62011CC0419
SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. szeptember 20. (
1
)
C-419/11. sz. ügy
Česká spořitelna as
kontra
Gerald Feichter
(A Městký soud v Praze [Cseh Köztársaság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Joghatóság — Szerződéssel kapcsolatos ügy — Fogyasztói szerződés — Társaság vezetője — Társaság által kötött hitelszerződés — Hiányosan kiállított kötelezvény — Váltókezesség — A kötelezettség teljesítésének helye”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a 44/2001 rendeletben (
2
) meghatározott joghatósági szabályok értelmezésére kérik a Bíróságot. A jelen ügy hátteréül az egyik tagállamban székhellyel rendelkező társaság által egy másik, ugyanebben a tagállamban székhellyel rendelkező hitelező számára hiányosan kiállított kötelezvény szolgál. A kötelezvényt a társasággal kapcsolatban álló, azonban egy másik tagállamban lakóhellyel rendelkező természetes személy váltókezessége (
3
) kísérte. Az e személy ellen az első tagállamban a kötelezvény alapján indított, pénzösszeg megfizetésére irányuló eljárásban ez utóbbi személy hivatkozhat-e arra, hogy e tagállam bíróságainak nincsen joghatósága azon az alapon, hogy a rendeletnek a fogyasztókra alkalmazandó 15. és 16. cikke rendelkezései vonatkoznak e személyre? Abban ez esetben, ha ez nem lehetséges, jogosult-e a kötelezvény címzettje eljárást indítani abban az államban, ahol a szóban forgó kötelezvényt – eltekintve attól, hogy hiányosan állították ki – ki kell fizetni, azon az alapon, hogy a kötelezvény alapján fennálló kötelezettség a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontja szerinti „szerződéssel kapcsolatos ügy” kifejezés alá tartozik?
Jogi háttér
Az Európai Unió (EU) szabályozása
2.
A rendelet 2002. március 1-jén lépett hatályba. (
4
)A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-i Brüsszeli Egyezmény (
5
) (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) helyébe lépett a tagállamok közötti kapcsolatokban (
6
).
3.
A rendelet (11)–(13) preambulumbekezdése a következőket írja elő:
„(11)
A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni.
(12)
Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében.
„(13)
A […] fogyasztói […] szerződésekkel kapcsolatban a gyengébb felet az érdekeinek megfelelő, az általános szabályoknál kedvezőbb joghatósági szabályokkal kell védelemben részesíteni.”
4.
A rendelet 2. cikkének (1) bekezdése kimondja azt az általános szabályt, miszerint valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.
5.
Az 5. cikk több részleges kivételt állapít meg e szabály alól. A szerződésből eredő jogvitákkal kapcsolatban így rendelkezik:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető:
1.
a)
ha az eljárás tárgya egy szerződés vagy egy szerződéses igény, akkor a vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság előtt;
b)
e rendelkezés értelmében, eltérő megállapodás hiányában a vitatott kötelezettség teljesítésének helye:
—
ingó dolog értékesítése esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani,
—
szolgáltatás nyújtása esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés szerint a szolgáltatást nyújtották, vagy kellett volna nyújtani;
c)
amennyiben a b) pont nem alkalmazható, az a) pontot kell alkalmazni;
[…]”
6.
Az 5. cikkben meghatározott szabályok nem zárják ki, hogy a felperes az alperes lakóhelye szerinti tagállamban indítson keresetet. Mindössze másodlagos joghatósági okot állapítanak meg azokban az esetekben, amikor alkalmazandók.
7.
A 15. és 16. cikk a rendeletnek a „Joghatóság fogyasztói szerződések esetén” című 4. szakaszában található. Így szólnak:
„15. cikk
(1)   Valamely személy, a fogyasztó [helyesen: A valamely személy – fogyasztó –] által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyekben a joghatóságot […] e szakasz határozza meg, ha:
a)
a szerződés tárgya ingó dolgok részletfizetésre történő értékesítése; vagy
b)
a szerződés tárgya olyan részletekben visszafizetendő kölcsön vagy bármely egyéb hitel, amelyet áruk vételének finanszírozására nyújtanak; vagy
c)
minden más esetben, a szerződést olyan személlyel kötötték, aki a fogyasztó lakóhelyének tagállamában kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytat, vagy ilyen tevékenysége bármilyen módon az említett tagállamra, illetve több állam között az említett tagállamra is irányul, és a szerződés az ilyen tevékenység körébe tartozik.
[…]
16. cikk
[…]
(2)   A fogyasztó ellen a másik szerződő fél kizárólag a fogyasztó lakóhelyének [helyesen: lakóhelye szerinti tagállam] bíróságai előtt indíthat eljárást.
[…]”
8.
Habár a rendelet a Brüsszeli Egyezmény helyébe lépett, a Bíróság kimondta, hogy az ezen egyezményre vonatkozóan általa adott értelmezés az előbbire is érvényes, amennyiben a Brüsszeli Egyezmény és a rendelet rendelkezései egyenértékűnek tekinthetők. (
7
)
Nemzeti jog
9.
A váltókról és csekkekről szóló 191/1950. számú törvény (Zákon směnečný a šekový, a továbbiakban: ZSS) I. címének 75. §-a bizonyos alaki követelményeket határoz meg a kötelezvény érvényességére vonatkozóan. A kötelezvénynek többek között meghatározott pénzösszeg adott időben és helyen történő megfizetésére vonatkozó feltétel nélküli ígéretet kell tartalmaznia. A 76. § értelmében, ha a kötelezvény nem felel meg e feltételeknek, bizonyos kivételektől eltekintve érvénytelen.
