Ideiglenes változat
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. május 21.(1)
C‑189/25. sz. ügy
Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales és társai
(a Bundesverwaltungsgericht [szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Környezet – 2001/42/EK irányelv – Bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – Hatály – A közlekedés terén készülő terv vagy program – Projektek jövőbeli engedélyének keretei – Első hivatalos előkészítő tevékenység – Útépítési projekt több szakaszban történő engedélyezése – Terv vagy program hiányzó környezeti vizsgálatának a későbbi jóváhagyásra vonatkozó következményei – Szövetségi gyorsforgalmi utak jegyzéke – S 1‑es bécsi körgyűrű ”
I.      Bevezetés
1.        Nem sokkal az SKV‑irányelv(2) (az SKV a stratégiai környezeti vizsgálat rövidítése)
átültetési határidejének lejárta után Ausztria módosította a Bécs keletről történő megkerülésére szolgáló tervezett autóút útvonalpontjait. Az ezen elkerülőút egy szakaszára vonatkozó vízjogi engedélyekkel kapcsolatos jogvita keretében az a kérdés merül fel, hogy az útvonalpontok ezen módosításához környezeti vizsgálatra lett volna‑e szükség. A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria) ezért azt kérdezi a Bíróságtól, hogy
–        e módosítás mint olyan környezeti vizsgálatot igényelt‑e,
–        ez a kötelezettség időbeli hatályánál fogva alkalmazandó volt‑e, és
–        a vizsgálati kötelezettség megsértése következményekkel járna‑e a vízjogi engedély jogszerűségére nézve.
2.        Különösen ez utóbbi kérdés nagy gyakorlati jelentőséggel bírhat, mivel arról van szó, hogy a környezeti vizsgálat elmulasztása még hosszú idő elteltével is kétségessé teheti‑e a később hozott határozatok érvényességét.
II.    Jogi háttér
3.        Az SKV‑irányelv céljai különösen az 1. cikkéből következnek:
„Ennek az irányelvnek a célja, hogy a környezet magas szintű védelmét biztosítsa, és hogy hozzájáruljon a környezeti szempontok beillesztéséhez a tervek és programok kidolgozásába és elfogadásába a fenntartható fejlődés elősegítése érdekében, annak biztosításával, hogy ennek az irányelvnek megfelelően környezeti vizsgálatot végezzenek egyes, a környezetre valószínűleg jelentős hatással járó tervek és programok vonatkozásában.”
4.        A tervek és programok fogalmát az SKV‑irányelv 2. cikkének a) pontja határozza meg:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
a)      tervek és programok: azok a tervek és programok, beleértve az Európai Közösség által közösen finanszírozottakat is, illetve ezek bármely módosítása:
–        amelyeket valamely nemzeti, regionális vagy helyi szintű hatóságnak kell kidolgoznia, illetve elfogadnia, illetve amelyeket valamely hatóság dolgoz ki parlamenti vagy kormány általi jogalkotási eljárás útján történő elfogadásra, valamint
–        amelyeket törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írnak elő”.
5.        A stratégiai környezeti vizsgálat végzésére vonatkozó kötelezettséget az SKV‑irányelv 3. cikke szabályozza:
„(1)      A 4–9. cikknek megfelelő környezeti vizsgálatot kell végezni azokkal a 2–4. cikkben [helyesen: (2)–(4) bekezdésben] említett tervekkel és programokkal kapcsolatban, amelyeknek valószínűleg jelentős környezeti hatásuk lesz.
(2)      A (3) bekezdésre is figyelemmel környezeti vizsgálatot végeznek valamennyi olyan tervvel és programmal kapcsolatban,
a)      amely a mezőgazdaság, erdőgazdálkodás, halászat, energetika, ipar, közlekedés, hulladékgazdálkodás, vízgazdálkodás, távközlés, idegenforgalom, területrendezés, illetve földhasználat terén készül, és amely meghatározza a [KHV‑irányelv(3)] I. és II. mellékletében felsorolt projektek jövőbeli engedélyének kereteit; illetve
b)      […]”
6.        A KHV‑irányelv 4. cikkének (1) bekezdése és I. melléklete 7. pontjának b) alpontja értelmében az „autópályák és gyorsforgalmi utak építése” környezeti hatásvizsgálatot feltételez.
7.        Az SKV‑irányelv 4. cikke a környezeti vizsgálat elvégzésével kapcsolatos általános kötelezettségeket állapít meg:
„(1)      A 3. cikkben említett környezeti vizsgálatot a terv vagy program kidolgozása során, illetve annak elfogadását vagy jogalkotási eljárásra bocsátását megelőzően végzik el.
(2)      […]
(3)      Abban az esetben, ha a tervek és programok valamely terv‑ vagy programhierarchia részét képezik, a vizsgálat felesleges ismétlésének elkerülése érdekében a tagállamok figyelembe veszik azt a tényt, hogy az ebben az irányelvben foglaltaknak megfelelően a vizsgálatot a hierarchia különböző szintjein végzik el. A tagállamok többek közt a vizsgálat felesleges ismétlésének elkerülése érdekében az 5. cikk (2) és (3) bekezdését alkalmazzák.”
8.        Az SKV‑irányelv 13. cikkének (1) és (3) bekezdése szabályozza az irányelv időbeli hatályát:
„(1)      A tagállamok legkésőbb 2004. július 21‑ig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2)      […]
(3)      A 4. cikk (1) bekezdésében említett kötelezettség azokra a tervekre és programokra vonatkozik, amelyekkel kapcsolatban az első hivatalos előkészítő tevékenység az (1) bekezdésben említett időpont utánra esik. Azok a tervek és programok is, amelyekkel kapcsolatban az első hivatalos előkészítő tevékenység megelőzi ezt az időpontot, illetve amelyeket több mint 24 hónappal ezt követően fogadnak el vagy terjesztenek be jogalkotási eljárásra, a 4. cikk (1) bekezdésében említett kötelezettség hatálya alá tartoznak, azt az esetet kivéve, ha a tagállamok eseti alapon úgy döntenek, hogy ez nem megvalósítható, és döntésükről tájékoztatják a nyilvánosságot.”
