Ideiglenes változat
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. november 13.(1)
C‑298/23. sz. ügy
Inter IKEA Systems BV
kontra
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
(a Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel [vállalkozási ügyek brüsszeli holland nyelvű bírósága, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Védjegyek – Védjegyoltalom – A védjegyoltalom tartalma – Azonos vagy hasonló megjelölés harmadik személy által történő használatával szembeni fellépéshez való jog – Alapos ok – Az ilyen megjelölés harmadik személy által politikai kampány keretében történő használata ”
I.      Bevezetés
1.        A politikai vita szabadsága valamennyi demokratikus társadalom lényeges elemét képezi. A politikai színtér szereplői különböző kifejezési formákat használnak, például a túlzást vagy a humort annak érdekében, hogy a lehető legtöbb választópolgárhoz eljussanak, közérdekű problémákra felhívják a figyelmet, azok megoldására való képességüket kiemeljék, vagy az ellenfeleiket kritizálják. Mindazonáltal a rájuk alkalmazandó szabályokra és mások jogaira tekintettel, ezeknek a vitáknak korlátai vannak. Márpedig, amint azt a jelen ügy is mutatja, néha nehéz meghatározni ezeket a korlátokat, mivel különböző ellentétes jogok és érdekek közötti mérlegelésből erednek. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az (EU) 2015/2436 irányelv(2) és az (EU) 2017/1001 rendelet(3) értelmezésére irányul, és ily módon lehetőséget nyújt a Bíróság számára, hogy pontosítsa a véleménynyilvánítás szabadsága és a jóhírnévvel rendelkező védjegyek jogosultjainak biztosított jogok közötti mérlegelés szempontjából releváns kritériumokat.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2015/2436 irányelv
2.        A 2015/2436 irányelv „A védjegyoltalom tartalma” című 10. cikkének szövege a következő:
„(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít.
(2)      A jogosultaknak a lajstromozott védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve, a lajstromozott védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely:
a)      a védjeggyel azonos, és azt a védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják;
b)      a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és azt olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlóak, ha a fogyasztók a megjelölést a védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez;
c)      a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy azokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
(3)      A (2) bekezdésben foglalt feltételek megvalósulása esetén tilos különösen:
a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)      a megjelölés kereskedelmi névként vagy vállalkozás neveként, illetve kereskedelmi névnek vagy a vállalkozás nevének a részeként való használata;
e)      a megjelölés használata üzleti iratokon vagy reklámban;
f)      a megjelölés összehasonlító reklámban való használata a 2006/114/EK irányelvvel ellentétes módon [(4)].
[…]
(6)      Az (1), (2), (3) és (5) bekezdésben foglaltak nem érintik a tagállamok olyan jogszabályi rendelkezéseit, amelyek alapján a jogosult felléphet a megjelölés olyan használata ellen, amely nem az áruk vagy a szolgáltatások megkülönböztetését célozza, feltéve, hogy a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sérti vagy tisztességtelenül kihasználja a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.”
2.      A 2017/1001 rendelet
3.        A 2017/1001 rendeletnek „Az európai uniós védjegyoltalom tartalma” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az európai uniós védjegy lajstromozása a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít.
(2)      A jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve az európai uniós védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki az engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely:
a)      az európai uniós védjeggyel azonos, és azt az európai uniós védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják;
b)      az európai uniós védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és azt olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek az európai uniós védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlóak, ha a fogyasztók a megjelölést az európai uniós védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez;
c)      az európai uniós védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt az európai uniós védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy az európai uniós védjegy jóhírnevet élvez az Unióban, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná az európai uniós védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
(3)      A (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen:
a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy nyújtása a megjelölés alatt;
c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)      a megjelölés kereskedelmi névként vagy vállalkozás neveként, illetve kereskedelmi névnek vagy vállalkozás nevének a részeként való használata;
e)      a megjelölés használata üzleti iratokon vagy reklámban;
f)      a megjelölés összehasonlító reklámban való használata a [2006/114/EK irányelvvel] ellentétes módon.
[…]”
B.      A Benelux Egyezmény
4.        A szellemi tulajdonról (védjegyek és formatervezési minták) szóló Benelux Egyezménynek(5) (a továbbiakban: Benelux egyezmény) „A védjegyoltalom tartalma” című 2.20. cikke a következőket írja elő:
„1.      A 2.2. cikkben foglalt védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít.
2.      A jogosultaknak a lajstromozott védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve, és a polgári jogi felelősségre vonatkozó általános jogi rendelkezések esetleges alkalmazásának sérelme nélkül a lajstromozott védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül olyan megjelölést használ:
[…]
c.      amely a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy azokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy a védjegy a Benelux‑térségben jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül, gazdasági tevékenység körében történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét;
d.      amelyet nem áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetése céljából használnak, feltéve hogy az ilyen megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
[…]”
III. Az alapeljárás tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
5.        Az Inter IKEA Systems BV (a továbbiakban: IKEA), amelyet a nagyközönség főleg a vevők által összeszerelhető, szerelési útmutatóval ellátott bútorkészleteiről ismer, több áru‑ és szolgáltatási osztály tekintetében lajstromozott három benelux védjegy és egy uniós védjegy jogosultja.
6.        2022. november 14‑én a Vlaams Belang politikai párt sajtótájékoztatón bemutatta a nyilvánosságnak a belgiumi menekültügyi és migrációs politika reformjára irányuló „IKEA‑PLAN – Immigratie Kan Echt Anders” („IKEA‑terv – A bevándorlás tényleg másként is megy”) elnevezésű programját, amely 15 „összeszerelésre készként” bemutatott politikai javaslatot tartalmazott. E prezentációt kísérő illusztrációkon szerepelnek olyan védjegyek, amelyeknek az IKEA a jogosultja, valamint olyan figurák, amelyek hasonlítanak az e társaság szerelési útmutatóiban található figurákra.
Egy részletesebb politikai tervet tartalmazó dokumentum, amely megemlítette ezt a prezentációt, megjelent az egyik internetes oldalon. Ezenkívül erről a sajtótájékoztatóról beszámoltak a Vlaams Belang közösségi oldalai, amelyet ezután az érdekelt személyek újból közreadtak.
7.        A 2022. november 14‑én az IKEA a Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (vállalkozási ügyek brüsszeli holland nyelvű bírósága, Belgium) előtt bitorlási keresetet indított két nonprofit egyesülettel, a Vrijheidsfonds és az Algemeen Vlaams Belang egyesületekkel, valamint a Vlaams Belangot képviselő természetes személyekkel szemben.(6) A kérdést előterjesztő bíróság ezt a keresetet kizárólag a Vrijheidsfonds tekintetében nyilvánította elfogadhatónak, amely a Vlaams Belang kampányát e politikai párt, illetve ennek vezetői nevében és javára folytatta.
8.        A kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a Vrijheidsfonds elismerte, hogy azokat a védjegyeket, amelyeknek az IKEA a jogosultja, annak engedélye nélkül használta, és vállalta, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak az alapeljárást befejező határozatáig felhagy azok használatával. A Vrijheidspartij abból a célból használta ki e védjegyek jóhírnevét, hogy nyomatékosítsa üzenetét, és elősegítse annak terjesztését, ami a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdése c) pontjának, valamint a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontjának és 10. cikke (6) bekezdésének értelmében vett „alapos okot” képez.
9.        E tekintetben a kérdés előterjesztő bíróság úgy véli, hogy bár a védjegyjogosult kizárólagos joga egy, az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 17. cikkének (2) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jog, azonban nem abszolút.
10.      Ugyanis e jogának gyakorlása azokra az esetekre korlátozódik, amikor a védjegy harmadik személy általi használata – különösen, ha az jóhírnevet élvez – sérti annak funkcióit. A védjegy származását jelölő funkció, mivel a specialitás elvéhez kapcsolódik, csak akkor kerülhetne veszélybe, ha a fogyasztó képzetében fennállna az összetévesztés veszélye a megjelöléssel ellátott áru származását illetően. A védjegy befektetésieszköz‑funkciójának megsértése csak akkor lenne képzelhető, ha valamely harmadik személy azzal, hogy a védjeggyel azonos megjelölést használ az e védjegy árujegyzékében szereplőkkel azonos vagy azokhoz hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában, jelentősen zavarja a jogosultat abban, hogy védjegyét olyan hírnév megszerzésére vagy fenntartására is használhassa, amely alkalmas arra, hogy újabb fogyasztókat nyerjen meg magának, vagy hogy korábbi fogyasztóit törzsvásárlókká tegye. Hasonlóképpen, a reklámfunkció megsértése esetén valamely védjegy jogosultja csak akkor tilthatja meg a védjegy használatát, amennyiben az veszélyezteti a védjegynek a jogosultja által eladásösztönző elemként vagy kereskedelmi stratégiai eszközeként történő használatát.
11.      A kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a másfajta árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos használattal szembeni védelmet ezenfelül korlátozza az a lehetőség, hogy harmadik személyek alapos okra hivatkozhatnak.
12.      E bíróság arra hivatkozik, hogy az „alapos ok” fogalmát a véleménynyilvánítási szabadságnak az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE) 10. cikkében és a Charta 11. cikkében védett alapvető elvével összhangban kell értelmezni, és hogy ebből következően a jelen ügy két egyenrangú alapvető jog – azaz a véleménynyilvánítás szabadsága és a tulajdonhoz való jog –
ütközésével
kapcsolatos.
13.      E tekintetben az említett bíróság kiemeli, hogy a 2015/2436 irányelv előkészítő munkálatai során az Európai Parlament a védjegy parodisztikus használatát fel kívánta venni a kizárólagos jog alóli kivételek közé,(7) úgy, ahogyan azt az Amerikai Egyesült Államokban a védjegyeket szabályozó szövetségi törvény, az 1946‑os Lanham Act (15 U.S.C.1125) is teszi. Ezt a javaslatot azonban nem fogadták el, és még nem határozták meg azokat a körülményeket, amelyek az „alapos ok” fogalma alá tartozhatnak, ha valamely védjegy paródiájáról van szó.
14.      Ugyanezen bíróság álláspontja szerint, a Bíróság a Leidseplein Beheer és de Vries ítéletben(8) felhagyott e fogalom megszorító értelmezésével, és pontosításokkal szolgált, jelezve, hogy „az nem csupán objektív kényszerítő okokat ölel fel, hanem a jóhírnevű védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használó harmadik személy szubjektív érdekeivel is összefügg”.
15.      A kérdést előterjesztő bíróság azt is kiemeli, hogy az „alapos ok” fogalmának eltérő értelmezése alakult ki Hollandiában és Belgiumban, mivel a belga bíróságok túlságosan megszorítóan értelmezik ezt a fogalmat.
16.      E bíróság azt is megjegyzi, hogy a Cour de justice Benelux (Benelux bíróság) a Moët Hennessy Champagne Service kontra Cedric Art ítéletében(9) kimondta, hogy a „művészi szabadság [a Benelux egyezmény 2.20. cikke 2. bekezdésének d. pontja] értelmében vett alapos okot képez a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés azon használata, amely nem az áruk, illetve szolgáltatások megkülönböztetése céljából történik, ha a művészi kifejezés olyan kreatív alkotó folyamat eredménye, amely mögött nem a védjegynek vagy jogosultjának való károkozás szándéka áll.
