62023CJ0509
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 19. junija 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma – Direktiva (EU) 2015/849 – Člen 3, točka 11(a) – Ožji sodelavec politično izpostavljene osebe – Opredelitev – Člen 45(1) in (8) – Pooblaščeni subjekti, ki so del skupine – Izmenjava informacij v okviru te skupine – Uporaba odločitev, ki jih je sprejel drug pooblaščeni subjekt, ki je del navedene skupine – Člen 14(1) in (8) – Stalno spremljanje strank, ki ga morajo izvajati pooblaščeni subjekti – Člen 11(d) – Okrepljeni ukrepi skrbnega preverjanja strank ponudnikov storitev iger na srečo“
V zadevi C‑509/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo administratīvā rajona tiesa (upravno sodišče prve stopnje, Latvija) z odločbo z dne 7. avgusta 2023, ki je na Sodišče prispela 8. avgusta 2023, v postopku
„Laimz“ SIA
proti
Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji predsednika šestega senata, A. Kumin (poročevalec), sodnik, in I. Ziemele, sodnica,
generalni pravobranilec: P. Pikamäe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za „Laimz“ SIA E. Jonins, zvērināta advokāta palīgs,
–
za latvijsko vlado J. Davidoviča, K. Pommere in I. Romanovska, agentke,
–
za finsko vlado A. Laine in M. Pere, agentki,
–
za Evropsko komisijo G. Goddin, I. Naglis in G. von Rintelen, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(1), člena 3, točke 9, 11(a), 12 in 15, člena 8(2), člena 11(d), člena 14(5) ter člena 45(1) in (8) Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES (UL 2015, L 141, str. 73), kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2018/843 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 (UL 2018, L 156, str. 43) (v nadaljevanju: Direktiva 2015/849).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo „Laimz“ SIA, ponudnico storitev iger na srečo, in Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija (inšpektorat za nadzor nad igrami na srečo, Latvija) (v nadaljevanju: inšpektorat) glede denarne sankcije, ki je bila tej družbi naložena zaradi kršitve nacionalnih določb o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah 1, 4, 21, 22, od 30 do 33 in 35 Direktive 2015/849 je navedeno:
„(1)
[...] Pranje denarja, financiranje terorizma in organizirani kriminal ostajajo velike težave, ki bi jih bilo treba obravnavati na ravni [Evropske u]nije. Poleg nadaljnjega razvoja kazenskopravnega pristopa na ravni Unije je nujno in lahko prinese dodatne rezultate tudi usmerjeno in sorazmerno preprečevanje uporabe finančnega sistema za namene pranja denarja in financiranja terorizma.
[…]
(4)
Pranje denarja in financiranje terorizma se pogosto izvajata v mednarodnem okviru. Ukrepi, sprejeti izključno na nacionalni ravni ali na ravni Unije, brez upoštevanja mednarodnega usklajevanja in sodelovanja, bi imeli zelo omejene učinke. Ukrepi, ki jih Unija sprejme na tem področju, bi morali biti zato združljivi z drugimi ukrepi, sprejetimi na mednarodnih forumih, in vsaj tako strogi. Pri ukrepih Unije bi bilo treba še naprej upoštevati zlasti priporočila [Projektne skupine za finančno ukrepanje (FATF)] in instrumente drugih mednarodnih organov, dejavnih na področju boja proti pranju denarja in financiranju terorizma. Zaradi večje učinkovitosti boja proti pranju denarja in financiranju terorizma bi bilo treba relevantne pravne akte Unije, kadar je to ustrezno, uskladiti z Mednarodnimi standardi za boj proti pranju denarja ter financiranju terorizma in širjenju orožja, ki jih je FATF sprejela februarja 2012 (v nadaljnjem besedilu: revidirana priporočila FATF).
[…]
(21)
Uporaba storitev sektorja iger na srečo za pranje premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, je skrb vzbujajoča. Za blažitev tveganj, povezanih s storitvami iger na srečo, bi morala ta direktiva zagotoviti obveznost, da se za ponudnike storitev iger na srečo, ki prinašajo večja tveganja, uporabijo ukrepi skrbnega preverjanja strank za posamezne transakcije, ki znašajo 2000 EUR ali več. Države članice bi morale zagotoviti, da pooblaščeni subjekti uporabijo enake mejne vrednosti pri izplačilu dobitkov, vplačilu stav, tudi z nakupom ali zamenjavo igralnih žetonov, ali obojega. Ponudniki storitev iger na srečo s fizičnimi prostori, kot so igralnice, bi morali zagotoviti, da je morebitno skrbno preverjanje strank na točki vstopa v prostore mogoče povezati s transakcijami, ki jih stranka opravi v teh prostorih. Vendar pa bi državam članicam v dokazanih okoliščinah z nizkim tveganjem moralo biti dovoljeno, da določene storitve iger na srečo izvzamejo iz nekaterih ali vseh zahtev, določenih v tej direktivi. Država članica bi lahko izvzetje uporabila le v strogo omejenih in utemeljenih okoliščinah ter takrat, kadar so tveganja pranja denarja ali financiranja terorizma nizka. Za takšna izvzetja bi bilo treba opraviti specifično oceno tveganja, ki obravnava tudi stopnjo ranljivosti zadevnih transakcij. O izvzetjih se uradno obvesti [Evropsko k]omisijo. Države člane bi morale v oceni tveganja navesti, kako so upoštevale ustrezne ugotovitve iz poročil, ki jih je izdala Komisija v okviru ocene tveganja na nadnacionalni ravni.
(22)
Tveganje pranja denarja in financiranja terorizma ni enako v vseh primerih. Zato bi bilo treba uporabiti celosten pristop, ki temelji na tveganju. Pristop, ki temelji na tveganju, ni prekomerno permisivna možnost za države članice in pooblaščene subjekte. Vključuje učinkovitejše sprejemanje odločitev na podlagi dokazov za boljšo ciljno usmeritev na tveganja pranja denarja in financiranja terorizma, s katerimi se soočajo Unija in tisti, ki v njej delujejo.
[…]
(30)
Narava samega tveganja je spremenljiva, pri čemer lahko spremenljivke same po sebi ali skupaj povečajo ali zmanjšajo potencialno tveganje in tako vplivajo na ustrezno raven preventivnih ukrepov, kakršni so ukrepi skrbnega preverjanja strank. Zato obstajajo okoliščine, v katerih bi bilo treba uporabiti okrepljeno skrbnost, in okoliščine, v katerih je lahko primerna poenostavljena skrbnost preverjanja.
(31)
Priznati bi bilo treba, da nekatere situacije predstavljajo večje tveganje pranja denarja ali financiranja terorizma. Čeprav bi bilo treba ugotoviti identiteto in poslovni profil vseh strank, obstajajo primeri, v katerih so potrebni posebej strogi postopki identifikacije in preverjanja strank.
(32)
To še posebej velja za odnose s posamezniki, ki so [imajo] ali ki so imeli pomembno javno funkcijo znotraj Unije ali na mednarodni ravni […]. Takšni odnosi lahko zlasti ogrozijo ugled finančnega sektorja in ga izpostavijo pravnim tveganjem. Mednarodno prizadevanje v boju proti korupciji upravičuje tudi potrebo, da se takšnim osebam posveti posebna pozornost in da se uporabijo ustrezni okrepljeni ukrepi skrbnega preverjanja strank v zvezi z osebami, ki so ali so bile na vidnem javnem položaju v matični državi ali v tujini, ter v zvezi s posamezniki na višjih položajih v mednarodnih organizacijah.
(33)
Zahteve v zvezi s politično izpostavljenimi osebami [(v nadaljevanju: PEP)] so preventivne in ne kazenske narave, zato se jih ne bi smelo razlagati, kot da stigmatizirajo [PEP], kot da so že same po sebi vpletene v kazniva dejanja. Zavrnitev poslovnega odnosa [z] osebo, ki temelji zgolj na ugotovitvi, da je [PEP], je v nasprotju s črko in duhom te direktive ter revidiranimi priporočili FATF.