10.
A ZSS I. címének 10. §-a értelmében a kiállításakor hiányos kötelezvény mindössze „kezdemény”-jellegű. Ha azt a későbbiekben kiegészítik, úgy kell tekinteni, mintha a kiállításától kezdve hiánytalan lett volna. A nemzeti jogban nincsen olyan szabály, amely attól teszi függővé az ilyen kötelezvény érvényességét, hogy azt az arra vonatkozóan megkötött bármilyen megállapodás alapján egészítették-e ki. A kötelezvény tehát érvényessé válik még akkor is, ha a címzett úgy egészíti azt ki, amely nem felel meg e megállapodásnak. A legtöbb esetben azonban az adós kifogással élhet, ha a címzett helytelenül egészítette ki a kötelezvényt.
11.
A ZSS I. címe 32. §-ának (1) és (2) bekezdése értelmében váltókezesség esetén a kezes kötelezettsége ugyanolyan, mint azé, akiért a kezességet vállalta, és a kötelezettségvállalása akkor is érvényes, ha a kötelezettség, amelyért kezességet vállalt, semmis, kivéve, ha ez alaki hibából ered.
12.
A nemzeti jog értelmében a kötelezvény absztrakt értékpapírnak tekintendő, amelynek nincs szerződés jellege, habár fizikai formájában lehet a kiállítására vonatkozó megállapodás eredménye. (
8
)
A tényállás, az eljárás és az előterjesztett kérdések
13.
2004. április 28-án a Cseh Köztársaságbeli székhelyű Feichter-CZ s.r.o. társaság (a továbbiakban: adós) folyószámlahitel-szerződést (a továbbiakban: hitelszerződés) kötött az alapeljárás felperesével, a Česká Spořitelna a.s.-szel (a továbbiakban: hitelező), amelynek szintén e tagállamban van a székhelye. Az e hitelszerződés alapján biztosított kölcsönkeret az adós üzleti céljait szolgálta. Az adós ugyanezen a napon kötelezvényt bocsátott ki a hitelező részére 5000000 CZK összegről (a jelenlegi átváltási árfolyamon körülbelül 193000 EUR).
14.
A kötelezvényt hiányosan állították ki, nem szerepelt rajta a kötelezvény összege, az esedékesség időpontja, valamint a fizetési hely. Az adós részéről az alapeljárás alperese, G. Feichter írta alá, az adós ügyvezetői minőségében. Mint magánszemély is aláírta, „kezesként” jelzéssel, ezáltal személyes felelősséget vállalva a kötelezvénynek az abban szereplő feltételek szerinti megfizetéséért. (
9
) G. Feichter – azon kívül, hogy az adós ügyvezetőjeként szoros kapcsolatban állt az adóssal – a szerződések megkötésének időpontjában 60%-os részesedéssel rendelkezett az adós társaságban. (
10
)
15.
A hitelező a későbbiekben tüntette fel a kötelezvény összegére vonatkozó adatokat, valamint az esedékesség idejét és a fizetési helyet a hitelező, az adós és G. Feichter közötti további megállapodás alapján (a továbbiakban: kiegészítő megállapodás).
16.
Bár a kötelezvényt az esedékesség időpontjában a fizetési helyen bemutatták, azt nem fizették ki.
17.
A hitelező ezért a kötelezvény alapján fizetendő főösszeg, annak 2008. május 28-tól a megfizetésig számított évi 6%-os kamata, valamint a kötelezvény után járó 16666 CZK (a jelenlegi átváltási árfolyamon körülbelül 645 EUR) díj megfizetése iránti keresetet indított G. Feichter ellen a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) előtt.
18.
G. Feichter azon kifogást hozta fel ezen eljárásban, hogy a Městský soud v Praze nem rendelkezik joghatósággal az ellene kezdeményezett ügyben eljárni és azt elbírálni. Azon alapult e kifogás, hogy – mivel Ausztriában lakóhellyel rendelkező természetes személy – minden, a kötelezvény alapján történő fizetési kötelezettség megállapítására irányuló eljárás a rendeletnek a fogyasztói szerződésekre vonatkozó joghatóságot szabályozó 15. és 16. cikke rendelkezéseinek hatálya alá tartozik, és ennélfogva e tagállamban kell azt megindítani ellene.
19.
A nemzeti bíróságnak az az álláspontja, hogy a rendelet 15. cikkének az értelmezése szükséges annak meghatározása érdekében, hogy rendelkezik-e joghatósággal az előtte folyamatban lévő ügyben. A pergazdaságosság érdekében ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy a rendelet 5. cikke 1. pontja a) alpontjának értelmezésére vonatkozóan is iránymutatást kell kérnie, mivel e cikk releváns lehet a joghatóság alapeljárásbeli meghatározása céljából, ha a Bíróság úgy határozna, hogy a 15. cikk nem alkalmazható. Ennek megfelelően úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)   A […] rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerinti, »a valamely személy – fogyasztó – által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyek« fogalma értelmezhető-e úgy, hogy az kiterjed a hiányosan kiállított kötelezvény alapján a címzett által a kötelezvény kiállítójáért kezességet vállaló személy ellen indított eljárásokra?
2)   Függetlenül attól, hogy az első kérdésre adandó válasz igenlő vagy nemleges, a […] rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontja szerinti »szerződéssel kapcsolatos ügy« fogalma értelmezhető-e úgy, hogy figyelemmel pusztán magára a dokumentum tartalmára, az kiterjed a hiányosan kiállított kötelezvény alapján a címzett által a kötelezvény kiállítójáért kezességet vállaló személy ellen indított eljárásokra?”
