62022CJ0375
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. február 26. (
*1
)
„Fellebbezés – Verseny – Kartellek – A légi árufuvarozás piaca – Az EUMSZ 101. cikkbe, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkébe, valamint az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző jogsértést megállapító európai bizottsági határozat – A légi árufuvarozási szolgáltatások árösszetevőinek (üzemanyagpótdíj, biztonsági pótdíj és a pótdíjak utáni jutalékfizetés megtagadása) összehangolása – Egységes és folyamatos jogsértés – Arra vonatkozó bizonyíték hiánya, hogy az egyik résztvevő tudott a jogsértés két összetevőjéről – A bizottsági határozat részleges vagy teljes megsemmisítése – A Bizottság joghatósága – »Világszintű« kartell megállapítása”
A C‑375/22. P. sz. ügyben,
a Latam Airlines Group SA (székhelye: Santiago [Chile]),
a Lan Cargo SA (székhelye: Santiago)
(képviselik őket: O. Geiss Rechtsanwalt, B. Hartnett avocat és W. Sparks advocaat)
fellebbezőknek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2022. június 9‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Bizottság (képviselik: P. Caro de Sousa és A. Dawes, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: G. Peretz KC)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: I. Jarukaitis, a negyedik tanács elnöke, az ötödik tanács elnökeként eljárva (előadó), E. Regan és D. Gratsias bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: R. Stefanova‑Kamisheva tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. április 10‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2024. szeptember 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésükkel a Latam Airlines Group SA (a továbbiakban: Latam Airlines) és a Lan Cargo SA az Európai Unió Törvényszéke 2022. március 30‑iLatam Airlines Group és Lan Cargo kontra Bizottság ítéletének (T‑344/17, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2022:185) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék részben elutasította az EUMSZ 101. cikk, az EGT‑Megállapodás 53. cikke és az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikke szerinti eljárásban (AT.39258 – „Légi teherszállítás” ügy) 2017. március 17‑én hozott C(2017) 1742 final bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) fellebbezőkre vonatkozó részében történő megsemmisítése, valamint az e határozatban velük szemben kiszabott bírságok eltörlése vagy azok összegének csökkentése iránti keresetüket.
Jogi háttér
Az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás
2
A légi közlekedésről szóló, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött, Luxembourgban, 1999. június 21‑én aláírt megállapodás, amelyet az Európai Közösség nevében a Svájci Államszövetséggel létrejött hét megállapodás megkötéséről szóló, 2002. április 4‑i 2002/309/EK, Euratom tanácsi és – a tudományos és műszaki együttműködésről szóló megállapodás tekintetében – bizottsági határozat (HL 2002. L 114., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 41. kötet, 89. o.) hagyott jóvá (a továbbiakban: EK–Svájc légi közlekedési megállapodás), 2002. június 1‑jén lépett hatályba. E megállapodás 8. és 9. cikke mutatis mutandis az EUMSZ 101., illetve EUMSZ 102. cikknek felel meg.
3
Az említett megállapodás 11. cikke értelmében:
„(1)   E megállapodás melléklete szerint a Közösség intézményeinek a 8. és 9. cikk rendelkezéseit kell alkalmazniuk […] a közösségi jognak megfelelően, figyelemmel a Közösség intézményei és a Svájc hatóságai közötti szoros együttműködés szükségességére.
(2)   Svájc hatóságainak a 8. és 9. cikk rendelkezései szerint kell elbírálniuk minden megállapodás, döntés vagy összehangolt gyakorlat megengedhetőségét, […] amely Svájc és harmadik országok kereskedelmi kapcsolatában merül fel.”
4
A[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendeletet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) ugyanezen megállapodás keretében 2007. december 5‑i hatállyal alkalmazandóvá tette a légi közlekedésről szóló, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött megállapodással létrehozott Közösség–Svájc Légiközlekedési Vegyes Bizottságnak a légi közlekedésről szóló, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött megállapodás mellékletének helyettesítéséről szóló, 2007. december 5‑i 1/2007 határozata (HL 2008. L 34., 19. o.). E rendelet ezen időpontban a légiközlekedési ágazat vállalkozásaira vonatkozó versenyszabályok alkalmazásával kapcsolatos eljárás megállapításáról szóló, 1987. december 14‑i 3975/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 374., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 262. o.) helyébe lépett, amely utóbbi rendelet az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás hatálybalépése óta szerepelt e megállapodás mellékletében.
Az EUM‑Szerződés
5
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A belső piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a belső piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, így különösen:
a)
a beszerzési vagy eladási árak, illetve bármely egyéb üzleti feltétel közvetlen vagy közvetett rögzítése;
b)
a termelés, az értékesítés, a műszaki fejlesztés vagy a befektetés korlátozása vagy ellenőrzése;
c)
a piacok vagy a beszerzési források felosztása;
[…]”
Az EGT‑Megállapodás
6
Az Európai Gazdasági Térségről szóló 1992. május 2‑i megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.; a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikke mutatis mutandis az EUMSZ 101. cikknek felel meg.
7
A 2004. február 26‑i 411/2004/EK tanácsi rendelettel (HL 2004. L 68., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 17. o.) módosított 1/2003 rendeletet az EGT‑Megállapodásba illesztette egyrészt az EGT‑megállapodás XIV. mellékletének (Verseny), 21. jegyzőkönyvének (Vállalkozások esetében alkalmazandó versenyszabályok végrehajtásáról) és 23. jegyzőkönyvének (Felügyeleti hatóságok közötti együttműködésről) módosításáról szóló, 2004. szeptember 24‑i 130/2004 EGT‑vegyesbizottsági határozat (HL 2005. L 64., 57. o.), amely 2005. május 19‑én lépett hatályba, másrészt pedig az EGT‑megállapodás XIII. mellékletének (Közlekedés) és 21. jegyzőkönyvének (A vállalkozásokra alkalmazandó versenyszabályok végrehajtásáról) módosításáról szóló, 2005. március 11‑i 40/2005 EGT‑vegyesbizottsági határozat (HL 2005. L 198., 38. o.), amely ugyanazon a napon lépett hatályba.
