62004CC0316_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Jelen ügyben a College van Beroep voor het bedrijfsleven (kereskedelmi és ipari közigazgatási bíróság, Hollandia) a növényvédő szerekről szóló irányelv(2) 8. cikkének és a biocid termékekről szóló irányelv(3) 16. cikkének értelmezését kéri a Bíróságtól.
2. E cikkek a két irányelv átültetésére átmeneti intézkedéseket állapítanak meg.
3. Az ügy tárgya lényegében a következő. Az említett irányelvek előírják a tagállamok számára, hogy engedélyeztetési eljárásnak vessék alá a növényvédő szereket és a biocid termékeket. Mindkét irányelv rendelkezik az ilyen termékek nemzeti engedélyezési rendszerének alkalmazásáról az érintett hatóanyagok közösségi szintű értékelésének bevezetését megelőző átmeneti időszakra. Ezen átmeneti időszak folyamán Hollandia módosította nemzeti rendszerét annak érdekében, hogy ténylegesen lehetővé tegye az olyan növényvédő szerek és biocid termékek automatikus engedélyezésének alkalmazását, amelyeket i. ezt megelőzően már engedélyeztek, és ii. az illetékes hatóság által korábban meghatározott hatóanyagot tartalmaznak. A módosított jogszabály alapján hozott határozatával tehát az illetékes hatóság meghatározott számos hatóanyagot. E határozat érvényessége vita tárgyát képezte, többek között azon az alapon, hogy a módosított jogszabály nem felel meg a fent hivatkozott irányelveknek.
A vonatkozó közösségi szabályozás
A növényvédő szerekről szóló irányelv
4. A növényvédő szerekről szóló irányelv szabályozza a „növényvédő szereket”, valamint az ezekben található „hatóanyagokat”.
5. A növényvédő szerek fogalmát az alábbi módon határozza meg: „hatóanyag, és egy vagy több hatóanyagot tartalmazó készítmény, olyan formában, ahogyan az a felhasználóhoz eljut”, amelynek rendeltetése alapvetően, hogy minden kártékony szervezettől védje a növényeket és növényi termékeket.(4) Az irányelv következésképpen vonatkozik a növényeknél alkalmazott peszticidekre, gombaölőkre és gyomirtókra is.
6. A 3. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak elő kell írniuk, hogy növényvédő szer területükön csak akkor hozható forgalomba és akkor használható, ha a szert az irányelv szerint engedélyezték.
7. A 4. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára annak biztosítását, hogy növényvédő szereket csak akkor engedélyeznek, ha, először is, a szerben lévő hatóanyagok az I. mellékletben szerepelnek, és teljesül minden, ott előírt követelmény [4. cikk (1) bekezdés a) pont]; másodsorban pedig számos, a 4. cikk (1) bekezdésének b)–f) pontjában foglalt követelmény teljesül. A 4. cikk (1) bekezdésének b)–e) pontja lényegében a használt termék biztonságára és hatékonyságára vonatkozik. A 4. cikk (1) bekezdésének f) pontja előírja, hogy a tagállamoknak meg kell állapítaniuk a legmagasabb szermaradvány‑határértékeket, és ezt jóváhagyás végett be kell jelenteniük a Bizottságnak.
8. Az I. melléklet az irányelv elfogadásakor még üres volt, mivel a szabályozás által előírt közösségi szintű értékelési eljárás egyes szakaszai még kidolgozás alatt álltak. A melléklet első eleme 1999. január 1‑jén lépett hatályba; 2003‑ig folyamatosan számos irányelv illesztett a mellékletbe újabb címszavakat.
9. A 4. cikk (5) bekezdése előírja:
„Az engedélyeket bármikor felül lehet vizsgálni, ha arra utaló jelek vannak, hogy [helyes fordítása: ha okkal feltételezhető, hogy] az (1) bekezdés szerinti követelmények valamelyike már nem teljesül. […]”
10. A 8. cikk címe „Átmeneti rendelkezések és eltérések”.
11. A 8. cikk (2) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy „a 4. cikktől eltérve és a (3) bekezdés […] sérelme nélkül a tagállamok az irányelvről szóló értesítést követő 12 éves időszakon belül területükön engedélyezhetik olyan, az I. mellékletben nem szereplő hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalát, amely hatóanyagok az [helyesen: amely növényvédő szerek az] irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban voltak”.
12. A 8. cikk (3) bekezdése így szól:
„A (2) bekezdés körébe tartozó hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek felülvizsgálatakor vagy felülvizsgálatáig a tagállamok a benyújtandó adatokra vonatkozóan a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontját és c)–f) pontját a nemzeti rendelkezéseknek megfelelően alkalmazzák”.
13. A 8. cikk (2) bekezdésében hivatkozott 12 éves határidő egyes hatóanyagok vonatkozásában 2005. december 31‑ig, míg más hatóanyagok vonatkozásában 2008. december 31‑ig meghosszabbításra került.(5)
14. A 13. cikk (1) bekezdése meghatározza, hogy a tagállamoknak milyen dossziék kérelemhez történő csatolását kell a növényvédő szer engedélyezését kérelmezők számára előírniuk. A 13. cikk (6) bekezdése így rendelkezik:
„Az (1) bekezdéstől eltérve az irányelvről szóló értesítéstől számított két éven belül már forgalomban lévő hatóanyagokra nézve a tagállamok a Szerződés rendelkezéseinek elvárható figyelembevételével folytathatják az adatszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó korábbi nemzeti jogszabályaik alkalmazását mindaddig, amíg ezeket a hatóanyagokat az I. mellékletbe fel nem veszik”.
15. A 23. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított két éven belül megfeleljenek. Mint közismert, az irányelvről szóló értesítés időpontja 1991. július 26.
A biocid termékekről szóló irányelv
16. A biocid termékekről szóló irányelv huszadik preambulumbekezdése kimondja, hogy biztosítani kell a szoros összhangot más közösségi jogszabályokkal és különösen a növényvédő szerekről szóló irányelvvel.
17. Ezt az irányelvet kell alkalmazni a biocid termékek engedélyezésére és forgalomba hozatalára a tagállamokban.(6)
18. Az irányelv a „biocid termékek” fogalmát az alábbi módon határozza meg: „hatóanyagok és egy vagy több hatóanyagot tartalmazó készítmények a felhasználóhoz jutó kiszerelésben, amelyek célja, hogy károsító szervezeteket kémiai vagy biológiai eszközökkel elpusztítson, elriasszon, ártalmatlanná tegyen, tevékenységében akadályozzon, vagy azon más módon korlátozó hatást gyakoroljon.(7) Az irányelv értelmében „károsító szervezet” „minden szervezet, amelynek jelenléte nemkívánatos, vagy az emberekre, azok tevékenységére, az általuk használt vagy előállított termékekre, állatokra vagy a környezetre ártalmas hatást gyakorol”.(8) Az irányelvhez mellékelten található egy 23 biocid terméktípusból álló kimerítő jegyzék, amely főcsoportként a fertőtlenítőszereket és általánosan használt biocid termékeket, a tartósítószereket és a kártevők elleni védekezésre használt szereket jelöli meg.(9)
19. A 3. cikk (1) bekezdésének értelmében „a tagállamok előírják, hogy biocid termék területükön csak abban az esetben hozható forgalomba és használható, amennyiben az irányelvnek megfelelően engedélyezték”.