20.
A hitelező, a Cseh Köztársaság, a Svájci Államszövetség (
11
) és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2012. június 27-én tartott tárgyaláson a Cseh Köztársaság és a Bizottság képviseltette magát, és ismertette szóban az észrevételeit a Bíróság előtt.
Elemzés
Előzetes észrevételek
Elfogadhatóság
21.
A hitelező szerint a Bíróságnak mint elfogadhatatlant el kellene utasítania az első kérdést, mivel az pusztán hipotetikus. Ha jól értem a hitelező ezzel kapcsolatos érveit, a kérdés hipotetikus jellegét (a hitelező álláspontja szerint) abból kellene levezetni, hogy G. Feichtert nem lehet a rendelet 15. cikke szerinti fogyasztónak tekinteni.
22.
A nemzeti bíróság ugyanakkor egyértelműen rámutatott az előzetes döntéshozatalra utaló végzésében, hogy az e rendelkezés értelmezésére irányuló kérdést rendkívül fontosnak tartja annak meghatározása érdekében, hogy van-e joghatósága az előtte folyamatban lévő ügyben. Tekintettel arra, hogy az alapeljárásban G. Feichter hivatkozásainak nagyrésze pontosan azon az érven alapul, hogy a rendelet 15. és 16. cikke szerinti fogyasztó, nincsen alapja annak, hogy az első kérdést hipotetikusnak lehessen tekinteni. Ezért el kell utasítani e kifogást.
Háttér
23.
Mielőtt a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra utaló végzése által felvetett kérdésekkel foglalkoznék, egy általános észrevételt kell tennem. A vállalkozások beindulásának időszakában különösen (azonban nem kizárólag ekkor) bevett gyakorlat, hogy a hitelező a jogi személy számára nyújtandó kölcsön előfeltételeként biztosítékot követel meg az érintett jogi személy tulajdonosának és/vagy vezetőjének minősülő természetes személytől vagy személyektől. Ennek oka nyilvánvaló. A jogi személynek a hitelszerződések megkötésekor csak kevés vagyona van, vagy nincs olyan vagyona, amely biztosítékul szolgálna a kölcsön visszafizetésére. Míg a hitelező és az adós egyaránt remélheti és hiheti, hogy a vállalkozás a rendelkezésre bocsátott kölcsönnek köszönhetően kitermeli a szükséges vagyont, ez az eredmény nem biztos. A hitelezőnek – pusztán üzleti okok miatt – alternatív forrást kell keresnie a kölcsön azon esetben történő visszafizetésére, ha nem a vártnak megfelelően alakul a helyzet. Napi szinten sor kerül ilyen szerződésekre szerte az Unióban. Egyáltalán nem minősülnek szokatlan gyakorlatnak.
24.
A jelen ügynek az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben ismertetettek szerinti és a fentiekben összefoglalt tényállása pontosan e körbe tartozik. Mentes néhány olyan komplikációtól, amely bonyolultabb hitelszerződésekben felmerülhet, ahol például a hitelező szerződést köthet más vállalkozásokkal a kötelezvény forgatására vagy átruházására vonatkozóan, amit az e kötelezvény alapjául szolgáló szerződések tesznek lehetővé. Amint az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, az alapeljárás résztvevői között nem vitatott az azon kötelezvény alapján történő fizetés helye sem, amelyet a hitelező végre kíván hajtani G. Feichterrel mint váltókezessel szemben. Másképpen kifejezve, a Bíróságot olyan ügyletek sorának vizsgálatára kérték fel, amelyeket mindenképpen egyértelműnek kell tekinteni, és ennek megfelelően kell vizsgálni is.
Első kérdés
25.
A nemzeti bíróság első kérdésével útmutatást kér a rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében a fogyasztói szerződésekre vonatkozó joghatóságot meghatározó szabályok alapeljárásban való alkalmazása tekintetében.
26.
Mivel a rendelet 15. és a 16. cikke lex specialis az 5. cikk 1. pontjához képest, (
12
) az utóbbi rendelkezés relevanciájának vizsgálata előtt azt kell meghatározni, hogy az előbbi rendelkezés alkalmazható-e. A 16. cikk (2) bekezdésében meghatározott szabály kizárólagos jellegű. Ha ez a rendelkezés joghatósággal ruházza fel azon tagállam bíróságait, ahol G. Feichter lakóhellyel rendelkezik, a szerződésből eredő jogviták feletti joghatóságra vonatkozóan az 5. cikk 1. pontjában meghatározott szabályok természetüknél fogva nem lehetnek relevánsak.
27.
Amint arra a Bizottság rámutat, a rendelet 15. és 16. cikke alkalmazásához két feltételnek kell teljesülnie. Először is a szóban forgó szerződést a fogyasztónak kell kötnie. Másodszor e szerződésnek a 15. cikk (1) bekezdésében felsorolt esetek egyike alá kell tartoznia. E feltételek együttesek.
28.
A 15. és 16. cikkben megállapított szabályok azt a célt szolgálják, hogy megfelelő védelmet biztosítsanak a másik, üzletszerűen tevékenykedő szerződő félnél gazdasági értelemben gyengébbnek és jogi kérdésekben kevésbé jártasnak tartott fogyasztó számára. (
13
) Ezért a rendelet 5. cikkének céljától eltérő a céljuk, amely a jogvita és az e kivételek alapján joghatósággal rendelkező bíróság közötti legszorosabb kapcsolaton alapul. (
14
)
29.