Az 1/2003 rendelet
8
Az 1/2003 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a nemzeti bíróságok hoznak határozatot az [EUMSZ 101. vagy 102. cikkének] hatálya alá tartozó olyan megállapodásokról, döntésekről vagy magatartásokról, amelyek már [európai] bizottsági határozat tárgyát képezik, nem hozhatnak a Bizottság által elfogadott határozattal ellentétes határozatot. Kerülniük kell továbbá az olyan határozat kibocsátását, amely ellentétben állna a Bizottság által kezdeményezett eljárásban a Bizottság által tervezett határozattal. E célból a nemzeti bíróság felmérheti, hogy szükséges‑e az előtte folyó eljárást felfüggeszteni. Ez a kötelezettség nem érinti a[z EUMSZ 267. cikk] szerinti jogokat és kötelezettségeket.”
9
E rendelet 23. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőket írja elő:
„(2)   A Bizottság határozattal bírságot szabhat ki a vállalkozásokra vagy vállalkozások társulásaira, amennyiben azok akár szándékosan, akár gondatlanságból:
a)
megsértik [az EUMSZ 101.] vagy [EUMSZ 102. cikket]; vagy
[…]
A jogsértésben részt vevő vállalkozások és vállalkozások társulásai tekintetében a bírság egyenként nem haladhatja meg az előző üzleti év teljes forgalmának 10%‑át.
[…]
(3)   A bírság összegének megállapításakor a jogsértés súlyát és időtartamát is figyelembe kell venni.”
10
Az említett rendelet 32. cikkének c) pontja előírta, hogy e rendelet nem alkalmazandó „a közösségi repülőterek és harmadik országok közötti légi közlekedésre”.
11
E rendelkezést a 411/2004 rendelet 3. cikke 2004. május 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte.
A jogvita előzményei és a vitatott határozat
12
A jogvita előzményei és a vitatott határozat, amint azokat a megtámadott ítélet 1–61. pontja ismerteti, a jelen eljárás szempontjából a következőképpen foglalhatók össze.
13
A Latam Airlines a Lan Cargo anyavállalata. Ez utóbbi a légi árufuvarozási szolgáltatások piacán tevékenykedik.
14
Az árufuvarozás ágazatában a légitársaságok légi úton biztosítják a rakományok szállítását (a továbbiakban: fuvarozók). A fuvarozók általában a szállítmányozóknak nyújtanak árufuvarozási szolgáltatásokat, akik megszervezik e rakományoknak a feladók nevében történő szállítását. E szállítmányozók ennek ellentételezéseként olyan árat fizetnek a fuvarozóknak, amely egyrészt kilogrammonként számított díjakból, másrészt pedig különböző pótdíjakból tevődik össze.
A közigazgatási eljárás
15
2005. december 7‑én a Bizottsághoz a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.) alapján mentesség iránti kérelem érkezett a Deutsche Lufthansa AG és két leányvállalata, a Lufthansa Cargo AG és a Swiss International Air Lines AG részéről. E kérelem szerint versenyellenes kapcsolatok álltak fenn több fuvarozó között a légi árufuvarozás piacán nyújtott szolgáltatások árképző tényezőire vonatkozóan, nevezetesen az ún. „üzemanyag” és „biztonsági” pótdíj, valamint a pótdíjak utáni jutalékok szállítmányozók részére történő megfizetésének e fuvarozók általi megtagadása tekintetében (a továbbiakban: a jutalékfizetés megtagadása).
16
2006. február 14‑én és 15‑én a Bizottság több fuvarozó helyiségeiben előre be nem jelentett helyszíni vizsgálatot folytatott le.
17
E helyszíni vizsgálatokat követően több fuvarozó, köztük a Latam Airlines és a Lan Cargo, a jelen ítélet 15. pontjában említett, a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény alapján mentesség iránti kérelmet nyújtott be.
18
2007. december 19‑én a Bizottság kifogásközlést intézett 27 fuvarozóhoz, köztük a Latam Airlineshoz és a Lan Cargóhoz, amelyek ezt követően írásbeli észrevételeket nyújtottak be. 2008. június 30. és július 4. között meghallgatásra került sor.
Az eredeti határozat
19
2010. november 9‑én a Bizottság elfogadta az EUMSZ 101. cikk, az EGT‑Megállapodás 53. cikke és az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikke szerinti eljárásról (COMP/39258 – „Légi teherszállítás” ügy) szóló C(2010) 7694 végleges határozatot (a továbbiakban: eredeti határozat). E határozat címzettje 21 fuvarozó volt, amelyek között szerepelt a Latam Airlines és a Lan Cargo is.
20
Az említett határozat az indokolásában kifejtette, hogy az eljárás alá vont fuvarozók az árufuvarozási szolgáltatások nyújtása vonatkozásában összehangolták a díjszabással kapcsolatos magatartásukat, mivel megegyeztek az üzemanyagpótdíjban, a biztonsági pótdíjban és a jutalékfizetés megtagadásában, és ezáltal az EUMSZ 101. cikkbe, az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző, az Európai Gazdasági Térség (EGT) és Svájc területére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt.
A 2015. december 16‑i ítéletek
21
A 2015. december 16‑iLatam Airlines Group és Lan Cargo kontra Bizottság ítéletben (T‑40/11, EU:T:2015:986) a Törvényszék az eredeti határozatot Latam Airlinesra és a Lan Cargóra vonatkozó részében megsemmisítette. Az ugyanezen a napon hozott további tizenkét ítéletben a Törvényszék e határozatot egészben vagy részben szintén megsemmisítette annyiban, amennyiben az tizenkét másik fuvarozóra, illetve fuvarozói csoportra vonatkozott.
22
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az említett határozat indokolása hibás.
A vitatott határozat
23
2016. május 20‑án a Bizottság levelet küldött az eredeti határozatban említett – és e határozattal szemben a Törvényszékhez keresetet benyújtó – fuvarozóknak, amelyben arról tájékoztatta őket, hogy újból olyan határozatot kíván hozni, amely megállapítja, hogy részt vettek az EUMSZ 101. cikkbe, az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértésben, az ezen eredeti határozatban említett valamennyi útvonalon. A Bizottság egy hónapos határidőt biztosított számukra észrevételeik megtételére. Mindannyian éltek e lehetőséggel.