III. A tényállás és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem
9.        Az osztrák országos szövetségi gyorsforgalmi közúthálózatot a Bundesstraßengesetz 1971 (a szövetségi gyorsforgalmi közúthálózatról szóló 1971. évi törvény, a továbbiakban: BStG) 1. jegyzékében (autópályák) és 2. jegyzékében (autóutak) felsorolt útszakaszok alkotják. Ezeket ott olyan földmérési alappontok, úgynevezett útvonalpontok formájában írják le, amelyek között a szövetségi gyorsforgalmi út kapcsolatot teremt. A BStG e két jegyzéke kötelezően elkészítendő tervet jelent a közlekedés területén.
10.      Az SKV‑irányelv átültetési határidejének lejárta előtt, 2002. március 29‑én az S 1‑es bécsi körgyűrű autóutat az útszakasz következő leírásával vették fel a BStG 2. jegyzékébe: „vösendorfi csomópont (A 2, A 21) – schwechati csomópont (A 4) – Bécs [Albern – Lobau/Öfhafen (A 22)] – Großebersdorf (A 5) – Korneuburg (A 22).”
11.      Az SKV‑irányelv átültetési határidejének lejártát követően, 2006. május 9‑én a következőképpen írták át az S 1‑es bécsi körgyűrű autóút nyomvonalát a BStG 2. jegyzékében: „vösendorfi csomópont (A 2, A 21) – rothneusiedli csomópont (A 24) – rustenfeldi csomópont –schwechati csomópont (A 4) – raasdorfi csomópont (A 23) – raasdorfi csomópont (S 8) – bécsi/Süßenbrunn‑i csomópont (S 2) – eibesbrunni csomópont (A 5) – Korneuburg/West‑i csomópont (A 22), beleértve a rustenfeldi csomópontot is – leopoldsdorfi csomópont (B 16)”. A BStG e módosításaihoz kapcsolódóan azonban nem végeztek sem környezeti vizsgálatot, sem átvilágítást, azaz a környezeti vizsgálat szükségességére vonatkozó előzetes vizsgálatot.
12.      Az Autobahnen‑ und Schnellstraßen‑Finanzierungs‑Aktiengesellschaft (ASFINAG) projektgazda 2009. március 26‑án kérelmet nyújtott be az (akkori) Bundesminister für Verkehr, Innovation und Technologiehoz (szövetségi közlekedési, innovációs és technológiai miniszter, Ausztria) a „S 1‑es bécsi körgyűrű autóút, Schwechat – Süßenbrunn szakasz” elnevezésű projektre vonatkozóan a Bécs és Alsó‑Ausztria tartományokban. A szövetségi közlekedési, innovációs és technológiai miniszter e projekttel kapcsolatban környezeti hatásvizsgálatot (a továbbiakban: KHV) és engedélyezési eljárást folytatott le. A miniszter 2015 március 26‑i határozatával megadta a Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000 (a környezeti hatásvizsgálatról szóló 2000. évi törvény, a továbbiakban: UVP‑G 2000) és a Forstgesetz 1975 (1975. évi erdészeti törvény) szerinti engedélyt. Abban meghatározta az út nyomvonalát a BStG szerint, engedélyezte az alagút előzetes tervezetét a Straßentunnel‑Sicherheitsgesetz (a közúti alagutak biztonságáról szóló törvény) alapján, és megadta a Luftfahrtgesetz (a légi közlekedésről szóló törvény) szerinti jóváhagyást (a továbbiakban: KHV‑engedély).
13.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) 2018. május 18‑án módosította a KHV‑engedélyt, és új kiegészítő rendelkezéseket határozott meg, illetve egyes meglévő kiegészítő rendelkezéseket módosított. Arra a kérdésre, hogy a nyomvonal 2006. május 9‑i megváltoztatására vonatkozóan az SKV‑irányelv szerinti stratégiai környezeti vizsgálatot vagy átvilágítást kellett volna‑e végezni, és ha igen, ez kihatással van‑e az engedélyre, a bíróság a KHV‑engedéllyel kapcsolatos e határozatban nemleges választ adott, azzal az indokolással, hogy pusztán szerkesztési változtatások történtek, illetve nem az SKV‑irányelv értelmében vett hálózatmódosításról van szó. A KHV‑engedély jogerőre emelkedett.
14.      A Süßenbrunntól Groß Enzersdorfig tartó első megvalósítási szakaszra később további vízjogi és természetvédelmi jogi engedélyeket adtak ki. Ezek az engedélyek szintén jogerőre emelkedtek.
15.      A Schwechat és Groß Enzersdorf közötti második megvalósítási szakaszra vonatkozóan a Landeshauptmann von Wien (Bécs tartományi kormányzatának vezetője) és a Landeshauptfrau von Niederösterreich (Alsó‑Ausztria tartományi kormányzatának vezetője) adta meg az alapeljárásban vitatott vízjogi engedélyeket.
16.      Az alapeljárásban több környezetvédelmi szervezet és magánszemély (a felperesek) keresetet nyújtott be ezen engedélyekkel szemben.
17.      A felperesek többek között az S 1‑esnek a valamennyi módosítást tartalmazó változatában a BStG 2. jegyzékébe történő – a projekt engedélyezésének alapjául szolgáló – bejegyzését kifogásolják. Állításuk szerint e tervre vonatkozóan tévesen nem került sor sem az SKV‑irányelv szerinti stratégiai környezeti vizsgálatra, sem átvilágításra.