Valószínűleg emiatt szokta a Bíróság szigorúan értelmezni a 15. és 16. cikket. (
15
) Így a Benincasa-ügyben hozott ítéletben (
16
) kimondta, hogy „kizárólag az egyén magánfogyasztásával kapcsolatos szükségleteinek kielégítése céljából kötött szerződések tartoznak a gazdasági értelemben gyengébbnek tartott fogyasztó védelmére irányuló rendelkezések hatálya alá. Az e rendelkezések által biztosított különleges védelem indokolatlan a kereskedelmi vagy szakmai tevékenység célját szolgáló szerződés esetén”. (
17
) A rendelkezések csak akkor alkalmazandók, ha a kereset „általánosságban a fogyasztó által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződésre vonatkozik”. (
18
)
30.
Ezen elveket alkalmazva az alapeljárásra, az alábbi észrevételeket teszem.
31.
A Bíróság feladatának megkönnyítése céljából a nemzeti bíróság ismertette a ténybeli háttér bizonyos részleteit, amelyeket véleménye szerint figyelembe kell venni az előterjesztett kérdések által felvetett problémák vizsgálata során. E részleteket a fenti 13–18. pontban összefoglalóan ismertettem. Információkat tartalmaznak a hitelszerződés megkötésének céljáról, és G. Feichter azon szerepéről, amelyet a dokumentumoknak e szerződés és a kiegészítő megállapodás alapján – ideértve a kötelezvényt is – a hitelező rendelkezésére bocsátása terén játszott. E részletek nemzeti bíróság általi közlése az előzetes döntéshozatalra utaló végzések szokásos része. Lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy hasznos válasszal szolgáljon az előterjesztett kérdésekre. Így csökken annak kockázata, hogy a Bíróság EU joggal kapcsolatos ügyekre vonatkozó válasza hipotetikus legyen, és hogy ne térjen ki olyan kérdésekre, amelyek lényegesek a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő jogvita megoldása szempontjából, vagy pedig olyan kérdésekkel foglalkozzon, amelyeknek nincs relevanciájuk e jogvitában.
32.
Alapesetben a nemzeti bíróság feladata e választ az előtte folyamatban lévő ügy tényállására alkalmazni, bár a Bíróság útmutatást adhat az ügy iratai, valamint a hozzá írásban és szóban benyújtott észrevételek alapján. (
19
) Bizonyos esetben ugyanakkor a Bíróság határozhat úgy, hogy teljes körű választ tud adni a nemzeti bíróság számára. Így a British Telecommunications ügyben hozott ítéletben, (
20
) amely ügy valamely irányelv nemzeti jogba való helytelen átültetésével okozott kár megtérítése tekintetében fennálló tagállami kötelezettségre vonatkozott, a Bíróság kimondta, hogy „[n]oha főszabály szerint a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az államoknak a közösségi jog megsértéséért való felelősségének feltételei teljesülnek-e, meg kell állapítani, hogy az alapügyben a Bíróság rendelkezésére áll valamennyi, annak mérlegeléséhez szükséges tényező, hogy a jelen ügy tényállását a közösségi jog kellően súlyos megsértésének kell-e tekinteni”. (
21
)
33.
Úgy tűnik számomra, hogy ugyanezen elv analógia útján alkalmazható a jelen ügyben. Mivel a nemzeti bíróság a Bíróság feladatának megkönnyítése céljából részletes információkat szolgáltatott az ügy hátteréről, a Bíróság olyan helyzetben van, hogy meg tudja maga is vizsgálni, hogy G. Feichter helyzete megfelel-e a rendelet 15. és 16. cikke szerinti „fogyasztó” fogalmának. A jelen esetben semmi nem utal arra, hogy akár a váltókezesség, akár a kiegészítő megállapodás keretében magánfogyasztása céljából, illetve kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal vállalta volna a kötelezettségeket. Valójában úgy tűnik, hogy ennek az ellenkezője áll fenn. E szerződéseket az adós – egy gazdasági társaság – számára üzleti célból elérhetővé tett kölcsönkeret biztosítása céljából kötötték meg. E társasággal G. Feichter szoros kapcsolatban állt. A vállalkozás neve tartalmazta a vezetéknevét, ő volt a társaság ügyvezetője és többségi tulajdonosa. (
22
)
34.
Ezért úgy ítélem meg, hogy a fogyasztói minőség – amely alapvető fontossággal bír a G. Feichter által az alapeljárásban felhozott joghatósági kifogás szempontjából – teljes mértékben hiányzik a jelen ügyben. Az, hogy az alperes természetes személy, és mint ilyen, a mindennapi életének bizonyos eseteiben „fogyasztó” is lehet, önmagában nem jelenti azt, hogy e személy automatikusan jogosulttá válik arra, hogy az ellene indított bármely keresetben a rendelet 15. cikkének (1) bekezdésére hivatkozzon.
35.
Ezért nem merül fel az a kérdés, hogy a szerződés a 15. cikk (1) bekezdésében felsorolt valamely eset alá tartozhat-e.
36.
A teljesség kedvéért egy-két megjegyzését hozzáfűznék a rendelet 15. és 16. cikke szerinti, „a valamely személy – fogyasztó – által […] megkötött szerződés” jellegére vonatkozóan. Mivel az a véleményem, hogy e kérdés nem befolyásolja a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő ügy eldöntését, rövid leszek, és nem is próbálok meg elmélyülni e kérdésekben.