[…]
(35)
V izogib ponavljajočim se postopkom identifikacije strank, ki vodijo do zastojev in neučinkovitosti v poslovanju, je ob ustreznih zaščitnih ukrepih primerno, da pooblaščeni subjekti sprejmejo tudi stranke, katerih identifikacija je že bila izvedena drugje. Kadar se pooblaščeni subjekt zanaša na tretjo osebo, bi moral končno odgovornost za skrbno preverjanje strank še vedno nositi pooblaščeni subjekt, ki stranko sprejme. Tretja oseba ali oseba, ki je stranko predstavila, bi morala biti, kolikor ima odnos s stranko, zajet s to direktivo, tudi sama še naprej odgovorna za skladnost s to direktivo, vključno z obveznostjo poročanja o sumljivih transakcijah in vodenja evidenc.“
4
Člen 1(1) te direktive določa:
„Cilj te direktive je preprečiti uporabo finančnega sistema Unije za namene pranja denarja in financiranja terorizma.“
5
Člen 2(1) navedene direktive določa:
„Ta direktiva se uporablja za naslednje pooblaščene subjekte:
[…]
3.
naslednje fizične ali pravne osebe pri izvajanju njihovih poklicnih dejavnosti:
[…]
(f) ponudnike storitev iger na srečo;
[…].“
6
Člen 3 iste direktive določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
‚[PEP]‘ pomeni fizično osebo, ki deluje ali je delovala na vidnih javnih položajih, ki zajemajo naslednje:
(a)
voditelje držav, predsednike vlad, ministre in namestnike ministrov ali ministre brez listnice;
(b)
poslance parlamentov ali podobnih zakonodajnih organov;
(c)
člane vodstvenih organov političnih strank;
(d)
člane vrhovnih sodišč, ustavnih sodišč ali drugih sodnih organov na visoki ravni, na odločitve katerih, razen v izjemnih okoliščinah, ni mogoče vložiti nadaljnjih pritožb;
(e)
člane računskih sodišč ali svetov centralnih bank;
(f)
veleposlanike, odpravnike poslov in visoke častnike oboroženih sil;
(g)
člane upravnih, upravljalnih ali nadzornih organov državnih podjetij;
(h)
direktorje, namestnike direktorjev in člane odbora ali nosilce enakovrednih funkcij v mednarodnih organizacijah.
Noben od javnih položajev iz točk (a) do (h) ne zajema srednjih ali nižjih uradnikov;
[…]
(11)
‚osebe, za katere je znano, da so ožji sodelavci‘ pomeni:
(a)
fizične osebe, za katere je znano, da imajo skupno dejansko lastništvo pravnih subjektov ali pravnih ureditev ali kakršne koli druge tesne poslovne odnose s [PEP];
(b)
fizične osebe, ki imajo edina dejansko lastništvo pravnega subjekta ali pravne ureditve, za katero je znano, da je bila vzpostavljena oziroma sklenjena v dejansko korist [PEP];
(12)
‚višje vodstvo‘ pomeni uradnika ali zaposlenega, ki je dovolj dobro seznanjen z izpostavljenostjo institucije tveganju pranja denarja in financiranja terorizma ter je na dovolj visokem položaju, da sprejema odločitve, ki vplivajo na izpostavljenost institucije tveganju in ni v vseh primerih treba, da je član uprave;
(13)
‚poslovni odnos‘ pomeni poslovni, poklicni ali trgovinski odnos, ki je povezan s poklicnimi dejavnostmi pooblaščenega subjekta in za katerega se ob vzpostavitvi stikov predvideva, da bo trajal;
(14)
‚storitve iger na srečo‘ pomeni storitev, pri kateri gre za denarno vplačilo pri igrah na srečo, vključno s tistimi, za katere so potrebne določene spretnosti, kot so loterije, igralniške igre, igre pokra in stavne transakcije, ter ki se opravlja na fizični lokaciji ali na kakršen koli način na daljavo z elektronskimi sredstvi ali katero koli drugo tehnologijo za lažjo komunikacijo in na individualno zahtevo prejemnika storitev;
(15)
‚skupina‘ pomeni skupino podjetij, ki jo sestavljajo matično podjetje, njegove podružnice in subjekti, v katerih so matično podjetje ali njegove podružnice udeležene, ter podjetja, ki so medsebojno povezana prek odnosa v smislu člena 22 Direktive 2013/34/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o letnih računovodskih izkazih, konsolidiranih računovodskih izkazih in povezanih poročilih nekaterih vrst podjetij, spremembi Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS (UL 2013, L 182, str. 19)];
[…].“
7
Člen 8 Direktive 2015/849 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da pooblaščeni subjekti sprejmejo ustrezne ukrepe za prepoznavo in oceno tveganj pranja denarja in financiranja terorizma ob upoštevanju dejavnikov tveganja, vključno s tistimi, ki so povezani z njihovimi strankami, državami ali geografskimi območji ter proizvodi, storitvami, transakcijami ali distribucijskimi potmi. Ti ukrepi so sorazmerni z naravo in velikostjo pooblaščenih subjektov.
2.   Ocene tveganj iz odstavka 1 se dokumentirajo, redno posodabljajo ter dajo na voljo ustreznim pristojnim organom in zadevnim samoregulativnim organom. Pristojni organi se lahko odločijo, da posamezne dokumentirane ocene tveganj niso potrebne, kadar so specifična tveganja, ki so neločljivo povezana s sektorjem, jasna in razumljena.
3.   Države članice zagotovijo, da imajo pooblaščeni subjekti vzpostavljene politike, kontrole in postopke za učinkovito blažitev in obvladovanje ocen tveganj pranja denarja in financiranja terorizma, prepoznanih na ravni Unije, države članice in pooblaščenega subjekta. Te politike, kontrole in postopki so sorazmerni z naravo in velikostjo pooblaščenih subjektov.
4.   Politike, kontrole in postopki iz odstavka 3 vključujejo:
(a)
razvoj notranjih politik, kontrol in postopkov, vključno z referenčnimi praksami obvladovanja tveganj, skrbnim preverjanjem strank, poročanjem, vodenjem evidenc, notranjim nadzorom, zagotavljanjem skladnosti s predpisi, vključno z imenovanjem uradne osebe za zagotavljanje skladnosti s predpisi na vodstveni ravni, kadar je to primerno glede na obseg in naravo poslovanja, in varnostnim preverjanjem zaposlenih;
(b)
neodvisno revizijsko funkcijo za preskušanje notranjih politik, kontrol in postopkov iz točke (a), kadar je to primerno glede na obseg in naravo poslovanja.
5.   Države članice od pooblaščenih subjektov zahtevajo, da pridobijo odobritev njihovega višjega vodstva za politike, kontrole in postopke, ki jih uvedejo, ter da spremljajo in po potrebi okrepijo sprejete ukrepe.“
8
Člen 11 te direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da pooblaščeni subjekti uporabljajo ukrepe skrbnega preverjanja strank v naslednjih okoliščinah:
(a)
ob vzpostavitvi poslovnega odnosa;
[…]
(d)
kar zadeva ponudnike storitev iger na srečo, ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem, kadar izvajajo transakcije, ki znašajo 2000 EUR ali več, bodisi da gre za transakcijo, izvedeno z enim dejanjem ali z več dejanji, za kater[a] kaže da so povezana;
[…]
(f)
kadar obstajajo dvomi v verodostojnost ali ustreznost predhodno pridobljenih podatkov o identifikaciji stranke.“
9
Člen 13(1), (2) in (4) navedene direktive določa:
„1.   Skrbno preverjanje strank vključuje:
(a)
identifikacijo stranke in preverjanje identitete stranke na podlagi dokumentov, podatkov ali informacij, pridobljenih od zanesljivega in neodvisnega vira, vključno, kadar so na voljo, s sredstvi elektronske identifikacije, ustreznimi storitvami zaupanja, kot je opredeljeno v Uredbi (EU) št. 910/2014 Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 23. julija 2014 o elektronski identifikaciji in storitvah zaupanja za elektronske transakcije na notranjem trgu in o razveljavitvi Direktive 1999/93/ES (UL 2014, L 257, str. 73)], ali s kakršnimi koli drugimi varnimi, daljinsko upravljanimi ali elektronskimi postopki za identifikacijo, ki jih urejajo, priznajo, odobrijo ali sprejmejo ustrezni nacionalni organi;
(b)
identifikacijo dejanskega lastnika in sprejetje razumnih ukrepov za preverjanje identitete te osebe, tako da pooblaščeni subjekt meni, da ve, kdo je dejanski lastnik, vključno s tem, da se za pravne osebe, sklade, družbe, fundacije in podobne pravne ureditve sprejmejo razumni ukrepi za poznavanje lastništva in nadzorne strukture stranke. […];
(c)
oceno in po potrebi pridobivanje informacij o namenu in predvideni naravi poslovnega odnosa;
(d)
stalno spremljanje poslovnega odnosa, vključno s pregledovanjem transakcij, ki se izvajajo v času odnosa, s čimer se zagotovi, da so opravljene transakcije v skladu s poznavanjem stranke s strani pooblaščenega subjekta, poslovnega profila in profila tveganj, po potrebi tudi s poznavanjem izvora sredstev, ter zagotavljanje, da se listine, podatki ali informacije redno posodabljajo.