20. Az 5. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok biocid terméket csak akkor engedélyeznek, „ha a termékben lévő hatóanyag vagy hatóanyagok az I. vagy I. A. mellékletben szerepelnek, és teljesül az e mellékletekben foglalt valamennyi követelmény” és egy sor egyéb feltétel is.
21. A biocid termékekről szóló irányelv elfogadásának idején e mellékleteknek nem volt tartalma, és ez azóta sem változott. Az irányelv meghatározta azt az eljárást, amely során, értékelési eljárást követően, a hatóanyagok felvehetők e mellékletekbe.
22. A 8. cikk (2) bekezdésének értelmében a tagállamok megkövetelik, hogy a biocid termék engedélyezését kérelmezők a 8. cikk (4) bekezdésének megfelelő tartalmú dokumentációt nyújtsanak be.
23. A 16. cikk címe „Átmeneti intézkedések”. A 16. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A 3. cikk (1), az 5. cikk (1), a 8. cikk (2) és (4) bekezdésétől való további eltéréssel […] a tagállamok [2000. május 14‑től számított] 10 éves időszakban folytathatják a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását. Megtehetik például, hogy nemzeti szabályaiknak megfelelően olyan hatóanyagokat tartalmazó biocid termékek forgalomba hozatalát engedélyezik területükön, amelyek nem szerepelnek az I. és I. A. mellékletben az adott terméktípusra vonatkozóan. Az ilyen hatóanyagoknak [2000. május 14‑én] […] biocid termék hatóanyagaként már forgalomban kell lenniük.
24. A 34. cikk előírja, hogy a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a hatálybalépéstől számított 24 hónapon belül megfeleljenek. A 35. cikk pedig meghatározza, hogy az irányelv a kihirdetését követő 20. napon, azaz 1998. május 14‑én lép hatályba.
A vonatkozó nemzeti szabályozás
A nemzeti törvény a 2002‑es módosítást megelőzően
25. Az 1962‑es Bestrijdingsmiddelenwet (peszticidekről szóló törvény(10), a továbbiakban: Bmw) felállítja a College voor de toelating van bestrijdingsmiddelent (peszticidengedélyezési bizottság, a továbbiakban: CTB), és előírja, hogy növényvédő szer engedélyezéséről, illetve nyilvántartásba vételéről kérelemre a CTB határoz. A Bmw 1994‑ben került módosításra a növényvédő szerekről szóló irányelv átültetése céljából.(11)
26. A Bmw 2. szakasza „A peszticidek engedélyezése és nyilvántartásba vétele” a 2–5. cikket foglalja magában.
27. A 2. cikk (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„Tilos Hollandiába szállítani, ott birtokban vagy készletben tartani, oda behozni vagy ott használni minden olyan növényvédő szert, amelyről nem állapítható meg, hogy a jelen törvény értelmében engedéllyel rendelkezik, illetve csekély kockázatot jelentő biocid termék esetén az, hogy nyilvántartásba vették.”
28. A 3. cikk (1) bekezdése lényegében a növényvédő szerekről szóló irányelv 4. cikke (1) bekezdését ülteti át. Közelebbről a 3. cikk (1) bekezdése a) pontjának 1–10. alpontja lényegében az irányelv 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontjában írtaknak, az irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b)–d) pontja pedig a 4. cikk (1) bekezdése c)–e) pontjában írtaknak lényegében megfelelő feltételeket állapít meg.
29. A 3. cikk (2) bekezdésének a) pontja a növényvédő szerekről szóló irányelv 4. cikke (1) bekezdése a) pontját ülteti át.
30. A 3a. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az engedélyezésnek és a nyilvántartásba vételnek a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában és a 2. cikk c) pontjában foglalt feltételeire vonatkozó részletesebb szabályait, valamint az értékelés elveit általános közigazgatási intézkedéssel vagy az alapján lehet meghatározni”.
31. A 4. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a növényvédő szer engedélyezéséről, illetve nyilvántartásba vételéről kérelemre a CTB határoz.
32. Az 5. cikk (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy valamely peszticid engedélyezése vagy nyilvántartásba vétele tíz évet nem meghaladó, megújítható időszakra érvényes, amelyet az engedélyezésről vagy nyilvántartásba vételről szóló határozatban kell meghatározni.
A 2002‑es módosítás háttere
33. Mivel a növényvédő szerekről szóló irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja a tagállamok számára annak biztosítását, hogy növényvédő szereket csak akkor engedélyeznek, ha a szerben lévő hatóanyagok az I. mellékletben szerepelnek, és teljesül minden, ott előírt követelmény, a nemzeti engedélyezési rendszerek nem tudták ezen irányelvet maradéktalanul átültetni, amíg e mellékletet nem töltötték meg tartalommal. Ez, amint fentebb jeleztem,(12) 1999‑ig nem történt meg, és a melléklet ma sem teljes. A kérdéseket előterjesztő bíróság bemutatja, hogy az 1990‑es években a holland kormány úgy döntött, gondoskodik a növényvédő szerek értékeléséről és újraértékeléséről még a hatóanyagok közösségi értékelését megelőzően. Ezt a döntést e termékek fokozott hollandiai használata, valamint az ottani különleges körülmények indokolták, köztük a belterjes mezőgazdaság, a nagy népsűrűség és a felszíni vizek fokozott mennyiségben való jelenléte.
34. Miután 2000‑re nem értek el elegendő fejlődést, a CTB úgy döntött, hogy a hatóanyagok értékelését helyezi előtérbe, és összeállította a hatóanyagok listáját, aszerint osztályozva azokat, hogy milyen mértékű kockázatot jelentenek az ember, az állatok és a környezet számára. Az e tényezők fényében magas kockázatot jelentő hatóanyagokat az A listán tüntették fel. A nem jelentős vagy csekély kockázatúnak ítélt hatóanyagokat a B, illetve C lista tartalmazta.
35. A B vagy C listán szereplő hatóanyagot tartalmazó termékekkel kapcsolatban a CTB úgynevezett „megújító eljárási határozatokat” fogadott el, amelyek alkalmazásában, úgy tűnik, a fennálló engedélyek lejártukkor automatikusan megújultak. 2002. július 2‑án hozott ítéletében a kérdéseket előterjesztő bíróság kimondta, hogy a CTB nem volt illetékes az engedélyek megújítására. Ennek megfelelően egészítették ki a Bmw‑t a 2002. december 4‑én hatályba lépő 25d. cikkel, hogy megteremtsék a CTB gyakorlatának jogalapját.
