62004CJ0274_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-274/04,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija) z odločbo z dne 16. junija 2004, ki je na Sodišče prispela 28. junija 2004, v postopku
ED & F Man Sugar Ltd
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Schiemann, N. Colneric, sodnica, E. Juhász (poročevalec) in E. Levits, sodnika,
generalni pravobranilec: P. Léger,
sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. junija 2005,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za ED & F Man Sugar Ltd H.-J. Prieß in M. Niestedt, odvetnika,
– za Hauptzollamt Hamburg-Jonas G. Seber, zastopnica,
– za Komisijo Evropskih skupnosti G. Braun, zastopnik,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 29. septembra 2005
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11(1) in (3) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994 (UL L 310, str. 57, v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87).
2. Ta predlog je bil predstavljen v okviru spora med ED & F Man Sugar Ltd (v nadaljevanju: ED & F Man Sugar) in Hauptzollamt Hamburg-Jonas (v nadaljevanju: Hauptzollamt), ker je zadnji uporabil kazen, predvideno v členu 11(1), prvi pododstavek, (a), Uredbe št. 3665/87 proti navedeni družbi zaradi odločbe o vračilu nadomestila, ki je bilo podeljeno v skladu z odstavkom 3 istega člena.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Od prve do tretje in peta uvodna izjava Uredbe št. 2945/94 določajo:
„ker pravila Skupnosti predvidevajo odobravanje izvoznih nadomestil samo na podlagi objektivnih meril, zlasti količine, vrste in značilnosti izvoženega proizvoda ter njegovega namembnega kraja; ker je glede na izkušnje treba poostriti ukrepe za boj proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Skupnosti; ker je treba v ta namen predvideti vračilo preveč plačanih zneskov in kazni, da bi spodbudili izvoznike k upoštevanju pravil Skupnosti;
ker je za zagotovitev pravilnega delovanja sistema izvoznih nadomestil treba izvajati kazni ne glede na subjektivno krivdo; ker pa je kljub temu primerno, da se kazni v določenih primerih ne uporabi, zlasti v primeru očitne napake, ki jo prizna pristojni organ, in da se uporabi strožje kazni v primeru naklepa;
ker bi napačni podatki izvoznika lahko pripeljali do neupravičenih plačil, če napaka ne bi bila odkrita; ker če je napaka odkrita, je popolnoma primerno, da se izvozniku izreče kazen v znesku, ki je sorazmeren znesku, ki bi ga neupravičeno prejel, če napaka ne bi bila odkrita [...]
[…]
ker izkušnje, nepravilnosti, predvsem pa že ugotovljene prevare, kažejo na to, da so ti ukrepi potrebni, sorazmerni, dovolj odvračilni in se morajo enotno uporabljati v vseh državah članicah“.
4. Člen 3(1) in (5) Uredbe št. 3665/87 določa:
„1.	Dan izvoza je dan, ko carinski organ sprejme izvozno deklaracijo, v kateri je navedeno, da bo vložen zahtevek za nadomestilo.
[…]
5.	Dokument, ki se pri izvozu uporablja kot dokazilo o izpolnjevanju pogojev za nadomestilo, mora vsebovati vse potrebne podatke za izračun nadomestila, zlasti:
(a)	opis proizvoda v skladu z nomenklaturo za izvozna nadomestila;
(b)	neto maso proizvodov ali, odvisno od primera, količino, izraženo v ustrezni enoti mere, ki se uporablja za izračun izvoznega nadomestila;
(c)	sestavo proizvodov oziroma sklicevanje nanjo, če je to potrebno za izračun izvoznega nadomestila.
Če je dokument, naveden v tem odstavku, izvozna deklaracija, mora tudi ta vsebovati vse podatke in zabeležko tarifne oznake nadomestila.“
5. Člen 5(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 določa:
„Diferencialno ali enotno nadomestilo se izplača samo, če je proizvod zapustil carinsko območje Skupnosti in če je bil uvožen, razen če se je zaradi višje sile pokvaril ali uničil pri prevozu, v tretjo državo ter, glede na okoliščine primera, v določeno tretjo državo v dvanajstih mesecih po datumu sprejetja izvozne deklaracije, če:
(a)	obstaja resen dvom glede dejanskega namembnega kraja proizvoda
ali
(b)	bi se zaradi razlike med zneskom nadomestila za izvoženi proizvod in zneskom uvoznih dajatev, ki za enak proizvod veljajo na datum sprejetja izvozne deklaracije, lahko proizvod ponovno uvozil v Skupnost.“
6. Člen 11(1), prvi do četrti pododstavek, prvi stavek petega pododstavka, in (3) Uredbe št. 3665/87 določa:
„1.	Če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada, se za izvoz proizvodov plača nadomestilo, ki velja za dejansko izvoženi proizvod, ki se zmanjša za:
(a)	polovico razlike med zaprošenim nadomestilom in nadomestilom, ki velja za dejanski izvoz;
(b)	dvakratno razliko med zaprošenim nadomestilom in veljavnim nadomestilom, če je izvoznik namerno navedel napačne podatke.