17.      Az ezen ítélet alapjául szolgáló,
értelmezés céljából előterjesztett kérdések szövege megegyezik a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szövegével. A Cour de justice Benelux (Benelux bíróság) anélkül, hogy az e kérdésekben foglalt sajátos szempontok relevanciájáról határozott volna, tágan értelmezte az „alapos ok” fogalmát, amikor azt állapította meg, hogy a véleménynyilvánítás szabadságához kapcsolódó okot csak akkor lehet figyelmen kívül hagyni, ha a harmadik személy szándéka a védjegyjogosultnak való károkozásra irányul.
18.      E körülmények között a Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (vállalkozási ügyek brüsszeli holland nyelvű bírósága, Belgium) a Bírósághoz 2023. május 8‑án érkezett, 2023. május 4‑i határozatával úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [2017/1001 rendelet] 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja és a [2015/2436 irányelv] 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja és (6) bekezdése értelmében vett „alapos okot” képezhet‑e egy jóhírnevet élvező védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatára az [EJEE] 10. cikkében és a [Charta] 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítás szabadsága, ideértve a politikai vélemények kinyilvánításának szabadságát és a politikai paródiát is?
Adott esetben milyen kritériumokat kell figyelembe vennie a nemzeti bíróságnak az ezen alapvető jogok közötti egyensúly értékeléséhez, és milyen jelentőséget kell tulajdonítani az egyes kritériumoknak?
Figyelembe veheti‑e a nemzeti bíróság különösen az alábbi kritériumokat, és/vagy vannak‑e további kritériumok:
–        a kinyilvánítás milyen mértékben rendelkezik kereskedelmi jelleggel vagy kereskedelmi céllal;
–        a felek között milyen mértékben játszanak szerepet a versennyel kapcsolatos indítékok;
–        a kinyilvánítás milyen mértékben szolgálja a közérdeket, releváns társadalmilag vagy gerjeszt vitát;
–        a fenti kritériumok közötti kapcsolat;
–        a hivatkozott védjegy ismertsége;
–        a jogsértő használat terjedelme, intenzitása és módszeressége, valamint az elterjedtség mértéke terület, idő és terjedelem szerint, mégpedig tekintettel arra is, hogy ez milyen mértékben kapcsolódik a kinyilvánítás üzenetéhez;
–        a kinyilvánítás és annak körülményei – például a kinyilvánítás megnevezése és promotálása – milyen mértékben sértik a hivatkozott védjegyek hírnevét, megkülönböztető képességét és imázsát („reklámmal kapcsolatos funkció”);
–        a kinyilvánítás milyen mértékben képez saját, eredeti hozzájárulást, és milyen mértékben törekszik a hivatkozott védjegyekkel való összetéveszthetőség vagy képzettársítás, illetve azon benyomás elkerülésére, hogy a kinyilvánítás és a védjegyjogosult között kereskedelmi vagy egyéb kapcsolat áll fenn („származást jelölő funkció”), mégpedig tekintettel arra is, hogy a védjegyjogosult milyen módon alakított ki a reklám és a kommunikáció területén bizonyos imázst és hírnevet?”
19.      Az IKEA, a Vrijheidsfonds, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. Ugyanezek az érdekeltek képviseltették magukat a 2025. június 10‑én tartott tárgyaláson.
IV.    Elemzés
20.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdése c) pontjának, valamint a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontjának és (6) bekezdésének értelmében vett „alapos ok” fennállásának értékelésekor mely szempontokat kell figyelembe venni valamely megjelölés olyan egyesület által történő használata esetében, amely egy politikai párt nevében és javára jár el programjának terjesztése és népszerűsítése céljából.
21.      E kérdés elemzése előtt meg kell vizsgálni annak elfogadhatóságát, mivel az IKEA vitatta azt.
A.      Az elfogadhatóságról
22.      Írásbeli észrevételeiben az IKEA arra hivatkozik, hogy fellebbezést nyújtott be a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő határozat ellen, és ezért ezen fellebbezés devolutív hatálya miatt a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell állapítania hatáskörének hiányát az alapeljárásban, így pedig már nem lesz szükség határozathozatalra. Az IKEA a Nationale Loterij végzésre(10) hivatkozva továbbá azt állítja, hogy még e kérelem visszavonásának hiányában sem szükséges arra válaszolni, mivel valamely előzetes döntéshozatali eljárás indoka nem a véleménynyilvánítás általános vagy hipotetikus kérdésekről, hanem valamely jogvita tényleges megoldásának szükségessége.
23.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróságnak tartania kell magát az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez, amely joghatásait mindaddig kifejti, amíg vissza nem vonják.(11) A kérdést előterjesztő bíróság, jelezve, hogy az IKEA fellebbezését mint elfogadhatatlant elutasították, azon az állásponton van, hogy a Bíróságnak határoznia kell az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, és az előzetes döntéshozatalra utaló határozatát nem vonta vissza.
24.      Egyébiránt, a Nationale Loterij végzés(12) alapjául szolgáló ügytől eltérően, amely egy olyan jogvitára vonatkozott, amelyet a fellebbviteli bíróság eldöntött, és így magára vállalta az uniós jog tiszteletben tartatásának biztosításáért való felelősséget,(13) a jelen ügyben folyamatban lévő jogvita, különösen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben foglalt szempontok tekintetében, még nem dőlt el.
25.      Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadható, és a kérelemről határozni kell.
B.      Az ügy érdeméről
1.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés terjedelme
26.      A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2015/2436 irányelv és a 2017/1001 rendelet rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik. Ugyanis egyrészt a benelux védjegyek, amelyeknek a jogosultja az IKEA, a Benelux egyezménynek a védjegyekre vonatkozó irányelvek alapján elfogadott védjegyoltalmi rendszerébe tartoznak,(14) ezért az ezen védjegyekre alkalmazandó szabályrendszert a 2015/2436 irányelv határozza meg, másrészt pedig az uniós védjegy, amelynek jogosultja az IKEA, a 2017/1001 rendelet hatálya alá tartozik.
27.      Amint az a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (1) bekezdéséből és a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, a nemzeti vagy az uniós védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. E két jogi aktus azonban azt is előírja, hogy e jog gyakorlása bizonyos korlátozások alá esik.
28.      E tekintetben a kizárólagos jog lehetővé teszi a védjegyjogosult számára különös jogosulti érdekeinek védelmét, azaz annak biztosítását, hogy a védjegy betölthesse saját funkcióit. Következésképpen e jog gyakorlásának azokra az esetekre kell korlátozódnia, amikor a megjelölés harmadik személy általi használata sérti vagy sértheti a védjegy valamely funkcióját. E funkciók között szerepel a védjegy azon alapvető funkciója, hogy a fogyasztók számára tanúsítsa a szóban forgó áru vagy szolgáltatás származását, valamint többek között az áru vagy szolgáltatás minőségének tanúsításával, a kommunikációval, a beruházással vagy a reklámmal kapcsolatos funkció.(15)
29.      Következésképpen a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjának, valamint a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjának értelmében a nemzeti vagy uniós védjegy jogosultja felléphet valamely azonos megjelölésnek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában történő használatával szemben, és amennyiben fennáll az összetéveszthetőség, valamely, a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek az ilyen árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos vagy azokhoz hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában történő használatával szemben.
30.      A nemzeti és európai uniós védjegyjog rendszerében a jóhírnévvel rendelkező védjegyek oltalma szélesebb körű az egyszerű védjegyek oltalmánál.(16) Ily módon a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja, valamint a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében a jóhírnévvel rendelkező védjegy jogosultja még a megjelölés és a védjegy közötti azonosság, illetve összetéveszthetőség hiányában is felléphet valamely megjelölés harmadik személy általi használatával szemben. E rendelkezések azt is előírják, hogy a jóhírnévvel rendelkező védjegyek jogosultjai megtilthatják e védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló megjelölések harmadik személyek által gazdasági tevékenység körében történő használatát, amennyiben e használat tisztességtelenül kihasználja e védjegyek megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét („élősködés” vagy „potyázás”), vagy sérelmes az ilyen megkülönböztető képességre („felhígulás”, „felmorzsolódás” vagy „zavarás”) vagy az ilyen jóhírnévre („megfakulás” vagy „leromlás”) nézve.(17)
31.      Mindazonáltal mind a 2015/2436 irányelv, mind a 2017/1001 rendelet általános jelleggel arra irányul, hogy egyensúlyba hozza egyrészt a védjegyjogosultnak a védjegy alapvető funkciójának biztosításához fűződő érdekét, másrészt a többi gazdasági szereplő azon érdekét, hogy olyan megjelölések álljanak rendelkezésükre, amelyek alkalmasak áruik és szolgáltatásaik jelölésére.
32.      A harmadik személyek ahhoz fűződő érdekeit, hogy gazdasági tevékenység körében valamely jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölést használjanak, e megjelölés használójának arra irányuló lehetőségén keresztül kell figyelembe venni, hogy „alapos okra” hivatkozzon.(18) Ha ugyanis a jóhírnévvel rendelkező védjegy jogosultjának sikerül bizonyítania a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontjában és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontjában említett sérelmek valamelyikét, akkor a jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölést használó harmadik személy feladata annak bizonyítása, hogy e rendelkezések értelmében az ilyen megjelölés használatának alapos oka van.(19)
33.      Ily módon a jelen ügy középpontjában az „alapos ok” fogalma áll, amellyel a kérdést előterjesztő bíróság a tulajdonhoz való jog és a véleménynyilvánítási szabadság összeegyeztetésére törekszik.
34.      Mielőtt rátérek e fogalom értelmezésére, hasznosnak vélem röviden felidézni a védjegyjogi rendelkezések alkalmazásának általános feltételeit annak érdekében, hogy – képletesen szólva – előkészítsem a terepet az ezt követő elemzésemhez.
35.      Valamely védjeggyel – különösen a jóhírnevű védjeggyel – azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatának, amellyel szemben a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése, valamint a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése alapján a jogosult felléphet, egyrészt a „gazdasági tevékenység körében”, másrészt „árukkal, illetve szolgáltatásokkal” kapcsolatban kell megvalósulnia. Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy e két alkalmazási feltétel közötti különbségtétel nem egyértelmű, és – amint azt a későbbiekben kifejtem(20) – ezek bizonyos esetekben részben átfedésben vannak.
36.      Bár az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének, valamint a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének általános alkalmazási feltételeire vonatkozik, e rendelkezések nem irrelevánsak a védjegyoltalomból eredő jogok és a véleménynyilvánítás szabadsága közötti helyes egyensúly vizsgálata szempontjából. Ugyanis a jogtudományi szerzők megállapították, hogy bizonyos esetekben, amikor úgy tűnik, hogy a tulajdonhoz való jog és a véleménynyilvánítási szabadság közötti összeütközésről van szó, nincs is ilyen összeütközés, mivel a megjelölés használatára nem a gazdasági tevékenység körében(21) vagy az árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban(22) kerül sor.
37.      Másfelől, e két általános feltétel hasznos lehet a kérdést előterjesztő bíróság számára, mivel az elé terjesztett kereset a jogosult kizárólagos jogára vonatkozó védjegyjogi rendelkezéseken és a Benelux egyezménynek azon 2.20. cikke 2. bekezdésének d. pontján is alapul, amely a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (6) bekezdésében foglalt olyan sérelmekre vonatkozik, amelyek valamely „megjelölésnek nem az áruk vagy a szolgáltatások megkülönböztetését célzó” használatából erednek, és amely nem követeli meg, hogy erre a használatra a gazdasági tevékenység körében kerüljön sor.(23)
38.      Ebben a tekintetben az alapeljárás felei a tárgyaláson nem értettek egyet abban, hogy a jelen ügyben a két érintett feltétel teljesül‑e. A Vrijheidsfonds szerint, a szóban forgó használat nem a magáncélú használat, hanem a gazdasági tevékenység körébe tartozik, mivel e használat célja gazdasági előny szerzése volt. Az IKEA viszont azt állítja, hogy azokat a védjegyeket, amelyeknek ő a jogosultja, nem azzal a céllal használták, hogy az árukat és szolgáltatásokat megkülönböztessék, így keresetét a Benelux egyezmény 2.20. cikke 2. bekezdésének d. pontja alapján kell elbírálni, amelynek szövege megegyezik a 2015/2436 irányelv 10. cikke (6) bekezdésének szövegével.