24
2017. március 17‑én a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot, amelynek 19 fuvarozó, köztük a Latam Airlines és a Lan Cargo a címzettje.
25
A vitatott határozat kifejti, hogy az eljárás alá vont fuvarozók az árufuvarozási szolgáltatások nyújtása vonatkozásában az egész világon összehangolták a díjszabással kapcsolatos magatartásukat az üzemanyagpótdíj, a biztonsági pótdíj és a jutalékfizetés megtagadása révén (a továbbiakban: vitatott kartell), és ezáltal az EUMSZ 101. cikkbe, az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követtek el.
26
E határozatnak „A tényállás ismertetése” című 4. szakaszában a Bizottság többek között jelezte, hogy a vizsgálat egy, a versenytársak között hosszú ideig fenntartott, két‑ és többoldalú kapcsolatok hálózatán alapuló, világszintű kartellt tárt fel azon magatartást illetően, amelyet a versenytársak az árufuvarozási szolgáltatások árának az előző pontban említett különböző elemeivel kapcsolatban elhatároztak, elterveztek, vagy amelynek elfogadását fontolgatták. Hangsúlyozta, hogy e kapcsolati hálózat közös célja a versenytársak díjszabással kapcsolatos magatartásának összehangolása, illetve az árpolitikájukkal kapcsolatos bizonytalanság csökkentése volt. Ezt követően ismertette az üzemanyagpótdíjra, a biztonsági pótdíjra, illetve a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó kapcsolatokat, és értékelte egyrészt a vitatott kartell egészére, másrészt pedig az említett határozat egyes címzettjeire vonatkozó ténybeli bizonyítékokat.
27
A vitatott határozatnak „A releváns versenyszabályok alkalmazása” című 5. szakaszában a Bizottság a jelen ügy tényállására az EUMSZ 101. cikket alkalmazta, kifejtve, hogy az e cikkre való hivatkozásokat az EGT‑Megállapodás 53. cikkére és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkére való hivatkozásként is kell érteni, mivel e rendelkezések – eltérő rendelkezés hiányában – mutatis mutandis alkalmazandók.
28
E tekintetben a joghatóságát illetően a Bizottság megvizsgálta a jelen ügyben a versenyszabályok megsértésének megállapítására és szankcionálására vonatkozó időbeli és területi joghatóságának korlátait.
29
Egyrészt a vitatott határozatnak „A Bizottság joghatósága” címet viselő 5.2 alszakaszát alkotó (822)–(832) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében rámutatott arra, hogy nem alkalmazza először is az EUMSZ 101. cikket a 2004. május 1. előtti, az Európai Unión belüli repülőterek és az EGT‑n kívüli repülőterek közötti útvonalakat (a továbbiakban: Unió – harmadik ország útvonalak) érintő megállapodásokra és magatartásokra, továbbá nem alkalmazza az EGT‑Megállapodás 53. cikkét a 2005. május 19. előtti, az Unió – harmadik ország útvonalakat, valamint az EGT‑Megállapodásban részes, de nem uniós tagországokban található repülőterek és harmadik országokban található repülőterek közötti útvonalakat (a továbbiakban: az EGT Unión kívüli része – harmadik ország útvonalak) érintő megállapodásokra és magatartásokra, és végül nem alkalmazza az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkét a 2002. június 1. előtti, az Unión belül található repülőterek és a Svájcban található repülőterek közötti útvonalakat (a továbbiakban: Unió–Svájc útvonalak) érintő megállapodásokra és magatartásokra. Az említett határozat (832) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy ugyanezen határozat „egyáltalán nem kíván arra utalni, hogy a Svájc [és] harmadik országok [közötti] árufuvarozási szolgáltatásokkal kapcsolatban bármilyen módon megsértették [az EK–Svájc légi közlekedési] megállapodás 8. cikkét”.
30
Másrészt a vitatott határozatnak „Az [EUMSZ] 101. cikknek és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének a bejövő útvonalakra való alkalmazhatósága” című 5.3.8 alszakaszát alkotó (1036)–(1046) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy milyen okokból utasítja el az eljárás alá vont több fuvarozó azon érveit, amelyek szerint a Bizottság a nemzetközi közjogi szabályokra tekintettel túllépte a joghatóságának korlátait, amikor megállapította és szankcionálta e két rendelkezés megsértését a harmadik országokból induló és az EGT‑be irányuló útvonalak (a továbbiakban: bejövő útvonalak) vonatkozásában.
31
Közelebbről az említett határozat (1045) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra, hogy e bejövő útvonalakra vonatkozó árufuvarozási szolgáltatásokat érintő versenyellenes magatartások „közvetlen, jelentős és előre látható hatásokkal járhatnak az Unión és az EGT‑n belül, mivel az EGT‑be irányuló légi szállítás megnövekedett költségei és ezáltal az importált áruk magasabb árai természetüknél fogva hatással lehetnek az EGT‑n belüli fogyasztókra”. Hozzátette, hogy a jelen ügyben e magatartások alkalmasak voltak arra is, hogy ilyen hatást gyakoroljanak az EGT‑n belül más fuvarozók által biztosított olyan árufuvarozási szolgáltatások nyújtására is, amelyekre a harmadik országok fuvarozói által használt EGT‑beli elosztópontok („hubs”) és az e szállítmányok célállomását jelentő azon EGT‑beli repülőterek között került sor, amelyeket a harmadik országbeli fuvarozó nem szolgált ki.
32
Egyébiránt ugyanezen határozat (1046) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra, hogy a vitatott kartellt „világszinten hajtották végre”, hogy a bejövő útvonalakra vonatkozó megállapodások szerves részét képezték az EUMSZ 101. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértésnek, és hogy a pótdíjak világszinten történő egységes alkalmazása e kartell kulcsfontosságú eleme volt.