18.      Az ASFINAG ezzel szemben azt az álláspontot képviseli, hogy az S 1‑esre vonatkozó bejegyzés módosításaival kapcsolatos első hivatalos előkészítő tevékenységre az SKV‑irányelv átültetési határidejének lejárta előtt került sor, így az irányelv nem alkalmazható. Ezekről a módosításokról ugyanis 2003. március 31. óta számos szakértői meghallgatáson tanácskoztak, és azokról az érintett tartományi kormányoknak egy „szakértői tanáccsal” tartott egy ülésén 2004. március 8‑án határoztak. Ezen ülés jegyzőkönyvében kifejezetten rögzítették, hogy nem lesz Ölhafen csomópont. Ezen az ülésen a hatóságok és szakértők bevonását követően arról is határoztak, hogy az alagút adott változatát az A 22‑eshez való csatlakozás elhagyása mellett fenn kell tartani. Ezenkívül az ASFINAG a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) által módosított változatában jogerős KHV‑engedélyre hivatkozik.
19.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) ezért a következő kérdésekkel fordul a Bírósághoz:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen az SKV‑irányelv 2. cikkének a) pontját és 3. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy nemzeti jogszabálynak útszakaszokat meghatározott földrajzi pontok (kiindulási, közbenső pontok [útvonalpontok] és végpontok) meghatározásával „szövetségi gyorsforgalmi úttá” nyilvánító melléklete (jegyzék), amely meghatározás kötelező érvénnyel definiálja a jövőben engedélyezésre benyújtandó projekt keretében a nyomvonal meghatározása iránti kérelem benyújtására való jogosultságot és az engedélyező hatóság hatáskörét, meghatározza a KHV‑irányelv I. és II. mellékletében felsorolt projektek „jövőbeli engedélyének kereteit” akkor is, ha ez a jogszabály a projekt engedélyezésére előír ugyan különös engedélyezési feltételeket, többek között a közúti közlekedés biztonságát, funkcionális jelentőséget vagy környezeti hatást, az engedélyezési feltételek azonban a továbbiakban nem hivatkoznak az útszakasznak földrajzi pontokkal való meghatározására?
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
2)      Úgy kell‑e értelmezni az SKV‑irányelv 13. cikkének (3) bekezdését, hogy az e rendelkezés értelmében vett első hivatalos előkészítő tevékenység már akkor is megtörtént, ha a tervmódosítást megelőzően a tagállamban alkalmazandó vonatkozó szakirányú jog szerint elkészítendő dokumentáció előkészítés alatt állt, és előkészítése során többször is bemutatták azt az érintett közjogi jogalanyoknak, helyi önkormányzatoknak és engedélyező hatóságoknak, és egy szakértői tanácsadó testület megvitatta azokat?
3)      Úgy kell‑e értelmezni az SKV‑irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy amennyiben egy konkrét projektet a KHV‑irányelv alapján több szakaszban engedélyeznek, egy olyan terv, amelynek a kritériumai és módozatai közvetlenül csak az első engedélyezés alapját képezik, egyben a projekt megvalósításához szükséges valamennyi további engedélyezés keretét is meghatározza?”
20.      A Bíróság előtti írásbeli szakaszban a VIRUS, az ASFINAG, az Osztrák Köztársaság, valamint az Európai Bizottság nyújtott be észrevételeket. Két további egyesület beadványt nyújtott be, amelyben csatlakoztak a VIRUS érveléséhez anélkül, hogy saját érdemi észrevételeket adtak volna elő. Az eljárási szabályzat 76. cikkének (2) bekezdése alapján a Bíróság mellőzte a tárgyalás tartását, mivel úgy ítéli meg, hogy elegendő információval rendelkezik.
IV.    Jogi értékelés
21.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések arra vonatkoznak, hogy az útvonalpontok meghatározása az SKV‑irányelv szerinti vizsgálati kötelezettség tárgyi hatálya alá tartozik‑e, mivel meghatározza a projektek jövőbeli engedélyének kereteit (erről az A. pontban), és ha igen, a vizsgálati kötelezettség időbeli hatályánál fogva is alkalmazandó volt‑e (erről a B. pontban). Amennyiben fennállt vizsgálati kötelezettség, az a következő kérdés merül fel, hogy az ilyen vizsgálat hiánya kizárja‑e a projekttel kapcsolatos további engedélyeket (erről a C. pontban).
A.      Első kérdés: az útvonalpontok meghatározására vonatkozó stratégiai környezeti vizsgálat szükségessége
22.      Az első kérdéssel a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) azt kívánja megtudni, hogy az útvonalpontok 2006. május 9‑i módosítása a stratégiai környezeti vizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség tárgyi hatálya alá tartozott‑e.
23.      Az SKV‑irányelv 2. cikkének a) pontja értelmében a „tervek és programok” kifejezés magában foglalja azok bármely módosítását, amelyet valamely hatóság dolgoz ki parlamenti jogalkotási eljárás útján történő elfogadásra, valamint amelyet törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írnak elő.
24.      Ezért a tervek és programok módosításaihoz is lehet szükség környezeti vizsgálatra.(4) Ezen rendelkezés többi feltétele is teljesül. Az útvonalpontok módosítását valamely hatóság dolgozta ki a parlamenti jogalkotási eljárás útján történő elfogadásra. Bár nem állapítható meg a módosítás elvégzésére vonatkozó kötelezettség, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint azonban elegendő, hogy annak elfogadását olyan nemzeti törvényi vagy rendeleti rendelkezések rendezik, amelyek meghatározzák az elfogadására hatáskörrel rendelkező hatóságokat, valamint kidolgozási eljárását.(5) A vitatott módosítás esetében ez is fennállt.
25.      Az SKV‑irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint környezeti vizsgálatot végeznek valamennyi olyan tervvel és programmal kapcsolatban, amely többek között a közlekedés terén készül, és amely meghatározza a KHV‑irányelv I. és II. mellékletében felsorolt projektek jövőbeli engedélyének kereteit.
26.      Nem vitatott, hogy a jogvita tárgyát képező autóút a közlekedés területéhez tartozik, és a KHV‑irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontja értelmében projektnek minősül.
27.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) kétségei inkább arra vonatkoznak, hogy ezen útvonalpontok meghatározása önmagában kellően részletes szabályozást tartalmaz‑e az ilyen projekt tartalmára, kidolgozására és végrehajtására vonatkozóan ahhoz, hogy azt keretnek lehessen tekinteni.