A 2002‑es módosítás – a 25d. cikk
36. A 25d. cikk lényegében hivatalból, vagyis a Bmw 3. cikke (1) bekezdésében foglalt értékelés maradéktalan elvégzése híján rendelkezik az olyan, már korábban engedélyezett termékek újraengedélyezésről, amelyek hatóanyagait a CTB már meghatározta. Ehelyett a CTB‑nek valamely hatóanyag meghatározásához e hatóanyagnak a Bmw‑nek az irányelv 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának iii–v. alpontját átültető 3. cikke (1) bekezdése a) pontja 3–10. alpontjában foglalt hatásait kell „figyelembe vennie”. Kétségtelen, hogy a CTB által a 25d. cikknek megfelelően meghatározott (vagy mindenesetre a jelen ügy tárgyát képező) anyagokat a B és C lista tartalmazta.
37. A 25d. cikk szövege a következő:
„(1) A 3. cikktől, a 3a. cikktől, a 4. cikk (1) bekezdésétől és az 5. cikk (1) bekezdésétől és az ezek alkalmazására hozott jogszabályoktól eltérve az olyan növényvédő szert, amelynek hatóanyagát vagy hatóanyagait a [CTB] kijelölte, a (3) bekezdésben írt időpontot követően hivatalból engedélyezni kell, illetve nyilvántartásba kell venni.
(2) Az (1) bekezdésben szereplő hatóanyag meghatározásához e hatóanyagnak a 3. cikk (1) bekezdése a) pontjának 3–10. alpontjában említett hatásait kell figyelembe venni.
(3) Az (1) bekezdés szerinti engedély vagy nyilvántartásba vétel a 4. cikk alapján történt engedélyezés vagy nyilvántartásba vétel időpontjától hatályos, [és] az 5. cikk (1) bekezdésétől eltérve az engedély, illetve a nyilvántartásba vétel a 3. cikk (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett érintett hatóanyagra vonatkozó közösségi jogi rendelkezés végrehajtásának határidejéig hatályos, ám 2003. július 26., illetve 2010. május 15. után is hatályban marad, ha legkésőbb ezen időpontok valamelyikéig nem alkottak olyan közösségi jogi rendelkezést, amely azt tartalmazná, hogy az érintett hatóanyag felhasználható‑e növényvédő szer vagy biocid termék összetevőjeként […].
(6) Az (1) bekezdés:
a) nem alkalmazható olyan peszticidekre, amelyek engedélyezése vagy nyilvántartásba vétele közösségi rendelkezés értelmében nem lehetséges;
b) nem alkalmazható olyan peszticidekre, amelyek engedélyezését vagy nyilvántartásba vételét közösségi rendelkezés értelmében vissza kell vonni az e rendelkezés átültetésére megjelölt időponttól kezdve;
c) kizárólag olyan peszticidekre alkalmazható, amelyek olyan hatóanyagot tartalmaznak, amely növényvédő szerek esetében 1993. július 26‑át, peszticidek esetében 2000. május 15‑ét megelőzően már forgalomban volt, és amely nem a 3. cikk (2) bekezdésének a) pontjában hivatkozott közösségi rendelkezés által kerültek meghatározásra;
d) kizárólag olyan peszticidekre alkalmazható, amelyeket 2001. január 1‑jén már, vagy legkésőbb e napon engedélyeztek vagy nyilvántartásba vettek;
[…] ”.
38. A holland kormány észrevételében azt állítja, hogy a 25d. cikk célja a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének, valamint a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikke (1) bekezdésének átültetése. Ez a kormány a tárgyalás során ugyancsak kijelentette, hogy a 25d. cikk értelmében a hivatalbóli engedélyezés feltétele, hogy a kérelmező új engedélyezés iránti kérelmet nyújtson be teljes dokumentációval együtt.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
39. 2002. június 12‑i határozatával a CTB meghatározott számos, a Bmw 25d. cikke értelmében hatóanyagnak tekintendő hatóanyagot. A határozat a 25d. cikken alapult, és e rendelkezéssel egy napon, 2002. december 4‑én lépett hatályba. Úgy tűnik, nem vitatott, hogy az ezen hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek a növényvédő szerekről szóló irányelvről történő értesítés után két évvel már forgalomban voltak, az ezen hatóanyagokat tartalmazó biocid termékek 2000. május 14‑én már forgalomban voltak, továbbá ezen termékeket azt megelőzően a Bmw‑nek megfelelően engedélyezték; következésképpen ezen termékek hivatalból kerültek engedélyezésre.
40. 2004. május 12‑i határozatával a CTB megalapozatlannak nyilvánította a Stichting Zuidhollandse Milieufederatie (dél‑hollandiai környezetvédelmi szervezet alapítvány, a továbbiakban: alapítvány) 2002. június 12‑i határozattal szemben emelt kifogásait.
41. Az alapítvány keresetben támadta meg e határozatot a College van Beroep voor het bedrijfsleven előtt. Lényegében azzal érvelt, hogy a Bmw 25d. cikke összeegyeztethetetlen a növényvédő szerekről szóló irányelvvel. Ez az irányelv úgy rendelkezik, hogy növényvédő szereket csak akkor engedélyezhetnek, ha megállapítást nyert, hogy teljesül az ugyanezen irányelv 4. cikkében előírt minden követelmény. Az irányelv 8. cikkének (2) bekezdése „engedélyezést” említ, következésképpen a 4. cikkben meghatározott teljes eljárásra utal.
42. A kérdéseket előterjesztő bíróság álláspontja szerint a Bmw 25d. cikke úgy az eljárás, mint az értékelés vonatkozásában eltér az annak 2. szakaszában megállapított értékelési rendszertől. Ami az eljárást illeti, a 25d. cikk bevezeti a pesziticidek engedélyezésének hivatalból biztosított intézményét, míg a Bmw 2. szakaszának alapját az képezi, hogy minden engedélyezés esetén egyedi határozatot kell hozni. Ami az értékelést illeti, a 25d. cikk elrendeli a hatóanyag vizsgálatát, és a 2. szakasz rendelkezik a peszticidek értékeléséről. Jelentős különbség mutatkozik intenzitását tekintve egy ilyen értékelés és vizsgálat között. Egy növényvédő szernek a Bmw 3. és 3a. cikke szerinti szokásos vizsgálatának esetében az anyagok és alkotóelemeik tekintetében a növényvédő szerekről szóló irányelvben és a biocid termékekről szóló irányelvben meghatározott engedélyezési szabályokkal konzisztens, átfogó értékelést végeznek. Ezzel szemben a peszticidek hivatalból biztosított engedélyezése egy hatóanyag meghatározásából indul ki, amely során tekintetbe vették az adott hatóanyag emberi és állati egészségre, valamint környezetre gyakorolt és a Bmw 25d. cikke (2) bekezdésében felsorolt hatásait.