37.
Úgy tűnik számomra, hogy az alapeljárásban szereplő helyzet tökéletes példa azon esetre, amikor valamely magánszemély egyfajta biztosítékadási kötelezettséget vállalt, amely nem tartozik a rendelet 15. és 16. cikkében szereplő, a fogyasztókra vonatkozó rendelkezések hatálya alá. A Bíróság előtti bizonyítékok közül egyik sem utal arra, hogy az adós számára elérhetővé tett és a váltókezességgel biztosított (jelentős mértékű) kölcsönkeret bármilyen módon a természetes személy fogyasztási javak vásárlására vonatkozó egyéni döntéseinek finanszírozását szolgálta volna.
38.
Nézzünk egy másik példát az ellenkező helyzet illusztrálására. Egy kiskorú okostelefont szeretne vásárolni, azonban a másik tagállamban található eladó megtagadja az adásvételi szerződés megkötését, amíg a szülők nem nyújtanak biztosítékot a kiskorú e szerződésből fakadó kötelezettségeiért. A szülők megadják a szükséges biztosítékot, és a kiskorú megveszi az okostelefont. Az eladóval megkötött szerződésben a kiskorú egyértelműen fogyasztó. A 15. és a 16. cikk alkalmazandó rá abban az esetben, ha az eladó eljárást akar indítani ellene a szerződés alapján.
39.
Mi jellemzi a szülők helyzetét? Úgy tűnik számomra, hogy ők is jogosultak az e rendelkezések által biztosított védelemre. Ez a következtetés következik a rendelet általános rendszeréből. Habár valószínűleg tapasztaltabbak és pénzügyileg szilárdabbak gyermeküknél, mégis valószínűleg gazdasági értelemben gyengébbek és jogi kérdésekben kevésbé jártasak a másik, üzletszerűen tevékenykedő szerződő félnél, az eladónál. (
23
) A szülőket magában foglaló szerződés ezáltal a 15. cikk (1) bekezdése értelmében vett „a valamely személy – fogyasztó – által […] megkötött szerződéssel kapcsolatos ügynek” minősül.
40.
Bár érdekesek ezek a gondolatok, ez a példa nagyon távol áll a jelen ügy körülményeitől. Egyszerűen kifejezve, G. Feichter nem a rendelet 15. és 16. cikke szerinti „fogyasztó”.
41.
A fentiek alapján az az álláspontom, hogy a nemzeti bíróság első kérdésére azt a választ kell adni, hogy amennyiben a kötelezvény egy gazdasági társaság által üzleti célból kötött szerződések sorába tartozik, és az e kötelezvényre váltókezességet vállaló természetes személy szorosan kapcsolódik e társasághoz, a rendelet 15. cikkének (1) bekezdése céljából a váltókezességet úgy kell tekinteni, mint amelyet kereskedelmi vagy szakmai tevékenység céljából vállaltak. Ennélfogva nem alkalmazható a 15. cikk (1) bekezdésében szereplő, „a valamely személy – fogyasztó – által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügy” fogalma.
Második kérdés
42.
A második kérdésben felmerülő alapvető probléma a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában a „szerződéssel kapcsolatos ügyekre” vonatkozóan meghatározott joghatósági szabályok alkalmazhatósága.
43.
A Bíróság kimondta, hogy noha e rendelkezés nem ír elő szerződéskötési kötelezettséget, legalább a kötelezettségnek azonosíthatónak kell lennie. Ez a szabály elengedhetetlen a rendelet 5. cikke 1. pontja a) alpontjának alkalmazhatóságához, mivel a rendelet a vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerint határozza meg a nemzeti bíróság joghatóságát. (
24
)
44.
E kötelezettséget szabadon vállalhatja egyik fél a másik felé. A rendelkezés e követelmény előírása nélkül történő értelmezése túllépné az e rendeletben szereplő helyzeteket. (
25
) A Bíróság annak megállapításával összegezte a követelményt, hogy a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában meghatározott különös joghatósági szabály „olyan, az egyik fél által a másik felé szabadon vállalt kötelezettséget feltételez, amelyen a felperes keresete alapul”. (
26
)
45.
Nem kétséges, hogy a jelen esetben létrejött a szerződés a hitelező és az adós között. A hitelező vállalta, hogy kölcsönt bocsát az adós rendelkezésére a hitelszerződés alapján, és az adós köteles volt azt e szerződésnek megfelelően visszafizetni. G. Feichter helyzete ettől eltért, mivel nem volt szerződő fél. Az azonban, hogy váltókezességet vállalt a kötelezvény alapján, mégis olyan jogi kötelezettségnek tűnik számomra, amelyet szabadon vállalt. A ZSS 32. §-ának (1) és (2) bekezdése alapján a kötelezettsége ugyanolyan volt, mint azé, akiért a kezességet vállalta, vagyis az adósé. (
27
) A joghatóságnak a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontja alapján történő meghatározása szempontjából irreleváns tehát az, hogy nem volt a hitelező kötelezettségeinek közvetlen haszonélvezője.
46.
Nem gondolom továbbá úgy, hogy bármin is változtat az, hogy a kötelezvényt hiányosan állították ki, és hogy létezésének ebben a szakaszában „kezdemény”-jellegűnek kellett tekinteni. A joghatóság kérdése a kereset benyújtásának időpontjában fogalmazódik meg. Mivel a szóban forgó kötelezvényt folyószámlahitel-szerződés biztosítása érdekében állították ki, természeténél fogva nem állíthatták ki hiánytalanul a szerződés megkötésének időpontjában.