28.      A Bíróság pontosította azokat a feltételeket, amelyek mellett valamely jogi aktus meghatározza a projektek jövőbeli engedélyének kereteit. E jogi aktusnak ehhez az érintett ágazatra alkalmazandó ellenőrzési szabályok és eljárások meghatározásával kritériumok és módozatok jelentős összességét kell megállapítania egy vagy több olyan projekt engedélyezése és megvalósítása tekintetében, amely jelentős hatást gyakorolhat a környezetre.(6) Az ilyen értelmezés célja annak biztosítása, hogy környezeti vizsgálat tárgyát képezzék azok az előírások, amelyek valószínűleg jelentős hatással lesznek a környezetre.(7) A „kritériumok és módozatok jelentős összességének” fogalmát ezért minőségileg, nem pedig mennyiségileg kell érteni.(8) A döntő tényező tehát nem az, hogy hány előírásról van szó, hanem az, hogy azok milyen hatásokkal lehetnek a környezetre.
29.      A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy keret meghatározására akkor kerül sor, ha az intézkedés kritériumokat és módozatokat állapít meg különösen az ilyen projektek elhelyezkedése, jellege, mérete és működési feltételei, illetve az erőforrások e projektekkel kapcsolatos elosztása tekintetében.(9)
30.      Ezzel szemben a Bíróság álláspontja szerint egy nemzeti jog szerinti védelmi terület általános védelmi célja, amely lényegében egy törvényi védelmi rendelkezésnek felelt meg, nem érte el ezt a küszöböt, mivel csak bizonyos hatást gyakorolhatott a projektek elhelyezésére azáltal, hogy azt a védelmi területen belül megnehezítette, míg e területen kívül megkönnyítette.(10)
31.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) különösen a védelmi terület kijelölésével kapcsolatos utóbbi megállapításokra tekintettel kételkedik abban, hogy egy autóút útvonalpontjainak kijelölése a projekt engedélyezésére és végrehajtására vonatkozó kritériumok és módozatok kellően jelentős összességét állapítja‑e meg. Álláspontja szerint az útvonalpontokhoz még nem kapcsolódnak az útépítési projekt engedélyezésére és végrehajtására vonatkozó konkrét követelmények sem.
32.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint az útvonalpontok azonban meghatároznak egy folyosót, amelyen belül az útnak haladnia kell. Ez az elhelyezkedés meghatározására vonatkozó alapvető előírást jelent. A projekt ezt követő konkretizálásának e folyosón belül kell megtörténnie, és az útvonalpontok által meghatározott átfogó projekt megvalósítására kell irányulnia.
33.      Egy autóút nyomvonalának megválasztásában rejlik azonban az e projekt (hátrányos) környezeti hatásaira vonatkozó legnagyobb potenciál. Bár ezek a hatások később konkretizálódnak, sokkal fontosabb, hogy milyen típusú útról van szó, merre halad az út, és így hol alakulnak ki a környezeti hatásai.
34.      Amint azt maga a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) is megállapítja, a projekt a nyomvonal területén hatással van többek között a biológiai sokféleségre, a talajra és a területhasználatra. Ezenkívül az utak a környezetükben zajt és levegőszennyezést okoznak. Mivel autóútról (gyorsforgalmi útról), azaz jelentős forgalmat eredményező nagy projektről van szó, a környezetre gyakorolt súlyos káros hatások várhatók.
35.      Amint azt Ausztria is elismeri, ennélfogva egy útépítési projekt bizonyos útvonalpontjainak meghatározása, amely kötelező érvénnyel lehetővé teszi a jövőben engedélyezésre benyújtandó konkrét projekt keretében az út nyomvonalának meghatározása iránti kérelem benyújtását, az SKV‑irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében meghatározza a projektek jövőbeli engedélyének kereteit.
36.      Ausztria és az ASFINAG előadása szerint azonban az útvonalpontok 2006. márciusi módosítása azok eredeti meghatározásához képest olyan csekély mértékű volt, hogy a módosítás nem tett szükségessé környezeti vizsgálatot.
37.      E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy ez a kérdés nem képezi az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát. A Bíróság tehát szabadon dönthet arról, hogy azt megvizsgálja‑e annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak hasznos választ adjon.(11)
38.      Az Osztrák Köztársaság meggyőzően állítja, hogy a módosítások esetén is csak akkor van szükség környezeti vizsgálatra, ha azok olyan kritériumok és módozatok minőségileg jelentős összességét határozzák meg, amelyek jelentős hatással lehetnek a környezetre.(12) Ez a contrario következik az SKV‑irányelv 3. cikkének (3) bekezdéséből is.(13)
39.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből azonban nem derül ki, hogy a módosított útvonalpontok a környezetre gyakorolt jelentős hatásokhoz vezethetnek‑e. Egyrészt Ausztria és az ASFINAG szerint csak szerkesztési módosításokról van szó. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint a kérdést előterjesztő bíróság egy korábbi határozata hasonló következtetésre jutott.(14) Másrészt nemcsak útvonalpontokat, hanem csomópontokat, azaz más utakhoz való kapcsolódási pontokat is beiktattak. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint azonban mindenekelőtt a megszüntetett „Bécs [Albern – Lobau/Ölhafen (A 22)]” útvonalpont az út egy különösen érzékeny aspektusát érinti. Az útépítési projekt ugyanis ott halad át a Dunán és a Donau‑Auen nemzeti parkon. Úgy tűnik, hogy ezen útvonalpont megszüntetése az ezen áthaladás tervezésében bekövetkezett jelentős változásokkal függ össze. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a módosítások a környezetre gyakorolt jelentős hatásokhoz vezethetnek‑e.