43. A College van Beroep voor het bedrijfsleven felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából hat kérdést terjesztett a Bíróság elé.(13)
44. Írásbeli észrevételeket terjesztett elő az alapítvány, a 3M Nederland BV és további 81, az alapeljárásba beavatkozó érdekelt fél(14) (a továbbiakban: 3M Nederland), a dán, francia és holland kormány, továbbá a Bizottság. A holland kormány kijelenti, hogy észrevételeivel a CTB‑t is képviseli.
Az első kérdésről
45. Első kérdésével a kérdéseket előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke, illetve a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikke alkalmas‑e arra, hogy a nemzeti bíróság a növényvédő szerekről szóló irányelv 23. cikkében, illetve a biocid termékekről szóló irányelv 34. cikkében írt határidő lejárta után alkalmazza. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből egyértelműen kiderül: a kérdés az, hogy a fenti 8., illetve 16. cikk közvetlen hatállyal rendelkezik‑e, és úgy tűnik, a kérdéseket előterjesztő bíróság álláspontja szerint csak akkor tud dönteni a Bmw 25d. cikkének e rendelkezésekkel való megfelelőségének kérdésében, ha a fenti kérdésre igenlő választ kell adni.
46. Az alapítvány és a 3M Nederland úgy véli, hogy az első kérdés mindkét részére igenlő válasz kell adni. A dán kormány álláspontja szerint a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) és (3) bekezdése csak annyiban rendelkezik közvetlen hatállyal a végrehajtásra előírt határidő lejártát követően, amennyiben a nemzeti bíróság ellenőrizheti, hogy a nemzeti hatóság az előírt eljárásnak megfelelően járt‑e el. Ugyanakkor egy gyártó vagy kereskedő sosem támaszthat jogosultságot engedélyezésre a 8. cikk (2) vagy (3) bekezdése alapján.
47. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a valamely irányelv hatálya alá eső tárgyú jogvitát elbíráló nemzeti bíróságnak a nemzeti jogot – legyen szó akár az irányelv előtt vagy után elfogadott rendelkezésekről –, amennyire csak lehetséges, az irányelv szövegének és céljának fényében kell értelmeznie, az irányelv által előírt cél elérése érdekében.(15) Ennek megfelelően, amint azt a Bizottság és a holland kormány állítja, egyértelműnek látszik, hogy a nemzeti bíróságnak a növényvédő szerekről szóló irányelv és a biocid termékekről szóló irányelv vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére van szüksége, akár rendelkeznek közvetlen hatállyal, akár nem. Ennélfogva nem tartom szükségesnek, hogy az első kérdésre, abban a formájában, ahogyan előterjesztésre került, válaszoljunk, hiszen a nemzeti bíróság számára elegendő útmutatóul fognak szolgálni a további kérdésekre adott válaszok. Ez annál is inkább így van, mivel a holland kormány álláspontja szerint a jelen ügyben szereplő nemzeti rendelkezés, vagyis a Bmw 25d. cikke a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdését, illetve a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdését szándékozik átültetni, amelyek a második, harmadik és negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát képezik.
A második kérdésről
48. Második kérdésével a kérdéseket előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének jelentése azonos‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének jelentésével. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kiderül, hogy ez a kérdés azon a tényen alapult, hogy a Bmw 25d. cikke egyaránt vonatkozik a növényvédő szerekre és a biocid termékekre. A kérdéseket előterjesztő bíróság megjegyzi, a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok egy átmeneti időszakban folytathatják a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását. A kérdéseket előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdését ugyanúgy kell‑e értelmezni, mint a 16. cikk (1) bekezdését, amely, álláspontja szerint, lehetővé teszi valamely tagállam számára, hogy egy átmeneti időszak folyamán fenntartsa biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott „rendszerét vagy gyakorlatát”, függetlenül attól, hogy milyen az alkalmazott rendszer vagy gyakorlat.
49. Mivel a kérdéseket előterjesztő bíróság harmadik kérdésével a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének értelmezését, negyedik kérdésével pedig a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének értelmezését kéri, helyesebbnek tűnik először e kérdések megvitatása; a második kérdésre adandó válasz ezt követően már egyértelmű lesz.
A harmadik kérdésről
50. Harmadik kérdésével a kérdéseket előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy i. a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdését akként kell‑e értelmezni, hogy az standstill kötelezettségeket létesít, ii. illetve amennyiben nem, korlátozza‑e a biocid termékek forgalomba hozatalára vonatkozó nemzeti szabályozás módosítását, és iii. ha igen, miben áll ez az esetleges korlátozás.
51. Az utaló végzés alapján nyilvánvaló, hogy a nemzeti bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy valamely tagállam hatályos rendszerét vagy gyakorlatát a biocid termékekről szóló irányelv hatályba lépésének idején i. csak annyiban változtathatja‑e meg, amennyiben a biocid termékek engedélyezésére vonatkozó értékelést az irányelvnek megfelelően végezték el; ii. csak annyiban változtathatja‑e meg, amennyiben a módosítások nincsenek hatással a fennálló rendszer vagy gyakorlat rendjére vagy iii. azt korlátozások nélkül megváltoztathatja, eltekintve azon korlátozásoktól, amelyek az EK 10. cikk értelmében az átültetésre előírt időszakban alkalmazandók, az Inter‑Environnement Wallonie ügyben hozott ítéletnek(16) megfelelően.
52. Ebben az ügyben a Bíróság kimondta, hogy valamely irányelv átültetésére előírt határidőn belül a tagállamoknak tartózkodniuk kell az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a szóban forgó irányelv által meghatározott célt, és a nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy ez áll‑e fenn az ügy tárgyát képező nemzeti rendelkezések esetében.
53. Az alapítvány a nemzeti bíróság által hivatkozott első álláspontot támogatja, vagyis úgy véli, hogy a 16. cikk, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy folytassák nemzeti rendszereik alkalmazását, azt jelenti, hogy a rendszert fő szabályként fenn kell tartani, és módosítások csak akkor engedélyezettek, amennyiben az irányelvnek megfelelőbb rendszert eredményeznek.
54. Nem vagyok meggyőződve ezen értelmezés helyes voltáról. A 16. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy az a 3. cikk (1) bekezdésétől, az 5. cikk (1) bekezdésétől, a 8. cikk (2) bekezdésétől és a 8. cikk (4) bekezdésétől való eltéréssel alkalmazandó. Ezek a rendelkezések képezik az irányelv által felállított engedélyezési eljárás alapját: a 3. cikk (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a tagállamok „előírják, hogy biocid termék területükön csak abban az esetben hozható forgalomba és használható, amennyiben az irányelvnek megfelelően engedélyezték”. Az 5. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok biocid terméket csak akkor engedélyeznek, „ha a termékben lévő hatóanyag vagy hatóanyagok az I. vagy I. A. mellékletben szerepelnek, és teljesül az e mellékletekben foglalt valamennyi követelmény” és egy sor egyéb feltétel is, a 8. cikk (2) bekezdésében pedig az áll, hogy a tagállamok megkövetelik, hogy a biocid termék engedélyezését kérelmezők a 8. cikk (4) bekezdésének megfelelő tartalmú dokumentációt nyújtsanak be.