39.      Meg kell jegyezni, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vonatkozik erre az utolsó rendelkezésre, és az abban szereplő „alapos ok” fogalmára is.
40.      A 2015/2436 irányelv 10. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy az (1) és (2) bekezdésben foglaltak nem érintik az olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyek alapján a jogosult felléphet a megjelölés olyan használata ellen, amely nem az áruk vagy a szolgáltatások megkülönböztetését célozza, feltéve, hogy a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sérti vagy tisztességtelenül kihasználja a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
41.      Az uniós jogalkotó így emlékeztetni kívánt arra, hogy a megjelölés olyan használatával szembeni oltalom, amely nem az áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetését célozza, nem tartozik az uniós jog által megvalósítani kívánt harmonizáció körébe. A 2015/2436 irányelv 10. cikkének a (40) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (6) bekezdése(24) és az ezen irányelv elődjének hasonló rendelkezéseire vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmezése megerősíti ezt az értelmezést.(25)
42.      Következésképpen, amennyiben a megjelölést nem az áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetése céljából használják, a tagállamok jogrendjére kell hagyatkozni a védjegyjogosultaknak biztosított oltalom terjedelmének, és adott esetben tartalmának meghatározása érdekében. E tárgykörben a tagállamok eldönthetik, hogy hoznak‑e jogszabályokat, vagy sem, és ha igen, akkor az általuk meghatározott feltételek mellett előírhatják a megjelölés és a védjegy közötti azonosság, vagy hasonlóság, illetve más egyéb kapcsolat fennállását,(26) továbbá azt is eldönthetik, hogy átveszik‑e az „alapos ok” fogalmát vagy sem.
43.      Ebben a szakaszban két megjegyzést kell tenni.
44.      Először is, a 2015/2436 irányelv nem fűz jogi következményeket a megjelölésnek nem az áruk, illetve szolgáltatások megkülönböztetését célzó, – alapos okkal vagy alapos ok nélkül – történő használatához. Egyébként, mivel ezen irányelv 10. cikkének (6) bekezdésében szereplő „alapos ok” fogalmának eleve nincs saját jogi jelentése, ezen rendelkezés szerinti „alapos ok” esete fennállásának értékelésére vonatkozó szempontok meghatározása nem lenne lehetséges az uniós jog értelmezése útján. Ezért nem javaslom az említett rendelkezés értelmezését.
45.      Másodszor, bármelyik tagállam dönthet úgy, hogy a védjegyek oltalmáról szóló nemzeti jogszabályaiba beilleszti az „alapos ok” fogalmát a megjelölés olyan használata ellen, amely nem az áruk vagy a szolgáltatások megkülönböztetését célozza, és megállapíthatja, hogy e fogalmat a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében véve kell használni. Ebben az esetben e rendelkezés értelmezése hasznos lehetne az e jogszabályokra alapított keresetet elbíráló nemzeti bíróság számára. Mindazonáltal, egyrészt, az említett jogszabályok nem tartoznának ezen irányelv hatálya alá, és az uniós jog egyéb alkalmazandó rendelkezéseinek hiányában, e jog hatályán kívül esnének. Ebben a második esetben a Charta nem lenne alkalmazandó.(27) Másrészt valamely „alapos ok” fennállásának a véleménynyilvánítás szabadsága és egyéb jogok közötti mérlegelésén alapuló vizsgálata során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie azt, hogy e mérlegelésre nem olyan esetekben kerül sor, amikor a megjelölést a 2015/2436 irányelv értelmében véve „gazdasági tevékenység körében” és „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” használják. Lehetséges tehát, hogy e mérlegelés eredménye nem azonos a véleménynyilvánítási szabadság és az ezen irányelv alapján biztosított jogok közötti helyes egyensúly vizsgálatából adódó eredménnyel. Amint azt az alábbiakban kifejtem,(28) az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatának megfelelően, e szabadság gyakorlása fokozottabb védelemben részesülhet a megjelölés kereskedelmi területen kívüli használatakor, mint e területen belüli használatakor.
46.      A teljesség kedvéért és annak érdekében, hogy az előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, megvizsgálom, hogy a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek valamely egyesület által egy politikai párt és annak vezetői nevében és javára folytatott politikai kampány keretében történő használata a védjegyjogi rendelkezések értelmében véve, gazdasági tevékenység körében, árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban történő használatnak minősül‑e.
2.      Valamely megjelölésnek gazdasági tevékenység körében, árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban történő használata
47.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és a tárgyaláson lefolytatott vitákból kitűnik, hogy a Vrijheidsfonds alapszabályban kitűzött célja a Vlaams Belang pénzügyi és anyagi támogatása.(29) A Vrijheidsfonds e minőségében folytatta le a szóban forgó kampányt e politikai párt nevében és javára. Egyébiránt, úgy tűnik, hogy az alapeljárás alperesei egyetértenek abban, hogy a szóban forgó védjegyeket az említett politikai párt üzenetének nyomatékosítása, megismertetése és terjesztése céljából használták.
48.      Annak meghatározása érdekében, hogy a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek politikai kampány keretében valamely olyan egyesület általi használata, amely egy politikai párt nevében és javára folytatta le ezt a kampányt, gazdasági tevékenység körében, árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban történő olyan használatnak minősül‑e, amellyel szemben e védjegy jogosultja a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján felléphet, a következő körülményeket kell elemezni: először is, azt a tényt, hogy a megjelölést egy nonprofit egyesület használja; másodszor azt, hogy ez az egyesület valamely harmadik személy nevében és javára jár el, és harmadszor azt, hogy abból a célból jár el, hogy e harmadik személy érdekében valamilyen politikai üzenetet népszerűsítsen.
a)      Valamely megjelölés nonprofit szervezet általi használata
49.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely megjelölés használatára gazdasági tevékenység körében kerül sor, amennyiben az nem magáncélú használat során, hanem gazdasági előnyre törekvő kereskedelmi tevékenység keretében történik.(30) A védjegyoltalomból eredő kizárólagos jogokra e védjegy jogosultja főszabály szerint csak gazdasági szereplőkkel szemben, és ebből következően csak valamely kereskedelmi tevékenységgel összefüggésben hivatkozhat.(31) Amennyiben a teljesített ügyletek volumenük, gyakoriságuk vagy egyéb jellemzőjük okán meghaladják a magántevékenység körét, az azokat teljesítő személy a gazdasági tevékenység keretei közé kerül.(32)
50.      E tekintetben egyrészt, egy olyan tevékenységet, amely egy politikai kampány keretébe illeszkedik, magából a természetéből adódóan nem a magánszférában folytatnak. Ehhez semmi kétség sem fér egy olyan sajtótájékoztató esetében, amelyet egy új politikai program bejelentésének – amely a későbbiekben online is elérhetővé vált – a lehető legszélesebb körben való terjesztése céljából szerveztek meg.
51.      Másrészt, felmerülhet a kérdés, hogy az ilyen tevékenységnek, amely bár meghaladja a magántevékenység körét, megvan‑e az gazdasági vonatkozása, amely ahhoz szükséges, hogy gazdasági tevékenység körébe tartozónak kelljen tekinteni.
52.      Mindazonáltal, az a körülmény, hogy a Vrijheidsfonds nem törekszik nyereségszerzésre, nem meghatározó annak megállapítása szempontjából, hogy ezen egyesület az érintett védjegyeket gazdasági tevékenység körében használta‑e.
53.      Bár a Bíróságnak eddig még nem volt alkalma arra, hogy a védjegyeknek nonprofit szervezetek által, gazdasági tevékenységgel összefüggésben történő olyan használatával foglalkozzon, amellyel szemben valamely jogosult a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben említett rendelkezések értelmében felléphet, a „tényleges használat” fogalmával kapcsolatos Verein Radetzky‑Ordena ítéletében(33) hasznos információkat nyújtott e tekintetben.
54.      Az e fogalommal kapcsolatos megfontolások kontextusba helyezése céljából emlékeztetni kell arra, hogy a védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a jogosult a védjegy tényleges használatát az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban az adott tagállamban megszakítás nélkül öt éven át elmulasztja.(34)
55.      E tekintetben egyrészről – valamely nonprofit egyesület tevékenységének esetleges pénzügyi vonatkozásától függetlenül, amelyre később még vissza fogok térni(35) –, a Bíróság egyértelművé tette, hogy a védjegy tényleges használatának minősül, ha a védjegyet az ilyen egyesület a nyilvánossággal való kapcsolatában, a rendezvények hirdetése során, az üzleti iratain, valamint a reklámanyagain használja, az egyesület tagjai pedig azt az adományok gyűjtése és szétosztása során kitűzőként viselik.(36) Ebben az összefüggésben a Bíróság kiemelte, hogy nem meghatározó az a tény, hogy az áruk vagy szolgáltatások felkínálása nyereségszerzési cél nélkül történik. Ugyanis az a körülmény, hogy egy jótékonysági egyesület nem törekszik nyereségszerzésre, nem zárja ki, hogy ezen egyesületnek az legyen a célja, hogy a védjegy árujegyzékében szereplő árui, illetve szolgáltatásai számára piacot teremtsen, és ezt követően ezt a piacot fenntartsa.(37) A Bíróság álláspontja szerint az sem kizárt, hogy a nonprofit egyesület által lajstromozott védjegyeknek létjogosultságot ad, hogy azok képesek megvédeni az egyesületet az azonos vagy hasonló megjelöléseknek az üzleti életben harmadik személyek általi esetleges használatával szemben.(38)
56.      Amennyiben valamely nonprofit egyesület abból a célból, hogy a védjegyoltalomból eredő kizárólagos jogait ne veszítse el, hivatkozhat az olyan használatra, amelyre az árui, illetve szolgáltatásai azonosítása és reklámozása érdekében kerül sor, akkor ő és bármely más védjegyjogosult erre a kizárólagos jogára annak érdekében is hivatkozhat, hogy fellépjen a védjegyének harmadik személy által, az árui, illetve szolgáltatásai azonosítása és reklámozása érdekében nem nyereségszerzési célból történő használatával szemben. E célból a megjelölés harmadik személy által történő ilyen használatát tehát úgy kell tekinteni, hogy arra gazdasági tevékenység körében kerül sor.
57.      Ezt az értelmezést támasztja alá a Bíróságnak a védjegyhasználat ténylegességének mérlegelési szempontjaira vonatkozó általánosabb ítélkezési gyakorlata. E mérlegelés során ugyanis figyelembe kell venni minden olyan tényt és körülményt, amelyek alapján megállapítható, hogy a védjegy kereskedelmi használata valóságos‑e a gazdasági tevékenység körében.(39) Emlékeztetek arra,(40) hogy a Bíróság álláspontja szerint az olyan használat, amelyet valamely nonprofit egyesület az áruinak, illetve szolgáltatásainak a nagyközönség előtti azonosítása vagy reklámozása, és ezen áruknak, illetve szolgáltatásoknak a máshonnan származó áruktól, illetve szolgáltatásoktól való megkülönböztetése céljából valósít meg, a gazdasági tevékenység körében történő kereskedelmi használatnak minősül.