40.      Csak kiegészítő jelleggel jegyzem meg, hogy éppen ez a Dunán való áthaladás a „schwechati csomópont (A 4) – raasdorfi csomópont (A 23)” útvonalpontok közötti folyosón prima facie jelentős hatással lehet egyes Natura 2000 területekre. Amint azt jeleztem, ott található a Donau‑Auen nemzeti park (bécsi rész) (AT1301000), és adott esetben a Bécstől keletre eső Donau‑Auen terület (AT1204000 és AT1204V00) is érintett lehet. Következésképpen, ha az útvonalpontok módosítása befolyásolta volna az ezen áthaladás által gyakorolt hatásokat, úgy annak tekintetében az élőhelyvédelmi irányelv(15) 6. cikkének (3) bekezdése értelmében az e területek megőrzésével kapcsolatos célkitűzéseket figyelembe véve megfelelő vizsgálatot kellett volna folytatni. Ebben az esetben az SKV‑irányelv 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján az útvonalpontok módosításakor kötelezően környezeti vizsgálatot kellett volna végezni.
B.      Második kérdés: első hivatalos előkészítő tevékenység
41.      Mivel az útvonalpontok meghatározása a környezeti vizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség tárgyi hatálya alá tartozik, meg kell vizsgálni a második kérdést. Az a környezeti vizsgálati kötelezettség időbeli hatályára vonatkozik.
42.      Az útvonalpontok meghatározásának módosításait 2006. május 9‑én, vagyis az SKV‑irányelv átültetési határidejének 2004. július 21‑én történt lejáratát követően fogadták el.
43.      Az ASFINAG azonban arra hivatkozik, hogy az útvonalpontok e módosításairól már egy, 2003. március 31‑én tartott projektindító megbeszélés óta számos szakértői meghallgatáson tanácskoztak. Közelebbről, az érintett tartományok kormányainak egy „szakértői tanáccsal” 2004. március 8‑án tartott ülésén meghoztak bizonyos döntéseket.
44.      Ez az érvelés ellentmondhat a környezeti vizsgálati kötelezettségnek, mivel az nem vonatkozik minden olyan tervre és programra, amelyet az átültetési határidő lejárta után fogadtak el. Az SKV‑irányelv 13. cikkének (3) bekezdése szerint környezeti vizsgálatra sokkal inkább azon tervek és programok esetében van szükség, amelyekkel kapcsolatban az első hivatalos előkészítő tevékenység az átültetési határidő lejárta utánra esik. Amennyiben az első hivatalos előkészítő tevékenység megelőzte ezt az időpontot, az intézkedésre csak akkor vonatkozott a kötelezettség, ha azt több mint 24 hónappal azt követően fogadták el vagy terjesztették be jogalkotási eljárásra. A jelen ügyben ez azonban nem áll fenn, mivel a módosításokat már 2006. május 9‑én, vagyis az átültetési határidő lejártát követő 24 hónapon belül elfogadták.
45.      Az ASFINAG állítása szerint mind a projektindító megbeszélés, mind az azt követő szakértői meghallgatások és a 2004. március 8‑i ülés az útvonalpontok módosításait készítette elő.
46.      Kétséges azonban, hogy ezek esetében „hivatalos előkészítő tevékenységekről” volt‑e szó. Az alapeljárás felperesei sokkal inkább csak az útvonalpontok módosítására vonatkozó 2005. évi miniszteri tervezetet tekintik ilyen tevékenységnek.
47.      Az ASFINAG álláspontját egy bizottsági iránymutatásra alapozza. Eszerint a „hivatalos” szó nem feltétlenül jelenti azt, hogy az aktus előkészítését a nemzeti jogalkotónak kell előírnia. Az nem mond semmit az aktusnak a nemzeti jogban való joghatásáról. Minden egyes esetet egyedileg kell értékelni. Ennek során olyan tényezőket kell figyelembe venni, mint az érintett aktus jellege, a korábbi intézkedések jellege és az a tény, hogy az átmeneti rendelkezés célja a jogbiztonság és a felelősségteljes közigazgatás biztosítása.(16)
48.      Bár az ilyen iránymutatás figyelembe vehető az SKV‑irányelv értelmezése során, nem kötelező erejű.(17)
49.      A Bizottság fent említett kijelentéseivel egyet kell érteni annyiban, amennyiben a jogbiztonság döntő jelentőséggel bír az „első hivatalos előkészítő tevékenység” fogalmának értelmezése során.(18) Ezt mutatják az SKV‑irányelv 13. cikke (3) bekezdésének előzményei, a „hivatalos” kifejezés használata, valamint e kifejezés használatának rendszertani összefüggései.
50.      Az SKV‑irányelv 13. cikkének (3) bekezdése a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatát veszi át, amellyel a Bíróság az eredeti KHV‑irányelvet(19) úgy értelmezte, mintha abban hasonló átmeneti rendelkezés szerepelne. Akkor a Bíróság megállapította, hogy az engedélyezési eljárás keretében nem áll fenn környezeti hatásvizsgálati kötelezettség, ha a kérelem hivatalos benyújtásának időpontja megelőzi az átültetési határidő lejártát.(20) Ezt a következtetést azzal indokolta, hogy az irányelv nagyrészt nagyobb terjedelmű projekteket érint, amelyek végrehajtása nagyon gyakran hosszú időt vesz igénybe. Ezek az eljárások már nemzeti szinten is összetettek. Nem lenne célszerű, hogy ezeket az irányelv speciális követelményeivel tovább terheljék és késleltessék, amennyiben azokat már az irányelv átültetésére nyitva álló határidő letelte előtt kezdeményezték. A KHV‑irányelv alkalmazása ebben az esetben már kialakult jogi helyzeteket befolyásolhatna.(21) Ezt követően a jogalkotó a KHV‑irányelv bizonyos(22) későbbi módosításai – azonban nem minden(23) módosítás – során hasonló átmeneti rendelkezéseket vezetett be.