33
A vitatott határozat 5.3. alszakasza, amely az EUMSZ 101. cikknek, az EGT‑Megállapodás 53. cikkének és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkének a jelen ügyre való alkalmazására vonatkozik, tartalmazza annak (833)–(1052) preambulumbekezdését. E határozat (846) preambulumbekezdésében a Bizottság először is megállapította, hogy az eljárás alá vont fuvarozók összehangolták magatartásukat, vagy befolyásolták a díjszabást, „ami végső soron” az üzemanyagpótdíjjal, a biztonsági pótdíjjal és a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos „árrögzítést jelentett”. Az említett határozat (861) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy „az árufuvarozási szolgáltatások díjszabási gyakorlata összehangolásának általános rendszere” – amelyet az általa folytatott vizsgálat feltárt – „olyan különböző cselekményekből álló összetett jogsértés” fennállását tanúsítja, „amelyek olyan megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak minősíthetők, amely keretében a versenytársak tudatosan az egymás közötti gyakorlati együttműködéssel helyettesít[ették] a verseny kockázatait”.
34
Másodszor, a vitatott határozat (869) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy „a szóban forgó magatartás az [EUMSZ] 101. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértésnek minősül”, kifejtve e határozat (870)–(902) preambulumbekezdésében, hogy a szóban forgó megállapodások egységes versenyellenes célt követtek, amely abban állt, hogy az EGT‑n belül az árufuvarozási ágazatban korlátozzák a versenyt, továbbá az árufuvarozási szolgáltatások nyújtására és azok díjszabására vonatkoztak, ugyanazon vállalkozásokat érintették, egységes és folyamatos jellegűek voltak, és három összetevőre, vagyis az üzemanyagpótdíjra, a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkoztak. Ennek keretében a Bizottság jelezte, e határozat (83) preambulumbekezdésében, hogy a Lan Cargo érintett volt az egységes jogsértés egyik összetevőjében, nevezetesen az üzemanyagpótdíjban, de azt is, hogy tudomása volt a fuvarozók között a biztonsági pótdíj és a pótdíjakra vonatkozó jutalékok megfizetése kapcsán folyó eszmecserékről is.
35
Harmadszor, az említett határozat (903) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a szóban forgó versenyellenes magatartás célja a verseny korlátozása volt legalább az Unión, az EGT‑n és Svájcon belül. E határozat (917) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében hozzátette, hogy ennélfogva nem szükséges figyelembe venni e magatartás konkrét hatásait.
36
Negyedszer, a vitatott határozat (972)–(1021) preambulumbekezdésében a Bizottság megvizsgálta hét harmadik ország szabályozását, amellyel kapcsolatban az eljárás alá vont több fuvarozó is azt állította, hogy az arra kötelezte őket, hogy a pótdíjakkal kapcsolatban egyeztessenek, ami így kizárja a releváns versenyszabályok alkalmazását. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy e fuvarozók nem bizonyították, hogy e harmadik országok kényszere alatt jártak el.
37
Ötödször, e határozat (1024)–(1035) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az egységes és folyamatos jogsértés alkalmas volt arra, hogy érzékelhetően érintse a tagállamok közötti, az EGT‑Megállapodásban részes felek közötti és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodásban részes felek közötti kereskedelmet.
38
A vitatott határozatnak „A jogsértés időtartama” című 7. szakasza tartalmazza e határozat (1146)–(1169) preambulumbekezdését. Amint az említett határozat (1146) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság megállapította, hogy a vitatott kartell 1999. december 7‑én kezdődött, és 2006. február 14‑ig tartott. E (1146) preambulumbekezdésben kifejtette, hogy e kartell megsértette:
–
az EUMSZ 101. cikket az Unión belüli repülőterek közötti légi közlekedés tekintetében 1999. december 7‑től 2006. február 14‑ig;
–
az EUMSZ 101. cikket az Unió – harmadik ország útvonalakon zajló légi közlekedés tekintetében 2004. május 1‑jétől 2006. február 14‑ig;
–
az EGT‑Megállapodás 53. cikkét az EGT‑n belüli repülőterek közötti légi közlekedés (a továbbiakban: EGT‑n belüli útvonalak) tekintetében 1999. december 7. és 2006. február 14. között;
–
az EGT‑Megállapodás 53. cikkét az EGT Unión kívüli része – harmadik ország útvonalakon zajló légi közlekedés tekintetében 2005. május 19‑től 2006. február 14‑ig;
–
az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkét az Unió–Svájc útvonalakon zajló légi közlekedés tekintetében 2002. június 1‑jétől 2006. február 14‑ig.
39
Ugyanezen határozat (1169) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a jogsértés időtartama a Lan Cargo esetében 2003. február 25‑től 2006. február 14‑ig tartott. A Bizottság korábban a vitatott határozat (1103)–(1108) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a Latam Airlinest illetően, amely ebben az időszakban a Lan Cargo társasági tőkéjének 99,9%‑ával rendelkezett, vélelmezni kell, hogy meghatározó befolyást gyakorol leányvállalatára, következésképpen az említett időszak egésze tekintetében a Lan Cargóval egyetemlegesen felelős.
40
E határozat rendelkező részének 1., 3. és 4. cikke a következőképpen szól:
„1. cikk
Azáltal, hogy a légi árufuvarozási szolgáltatások nyújtása esetében díjszabással kapcsolatos magatartásukat világszerte összehangolták az üzemanyagpótdíj, a biztonsági pótdíj és a pótdíjak utáni jutalékfizetés tekintetében, az alábbi vállalkozások az alábbi útvonalakon és időszakokban a következő egységes és folyamatos jogsértést követték el az [EUMSZ] 101. cikk, az [EGT‑Megállapodás] 53. cikke és az [EK–Svájc légi közlekedési megállapodás] 8. cikke tekintetében.
