62017CC0563
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. november 21. (
1
)
C‑563/17. sz. ügy
Associação Peço a Palavra,
João Carlos Constantino Pereira Osório,
Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco,
Sofia da Silva Santos Arauz,
Maria João Galhardas Fitas
kontra
Conselho de Ministros,
a PARPÚBLICA – Participações Públicas, SGPS, SA,
TAP, SGPS, SA
részvételével
(a Supremo Tribunal Administrativo [legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Letelepedés szabadsága – Légiközlekedési társaság – Reprivatizációs eljárás – Feltételek – A székhely és a tényleges ügyvezetési központ fenntartásának kötelezettsége – Közszolgáltatási kötelezettségek – A nemzeti műveleti központ fenntartásának kötelezettsége”
1.
A Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália) bizonyos, azzal kapcsolatos kétségeit terjeszti a Bíróság elé, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a „TAP Transportes Aéreos Portugueses, S. A.” (a továbbiakban: TAP SA) társaság tekintetében 2015‑ben lefolytatott privatizációs eljárásra vonatkozó dokumentációban szereplő néhány követelmény.
2.
Az említett követelmények konkrétan a társaság székhelyének és tényleges ügyvezetésének Portugáliában való fenntartására irányuló kötelezettségre, a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésének vállalására való képességre, valamint a nemzeti műveleti központ fenntartásának és fejlesztésének kötelezettségére vonatkoznak.
3.
Az alapügyben eljáró bíróság kétségeinek eloszlatásához mindenekelőtt tisztázni kell, hogy a jelen ügyre a 2006/123/EK irányelv (
2
) vagy az 1008/2008/EK rendelet alkalmazandó‑e. (
3
) Ezt követően azt kell megvizsgálni, hogy az esetlegesen érintett szabadság a letelepedés szabadságának vagy a szolgáltatás vagy a tőke szabadságának felel‑e meg, és bármelyik esetről is legyen szó, azt, hogy a dokumentáció követelményei azokat tiszteletben tartják‑e, vagy sem.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2006/123 irányelv
4.
A (21) preambulumbekezdésnek megfelelően „[a] közlekedési szolgáltatások – beleértve a városi közlekedést, a taxikat és a betegszállító járműveket, valamint a kikötői szolgáltatásokat – nem tartoznak az irányelv hatálya alá”.
5.
Az 1. cikk (2) bekezdése szerint „[az irányelv] nem foglalkozik sem a közjogi vagy magánjogi jogalanyok számára fenntartott általános gazdasági érdekű szolgáltatások liberalizációjával, sem a szolgáltatást nyújtó közjogi jogalanyok privatizációjával”.
6.
A 2. cikk (2) bekezdésének d) pontja értelmében az irányelv nem alkalmazandó „a közlekedés területén nyújtott, a Szerződés V. címének hatálya alá tartozó szolgáltatások[ra], beleértve a kikötői szolgáltatásokat”.
7.
„A Szolgáltatások szabad mozgása” című IV. fejezet az 1. szakaszában („A szolgáltatásnyújtás szabadsága és az ehhez kapcsolódó eltérések”) olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek egyfelől biztosítják a szolgáltatók jogát, hogy szolgáltatást nyújthassanak a letelepedési helyük szerinti tagállamtól eltérő tagállamban (16. cikk), másfelől pedig felsorolják az említett jogtól való bizonyos eltéréseket (17. cikk).
2. Az 1008/2008 rendelet
8.
A (10)–(12) preambulumbekezdés így szól:
„(10)
A légiközlekedési belső piac kiteljesedése érdekében fel kell oldani a tagállamok között még alkalmazott korlátozásokat, például a harmadik országokba tartó járatok közös működtetésére vagy a harmadik országokba tartó, de az utat egy másik tagállamban megszakító járatok […] díjszabására vonatkozóan.
(11)
A legkülső régiók egyedi sajátosságainak és korlátainak – különösen távoli, elszigetelt elhelyezkedésüknek és kis méretüknek, valamint a Közösség központi régióival való megfelelő összekapcsolásuk szükségességének – figyelembevétele céljából indokolt lehet az egyedi intézkedések alkalmazása az e régiókba irányuló útvonalakat lefedő közszolgáltatási kötelezettségekről szóló szerződések érvényességi idejét meghatározó szabályok tekintetében.
(12)
A közszolgáltatási kötelezettség előírásának feltételeit világosan, egyértelműen kell meghatározni, a kapcsolódó pályázati eljárásban pedig lehetőséget kell biztosítani megfelelő számú pályázó részvételére. Ahhoz, hogy a Bizottság adott esetben megítélje egy közszolgáltatási kötelezettség előírásának gazdasági indokoltságát, hozzá kell férnie a szükséges információkhoz.”
9.
A 2. cikk meghatározza:
„1.
»működési engedély«: az illetékes engedélyező hatóság által egy vállalkozás számára megadott engedély, amely engedélyezi a működési engedélyben rögzítettek szerinti légi járatok nyújtását;
[…]
8.
»üzembentartási bizonyítvány (AOC)«: egy vállalkozás számára kiadott bizonyítvány arról, hogy a kérdéses szervezet [helyesen: légi fuvarozó] rendelkezik azokkal a szakmai képességekkel és szervezettel, amelynek révén a közösségi vagy adott esetben a nemzeti jog vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően biztosítani tudja a bizonyítványban meghatározott tevékenységi körök biztonságos folytatását;
9.
»tényleges ellenőrzés«: jogosultságok, szerződések, illetve bármely más eszközök alapján létrejött kapcsolat, amely elkülönülten vagy együttesen, és az adott eset jogi és ténybeli körülményeinek figyelembevételével lehetővé teszi döntő befolyás közvetlen vagy közvetett módon való gyakorlását egy vállalkozásban, különösen az alábbiak által:
a)
egy vállalkozás eszközeinek teljes vagy részleges használati joga;
b)
olyan jogosultságok és szerződések, amelyek döntő befolyást biztosítanak egy vállalkozás testületeinek összetételére, szavazására vagy határozataira vonatkozóan, vagy egyébként biztosítanak döntő befolyást a vállalkozás üzletmenetére nézve;
10.
»légi fuvarozó«: olyan vállalkozás, amely rendelkezik érvényes működési, vagy azzal egyenértékű más engedéllyel;
11.
»közösségi légi fuvarozó«: olyan, érvényes működési engedéllyel rendelkező légi fuvarozó, amelynek engedélyét egy illetékes engedélyező hatóság adta ki a II. fejezetnek megfelelően;
[…]
14.
»forgalmi jog«: légi járat működtetésének joga két közösségi repülőtér között;
[…]
26.
»központi ügyvezetés helye«: közösségi légi fuvarozó azon tagállamban található központi irodája vagy bejegyzett irodája, amelyen belül a légi fuvarozó elsődleges pénzügyi feladatait és operatív irányítását gyakorolják, beleértve annak folyamatos légi alkalmassági irányítását is.”
10.
A 4. cikk előírja:
„Valamely tagállam illetékes engedélyező hatósága akkor ad ki működési engedélyt egy adott vállalkozás részére, ha:
a)
a központi ügyvezetésének helye abban a tagállamban található;
b)
ugyanazon tagállam nemzeti hatósága által kiállított érvényes AOC‑vel rendelkezik, mint amelynek illetékes engedélyező hatósága a közösségi légi fuvarozó működési engedélyének megadásáért, elutasításáért, visszavonásáért és felfüggesztéséért felelős;
[…]
f)
a vállalat több mint 50%‑a a tagállamok és/vagy azok állampolgárai tulajdonában van, és az a tagállamok és/vagy azok állampolgárai tényleges ellenőrzése alatt áll, akár közvetlen, akár közvetett módon egy vagy több közvetítő vállalaton keresztül, kivéve ha erre harmadik országgal kötött olyan megállapodás vonatkozik, amelyben a Közösség részes fél;
[…]”
11.
A 8. cikk kimondja:
„(1)   A működési engedély mindaddig érvényben marad, amíg a közösségi légi fuvarozó megfelel e fejezet követelményeinek.
A közösségi légi fuvarozónak az illetékes engedélyező hatóság kérésére bármikor tudnia kell igazolni azt, hogy az e fejezetben ismertetett valamennyi követelménynek eleget tesz.
[…]
(5)   A közösségi légi fuvarozók kötelesek előzetesen értesíteni az illetékes engedélyező hatóságot:
[…]
b)
minden tervezett egyesülésről vagy felvásárlásról; […]
[…]
(7)   Az általuk engedélyezett közösségi légi fuvarozókkal kapcsolatosan az illetékes engedélyező hatóságoknak kell dönteniük arról, hogy a közösségi légi fuvarozó jogi helyzetére kiható, egy vagy több tényezőben bekövetkező változás esetén, különösen egyesülés vagy felvásárlás esetén, a működési engedélyt ismételten be kell‑e nyújtani jóváhagyásra.
[…]”
12.
A 15. cikk előírja:
„(1)   A közösségi légi fuvarozóknak jogukban áll Közösségen belüli légi járatokat működtetni.
(2)   A tagállamok a Közösségen belüli légi járatok működtetését közösségi légi fuvarozók esetében [helyesen: légi járatok közösségi légi fuvarozók általi működtetését] nem köthetik semmilyen engedélyhez vagy jogosítványhoz. A tagállamok nem kérhetik a közösségi légi fuvarozóktól olyan okiratok vagy információk bemutatását, amelyeket azok az illetékes engedélyező hatóságnak már benyújtottak, feltéve hogy a megfelelő információk az illetékes engedélyező hatóságtól kellő időben beszerezhetők.