[…]
2.   Države članice zagotovijo, da pooblaščeni subjekti uporabljajo vse zahteve skrbnega preverjanja strank, določene v odstavku 1. Vendar pooblaščeni subjekti lahko obseg takšnih ukrepov določijo z upoštevanjem tveganja.
[…]
4.   Države članice zagotovijo, da lahko pooblaščeni subjekti pristojnim ali samoregulativnim organom prikažejo, da so ukrepi ustrezni glede na tveganja pranja denarja in financiranja terorizma, ki so bila prepoznana.“
10
Člen 14(5) iste direktive določa:
„Države članice zahtevajo, da pooblaščeni subjekti ukrepe skrbnega preverjanja strank uporabljajo ne le za vse nove stranke, ampak v primernem času in z upoštevanjem tveganja tudi za obstoječe stranke, oziroma kadar pride do spremembe relevantnih okoliščin stranke ali kadar ima pooblaščeni subjekt v zadevnem koledarskem letu zakonsko dolžnost stopiti v stik s stranko za namene pregleda morebitnih relevantnih informacij o dejanskem lastniku oziroma dejanskih lastnikih, ali če je pooblaščeni subjekt imel to dolžnost v skladu z Direktivo Sveta 2011/16/EU [z dne 15. februarja 2011 o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja in razveljavitvi Direktive 77/799/EGS (UL 2011, L 64, str. 1)].“
11
Člen 20 Direktive 2015/849 določa:
„Kar zadeva transakcije ali poslovne odnose s [PEP], države članice poleg ukrepov skrbnega preverjanja strank iz člena 13 od pooblaščenih subjektov zahtevajo, da:
(a)
imajo ustrezne sisteme upravljanja tveganj, vključno s postopki na podlagi tveganja za ugotavljanje, ali je stranka ali dejanski lastnik stranke [PEP];
(b)
v primeru poslovnih odnosov s [PEP] uporabljajo naslednje ukrepe:
(i)
pridobijo odobritev višjega vodstva za vzpostavitev ali nadaljevanje poslovnih odnosov s takšnimi osebami;
(ii)
sprejmejo ustrezne ukrepe, da ugotovijo izvor premoženja in sredstev, vključenih v poslovne odnose ali transakcije s takšnimi osebami;
(iii)
okrepljeno stalno spremljajo te poslovne odnos[e].“
12
Člen 23 te direktive določa, da se ukrepi iz členov 20 in 21 te direktive uporabljajo tudi za družinske člane PEP ali za „osebe, za katere je znano, da so ožji sodelavci [PEP]“.
13
Člen 45(1) in (8) navedene Direktive določa:
„1.   Države članice od pooblaščenih subjektov, ki so del skupine, zahtevajo, da za namene AML/CFT izvajajo politike in postopke na ravni skupine, vključno s politikami varstva podatkov ter politikami in postopki v zvezi z izmenjavo informacij znotraj skupine. Te politike in postopki se učinkovito izvajajo na ravni podružnic in hčerinskih družb v večinski lasti v državah članicah in tretjih državah.
[…]
8.   Države članice zagotovijo, da je dovoljena izmenjava informacij znotraj skupine. Informacije o sredstvih, za katera se sumi, da so premoženjska korist, pridobljena s kaznivimi dejanji, ali povezana s financiranjem terorizma, prijavljene [Finančni obveščevalni enoti (FIU)], se delijo znotraj skupine, razen če FIU da drugačna navodila.“
Latvijsko pravo
14
Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (zakon o preprečevanju pranja denarja ter financiranja terorizma in širjenja orožja) z dne 17. julija 2008 (Latvijas Vēstnesis, 2008, št. 116, v nadaljevanju: zakon o preprečevanju) je bil spremenjen zaradi prenosa Direktive 2015/849.
15
Člen 1 tega zakona v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, določa:
„V tem zakonu se uporabljajo naslednji pojmi:
[…]
21.
skupina je skupina pravnih oseb ali pravnih ureditev;
(a)
ki vključuje matično družbo in njeno hčerinsko družbo ter ureditve, v katerih ima matična ali hčerinska družba delež,
[…]
81.
višje vodstvo je upravni odbor, če obstaja, ali direktor, upravnik ali zaposleni, ki ga posebej imenuje upravni odbor, ki ima zadostno znanje o izpostavljenosti pooblaščenega subjekta tveganju pranja denarja ter financiranja terorizma in širjenja orožja ter je na dovolj visokem položaju, da sprejema odločitve, ki vplivajo na izpostavljenost pooblaščenega subjekta navedenemu tveganju;
[…]
18.
[PEP] je oseba, ki deluje ali je delovala na vidnih javnih položajih v Republiki Latviji, v drugi državi članici ali v tretji državi, vključno z najvišjimi državnimi uradniki, vodji državne upravne enote (ali občine), voditelji vlad, ministri (delegirani ministri ali namestniki delegiranih ministrov, če taka funkcija obstaja v zadevni državi), državnimi sekretarji ali drugimi visokimi uradniki vlade ali državne upravne enote (ali občine), poslanci ali člani podobnih zakonodajnih organov, člani vodstvenih organov (svetov) političnih strank, sodniki ustavnih sodišč, vrhovnih sodišč ali drugih ravni sodstva (člani sodnih organov), člani upravnih ali vodstvenih organov vrhovnih revizijskih institucij, člani svetov ali upravnih odborov centralnih bank, veleposlaniki, odpravniki poslov, visokimi častniki oboroženih sil, člani upravnih, upravljalnih ali nadzornih organov državnih podjetij, vodje (direktorji, namestniki direktorjev) in člani sveta mednarodne organizacije ali osebami, ki imajo v njej enakovreden položaj;
[…]
182.
ožji sodelavec [PEP] je fizična oseba, za katero je znano, da je v poslovnem ali drugem tesnem odnosu z eno od oseb iz točke 18 tega člena […].“
16
Člen 3 navedenega zakona, naslovljen „Področje uporabe zakona“, v odstavkih od 1 do 21 določa:
„1.   Subjekti, za katere velja ta zakon, so osebe, ki opravljajo gospodarsko ali poklicno dejavnost:
[…]
(7) organizatorji loterij in iger na srečo;
[…]
2.   Pooblaščeni subjekti, ki so del skupine, izvajajo politike in postopke na ravni skupine, vključno s politikami obdelave podatkov fizičnih oseb ter politikami in postopki v zvezi z izmenjavo informacij znotraj skupine za namene boja proti pranju denarja ter financiranju terorizma in širjenja orožja. Te politike in postopki na ravni skupine se učinkovito izvajajo tudi na ravni podružnic in hčerinskih družb v večinski lasti pooblaščenih subjektov s sedežem v državah članicah in tretjih državah.
21.