58.      A fenti megfontolásokból az következik, hogy egy nonprofit egyesület is használhat valamely megjelölést gazdasági tevékenység körében, amennyiben e megjelölés használatára nyilvánosan, az árui, illetve szolgáltatásai azonosítása és reklámozása céljából kerül sor.
59.      A Vrijheidsfonds – a teljesség kedvéért, továbbra is
nonprofit
célja keretében eljárva – a tárgyaláson jelezte, hogy a belga parlament támogatást nyújt a politikai pártoknak a választási eredményük alapján. Közvetett és azonosítható kapcsolat áll tehát fenn a politikai kampányokra fordított erőfeszítések és egy adott politikai párt, illetve az azt támogató szervezet rendelkezésére bocsátott pénzeszközök között. Ez további ok arra, hogy úgy tekintsük, hogy a Vrijheidsfonds gazdasági tevékenységhez hasonló összefüggésben használ megjelöléseket. Egy hasonló helyzetet illetően ugyanis a Bíróság a Verein Radetzky‑Orden ítéletben(41) felhívta a figyelmet arra a körülményre, hogy olyan, különböző típusú nonprofit egyesületek, amelyek első megközelítésre ingyenesen nyújtják szolgáltatásaikat, valójában vagy támogatásokból finanszírozzák magukat, vagy különböző formában díjazásban részesülnek.
60.      Tekintettel arra, hogy a Vrijheidsfonds elismeri, hogy a kampányt a Vlaams Belang nevében és javára folytatta, most az a további kérdés merül fel, hogy a használatot gazdasági tevékenység körében való használatnak kell‑e tekinteni akkor is, ha valamely harmadik személy nem a saját érdekében, hanem egy másik személy érdekében használja a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést.
b)      Valamely megjelölésnek harmadik személy nevében és javára történő használata
61.      Azon kérdést illetően, hogy úgy lehet‑e tekinteni, hogy az érdekelt maga használt valamely védjeggyel azonos megjelölést, még ha valamely harmadik személy gazdasági érdekében járt is el, a Bíróság egyértelművé tette, hogy a gazdasági tevékenység körében történő használat megállapítása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy ki a tulajdonosa azon áruknak, amelyeken a védjegyet elhelyezték.(42)
62.      A jelen indítvány 57. pontjában ismertetett megfontolásokra tekintettel, valamely harmadik személy „gazdaságinak” minősített érdeke kiterjedhet az árui, illetve szolgáltatásai számára nyereségszerzési cél nélkül történő piacszerzésre vagy ‑fenntartásra, az a körülmény, hogy a Vrijheidsfonds a szóban forgó megjelöléseket arra használta, hogy valamely politikai párt üzenetét nyomatékosítsa és megkülönböztesse azt más pártok üzenetétől, önmagában nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ez a használat nem gazdasági tevékenység körében került sor.
63.      Megjegyzem, hogy a Bíróság ugyanazt az érvelést követte, mint amelyet a jelen indítvány 61. pontjában azon értelmezés alátámasztására adott elő, amely szerint a megjelölésnek árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, harmadik személy által történő használata valósul meg a védjegyjogi rendelkezések értelmében véve akkor is, ha a harmadik személy olyan másik személy javára jár el, amelyhez az érintett áruk, illetve szolgáltatások tartoznak.(43)
64.      Ezzel eljutottam a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének alkalmazására vonatkozó feltételek vizsgálatához, amely rendelkezések valamely megjelölésnek árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos használatáról szólnak. Ugyanis felmerülhet a kérdés, hogy valamely megjelölésnek politikai üzenet terjesztését célzó használata az európai uniós jog védjegyjogi rendelkezések értelmében véve „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” valósul‑e meg.
c)      Valamely megjelölés politikai célú használata
65.      Annak a használatnak, amellyel szemben a jogosult a védjegyjog alapján felléphet, nemcsak gazdasági tevékenység körében, hanem árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban kell megvalósulnia.
66.      A megjelölés árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos használatára vonatkozó feltételt kifejezetten előírja a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének bevezető része.(44) E feltételt, általános jellegét figyelembe véve, a jóhírnévvel rendelkező védjegyekre is alkalmazni kell, és az ilyen védjegyeknek biztosított oltalom sajátossága abban rejlik, hogy a jogosult megtilthatja a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatát az ezen védjegy árujegyzékében szereplő áruktól, illetve szolgáltatásoktól teljesen eltérő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban is. Ezen túlmenően az említett feltétel az ezen irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontja és 10. cikke (6) bekezdése hatályának összehasonlításából következik. E két rendelkezés hatálya ugyanis attól a kérdéstől függ, hogy a védjegyet a szóban forgó áruknak, illetve szolgáltatásoknak – mint adott vállalkozástól származóknak – a megkülönböztetése céljából, azaz védjegyként, vagy más célból használják‑e.(45)
67.      Továbbá, amint azt már jeleztem,(46) a megjelölést akkor is „ gazdasági tevékenység körében” használják, ha azt egy nonprofit egyesület nyilvánosan és abból a célból használja, hogy harmadik személy áruja, illetve szolgáltatása számára piacot teremtsen, és azt fenntartsa. Ily módon, amennyiben valamely nonprofit szervezet általi használat minősítéséről van szó, a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (2) bekezdésében és a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében előírt két alkalmazási feltétel részben átfedésben van.
68.      Annak értékelését illetően, hogy a használat „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” valósult‑e meg, a jelen indítvány 63. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a védjeggyel azonos vagy hasonló megjelölésnek harmadik személy vagy azon személy áruival, illetve szolgáltatásaival kapcsolatos használata, akinek javára e harmadik személy eljár, olyan magatartásnak minősül, amellyel szemben a végjegy jogosultja a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése és a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése értelmében felléphet.(47)
69.      Egyébiránt a Google France és Google ítéletből(48) kitűnik, hogy a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (3) bekezdésében és a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (3) bekezdésében felsorolt használatok olyan, „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos” használatnak minősülnek, amelyekkel szemben a védjegyjogosult felléphet. Ezen ítélet az ezen irányelvet és rendeletet megelőző jogi aktusokra vonatkozik, amelyek, azon használatok között, amelyekkel szemben a jogosult felléphet, csak a megjelölésnek az árukon vagy csomagolásokon való elhelyezését, a megjelölést hordozó áruk vagy szolgáltatások eladásra történő felkínálását, a megjelölést hordozó áruk behozatalát vagy kivitelét, valamint a megjelölés üzleti iratokon vagy reklámozásban történő használatát említették.
70.      A jelenleg hatályos jogi aktusok alapján, valamely megjelölésnek a jogosult által megtiltható használatait tartalmazó nem kimerítő felsorolás immár magában foglalja többek között a megjelölés „kereskedelmi névként vagy vállalkozás neveként” való használatát is. Első megközelítésre, e használat felvétele arra engedne következtetni, hogy a jogalkotó korlátozni kívánta a megjelölés „árukkal, illetve szolgáltatásokkal” kapcsolatos használatára vonatkozó feltétel relevanciáját. Mindazonáltal, ezen aktusok preambulumbekezdéseiből(49) az következik, hogy ez a felvétel megerősíti a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatát, amely szerint a cégnév, a kereskedelmi név vagy a cégjelzés olyan használata, amely a társaság azonosítására vagy az üzlet jelölésére korlátozódik, nem tekinthető úgy, hogy a használat „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” történik. Ezzel szemben „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” történik a használat olyankor, ha a harmadik személy a megjelölést úgy használja, hogy az kapcsolatot teremt a megjelölést képező cégnév, kereskedelmi név vagy cégjelzés és a harmadik személy által forgalmazott áruk vagy a harmadik személy által nyújtott szolgáltatások között.(50) A megjelölést tehát nemcsak akkor használják „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban”, ha azt közvetlenül és nyilvánvalóan valamely harmadik személy „árui, illetve szolgáltatásai” azonosítására vagy reklámozására használják, hanem akkor is, ha azt az ilyen árukkal vagy szolgáltatásokkal közvetett kapcsolatban használják.
71.      Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a jogosulttól eltérő személy áruival vagy szolgáltatásaival semmilyen kapcsolatban nem álló megjelölés használata nem tekinthető „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” történő használatnak.(51) Így egyrészt, amikor a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést kizárólag e védjegy jogosultjának áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatban használják, még ha abból a célból is, hogy e jogosultat, illetőleg az áruit vagy szolgáltatásait kritizálják, ez a használat nem olyan körülmények között valósul meg, amelyek között a jogosult számára lehetővé válna a védjegyjogi rendelkezések értelmében az azzal szembeni fellépés. Másrészt, még a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés parodisztikus használata is „árukkal, illetve szolgáltatásokkal” kapcsolatban valósul meg, amennyiben arra a jogosulttól eltérő személy áruival vagy szolgáltatásaival összefüggésben kerül sor.
72.      A jelen ügyben, véleményem szerint – amint azt az IKEA a tárgyaláson megjegyezte – nincs semmilyen kapcsolat az IKEA mint jogosult védjegye és annak használata között. Egyébiránt, számomra egyáltalán nem tűnik kétségesnek, hogy az érintett megjelöléseket azért használták, hogy egy politikai párt érdekében annak politikai üzenetét népszerűsítsék, és megkülönböztessék azt más belga pártok üzenetétől, nem pedig azért, hogy az IKEA‑t vagy a termékeit érintően vitát indítsanak.
73.      Felmerül tehát a kérdés, hogy a Vrijheidsfonds egy megjelölést valamilyen áruval, illetve szolgáltatással kapcsolatban használt‑e.
74.      E tekintetben igaz, hogy a politikai gyűlések szervezése, amelyet „személyek politikai célok vagy releváns kérdések megvitatására szolgáló összejöveteleinek szervezéseként” határoztak meg, a Nizzai Megállapodás szerinti 45. osztályba tartozó, 450238 alapszám alá besorolt szolgáltatásnak minősül, amely megállapodás osztályai az olyan áruk és szolgáltatások leírását tartalmazzák, amelyek tekintetében védjegyoltalom igényelhető gazdasági tevékenység körében. Általánosságban, a 45. osztályba a mások által, egyéni igényeknek megfelelően nyújtott személyes és társadalmi jellegű szolgáltatások tartoznak, így úgy tűnik, hogy a 450238 alapszám alá tartozik a politikai összejövetel logisztikájával kapcsolatban olyan személynek nyújtott szolgáltatás, aki vagy szervezni kívánja az összejövetelt, vagy azon részt akar venni. Mindazonáltal a jelen ügyben azokat a védjegyeket, amelyeknek az IKEA a jogosultja, nem egy sajtótájékoztató szervezéséből álló szolgáltatással kapcsolatban használták, hanem egy politikai párt azon programjával kapcsolatban, amelyet egy ilyen tájékoztatón e védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló megjelölések alatt népszerűsítettek.