47.
Hozzá kell fűznöm, hogy nem módosítja ezt az álláspontot az, hogy a nemzeti jog a váltót absztrakt értékpapírnak minősíti, amely nem rendelkezik szerződési jelleggel. (
28
) A Brüsszeli Egyezményre hivatkozva a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy az egyezményben – különösen az 5. cikkének 1. és 3. pontjában, valamint a 13. cikkében (
29
) – használt fogalmakat egymástól függetlenül, elsősorban az egyezmény szerkezetének és céljainak megfelelően kell értelmezni annak érdekében, hogy ezáltal annak egységes alkalmazása valamennyi szerződő államban biztosítva legyen. (
30
) Nem látok indokot arra, hogy a rendelet tekintetében eltérjek ettől az állásponttól. (
31
)
48.
Következésképpen úgy ítélem meg, hogy a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában meghatározott szabály alkalmazható az alapeljárás körülményei között.
49.
Annak megállapításához, hogy e rendelkezés ténylegesen alkalmazandó-e, a nemzeti bíróságnak kell meghatároznia, hogy a szóban forgó kötelezettség teljesítésének helye a joghatósági területén van-e. (
32
) Az 5. cikk 1. pontjának b) alpontjában meghatározott különös rendelkezések egyike sem releváns, mivel a szóban forgó szerződés nem dolgok értékesítésére vagy szolgáltatások nyújtására vonatkozik. Ebből következik, hogy a fizetési hely lesz a meghatározó. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés rögzíti, hogy a kötelezvény alapján a fizetési hely Prága, és hozzáteszi, hogy G. Feichter nem vitatta ezt. Mindössze azt fűzném ehhez hozzá, hogy az olyan megállapodás, ahol a megelőlegezett összegeket a hitelező letelepedési helyén kell visszafizetni, mindenképpen úgy tekintendő, mint amely megfelel az üzleti hitelszerződések alapján kialakult rendes gyakorlatnak.
50.
Első pillantásra úgy tűnik, hogy ezzel lezárható az ügy. Mivel a felek között nem vitatott a kötelezettség teljesítési helye, amely meghatározza a joghatóságot, az a bíróság, amely előtt az eljárást megindították, megállapíthatja a joghatóságát.
51.
A nemzeti bíróság mindazonáltal felteszi azt a kérdést, hogy befolyásolja-e a helyzetet az, hogy a kötelezvény a kiállításakor üres volt, és a későbbiekben a hitelező egészítette azt ki. Megjegyzi, hogy nem zárható ki annak lehetősége, hogy a fizetési helyet a kiegészítő megállapodás kikötéseit megsértve jelölték meg, vagy az, hogy e megállapodás bizonytalan tartalma vagy más ok miatt semmis. Ha ez az eset állna fenn, nem lehetne az egyik fél által a másik féllel szemben szabadon vállalt kötelezettségről beszélni. (
33
)
52.
Értem ezt az álláspontot. Azonban, mivel úgy tűnik, hogy G. Feichter semmiképpen nem támadta meg a teljesítési helyet, ez a probléma úgy tűnik, nem merül fel a jelen ügyben. Ha azonban a kötelezvényben megállapított fizetési helyet bármilyen alapon megtámadnák, a következő észrevételeket tenném.
53.
Az egyik fél által a másik féllel szemben szabadon vállalt kötelezettségre hivatkozva a Bíróság kifejtette, hogy hogyan kell a rendelet szerinti „szerződés” kifejezést érteni. Ha a Bíróság által meghatározott iránymutatások nem teljesülnek az adott esetben, nem lehet a „szerződéssel kapcsolatos ügy” fogalmára támaszkodni a nemzeti bíróság előtti joghatóság megállapítása céljából. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a kifejezés nem alkalmazható, ha e kötelezettség tartalma vitatott.
54.
A rendelet jellegéből ugyanis az adódik, hogy annak rendelkezései pontosan a jogvitákban alkalmazhatók. Egy ettől eltérő, azonban nagyon hasonló helyzetben a Bíróság kimondta, hogy a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontját kell alkalmazni még akkor is, amikor a felek vitatják az eljárás alapját képező szerződés létrejöttét. (
34
) Ellenkező esetben fennállna annak veszélye, hogy a rendelkezés elveszíti hatékonyságát, mivel az abban rögzített szabály megkerüléséhez elegendő lenne az egyik félnek a szerződés nemlétére hivatkoznia.
55.
Úgy tűnik számomra, hogy ugyanez az érvelés analógia útján alkalmazható a jelen ügyben is. Nagyon egyszerű lenne az alperes számára – aki szerette volna a rendelet alkalmazását elkerülni –, ha nem az eljárás alapját képező szerződés egészének létrejöttét, hanem a szerződés azon rendelkezésének a létrejöttét vitatná, amelyen a joghatóság egyébként alapul. Ezen érv elfogadása veszélyeztetné a jogszabály egész céljának megvalósulását, amelynek az egyik elsődleges törekvése a jogbiztonság megteremtése a hatálya alá tartozó területen. (
35
)
56.
Ugyanígy nem lehet a tisztességtelen vagy tájékozatlan felperes számára hamis alapon joghatóságot megállapítani, bármilyen jogalap nélkül pusztán azt állítva, hogy a szerződés előírja, hogy a joghatóságot állítólagosan megalapozó kötelezettséget egy adott helyen kell teljesíteni.
57.