Pooblaščeni subjekti, ki so del skupine, na ravni skupine zagotovijo, da imajo strukturni subjekti, odgovorni za funkcije skladnosti, revizije ali za boj proti pranju denarja ter financiranju terorizma in širjenja orožja, dostop do informacij, potrebnih za izvajanje teh funkcij, ki jih prejmejo od podružnic in hčerinskih družb, vključno z informacijami o strankah, računih in plačilih.“
17
Člen 10 istega zakona, naslovljen „Določitev zaposlenih, odgovornih za izpolnjevanje zahtev tega zakona“, v odstavku 1 določa:
„Pooblaščeni subjekti, pravne osebe, imenujejo enega ali več zaposlenih (osebe, odgovorne za izpolnjevanje zahtev na področju preprečevanja pranja denarja ter financiranja terorizma in širjenja orožja), zlasti iz višjega vodstva, ki so pooblaščeni za sprejemanje odločitev in so neposredno odgovorni za izpolnjevanje zahtev tega zakona ter za izmenjavo informacij s pristojnim nadzornim in kontrolnim organom […].“
18
Člen 11 zakona o preprečevanju, naslovljen „Dolžnost skrbnega preverjanja strank“, v odstavku 1 določa:
„Pooblaščeni subjekt sprejme ukrepe v zvezi s skrbnim preverjanjem strank:
(1)
pred vzpostavitvijo poslovnega odnosa;
[…]
(4)
kadar pooblaščeni subjekt, ki prireja loterije in igre na srečo, s stranko opravi transakcijo, ki znaša 2000 EUR ali več, vključno s primerom, da stranka dobi, kupi sredstva za udeležbo v igri ali loterijske srečke ali v ta namen zamenja tujo valuto, ne glede na to, ali se ta transakcija opravi samo enkrat ali kot več medsebojno povezanih transakcij;
[…].“
19
Člen 111 tega zakona, naslovljen „Ukrepi skrbnega preverjanja strank in dejavniki tveganja“, v odstavkih 1, 2, 6 in 7 določa:
„1.   Ukrepi skrbnega preverjanja strank pomenijo niz ukrepov, ki temeljijo na oceni tveganja, v okviru katerih pooblaščeni subjekt:
(1)
identificira stranko in preveri pridobljene identifikacijske podatke;
[…]
(5)
zagotovi, da se dokumenti, osebni podatki in informacije, pridobljeni med skrbnim preverjanjem stranke, hranijo, redno ocenjujejo in posodabljajo glede na tveganja, povezana s to stranko, in sicer najmanj vsakih pet let.
2.   Pri določanju obsega in postopka skrbnega preverjanja strank ter pravilnosti pregleda dokumentacije, osebnih podatkov in informacij, pridobljenih v okviru skrbnega preverjanja strank, pooblaščeni subjekt upošteva tveganja pranja denarja ter financiranja terorizma in širjenja orožja, povezana s stranko, z državo njenega prebivališča (sedeža), z gospodarsko ali osebno dejavnostjo stranke, z uporabljenimi storitvami in proizvodi ter z njihovimi dobavnimi verigami in opravljenimi transakcijami.
[…]
6.   Pri vzpostavitvi poslovnega odnosa pooblaščeni subjekt na podlagi ocene tveganj pranja denarja ter financiranja terorizma in širjenja orožja pridobi in dokumentira informacije o namenu in predvideni naravi poslovnega odnosa, vključno s storitvami, ki jih stranka namerava uporabiti, številom in obsegom predvidenih transakcij, vrsto gospodarske ali osebne dejavnosti stranke, v okviru katere bo stranka uporabljala storitve, in po potrebi virom sredstev in virom premoženja stranke, na katerem temelji finančni položaj stranke.
7.   Pooblaščeni subjekt ukrepov skrbnega preverjanja strank ne uporablja le pri vzpostavitvi poslovnega odnosa, ampak tudi med njim (tudi za obstoječe stranke) v skladu s pristopom, ki temelji na tveganju […].“
20
Člen 25 navedenega zakona, naslovljen „Poslovni odnosi s [PEP], družinskim članom [PEP] ali ožjim sodelavcem [PEP]“, v odstavku 2 določa:
„Sistem notranjih kontrol pooblaščenega subjekta, ki temelji na oceni tveganja, omogoča, da se ugotovi, da stranka, ki ob vzpostavitvi poslovnega odnosa ni [PEP] ali družinski član [PEP] ali ožji sodelavec [PEP], po vzpostavitvi poslovnega odnosa postane taka oseba.“
21
Člen 29 istega zakona, naslovljen „Priznavanje in sprejemanje rezultatov preiskave strank“, v odstavku 1 določa:
„Kreditne in finančne institucije lahko priznajo in sprejmejo rezultate preiskave strank v zvezi z izpolnjevanjem ukrepov iz člena 111(1), točke od 1 do 3, tega zakona, ki jih izvajajo kreditne in finančne institucije držav članic ali tretjih držav, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: […].“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
22
Laimz je družba s sedežem v Latviji, ki se ukvarja z gospodarsko dejavnostjo prirejanja iger na srečo. Kapital te družbe je v stoodstotni lasti družbe „Optibet“ SIA, ki je tudi družba z omejeno odgovornostjo s sedežem v Latviji in ki se prav tako ukvarja z gospodarsko dejavnostjo prirejanja iger na srečo. Ti družbi sta del skupine Enlabs AB s sedežem na Švedskem. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je družba Laimz pooblaščeni subjekt v smislu zakona o preprečevanju, namen katerega je prenos Direktive 2015/849.
23
Družba Optibet, ki je z neko družbo sklenila pogodbo, da bi ji ta zagotavljala objavljene in javno dostopne podatke v zvezi z oceno in obvladovanjem tveganj glede na zahteve zakona o preprečevanju, je 2. marca 2020 z družbo Laimz sklenila sporazum, v skladu s katerim se je zavezala, da bo te podatke posredovala zadnjenavedeni družbi, da bi zagotovila najučinkovitejšo uporabo sredstev in enotno spoštovanje zahtev tega zakona v družbah te skupine.
24
Družba Laimz je 23. avgusta 2021 začela nuditi interaktivne storitve iger na srečo stranki, ki je bila prej stranka družbe Optibet (v nadaljevanju: stranka iz postopka v glavni stvari).
25
Družba Laimz je 31. januarja 2022 v zvezi s to stranko sprejela okrepljene ukrepe skrbnega preverjanja in od nje zahtevala dodatne informacije, pri čemer se je oprla na njene igralne navade in zneske njenih stav ter na podatke, ki jih je družba Optibet sporočila v zvezi z njo, ko je bila njena stranka. V tem okviru je družba Laimz uporabila tudi odločbo v zvezi z ohranitvijo odnosov s stranko z dne 27. marca 2020, ki jo je sprejelo višje vodstvo družbe Optibet.
26
Inšpektorat je februarja in marca 2022 pri družbi Laimz opravil pregled. Ta institucija je v poročilu, sestavljenem po tem nadzoru, navedla, da družba Laimz v letih 2020, 2021 in 2022 ni opredelila nobenega poslovnega odnosa z ožjimi sodelavci PEP in da v zvezi s stranko iz postopka v glavni stvari ni opravila preiskave po tem, ko je bil 26. avgusta 2021 dosežen prag 2000 EUR, da bi od nje zahtevala informacije o virih njenih prihodkov, njihovem znesku, predvidenem proračunu za igre, niti za določitev njenega statusa kot PEP in za preverjanje informacij v javno dostopnih podatkovnih zbirkah, da bi opredelila dodatne dejavnike tveganja.
27
Inšpektorat je z odločbo z dne 15. junija 2022 družbi Laimz naložil globo v višini 52.263,90 EUR, kar ustreza 5 % čistega prometa, ustvarjenega v letu 2020, ker ta družba ni pravilno izvajala sistema notranjih kontrol strank niti ni izvedla preiskave glede strank. Menil je, da bi morala navedena družba opraviti oceno stranke iz postopka v glavni stvari samostojno in neodvisno, namesto da se je oprla na oceno, ki jo je pripravila druga družba, v tem primeru Optibet. Inšpekcija je opozorila tudi na dejstvo, da se je za to stranko štelo, da je ožji sodelavec PEP, saj je hkrati s to PEP opravljala naloge člana izvršilnega organa združenja.
28
Družba Laimz je 18. julija 2022 zoper to odločbo vložila tožbo pri administratīvā rajona tiesa (upravno sodišče prve stopnje, Latvija), ki je predložitveno sodišče. Družba Laimz je v utemeljitev te tožbe trdila, da je bila upravičena uporabiti informacije, ki jih je prejela od družbe Optibet na podlagi sporazuma z dne 2. marca 2020, navedenega v točki 23 te sodbe, in odločitve, ki so jih sprejeli nadrejeni zadnjenavedene družbe, ter jih uporabiti za svoj poslovni odnos s stranko iz postopka v glavni stvari.