Šteje se, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 3 ali 25(2). Če je stopnja nadomestila različna glede na namembni kraj, se diferencialni del zaprošenega nadomestila izračuna iz podatkov, ki se zagotovijo na podlagi člena 47.
Kazen, predvidena v točki a, se ne uporabi:
– v primeru višje sile,
– v izjemnih primerih zaradi okoliščin, za katere izvoznik ne odgovarja in ki so nastale po sprejetju izvozne deklaracije ali plačilne deklaracije s strani pristojnih organov. Za izjemni primer gre le takrat, kadar izvoznik pristojne organe obvesti o teh okoliščinah neposredno po tem, ko zanje izve, v vsakem primeru pa v roku, predvidenem v členu 47(2), razen če so pristojni organi že sami ugotovili, da zaprošeni znesek nadomestila ni bil pravilen,
– pri očitni napaki v zvezi z zaprošenim nadomestilom, ki jo prizna pristojni organ,
– če je zaprošeno nadomestilo v skladu z Uredbo (ES) št. 1222/94 [...], in zlasti s členom 3(2) te uredbe, in se izračuna na podlagi povprečnih količin, ki se uporabljajo v določenem obdobju,
– pri popravkih teže, če razlika v teži nastane zaradi načina tehtanja.
Če je rezultat zmanjšanj iz točk a in b odstavka 1 negativen znesek, izvoznik plača ta negativni znesek.
Če pristojni organi ugotovijo, da je bil zaprošen nepravilen znesek in da izvozni posel ni bil izveden in se zato nadomestilo ne more zmanjšati, izvoznik plača kazen iz točke a ali b. […]
[…]
3.	Brez poseganja v obveznost plačila negativnega zneska iz odstavka 1, četrti pododstavek, upravičenec povrne neupravičeno prejeta nadomestila – to vključuje tudi kazni po odstavku 1, prvi pododstavek – in obresti, izračunane za čas od plačila do povračila. […]
[…]“
Nacionalna ureditev
7. Člen 48 o zakonu o upravnem sporu (Verwaltungsverfahrensgesetz) z dne 25. maja 1976 (BGBl. 1976 I, str. 1253) določa:
„Razveljavitev nezakonitega upravnega akta
Po tem, ko je nezakoniti upravni akt postal dokončen, se ga lahko v celoti ali deloma razveljavi z učinkom ex nunc
ali ex tunc . Upravni akt, na podlagi katerega se pridobi ali ugotovi obstoj pravice ali pravne koristi (upravni akt, ki daje pravice), se lahko razveljavi samo ob upoštevanju določb odstavkov od 2 do 4.
[…]“
8. Člen 51 navedenega zakona vsebuje besedilo:
„Obnova postopka
Organ lahko na zahtevo prizadete stranke odloči, da se dokončni upravni akt razveljavi ali spremeni:
1. če se je dejansko ali pravno stanje, na katerem temelji upravni akt, naknadno spremenilo v korist prizadete stranke;
2. če obstajajo novi dokazi, ki bi pripeljali do odločbe, ugodnejše za prizadeto stranko;
3. če so podani razlogi za revizijo v smislu člena 580 zakonika o pravdnem postopku (Zivilprozessordnung).
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
9. Februarja 1998 je ED & F Man Sugar pri pristojnem carinskem uradu vložila štiri izvozne deklaracije za pošiljko sto ton belega sladkorja v Poljsko, za katere je zaprosila za izvozna nadomestila. S štirimi odločbami z dne 4. aprila 1998 je Hauptzollamt odobril zaprošena nadomestila.
10. Po tem, ko so preiskave, ki jih je opravil Zollkriminalamt Köln (urad za carinske preiskave Köln), razkrile dejavnike, ki kažejo na to, da beli sladkor, za katerega se je menilo, da je bil izvožen v Poljsko, Češko republiko in Švico, ni dosegel namembnih tretjih držav, je Hauptzollamt v okviru preverjanja dokumentov, ki jih je predložila ED & F Man Sugar in ki dokazujejo, da so proizvodi prispeli, ugotovil, da dokumenti o gospodarski transakciji, omenjeni v prejšnji točki, ne dokazujejo sprostitve izvoženih proizvodov v prosti promet v Poljski, ampak samo to, da so bili dani v postopek oplemenitenja. ED & F Man Sugar je pojasnila, da ni bila sposobna posredovati dodatnih informacij o položaju te pošiljke, zatrjujoč, da jih ni mogla pridobiti od njenega sopogodbenika. S štirimi popravnimi odločbami z dne 17. aprila 2000 je Hauptzollamt na podlagi člena 11(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, bran skupaj s členom 5(1), prvi pododstavek, (a), navedene uredbe zahteval vračilo nadomestil, izplačanih ED & F Man Sugar (v nadaljevanju: odločbe o vračilu), ki je zahtevano vsoto vrnila, ne da bi vložila pritožbe zoper te odločbe.