(1)
A következő vállalkozások megsértették az [EUMSZ 101. cikket] és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét az [EGT‑n belüli] útvonalak tekintetében a következő időszakokban:
[…]
i)
[a Latam Airlines] 2003. február 25‑től 2006. február 14‑ig;
j)
[a Lan Cargo] 2003. február 25‑től 2006. február 14‑ig;
[…]
(2)
A következő vállalkozások megsértették az [EUMSZ] 101. cikket [az Unió – harmadik ország] útvonalak tekintetében a következő időszakokban:
[…]
i)
[a Latam Airlines] 2004. május 1‑jétől 2006. február 14‑ig;
j)
[a Lan Cargo] 2004. május 1‑jétől 2006. február 14‑ig;
[…]
(3)
A következő vállalkozások megsértették az EGT‑Megállapodás 53. cikkét [az EGT Unión kívüli része – harmadik ország] útvonalak tekintetében a következő időszakokban:
[…]
i)
[a Latam Airlines] 2005. május 19‑től 2006. február 14‑ig;
j)
[Lan Cargo] 2005. május 19‑től 2006. február 14‑ig;
[…]
(4)
A következő vállalkozások megsértették az [EK–Svájc légi közlekedési megállapodás] 8. cikkét [az Unió‑Svájc] útvonalak tekintetében a következő időszakokban:
[…]
i)
[a Latam Airlines] 2003. február 25‑től 2006. február 14‑ig;
j)
[a Lan Cargo] 2003. február 25‑től 2006. február 14‑ig;
[…]
3. cikk
A Bizottság a következő bírságokat szabja ki a jelen határozat 1. cikkében hivatkozott egységes és folyamatos jogsértés miatt […]:
[…]
i)
[a Latam Airlines és a Lan Cargo tekintetében] egyetemlegesen: 8220000 [euró];
[…]
4. cikk
Az 1. cikkben hivatkozott vállalkozások haladéktalanul megszüntetik az említett cikkben hivatkozott egységes és folyamatos jogsértést, amennyiben ezt még nem tették meg.
Kötelesek továbbá tartózkodni minden olyan cselekménytől vagy magatartástól, amelynek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
41
A Törvényszék Hivatalához 2017. május 31‑én benyújtott keresetlevelükkel a Latam Airlines és a Lan Cargo keresetet indítottak elsődlegesen a vitatott határozat őket érintő részében történő megsemmisítése, másodlagosan pedig a kiszabott bírság eltörlése vagy összegének csökkentése iránt.
42
Keresetük alátámasztása érdekében hét megsemmisítési jogalapra hivatkoztak.
43
E jogalapok közül az első a téves jogalkalmazáson és ténybeli hibákon alapult, amikor a Latam Airlinesnak és a Lan Cargónak tudták be az egységes és folyamatos jogsértésért való felelősséget, annak a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevőit illetően. A második jogalap az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos részében a Latam Airlines és a Lan Cargo jogsértésben való részvételének megállapítása során való téves jogalkalmazáson és az annak során vétett ténybeli hibákon alapult. A harmadik jogalap azon alapult, hogy a Bizottság nem rendelkezett joghatósággal arra, hogy megállapítsa e fuvarozók felelősségét az EGT‑n belüli útvonalakon, az EGT Unión kívüli része – harmadik ország útvonalakon és az Unió–Svájc útvonalakon. A negyedik jogalap azt rótta fel a Bizottságnak, hogy ténybeli hibákat vétett, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította a „világszintű kartell” fennállását. Ez utóbbi jogalap négy részből állt, amelyek közül a harmadik azt kifogásolta, hogy a Bizottság túllépte hatáskörét, és bizonytalanságot teremtett a jogsértés földrajzi kiterjedését illetően. A hatodik jogalap a védelemhez való jog megsértésén és a megfelelő indokolás hiányán alapult, mivel a Latam Airlines és a Lan Cargo lényegében azt állította, hogy a vitatott határozat olyan új ténybeli és jogi értékeléseken alapult, amelyekkel kapcsolatban nem lehetett meghallgatni őket.
44
A megtámadott ítéletben a Törvényszék helyt adott az első jogalapnak, részben helyt adott a második és a harmadik jogalapnak, a többi jogalapot pedig elutasította. Következésképpen megsemmisítette a vitatott határozat 1. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontját, (3) bekezdésének i) és j) pontját, (4) bekezdésének i) és j) pontját, valamint e határozat 1. cikke (2) bekezdésének i) és j) pontját, abban a részében, amelyben megállapítja, hogy a fellebbezők egyrészt részt vettek az egységes és folyamatos jogsértésnek a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevőiben, másrészt pedig az egységes és folyamatos jogsértésnek az üzemanyagpótdíjra vonatkozó összetevőjében 2005. július 22. előtt. A Törvényszék az említett határozat 3. cikkének i) pontját is megsemmisítette, a felperesekkel szemben egyetemlegesen kiszabott bírság összegét 2244000 euróban állapította meg, a keresetet ezt meghaladó részében pedig elutasította.
A felek kérelmei a fellebbezési eljárásban
45
Fellebbezésükben a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet abban a részében, amelyben az elutasítja a keresetüket;
–
semmisítse meg a vitatott határozatot az őket érintő részében, vagy másodlagosan részben semmisítse meg, és csökkentse a bírság összegét, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
46
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a Latam Airlinest és a Lan Cargót kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
47
Fellebbezésük alátámasztása érdekében a Latam Airlines és a Lan Cargo négy jogalapra hivatkoznak, amelyek közül az első a téves jogalkalmazáson alapul, annyiban, hogy a Törvényszék a vitatott határozatot csak részben semmisítette meg, a második a védelemhez való jog amiatti megsértésén alapul, hogy nem indokolták meg a kifogásközlésben említett egyes vállalkozásokkal szembeni eljárások megszüntetését, a harmadik a Bizottságnak a „világszintű kartell” fennállásának megállapítására vonatkozó joghatóságával kapcsolatos téves jogalkalmazására, a negyedik pedig a jogsértés földrajzi kiterjedésének meghatározásával kapcsolatos téves jogalkalmazásra.
A vitatott határozat csupán részleges megsemmisítésére alapított első jogalapról
A felek érvelése
48
Az első jogalap lényegében három részből áll.
49
E jogalap első részében a Latam Airlines és a Lan Cargo arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését azáltal, hogy nem semmisítette meg teljes egészében a vitatott határozatot.
50
A Törvényszék, amely csak annyiban semmisítette meg a vitatott határozatot, amennyiben az megállapította az egységes és folyamatos jogsértésben annak a biztonsági pótdíjjal és a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos összetevőiben való részvételüket, ugyanakkor helybenhagyta e határozatot az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőjükben 2005. július 22‑től kezdődően való részvételüket illetően, elmulasztotta értékelni, hogy azok az elemek, amelyek megsemmisítését megállapította, elválaszthatók‑e egymástól, és hogy a fennmaradó összetevő olyan volt‑e, ami nem módosítja az egységes és folyamatos jogsértés lényegét.