Ha a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontja szerinti „szerződéssel kapcsolatos ügyre” vonatkozó eljárásban vitatott a szóban forgó kötelezettség teljesítésének helye, azt javaslom, hogy a nemzeti bíróság először is vizsgálja meg az alperes erre vonatkozó kifogását. Ha ez a kifogás nyilvánvalóan megalapozott, meg kell állapítania joghatósága hiányát, hacsak nyilvánvalóan nincsenek más, jól megalapozott indokok, amelyek alapján tovább vizsgálhatja az előtte kezdeményezett ügyet. Ezt követően, és ha szükséges, megvizsgálhatja azon jogalapot, amelyre a felperes alapítja a joghatósági kifogását. Ha ez a jogalap nyilvánvalóan megalapozatlan, a nemzeti bíróságnak meg kell tagadnia, hogy az előtte kezdeményezett ügyben eljárjon. Ha (és valószínűleg ez a leggyakrabban fennálló eset) bonyolultabb megállapítani a tényleges helyzetet, a bíróságnak kell eldöntenie, hogy a felperes első ránézésre bizonyította-e a rendelet releváns rendelkezésének az alkalmazhatóságát. Ha úgy ítéli meg, hogy ez az eset áll fenn, megállapíthatja a joghatósága fennállását.
58.
A fenti indokok alapján az az álláspontom, hogy a nemzeti bíróság második kérdésére azt a választ kell adni, hogy a rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában szereplő, „szerződéssel kapcsolatos ügy” kifejezés kiterjed az eredetileg hiányosan kiállított (azonban a későbbiekben kiegészített) kötelezvény alapján a címzett által a kötelezvény kiállítójáért kezességet vállaló személy ellen indított eljárásokra.
Záró megjegyzések
59.
Egyértelműnek tűnik számomra, hogy ha a fentiekben megfogalmazott következtetéseket a nemzeti bíróság alkalmazza az előtt folyamatban lévő ügyre, e bíróságnak lesz joghatósága az alapeljárásban szereplő ügyben eljárni és azt elbírálni. Ez a következtetés nemcsak a rendelkezés szövegének és általános rendszerének felelne meg, hanem úgy tűnik számomra, hogy a helyzet alapjául szolgáló tényeknek is. Nyilvánvalóan abszurd helyzethez vezetne ugyanis, ha a jelenlegihez hasonló ügyben a rendelet alkalmazása más eredményhez vezetne.
60.
Ennek szemléltetésére vegyük valamelyik új tagállamban (mondjuk valahol a Balkánon) letelepedett hitelintézetek helyzetét. Számos, más tagállamokban székhellyel rendelkező társaság szeretne a tevékenysége kibővítése céljából leányvállalatot létrehozni itt. E leányvállalatoknak az adott időpontban nincs vagyonuk, vagy nincs említésre méltó vagyonuk. A hitelezők a leányvállalatok vezetőinek és/vagy végső tulajdonosainak minősülő magánszemélyek által nyújtott biztosítékot támasztják a kölcsön rendelkezésre bocsátásának feltételéül. Az e szerződések alapján biztosítékot vállaló magánszemélyek között többen (mondjuk) Finnországban és Litvániában rendelkeznek lakóhellyel. Teljesen elképzelhetetlennek tűnik számomra – és nem is lehet elképzelhető –, hogy a szóban forgó hitelezők ne indíthassanak eljárást a szóban forgó biztosítékok érvényesítése érdekében a saját tagállamukban. Bármilyen más megoldás szemben állna a valósággal.
Végkövetkeztetések
61.
A fenti okokból azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Městký soud v Praze által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
Amennyiben a kötelezvény egy gazdasági társaság által üzleti célból kötött szerződések sorába tartozik, és az e kötelezvényre váltókezességet vállaló természetes személy szorosan kapcsolódik e társasághoz, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 15. cikkének (1) bekezdése céljából a váltókezességet úgy kell tekinteni, mint amelyet kereskedelmi vagy szakmai tevékenység céljából vállaltak. Ennélfogva nem alkalmazható a 15. cikk (1) bekezdésében szereplő, „a valamely személy – fogyasztó – által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügy” fogalma.
2)
A rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában szereplő, „szerződéssel kapcsolatos ügy” kifejezés kiterjed az eredetileg hiányosan kiállított (azonban a későbbiekben kiegészített) kötelezvény alapján a címzett által a kötelezvény kiállítójáért kezességet vállaló személy ellen indított eljárásokra.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítés: HL L 242., 2006.9.5., 6. o.; HL L 124., 2011.5.13., 47. o.; a továbbiakban: rendelet).
(
3
)	Lásd az alábbi 14. pontot és 9. lábjegyzetet.
(
4
)	Lásd a 76. cikket.
(
5
)	HL 1972. L 299., 32. o.
(
6
)	Dánia kivételével.
(
7
)	A C-167/08. sz., Draka NK Cables és társai ügyben 2009. április 23-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-3477. o.) 20. pontja.
(
8
)	A tárgyaláson némi vita tárgyát képezte az „absztrakt értékpapír” kifejezés e tekintetben vett pontos jelentése. E vita során megerősítést nyert a nemzeti bíróság által adott információ, majd néhány – hogy azt ne mondjam összetett – részletkérdésre tértek át, többek között a kötelezvény átruházhatóságára és ezen átruházás joghatásaira vonatkozóan. E vita második részében azonban semmi olyanról nem volt szó, ami befolyásolta a jelen indítványban érintett kérdéseket, és ezért nem foglalkozom a továbbiakban e kérdésekkel.