55. Nyilvánvaló, hogy valamely tagállam által ezen átmeneti időszak folyamán elfogadott egyetlen intézkedés sem képes maradéktalanul eleget tenni e rendelkezéseknek, tekintettel az I. és I. A. mellékletben még fel nem tüntetett hatóanyagokra: a 16. cikk (1) bekezdése ugyanis vélhetően éppen ezt a helyzetet kívánta orvosolni.
56. Ugyanakkor azt sem szabad szem elől téveszteni, hogy a 16. cikk (1) bekezdése olyan átmeneti rendelkezés, amelyet tízéves alkalmazásra szántak egy olyan szabályozási területen, amelyben a környezeti, egészségügyi és biztonsági kérdések elsődleges fontosságúak. Egy olyan rendszer vagy gyakorlat, amely elterjedt volt ezen időszak kezdetén, nyilvánvalóan módosításra szorulhat a tudományos fejlődés fényében.
57. Ugyanakkor ebből nem következik, hogy valamely tagállamnak joga lenne szabadon módosítani nemzeti szabályozását a biocid termékekről szóló irányelvben meghatározott átmeneti időszak folyamán. A Bíróságnak az Inter‑Environnement Wallonie ügyben hozott ítéletéből következik, hogy a tagállamok nem módosíthatják nemzeti szabályozásukat oly módon, hogy komolyan veszélyeztetnék a szóban forgó irányelv által meghatározott cél megvalósítását. A biocid termékekről szóló irányelv rendelkezik i. „a biocid szerek felhasználói forgalomba hozatalára vonatkozó szabályozási keretről”(17), amelynek alapja az engedélyezési eljárás, ii. az engedélyezések kölcsönös elismeréséről és iii. a biocid termékekben használható hatóanyagok pozitív listájának felállításáról közösségi szinten.(18) Következésképp álláspontom szerint valamely tagállam nem jogosult például szabályozását annak érdekében módosítani, hogy a korábban engedélyezési eljárásnak alávetett biocid termék használat céljából forgalomba hozható legyen bármiféle engedélyezés nélkül.
58. Jelen ügyben a szóban forgó jogszabály‑módosítás rugalmasabbá teszi az olyan hatóanyagokat tartalmazó biocid termékek engedélyezési eljárását, amelyek először is szerepelnek az embereket, állatokat és környezetet az illetékes nemzeti hatóságok megítélése szerint nem jelentős vagy csekély mértékben veszélyeztető hatóanyagok tagállami szintű listáján, másodsorban pedig előzetes engedélyezésen mentek keresztül. Ezen termékek, kérelemre, hivatalbóli engedélyezésben részesülnek; ez az engedély akkor fog lejárni, ha az érintett hatóanyagok vonatkozásában elfogadott közösségi intézkedést át kell ültetni.
59. Véleményem szerint ez a rendelkezés nem veszélyezteti komolyan a biocid termékekről szóló irányelv által meghatározott cél megvalósítását. Ugyanakkor, amint azt a Bíróság egyértelműen kimondta az Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítéletében, továbbá amint a Bizottság a jelen ügyben bemutatja, ezen értékelés a nemzeti bíróság feladata, amennyiben az nemzeti rendelkezés értelmezését teszi szükségessé.
A negyedik kérdésről
60. A nemzeti bíróság kizárólag arra az esetre teszi fel negyedik kérdését, amennyiben a második kérdésre nemleges választ kell adni. A második kérdés arra irányul, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének ugyanaz‑e a jelentése, mint a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének. Mindazonáltal, amint arra már utaltam, úgy vélem, inkább a negyedik kérdésre adott válasz segít a második kérdés megválaszolásában, semmint fordítva; következésképpen azt javasolom, a negyedik kérdést a második előtt tárgyaljuk.
61. A negyedik kérdés arra irányul, vajon akként kell‑e értelmezni a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdését, hogy ha a tagállam területén az I. mellékletben nem szereplő hatóanyagokat tartalmazó és az irányelvről szóló értesítést követő két év eltelte előtt már forgalomban lévő növényvédő szerek (a továbbiakban: meglévő növényvédő szerek) forgalomba hozatalát engedélyezi, akkor be kell‑e tartania ezen irányelv i. 4. cikkének és/vagy 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit is.
62. E kérdés két része tulajdonképpen ugyanazon érem két oldala: az az érv, hogy valamely tagállamnak a 8. cikk (2) bekezdésében foglalt engedély meglévő növényvédő szerek vonatkozásában történő kiadása során alkalmaznia kell a 4. cikk egyes rendelkezéseit, csakis abból a feltételezésből kiindulva merül fel, hogy a szóban forgó esetben a 8. cikk (3) bekezdése alkalmazandó.
63. Ezt az értelmezést szorgalmazza az alapítvány, valamint a dán és francia kormány a 8. cikk (3) bekezdéséből kiindulva, amely előírja a tagállamok számára, hogy a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontját és c)–f) pontját alkalmazzák „a (2) bekezdés körébe tartozó hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek felülvizsgálatakor”. Ebből következően az említett felek azt állítják, magából a szövegből következik, hogy a kérdés mindkét részére igenlő választ kell adni.
64. A Monsanto(19) ‑ügyben a Bíróságnak abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a 8. cikk (3) bekezdése alkalmazandó‑e, amikor a 8. cikk (2) bekezdése alapján valamely tagállamhoz egy általános meglévő növényvédő szer forgalomba hozatalához szükséges első engedélyezés iránti kérelmet nyújtottak be, azzal a következménnyel, hogy az adott tagállam köteles volt a kérelmet a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontjában és c)–f) pontjában foglalt követelményeknek megfelelően értékelni.(20)
65. A Monsanto azt állította, hogy a 8. cikk (2) bekezdése és (3) bekezdése értelmében valamely tagállam csak akkor engedélyezheti területén egy új növényvédő szer forgalomba hozatalát, ha az engedélyezés iránti kérelem benyújtója olyan információt szolgáltat, amelyből megállapítható, hogy a szer teljesíti a 4. cikk (1) bekezdésének b)–f) pontjában foglalt feltételeket.(21)
66. A Bíróság megállapította, hogy a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt felülvizsgálat „feltételezi, hogy az adott növényvédő szer forgalomba helyezését már engedélyezték, amint az különösen a 4. cikk (5) bekezdéséből […] is következik, amelynek értelmében az I. mellékletben felsorolt hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerre kiadott engedélyt bármikor felül lehet vizsgálni, ha okkal feltételezhető, hogy a kiadásához szükséges követelmények valamelyike már nem teljesül”. Az ítélet így folytatódik:
„Ugyanakkor valamely általános növényvédő szer, amely tekintetében a forgalomba hozatali első engedély iránti kérelmet a 8. cikk (2) bekezdése értelmében […]benyújtották, nem tekintendő olyan növényvédő szernek, amelynek forgalomba hozatalát már engedélyezték.