51
A 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 38. pontjából azonban az következik, hogy valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók a jogi aktus többi részétől, ami azt feltételezi, hogy az ilyen részleges megsemmisítés nem módosítja a jogi aktus lényeges tartalmát.
52
A jelen ügyben a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevők nem választhatók el az egységes és folyamatos jogsértéstől anélkül, hogy annak lényeges tartalmát ne változtatnák meg. A Bizottság ugyanis a vitatott határozat (863) preambulumbekezdésében maga is úgy ítélte meg, hogy mesterséges lett volna felosztani az egységes cél által jellemzett vitatott magatartást, azt úgy kezelve, mintha az egymástól elkülöníthető jogsértésekből állna. Márpedig a 2013. július 4‑iBizottság kontra Aalberts Industries és társai ítéletben (C‑287/11 P, EU:C:2013:445, 65. pont) a Bíróság az ezen ügy tárgyát képező határozat azonos módon megfogalmazott indokát vette figyelembe annak megállapításakor, hogy a megállapított jogsértés nem volt felosztható (különböző összetevőkre). Ezenkívül a Bizottság e határozatban nem említette, hogy az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos versenyellenes magatartásban való részvétel önmagában jogsértésnek minősül. Nem támaszkodhat az említett határozat (871) preambulumbekezdésére sem, amely szerint bizonyos találkozók, bizonyos kapcsolatok vagy a versenytársak közötti bizonyos információcserék önmagukban jogsértéseknek tekinthetők. Végül a biztonsági pótdíjjal és a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos összetevők nem pusztán járulékosak az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőhöz képest. Márpedig ez utóbbi tekintetben a 2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítéletből (C‑603/13 P, EU:C:2016:38) kitűnik, hogy kizárólag a pusztán járulékos összetevők részleges megsemmisítése nem módosítja az egységes és folyamatos jogsértés lényegét. A Latam Airlines és a Lan Cargo hozzáteszik, hogy az szétválaszthatóság hiánya különösen nyilvánvaló a biztonsági pótdíjat illetően, amely álláspontjuk szerint az üzemanyagpótdíjjal egyenértékű, és nem csupán járulékos összetevő.
53
Az első jogalapnak az indokolási kötelezettség megsértésére alapított második részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kifogásolják, hogy a Törvényszék körkörös érvelést követett, és nem indokolta meg a megtámadott ítélet 632. pontjában szereplő azon állítást, amely szerint nem bizonyították, hogy a Bizottság hibát vétett, amikor az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőjében megállapította felelősségüket az egységes és folyamatos jogsértésért. A Törvényszék így elmulasztotta értékelni, hogy az egységes és folyamatos jogsértésnek a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevői szétválaszthatók‑e, és hogy a fennmaradó összetevő olyan volt‑e, ami nem módosítja az ilyen jogsértés lényegét.
54
E jogalap harmadik részében a Latam Airlines és a Lan Cargo arra hivatkozik, hogy a jelen ítélet 53. pontjában felidézett indokolással a Törvényszék megfordította a bizonyítási terhet, amikor megállapította, hogy nem bizonyították az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőért való felelősség hiányát, holott a Bizottság feladata az EUMSZ 101. cikkbe ütköző jogsértések bizonyítása.
55
A Bizottság szerint az első jogalap megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
– Előzetes észrevételek
56
Emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék helyt adott a Latam Airlines és a Lan Cargo által felhozott első jogalapnak, amelyet a Lan Cargónak az egységes és folyamatos jogsértésnek a biztonsági pótdíjjal és a jutalékok megfizetésével kapcsolatos összetevőiben való részvétele megállapítása során történt téves jogalkalmazásra alapítottak. A Törvényszék ebből a megtámadott ítélet 631. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy meg kell semmisíteni a vitatott határozat 1. cikkének (2) bekezdését annyiban, amennyiben az az egységes és folyamatos jogsértés e két összetevőjét a Latam Airlinesnak és a Lan Cargónak tudta be. Ezen ítélet 632. pontjában azonban hozzátette, hogy a Latam Airlines és a Lan Cargo állításával ellentétben, ezen indokok miatt nem kell teljes egészében megsemmisíteni a vitatott határozatot, mivel a Bizottság által az említett összetevőkért való felelősségükkel kapcsolatban vétett hibák ellenére nem bizonyították, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta volna a jogot, amikor megállapította, hogy részt vettek az említett jogsértésben.
57
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot azáltal, hogy megtagadta a vitatott határozat teljes egészében való megsemmisítését.
58
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók az aktus többi részétől, ami azt feltételezi, hogy az ilyen részleges megsemmisítés nem módosítja annak lényeges tartalmát (lásd ebben az értelemben: 2020. május 14‑iNKT Verwaltung és NKT kontra Bizottság ítélet, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 292. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. február 16‑iMagyarország kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑156/21, EU:C:2022:97, 293. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A Bíróság pontosította a vállalkozások egységes és folyamatos jogsértést képező több versenyellenes magatartásban való részvételét megállapító bizottsági határozatok részleges megsemmisítésének feltételeit.
60
A Bíróság a 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 44. pontjában megállapította, hogy amennyiben a vállalkozás közvetlenül részt vett egy vagy több, egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartásban, ám nem bizonyított, hogy saját magatartásával hozzá kívánt volna járulni a kartell többi résztvevője által követett közös célokhoz, és hogy tudomása lett volna az említett résztvevők által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított valamennyi egyéb jogsértő magatartásról, illetve hogy e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát elfogadni, a Bizottság csak arra jogosult, hogy az olyan magatartásokért fennálló felelősségét tudja be e vállalkozásnak, amelyekben közvetlenül részt vett, valamint az olyan, a többi vállalkozás által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított magatartásokért való felelősséget, amelyekről bizonyított, hogy tudomása volt, vagy azokat észszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát elfogadni.