75.      Valamely politikai program önmagában nem minősül sem árunak, sem szolgáltatásnak. Tájékoztató szerepet játszik a célkitűzések, és a szervezet által létrehozott és elfogadott cselekvési terv bemutatásával. Az a körülmény, hogy a fogyasztók azt a megjelölést, amely alatt e programot nyilvánosságra hozták, e szervezethez kapcsolhatják, nem jelenti azt, hogy e megjelölést „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” használják.(52)
76.      Ezzel ellentétben, amikor a megjelölés használatára olyan körülmények között kerül sor, amelyek alapján az említett szervezet áruival vagy szolgáltatásaival való kapcsolat megállapítható, akkor azt „árukkal, illetve szolgáltatásokkal” kapcsolatban történő használatnak kell minősíteni. Szemléltetésképpen, árukkal kapcsolatos használatot képezhet azon megjelölés elhelyezése, amellyel programot terjesztenek valamely politikai párt hívei között szétosztott tárgyakon, és a szolgáltatással kapcsolatos használat pedig valamilyen eseménynek ugyanezen megjelöléssel történő megszervezésében nyilvánulhat meg. Álláspontom szerint „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos” használatnak minősül az is, ha megjelölést olyan szervezet által vagy olyan szervezetnek készített reklámban használnak, amely tárgyakat osztogat vagy ilyen eseményeket szervez.
77.      A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a Vrijheidsfonds a jóhírnévvel rendelkező védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló megjelöléseket „gazdasági tevékenység körében” és „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” használta‑e. Igenlő válasz esetén, ez azt jelentené, hogy a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja főszabály szerint alkalmazandó az alapjogvitában. Ellenben, ha ez a bíróság arra a következtetésre jut, hogy ez a használat nem felel meg e rendelkezések általános alkalmazási feltételeinek, az alapeljárásbeli keresetet különösen a Benelux egyezménynek az ezen irányelv 10. cikkének (6) bekezdésében foglalt sérelmekre vonatkozó rendelkezésére tekintettel kell megvizsgálnia.
78.      Ezután a kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy az IKEA tudja‑e bizonyítani azt, hogy azon védjegyeknek, amelyeknek jogosultja, a Vrijheidsfonds által, engedélye nélkül történő használata hozzájárul azok felhígulásához, megfakulásához, vagy élősködésnek minősül.
79.      E tekintetben, ezen bíróság nem a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontjának és a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdése c) pontjának értelmezését kéri a Bíróságtól, mivel ezek a rendelkezések egyértelműen meghatározzák a sérelmek azon típusait, amelyekkel szemben valamely jóhírnévvel rendelkező védjegy jogosultja felléphet. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és a Vrijheidsfonds írásbeli észrevételeiből továbbá kitűnik, hogy a Vrijheidsfonds azon védjegyek használatának igazolása érdekében, amelyeknek az IKEA a jogosultja, „alapos okként” a véleménynyilvánítás szabadságára hivatkozik, amely ok fennállásának értékelésére az e rendelkezésekben foglalt sérelmek valamelyikének megállapítását követően kerül sor. Tekintettel arra, hogy ez az érv nem befolyásolhatja ezt a megállapítást, elemzésemet az „alapos ok” fogalmának értelmezésére összpontosítom.
80.      Függetlenül attól, hogy a kérdést előterjesztő bíróság milyen következtetéseket fog majd levonni, az „alapos ok” fogalmának értelmezése hasznos lesz számára az előtte folyamatban lévő jogvita elbírálásához.
3.      Valamely „alapos ok” fennállásáról
a)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés terjedelme
81.      Ami az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésnek a véleménynyilvánítás szabadságára vonatkozó első részét illeti, az IKEA arra hivatkozik, hogy annak megfogalmazása túl általános, és átfogalmazását javasolja annak érdekében, hogy az kizárólag arra az esetre vonatkozzon, amikor a használatra kizárólag e védjegy jóhírnevének valamilyen politikai üzenet nyomatékosítása céljából kerül sor. E kérdés második részét illetően, az IKEA úgy véli, hogy azt is át kell fogalmazni, mivel az „alapos ok” fennállásának értékelésére vonatkozóan bizonyos irreveláns szempontokat tartalmaz, míg más releváns szempontok kimaradtak.
82.      Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság elé terjesztendő kérdéseket kizárólag a nemzeti bíróság határozhatja meg, és a felek nem módosíthatják azok tartalmát.(53)
83.      Egyébként az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés első részének – az általános jellegétől függetlenül – a második kérdésre adandó válasz szempontjából van jelentősége. Ugyanis nem egyértelmű az a kérdés, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának gyakorlására alapított érveket figyelembe kell‑e venni valamely „alapos ok” fennállásának értékelése során, és ha igen, milyen mértékben.
84.      Ennek alapján, tekintetbe véve az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés második részét, annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, elemzésemet a megjelölésnek valamilyen politikai program terjesztésével és népszerűsítésével kapcsolatos használatára összpontosítom. E bíróság ugyanis azt kívánja megtudni, hogy valamely „alapos ok” fennállásának értékelése során, melyek a tulajdonhoz való jognak és a véleménynyilvánítási szabadságnak összeegyeztetése szempontjából releváns kritériumok, ráadásul – amint azt majd bemutatom – a szóban forgó alapvető jogok mérlegelése szempontjából jelentősége van annak a körülménynek, hogy e szabadságot politikai kontextusban gyakorolják.
b)      A védjegyjog és a véleménynyilvánítás szabadsága
85.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés első részével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja és a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében véve, az „alapos ok” fogalmára való hivatkozás szolgálhat‑e olyan mechanizmusként, amely révén lehetővé válik a Charta 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítási szabadság védelmére vonatkozó követelményeknek való megfelelés a védjegyjog területén.
86.      Ebben a tekintetben a védjegyekre vonatkozó uniós jogi aktusok nem határozzák meg „az alapos ok” fogalmát, ezért azt az általános szerkezetre, és azon rendszer céljaira tekintettel kell értelmezni, amelynek részét képezi.(54)
87.      A Bíróság megállapította, hogy ez a fogalom a védjegyekre vonatkozó jogi aktusok azon általános céljának egyik kifejezése, hogy egyensúlyba hozza egyrészről a védjegyjogosultnak a védjegy alapvető funkciójának a biztosításában fennálló érdekét, másrészről valamely harmadik fél azon érdekét, hogy a gazdasági tevékenység körében ilyen megjelölést használhasson az általa értékesített áruinak és szolgáltatásainak megjelölésére.(55)Következésképpen az említett fogalom nem csupán objektív kényszerítő okokat ölel fel, hanem harmadik személy szubjektív érdekeivel is összefügg.(56)
88.      Az a kérdés merül fel, hogy valamely megjelölés politikai üzenet nyomatékosítását célzó használata képezhet‑e „alapos okot”, és a véleménynyilvánítás szabadsága megfelelő elemzési keretet nyújt‑e az ilyen ok fennállásának megállapításához.
89.      E kérdés abból adódik, hogy mind a védjegyhez fűződő jogok védelme, mind a harmadik személy érdekének „alapos okként” való figyelembevétele kereskedelmi dimenzióval bír. Meg kell állapítani, hogy a védjegyek területének jogi kerete eleve nem a legmegfelelőbb keret a politikai vita szabadsága és egy olyan másik személy jogai között fennálló feszültség feloldásához, amely nem kíván jelen lenni az eszmék piacán. Mégis ezt a jogi keretet kell alkalmazni, ha valamely harmadik személy tevékenysége egy jóhírnevű védjegynek megfelelő megjelölés használatán alapszik és arra nézve sérelmes.
90.      E tekintetben a védjegyjogosult jogai védelmet élveznek az Alapjogi Charta 17. cikke alapján, amelynek (2) bekezdése kifejezetten említi a szellemi tulajdont. Hasonlóképpen, az EJEE 1. kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke biztosítja a tulajdonjog védelméhez való jogot, és ez a védelem szintén vonatkozik a szellemi tulajdonjogokra, ideértve a védjegyeket is.(57)
91.      Ezen túlmenően, az EJEE 10. cikke és a Charta 11. cikke „mindenki” számára biztosítja a véleménynyilvánítás szabadságát anélkül, hogy különbséget tenne az elérni kívánt cél haszonszerző vagy nem haszonszerző jellege szerint. E rendelkezések tehát nemcsak a politikai jellegű információk, gondolatok vagy kifejezésmódok bizonyos típusaira vonatkoznak, hanem a kereskedelmi jellegű információkra is.(58) Függetlenül attól, hogy a megjelölést valamely politikai kampány során védjegyként használják‑e, nem látok okot annak megállapítására, hogy valamilyen politikai üzenet terjesztését és népszerűsítését célzó magatartás nem részesülhet az e rendelkezések által biztosított védelemben. Egyébiránt, ami a megfogalmazott gondolatokat és információkat illeti, a Charta 11. cikke a tartalmukon kívül védi azok kifejezésmódját is, ezért a politikai életben bizonyos stílus vagy szimbolika választása e rendelkezés hatálya alá tartozik.
92.      Amikor több alapvető jogról van szó, a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében előírt követelményekre tekintettel kell mérlegelni azokat.(59)
93.      Az ilyen egyensúly vizsgálata illeszkedik a véleménynyilvánítási szabadságnak az EJEE‑ben előírt védelmi mechanizmusába, amelynek 10. cikke (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e szabadság gyakorlása a törvényben meghatározott, olyan korlátozásoknak vethető alá, amelyek szükséges intézkedéseknek minősülnek egy demokratikus társadalomban többek között „mások jó hírneve vagy jogai védelme […] céljából”. Az EJEB elismeri, hogy annak vizsgálata során, hogy „mások jó hírneve vagy jogai védelme” érdekében szükséges‑e a beavatkozás egy demokratikus társadalomban, meg kell vizsgálnia, hogy a nemzeti hatóságok megfelelő egyensúlyt alakítottak‑e ki az ezen egyezmény által biztosított két érték védelmében, amelyek bizonyos ügyekben összeütközésbe kerülhetnek.(60)
94.      Az alapvető jogok védelmével kapcsolatos követelményeknek való megfelelés érdekében az uniós jognak megfelelő egyensúlyt kell biztosítania a szóban forgó jogok és szabadságok között. Mindazonáltal, a védjegyjog kifejezetten nem teszi lehetővé a védjegyoltalomból eredő jogoknak a véleménynyilvánítás szabadságát gyakorolni kívánó harmadik személyek érdekében történő korlátozását.
95.      Ugyanis a 2015/2436/EK irányelv 10. cikke és a 2017/1001 rendelet 9. cikke azzal, hogy rögzíti a harmadik személyek azon magatartásait, amelyekkel szemben a védjegyjogosult felléphet, lényegében körülhatárolja a jogosult kizárólagos jogát, míg az irányelv és a rendelet 14. cikke a védjegyoltalom korlátait rögzíti.
96.      A 2015/2436 irányelv(61) és 2017/1001 rendelet(62) előkészítő munkálatai során javasolták a védjegyoltalom korlátait tartalmazó felsorolás kiegészítését, korlátozást írva elő a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlása bizonyos formáinak javára, de ezt a javaslatot nem fogadták el. Tehát a szerzői joggal ellentétben, amelynek területére vonatkozóan a 2001/29/EK irányelv(63) 5. cikke (3) bekezdésének k) pontja kivételt állapít meg a mű védelmének elve alól a „paródia”, a „karikatúra” és az „utánzat” tekintetében, az uniós jog jelenlegi állapotában a védjegyekre alkalmazandó jogi keret nem tartalmaz hasonló rendelkezéseket.