Következésképpen amikor ilyen, forgalomba hozatali engedély iránti kérelmet nyújtanak be, nem lehet kérdéses, hogy elvégezzék‑e az érintett növényvédő szer felülvizsgálatát a 8. cikk (3) bekezdése értelmében[…]”
[…]
Ebből következik, hogy [a növényvédő szerekről szóló irányelv] nem írja elő valamely általános [meglévő] növényvédő szer forgalomba hozatali első engedélye iránti kérelemnek […] az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdése b) pontja i–v. alpontjában és c)–f) pontjában foglaltak szerinti vizsgálatát.”(22)
67. Egyértelműen következik ebből az ítéletből, hogy amennyiben valamely tagállam engedélyezi területén meglévő növényvédő szerek forgalomba hozatalát, ennek során nem kell tekintettel lennie az irányelv 4. cikkére vagy 8. cikkének (3) bekezdésére. Következésképpen a kérdéseket előterjesztő bíróság negyedik kérdésére nemleges választ kell adni a 3M Nederland, a holland kormány és a Bizottság álláspontjával megegyezően.
68. Az alapítvány ugyanakkor azt állítja, hogy „a (2) bekezdés körébe tartozó” hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek felülvizsgálatakor alkalmazandó 8. cikk (3) bekezdésének szövegéből az következik, hogy e rendelkezést kell alkalmazni, ha a tagállam a (2) bekezdés körébe tartozó engedélyt állítja ki.
69. Megvallom, noha a Bíróság Monsanto ‑ ügyben hozott ítélete egyértelműnek látszik, megzavart a Bíróság által adott értelmezés és az alapítvány által hivatkozott szöveg kétségtelen jelentése közötti látszólagos ellentét. Ha a 8. cikk (3) bekezdése „a (2) bekezdés körébe tartozó hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek felülvizsgálatakor” alkalmazandó, hogyan lehetséges, hogy nem kell alkalmazni, amikor valamely tagállam a (2) bekezdés körébe tartozó engedélyt bocsát ki? Ugyancsak elgondolkodtatott az, hogy a Bíróság a 8. cikk (3) bekezdésének értelmezését alátámasztandó a 4. cikk (5) bekezdésére hivatkozott: hogyan lehetne a 4. cikk (5) bekezdése, amely az I. mellékletben szereplő hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerekre vonatkozik, releváns egy olyan átmeneti rendelkezés szempontjából, amelynek célja éppen az, hogy akkor alkalmazzák, amikor az érintett hatóanyagok még nem szerepelnek az I. mellékletben?
70. A válasz véleményem szerint a következő. A 8. cikk (3) bekezdésének célja, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára olyan növényvédő szerek alkalmazását, amelyek hatóanyagai még nem szerepelnek az I. mellékletben, ám azt megelőzően már engedélyezésre kerültek a 8. cikk (2) bekezdésében foglalt eljárás szerint, amely eljárás hasonló a 4. cikk (5) bekezdésében az I. mellékletben szereplő hatóanyagok tekintetében meghatározotthoz. Ez az értelmezés magyarázatot nyújt a „(2) bekezdés körébe tartozó” kifejezés használatára, noha egyértelműbb lett volna a korábbi engedély kibocsátására, és nem a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt felülvizsgálatra utalni;(23) magyarázatot nyújt továbbá arra is, hogy a Bíróság a 8. cikk (3) bekezdésére vonatkozó értelmezését alátámasztandó a 4. cikk (5) bekezdésére hivatkozott.
71. Meg kell jegyezni, hogy a Bizottság irányelvre vonatkozó javaslatában(24), módosított javaslatában(25), illetve a javaslat második módosításában(26) nem nyer említést sem a 4. cikk (5) bekezdése, sem a 8. cikk (3) bekezdése. Mivel ezen utóbbi dokumentumot a Bizottság 1991. március 21‑én terjesztette elő, és az irányelv kevesebb mint négy hónappal ezt követően már elfogadásra került, nyilvánvaló, hogy mindkét rendelkezés a jogalkotási eljárás meglehetősen késői szakaszában került beiktatásra, feltehetően azonos időpontban. Ez alátámasztja azt az álláspontot, mely szerint a kettő kapcsolódik egymáshoz (továbbá magyarázattal szolgálhat, bár mentséggel korántsem, a 8. cikk (3) bekezdésének közel sem tökéletes szövegezésére).
72. Az általam javasolt értelmezés a 8. cikk (2) bekezdésében szereplő „a (3) bekezdés sérelme nélkül” kifejezés használatára is magyarázatot ad, amely kifejezésből a francia kormány arra következtet, hogy a 8. cikk (3) bekezdésében hivatkozott előírások a 8. cikk (2) bekezdése szerinti engedélyezés kiadására is vonatkoznak. Véleményem szerint ez a mondat egyszerűen azt jelenti, hogy a 8. cikk (2) bekezdése szerinti engedélyezés önmagában még nem nyújt biztosítékot a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt későbbi felülvizsgálat alóli mentességre.
73. Az alapítvány és a francia kormány a jelen ügyet el kívánja határolni a Monsanto‑ügyben hozott ítélettől annak alapján, hogy az annak tárgyát képező növényvédő szer általános szer volt. Az alapítvány álláspontja szerint az ítélet valódi alapja az, hogy sem a 8. cikk (2) bekezdése, sem a 8. cikk (3) bekezdése nem alkalmazható, csak a 4. cikktől további eltérést tartalmazó 13. cikk (6) bekezdése. A francia kormány úgy véli (noha ezzel kapcsolatos érvét az ötödik kérdés vonatkozásában fejti ki), hogy a Bíróság azon álláspontja, miszerint a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt felülvizsgálat a meglévő növényvédő szerekre nem vonatkozik, arra a tényre vezethető vissza, hogy a szóban forgó terméket, mivel általános, szigorúan véve nem lehet újnak tekinteni.
74. Úgy vélem, ezen álláspontokat lehetetlen a Monsanto ‑ ügyben hozott ítéletben foglaltakkal összeegyeztetni. A Bíróság minden kétséget kizáróan megállapította, hogy a szóban forgó kérelem a 13. cikk (6) bekezdésének hatálya alá tartozik.(27) Ugyanakkor az ezt közvetlenül követő pontban a következőket mondta ki:
„Ennélfogva a 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett átmeneti időszak folyamán a tagállamok folytatják az olyan, az irányelv I. mellékletben nem szereplő hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalára területükön alkalmazott rendszer vagy gyakorlat alkalmazását, amelyek az irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban voltak”.
75. Egyértelműnek tűnik a számomra, hogy noha a 13. cikk (6) bekezdéséről – amely kizárólag az adatszolgáltatási kötelezettségre vonatkozik – megállapítást nyert, hogy alkalmazandó az átmeneti időszak folyamán, általános meglévő növényvédő szer vonatkozásában benyújtott kérelemre, ez a rendelkezés az engedélyezés feltételeit tartalmazó 8. cikk (2) bekezdése mellett, nem pedig ahelyett alkalmazandó. A két rendelkezés természetesen kapcsolódik egymáshoz: a 8. cikk (2) bekezdése, amint azt a Bíróság a Monsanto‑ügyben hozott ítéletben kimondta, lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását folytassák, míg a 13. cikk (6) bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy folytassák az adatszolgáltatásra vonatkozó korábbi nemzeti szabályok alkalmazását, amíg ezen anyagok nem kerülnek fel az I. melléklet listájára.