[…]
(4)   A Közösségen belüli légi járatok működtetése során a közösségi légi fuvarozó számára megengedett a légi járatok összevonása és közös működtetési megállapodások kötése a vállalkozásokra vonatkozó közösségi versenyjog sérelme nélkül.
A tagállamok között fennálló kétoldalú megállapodásokból fakadó, a Közösségen belüli légi járatoknak a közösségi légi fuvarozók általi működtetését érintő korlátozások megszűnnek.
(5)   A tagállamok között érvényben lévő kétoldalú megállapodások rendelkezései ellenére és a vállalkozásokra vonatkozó közösségi versenyszabályokra figyelemmel az érintett tagállam(ok) engedélyezi(k) a közösségi légi fuvarozók számára légi járatok összevonását és bármely légi fuvarozóval közös működtetési megállapodások kötését a területükön található repülőtérről induló, oda érkező vagy azon áthaladó, egy harmadik ország bármely pontját kiszolgáló járatokra vonatkozóan.
[…]”
13.
A 16. cikk szerint:
„(1)   Egy tagállam a más érintett tagállamokkal folytatott konzultációkat, illetve a Bizottság, az érintett repülőterek és az adott útvonalon működő légi fuvarozók tájékoztatását követően közszolgáltatási kötelezettséget írhat elő a Közösségben található repülőtér és egy, a területén belüli peremterületet vagy fejlődő régiót kiszolgáló repülőtér között vagy a területén lévő repülőtérhez kapcsolódó ritkán használt útvonalon működő menetrend szerinti légi járatokra, ha ezek az útvonalak a repülőtér által kiszolgált régióban a gazdasági és társadalmi fejlődés szempontjából létfontosságúnak tekinthetők. Ezt a szolgáltatási kötelezettséget a tagállam csak olyan mértékben írhatja elő, amely biztosítja, hogy az adott útvonalon nyújtott menetrend szerinti légi járat megfelel a folyamatosság, rendszeresség, árképzés vagy minimális kapacitás rögzített előírásainak, amelyeknek a légi fuvarozók nem tennének eleget, ha kizárólag csak üzleti érdekeiket vennék fontolóra.
A közszolgáltatási kötelezettség alá eső adott útvonal vonatkozásában ezeket a rögzített előírásokat átlátható és megkülönböztetésmentes módon kell megállapítani.
[…]
(4)   Ha egy tagállam közszolgáltatási kötelezettséget kíván előírni, a tervezett közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó előírás szövegét közli a Bizottsággal, a többi érintett tagállammal, az érintett repülőterekkel és a kérdéses útvonalon járatokat működtető légi fuvarozókkal.
A Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétesz egy tájékoztatót, amelyben:
a)
megadja az útvonal két végpontjaként szolgáló repülőterek nevét és a lehetséges köztes leszállóhelye(ke)t;
b)
ismerteti a közszolgáltatási kötelezettség hatálybalépésének időpontját; és
c)
feltünteti azt a pontos címet, ahol a közszolgáltatási kötelezettséggel kapcsolatos előírás szövegét, az azzal összefüggő lényeges információkat és/vagy dokumentumokat az érintett tagállam haladéktalanul és díjmentesen rendelkezésre bocsátja.
[…]”
B.
A nemzeti jog
14.
A 2014. december 24‑i 181‑A/2014. sz. törvényerejű rendelettel (
4
) a portugál kormány elfogadta a TAP SA tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárást, amely a TAP – Transportes Aéreos Portugueses, SGPS, SA (a továbbiakban: TAP SGPS) tőkéjét megtestesítő részvények maximum 61%‑ának közvetlen eladására irányuló referenciaügylettel, valamint azáltal megy végbe, hogy a TAP SGPS tőkéjében fennálló részesedések maximum 5%‑át munkavállalók számára eladásra kínálják. Ezenkívül eladási opciót vezettek be az állam javára, amely a TAP SGPS fennmaradó tőkéjét a közvetlen eladására irányuló referenciaügylet során a szerző fél részére átruházhatja, és az utóbbival az eljárásra vonatkozó dokumentációban foglalt követelményekben megállapított feltételek szerint vásárlási opcióról is megállapodhat.
15.
A Minisztertanács a 2015. január 15‑i 4‑A/2015. sz. határozattal (
5
) elfogadta a TAP SGPS tőkéjének maximum 61%‑át megtestesítő részvények közvetlen eladására irányuló referenciaügyletekre vonatkozó dokumentációt.
16.
A dokumentáció 1. cikke így rendelkezik:
„1.   A jelen dokumentáció határozza meg a [TAP SGPS] tőkéjét megtestesítő részvények a [TAP S. A.] tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárás keretében előírt közvetlen eladására irányuló referenciaügyletekre vonatkozó szabályokat és feltételeket.
2.   A közvetlen eladásra irányuló referenciaügylet magában foglalja a [TAP SGPS] tőkéjét megtestesítő részvények egy vagy több oszthatatlan tételének konkrét tárgyalás útján, egy vagy több belföldi vagy külföldi befektető számára történő egyéni vagy kollektív átruházását.
3.   Az előző bekezdésben foglalt részvények közvetlen eladására irányuló referenciaügyleteket a közvetlen eladás tárgyát képező részvények megszerzőjeként kiválasztott egy vagy több ajánlattevővel kell megkötni.
4.   A közvetlen eladásra irányuló referenciaügyletek során a kiválasztott ajánlattevő vagy ajánlattevők által megszerzett részvényeket a PARPÚBLICA – Participações Públicas (SGPS), S. A. (a továbbiakban: Parpública) átruházza.”
17.
A dokumentáció 5. cikke az alábbi „kiválasztási kritériumokat” sorolja fel:
„a)
A [TAP SGPS] és a [TAP SA] gazdasági‑pénzügyi alkalmasságának és tőkeszerkezetének megerősítéséhez való hozzájárulás, különösen a tőkésítésre vonatkozó terv minősége és annak az ajánlattevőt illetően új eszközök és források által történő végrehajtása, valamint az azok rendelkezésre állásához kapcsolódó feltételek, oly módon, hogy hozzájáruljanak a vállalkozások fenntarthatóságához és támogatásához, a tevékenységük növekedéséhez, valamint az állami tulajdonban maradó tőke értékének és relatív súlyának, és az eladási opció értékének megőrzéséhez.
b)
A [TAP SGPS] tőkéjét megtestesítő, közvetlen eladásra irányuló referenciaügyletek tárgyát képező részvények megszerzése tekintetében megállapított érték, különösen a részvényenkénti ár, a globális pénzügyi bevételek, az eladási és a vásárlási opciók fejlesztésére szolgáló módszerek és képletek minősége és értéke, valamint általában a közvetlen eladás jelzett időn belül történő megvalósulásának lehetősége, az állam vagyoni érdekeinek megóvására alkalmas fizetési és egyéb feltételek.
c)
Megfelelő és koherens stratégiai terv bemutatása és végrehajtásának biztosítása, amely figyelembe veszi a [TAP SA] növekedésének megőrzését és előmozdítását, és ügyel a kormány által a reprivatizációra irányuló eljárások tekintetében meghatározott célok teljesítésére, a jelenleg meglévő és az új piacokon globális szintű légiközlekedési üzembentartóként a [TAP SA] versenyhelyzete megerősítésének előmozdítása, az integritás és a vállalkozói identitás, valamint a TAP Csoport autonómiájának fenntartása, különösen a TAP védjegy és annak Portugáliához való társítása megőrzésével, valamint annak biztosításával, hogy a TAP Csoport székhelye és tényleges ügyvezetési központja továbbra is Portugáliában legyen, a TAP Csoport operatív és üzleti erősségeinek megőrzéséhez és fejlesztéséhez való hozzájárulás, valamint emberi erőforrásainak felhasználása és előmozdítása.
d)
A [TAP SA‑ra] esetlegesen háruló közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségek pontos és megfelelő teljesítésének biztosítására vonatkozó képesség, ideértve adott esetben a fő nemzeti repülőterek és az autonóm régiók közötti légi összeköttetéseket, valamint az autonóm régiókat, a külföldön letelepedett portugál közösségeket, illetve az azon országokat és közösségeket kiszolgáló utak folytonosságát és megerősítését, amelyekben a portugál nyelvet használják vagy ahol az a hivatalos nyelv.
e)
A nemzetgazdaság növekedéséhez való hozzájárulás, ideértve a meglévő nemzeti műveleti központnak (hub) mint az Európa, Afrika és Latin‑Amerika közötti kapcsolatok nagy fokú stratégiai jelentőségű platformjának fenntartását és fejlesztését.
f)
A közvetlen eladásra irányuló referenciaügyletek megvalósításához kapcsolódó, az ajánlattevő részéről fennálló jogi vagy gazdasági‑pénzügyi tényezők hiánya, különösen az ajánlattevő és a TAP Csoport tevékenységei közötti érdekkonfliktusok minimalizálása, valamint az állam vagyoni érdekeire és az előző bekezdésekben foglalt kritériumokkal kapcsolatos célok elérésére veszélyt jelentő kockázatok mérséklése.
g)
A repülési ágazatban szerzett releváns műszaki és irányítási tapasztalat, annak megfelelősége és pénzügyi alkalmassága, valamint az előző bekezdésekben foglalt kritériumok teljesítéséhez esetlegesen nyújtott garanciák.
h)
A munkahelyi stabilitással kapcsolatban tett kötelezettségvállalások, különösen a kormány, a szakszervezetek és a [TAP SGPS] között létrejött megállapodás teljesítésére vonatkozó, jogi és alkotmányos értelemben vett kötelezettség, valamint a hatályban lévő összes kollektív megállapodás tiszteletben tartása.
i)
A [TAP SGPS] és a [TAP SA] részvénytulajdonosi szerkezetének és stabilitásának megerősítéséhez való hozzájárulás különösen egy olyan vállalatirányítási modell végrehajtásán keresztül, amely figyelembe veszi a [TAP SGPS] sajátos jellegét, a [TAP SA] által kifejtett tevékenységet, valamint a kormány által a reprivatizációra irányuló eljárás tekintetében meghatározott célokat.”