97.      Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy maga az a tény, hogy a védjegyoltalomból, különösen a jóhírnevű védjegy oltalmából eredő kizárólagos jogok terjedelmét a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének és a 2017/1001 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésének általános alkalmazási feltételei körülhatárolják, a védjegyjogosultak jogai és mások jogai – ideértve a véleménynyilvánítás szabadságát is – közötti megfelelő egyensúly vizsgálatából ered. E megközelítésből nézve, az olyan általános feltételek, amelyek előírják, hogy a jogosult monopóliuma kizárólag a megjelölésnek „gazdasági tevékenység körében” és „árukkal illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” történő használatára terjed ki, lehetővé teszik a megjelölés bizonyos használatainak kizárását a védjegyjog hatálya alól, amelyek körében érvényesül a véleménynyilvánítás szabadsága. Mindazonáltal figyelembe véve azt az irányvonalat, hogy e feltételeket funkcionálisan kell értelmezni,(64) számos olyan eset van, amely ezen alkalmazási körbe tartozik, és amelyben érvényesül a véleménynyilvánítás szabadsága.
98.      A priori azt is mondhatnánk, hogy a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlásával kapcsolatos érvekre nem lehet hivatkozni a jóhírnévvel rendelkező védjegyek használatának igazolása érdekében, mivel az uniós jogalkotó azzal, hogy e védjegyeknek megerősített és szigorúan az érintett sérelmek három típusára korlátozott védelmet nyújtott, már egyensúlyba hozta az ilyen védjegyek jogosultjainak jogait és a véleménynyilvánítás szabadságát.
99.      Mindazonáltal, elsősorban azt kell megállapítani, hogy ez nem így van, mivel az „alapos ok” fogalma eseti alapon lehetővé teszi harmadik személyek szubjektív érdekeinek szolgálatát, ami még inkább megerősíti azt, hogy e fogalom az alapvető jogok védelmére irányul.
100. Másodsorban a 2015/2436 irányelv és a 2017/1001 rendelet elismeri a védjegyhez fűződő jogok és az alapvető szabadságok, különösen a véleménynyilvánítási szabadság közötti egyensúly megteremtésének szükségességét az alkalmazásukkor.(65) Ezt a gondolatmenetet követve, a Bíróság kifejezetten elutasította azt az elgondolást, hogy „a művészet, a kultúra és az irodalom területén folyamatos törekvés figyelhető meg a véleménynyilvánítás szabadságának megőrzésére, ami a védjegyek területén nem mondható el”, (66) és megállapította, hogy a véleménynyilvánítás szabadságát a védjegy‑lajstromozás valamely kizáró okának alkalmazásakor figyelembe kell venni.
101. Harmadsorban, az európai uniós védjegyjog – az „alapos ok” fogalmától eltekintve – nem tartalmaz olyan mechanizmust, amely a jóhírnevű védjegy oltalmából eredő jogok és a véleménynyilvánítási szabadság egyensúlyba hozása szükségességének való megfelelést lehetővé tenné.
102. A 2015/2436 irányelv és 2017/1001 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének c) pontja a védjegyoltalom korlátai között megemlíti azt, amelyik a védjegynek a gazdasági tevékenység körében, a védjegyjogosult áruinak, illetve szolgáltatásainak ekként történő azonosítása vagy az azokra való hivatkozás céljából történő használatára vonatkozik. Ezenkívül e cikkek (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a jogosult nem tilthatja meg az ilyen használatot, amennyiben az a tisztességes ipari és kereskedelmi gyakorlattal összhangban történik.
103. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a jogtudományi szerzők szerint a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlásának bizonyos formái e korlátozás alá tartozhatnak.(67) Első megközelítésre, mivel az említett korlátra való hivatkozás céljából fel lehet hozni az e szabadság gyakorlásával kapcsolatos érveket, nem szükséges a harmadik személyeknek megengedni, hogy ugyanezen érvekre „alapos okként” hivatkozzanak.
104. E tekintetben a 2015/2436 irányelv és a 2017/1001 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének c) pontja a védjegynek (az ő „áruinak vagy szolgáltatásainak ekként történő azonosítása vagy az azokra való hivatkozás céljából”) történő referenciális használatára vonatkozik, anélkül azonban, hogy az más olyan típusú magatartások szélesebb körére is kiterjedne, amelyek valamely megjelölésnek kizárólag egy harmadik személy áruival, illetve szolgáltatásaival kapcsolatban történő használatából állnak.
105. Ami az ilyen magatartásokat illeti, nem úgy tűnik, hogy különös kétségeket ébresztene az olyan kikötés hiánya, amely a védjegyoltalomból eredő jogokat a véleménynyilvánítási szabadság tiszteletben tartásának biztosítása érdekében korlátozná, ha olyan egyszerű védjegyekről van szó, amelyek oltalma többek között a kettős azonosságtól vagy az összetéveszthetőségtől függ, mert e követelmények behatárolják a jogosult kizárólagos jogát, és elegendő mozgásteret hagynak az ütköző jogok összeegyeztetéséhez. Mindamellett, az említett követelmények irrelevánsak, tekintettel a jóhírnevet élvező védjegyek megerősített oltalmára. Ezért attól az értelmezéstől való eltérés, amely szerint a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlására alapított érvek „alapos okot” képezhetnek, megszüntetné az e szabadság és a jóhírnevű védjegyek jogosultjainak jogai közötti mérlegelés lehetőségét.
106. Ily módon, a jóhírnevű védjegy oltalmából eredő jogok és a véleménynyilvánítási szabadság összeegyeztetését lehetővé tevő egyéb rendelkezések hiányában olyankor, amikor a védjegyet nem a jogosultja áruinak, illetve szolgáltatásainak azonosítása céljából használják, az „alapos ok” fogalmára való hivatkozásnak olyan mechanizmusként kell szolgálnia, amely lehetővé teszi a szóban forgó alapvető jogok védelmére vonatkozó követelményeknek való megfelelést.
107. E tekintetben szeretném pontosítani, hogy önmagában a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlása nem képez „alapos okot”. Ellenben ugyanazon okok, mint amelyek alapján e szabadság védelme elsőbbséget élvez a mások jogaival szembeni mérlegeléskor, érvényesen tekinthetőek „alapos oknak”.
108. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés első részével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontja és a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében véve, az „alapos ok” fogalmára való hivatkozás szolgálhat‑e olyan mechanizmusként, amely révén lehetővé válik a Charta 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítási szabadság védelmére vonatkozó követelményeknek való megfelelés a védjegyjog területén.
109. E megfontolás arra késztet, hogy elemezzem a véleménynyilvánítás szabadságára alapított „alapos ok” fennállásának értékelésére vonatkozó szempontokat.
c)      Valamely „alapos ok” fennállásának értékelésére vonatkozó szempontok
110. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésének második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdése c) pontjának, valamint a 2015/2436 irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontjának értelmében véve, az olyan „alapos ok” fennállásának megállapítását lehetővé tevő szempontokról vár választ a Bíróságtól, amely ok miatt valamely jóhírnevet élvező védjegy jogosultja kötelezhető lenne arra, hogy harmadik személy által valamilyen politikai program terjesztése és népszerűsítése céljából történő, nem engedélyezett használatot tűrje.
111. Úgy tűnik, hogy az „alapos ok” fennállásának értékelésére vonatkozó nyolc szempont példaként van felsorolva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben, mivel közülük néhány nem felel meg az alapjogvita tényállásának,(68) és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésnek nyitott a megfogalmazása („vannak‑e további kritériumok”). Tehát a kérdést előterjesztő bíróság előtt felmerült dilemma megoldása szempontjából legjelentősebb és legszükségesebb szempontokra fogok összpontosítani.
112. Először is, a Bíróság ítélkezési gyakorlata hasznos támpontokat nyújt az „alapos ok” fennállásának értékelésére vonatkozó szempontok tekintetében.
113. Az Interflora és Interflora British Unit ítéletben(69) a Bíróság kulcsszavak internetes reklámhoz történő használatának vizsgálatát követően kimondta, hogy amennyiben az interneten valamely jóhírnevet élvező védjeggyel megegyező kulcsszó alapján megjelenített hirdetés anélkül kínálja a jóhírnevet élvező védjegy jogosultja áruinak vagy szolgáltatásainak alternatíváját, hogy az említett védjegy jogosultja áruinak vagy szolgáltatásainak egyszerű utánzatát árulná, a védjegy jóhírnevét vagy megkülönböztető képességét, végeredményben az említett védjegy funkcióit sértené, az ilyen használat főszabály szerint a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ágazatában folyó egészséges és tisztességes verseny körébe tartozik, és ezért „alapos okból” történik.
114. E gondolatmenetet követve a Bíróság a Leidseplein Beheer és de Vries ítéletben hangsúlyozta, hogy annak megállapításához, hogy egy jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölésnek a védjegy bejelentését megelőző, harmadik személy általi használata „alapos oknak” minősíthető‑e, figyelembe kell venni különösen az említett megjelölés használójának szándékát, és meg kell állapítani, hogy a megjelölést jóhiszeműen használták‑e.(70) E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy meg kell határozni, hogy a megjelölés használata az e megjelölést korábban már használó harmadik személy áruválasztéka tényleges kibővítésének, nem pedig az érintett védjegy jóhírnevének kihasználására irányuló kísérletnek minősül‑e.(71)
115. Az ítélkezési gyakorlatból eredő ezen megfontolások alapján két következtetést lehet levonni.
116. Először is, nem képezhet „alapos okot” valamely harmadik személynek olyan eredmény elérésére irányuló szándéka, hogy azok a rendelkezések, amelyeknek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kérte, annak tiltására irányuljanak, hogy a megjelölést a védjegy megkülönböztető képességének vagy jóhírnevének „tisztességtelen kihasználására”, illetve „megsértésére” használják. Ugyanis e sérelmek közül bármelyik fennállásának megállapítása az említett rendelkezések alkalmazhatóságától függ, és ezért nem teszi lehetővé harmadik személy számára, hogy az e rendelkezésekben előírt oltalomtól eltérjen. Ily módon valamely megjelölésnek azon szándékból történő használata, hogy az egy jóhírnevű védjegy nyomdokába kerüljön, egyéb érvényes igazolás nélkül nem képezhet alapos okot.
117. Másodszor, az ilyen érvényes igazolás fennállása különösen akkor fogadható el, amikor a megjelölés használatára objektív kényszerítő megfontolások vagy harmadik személy szubjektív érdekei – ideértve ezen használat gazdasági és kereskedelmi relevanciáját is – miatt kerül sor. Mindazonáltal ez nem feltétlenül egy abszolút szükségesség, hanem egy olyan ok, amely a jogosult érdekeivel szemben és a harmadik személy tevékenysége szerinti ágazatban általánosan elfogadott magatartási normákat figyelembe véve igazolja azt, hogy a jogosultnak tűrni kell a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatát.
118. Hasonlóképpen, amint azt már jeleztem,(72) a véleménynyilvánítási szabadság gyakorlásán is alapuló „alapos ok” fennállásának értékelése az e szabadság és a jóhírnevet élvező védjegy jogosultjának jogai közötti egyensúly megtalálását jelenti.
119. Az EJEB‑nek a tulajdonhoz való jog és a véleménynyilvánítás szabadsága közötti egyensúly megteremtésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint különösen fontos szempont az, hogy a szóban forgó kinyilvánítás hozzájárul‑e, és ha igen, milyen mértékben valamely közérdekű vitához.(73) A politikai beszéd és vita területére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában az EJEB a kifejezési formákra és azok esetleges szatirikus jellegére is felhívja a figyelmet.(74)
120. E tekintetben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés többek között megemlíti a politikai vélemények kifejezésének szabadságát, valamint a politikai paródiát, ami azt sugallhatja, hogy a Vrijheidsfonds ezeket a kifejezési formákat használta.