29
Poleg tega je družba Laimz inšpektoratu očitala, da se je za ugotovitev, da je bila ta stranka ožji sodelavec PEP, omejila na to, da se je oprla na njuno skupno članstvo v istem združenju, ne da bi opravila posamično in podrobno presojo.
30
Inšpektorat je v obrambo navedel, da zakon o preprečevanju ne določa izmenjave podatkov o strankah z drugo družbo, zaradi katere bi bil prejemnik zadevnih informacij oproščen izpolnjevanja svojih zakonskih obveznosti. Poleg tega je poudaril, da je stranka iz postopka v glavni stvari ob vzpostavitvi poslovnega odnosa z družbo Laimz prekinila poslovni odnos z družbo Optibet, tako da prvonavedena družba ni mogla več uporabljati informacij, ki jih je pridobila drugonavedena.
31
V tem okviru se predložitveno sodišče sprašuje o obsegu pojma „ osebe, za katere je znano, da so ožji sodelavci“ PEP iz člena 3, točka 11, Direktive 2015/849 v primeru, v katerem sta oseba in PEP obe člana izvršilnega organa istega združenja. Poleg tega meni, da so potrebna pojasnila v zvezi z možnostjo družb, ki pripadajo isti skupini, da delijo informacije zaradi izvajanja svojih dolžnosti skrbnega preverjanja, in v zvezi z vprašanjem, ali člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 3, točki 12 in 15, te direktive omogoča, da se informacije, ki izvirajo od druge družbe iz te skupine, ali odločitve, ki jih sprejme višje vodstvo te druge družbe, uporabijo za več družb navedene skupine. Nazadnje, predložitveno sodišče se sprašuje o obveznosti pooblaščenega subjekta, da – drugače kot v položaju v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883) – uporabi ukrepe skrbnega preverjanja za obstoječe stranke, če ni mogoče prepoznati pomembnih sprememb njihovega položaja.
32
V teh okoliščinah je administratīvā rajona tiesa (upravno sodišče prve stopnje) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 razlagati tako, da se lahko posameznik šteje za ožjega sodelavca [PEP] zgolj zato, ker sta navedeni osebi članici istega združenja, ne da bi se pri tem upoštevala katera koli druga okoliščina?
2.
Ali je treba [člen 3, točka] 9 Direktive 2015/849 razlagati tako, da je treba za ugotovitev, ali ima oseba status [PEP], ugotoviti, ali ta oseba zaseda katerega od položajev iz navedenega člena, in poleg tega opraviti poizvedbe ter preveriti, ali gre za položaj na visoki ravni, in ne na srednji ali nižji ravni?
3.
Ali je treba člen 45(1) Direktive 2015/849 v povezavi členom 45(8) te direktive razlagati tako, da morajo države članice za dosego ciljev Direktive 2015/849 pooblaščenim subjektom iz člena 2(1) Direktive 2015/849, ki se štejejo za družbe iste skupine, dovoliti medsebojno izmenjavo informacij, tudi s sklenitvijo sporazumov o izmenjavi informacij ter zagotovitvijo vzajemnega pretoka informacij in možnosti njihove medsebojne uveljavitve?
4.
Ali člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 3, točki 12 in 15, te direktive dovoljuje tudi, da se takšne informacije oziroma odločitve uporabljajo in uveljavljajo v več podjetjih iz iste skupine, pri čemer gre za odločitve, ki jih v okviru skupine sprejme vodstvo enega od podjetij, ki pripada skupini?
5.
Ali je treba člen 14(5) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 8(2) te direktive razlagati tako, da pooblaščenemu subjektu ni treba uporabiti ukrepov skrbnega preverjanja v zvezi z obstoječimi poslovnimi strankami, če ni potekel niti rok, določen v nacionalnem pravu, niti rok, ki ga za uporabo novih ukrepov skrbnega preverjanja strank določajo postopki sistema notranjega nadzora, in pooblaščeni subjekt ni seznanjen z novimi okoliščinami, ki bi lahko vplivale na opravljeno oceno tveganja v zvezi z zadevno stranko?
6.
Ali je treba obveznost, ki jo pooblaščenemu subjektu nalaga člen 11(d) Direktive 2015/849, da uporabi ukrepe skrbnega preverjanja strank, razlagati tako, da je treba, če je skupna vrednost transakcije ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali gre za transakcijo, izvedeno z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana, take ukrepe uporabiti vsakič, ko skupni znesek transakcije doseže 2000 EUR, ne glede na časovni interval, v katerem se ponovno doseže znesek 2000 EUR, predpisan v navedeni določbi?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
33
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 razlagati tako, da je fizično osebo mogoče šteti za ožjega sodelavca PEP zgolj zato, ker sta ti osebi članici istega združenja.
34
Najprej, opozoriti je treba, da je glavni cilj Direktive 2015/849, kot izhaja iz njenega naslova ter člena 1(1) in (2), preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (sodba z dne 5. decembra 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, točka 25 in navedena sodna praksa).
35
Natančneje, namen določb Direktive 2015/849, ki so preventivne narave, je na podlagi pristopa, ki temelji na tveganju, vzpostaviti vrsto preventivnih in odvračilnih ukrepov za učinkovit boj proti pranju denarja in financiranju terorizma, da bi se, kot izhaja iz uvodne izjave 1 te direktive, izognilo možnosti, da bi nezakoniti denarni tokovi škodovali celovitosti, stabilnosti in ugledu finančnega sektorja Unije ter ogrozili njen notranji trg in mednarodni razvoj (sodba z dne 5. decembra 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, točka 26 in navedena sodna praksa).
36
Iz členov od 6 do 8 Direktive 2015/849 izhaja, da je pristop, ki temelji na tveganju, pogojen z oceno tega tveganja, ki se v okviru sistema, vzpostavljenega s to direktivo, izvaja na treh ravneh, in sicer najprej na ravni Unije, kjer ga izvaja Komisija, nato na ravni posamezne države članice in nazadnje na ravni pooblaščenih subjektov. Kot izhaja iz uvodne izjave 30 navedene direktive, je ta ocena tveganja pogojena zlasti s tem, da ti subjekti sprejmejo ustrezne ukrepe skrbnega preverjanja zadevne stranke. V skladu s sodno prakso Sodišča namreč brez take ocene niti zadevna država članica niti, glede na okoliščine primera, zadevni subjekti ne morejo odločiti, katere ukrepe uporabiti v posameznem primeru (sodba z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 35 in navedena sodna praksa).
37
V zvezi s tem člen 20 Direktive 2015/849 v zvezi s transakcijami ali poslovnimi odnosi s PEP določa obveznosti, ki jih morajo pooblaščeni subjekti izpolnjevati poleg ukrepov skrbnega preverjanja strank iz člena 13(1) te direktive. Natančneje, ta določba pooblaščenim subjektom nalaga identifikacijo stranke in preveritev njene identitete, identifikacijo dejanskega lastnika, oceno predvidenega poslovnega odnosa in pridobivanje informacij o njegovem namenu in naravi ter stalno spremljanje tega poslovnega odnosa. Ta člen 20 državam članicam nalaga obveznost, da od pooblaščenih subjektov med drugim zahtevajo, da imajo ustrezne sisteme upravljanja tveganj, vključno s postopki na podlagi tveganja za ugotavljanje, ali je stranko ali dejanskega lastnika stranke mogoče opredeliti kot PEP. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v uvodnih izjavah 31 in 32 navedene direktive pojasnjeno, da nekatere situacije predstavljajo večje tveganje pranja denarja in financiranja terorizma, kar še posebej velja za odnose s posamezniki, ki imajo ali ki so imeli pomembno javno funkcijo.
38
Poleg tega morajo pooblaščeni subjekti v skladu s členom 23 Direktive 2015/849 te sisteme obvladovanja tveganj razširiti na identifikacijo družinskih članov PEP in oseb, za katere je znano, da so „ožji sodelavci“ teh oseb.
39
V zvezi s tem so v členu 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 „osebe, za katere je znano, da so ožji sodelavci“, opredeljene kot „fizične osebe, za katere je znano, da imajo skupno dejansko lastništvo pravnih subjektov ali pravnih ureditev ali kakršne koli druge tesne poslovne odnose s [PEP]“.