(
9
)	A „váltókezesség” a következőképpen határozható meg: „a kötelezvény vagy a váltó kibocsátóján, elfogadóján vagy forgatóján kívüli más személy írásbeli kötelezettségvállalása annak a lejáratkori kifizetésére”. Lásd: http://www.merriam-webster.com/dictionary/aval.
(
10
)	A cseh kormány által az írásbeli észrevételeiben nyújtott és a tárgyaláson megerősített információ alapján. Lásd: http://www.justice.cz/or.
(
11
)	A 2011. január 1-jén hatályba lépett, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, Luganóban, 2007. október 30-án aláírt egyezmény 2. jegyzőkönyvének 2. cikke úgy rendelkezik, hogy az ezen egyezmény által kötelezett azon államoknak, amelyek nem tagállamok (beleértve a Svájci Államszövetséget), jogában áll, hogy az Európai Közösségek Bíróságának alapokmányáról szóló jegyzőkönyv 23. cikkével összhangban írásbeli észrevételeket nyújtsanak be többek között akkor, ha valamely tagállam bírósága e rendelet értelmezésével kapcsolatos kérdést terjeszt a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra.
(
12
)	Lásd a C-27/02. sz. Engler-ügyben 2005. január 20-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-481. o.) 32. pontját.
(
13
)	Lásd a C-96/00. sz. Gabriel-ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-6367. o.) 39. pontját. Lásd szintén e tekintetben a C-89/91. sz. Shearson Lehmann Hutton ügyben 1993. január 19-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-139. o.) 18. pontját.
(
14
)	Lásd e tekintetben a C-440/97. sz., GIE Groupe Concorde és társai ügyben 1999. szeptember 28-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-6307. o.) 29. pontját. Lásd továbbá a rendelet (12) preambulumbekezdését.
(
15
)	Lásd e tekintetben a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 43. pontját.
(
16
)	A C-269/95. sz. ügyben 1997. július 3-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-3767. o.).
(
17
)	17. pont.
(
18
)	A fenti 13. lábjegyzetben hivatkozott Gabriel-ügyben hozott ítélet 38. pontja. Lásd továbbá a C-464/01. sz. Gruber-ügyben 2005. január 25-én hozott ítéletet (EBHT 2005., I-439. o.), amelyben a Bíróság kimondta, hogy ha valamely személy részben a kereskedelmi vagy szakmai használatra, részben a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívüli használatra szánt dologra köt szerződést, nem hivatkozhat a fogyasztói szerződésekre vonatkozóan meghatározott különös joghatósági szabályokra, kivéve ha a kereskedelmi vagy szakmai használat annyira mellékes, hogy a kérdéses ügylet egészében elhanyagolható szerepet játszik; az a tény pedig, hogy a nem kereskedelmi és nem szakmai cél van túlsúlyban, ebből a szempontból jelentéktelen (54. pont).
(
19
)	Lásd e tekintetben a C-328/91. sz., Thomas és társai ügyben 1993. március 30-án hozott ítélet (EBHT 1993., I-1247. o.) 13. pontját.
(
20
)	A C-392/93. sz. ügyben 1996. március 26-án hozott ítélet (EBHT 1996., I-1631. o.) 41. pontja.
(
21
)	Lásd továbbá a C-283/94., C-291/94. és C-292/94. sz., Denkavit és társai egyesített ügyekben 1996. október 17-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-5063. o.) 49. pontját, a C-429/09. sz. Fuß-ügyben 2010. november 25-én hozott ítélet (EBHT 2010., 12167. o.) 53. pontját, és Lenaerts, K., Arts, D. és Maselis, I., Procedural Law of the European Union, második kiadás, Sweet and Maxwell, London, 2006., 6-026. pont.
(
22
)	Lásd a fenti 14. pontot.
(
23
)	Lásd a fenti 28. pontot.
(
24
)	Lásd a C-334/00. sz. Tacconi-ügyben 2002. szeptember 17-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-7357. o.) 22. pontját, valamint a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 50. pontját. Bár ezek az ügyek a Brüsszeli Egyezmény azonos megfogalmazású szövegére vonatkoztak, nem látok indokot ettől eltérő álláspontra a rendelet esetén. Lásd a fenti 8. pontot.
(
25
)	Lásd a C-26/91. sz. Handte-ügyben 1992. június 17-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-3967. o.) 15. pontját. Lásd továbbá a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 50. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
26
)	A fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 51. pontja.
(
27
)	Lásd a fenti 11. pontot.
(
28
)	Lásd a fenti 12. pontot.
(
29
)	Amely nagyjából megfelel a rendelet 5. cikke 1. pontjának, 5. cikke 3. pontjának és 15. cikkének.
(
30
)	Lásd a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
31
)	Lásd a fenti 8. pontot és a fenti 7. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
32
)	A 12/76. sz. Industrie Tessili Italiana Como ügyben 1976. október 6-án hozott ítélet (EBHT 1976., 1473. o.) 13. pontja.
(
33
)	Lásd a fenti 44. pontot.
(
34
)	A 38/81. sz. Effer-ügyben 1982. március 4-én hozott ítélet (EBHT 1982., 825. o.) 7. és 8. pontja, valamint a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Engler-ügyben hozott ítélet 46. pontja. Bár ezek az ügyek a Brüsszeli Egyezmény azonos megfogalmazású szövegére vonatkoztak, nem látok indokot ettől eltérő álláspontra a rendelet esetén. Lásd a fenti 8. pontot.
(
35
)	Lásd ebben az értelemben a fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott Handte-ügyben hozott ítélet 18. pontját.