51.      A Bíróság azonban megtagadta, hogy az illetékes hatóság és a projektgazda közötti, az átültetési határidő lejárta előtti informális kapcsolatokat és megbeszéléseket az engedélyezési eljárás kezdetének tekintse. Az ilyen kapcsolatok az irányelv végrehajtása céljából nem használhatók megbízható kritériumként az eljárás megindítása időpontjának meghatározására. Azok ugyan a projekt engedélyezése iránti kérelem tartalmára és tervezett benyújtására vonatkoznak. A hivatalos kérelem benyújtásának időpontja jelenti azonban az egyetlen elfogadható kritériumot. Ez a kritérium megfelel a jogbiztonság elvének, és alkalmas az irányelv hatékony érvényesülésének fenntartására.(24)
52.      Az e rendelkezés értelmében vett hivatalos előkészítő tevékenységnek már csak azért is hasonló minőségűnek kell lennie, mint a valamely engedélyezési eljárást megindító hivatalos kérelemnek, mivel az SKV‑irányelv 13. cikkének (3) bekezdését nyilvánvalóan ez az ítélkezési gyakorlat inspirálta. A jogbiztonsággal összefüggő okokból, valamint a megkerülés megakadályozása érdekében a környezeti vizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség kezdetére is egyértelmű kritériumoknak kell vonatkozniuk.
53.      Az SKV‑irányelv 13. cikke (3) bekezdésének alkalmazása szempontjából irányadó egyéb kritériumok, nevezetesen az átültetési határidő lejárta, az ezen időpontot követő 24 hónapos időszak, valamint a terv vagy program elfogadása, illetve annak jogalkotási eljárásra történő beterjesztése, ilyen minőséggel rendelkeznek. Ezek esetében egyértelműen megállapítható időpontokról van szó, amelyeket általában nyilvánosan közzétesznek. Ezért következetlen lenne kevésbé szigorú követelményeket elfogadni az utolsó kritériumot, azaz az előkészítő tevékenységet illetően, amelynek kifejezetten „hivatalos” jellegűnek kell lennie.
54.      Emellett szól az SKV‑irányelv 2. cikke a) pontjának második franciabekezdése is. E rendelkezés értelmében a vizsgálatnak alávetendő terveket vagy programokat törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések írják elő. Következésképpen az intézkedés elfogadását olyan nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések rendezik, amelyek meghatározzák az elfogadására hatáskörrel rendelkező hatóságokat, valamint kidolgozási eljárását.(25) Ilyen meghatározás hiányában nincs szó olyan tervről vagy programról sem, amely vizsgálatot igényelne.(26) Ha azonban a kidolgozási eljárást meghatározták, úgy előkészítő tevékenységnek is léteznie kell, amely ezt az eljárást hivatalosan megindítja.
55.      Következésképpen az első hivatalos előkészítő tevékenységnek valamely „hivatalos” eljárás részét kell képeznie. Az ilyen eljárás bizonyos, formájukat tekintve meghatározott lépéseket foglal magában, különösen egy első lépést, amely egyértelműen jelzi az eljárás kezdetét.
56.      A kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy e kritériumok alapján a második kérdésben említett előkészítő tevékenységek valamelyikét hivatalos előkészítő tevékenységnek kell‑e tekinteni.
57.      Ennek során különösen azt kell megvizsgálnia, hogy ezek a tevékenységek az alkalmazandó nemzeti jog szerint valamely útépítési projekt útvonalpontjai módosításainak kidolgozására irányuló hivatalos eljárás részét képezik‑e.
58.      Az ilyen eljáráshoz nem elegendő, hogy az érintett szervek törvényi alappal rendelkeznek, és hogy az előkészítő tevékenységek főszabály szerint a feladatkörükbe tartoznak. A törvény által előírt szervek is eljárhatnak ugyanis informálisan a feladataik ellátása során.
59.      Az a körülmény, hogy az útvonalpontok módosítását jogalkotási eljárás keretében határozták meg, sokkal inkább amellett szól, hogy a jogszabálytervezet jogalkotási eljárásra bocsátását kell az első hivatalos előkészítő tevékenységnek tekinteni, ha a nemzeti jog e módosítást illetően nem ír elő ennél korábbi hivatalos előkészítő tevékenységeket.
60.      Ebből következik, hogy az SKV‑irányelv 13. cikkének (3) bekezdése értelmében vett első hivatalos előkészítő tevékenységnek a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően meg kell indítania az e rendelkezésekben előírt, az érintett terv vagy program kidolgozására irányuló eljárást.
C.      Harmadik kérdés: a hiányzó környezeti vizsgálat következményei
61.      Harmadik kérdésével a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) azt kívánja megtudni, hogy az SKV‑irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján egy olyan terv, amelynek a kritériumai és módozatai közvetlenül csak egy, a KHV‑irányelv alapján több szakaszban engedélyezett projekt első engedélyezésének alapját képezik, egyben a projekt megvalósításához szükséges valamennyi további engedélyezés keretét is meghatározza‑e.
62.      E kérdés annak tisztázására irányul, hogy az SKV‑irányelv alkalmazása során az útvonalpontok módosítása tekintetében elkövetett hibák érintik‑e az alapügyben vitatott vízjogi engedélyek jogszerűségét is.
63.      Ezek az engedélyek több olyan döntés utolsó szakaszát képezik, amelyek mindegyike szükséges az útépítés lehetővé tételéhez. Először az osztrák parlament törvényben meghatározta, illetve módosította az útvonalpontokat, majd az osztrák közlekedési miniszter különösen a – Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) által 2018. május 18‑án módosított – 2015. március 26‑i KHV‑engedéllyel meghatározta a pontos nyomvonalat, utolsó lépésként pedig két osztrák szövetségi tartomány vízjogi engedélyeket adott ki a projektre vonatkozóan.
64.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tehát arra vonatkozik, hogy az első szakaszban elkövetett hiba miatt ez utóbbi engedélyek ellen indított kereset „dominóhatást” eredményezhet‑e, amely megakadályozza a projekt javára korábban meghozott valamennyi döntés alkalmazását.