76. Ami a francia kormány érvét illeti, az ítéletben semmi sem utal arra, hogy a Bíróság úgy ítélte volna meg, hogy az irányelv eltérő bánásmódról rendelkezik egyrészt valamely általános meglévő növényvédő szer, másrészt valamely nem általános meglévő növényvédő szer forgalomba helyezése iránti első kérelem esetére.
77. Következésképpen kitartok azon álláspontom mellett, miszerint a kérdéseket előterjesztő bíróság negyedik kérdésének mindkét részére nemleges választ kell adnunk.
A második kérdésre vonatkozó következtetés
78. A harmadik és negyedik előterjesztett kérdésre adandó válaszra tett javaslatot követően immár visszatérhetek a második kérdésre, amellyel a nemzeti bíróság azt kívánja megtudni, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének jelentése megegyezik‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének jelentésével.
79. A 16. cikk értelmében a tagállamok „folytathatják a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását”, és úgy rendelkezik, hogy „megtehetik például, hogy nemzeti szabályaiknak megfelelően olyan hatóanyagokat tartalmazó biocid termékek forgalomba hozatalát engedélyezik területükön”, amelyek bizonyos feltételeknek megfelelnek. Következésképpen az engedélyezésen alapuló rendszer vagy gyakorlat egyike a rendszereknek vagy gyakorlatoknak, de nem szükségszerűen az egyetlen olyan, amelynek vonatkozásában az irányelv úgy rendelkezik, hogy azt a tagállam az átmeneti időszak folyamán fenntarthatja.
80. Ugyanakkor, amint arra a harmadik előterjesztett kérdés vonatkozásában utaltam,(28) a tagállamnak nincs joga szabadon módosítani nemzeti szabályozását a biocid termékekről szóló irányelvben meghatározott átmeneti időszak folyamán. A Bíróság Inter‑Environnement Wallonie(29) ügyben hozott ítéletéből adódik, hogy ezen időszak folyamán a tagállamok nem módosíthatják nemzeti szabályozásukat oly módon, hogy komolyan veszélyeztessék az irányelv által meghatározott cél megvalósítását.
81. A 8. cikk (2) bekezdése értelmében a tagállamok „engedélyezhetik olyan növényvédő szerek forgalomba hozatalát”, amelyek a fentiekkel analóg feltételeknek megfelelnek. Ennélfogva az engedélyezésen alapuló rendszer vagy gyakorlat az egyetlen olyan rendszer vagy gyakorlat, amelynek vonatkozásában az irányelv úgy rendelkezik, hogy azt a tagállam az átmeneti időszak folyamán alkalmazhatja.
82. Noha a Bíróság a Monsanto–ügyben hozott ítéletben(30) kimondta, hogy a 8. cikk (2) bekezdésében említett átmeneti időszak folyamán „a tagállamok folytatják a biocid termékek forgalomba hozatalára területükön alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását”, nem hiszem, hogy a Bíróság felül kívánta volna írni e rendelkezést – mint ahogy természetesen nem is tehette volna. Úgy vélem inkább, a Bíróság abból a feltételezésből indult ki, hogy a növényvédő szerek forgalomba hozatalára alkalmazott tagállami rendszer vagy gyakorlat az engedélyezésen alapul. Úgy tűnik, ez következik az ítélet fentebbi pontjaiból, és az ügyben vizsgált nemzeti rendszer esetében ugyancsak ez volt a helyzet.
83. A növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése tehát az e termékek forgalomba hozatalára alkalmazott engedélyezési rendszerre vagy gyakorlatra korlátozza a tagállamokat, míg a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése ilyen korlátozást nem tartalmaz. Nem tűnik valószínűnek ugyanakkor, hogy ennek a különbségnek jelentős gyakorlati hatása lenne, mivel a növényvédő szerekről szóló irányelv elfogadásának idején „a tagállamok többségében szabályozták a növény‑egészségügyi termékek engedélyezését”.(31)
Az ötödik kérdésről
84. Ötödik kérdésével a kérdéseket előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (3) bekezdése szerinti „felülvizsgálat” körébe tartozik‑e a Bmw 25d. cikkében foglalt értékelés is, amelynek alapján e hatóanyagot az azt tartalmazó növényvédő szerek hivatalbóli engedélyezése, illetve nyilvántartásba vétele végett kijelölik.
85. Fentebb, a negyedik előterjesztett kérdéssel kapcsolatos álláspontom kapcsán már kifejtettem, miért vélem úgy, hogy a 8. cikk (3) bekezdése szerinti „felülvizsgálat” a tagállamok által az átmeneti időszak folyamán kibocsátott engedélyek felülvizsgálatát jelenti, amelynek célja, hogy ezen időszak alatt az ezen időszak leteltét követően kiadott engedélyek az irányelv 4. cikkének (5) bekezdésében foglalt felülvizsgálatának feleljen meg. A 4. cikk (5) bekezdése azt írja elő a tagállamok számára, hogy vizsgálják felül az ilyen engedélyeket, „ha okkal feltételezhető, hogy [a 4. cikk (1) bekezdése] szerinti követelmények valamelyike már nem teljesül”. A 8. cikk (3) bekezdése lehetővé teszi, hogy a 8. cikk (2) bekezdése körébe tartozó engedélyeket a tagállamok felülvizsgálják: a 8. cikk (3) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy e felülvizsgálatot megelőzően „a benyújtandó adatokra vonatkozóan a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontját és c)–f) pontját a nemzeti rendelkezéseknek megfelelően alkalmazzák” annak eldöntése érdekében, hogy elvégzik‑e a növényvédő szerek felülvizsgálatát”.(32)
86. A jelen ügyben a nemzeti bíróság feladata annak meghatározása, hogy a Bmw 25d. cikkében előírt vizsgálat megfelel‑e egy ilyen felülvizsgálatnak, amint azt az alapítvány és a francia kormány lényegében állítja. Csak annyit tennék ehhez hozzá, hogy a nemzeti bíróság és a holland kormány által ezen rendelkezés, illetve annak alkalmazásával kapcsolatban benyújtott információk arra engednek következtetni, hogy az ügy tárgyát képező nemzeti szabályozási keret inkább egy olyan eljárásról rendelkezik, amelyet a meglévő növényvédő szerek forgalomba hozatali engedélye iránti kérelmekre alkalmaznak, következésképpen úgy tűnik, a rendelkezés az irányelv 8. cikkének (2) bekezdését, nem pedig a 8. cikk (3) bekezdését ülteti át.