40
Pri razlagi določbe prava Unije je treba upoštevati ne le izraze iz te določbe glede na njihov običajen pomen v vsakdanjem jeziku, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodba z dne 9. januarja 2025, Österreichische Datenschutzbehörde (Pretirane zahteve), C‑416/23, EU:C:2025:3, točka 24 in navedena sodna praksa).
41
Na prvem mestu, v zvezi z besedilom člena 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 je iz predložitvene odločbe razvidno, da se predložitveno sodišče natančneje sprašuje o izrazu „tesni poslovni odnosi“ glede na sodelovanje stranke in PEP v izvršilnem organu istega združenja.
42
V zvezi s tem je mogoče ugotoviti, da je v členu 3, točka 13, Direktive 2015/849 pojem „poslovni odnos“, kadar se uporablja za pooblaščeni subjekt, opredeljen kot poslovni, poklicni ali trgovinski odnos, ki je povezan s poklicnimi dejavnostmi pooblaščenega subjekta in za katerega se ob vzpostavitvi stikov predvideva, da bo trajal. Poleg tega, čeprav v tej direktivi ni opredeljeno, kako je treba presojati tesnost takega odnosa, tako pojasnilo kaže, da zgolj ugotovitev poslovnega odnosa ne zadostuje in da je treba ugotoviti, da je ta tudi posebej pomemben.
43
Kadar pa sta oseba in PEP člana izvršilnega organa istega združenja, sta a priori v odnosu v poklicnem okviru, tako da ni mogoče izključiti niti tega, da bi ti funkciji lahko pomenili „tesen poslovni odnos“ med to osebo in tem PEP v smislu člena 3, točka 11(a), Direktive 2015/849, niti tega, da omogočata, da se ta vzpostavi drugače. Poleg tega v takem položaju tudi ni mogoče izključiti, da bi se za to osebo lahko štelo, da ima s PEP skupno dejansko lastništvo pravnega subjekta ali pravne ureditve v smislu te določbe. Vendar take ugotovitve ne morejo biti odvisne zgolj od članstva teh dveh oseb v izvršilnem organu istega združenja, temveč morajo temeljiti na analizi zadevnih okoliščin.
44
V teh okoliščinah je mogoče iz člena 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 sklepati, da položaj, kakršen je ta v obravnavani zadevi, v katerem sta oseba in PEP člana izvršilnega organa istega združenja, a priori ne izključuje, da se ta oseba šteje za ožjega sodelavca te PEP v smislu te določbe.
45
Ta jezikovna analiza je potrjena s sobesedilom, v katero je umeščena ta določba, in s cilji Direktive 2015/849.
46
Kot je bilo namreč opozorjeno v točki 38 te sodbe, člen 23 Direktive 2015/849 med drugim določa, da se ukrepi iz člena 20 te direktive uporabljajo za osebe, za katere je znano, da so ožji sodelavci PEP, pa tudi za družinske člane PEP. Iz tega izhaja, da je zakonodajalec Unije torej nameraval področje uporabe Direktive 2015/849 razširiti na kar največje število oseb, ki so povezane s PEP.
47
Vendar je treba tudi opozoriti, da je treba v skladu z uvodno izjavo 1 Direktive 2015/849 poleg nadaljnjega razvoja kazenskopravnega pristopa na ravni Unije nujno upoštevati ciljno usmerjeno in sorazmerno preprečevanje uporabe finančnega sistema za namene pranja denarja in financiranja terorizma, kar lahko privede do dodatnih rezultatov.
48
V tem okviru morajo biti v skladu s členom 8(3) te direktive, ki določa, da morajo biti politike, kontrole in postopki pooblaščenih subjektov za učinkovito blažitev in obvladovanje tveganj pranja denarja in financiranja terorizma sorazmerni z naravo in velikostjo pooblaščenih subjektov, postopki na podlagi dejavnikov tveganja iz člena 20 navedene direktive sorazmerni z naravo in velikostjo pooblaščenih subjektov, kar tem subjektom daje določeno polje proste presoje pri oblikovanju postopkov, prilagojenih tveganjem, ki izhajajo iz njihove dejavnosti. Čeprav pristop, ki temelji na tveganju, tako omogoča določeno prožnost, pa kljub temu, kot je navedeno v uvodni izjavi 22 te direktive, ni prekomerno permisivna možnost za države članice in pooblaščene subjekte ter je pogojen s sprejemanjem odločitev na podlagi dokazov.
49
Poleg tega je iz uvodne izjave 33 Direktive 2015/849 razvidno, da so zahteve v zvezi s PEP preventivne in ne kazenske narave, zato se ne bi smele razlagati, kot da stigmatizirajo PEP, kot da so že same po sebi vpletene v kazniva dejanja. V skladu s to uvodno izjavo je zavrnitev poslovnega odnosa z osebo, ki temelji zgolj na ugotovitvi, da je PEP, v nasprotju s črko in duhom te direktive ter revidiranimi priporočili FATF.
50
Zato morajo pooblaščeni subjekti za presojo obstoja tesnega poslovnega odnosa med osebo in PEP pri uporabi pristopa, ki temelji na tveganju, upoštevati ne le naravo razmerja med zadevno stranko in PEP, da bi ugotovili, ali obstaja tveganje, da se bo ta odnos uporabljal za pranje denarja ter financiranje terorizma in širjenja orožja, ampak tudi cilje, ki se uresničujejo, tako da je za izpolnitev zahtev iz Direktive 2015/849 potrebna posamična ocena vsakega primera.
51
Nasprotna razlaga bi povzročila, da bi se morale dodatne obveznosti, določene z Direktivo 2015/849, uporabljati za zelo veliko število položajev, v katerih bi bila ogrožena njihova sorazmernost glede na cilje, ki se uresničujejo s to direktivo, in sicer preprečevanje uporabe finančnega sistema Unije za namene pranja denarja in financiranja terorizma, kot je določeno v členu 1(1) navedene direktive, in z njo bi se pojavile praktične težave v zvezi z dostopom do podatkov posameznikov, na katere se nanašajo osebni podatki.
52
Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3, točka 11(a), Direktive 2015/849 razlagati tako, da fizične osebe ni mogoče šteti za ožjega sodelavca PEP zgolj zato, ker sta ti osebi člana izvršilnega organa istega združenja, vendar je ta položaj vseeno okoliščina, ki jo je treba upoštevati pri tej presoji.
Drugo vprašanje
53
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3, točka 9, Direktive 2015/849 razlagati tako, da je za ugotovitev, da je fizična oseba PEP, dovolj dokazati, da ta oseba zaseda katerega od položajev iz tega člena 3, točka 9, od (a) do (h), ali pa je treba poleg tega na podlagi dejanske presoje preveriti, ali gre pri zasedanem položaju za položaj na visoki ravni, ne pa na srednji ali nižji ravni.
54
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče že večkrat poudarilo, da je postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med njim in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim razlago prava Unije, ki jo potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo, ter da namen predhodnega odločanja ni oblikovanje posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč dejanska potreba po učinkoviti rešitvi spora (sodba z dne 7. novembra 2024, Adusbef (Most Morandi), C‑683/22, EU:C:2024:936, točka 38 in navedena sodna praksa).
55
Kot izhaja iz samega besedila člena 267 PDEU, „je treba“ predhodno odločbo, za katero je zaprošeno, sprejeti, da se predložitvenemu sodišču omogoči „izreči sodbo“ v zadevi, v kateri odloča (sodba z dne 7. novembra 2024, Adusbef (Most Morandi), C‑683/22, EU:C:2024:936, točka 39 in navedena sodna praksa).
56
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče ni predložilo nobene informacije o natančni naravi položaja, ki ga v poklicnem življenju zaseda oseba, za katero se v postopku v glavni stvari domneva, da je PEP. Poleg tega inšpektorat stranko iz postopka v glavni stvari šteje za ožjega sodelavca te PEP, in ne za PEP.
57
Nazadnje, iz spisa, ki je na voljo Sodišču, nikakor ni razvidno, da bi stranki v postopku v glavni stvari izpodbijali status PEP osebe, ožji sodelavec katere bi lahko bila ta stranka. Ugovor družbe Laimz se nanaša na razlago pojma „ožji sodelavec PEP“, kot jo je podal inšpektorat in ki je predmet prvega vprašanja.