65.      Az e kérdésre adandó válasz kiindulópontját az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében rögzített lojális együttműködés elve képezi. E rendelkezés értelmében a tagállamoknak meg kell szüntetniük az uniós jog megsértésének következményeit.(27) Következésképpen, ha az SKV‑irányelvet megsértették abból eredően, hogy valamely tervet vagy programot nem vetettek alá az e rendelkezések alapján szükséges stratégiai környezeti vizsgálatnak, a tervet vagy programot fel kell függeszteni vagy meg kell semmisíteni,(28) hogy a vizsgálatot el lehessen végezni.(29)
66.      A Bíróság ennek alapján megállapította, hogy a nemzeti bíróságoknak meg kell tenniük a nemzeti jogukban előírt, annak megakadályozására alkalmas intézkedéseket, hogy az ilyen tervet vagy programot – ideértve az e program keretében kidolgozandó projekteket – környezeti vizsgálat hiányában végre lehessen hajtani.(30) A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy a nemzeti bíróság főszabály szerint köteles visszavonni vagy felfüggeszteni az azon terv vagy program alapján elfogadott engedélyt, amelyet a környezeti vizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség megsértésével fogadtak el.(31)
67.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) kifejti, hogy az osztrák jog szerint a vízjogi engedélyek nem közvetlenül az útvonalpontok meghatározásán alapulnak. Ez utóbbiak csupán a KHV‑engedély alapját képezik. Ezen a jogerős határozaton a vízjogi engedélyek már nem változtathatnak.
68.      Ugyanebbe az irányba mutat az ASFINAG azon érve is, amely szerint az aalteri és nevelei szélerőművek telepítésére vonatkozó projekttel kapcsolatos ítéletben a Bíróság csak az érintett terv vagy program alapján kiadott engedély megsemmisítését követelte meg.(32) Ezen ítéletben kifejtett megállapítások azonban az alapul szolgáló tényállással magyarázhatók, amely ténylegesen az érintett terv vagy program alapján megadott engedélyre vonatkozott.
69.      A Bíróság megközelítése azonban jóval tovább megy. A Bíróság nem szigorúan azt tekinti irányadónak, hogy az SKV‑irányelv megsértésével elfogadott terv vagy program képezi‑e a nemzeti jog alapján a terv vagy program végrehajtását lehetővé tevő határozat jogalapját. A Bíróság sokkal inkább azt követeli meg, hogy a bíróságok hozzák meg a terv vagy program végrehajtásának megakadályozására alkalmas intézkedéseket.(33)
70.      A cél annak hatékony biztosítása, hogy a terv vagy program elfogadása során elkövetett hiba következményeit ténylegesen megszüntessék. Az illetékes hatóságokat vagy megakadályozzák a terv vagy program végrehajtásában, vagy e hatóságok a végrehajtást megelőzően orvosolják a hibát a környezeti vizsgálat pótlása révén.(34)
71.      Az alapügyben vitatott vízjogi engedélyek szükségesek az útvonalpontokban álló terv végrehajtásához, azaz az autóút kiépítéséhez. Sőt, ez az egyetlen céljuk. Következésképpen az e terv elfogadása során elkövetett hiba a vízjogi engedélyek létezésének indokát szünteti meg. Ugyanakkor az engedélyek megsemmisítése vagy felfüggesztése alkalmas lenne arra, hogy megakadályozza a terv végrehajtását.
72.      Másként kellene megítélni az olyan határozatokat, amelyek ugyan a terv vagy program alkalmazási körébe tartoznak, de nem annak végrehajtására irányulnak. Ezt a kérdést azonban a jelen ügyben nem szükséges eldönteni.
73.      Az ASFINAG állításával ellentétben a KHV‑engedély jogereje nem zárja ki a vízjogi engedélyek megsemmisítésére vagy felfüggesztésére vonatkozó kötelezettséget. Ez utóbbi engedélyek ugyanis még nem emelkedtek jogerőre, míg a jogerős KHV‑engedélyt a megsemmisítés vagy felfüggesztés közvetlenül nem érinti.
74.      A teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy a későbbi végrehajtási határozatok megsemmisítésére vagy felfüggesztésére vonatkozó kötelezettségtől el lehet tekinteni. Ennek az a feltétele, hogy a terv vagy program elfogadásakor elkövetett hibát egy későbbi vizsgálat révén orvosolták. E vizsgálatnak minden olyan témára ki kell terjednie, amelynek a terv vagy program – vagyis ebben az esetben az útvonalpontok módosítása – környezeti vizsgálatának tárgyát kellett volna képeznie.(35)
75.      Az ASFINAG tájékoztatta a Bíróságot, hogy időközben ténylegesen sor került ilyen vizsgálatra. Ezenkívül a jelen ügyben szóba jöhet az a környezeti hatásvizsgálat is, amelyet az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint a 2015. március 26‑i KHV‑engedéllyel összefüggésben lefolytattak.(36) Ausztria ezenkívül a Bécs városa által 2001 és 2003 között az SKV‑irányelvre hivatkozva önkéntesen elvégzett környezeti vizsgálatra hivatkozik. Azt, hogy ezen vizsgálatok valamelyike megfelelt‑e az SKV‑irányelv követelményeinek, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie.
76.      A hiba orvoslásától függően tehát a nemzeti bíróságoknak meg kell tenniük a nemzeti jogukban előírt, annak hatékony megakadályozására alkalmas intézkedéseket, hogy valamely tervet vagy programot – ideértve az e program keretében kidolgozandó projekteket – végre lehessen hajtani anélkül, hogy a tervre vagy programra vonatkozó, az SKV‑irányelv alapján szükséges környezeti vizsgálatot elvégezték volna. E célból adott esetben meg kell semmisíteniük vagy fel kell függeszteniük a terv vagy program végrehajtására vonatkozó későbbi határozatokat, noha ez a terv vagy program szigorúan véve nem képezte ezen határozatok meghozatalának sem jogalapját, sem előfeltételét.
V.      Végkövetkeztetés
77.      Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria) előzetes döntéshozatal iránti kérelmére a következő választ adja:
1)      A valamely útépítési projekt bizonyos útvonalpontjainak meghatározása, amely kötelező érvénnyel lehetővé teszi a jövőben engedélyezésre benyújtandó projekt keretében a nyomvonal meghatározása iránti kérelem benyújtását, a bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2001/42/EK irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében meghatározza a projektek jövőbeli engedélyének kereteit.