II. A tényállás
18.
Az „Associação Peço a Palavra” („Szót Kérek Egyesület”) és társai közigazgatási keresetet terjesztettek a Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság) elé, és a 2015. január 15‑i 4‑A/2015. sz. minisztertanácsi határozat által elfogadott dokumentáció semmisségének megállapítását kérték.
19.
A felperesek azt állítják, hogy az említett dokumentáció 5. cikkének c) pontja ellentétes az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikkel, mivel a TAP Csoport székhelyének és tényleges ügyvezetési központjának fenntartását írja elő. Továbbá, véleményük szerint, a dokumentáció 5. cikkének d) és e) pontja sérti az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikket, illetve a 2006/123 irányelv 16. és 17. cikkét azzal, hogy követelményként előírja a közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségek teljesítését és a meglévő nemzeti műveleti központ fenntartását és fejlesztését.
III. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
20.
Ebben az összefüggésben a Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália) előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette elő:
„1)
Ellentétes‑e az uniós joggal és különösen az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikkel, valamint az azokban foglalt elvekkel, hogy egy légifuvarozási tevékenységet végző állami tőketársaság tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárással összefüggésben az ezen eljárást szabályozó dokumentumokban a potenciális befektetők részesedésszerzési ajánlatainak és az odaítélés tárgyát képező ajánlatoknak a kiválasztási kritériumaként azt a követelményt írták elő, hogy az említett társaság székhelyét és tényleges ügyvezetési központját abban a tagállamban kell fenntartani, amelyben ezt a társaságot megalapították?
2)
Ellentétes‑e az uniós joggal és különösen az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikkel, valamint az azokban foglalt elvekkel és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának, az arányosságnak és a szükségességnek az elvével az, hogy az említett társaság tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárással összefüggésben az ezen eljárásra vonatkozó dokumentumokban a potenciális befektetők részesedésszerzési ajánlatainak és az odaítélés tárgyát képező ajánlatok kiválasztási kritériumaként azt a követelményt írták elő, hogy a szerző jogalanynak közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségeket kell teljesítenie?
3)
Ellentétes‑e az uniós joggal, és különösen az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikkel, valamint az azokban foglalt elvekkel, az, hogy az említett társaság tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárással összefüggésben az ezen eljárásra vonatkozó dokumentumokban a potenciális befektetők részesedésszerzési ajánlatainak és az odaítélés tárgyát képező ajánlatoknak a kiválasztási kritériumaként azt a követelményt írták elő, hogy a szerző jogalany köteles a meglévő nemzeti műveleti központot (hub) fenntartani és fejleszteni?
4)
Az említett társaság által végzett tevékenységre, valamint arra tekintettel, hogy e társaság tőkéjének átruházása reprivatizációs eljárás tárgyát képezi, úgy kell‑e tekinteni, hogy az ilyen tevékenység a 2006/123/EK irányelvben foglaltak hatálya alá tartozó belső piaci szolgáltatásnak minősül, amennyiben fennáll az ezen irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontjában előírt, közlekedés területén nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatos kivétel? Ebben az esetben is az említett irányelv hatálya alá tartozik az eljárás?
5)
A negyedik kérdésre adott igenlő válasz esetén ellentétes‑e az említett irányelv 16. és 17. cikkében foglaltakkal az, hogy az említett társaság tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárással összefüggésben az ezen eljárásra vonatkozó dokumentumokban a potenciális befektetők részesedésszerzési ajánlatainak és az odaítélés tárgyát képező ajánlatok kiválasztási kritériumaként azt a követelményt írták elő, hogy a szerző jogalanynak közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségeket kell teljesítenie?
6)
A negyedik kérdésre adott igenlő válasz esetén ellentétes‑e az említett irányelv 16. és 17. cikkében foglaltakkal az, hogy az említett társaság tőkéjének közvetett reprivatizációjára irányuló eljárással összefüggésben az ezen eljárásra vonatkozó dokumentumokban a potenciális befektetők részesedésszerzési ajánlatainak és az odaítélés tárgyát képező ajánlatoknak a kiválasztási kritériumaként azt a követelményt írták elő, hogy a szerző jogalany köteles a meglévő nemzeti műveleti központot (hub) fenntartani és fejleszteni?”
IV. A Bíróság előtti eljárás és a felek álláspontja
21.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2017. szeptember 25‑én érkezett a Bírósághoz. A Parpública, a portugál, az olasz és a holland kormány, valamint a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket, akik a 2018. szeptember 13‑án tartott nyilvános tárgyaláson is részt vettek.
22.
A Parpública azt állítja, hogy az első kérdésre nemleges választ kell adni. Véleménye szerint a vitatott követelmények nem korlátozzák vagy akadályozzák a letelepedés szabadságát, és ha ezt is tennék, indokolt korlátozásról lenne szó. A második és harmadik kérdést illetően azt állítja, hogy az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikk nem alkalmazható a légiközlekedési szolgáltatásokra az EUMSZ 58. cikk (1) bekezdése, az EUMSZ 90. cikk és az EUMSZ 100. cikk (2) bekezdése értelmében. A negyedik kérdést illetően arra hivatkozik, hogy a TAP tevékenysége nem minősülhet a 2006/123 irányelv hatálya alá tartozó szolgáltatásnak a 2. cikk (2) bekezdésének d) pontjában előírt kivételre tekintettel. Az ötödik és hatodik kérdésre adandó válasz tehát szükségtelen.
23.
A portugál kormány szerint az első kérdéssel kapcsolatban a hivatkozott feltétel az 1008/2008 rendelet működési engedélyek megadására vonatkozó rendszeréből ered, és nem jelenti a letelepedés szabadságának korlátázását, mivel a potenciális befektetőkre nem alkalmazandó. A második és harmadik kérdést illetően egyetért a Parpública álláspontjával, arra hivatkozva, hogy a kiválasztási követelmények mindenesetre nem ellentétesek a légiközlekedési szolgáltatás területén irányadó másodlagos joggal. A negyedik, ötödik és hatodik kérdés kapcsán is támogatja a Parpública álláspontját, és hozzáteszi, hogy az 1008/2008 rendelet alkalmazható.
24.
Az olasz kormány szerint az első három kérdésre együttes választ kell adni olyan módon, hogy az EUMSZ 49., EUMSZ 54., EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikkel nem ellentétes az olyan feltételek előírása, mint amelyeket a reprivatizációs eljárásban vitatnak. A vitatott feltételek nem olyan követelmények, amelyek korlátoznák a letelepedés vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságát, és ha azok is lennének, közérdeken alapuló kényszerítő okokból mindenképpen igazolhatók lennének.
25.
Az olasz kormány egyetért a Parpúblicával és a portugál kormánnyal a negyedik, ötödik és hatodik kérdéssel kapcsolatban, és arra hivatkozik, hogy a 2006/123 irányelv nem alkalmazható a jelen ügyre, bár e kijelentését nem az említett irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontjára, hanem az 1. cikkének (2) bekezdésére alapítja. Másodlagosan azzal érvel, hogy mivel a privatizációs eljárás nem a légi fuvarozó, hanem az azt ellenőrző társaság tőkéjére vonatkozik, azt kellene megvizsgálni, hogy ez utóbbi szolgáltatásai a 2006/123 irányelv hatálya alá tartoznak‑e. Véleménye szerint nem ez a helyzet, mivel a már említett irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerinti kivétel értelmében vett „befektetésekről” van szó. Ha közlekedési szolgáltatás volna, az említett rendelkezés d) pontjának előírása lenne irányadó.
26.
A holland kormány az első kérdéssel kapcsolatban úgy véli, hogy a vita tárgyát képező feltételek korlátozzák a letelepedés szabadságát, noha igazolhatók lehetnek. A második kérdést illetően a Parpública és a portugál kormány azon álláspontjával ért egyet, miszerint az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikk nem alkalmazandó. A negyedik, ötödik és hatodik kérdéssel kapcsolatban azt is megállapítja, hogy a 2006/123 irányelv nem alkalmazható a 2. cikke (2) bekezdésének d) pontja alapján.
27.
A Bizottság az első kérdésre adandó válaszként azt javasolja, hogy az EUMSZ 49. cikkel nem ellentétesek a jogvitában vitatott feltételek, feltéve hogy valamely légitársaság forgalmi jogának megőrzése Portugália és meghatározott harmadik államok között létrejött kétoldalú szerződések értelmében ahhoz kötött, hogy a székhelye és fő tevékenységi köre Portugáliában legyen.
28.