58
V teh okoliščinah je treba na podlagi sodne prakse, navedene v točkah 54 in 55 te sodbe, drugo vprašanje razglasiti za nedopustno.
Tretje vprašanje
59
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 razlagati tako, da morajo države članice pooblaščenim subjektom iz člena 2(1) te direktive, ki so del iste skupine v smislu člena 3, točka 15, navedene direktive, dovoliti medsebojno izmenjavo informacij, tudi s sklenitvijo sporazumov o izmenjavi informacij ter zagotovitvijo vzajemnega pretoka teh informacij, da bi se dosegli cilji Direktive 2015/849.
60
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 45(1) te direktive državam članicam nalaga obveznost, da od pooblaščenih subjektov, ki so del skupine, zahtevajo, da za namene boja proti pranju denarja in financiranju terorizma izvajajo politike in postopke na ravni skupine, vključno s politikami varstva podatkov ter politikami in postopki v zvezi z izmenjavo informacij znotraj skupine. V skladu z isto določbo se te politike in postopki učinkovito izvajajo na ravni podružnic in hčerinskih družb v večinski lasti v državah članicah in tretjih državah. Dodati je treba, da se s to določbo tako uresničuje cilj, naveden v uvodni izjavi 35 navedene direktive, in sicer izogib ponavljajočim se postopkom identifikacije strank.
61
Poleg tega je v členu 45(8) iste direktive dodano, da države članice „zagotovijo, da je dovoljena izmenjava informacij znotraj skupine“, in pojasnjeno, da je treba informacije o sredstvih, za katera se sumi, da so premoženjska korist, pridobljena s kaznivimi dejanji, ali povezana s financiranjem terorizma, prijavljene FIU, deliti znotraj skupine, razen če da FIU drugačna navodila.
62
V obravnavanem primeru na eni strani ni sporno, da sta družbi Laimz in Optibet kot ponudnika storitev iger na srečo v smislu člena 2(1), točka 3(f), Direktive 2015/849 pooblaščena subjekta. Na drugi strani sta družba Laimz in družba Optibet, od katere je družba Laimz pridobila informacije, del skupine v smislu člena 3, točka 15, te direktive. Zato razmerje med tema družbama, vključno s sodelovanjem pri izpolnjevanju zahtev iz navedene direktive, spada na področje uporabe člena 45(1) in (8) navedene direktive.
63
Ker je besedilo tega člena 45(1) in (8) nedvoumno, iz tega izhaja, da morajo države članice pooblaščenim subjektom, ki so del iste skupine, dovoliti izmenjavo informacij, da bi se dosegli cilji, ki se uresničujejo z Direktivo 2015/849. Nasprotno pa ta določba ne zahteva, da se glede take izmenjave sklenejo sporazumi o izmenjavi informacij, da bi se zagotovili medsebojna komunikacija znotraj skupine in dostopnost teh informacij.
64
Vendar je treba, kot poudarja tudi Komisija, upoštevati, da uresničevanje ciljev Direktive 2015/849 zaradi boja proti pranju denarja in financiranju terorizma načeloma zahteva individualiziran pristop. Če se torej izkaže, da informacije, izmenjane znotraj skupine, ne zadostujejo za to, da bi pooblaščeni subjekt lahko opravil skrbno preverjanje svoje stranke, zlasti ker se posamezne storitve in produkti, ki jih ponuja, razlikujejo od tistih, ki jih ponuja drug subjekt iz iste skupine, mora zadevni pooblaščeni subjekt opraviti posamično preučitev. Tudi če bi bile zadevne storitve in proizvodi enaki ter informacije zadostne, je treba poudariti, da člen 45(1) in (8) te direktive ne ureja ukrepov, ki jih morajo pooblaščeni subjekti sprejeti na podlagi informacij, posredovanih znotraj skupine, in torej teh subjektov ne razbremenjuje izpolnjevanja obveznosti na področju boja proti pranju denarja in financiranju terorizma, določenih z navedeno direktivo. Ta razlaga je potrjena s členom 13(2) in (4) Direktive 2015/849, ki določa, da navedeni subjekti na podlagi svoje ocene tveganja določijo obseg ukrepov skrbnega preverjanja, ki jih uporabljajo v zvezi s svojimi strankami.
65
Tako je treba tudi poudariti, da člena 45 Direktive 2015/849 ni mogoče razlagati tako, da pooblaščenemu subjektu omogoča samodejno uporabo informacij o skrbnem preverjanju strank, ne da bi sam presodil tveganja in ukrepe skrbnega preverjanja, ki jih je treba sprejeti. Nasprotno pa je ob upoštevanju obveznosti skrbnega preverjanja, ki jih ima pooblaščeni subjekt na podlagi te direktive, pomembno, da kadar ta subjekt prejme informacije, ki lahko na prvi pogled upravičijo uvedbo ukrepov skrbnega preverjanja, v najkrajšem možnem času opravi zahtevana preverjanja.
66
Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 razlagati tako, da morajo države članice pooblaščenim subjektom iz člena 2(1) te direktive, ki so del iste skupine v smislu člena 3, točka 15, navedene direktive, dovoliti medsebojno izmenjavo informacij. Taka izmenjava informacij pa zadevnega pooblaščenega subjekta ne odvezuje izpolnjevanja obveznosti skrbnega preverjanja strank.
Četrto vprašanje
67
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 3, točki 12 in 15, te direktive razlagati tako, da podjetju, ki je del skupine, omogoča, da samodejno uporabi odločitev, ki jo je oseba iz višjega vodstva drugega podjetja iste skupine sprejela glede ukrepov skrbnega preverjanja ene od strank zadnjenavedenega podjetja, ne da bi opravilo lastno oceno tveganj in ukrepov skrbnega preverjanja, ki jih je treba sprejeti.
68
Najprej, poudariti je treba, da člen 45(1) navedene direktive ne določa natančneje narave informacij, ki jih pooblaščeni subjekt prejemnik lahko izmenjuje in nato uporabi. Glede na področje uporabe zadevne zakonodaje Unije in sklicevanje na cilje v zvezi s preprečevanjem pranja denarja in financiranja terorizma so lahko to le informacije, ki so upoštevne za izpolnjevanje zahtev, ki jih ista direktiva nalaga pooblaščenim subjektom.
69
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je zadevno odločitev sprejela družba, ki je del skupine, v okviru dolžnosti skrbnega preverjanja podjetja v zvezi z določeno stranko. Zato se zdi, da lahko spada na področje uporabe tega člena 45(1).
70
V zvezi z vprašanjem, ali lahko drugo podjetje te skupine uporabi to odločitev, je treba opozoriti, da – kot je razvidno iz odgovora na tretje vprašanje – čeprav izmenjava informacij med pooblaščenimi subjekti skupine olajšuje izpolnjevanje zahtev, ki so z Direktivo 2015/849 naložene na področju boja proti pranju denarja in financiranju terorizma, člen 45(1) in (8) te direktive vsakega pooblaščenega subjekta ne razbremenjuje njegove individualne odgovornosti v zvezi z izpolnjevanjem teh zahtev. Vendar take razlage ni mogoče zavrniti, če posredovane informacije pomenijo odločitev, ki jo je sprejela oseba iz višjega vodstva drugega podjetja iste skupine glede ene od strank tega podjetja. Ta razlaga je potrjena s členom 8(5) navedene direktive, ki določa, da države članice od pooblaščenih subjektov zahtevajo, da pridobijo odobritev svojega višjega vodstva za politike, kontrole in postopke, ki jih uvedejo.
71
Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 3, točki 12 in 15, te direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da pooblaščeni subjekt, ki je del skupine, samodejno uporabi odločitev, ki jo je oseba iz višjega vodstva drugega podjetja iste skupine v okviru svoje dolžnosti skrbnega preverjanja sprejela glede ukrepov skrbnega preverjanja ene od strank zadnjenavedenega podjetja, ne da bi opravil lastno oceno tveganj in ukrepov skrbnega preverjanja, ki jih je treba sprejeti.
Peto vprašanje
72
Predložitveno sodišče s petim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 14(5) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 8(2) te direktive razlagati tako, da pooblaščenemu subjektu ni treba uporabiti ukrepov skrbnega preverjanja obstoječih strank, dokler se ne iztečeta roka, ki sta v nacionalni zakonodaji in v postopkih notranjih kontrol določena za izvedbo novih nadzornih ukrepov, in dokler zadevni pooblaščeni subjekt ni bil seznanjen z drugimi novimi okoliščinami, ki bi lahko vplivale na oceno tveganj, povezanih z zadevno stranko.