A hatodik kérdésről
87. Hatodik kérdésével a nemzeti bíróság lényegében arra vár választ, vajon a 8. cikk (3) bekezdésében foglalt szabályok csupán a felülvizsgálathoz előzetesen benyújtandó adatokra alkalmazandók, vagy a felülvizsgálat szervezésének és végrehajtásának módjára is.
88. Álláspontom szerint a 8. cikk (3) bekezdésében semmi sem utal arra, hogy az szabályozná a felülvizsgálat szervezésének, illetve végrehajtásának módját. Nem is értem, hogyan lehetne a felülvizsgálat szervezéséről és végrehajtásáról rendelkező szabályokat levezetni abból a rendelkezésből, amely csupán azt írja elő a tagállamok szám ára, hogy „a benyújtandó adatokra vonatkozóan a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontját és c)–f) pontját a nemzeti rendelkezéseknek megfelelően alkalmazzák”. A 4. cikk (1) bekezdésének b)–e) pontja főként arra vonatkozik, hogy az érintett termék használata során biztonságos és hatékony legyen. A 4. cikk (1) bekezdésének f) pontja előírja, hogy a tagállamoknak meg kell állapítaniuk a legmagasabb szermaradvány‑határértékeket, és ezeket jóváhagyás végett be kell jelenteniük a Bizottságnak. Amint azt a Bíróság a Monsanto‑ügyben hozott ítéletben megállapította, ezen kritériumok alapján kell a tagállamoknak dönteniük arról, hogy elvégzik‑e a növényvédő szerek felülvizsgálatát.(33) Tehát e rendelkezések egyáltalán nem vonatkoznak e felülvizsgálat szervezésére és végrehajtására.
Végkövetkeztetések
89. Következésképpen álláspontom szerint a College van Beroep voor het bedrijfsleven által előterjesztett kérdésekre az alábbi válaszokat kell adni:
(1) A biocid termékek forgalomba hozataláról szóló, 1998. február 16‑i 98/8/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 16. cikkének (1) bekezdésében meghatározott időszak folyamán a tagállamok nem módosíthatják a biocid termékek forgalomba hozatalára vonatkozó nemzeti szabályaikat oly módon, hogy azok komolyan veszélyeztessék a szóban forgó irányelv által meghatározott célt; a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az ügy tárgyát képező rendelkezések tekintetében ez az eset áll‑e fenn.
(2) Ha valamely tagállam területén a növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv 8. cikkének (2) bekezdése alapján az I. mellékletben nem szereplő hatóanyagokat tartalmazó és az irányelvről szóló értesítést követő két év eltelte előtt már forgalomban lévő növényvédő szerek forgalomba hozatalát engedélyezi, akkor nem kell betartania sem ugyanezen irányelv 4. cikkének, sem 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit.
(3) A nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, megfelel‑e a módosított Bestrijdingsmiddelenwet 1962 25d. cikkének (2) bekezdésében írt értékelés a 91/414 irányelv 8. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „felülvizsgálat” valamennyi jellemzőjének.
(4) A 91/414 irányelv 8. cikkének (3) bekezdése nem rendelkezik a „felülvizsgálat” szervezésének, illetve végrehajtásának módjáról.
(1) .
(2)  –	A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 230., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 332. o.).
(3)  –	A biocid termékek forgalomba hozataláról szóló, 1998. február 16‑i 98/8/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 123., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 23. kötet, 3. o.).
(4)  –	A 2. cikk (1) bekezdése.
(5)  –	A 91/414/EGK tanácsi irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett időszak meghosszabbításáról, egyes hatóanyagoknak az említett irányelv I. mellékletébe történő felvétele megtagadásáról, valamint az ezeket a hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek engedélyének visszavonásáró szóló, 2002. november 20‑i 2076/2002/EK bizottsági rendelet (HL 2002. L 319., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 37. kötet, 374. o.).
(6)  –	Az 1. cikk (1) bekezdésének a) pontja.
(7)  –	A 2. cikk (1) bekezdésének a) pontja.
(8)  –	A 2. cikk (1) bekezdésének f) pontja.
(9)  –	Lásd a 2. cikk (1) bekezdésének a) pontját és V. mellékletét.
(10)  –	A törvény a „bestrijdingsmiddelen” kifejezést használja, amelyet általában „peszticidek” kifejezéssel fordítanak, annak érdekében, hogy magukban foglalják úgy a növényvédő szereket („gewasbeschermingsmiddelen”), mint a biocid termékeket („biociden”).
(11)  –	Az 1994. december 15‑i törvénnyel ( Staatsblad
1995., 4.).
(12)  –	Lásd a 8. pontot.
(13)  –	Az alapítvány által a mezőgazdasági, természetvédelmi és élelmiszer‑minőségügyi miniszter ellen a Bmw egy másik rendelkezésének értelmében hozott határozat ügyében indított eljárás keretén belül 2005. március 25‑én ugyanezen bíróság további nyolc kérdést terjesztett elő előzetes döntéshozatalra, amelyek közül egyesek megismétlik a jelen ügyben előterjesztett első, második, negyedik és hatodik kérdést (C‑138/05. sz. folyamatban lévő ügy).
(14)  –	A növényvédő szerek és biocid termékek ágazatában működő holland vállalkozások.
(15)  –	A C‑106/89. sz. Marleasing‑ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑4135. o.) 7. és 8. pontja; ezt követően számos további ügyben megerősítést nyert, a közelmúltban pl. a C‑196/02. sz. Nikoloudi‑ügyben 2005. március 10‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑1812. o.) 73. pontjában.
(16)  –	A C‑129/96. sz. ügy (EBHT 1997., I‑7411. o.) 45. és 46. pontja.
(17)  –	Lásd a (4) preambulumbekezdés szövegét.
(18)  –	Az 1. cikk (1) bekezdése.
(19)  –	A C‑306/98. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 2001., I‑3279. o.) 43. pontja.
(20)  –	29. pont.
(21)  –	21. pont.
(22)  – 34–36. és 41. pont.
(23)  –	Úgy tűnik, ezt a szerkezetet támogatja a holland („Wanneer Lid-Staten een nieuw onderzoek instellen naar gewasbeschermingsmiddelen die een overeenkomstig lid 2 te onderzoeken werkzame stof bevatten […]”) és a német szöveg („Bei der Überprüfung von Pflanzenschutzmitteln, die einen Wirkstoff gemäß Absatz 2 enhalten …”).
(24)  –	COM(76) 427 végleges; HL 1976. C 212., 3. o.
(25)  –	COM(89) 34 végleges; HL 1989. C 89., 22. o.
(26)  –	COM(91) 87 végleges; HL 1991. C 93., 7. o.
(27)  –	42. pont.
(28)  –	Lásd az 57. pontot.
(29)
Hivatkozás a 16. lábjegyzetben.
(30)  –	Hivatkozás a 19. lábjegyzetben, 43. pont.
(31)  –	Az irányelv (5) preambulumbekezdése.
(32)  –	Lásd a Monsanto‑ügyben hozott ítélet 39. pontját.
(33)  –	39. pont.