A második kérdésre vonatkozóan a Bizottság megállapítja, hogy a követelmény elfogadható az 1008/2008 rendelet 16., 17. és 18. cikke alapján. A harmadik kérdéssel kapcsolatban úgy véli, hogy a nemzeti műveleti központ fenntartásának és fejlesztésének kötelezettsége közérdeken alapuló kényszerítő okokkal igazolható, azonban a nemzeti gazdaság növekedéséhez való hozzájárulással nem. A negyedik, ötödik és hatodik kérdést illetően úgy tekinti, hogy a 2006/123 irányelv nem alkalmazható a 2. cikke (2) bekezdésének d) pontja – ha a jogvita tárgya a közlekedés területére vonatkozik – vagy az 5. cikke (4) bekezdése – ha az a közbeszerzési szerződések területére tartozik – miatt.
V. Az elemzés
29.
A Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália) feladata tisztázni, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a portugál kormány által a TAP légiközlekedési társaság reprivatizációjára irányuló eljárásban elfogadott dokumentációban foglalt követelmények közül három. (
6
)
30.
Előzetes jelleggel tisztázni kell, hogy a jelen ügy szempontjából valójában „követelményekről” vagy „feltételekről” van‑e szó, még ha azok a dokumentációban formálisan a „Kiválasztási kritériumok” cím alatt jelennek is meg.
31.
A Parpública a tárgyalás során hangsúlyozta, hogy az alapügyben eljáró bíróság tévedett abban, hogy az ajánlattevők alkalmasságának meghatározó követelményeiként minősítette azon feltételeket, amelyek egyszerű „kiválasztási kritériumok” voltak. Véleménye szerint e tévedés „megfertőzte” az előzetes döntéshozatal iránti kérelem többi részét.
32.
Úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által megállapított jogi minősítést kell figyelembe venni, amely világosan és következetesen használja a „követelmények” szót, (
7
) amikor a dokumentációban „kritériumként” szereplő körülményekre utal. Vitatható a kérdést előterjesztő bíróság többé‑kevésbé helyes megállapítása, de csak a nemzeti jog szemszögéből, amelynek értelmezése nem képezheti a Bíróság feladatát, amely köteles az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben az alapeljárás tárgyát meghatározó ténybeli és jogi helyzet tekintetében alkalmazott kifejezésekre hagyatkozni.
33.
A fenti megállapítások alapján az előzetes döntéshozatali eljárásban adott válasz nem változna, ha elfogadnánk, hogy a dokumentáció tényleges kiválasztási kritériumokat tartalmazott, mivel e kritériumokra is kiterjeszthető az uniós jognak való megfelelőség vizsgálata, ahogy ez a Bíróság ítéleteiben a közbeszerzéseknél az ajánlattételi dokumentációval kapcsolatban szokásos.
34.
Végső soron, akár kiválasztási kritériumról vagy valódi követelményekről legyen szó, a tartalma végül kötelező erejűvé válik a privatizációs eljárásban, mivel a részvények vásárlójának teljesítenie kellett az ezekhez kapcsolódó követelményeket, amelyeket jelenleg az említett részvények megszerzésére irányuló szerződés tartalmaz.
35.
Emlékeztetek arra, hogy a három vitatott követelmény azon kötelezettségként jelent meg, hogy a) Portugáliában kell fenntartani a székhelyet és a tényleges ügyvezetési központot; b) a közszolgáltatási kötelezettségeket teljesíteni kell; és c) a meglévő nemzeti műveleti központot (hub) fenn kell tartani és fejleszteni kell.
36.
Megváltoztatva a kérdést előterjesztő bíróság által javasolt sorrendet és több fél álláspontjával egyetértésben mindenekelőtt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdéssel ajánlatosabb foglalkozni. A kérdésre adott választól függ, hogy az érdemi problémát a 2006/123 irányelv alkalmazásával vagy az uniós jog egyéb rendelkezései alapján kell‑e megoldani.
A.
A 2006/123 irányelv alkalmazhatósága (a negyedik, ötödik és hatodik kérdés)
37.
A kérdést előterjesztő bíróság ismerteti a 2006/123 irányelv alkalmazhatóságával kapcsolatos kétségeit, miszerint a TAP reprivatizációja a légi fuvarozással foglalkozó társaság tőkéjét érinti. Véleménye szerint az említett tevékenység okán fennállhat a 2006/123 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontjában előírt kivétel, mivel az irányelv nem alkalmazandó a „közlekedés területén nyújtott szolgáltatásokra”.
38.
Gyakorlatilag valamennyi fél egyetért abban, hogy a 2006/123 irányelv nem alkalmazható, mivel a jelen ügy egy légitársaság privatizációjára vonatkozik, és ennélfogva fennáll az említett irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontjában foglalt kivétel.
39.
Az olasz kormány azonban azt állítja, hogy a 2006/123 irányelv alkalmazhatatlansága inkább az 1. cikkének (2) bekezdésében foglalt kivételen alapszik, amelynek értelmében az említett irányelvnek nem képezi tárgyát „a szolgáltatást nyújtó közjogi jogalanyok privatizációja”. (
8
)
40.
Egyetértek e megállapítással. (
9
) Ugyanis olyan társaság privatizációjáról van szó, amely addig közjogi jogalany volt, amely alapján – a privatizált jogalany által nyújtott bármilyen szolgáltatásról legyen is szó – ezen egyetlen körülmény elegendő a 2006/123 irányelv alkalmazhatóságának kizárásához.
41.
Ha egyébként további érvként figyelembe vesszük a TAP SA, vagyis az azon társaság által végzett tevékenység jellegét, amelyben azon jogalany részesedéssel rendelkezik, amelynek tőkéjét reprivatizálják (TAP SPGS), belátható, hogy a 2006/123 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti kivétel szintén fennáll.
42.
Ahogyan arra a Bíróság a Grupo Itevelesa és társai ügyben (
10
) emlékeztetett, „a szolgáltatási irányelv elfogadását megelőző előkészítő anyagokból az derül ki, hogy a »közlekedés területén nyújtott szolgáltatásokra« vonatkozó kivételt szándékosan szövegezték meg úgy, hogy az megfeleljen az EK 51. cikk – jelenleg EUMSZ 58. cikk – szövegének, amelynek (1) bekezdése kimondja, hogy »a közlekedés területén a szolgáltatásnyújtás szabadságára a közlekedésre vonatkozó cím rendelkezései az irányadók«”.
43.
A Bíróság szerint „»a közlekedés területén nyújtott szolgáltatás« fogalma nemcsak magukat a közlekedési szolgáltatásokat foglalja magában, hanem a személyek vagy áruk valamely közlekedési eszközzel egyik helyről a másikra történő mozgatásának fizikai cselekményéhez elválaszthatatlanul kapcsolódó valamennyi szolgáltatást”. (
11
) Egy ilyen tág fogalom mellett a TAP SA saját tevékenysége természetesen az említett fogalom hatálya alá tartozhat, és ezzel logikus összefüggésben a TAP SPGS tevékenysége is. Ez utóbbi csak a TAP SA tőkéjében tulajdonosi részesedéssel rendelkező társaság, amelynek reprivatizációja képezi a jelen eljárás tárgyát.
44.
A 2006/123 irányelv tehát kétszeresen alkalmazhatatlan a jelen ügyben, ami szükségtelenné teszi az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik és hatodik kérdésre adandó választ. Mindezek alapján úgy vélem, hogy az irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében előírt okot kell elsődlegesen figyelembe venni, mert logikusan egy korábbi körülményre hivatkozik, mivel ahogyan a 2006/123 irányelv 2. cikke az irányelv hatályáról, az 1. cikke annak szabályozási tárgyáról szól, amelyen kívül az irányelv nem alkalmazandó. Nem szükséges tehát kivételt tenni olyan alkalmazhatóság esetén, amely meghatározásánál fogva nem állhat fenn.
B.
Az alapeljárásban érintett szabadságról
45.
A légitársaság privatizációja az addig állami kézben lévő tőkéje egy részének (magánszemély) befektetők javára történő elidegenítésével jár, amelyek megszerzik az ehhez kapcsolódó részvényeket. A részvények értékesítésének privatizációs jellege nagyobb szerepet játszik, mint a privatizált jogalany tárgyi tevékenysége. A kérdés tehát az EUMSZ 345. cikk hatálya alá tartozik, amely cikk a Szerződések semlegességét fejezi ki a tagállamokban fennálló tulajdoni rendet illetően.
46.
Ugyanakkor az említett cikk „nem vonja ki a tagállamok hatályos tulajdoni rendjét az EUM‑Szerződés alapvető szabályai, többek között a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére, a letelepedési szabadságra és a tőke szabad mozgására vonatkozó szabályai alól”. (
12
)
47.
A vitatott dokumentáció követelményeire tekintettel úgy vélem, hogy inkább a letelepedés szabadságáról van szó, mint a tőke szabad mozgásáról és a szolgáltatásnyújtás szabadságáról.
48.
Ez alapján a TAP SGPS tőkéjének maximum 61%‑át megtestesítő részvények értékesítése lehetővé teszi a szerző számára, hogy tényleges befolyást gyakoroljon e társaság és a benne részesedéssel rendelkező társaság (TAP SA) irányítása felett. A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján e tényező meghatározó annak biztosításához, hogy a letelepedés szabadságának gyakorlásáról van szó. (
13
)
49.