61
A Bíróság ezen ítélet 45. pontjában azt is kiemelte, hogy egy ilyen körülmény nem vezethet ahhoz, hogy a Bizottság felmentse e vállalkozást az azon magatartásokért fennálló felelőssége alól, amelyekben nyilvánvalóan részt vett, vagy amelyekért egyértelműen felelősségre vonható. E 45. pontban, akárcsak a 2002. június 16‑iQuanta Storage kontra Bizottság ítélet (C‑699/19 P, EU:C:2022:483) 90. pontjában, azt is kiemelte, hogy az a tény, hogy valamely vállalkozás nem vett részt a kartellt képező összes elemben, vagy hogy kisebb szerepet játszott azon aspektusaiban, amelyekben részt vett, irreleváns az általa elkövetett jogsértés létezésének megállapítására nézve; ezeket az elemeket a jogsértés súlyának értékelésekor és adott esetben a bírság megállapításakor kell figyelembe venni.
62
A Bíróság a 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 46. pontjában, amelyet a 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet (C‑697/19 P, EU:C:2022:478) 68. pontja is átvett, pontosította, hogy egy átfogó kartellt egységes és folyamatos jogsértésnek minősítő bizottsági határozat csak akkor „választható” ily módon „szét”, ha egyrészt az említett vállalkozás a közigazgatási eljárás során lehetőséget kapott arra, hogy megértse, hogy az ilyen jogsértést képező minden egyes magatartásért is felelősségre vonják, és hogy ezzel kapcsolatosan védekezzen, másrészt pedig, ha a szóban forgó határozat e tekintetben kellőképpen egyértelmű.
63
A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, a 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 47. pontjában, hogy amikor a jelen ítélet fenti pontjában kifejtett feltételek teljesülnek, amennyiben az uniós bíróság azt állapítja meg, hogy a Bizottság nem bizonyította jogilag megkövetelt módon azt, hogy valamely vállalkozásnak az egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartások valamelyikében való részvétele során tudomása volt a kartell többi résztvevője által azonos célok elérése végett megvalósított többi versenyellenes magatartásról, illetve azt, hogy e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát elfogadni, az egyetlen következtetés, amelyet ebből levonhat, az, hogy nem állapítható meg e vállalkozásnak az e többi magatartásért, és ennélfogva az egységes és folyamatos jogsértés egészéért fennálló felelőssége, továbbá a megtámadott határozatot kizárólag e vonatkozásban kell megalapozatlannak tekinteni. Az egységes és folyamatos jogsértés egészéért való felelősséget valamely vállalkozásnak betudó határozat feloszthatósága, miközben e vállalkozás abban csak a jogsértés egyik összetevőjében vett részt, nem függ tehát a fent említettektől eltérő feltételektől.
64
A jelen ügyben a megtámadott ítélet 581. és 615., valamint 630–632. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság, még ha bizonyította is, hogy e fuvarozók 2005. július 22‑tól részt vettek az egységes és folyamatos jogsértésnek az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőjében, nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy az említett fuvarozók a megkövetelt tudomással bírtak az egységes és folyamatos jogsértésről annak két másik, a biztonsági pótdíjra és a jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevőjében.
65
A Latam Airlines és a Lan Cargo érveit tehát a jelen ítélet 60–63. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel kell megvizsgálni.
– Az arra alapított első részről, hogy a Törvényszék nem értékelte a megsemmisített elemek szétválaszthatóságát
66
Első jogalapjuk első részében a Latam Airlines és a Lan Cargo lényegében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott határozatot csak annyiban semmisítette meg, amennyiben az az egységes és folyamatos jogsértés biztonsági pótdíjra és jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevőiben való részvételükre vonatkozik, miközben álláspontjuk szerint annak a megállapításnak, amely szerint a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a második fellebbezőnek a megkövetelt tudomása volt az egységes és folyamatos jogsértés e két összetevőjéről, e határozat teljes egészében történő megsemmisítését kellett volna eredményeznie.
67
A jelen ítélet 60–63. pontjában idézett ítélkezési gyakorlatból következik, hogy mivel azon ténynek az uniós bíróság általi megállapítása, miszerint a Bizottság nem bizonyította jogilag megkövetelt módon, hogy valamely vállalkozásnak az egy vagy több, egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartásban való részvétele során tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított magatartásról, illetve az, hogy e magatartást észszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát elfogadni, a fenti 45. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében nem vezethet ahhoz, hogy a Bizottság felmentse e vállalkozást az azon magatartásokért fennálló felelőssége alól, amelyekről nyilvánvaló, hogy részt vett bennük, vagy amelyekről egyértelmű, hogy azokért felelősségre vonható, az uniós bíróság csupán arra szorítkozhat, hogy megállapítsa a megtámadott határozat részleges semmisségét. Ugyanis mivel egy, valamely vállalkozás EUMSZ 101. cikket sértő kartellben való részvételét megállapító bizottsági határozatnak már a tárgya is az ilyen jogsértésnek minősülő egy vagy több magatartás megállapítása, a részleges megsemmisítés nem változtatja meg e határozat lényeges tartalmát (2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 50. és 51. pont).
68
E körülmények között a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor csak részben semmisítette meg a vitatott határozatot, hiszen az nem kérdőjelezte meg a Lan Cargo részvételét az üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos eszmecserékben.
69
Nem igazolhat ettől eltérő következtetést a fellebbezők azon érve, amely szerint a Bizottság a vitatott határozat (863) preambulumbekezdésében maga is úgy ítélte meg, hogy „mesterséges volt szétválasztani egy egységes célkitűzés által jellemzett […] folyamatos magatartást oly módon, hogy azt úgy kezelik, mintha elkülönülő jogsértésekből állna, miközben olyan egységes jogsértésről volt szó, amely fokozatosan megállapodások és összehangolt magatartások formájában nyilvánul meg”. A megtámadott ítélet 471–581. pontjából ugyanis, amelyek a Lan Cargo üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos egységes és folyamatos jogsértés összetevőjében való részvételére vonatkozó bizonyíték ellenőrzésére vonatkoznak, egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék nem azt állapította meg, hogy ez az összetevő elkülönülő és elszigetelt jogsértésnek minősül, hanem az, hogy a Bizottság megalapozottan vélte úgy, hogy a Lan Cargo ezen összetevőben való részvétele és az említett összetevőre vonatkozó egyéb magatartásokról való bizonyított vagy vélelmezett tudomása miatt az egységes és folyamatos jogsértés, amellyel az eljárás alá vont fuvarozók összehangolták az árufuvarozási szolgáltatások díjszabásával kapcsolatos magatartásukat, betudható e fuvarozónak. Ezt az értékelést megerősíti a megtámadott ítélet 429. pontjában tett azon megállapítás, amely szerint az üzemanyagpótdíj az árufuvarozási szolgáltatások árának egyik eleme volt, és hogy az egységes és folyamatos jogsértésnek az üzemanyagpótdíjra vonatkozó összetevője következésképpen az árufuvarozási szolgáltatások díjszabására vonatkozott.