121. Az EJEB állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy bár a politikai viták és a közérdekű kérdések területén az EJEE 10. cikkének (2) bekezdése csak minimális teret hagy a véleménynyilvánítás szabadsága korlátozásának, a szerződő államok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a véleménynyilvánítás szabadságának kereskedelmi területen történő szabályozása során, azzal, hogy annak terjedelmét korlátozni kell, amikor nem magánszemély tisztán „üzleti” kijelentéseiről van szó, hanem a közérdeket érintő vitában való részvételéről.(75)
122. E tekintetben, igaz, hogy az IKEA mint jogosult védjegyeinek használatával terjesztett politikai program rendkívül érzékeny témát, azaz a menekült‑ és migrációs politikát érinti az egyik tagállamban, ami jogosan foglalkoztatja a közvéleményt.
123. Mindazonáltal az IKEA keresete nem valamely politikai program tartalmára, hanem e programnak a védjegyeivel történő terjesztésére vonatkozik. Ily módon az az értékelés, amelyet a nemzeti bíróságnak kell elvégeznie az alapeljárásban az „alapos ok” fennállásának megállapításához, nem magára a politikai programra vonatkozik, hanem a jóhírnévvel rendelkező védjegyeknek megfelelő megjelölés azon használatára, amelyre ezen program és az ezt ajánló párt ismertségének növelése érdekében került sor.
124. Ebből a szemszögből nézve és feltéve, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a vizsgálatokat elvégzi, azon védjegyek használatát, amelyeknek az IKEA a jogosultja, valamely közérdekű vitához való hozzájárulása nem igazolta. Ugyanis a menekült‑ és migrációs politika semmilyen módon nem érinti a szóban forgó védjegyeket, jogosultjukat vagy áruit. Egyébként úgy tűnik, hogy e vita olyan témáról szól, amely – amint azt az IKEA a tárgyaláson állította – ellentétben áll a politikai semlegességével. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az „alapos okra” hivatkozni kívánó harmadik személynek kell bizonyítania, hogy a megjelölésnek a politikai beszéd és vita területén való használatán alapuló megnyilvánulás a védjegyet, a jogosultat vagy annak áruit, illetve szolgáltatásait célozza, vagy hogy maga a jogosult korábbi magatartása révén bekapcsolódott a szóban forgó közérdekű vitába.
125. A jóhírnévvel rendelkező védjegy jogosultja és az e védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használó harmadik személy közötti versenykapcsolatot illetően, – ami szerepel a kérdést előterjesztő bíróság által említett szempontok között – úgy vélem, hogy a politikai színtér különböző szereplői közötti vitával összefüggésben nagy fenntartással kell vizsgálni a véleménynyilvánítás szabadságának korlátozását. Ugyanis a politikai pártok közötti versengés természetes, és velejár az ellenfelek által tett nyilatkozatok kritikája. Ellenben úgy tűnik, hogy nehezebb biztosítani az ugyanolyan szintű oltalmat az olyan politikai szereplő magatartásainak, akinek az a célja, hogy a saját üzenetének nyomatékosítása érdekében egy politikailag semleges szervezetet vitába vonjon.
126. A hivatkozott és a kérdést előterjesztő bíróság által is említett védjegy közismertsége nem alkalmasa arra, hogy megkérdőjelezze e megfontolást. Igaz, hogy az EJEB ítélkezési gyakorlata szerint, – amelyre a Vrijheidsfonds hivatkozik – a nagyvállalkozások elkerülhetetlenül és köztudottan ki vannak téve annak, hogy cselekményeik alapos vizsgálat tárgyát képezik, és az ő esetükben tágabbak az elfogadható kritika határai. Ugyanakkor, egyrészt, ez az ítélkezési gyakorlat olyan helyzetre vonatkozik, amelyben bizonyos megnyilvánulások egy adott nagyvállalkozás felé
irányulnak. Másrészt, az EJEB is elismeri az egyének és a tág értelemben vett vagyoni eszközök érdekében a vállalkozások kereskedelmi eredményeinek és életképességének védelméhez fűződő versengő érdek fennállását.(76) Valamely védjegynek a jogosult által eszközölt üzleti ráfordításokból eredő közismertségét tehát nem lehet olyan érvként használni, amely gyengíti az e védjegynek biztosított oltalmat.
127. E körülmények között, az olyan megnyilvánulásnak a közérdekű vitához való esetleges hozzájárulása, amely jóhírnevű védjegyeknek megfelelő megjelöléseknek az e védjegyekre, a jogosultjukra vagy annak áruira, illetve szolgáltatásaira nem vonatkozó politikai program terjesztését célzó használatán alapul, e jogosult érdekeit figyelembe véve, nem írhatja felül azt, hogy ezt a használatot a saját érdekek előmozdítását célzó, a védjegy nyomdokába lépésre irányuló kísérletnek kell tekinteni. A megnyilvánulás ilyen formája nem részesülhet a véleménynyilvánítási szabadságnak biztosított megerősített védelemben, ami hozzájárul a közérdekű vitákhoz, és egyéb érvényes igazolás hiányában, nem tekinthető „alapos okból” történő használatnak.
128. Végül visszatérve a „politikai paródia” fogalmára és a megjelölés használata esetleges szatirikus jellegének relevanciájára, le kell szögezni, hogy e fogalomnak leíró jellege van, és nincs saját jogi meghatározása. Úgy tűnik ugyanis, hogy a „politikai paródia” fogalma a megjelölésnek egyrészt a paródia formájában, másrészt pedig a politikai vitával összefüggésben történő használatára vonatkozik.
129. E tekintetben, először is az EJEB‑nek a véleménynyilvánítás szabadságával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából(77) és a Bíróságnak a szerzői joggal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából(78) kitűnik, hogy a paródiának két lényeges jellemzője van: egyrészt egy létező művet idéz fel, bemutatva ugyanakkor az e műtől való érzékelhető eltéréseket, másrészt humort vagy gúnyt fejez ki. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell tehát megvizsgálnia, hogy a Vrijheidsfonds által használt megjelölések mutatnak‑e az IKEA védjegyeitől való érzékelhető eltéréseket, és hogy humoros jellegük ezen egyesület erőfeszítéseiben vagy azokban körülményekben rejlik‑e, amelyekben e megjelölések megjelentek, illetve hogy a Vrijheidsfonds szatirikus véleményt formált‑e erről a társaságról vagy ennek termékeiről.
130. Másodszor, figyelembe kell venni azt, hogy a szóban forgó versengő jogokra tekintettel, még a közérdekű vitához hozzájáruló megnyilvánulásoknak is meg kell felelniük a jogszerű mérték követelményének. Mindazonáltal, e megnyilvánulások parodisztikus jellege igazolhatja a valóság eltúlzásának és eltorzításának alkalmazását. Ezen összefüggésben, a megjelölés használatának esetleges szatirikus jellegéhez kapcsolódó szempont másodlagos a közérdekű vitához való hozzájárulásra vonatkozó szemponthoz képest: a megjelölésnek az ilyen vitához hozzájáruló használatán alapuló megnyilvánulás indokolttá teheti annak bizonyos eltúlzottságát.
131. A teljesség kedvéért meg kívánom jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által említett egyéb szempontok, azaz a megjelölés használatának terjedelme és káros hatásának mértéke nem az „alapos ok” fennállására, hanem a védjegybitorlás fennállására vonatkoznak, és így azok az elemzés korábbi szakaszában már figyelembe lettek véve.
132. A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés második részére azt válaszolja, hogy a jóhírnevű védjegy jogosultjának az „alapos ok” alapján nem kell tűrnie, hogy egyéb érvényes igazolás hiányában, harmadik személy a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjon, amennyiben a védjegynek a közérdekű vitához való esetleges hozzájárulása nem írja felül azt, hogy ezt a használatot valamely politikai program terjesztését és népszerűsítését célzó, a jóhírnevű védjegy nyomdokába lépésre irányuló kísérletnek kell tekinteni. Ez az eset áll fenn akkor, ha ez a program nem érint e védjeggyel, a jogosultjával, illetve annak áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos kérdéseket.
V.      Végkövetkeztetés
133. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (vállalkozási ügyek brüsszeli holland nyelvű bírósága, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 10. cikke (2) bekezdése c) pontjának, valamint az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 9. cikke (2) bekezdése c) pontjának értelmében vett „alapos ok” fogalmára való hivatkozás olyan mechanizmusként szolgálhat, amely lehetővé teszi az Európai Unió Alapjogi Chartájának 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítási szabadság védelmére vonatkozó követelményeknek való megfelelést a védjegyjog területén.
A jóhírnevű védjegy jogosultjának az „alapos ok” alapján nem kell tűrnie, hogy egyéb érvényes igazolás hiányában, harmadik személy a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjon, amennyiben a védjegynek a közérdekű vitához való esetleges hozzájárulása nem írja felül azt, hogy ezt a használatot valamely politikai program terjesztését és népszerűsítését célzó, a jóhírnevű védjegy nyomdokába lépésre irányuló kísérletnek kell tekinteni. Ez az eset áll fenn akkor, ha ez a program nem érint e védjeggyel, a jogosultjával, illetve annak áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos kérdéseket.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 71., 325. o.; HL 2016. L 110., 5. o.).
3      Az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.).
4      A megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 2006. december 12‑i 2006/114/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 21. o.).
5      A Belga Királyság, a Luxemburgi Nagyhercegség és a Holland Királyság által 2005. február 25‑én Hágában aláírt Egyezmény.
6      A Vrijheidsfonds írásbeli észrevételeiből kitűnik, hogy ez a politikai párt egy jogképességgel nem rendelkező egyesület, ezért az alapeljárásbeli keresetet többek között az ezen egyesület valamennyi tagját képviselő természetes személyekkel szemben indították.
7      Bár a kérdést előterjesztő bíróság nem jelezte az e javaslatot említő dokumentumra való hivatkozást, én azonban kiemelem, hogy az Európai Parlamentnek a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatról szóló 2014. február 25‑i jogalkotási állásfoglalásából (HL 2017, C 285, 262. o.) kitűnik, hogy a Parlament az első olvasatban javasolta „A védjegyoltalom korlátai” című 14. cikk módosítását annak érdekében, hogy a védjegy jogosultjának kizárólagos joga alóli kivételek közé bekerüljön a harmadik személy által, „paródia, művészi kifejezés, kritika vagy megjegyzések megtétele céljából” történő használat.
8      2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. és 46. pont).
9      2019. október 14‑i ítélet (A 2018/1 ügy).
10      2009. március 24‑i Nationale Loterij végzés (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10. és 11. pont).
11      Lásd többek között: 2008. december 16‑i Cartesio ítélet (C‑210/06, EU:C:2008:723, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
12      2009. március 24‑i Nationale Loterij végzés (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10. és 11. pont).
13      2009. március 24‑i Nationale Loterij végzés (C‑525/06, EU:C:2009:179, 8. és 9. pont).
14      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 43. pont).
15      Lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 22‑i Interflora és Interflora British Unit ítélet (C‑323/09, EU:C:2011:604, 37. és 38. pont).
16      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 39. pont).
17      Lásd ebben az értelemben: 2009. június 18‑i L’Oréal és társai ítélet (C‑487/07, EU:C:2009:378, 39–41. pont).
18      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 41–43. pont).
19      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 44. pont).