Amint azt az előzetes döntéshozatalra utaló végzés kifejtette, (
14
) nem sokkal az értékesítési megállapodás kiválasztott társasággal való megkötése után a portugál kormány (
15
) tárgyalásokat kezdett az államnak a TAP SGPS társaságban fennálló részesedésével kapcsolatos feltételek átalakítására. E tárgyalások befejezését követően a szerző társaság elfogadta az ahhoz szükséges részvények a Parpública számára történő értékesítését, hogy ez utóbbi a TAP SGPS tőkéjének 50%‑ával rendelkezzen.
50.
Ezen (új) körülmények között, bár még jelentős a reprivatizációs eljárásban kiválasztott társaság tulajdonában álló tőke, az a társaság számára már nem biztosít meghatározó befolyást a TAP SPGS irányítása tekintetében, ahogyan az fennállna a társaság tőkéje 61%‑ának megőrzésével. (
16
) A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat azonban nem a meghatározó vagy döntő jelentőségű befolyás kritériumát, hanem a „tényleges befolyás” kritériumát veszi figyelembe, azaz amelyet aktívan tud érvényesíteni a társaság irányítása során, véleményem szerint, mint például amely a társaság tőkéjének 45%‑ával gyakorolható. (
17
)
51.
Mindenesetre a Bíróságnak azt kell figyelembe venni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdései mire irányulnak, azaz a reprivatizációs eljárás eredeti feltételeit. A kérdések relevanciájának vélelmétől – amelyet a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tekintetében elismer (
18
) – eltérő egyéb okokra való hivatkozás nélkül elegendő megjegyezni, hogy a TAP SGPS tőkéjének a Parpública által történő újbóli megszerzésére irányuló ügylet megvalósíthatósága ugyanakkor az eredeti privatizációs eljárás érvényességétől függhet. Továbbra is jelentősége van az olyan privatizációval összefüggően előterjesztett kérdések megválaszolásának, amely elérte az addig állami tulajdonban lévő társaság tőkéjének 61%‑át, és amely ezért elegendő volt ahhoz, hogy a szerző fél számára már nemcsak tényleges, hanem döntő jelentőségű befolyást is biztosítson.
52.
A dokumentáció rendelkezéseinek az uniós jogszabályokkal való összeegyeztethetőségének meghatározásához releváns szabályokat tehát az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikk jelenti. E megközelítésből az első, a második és a harmadik kérdést úgy kell átfogalmazni, hogy az egyes, hivatkozott kiválasztási kritériumokat az EUMSZ említett rendelkezéseire tekintettel kell vizsgálni.
53.
Szintén figyelembe kell venni az 1008/2008 rendeletet (amely tartalmazza az Európai Parlament és a Tanács által az EUMSZ 100. cikk (2) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján megállapított, „légi közlekedésre vonatkozó megfelelő rendelkezéseket”), mivel annak a légiközlekedési szolgáltatások szabályozására irányuló harmonizációs szabályai kihatnak a jelen ügyre. (
19
)
C.
A feltételek korlátozó jellegéről a letelepedés szabadsága tekintetében
54.
Véleményem szerint az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben hivatkozott három kritérium önmagában a letelepedés szabadságának korlátozását hordozza. Emlékeztetnem kell arra, hogy a Bíróság szerint „a letelepedés szabadsága korlátozásának tekintendő minden olyan intézkedés, amely e szabadság gyakorlását tiltja, zavarja vagy kevésbé vonzóvá teszi”. (
20
)
55.
Megállapítható, hogy a portugál kormány által a privatizációs eljárásra előírt feltételek nem mennek el odáig, hogy megtiltsák a szóban forgó szabadság gyakorlását; sem pedig, hogy azt addig a pontig zavarják, hogy akadályozzák. Ugyanakkor azok az utóbbit mindenesetre kevésbé vonzóvá teszik.
56.
Az említett feltételek nem csekély jelentőségűek. Azok alapján feltételezhető, hogy aki megszerzi a TAP SGPS tőkéjének maximum 61%‑át, korlátozva lesz abban, hogy a légitársaságot teljesen szabadon és saját gazdasági érdekei szerint irányítsa, mivel nem hagyhatja abba a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítését, a székhelyét vagy a tényleges ügyvezetési központját sem helyezheti át, és nem tekinthet el a meglévő műveleti központ működtetésétől sem.
57.
Bár az olasz kormány a hangsúlyozza az úgynevezett „aranyrészvényekhez” kapcsolódó előjogok gyakorlásából eredő korlátozásokhoz képest fennálló különbségeket, (
21
) úgy tűnik számomra, hogy az említett előjogok és a jelen ügyben vitatott feltételek számottevően közel állnak egymáshoz.
58.
Azon „aranyrészvények”, amelyeket az állam az addig állami tulajdonban álló társaságok privatizációs eljárása során fenntartott magának, és amelyekkel kapcsolatban a Bíróságnak akkor döntenie kellett, (
22
) a jogosult számára „a [társaság] irányításával kapcsolatosan olyan befolyást biztosított, amelyet nem igazol az említett társaságban fennálló állami részesedés aránya [, és amely] alkalmas lehet arra, hogy elriassza a többi tagállam befektetőit attól, hogy [a társaságba] közvetlenül befektessenek, mivel e körülmény nem teszi lehetővé, hogy ténylegesen részvényeik értékével arányosan vegyenek részt e társaság irányításában és ellenőrzésében”. (
23
) Végső soron annak veszélyét hordozták magukban, „hogy a [tag]állam olyan érdekeket követve gyakorolja a különleges jogait, amelyek nem egyeznek az érintett társaság gazdasági érdekeivel”, és ebből következően visszatartó hatással bírnak. (
24
)
59.
A jelen ügyben releváns feltételek nem egyszerűen azt a veszélyt hordozzák magukban, hogy a portugál állam „megakadályozza [a társaság] szervei által [annak] gazdasági érdekeinek megfelelőként javasolt döntéseket”, (
25
) hanem a lehetséges veszély megvalósulását jelentik. A privatizált társaság szervei nem is tudnának olyan döntéseket javasolni, mint például a székhely és a tényleges ügyvezetés áthelyezése, amelyeket előre elvetnének a társaság új tulajdonosának elengedhetetlenül előírt feltétel következményeként.
60.
A Parpública (
26
) és a portugál kormány (
27
) is azon kiválasztási kritériumot támogatja, amely a társaság székhelyének Portugáliában való fenntartását jelenti, és a Yellow Cab Verkehrsbetrieb ítéletre (
28
) hivatkoznak, amely kimondta, hogy a „fogadó tagállam területén székhellyel vagy telephellyel rendelkezésre irányuló kötelezettség – mint olyan – logikailag nem képezheti a letelepedés szabadságának akadályát vagy korlátozását”, mivel „ez a kötelezettség a legenyhébb korlátozást sem képezi a más tagállamokban letelepedett gazdasági szereplőknek ügynökségek vagy telephelyek e területen való létrehozásával kapcsolatos szabadságát illetően”. (
29
)
61.
Az említett ügyben a tagállamban székhellyel vagy telephellyel való rendelkezésre irányuló kötelezettséget vitatták, mint olyan követelményt, amely valamely városi tömegközlekedési autóbuszjárat üzemeltetési engedélyének megadásához szükséges. E kötelezettség önmagában nem ellentétes a letelepedés szabadságával, azonban azon időbeli körülmény, amelyben a teljesítését követelték (az engedély megadása előtt), azt összeegyeztethetetlenné tette az említett szabadsággal. (
30
)
62.
A jelen ügyben ezzel szemben nem egyszerűen Portugáliában valamely székhellyel vagy állandó telephellyel való rendelkezésre irányuló kötelezettségről, hanem az említett állam területén a társaság székhelyének és tényleges ügyvezetésének fenntartásáról van szó.
63.
A Bíróság szerint a letelepedés szabadsága „felöleli a valamely tagállam jogszabályai alapján létrehozott társaság ahhoz való jogát is, hogy valamely másik tagállam joga szerinti társasággá alakuljon át […], amennyiben teljesülnek az e másik tagállam jogszabályaiban meghatározott feltételek”. (
31
) Következésképpen azon kötelezettség, hogy a társaság székhelye Portugáliában maradjon, véleményem szerint a letelepedés szabadságának korlátozását is magában hordozza.
64.
Ugyanez a helyzet a közjogi kötelezettségeknek való alávetés és a privatizált társaság műveleti központja (hub) Portugáliában való fenntartásának előírása esetén. Mindkét követelmény visszatarthatja a potenciális szerzőket a tőke többségi részesedésének megszerzésétől, mivel az jelentős mértékben előre meghatározza a vállalkozás későbbi döntéseit.
65.
Ebből kiindulva kell vizsgálni, hogy a vitatott feltételek igazolhatók‑e az uniós joggal amellett, hogy az esetlegesen azt igazoló cél elérésére alkalmasak és ebből a szempontból nem aránytalanok.
66.
E tekintetben egyetértek a holland kormány véleményével, (
32
) amely elsődlegesen a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megvalósuló feltétel vizsgálatát javasolja. Az indok szerint, amelyet támogatok, a társaság székhelyének és tényleges ügyvezetésének Portugáliában való fenntartására vonatkozó feltétel az előbbi feltételhez kapcsolódhat, amelynek valójában a következményét jelentheti.
D.
A közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés)
67.
