoviti, ali in v kolikšni meri taka ureditev izpolnjuje te pogoje.
Vendar je Sodišče navedlo, prvič, da je ta ureditev videti primerna za zagotovitev uresničitve cilja zaščite in spodbujanja uradnega jezika zadevne države članice, saj spodbuja uporabo navedenega jezika s strani oseb, za katere velja ta jezikovna zahteva, v njihovih odnosih z učenci, starši učencev in javnostjo na splošno ter, kar natančneje zadeva administrativno osebje, z nacionalnimi upravnimi organi. Poleg tega se navedena ureditev ne uporablja le za vse izobraževalne ustanove v Litvi, ampak tudi za vse njihove zaposlene, katerih zaposlitev med drugim vključuje redno komunikacijo z drugimi osebami in obvezno izpolnjevanje standardnih uradnih obrazcev.
Drugič, kar zadeva nujnost zadevne nacionalne ureditve, je Sodišče opozorilo, da ukrepov, ki omejujejo temeljno svoboščino, ni mogoče upravičiti, če je mogoče zastavljeni cilj doseči z manj omejevalnimi ukrepi. Namreč, čeprav imajo države članice široko polje proste presoje pri izbiri ukrepov, s katerimi bi lahko uresničile cilje svoje politike zaščite uradnega jezika, saj taka politika pomeni izraz njihove nacionalne identitete v smislu člena 4(2) PEU, pa z navedenim poljem proste presoje ni mogoče upravičiti resnega kršenja pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi določb Pogodb, ki predpisujejo njihove temeljne svoboščine.
V obravnavanem primeru je Sodišče menilo, da se zdi, da zadevna jezikovna zahteva izpolnjuje pogoj nujnosti, saj ni dokazano, da bi lahko manj omejujoči ukrepi zagotovili enako raven učinkovitosti pri uresničevanju cilja zaščite in spodbujanja uradnega jezika.
Vendar se zdi, da način dokazovanja, ki se z nacionalno zakonodajo zahteva za ugotovitev, da je jezikovna zahteva izpolnjena, presega tisto, kar je potrebno za dosego legitimnega cilja, ki se mu sledi. Obveznost, naložena zadevnim osebam, da predložijo potrdilo, ki ga je izdala litovska organizacija na podlagi jezikovnih testov, organiziranih na litovskem ozemlju, namreč izključuje vsakršno upoštevanje stopnje znanja, ki bi jo bilo mogoče domnevati na podlagi potrdila ali diplome, pridobljene v drugi državi članici, glede na naravo in trajanje poučevanja, katerega uspešno končanje potrjuje.
Tretjič, kar zadeva sorazmernost v ožjem smislu, je Sodišče menilo, da mora država članica, kadar namerava zaradi cilja zaščite in spodbujanja svojega uradnega jezika učiteljem in nekaterim članom administrativnega osebja zasebnih izobraževalnih ustanov naložiti jezikovno zahtevo, opraviti uravnoteženje med tem ciljem v splošnem interesu in pravicami iz člena 49 PDEU. Na primer, tako uravnoteženje bi bilo lahko izvedeno z nacionalno ureditvijo, ki bi določala možnost postopne uskladitve ravni znanja uradnega jezika po zaposlitvi, omilitev zahtevane ravni znanja glede na trajanje zaposlitve ali uvedbo izjeme od te jezikovne zahteve, ki je utemeljena z ustreznimi okoliščinami, zlasti kadar se za prosto delovno mesto ne prijavi noben popolnoma kvalificiran kandidat.
V obravnavanem primeru pa je Sodišče ugotovilo, da je zadevna jezikovna zahteva vsem učiteljem in članom administrativnega osebja, ki redno komunicirajo z javnostjo in upravnimi organi, zaposlenim v zasebni izobraževalni ustanovi, naložena ob njihovem začetku opravljanja funkcij in neodvisno od trajanja njihove pogodbe o zaposlitvi, ne da bi bila v zvezi s tem določena izjema ali omilitev.
Zato se zdi, da zadevna nacionalna ureditev ne izpolnjuje načela sorazmernosti v ožjem smislu, ker je videti nesorazmerna glede na zastavljeni cilj, kar mora presoditi predložitveno sodišče.