2)      A 2001/42 irányelv 13. cikkének (3) bekezdése értelmében vett első hivatalos előkészítő tevékenységnek a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően meg kell indítania az e rendelkezésekben előírt, az érintett terv vagy program kidolgozására irányuló eljárást.
3)      A hiba orvoslásától függően a nemzeti bíróságoknak meg kell tenniük a nemzeti jogukban előírt, annak hatékony megakadályozására alkalmas intézkedéseket, hogy valamely tervet vagy programot – ideértve az e program keretében kidolgozandó projekteket – végre lehessen hajtani anélkül, hogy a tervre vagy programra vonatkozó, a 2001/42 iányelv alapján szükséges környezeti vizsgálatot elvégezték volna. E célból adott esetben meg kell semmisíteniük vagy fel kell függeszteniük a terv vagy program végrehajtására vonatkozó későbbi határozatokat, noha ez a terv vagy program szigorúan véve nem képezte ezen határozatok meghozatalának sem jogalapját, sem előfeltételét.
1      Eredeti nyelv: német.
2      A bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27‑i 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 197., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 157. o.).
3      A legutóbb a 2014/52/EU irányelvvel (HL 2014. L 124., 1. o.) módosított, az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13‑i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 26., 1. o.).
4      2012. március 22‑i Inter‑Environnement Bruxelles és társai ítélet (C‑567/10, EU:C:2012:159, 36–43. pont); 2015. szeptember 10‑i Dimos Kropias Attikis ítélet (C‑473/14, EU:C:2015:582, 44.pont); 2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 43. pont).
5      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 52. pont).
6      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 67. és 68. pont); 2022. február 22‑i Bund Naturschutz in Bayern ítélet (C‑300/20, EU:C:2022:102, 60. pont).
7      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 68. pont); 2022. február 22‑i Bund Naturschutz in Bayern ítélet (C‑300/20, EU:C:2022:102, 60. és 61. pont).
8      2018. június 7‑i Inter‑Environnement Bruxelles és társai ítélet (C‑671/16, EU:C:2018:403, 55. pont); 2018. június 7‑i Thybaut és társai ítélet (C‑160/17, EU:C:2018:401, 55. pont); 2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 70. pont).
9      2022. február 22‑i Bund Naturschutz in Bayern ítélet (C‑300/20, EU:C:2022:102, 62. pont).
10      2022. február 22‑i Bund Naturschutz in Bayern ítélet (C‑300/20, EU:C:2022:102, 66–69. pont).
11      Lásd: 1990. december 12‑i SARPP ítélet (C‑241/89, EU:C:1990:459, 8. pont); 2014. december 18‑i Centre public d'action sociale d'Ottignies‑Louvain‑La‑Neuve ítélet (C‑562/13, EU:C:2014:2453, 37. pont); 2026. április 16‑i Nitrogénművek ítélet (C‑519/24, EU:C:2026:297, 20. pont).
12      2019. május 8‑i Verdi Ambiente e Società (VAS) – Aps Onlus és társai ítélet (C‑305/18, EU:C:2019:384, 52. pont); 2019. június 12‑i CFE ítélet (C‑43/18, EU:C:2019:483, 71. pont).
13      2023. március 9‑i An Bord Pleanála és társai (St Teresa’s Gardens terület) ítélet (C‑9/22, EU:C:2023:176, 40. pont).
14      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 9. pontja szerint a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) 2018. május 18‑i ítéletéről van szó.
15      A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 206., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.).
16      A bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2001/42/EK irányelv átültetése (2003), 3.65. pont.
17      Lásd: 2024. február 22‑i PO és Moesgaard Meat 2012 ítélet (C‑311/22, EU:C:2024:145, 55. pont).
18      Lásd már: a Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias és társai ügyre vonatkozó indítványom (C‑43/10, EU:C:2011:651, 162. pont).
19      Az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelv (HL 1985. L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.).
20      1998. június 18‑i Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland ítélet (C‑81/96, EU:C:1998:305, 23. pont).
21      1998. június 18‑i Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland ítélet (C‑81/96, EU:C:1998:305, 24. pont).
22      Az 1997. március 3‑i 97/11/EK tanácsi irányelv (HL 1997. L 73., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 151. o.) 3. cikkének (2) bekezdése és a 2014. április 16‑i 2014/52/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 124., 1. o.) 3. cikke.
23      Erről: 2013. november 7‑i Gemeinde Altrip és társai ítélet (C‑72/12, EU:C:2013:712, 21–31. pont).
24      1995. augusztus 11‑i Bizottság kontra Németország (Großkrotzenburg) ítélet (C‑431/92, EU:C:1995:260, 32. pont).
25      2012. március 22‑i Inter‑Environnement Bruxelles és társai ítélet (C‑567/10, EU:C:2012:159, 31. pont); 2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 52. pont).
26      2024. október 4‑i Friends of the Irish Environment (Project Ireland 2040) ítélet (C‑727/22, EU:C:2024:825, 29. és 32. pont).
27      2012. február 28‑i Inter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103, 43. pont); 2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83. pont).
28      2012. február 28‑i Inter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103, 46. pont).
29      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83. pont).
30      2012. február 28‑i Inter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103, 47. pont).
31      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83., 88. és 89. pont).
32      2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 88. pont).
33      2012. február 28‑i Inter‑Environnement Wallonie és Terre wallonne ítélet (C‑41/11, EU:C:2012:103, 47. pont).
34      Lásd: 2020. június 25‑i A és társai (Aalteri és nevelei szélerőművek) ítélet (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83. pont).
35      2011. szeptember 22‑i Valčiukienė és társai ítélet (C‑295/10, EU:C:2011:608, 62. pont); 2015. szeptember 10‑i Dimos Kropias Attikis ítélet (C‑473/14, EU:C:2015:582, 58. pont).
36      Lásd a fenti 12. pontot.