A dokumentáció 5. cikkének d) pontja szerint a kiválasztási kritériumok között szerepel „[a] [TAP SA‑ra] háruló közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségek pontos és megfelelő teljesítésének biztosítására vonatkozó képesség, ideértve adott esetben a fő nemzeti repülőterek és az autonóm régiók közötti légi összeköttetéseket, valamint az autonóm régiókat, a külföldön letelepedett portugál közösségeket, illetve az azon országokat és közösségeket kiszolgáló utak folytonosságát és megerősítését, amelyekben a portugál nyelvet használják vagy ahol az a hivatalos nyelv”.
68.
A letelepedés szabadságának korlátozása, ahogy azt már említettem, abból ered, hogy e rendelkezéssel a reprivatizált tőke 61%‑át megszerző féllel szemben olyan kötelezettségeket írnak elő, amelyek főszabály szerint alkalmasak a vételtől való visszatartásra, mivel az önálló eljárásra irányuló vállalkozási képességét korlátozzák.
69.
Ugyanakkor a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elfogadott, hogy valamely közérdekű szolgáltatás biztosítása kényszerítő oknak minősülhet, amely igazolhatja a Szerződések által biztosított szabadságok korlátozását. (
33
)
70.
Véleményem szerint a légi szolgáltatásnak a dokumentáció 5. cikkének d) pontjában foglalt feltételek szerinti biztosítása – amelyek különösen hangsúlyozzák a portugál autonóm régiókkal, azaz az EUMSZ 349. cikk értelmében vett legkülső régiókkal való összeköttetéseket (
34
) – kellő közérdekű okot jelent a letelepedés szabadságának korlátozásának igazolásához.
71.
A Bizottság érvelését arra összpontosította, hogy valóban terhelik‑e közszolgáltatási kötelezettségek a TAP SA‑t, és e kötelezettségeket az 1008/2008 rendelet 16. cikkének megfelelően határozták‑e meg. Amennyiben nem, azt állítja, hogy a kötelezettségek nem egyeztethetők össze az említett irányelvvel. (
35
)
72.
Ezzel összhangban a holland kormány arra „következtet”, hogy a TAP SA‑t az 1008/2008 rendelet 16. cikke alapján előírt közszolgáltatási kötelezettség terheli. (
36
) Pontosabban, a Parpública azon közszolgáltatási kötelezettségekre hivatkozik, amelyek a TAP SA tekintetében 2015. január 20‑án, azaz a dokumentáció hivatalos közzétételének időpontjában hatályban voltak. (
37
)
73.
A felek e felvetése a TAP SA‑ra háruló közszolgáltatási kötelezettségek területére helyezte át a vitát, feltéve hogy azok már fennállnak (holland kormány), vagy arra hivatkozva, hogy ténylegesen hatályban vannak (Parpública), vagy hogy csak részleges információval rendelkeznek a fennállásukkal kapcsolatban (Bizottság). (
38
)
74.
Véleményem szerint ez a megközelítés eltereli a figyelmet az érdemi problémáról, amely az előzetes döntéshozatal iránti kérelem és a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek alapjául szolgál.
75.
Vissza kell térni a dokumentáció 5. cikkének d) pontjában leírt feltétel szövegéhez. Ez így szól „[a] [TAP SA‑ra] esetlegesen háruló közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségek pontos és megfelelő teljesítésének biztosítására vonatkozó képességről”. (
39
) Nem azon kötelezettségeket említi, amelyek a társaságra hárulnak – azaz amelyek valójában őt terhelik –, hanem amelyek arra esetlegesen
hárulnak, azaz amelyek adott esetben rá vonatkozhatnak.
76.
A kiválasztási szempont tehát nem azon képesség, hogy továbbra is biztosítsák a TAP SA‑t terhelő közszolgáltatási kötelezettségek teljesítését (bármelyik is legyen az), hanem azon kötelezettségek vállalása, amelyek a tőkerészesedése megszerzését követően a reprivatizáció során kiválasztott személlyel szemben előírhatók.
77.
Kétségtelen, hogy a dokumentáció 5. cikkének d) pontja külön is utal „adott esetben a fő nemzeti repülőterek és az autonóm régiók közötti légi összeköttetések[re], valamint az autonóm régiókat […] kiszolgáló utak folytonosságá[ra] és megerősítésé[re]”. Ez alapján a TAP SA számára az 1008/2008 rendelet 16. cikke értelmében már kötelező szolgáltatásokra utal. Ugyanakkor azonkívül, hogy kifejezetten nem hivatkozik a hatályban lévő említett kötelezettségre, úgy vélem, hogy a rendelkezés esetleges jellegű kötelezettségre utal, mivel az autonóm régiókkal való kapcsolatról „adott esetben” beszél. (
40
)
78.
Ha ezen értelmezés túl szöveg szerinti vagy formális lenne, és abban szeretnénk megegyezni, hogy a dokumentáció célja a TAP SA‑ra nézve már kötelező közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésének biztosítása, elkerülhetetlen utalás van arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdésében „a szerző jogalanynak közszolgáltatásokkal kapcsolatos kötelezettségek [teljesítésére]” hivatkozik. Nem említi tehát ez utóbbi jogalany azon képességét, hogy a megszerzett jogalanyt terhelő konkrét közszolgálati kötelezettségeket vállalja.
79.
Lehetséges, hogy „azon kötelezettségek”, amelyekről az előzetes döntéshozatalra utaló végzés e része szól, a TAP SA számára már előírt kötelezettségek lehetnek. Ugyanakkor – és véleményem szerint ez a fontos – az alapügyben eljáró bíróság nem kérdez rá külön az említett kötelezettségekre (kötelezettségek, amelyek – ahogy azt jeleztük – úgy tűnnek, hogy a 2015. évben már nem léteztek), nem is vitatja, hogy azokat a TAP SA számára az 1008/2008 rendelet alapján írták‑e elő, vagy hogy – ellenkezőleg – a teljesítésének biztosítása mégis kiválasztási kritériumnak minősülhet‑e. Kérdése szigorúan véve arra irányul, hogy a közszolgálati kötelezettségek teljesítésére vonatkozó képesség követelménye az uniós joggal összeegyeztethető kiválasztási kritériumnak minősülhet‑e.
80.
Ebben a kimondottan absztrakt értelemben a válasznak mellőznie kellene a TAP számára a privatizációjának időpontjában hatályos, sajátos közszolgáltatási kötelezettségeket. A kérdést előterjesztő bíróság, ismétlem, semmire nem kérdez rá e tekintetben, amely bíróság feladata egyébként annak meghatározása, hogy az említett kötelezettségeket jogi szempontból szabályszerűen írták‑e elő, vagy sem (és az utóbbi esetben milyen következményekkel). Feltéve nyilvánvalóan, hogy az alapeljárásban e konkrét kérdésre vonatkozóan nem terjesztettek elő semmisség megállapítása iránti kérelmet, amelyre, úgy tűnik, nem került sor.
81.
Következésképpen a szerző jogalannyal szemben a fő nemzeti repülőtereket az autonóm régiók repülőtereivel összekötő légi útvonalak tekintetében fennálló közszolgáltatási kötelezettségek vállalására való képesség megkövetelése olyan követelményt jelent, amely bár korlátozza a letelepedés szabadságát, azzal igazolható, hogy közérdeken alapuló kényszerítő okot szolgál. Az ok végeredményben csak az, hogy megalapozza az ilyen jellegű azon kötelezettségek előírásának jogszerűségét, amelyeket az 1008/2008 rendelet 16. cikke kifejezetten megerősít.
82.
Ezért a szóban forgó követelmény, azonkívül, hogy igazolható, alkalmas és megfelelő is, mivel ezzel biztosítják azon közszolgáltatási kötelezettségek teljesítését, amelyek a privatizált társaságra hárulhatnak, de csak az említett cél eléréséhez teljes mértékben elengedhetetlen mértékben.
E.
A légitársaság székhelye és tényleges ügyvezetési központja Portugáliában való fenntartásának kötelezettsége (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés)
83.
A dokumentáció 5. cikkének c) pontja alapján kiválasztási kritériumnak minősül „[a] megfelelő és koherens stratégiai terv bemutatása és végrehajtásának biztosítása”, amely a TAP S. A. növekedésének megőrzésére és előmozdítására irányul, fenntartva integritását, identitását és autonómiáját. Hangsúlyozza „a TAP védjegy és annak Portugáliához való társításának” megőrzését, valamint annak fenntartását, hogy székhelye és tényleges ügyvezetési központja továbbra is Portugáliában legyen.
84.
A holland kormány szerint e követelményt kellően igazolja azon cél, hogy a szerző társaság számára előírt (vagy előírható) közszolgáltatási kötelezettség teljesítésének biztosítására szolgál. (
41
) Érvelése azonban számomra nem teljesen meggyőző.
85.
Az ítélkezési gyakorlat ugyanis kevésbé hajlandó elismerni a székhelyre vonatkozó ilyen fajta előírást, mivel általában lehetőség van kevésbé korlátozó intézkedések alkalmazására. (
42
) Ha pedig az 1008/2008 rendelet 16. cikkében foglalt közszolgáltatási kötelezettségeket (azaz csak a Közösségen belüli összeköttetéseket) közvetlenül az útvonal tekintetében írják elő, bármelyik légitársaság fedje is azt le, a fent kifejtett álláspont igazolná, hogy bármely olyan társaságnak, amely célja ezen útvonalak biztosítása, azzal kellene számolnia, hogy székhelyének Portugáliában kell lennie, amely számomra túlzottnak tűnik.