11. Nato je Hauptzollamt na podlagi člen 11(1), prvi pododstavek, (a), Uredbe št. 3665/87 s štirimi odločbami z dne 5. junija 2000 (v nadaljevanju: odločbe o kazni) vsakokrat razglasil kazen proti ED & F Man Sugar. Utemeljil jih je s tem, da so odločbe o vračilu postale dokončne, s čimer naj bi bilo ugotovljeno, da je to podjetje zahtevalo višje nadomestilo, kot mu pripada.
12. Po tem, ko je Hauptzollamt zavrnil pritožbo, ki jo je vložila ED & F Man Sugar proti navedenim odločbam o kazni, je zadnja vložila tožbo pri predložitvenem sodišču, pri čemer je trdila, da ji Hauptzollamt ni imel pravice naložiti kazni glede na to, da ni bil pooblaščen zahtevati povračila izvoznega nadomestila. Dejansko je Sodišče v sodbi z dne 14. decembra 2000 v zadevi Emsland-Stärke (C-110/99, Recueil, str. I‑11569) razsodilo, da se lahko v skladu s členom 5(1) Uredbe št. 3665/87 zahteva dokaz o sprostitvi blaga v promet v namembni tretji državi samo, preden se plača izvozno nadomestilo. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče odločilo, da je v sporu, ki mu je bil predložen, potrebna razlaga prava Skupnosti, predvsem člena 11(1) in (3) Uredbe št. 3665/87.
13. V teh pogojih je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.	Ali imajo nacionalni organi in sodišča pooblastilo, da v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo o kazni, ki temelji na členu 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, preverijo, ali je izvoznik zahteval višje nadomestilo od nadomestila, ki mu pripada, če je odločba o vračilu iz člena 11(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 postala dokončna pred izdajo odločbe o kazni?
2.	Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali se sme v postopku zoper odločbo o kazni v skladu s členom 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, v okoliščinah, navedenih v [predložitvenem sklepu], preveriti, ali je izvoznik zahteval višje izvozno nadomestilo od nadomestila, kot mu pripada, da bi se upoštevala med tem sprejeta razlaga prava Skupnosti?“
Prvo vprašanje
14. Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 41 sklepnih predlogov, v nasprotju z odločbo o vračilu, ki predvideva samo vračilo neupravičeno pridobljene finančne koristi, je posledica odločbe o kazni pomembno zmanjšanje zneska nadomestila, ki se uporabi, in, odvisno od primera, če to zmanjšanje privede do negativnega zneska, plačilo denarne kazni.
15. Glede tega je Sodišče večkrat razsodilo, da se lahko kazen, tudi nekaznovalnega značaja, lahko naloži samo, če temelji na jasni in nedvoumni pravni podlagi (sodba z dne 25. septembra 1984 v zadevi Könecke, 117/83, Recueil, str. 3291, točka 11; zgoraj navedena sodba Emsland‑Stärke, točka 56, in sodba z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Recueil, str. I‑6453, točka 52).
16. Člen 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 določa uporabo kazni, če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada.
17. Iz te odločbe ni razvidno, da bi bilo mogoče navedeni pogoj, ki je potreben za uporabo odločbe o kazni, šteti za postavljenega zaradi samega obstoja odločbe o vračilu, sprejete na podlagi člena 11(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, ali pa zaradi sklepanja o njem iz samega dejstva, da gospodarski subjekt ni izpodbijal odločbe o vračilu.
18. Načeli zakonitosti in pravne varnosti zahtevata, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru nadzora zakonitosti odločbe o kazni, sprejeti na podlagi člena 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval višje nadomestilo, kot mu pripada, v smislu navedene določbe, ne glede na dejstvo, da je postala prejšnja odločba o vračilu, sprejeta na podlagi člena 11(3), prvi pododstavek, navedene uredbe, dokončna.
19. Ob upoštevanju zgoraj navedenih ugotovitev je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo o kazni, ki temelji na tem členu, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval nadomestilo, ki je višje od nadomestila, ki bi se moralo uporabiti v smislu navedene določbe, čeprav je odl očba o vračilu, predvidena v odstavku 3, prvi pododstavek, navedenega člena, postala dokončna pred sprejetjem odločbe o kazni.
Drugo vprašanje
20. Glede na odgovor Sodišča na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
21. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 11(1), prvi pododstavek, Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994, je treba razlagati tako, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo o kazni, ki temelji na tem členu, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval nadomestilo, ki je višje od nadomestila, ki bi se moralo uporabiti v smislu navedene določbe, čeprav je odločba o vračilu, predvidena v odstavku 3, prvi pododstavek, navedenega člena, postala dokončna pred sprejetjem odločbe o kazni.