20      Lásd a jelen indítvány 63. és 67. pontját.
21      Lásd: Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, 858. o. Lásd még ebben az értelemben: Todorski, T., „The Concept of »due Cause« and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C‑298/23 ?”, Journal of Intellectual Property Law és Practice, 2024, 19. kötet, 11. sz., 814. o. Ez a szerző anélkül, hogy kétségbe vonná azt, hogy valamely megjelölésnek a gazdasági tevékenység körében történő használatára vonatkozó alkalmazási feltétel hozzájárulhat a tulajdonhoz való jog és a véleménynyilvánítási szabadság közötti egyensúly megteremtéséhez, úgy véli, hogy ez a hozzájárulás nem elégséges a terület összes problémájának megoldásához.
22      Lásd: Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion ?” i.m. 861–867. o. és „The EU Trade Mark System’s lost Sense of Humour”, Intellectual Property Quaterly, 2024, 1. sz., 20. o.
23      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e kereset alapjaként a polgári jogi felelősségre és a tisztességtelen piaci magatartásra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, valamint a 2017/1001 rendelet 9. cikke (2) bekezdésének c) pontját és 17. cikkének (2) bekezdését is megjelölték. Ez utóbbi rendelkezés értelmében az említett rendelet nem érinti a nemzeti jogszabályok – különösen a polgári jogi felelősségre és a tisztességtelen piaci magatartásra vonatkozó rendelkezések – alapján az európai uniós védjeggyel összefüggő keresetindítást.
24      E preambulumbekezdés értelmében „[a 2015/2436 irányelv] nem zárja ki a védjegyjogon kívüli – így például a tisztességtelen versenyre, a polgári jogi felelősségre vagy a fogyasztóvédelemre vonatkozó – tagállami jogszabályi rendelkezések védjegyekre történő alkalmazását”.
25      Lásd ebben az értelemben: 2002. november 21‑i Robelco ítélet (C‑23/01, EU:C:2002:706, 31. pont). Lásd még: Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Robelco ügyre vonatkozó indítványa (C‑23/01, EU:C:2002:212, 34. pont.).
26      Lásd ebben az értelemben: 2002. november 21‑i Robelco ítélet (C‑23/01, EU:C:2002:706, 34. és 35. pont).
27      Lásd ebben az értelemben: 2019. november 19‑i TSN és AKT ítélet (C‑609/17 és C‑610/17, EU:C:2019:981, 53. pont).
28      Lásd a jelen indítvány 121. pontját.
29      Lásd még ezen egyesület és politikai párt tekintetében: 2014. szeptember 3‑i Deckmyn és Vrijheidsfonds ítélet (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 7. pont).
30      2015. július 16‑i TOP Logistics és társai ítélet. (C‑379/14, EU:C:2015:497, 43. pont).
31      2020. április 30‑i A (Csapágyak behozatalával elkövetett bitorlás) ítélet (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23. pont).
32      2011. július 12‑i L’Oréal és társai ítélet (C-324/09, EU:C:2011:474, 54. pont); 2020. április 30‑i A (Csapágyak behozatalával elkövetett bitorlás) ítélet (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23. pont).
33      2008. december 9‑i ítélet (C‑442/07, EU:C:2008:696).
34      Lásd a 2015/2436 irányelv 19. cikkének (1) bekezdését és a 2017/1001 rendelet 18. cikkének (1) bekezdését.
35      Lásd a jelen indítvány 59. pontját.
36      2008. december 9‑i Verein Radetzky‑Orden ítélet (C‑442/07, EU:C:2008:696, 24. pont).
37      2008. december 9‑i Verein Radetzky‑Orden ítélet (C‑442/07, EU:C:2008:696, 16. és 17. pont).
38      2008. december 9‑i Verein Radetzky‑Orden ítélet (C‑442/07, EU:C:2008:696, 19. pont).
39      Lásd ebben az értelemben: 2012. december 19‑i Leno Merken ítélet (C‑149/11, EU:C:2002:816, 29. pont).
40      Lásd a jelen indítvány 55. pontját.
41      Lásd ebben az értelemben: 2008. december 9‑i Verein Radetzky‑Orden ítélet (C‑442/07, EU:C:2002:696, 18. pont).
42      2020. április 30‑i A (Csapágyak behozatalával elkövetett bitorlás) ítélet (C‑772/18, EU:C:2020:341, 27. pont).
43      Lásd: 2009. február 19‑i, UDV North America végzés (C‑62/08, EU:C:2009:111, 47–51. pont); 2011. július 12‑i, L’Oréal és társai ítélet (C‑324/09, EU:C:2011:474, 91. pont); 2011. december 15‑i, Frisdranken Industrie Winters ítélet (C‑119/10, EU:C:2011:837, 32. pont).
44      Ez a feltétel, amelyet bár a 2015/2436 irányelvet és a 2016/1001 rendeletet megelőző aktusok kifejezetten nem írták elő, és a jelenlegi formájában a 2015/2436 irányelv vezette be, ezen jogi aktusok hatálya alatt is alkalmazandó volt. Lásd ez utóbbi vonatkozásban többek között: 2009. Február 19‑i UDV North America ítélet (C‑62/08, EU:C:2009:111, 42. pont).
45      1999. február 23‑i BMW ítélet (C‑63/97, EU:C:1999:82, 20. pont).
46      Lásd a jelen indítvány 58. pontját.
47      Lásd még ebben az értelemben: 2008. június 12‑i O2 Holdings és O2 (UK) ítélet (C‑533/06, EU:C:2008:339, 34. pont).
48      Lásd: 2010. március 23‑i ítélet (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 61. és 65. pont).
49      Lásd a 2015/2436 irányelv (19) preambulumbekezdését és a 2017/1001 rendelet (13) preambulumbekezdését.
50      Lásd többek között: 2007. szeptember 11‑i Céline ítélet (C‑17/06, EU:C:2007:497, 22. és 23. pont).
51      Ez az eset nem azonos azzal az esettel, amikor a reklámozó a saját árui és szolgáltatásai népszerűsítését célzó összehasonlító reklámban használja az egyik versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést abból a célból, hogy ez utóbbi által kínált árukat, illetve szolgáltatásokat azonosítsa. Ez az eset ugyanis a reklámozó saját áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos használatot jelenti. Lásd: 2008. június 12‑i O2 Holdings és O2 (UK) ítélet (C‑533/06, EU:C:2008:339, 35. és 36. pont).
52      Lásd a jelen indítvány 70. pontját.
53      Lásd ebben az értelemben: 2015. október 6‑i T‑Mobile Czech Republic és Vodafone Czech Republic ítélet (C‑508/14, EU:C:2015:657, 28. pont).
54      Lásd: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 28. pont).
55      Lásd: 2018. május 30‑i Tsujimoto kontra EUIPO ítélet (C‑85/16 P és C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90. pont).
56      Lásd: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. pont).
57      EJEB, 2007. január 11., Anheuser‑Busch Inc. kontra Portugália ítélet (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Lásd különösen: EJEB, 1994. február 24., Casado Coca kontra Spanyolország (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, 35. §).
59      Lásd ebben az értelemben: 2019. december 19‑i Deutsche Umwelthilfe ítélet (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 45. pont). Nem egyértelmű az, hogy a jogosult és védjegye közötti kapcsolaton kívül a védjegy jóhírneve és megkülönböztető képessége is védelemben részesül‑e a Charta 17. cikkének (2) bekezdése alapján. Mindazonáltal az EJEE 10. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a szóban forgó érdekek mérlegelése során a véleménynyilvánítás szabadságát össze kell egyeztetni „mások jogaival”, amelyeknek nem feltétlenül kell alapvető jogként védelemben részesülniük.
60      Lásd többek között: EJEB, 2012. február 7., Axel Springer AG kontra Németország (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, 78–84. §).
61      A 2014. február 25‑i jogalkotási állásfoglalásából kitűnik, hogy a Parlament az első olvasatában javasolta „A védjegyoltalom korlátai” című 14. cikk módosítását annak érdekében, hogy a védjegy jogosultjának kizárólagos joga alóli kivételek közé bekerüljön a „paródia, művészi kifejezés, kritika vagy megjegyzések megtétele céljából” történő harmadik személy általi használat.
62      Lásd: az Európai Parlament 2014. február 25‑i jogalkotási állásfoglalása a közösségi védjegyről szóló 207/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról [COM(2013) 161 – C7‑0087/2013 – 2013/0088(COD)]. E korlát arra vonatkozik, amikor a védjegyet a védjegyjogosult áruinak vagy szolgáltatásainak ekként történő azonosítása vagy az azokra való hivatkozás, illetve különösen, ha „paródia, művészi kifejezés, kritika vagy megjegyzések megtétele céljából” használják.
63      Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o.; HL 2014. L 10., 32. o.).
64      Lásd a jelen indítvány 58. és 70. pontját.
65      Lásd a 2017/1001 rendelet (21) preambulumbekezdését és a 2015/2436 irányelv (27) preambulumbekezdését.
66      Lásd: 2020. február 27‑i Constantin Film Produktion kontra EUIPO ítélet (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, 56. pont).
67      Lásd többek között: Sosnitza, O., Hildebrandt, U.‑ban, Sosnitza, O. (szerk.), EU Trade Mark Regulation Article‑by‑Article Commentary, München, 2023, Beck ‑ Hart, 316. o.
68      Szemléltetésképpen, ami a „saját eredeti hozzájárulásra” vonatkozó szempontot illeti, a Vrijheidsfonds által használt megjelölések nem mutatnak jelentős eltéréseket azokhoz a védjegyekhez képest, amelyeknek IKEA a jogosultja.
69      2011. szeptember 22‑i Interflora et Interflora British Unit ítélet (C‑323/09, EU:C:2011:604, 91. pont).
70      Lásd: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 53–56. és 60. pont).
71      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet (C‑65/12, EU:C:2014:49, 58. és 59. pont).
72      Lásd a jelen indítvány 92. pontját.
73      Lásd: EJEB, 2013. január 10., Ashby Donald és társai kontra Franciaország (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39–42. §); EJEB, 2013. február 19., Neij és Sunde Kolmisoppi kontra Svédország (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Lásd, ebben az értelemben: Spielmann, D., „Copyright in a ‘human rights context’ », in D. Edward, A. Komninos és J. MacLennan, Ian S. Forrester – A Scot without Borders – Liber Amicorum, vol. 1, Concurrences Review, New York, 2015, 264–267.
és 269. o.
74      A valamely kifejezési forma „paródiának” minősítése az EJEB-nek a véleménynyilvánítás szabadságának elfogadható korlátozásaira vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint fontos szerepet játszik. E bíróság álláspontja szerint a karikatúra és a paródia a művészi kifejezés és a társadalmi megnyilvánulás formái, amelyek a valóság eltúlzásával és eltorzításával provokálni és felrázni akarnak. Ezért különös figyelemmel kell vizsgálni a művésznek vagy bármely más személynek az ilyen megnyilvánuláshoz való jogába történő beavatkozást. Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2013. március 14., Eon kontra Franciaország (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, 58–60. §); EJEB, 2016. november 22., Grebneva and Alisimchik kontra Oroszország (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, 64. §).
75      Lásd: EJEB, 2013. január 10., Ashby Donald és társai kontra Franciaország (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39. §).
76      Lásd: EJEB, 2005. február 15., Steel és Morris kontra Egyesült Királyság, CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, 94. §.
77      Szemléltetésképpen, a 2024. december 3‑i Yevstifeyev kontra Oroszország ítéletetben (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, 55. és 56. §) az EJEB „paródiának” minősített egy olyan kifejezési formát, amely egy videó fontos alkotóelemeit veszi át, és amely a szatíra eszközeivel kigúnyolja e videó üzenetét.
78      Lásd: 2014. szeptember 3‑i Deckmyn és Vrijheidsfonds ítélet (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 20. pont).