86.
Továbbá a dokumentáció 5. cikkének d) pontja szerinti valamely kötelezettség („a külföldön letelepedett portugál közösségeket, illetve az azon országokat és közösségeket kiszolgáló utak folytonosságá[nak] és megerősítésé[nek védelme], amelyekben a portugál nyelvet használják vagy ahol az a hivatalos nyelv”) önmagában nem tekinthető közszolgálati kötelezettségnek az 1008/2008 rendelet már említett 16. cikkének értelmében.
87.
Márpedig, ahogyan azt a Bizottság kiemelte, a légiközlekedési ágazatban szokásos gyakorlat szerint mind az Unió, mind a tagállamok és harmadik államok között létrejött kétoldalú egyezményekbe belefoglalnak honosságra vonatkozó követelményt. (
43
) Ilyen szöveggel rendelkeznek a Portugália és a portugál nyelvi közösséghez tartozó olyan harmadik államok, mint Angola, Brazília és Mozambik (
44
) között létrejött kétoldalú megállapodások, amelyekkel Portugália különleges történelmi, kulturális, társadalmi és politikai kapcsolatot tart fenn, amelynek műveléséhez és megerősítéséhez feltétlenül szükséges egy stabil, rendszeres és elégséges légiközlekedési rendszer.
88.
Ezzel összhangban a Parpública hangsúlyozza, hogy többek között az Angolával és Mozambikkal létrejött megállapodások előírják, hogy a Portugáliával való összeköttetés biztosítására kijelölt légitársaság székhelyének portugál területen kell lennie, oly módon, hogy más államba történő áthelyezése az engedély és a vonatkozó forgalmi jogok elvesztését eredményezné, (
45
) amely nagyon súlyosan sértheti Portugáliának a luzitán nemzetközösségi országokkal fennálló hagyományos kapcsolatának alapját képező egyik alapvető kommunikációs elemet, és amely e tagállam számára elsőrendű kulturális és politikai eszközt képvisel.
89.
Ha ez így van, amelyet a nemzeti bíróságnak kell vizsgálnia, úgy vélem, hogy e kiválasztási kritérium szükséges és nem aránytalan korlátozást jelent.
F.
A nemzeti műveleti központ fenntartási és fejlesztési kötelezettsége (a harmadik kérdés)
90.
A dokumentáció 5. cikkének e) pontja a szerző társaságtól megköveteli „[a] nemzetgazdaság növekedéséhez való hozzájárulás[t], ideértve a meglévő nemzeti műveleti központnak (hub) mint az Európa, Afrika és Latin‑Amerika közötti kapcsolatok nagy fokú stratégiai jelentőségű platformjának fenntartását és fejlesztését”.
91.
Egyértelműnek tűnik, hogy a nemzeti műveleti központ fenntartása és fejlesztése tisztán gazdasági céllal, azaz a nemzetgazdaság növekedésével kapcsolatos.
92.
Az említett kritérium érdekében (mint a korábban vizsgált esetében) talán hivatkozni lehetne arra, hogy az alkalmas a portugál történelmi és nyelvi közösség országaival fennálló kapcsolatok folytonosságának biztosítására. A dokumentáció szerinti rendelkezés azonban „[nemzeti műveleti központnak] az Európa, Afrika és Latin‑Amerika közötti kapcsolatok[ban betöltött] nagy fokú stratégiai jelentőség[éről]” beszél, feltéve hogy a privatizációs szabállyal összefüggésben az említett kapcsolatok jelentőségét a nemzetgazdaságra való hivatkozással és a növekedéséhez hozzájárulni képes tényezőként említi.
93.
E tisztán gazdasági vetületre tekintettel a nemzeti műveleti központ fenntartására vonatkozó kritérium a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján nem igazolhatja a letelepedés szabadságára nézve ezzel járó korlátozást.
94.
A 2016. december 21‑i AGET Iraklis ítélet (
46
) szavaival élve, „az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan tisztán gazdasági természetű indokok, mint például a nemzeti gazdaság előmozdítása vagy annak megfelelő működése, nem igazolhatják a Szerződés által tiltott korlátozásokat”.
95.
Ez nem azt jelenti, hogy a Bíróság érzéketlen lenne a tagállamok gazdasági érdekeire, ha a letelepedés szabadságának korlátozása céljából azokra valamilyen jogszerű szociális politikai cél érdekében hivatkoznak. Így ugyanazon AGET Iraklis ítélet kimondja, hogy „mivel az Uniónak nemcsak gazdasági, hanem szociális célja is van, a Szerződésnek az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseiből eredő jogokat egyensúlyba kell hoznia a szociálpolitika céljaival, amelyek között – ahogyan az az EUMSZ 151. cikk első bekezdéséből kitűnik – szerepel a foglalkoztatás előmozdítása, az élet‑ és munkakörülmények javítása – lehetővé téve ezáltal a fejlődési folyamat fenntartása mellett ezek összehangolását –, a megfelelő szociális védelem, a szociális partnerek közötti párbeszéd és az emberi erőforrások fejlesztésének elősegítése a tartósan magas foglalkoztatás és a kirekesztés elleni küzdelem érdekében”. (
47
)
96.
A jelen ügyben azonban a szóban forgó kritériumnál csak a szigorúan vett gazdasági vetületet kell figyelembe venni, az egyetlent, amelyre ennél a pontnál a dokumentáció hivatkozik. Alkalmazása akadályt állít a letelepedés szabadságával szemben, amely észszerű indoklás hiányában nem egyeztethető össze az uniós joggal.
VI. Végkövetkeztetés
97.
A fent kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália) számára a következő választ adja:
„1)
A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazandó egy olyan közjogi jogalany reprivatizációjára irányuló eljárásra, amely valamely légiközlekedési társaság tőkéjének tulajdonosa.
2)
Az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az, hogy a jelen jogvitához hasonló körülmények között a reprivatizációs eljárást szabályozó körülmények közé tartoznak:
–
a szerző jogalanyra háruló közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésének biztosítására való képesség; és
–
a társaság székhelyének és tényleges ügyvezetésének az alapítása szerinti tagállamban való fenntartása, feltéve hogy az nélkülözhetetlen az adott állam és olyan harmadik állammal kötött kétoldalú megállapodások értelmében elismert légi forgalmi jogok biztosításához, amelyekkel különös történelmi, nyelvi, kulturális és társadalmi kapcsolatokat tart fenn, ha az említett megállapodások megkövetelik, hogy az a társaság, amely az adott működési engedély jogosultja, az aláíró tagállamban rendelkezzen belföldi illetőséggel.
3
Az EUMSZ 49. és EUMSZ 54. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az, hogy az említett követelmények között szerepel »a nemzetgazdaság növekedéséhez való hozzájárulás, ideértve a meglévő nemzeti műveleti központnak a fenntartását és fejlesztését«.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.; helyesbítés: HL 2014. L 287., 33. o.).
(
3
)	A Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 293., 3. o.).
(
4
)	Diário da República, I. sorozat, 248. szám, 2014. december 24.
(
5
)	Diário da República, I. sorozat, 13. szám, 2015. január 20.
(
6
)	A kérdést előterjesztő bíróság általánosságban a „reprivatizáció” szót használja, bár néha a „privatizáció” főnevet alkalmazza (így az előzetes döntéshozatalra utaló végzés III. pontjának 1.1 és 3.1 bekezdésében). A terminológiai különbségnek azonban a jelen ügy szempontjából nincs jelentősége, ahogyan azt a tárgyaláson elismerték.
(
7
)	Az első kérdésben tehát a „székhely[…] és a tényleges ügyvezetési központ[…] [fenntartásának követelményére]” hivatkozik. A második és ötödik kérdésben a „közszolgáltatással kapcsolatos kötelezettségek [teljesítésének követelményét]” említi, míg a harmadik és hatodik kérdésben a „meglévő műveleti központ [fenntartásának és fejlesztésének követelményéről]” beszél (kiemelés tőlem).
(
8
)	Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 6. pontja.
(
9
)	Amelyet egyébként úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság is támogat, ahogyan azt az előzetes döntéshozatalra utaló végzés XXXII. és XXXIII. pontjának 3.4 bekezdésében kijelenti.
(
10
)	2015. október 15‑i ítélet (C‑168/14, EU:C:2015:685), 44. pont.
(
11
)	2017. december 20‑iAsociación Profesional Élite Taxi ítélet (C‑434/15, EU:C:2017:981), 41. pont.
(
12
)	2013. október 22‑iEssent és társai ítélet (C‑105/12–C‑107/12, EU:C:2013:677), 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
13
)	A 2000. április 13‑iBaars ítélet (C‑251/98, EU:C:2000:205), 22. pont, szavaival élve „a letelepedési jogát gyakorolja valamely tagállam állampolgára, amely valamely más tagállamban letelepedett társaság tőkéjében fennálló olyan részesedésre jogosult, amely lehetővé teszi számára, hogy irányítást biztosító befolyást gyakoroljon e társaság döntéseire, és meghatározza annak tevékenységét”. Ugyanezen értelemben: 2012. november 13‑iTest Claimants in the FII Group Litigation ítélet (C‑35/11, EU:C:2012:707), 91. pont; 2015. június 10‑iX‑ítélet (C‑686/13, EU:C:2015:375), 18. pont. Ezzel szemben a 2017. szeptember 7‑iEqiom és Enka ítélet szerint (C‑6/16, EU:C:2017:641), 41. pont, „azon nemzeti rendelkezéseket, amelyek a vállalkozás általános ügyvitele és irányítása befolyásolásának szándéka nélkül, kizárólag pénzügyi befektetési célzattal történő részesedésekre alkalmazandók, kizárólag a tőke szabad mozgására tekintettel kell vizsgálni”. Lásd szintén: 2017. december 20‑iDeister Holding és Juhler Holding ítélet (C‑504/16 és C‑613/16, EU:C:2017:1009), 78. pont.