73
V zvezi s tem iz člena 14(5) Direktive 2015/849 izhaja, da morajo pooblaščeni subjekti na podlagi pristopa, ki temelji na tveganjih, uporabiti ukrepe skrbnega preverjanja ne samo svojih novih strank, ampak tudi – če se izkaže, da je čas primeren – svojih obstoječih strank. V tej določbi je pojasnjeno, da je primeren čas lahko takrat, kadar se relevantne okoliščine zadevne stranke spremenijo. Poleg tega navedena določba te obveznosti, ki jo imajo pooblaščeni subjekti, ne omejuje zgolj na stranke, ki jim je bila pripisana visoka stopnja tveganja (sodba z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 83).
74
Dalje, pooblaščeni subjekti morajo v skladu s členom 8(2) Direktive 2015/849 zlasti redno posodabljati ocene tveganj pranja denarja in financiranja terorizma, ki so jim izpostavljeni (sodba z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 84).
75
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da je treba člen 14(5) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 8(2) te direktive razlagati tako, da morajo pooblaščeni subjekti na podlagi posodobljene ocene tveganj sprejeti – po potrebi okrepljene – ukrepe skrbnega preverjanja obstoječe stranke, kadar se to zdi primerno, zlasti če se položaj te stranke pomembno spremeni (sodba z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 91).
76
Poleg tega je treba poudariti, da člen 14(5) Direktive 2015/849 zagotavlja uresničitev glavnega cilja te direktive, in sicer preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma. Namen uporabe ukrepov skrbnega preverjanja strank za obstoječe stranke je torej zmanjšati nova ali različna tveganja, povezana z zadevno stranko in poslovnim odnosom. Zato, če pooblaščeni subjekt ne ve za spremembo pomembnih elementov položaja zadevne stranke in se roka za izvedbo novih ukrepov skrbnega preverjanja nista iztekla, ni obveznosti ali razlogov za uporabo takih ukrepov. Drugače je, če je neopredelitev takih sprememb posledica pomanjkljivosti pri stalnem spremljanju iz člena 13(1)(d) Direktive 2015/849, ki ga mora izvajati pooblaščeni subjekt.
77
Iz navedenega izhaja, da je treba na peto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(5) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 8(2) te direktive razlagati tako, da pooblaščenemu subjektu ni treba uporabiti ukrepov skrbnega preverjanja obstoječih strank, dokler se ne iztečeta roka, ki sta v nacionalni zakonodaji in v postopkih notranjih kontrol določena za izvedbo novih nadzornih ukrepov in dokler zadevni pooblaščeni subjekt ne izve za druge nove okoliščine, ki bi lahko vplivale na oceno tveganj, povezanih z zadevno stranko, če neopredelitev teh okoliščin ni posledica pomanjkljivosti pri stalnem spremljanju iz člena 13(1)(d) Direktive 2015/849, ki ga mora izvajati ta subjekt.
Šesto vprašanje
78
Predložitveno sodišče s šestim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(d) Direktive 2015/849 razlagati tako, da mora obveznost, ki je naložena pooblaščenim subjektom, ponudnikom storitev iger na srečo, da izvajajo ukrepe skrbnega preverjanja svojih strank, če je ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem vrednost transakcije 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali je ta transakcija izvedena z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana, veljati vsakič, ko znesek zadevne transakcije doseže 2000 EUR.
79
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 11(a) Direktive 2015/849 določa, da je treba pri vzpostavljanju poslovnega odnosa uporabljati ukrepe skrbnega preverjanja strank, pri čemer je pojasnjeno, da se v skladu s členom 3, točka 13, te direktive za poslovni odnos v smislu te direktive predvideva, „da bo trajal“.
80
Člen 11(d) Direktive 2015/849, ki se nanaša na poseben primer ponudnikov storitev iger na srečo, tem ponudnikom uporabo ukrepov skrbnega preverjanja njihovih strank nalaga ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem, kadar izvajajo transakcije, ki znašajo 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali gre za transakcijo, izvedeno z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana.
81
Tako besedilo te določbe uporabe te obveznosti ne pogojuje s tem, da je bila zadevna transakcija izvedena v danem obdobju v primerjavi s predhodno transakcijo, ki je prav tako izpolnjevala te pogoje.
82
Poleg tega je treba navedeno določbo razlagati ob upoštevanju uvodne izjave 21 Direktive 2015/849, v kateri je pojasnjeno, da je uporaba storitev sektorja iger na srečo za pranje premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, skrb vzbujajoča in da bi morala ta direktiva za blažitev tveganj, povezanih s storitvami iger na srečo, zagotoviti obveznost, da se za ponudnike storitev iger na srečo, ki prinašajo večja tveganja, uporabijo ukrepi skrbnega preverjanja strank za posamezne transakcije, ki znašajo 2000 EUR ali več.
83
Iz tega izhaja, da je treba člen 11(d) Direktive 2015/849 razlagati tako, da mora obveznost, ki je naložena pooblaščenim subjektom, ponudnikom storitev iger na srečo, da izvajajo ukrepe skrbnega preverjanja svojih strank, če je ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem vrednost transakcije 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali je ta transakcija izvedena z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana, veljati vsakič, kadar skupni znesek zadevne transakcije doseže 2000 EUR.
84
Glede na navedeno je treba na šesto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(d) Direktive 2015/849 razlagati tako, da pooblaščenim subjektom nalaga uporabo ukrepov skrbnega preverjanja njihovih strank vsakič, kadar je ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem vrednost transakcije 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali je ta transakcija izvedena z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana.
Stroški
85
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1.
Člen 3, točka 11(a), Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2018/843 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018,
je treba razlagati tako, da
fizične osebe ni mogoče šteti za ožjega sodelavca politično izpostavljene osebe zgolj zato, ker sta ti osebi člana izvršilnega organa istega združenja, vendar je ta položaj vseeno okoliščina, ki jo je treba upoštevati pri tej presoji.
2.
Člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843,
je treba razlagati tako, da
morajo države članice pooblaščenim subjektom iz člena 2(1) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena, ki so del iste skupine v smislu člena 3, točka 15, Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena, dovoliti medsebojno izmenjavo informacij. Taka izmenjava informacij pa zadevnega pooblaščenega subjekta ne odvezuje izpolnjevanja obveznosti skrbnega preverjanja strank.
3.
Člen 45(1) in (8) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843, v povezavi s členom 3, točki 12 in 15, Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje temu, da pooblaščeni subjekt, ki je del skupine, samodejno uporabi odločitev, ki jo je oseba iz višjega vodstva drugega podjetja iste skupine v okviru svoje dolžnosti skrbnega preverjanja sprejela glede ukrepov skrbnega preverjanja ene od strank zadnjenavedenega podjetja, ne da bi opravil lastno oceno tveganj in ukrepov skrbnega preverjanja, ki jih je treba sprejeti.
4.
Člen 14(5) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843, v povezavi s členom 8(2) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena,
je treba razlagati tako, da
pooblaščenemu subjektu ni treba uporabiti ukrepov skrbnega preverjanja obstoječih strank, dokler se ne iztečeta roka, ki sta v nacionalni zakonodaji in v postopkih notranjih kontrol določena za izvedbo novih nadzornih ukrepov in dokler zadevni pooblaščeni subjekt ne izve za druge nove okoliščine, ki bi lahko vplivale na oceno tveganj, povezanih z zadevno stranko, če neopredelitev teh okoliščin ni posledica pomanjkljivosti pri stalnem spremljanju iz člena 13(1)(d) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena, ki ga mora izvajati ta subjekt.
5.
Člen 11(d) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843,
je treba razlagati tako, da
pooblaščenim subjektom nalaga uporabo ukrepov skrbnega preverjanja strank vsakič, kadar je ob izplačilu dobičkov, ob vplačilu stav ali obojem vrednost transakcije 2000 EUR ali več, ne glede na to, ali je ta transakcija izvedena z enim dejanjem ali z več dejanji, za katera kaže, da so povezana.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: latvijščina.