(
14
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés VII. pontjának 3.1 bekezdése.
(
15
)	A privatizációs eljárást lezáró minisztertanácsi határozat (91‑A/2015) 2015. november 12‑i keltezésű. Az eltérő politikai hovatartozással rendelkező új kormány, amely ugyanazon év november 26‑án vette át a hatalmat, azonnal megkezdte az említett eljárás átalakítására irányuló tárgyalásokat.
(
16
)	A tárgyaláson a Parpública elismerte, hogy a portugál állam, amely immár többségi részesedéssel rendelkezik a légitársaság tőkéjében, a részvényesi többségéhez kapcsolódó valamennyi szavazati jogát megőrzi.
(
17
)	A portugál állam a társaság tőkéjének 50%‑a felett, a TAP munkavállalói pedig a fennmaradó 5% felett gyakorolnak tulajdonosi jogokat.
(
18
)	Lásd többek között: 2002. december 10‑iBritish American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ítélet (C‑491/01, EU:C:2002:741), 35. pont; 2016. július 5‑iOgnyanov ítélet (C‑614/14, EU:C:2016:514), 19. pont; 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (C‑268/15, EU:C:2016:874), 54. pont; 2017. március 28‑iRosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236), 50. és 155. pont.
(
19
)	Ha a harmonizáció teljes körű lenne, az EUMSZ szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó általános rendelkezései nem lennének alkalmazandók, és a nemzeti szabályozást a harmonizációs rendelkezések, nem pedig az elsődleges jog alapján kellene megítélni, ahogyan az a Bíróságnak többek között a 2015. november 17‑iRegioPost ítéletében (C‑115/14, EU:C:2015:760), 57. pont, megjelenő ítélkezési gyakorlatából következik.
(
20
)	Lásd többek között: 2017. március 8‑iEuro Park Service ítélet (C‑14/16, EU:C:2017:177), 59. pont.
(
21
)	Írásbeli észrevételeinek 17. és 18. pontja.
(
22
)	2002. június 4‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑367/98, EU:C:2002:326), Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑483/99, EU:C:2002:327), Bizottság kontra Belgium ítélet (C‑503/99, EU:C:2002:328); 2003. május 13‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑463/00, EU:C:2003:272), Bizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (C‑98/01, EU:C:2003:273); 2007. december 6‑iFederconsumatori és társai ítélet (C‑463/04 és C‑464/04, EU:C:2007:752); 2006. szeptember 28‑iBizottság kontra Hollandia ítélet (C‑282/04 és C‑283/04, EU:C:2006:608); 2007. október 23‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑112/05, EU:C:2007:623); 2009. március 26‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑326/07, EU:C:2009:193); 2010. július 8‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑171/08, EU:C:2010:412); 2010. november 11‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑543/08, EU:C:2010:669); 2011. november 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑212/09, EU:C:2011:717).
(
23
)	2010. július 8‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑171/08, EU:C:2010:412), 60. pont.
(
24
)	2006. szeptember 28‑iBizottság kontra Hollandia ítélet (C‑282/04 és C‑283/04, EU:C:2006:608), 29. pont.
(
25
)	2006. szeptember 28‑iBizottság kontra Hollandia ítélet (C‑282/04 és C‑283/04, EU:C:2006:608), 30. pont.
(
26
)	Írásbeli észrevételeinek 81. pontja.
(
27
)	Írásbeli észrevételeinek 63. és 64. pontja.
(
28
)	2010. december 22‑i ítélet, C‑338/09, EU:C:2010:814.
(
29
)	Uo., 34. pont.
(
30
)	2010. december 22‑iYellow Cab Verkehrsbetrieb ítélet (C‑338/09, EU:C:2010:814), 37. pont: „visszatartó erővel bír annak megkövetelése, hogy valamely másik tagállamban letelepedett és a fogadó tagállamban menetrend szerinti személyszállító autóbuszjárat üzemeltetési engedélyét megszerezni kívánó gazdasági szereplő székhellyel vagy telephellyel rendelkezzen ez utóbbi állam területén még azelőtt, hogy e járat üzemeltetését részére koncesszióba adnák. A rendes körülmények között gondos gazdasági szereplő ugyanis nem hajlandó – esetlegesen jelentős – befektetéseket végezni akkor, amikor teljesen bizonytalan abban, hogy megszerzi‑e az ilyen engedélyt”.
(
31
)	2017. október 25‑iPolbud – Wykonawstwo ítélet (C‑106/16, EU:C:2017:804), 33. pont, az 1988. szeptember 27‑iDaily Mail and General Trust ítéletre való hivatkozással (81/87, EU:C:1988:456), 17. pont. További hivatkozások találhatók a 2011. november 29‑iNational Grid Indus ítélet (C‑371/10, EU:C:2011:785) 35. pontjában, amely emlékeztet arra, hogy „[j]óllehet a Szerződés letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezései szövegének tanúbizonysága szerint azok célja a nemzeti bánásmódnak a fogadó tagállamban történő biztosítása, e rendelkezések ugyanúgy kizárják, hogy a származási állam megakadályozza az állampolgára vagy a joga szerint alapított társaság számára, hogy letelepedjen valamely másik tagállamban”.
(
32
)	A holland kormány írásbeli észrevételeinek 25. pontja.
(
33
)	Ekként értékelte a Bíróság az egyetemes postai szolgáltatásokkal (2006. szeptember 28‑iBizottság kontra Hollandia ítélet, C‑282/04 és C‑283/04, EU:C:2006:608, 38. pont), illetve a szigetekről induló vagy oda érkező vagy a szigetek közötti menetrendszerű tengeri közlekedési szolgáltatásokkal kapcsolatban (2001. február 20‑iAnalir és társai ítélet, C‑205/99, EU:C:2001:107, 27. pont).
(
34
)	Olyan területek, amelyeket különösen érint az EUMSZ mellékletét képező 26. Jegyzőkönyv 1. cikkében foglalt azon elvi nyilatkozat, amelynek értelmében az EUMSZ 14. cikk szerinti általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra vonatkozó közös uniós értékek magukban foglalják különösen, inter alia, „az [említett] szolgáltatások sokféleségét, valamint a felhasználók igényei […] közötti különbségeket, amelyek földrajzi […] különbségekből eredhetnek”.
(
35
)	Írásbeli észrevételeinek 71. pontja.
(
36
)	Írásbeli észrevételeinek 26. és 27. pontja. A „következtetés” a Bizottság két, az 2408/92/EGK rendeletnek megfelelően – amely az 1008/2008 rendelet elődje volt – kiadott közleményén alapul: az első a Portugálián belüli menetrend szerinti légi járatokkal kapcsolatos közszolgáltatási kötelezettségek megállapítására vonatkozik (HL 1995. C 200., 3. o.); a második pedig egyes portugáliai menetrend szerinti légi járatok közszolgáltatási kötelezettségeinek módosításáról szól (HL 2004. C 248., 6. o.).
(
37
)	A Parpública írásbeli észrevételeinek 107. pontja, amelyben példaként felhozza az 1008/2008 rendelet 16. cikkének (4) bekezdésén alapuló, a menetrend szerinti légi járatok üzemeltetésére vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségről szóló, 2010. október 20‑i bizottsági közleményt (HL 2010. C 283., 14. o).
(
38
)	A tárgyaláson azt állították, hogy a TAP 2015. március 28. óta semmilyen, közszolgáltatási kötelezettség alá tartozó útvonalat nem működtet. Ezen időponttól kezdve a mobilitás címén olyan szociális juttatási rendszer irányadó, amely meghatározott útvonalakat lefedő bármely társaság repülőjegyére terhelendő.
(
39
)	Kiemelés tőlem. A portugál nyelvű eredeti változatban így szól: „obrigações de serviço público que incumbam à TAP, SA”.
(
40
)	Ezzel összhangban a rendelkezés végül „az autonóm régiókat, a külföldön letelepedett portugál közösségeket, illetve az azon országokat és közösségeket kiszolgáló utak folytonosságá[ra] és megerősítésé[re hivatkozik], amelyekben a portugál nyelvet használják vagy ahol az a hivatalos nyelv”. Ismét az esetlegesség árnyalatával beszél és mindenképpen az 1008/2008 rendelet 16. cikkében foglaltaktól eltérő légi összeköttetéssel kapcsolatban.
(
41
)	A holland kormány írásbeli észrevételeinek 36. pontja.
(
42
)	A holland kormány az 1998. május 7‑iClean Car Autoservice ítéletre (C‑350/96, EU:C:1998:205, 36. és 37. pont) hivatkozik.
(
43
)	Írásbeli észrevételeinek 52. pontja.
(
44
)	Uo., 55. pont.
(
45
)	Írásbeli észrevételeinek 40. és 41. pontja.
(
46
)	2016. december 21‑i ítélet (C‑201/15, EU:C:2016:972), 72. pont.
(
47
)	2016. december 21‑iAGET Iraklis ítélet (C‑201/15, EU:C:2016:972), 77. pont.