70
Márpedig az a körülmény, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Lan Cargo tudott a biztonsági pótdíjjal kapcsolatos információcseréről, sem pedig a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos információcserékről, nem volt alkalmas a megállapított jogsértés egységes és folyamatos jellegének megkérdőjelezésére, amely egészében nem is e fuvarozónak volt betudható (lásd analógia útján: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 160. pont).
71
Ami a fellebbezőknek a 2013. július 4‑iBizottság kontra Aalberts Industries és társai ítéletre (C‑287/11 P, EU:C:2013:445) alapított érvét illeti, elegendő rámutatni arra, hogy – amint az a 60–63. pontjából kitűnik – ezen ítélet egy olyan esetre vonatkozik, amelyben, a jelen ügytől eltérően, az érintett vállalkozás egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele nem nyert bizonyítást.
72
Következésképpen az első jogalap első részét, mint megalapozatlant, el kell utasítani.
– A bizonyítási teher megfordulására vonatkozó harmadik részről
73
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a versenyszabályok megsértését állító fél vagy hatóság feladata a jogsértés bizonyítása, és az e szabályok megsértésének megállapítása ellen védekezésül felhozott jogalapra hivatkozó vállalkozásnak vagy vállalkozások társulásának a feladata annak bizonyítása, hogy fennállnak a védekezésül felhozott jogalap alapjául szolgáló szabály alkalmazásának feltételei, így az említett hatóságnak más bizonyítékokra kell hivatkoznia. Azonban, még ha a bizonyítási teher ezen elvek szerint vagy a Bizottságra, vagy pedig az érintett vállalkozásra hárul is, az egyik fél által hivatkozott tényállási elemek olyan jellegűek lehetnek, hogy a másik felet magyarázatra vagy igazolásra kötelezhetik, amelynek hiányában megállapítható, hogy a bizonyítási teherre vonatkozó szabályoknak eleget tettek (2004. január 7‑iAalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 78. és 79. pont; 2010. június 17‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, C‑413/08 P, EU:C:2010:346, 29. és 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a fellebbezők az első fellebbezési jogalap harmadik részében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 632. pontjában megfordította a bizonyítási terhet, miközben ez az érvelés a megtámadott ítélet téves olvasatán alapul.
75
Ezen 632. pont ugyanis a megtámadott ítélet 581. pontjára utal vissza. Márpedig a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok megvizsgálását követően a Törvényszék ezen ítélet 580. pontjában rámutatott arra, hogy ezen intézmény megalapozottan állapította meg, hogy a Lan Cargo a megkövetelt tudomással bírt az egységes és folyamatos jogsértés üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőjéről, de csak 2005. július 22‑től, és hogy a Bizottság hibát vétett, amikor az ezen időpontot megelőző időszak tekintetében állapította meg a fellebbezők felelősségét ezen összetevőt illetően. Az említett ítélet 581. pontjában a Törvényszék hozzátette, hogy figyelemmel arra, hogy a fellebbezők ez utóbbi időpontot követően vettek részt az említett összetevőben, a Bizottság által vétett hiba nem volt olyan jellegű, ami a vitatott határozat teljes egészében történő megsemmisítését indokolta volna. A Törvényszék tehát nem fordította meg a fellebbezők jogsértésben való részvételére vonatkozó bizonyítási terhet, mivel lényegében úgy ítélte meg, hogy a Bizottságra hárul e részvétel bizonyítása, és hogy a Latam Airlinesnak és a Lan Cargónak az egységes és folyamatos jogsértés üzemanyagpótdíjjal kapcsolatos összetevőjében való részvétele bizonyításának ettől kezdve a 2005. július 22‑től kezdődő időszakra kellett vonatkoznia.
76
Ebben az összefüggésben a megtámadott ítélet 632. pontjában szereplő azon állítás, amely szerint a fellebbezők „nem bizonyították, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy részt vettek” a vitatott határozatban említett egységes és folyamatos jogsértésben, csak úgy értelmezhető, hogy a fellebbezők által az első kereseti jogalapjuk alátámasztásaként előadott érvek nem elegendőek e határozat teljes egészében való megsemmisítésének igazolásához.
77
Következésképpen az első jogalap harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– Az indokolás hiányosságaira alapított második részről
78
Az első jogalap első és harmadik részének vizsgálatából kitűnik, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, és nem is fordította meg a bizonyítási terhet, amikor úgy ítélte meg, hogy az a tény, hogy nem róható fel a fellebbezőknek az egységes és folyamatos jogsértés biztonsági pótdíjra és jutalékfizetés megtagadására vonatkozó összetevőiben való részvétel, nem igazolhatja a vitatott határozat őket érintő részének teljes megsemmisítését.
79
E körülmények között e jogalap második részét, amellyel a fellebbezők lényegében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 632. pontjában nem fejtette ki a jogilag megkövetelt módon azokat az indokokat, amelyek miatt a vitatott határozat teljes megsemmisítése az ő tekintetükben a jelen ügyben nem volt indokolt, mint hatástalant el kell utasítani.
80
A Törvényszék által az indokolási kötelezettség tekintetében vétett hibák ugyanis nem olyan jellegűek, amelyek maguk után vonnák a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, ha annak rendelkező része más jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik (2015. február 12‑iBizottság kontra IPK International ítélet, C‑336/13 P, EU:C:2015:83, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81
Ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, még ha a megtámadott ítélet 632. pontjából nem is tűnnének ki kellően egyértelműen azok az indokok, amelyek alapján a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nem kell teljes egészében megsemmisítenie a vitatott határozatot a fellebbezőket érintő részében, e körülmény nem elegendő a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésének igazolásához.
82
Következésképpen az első jogalapnak az indokolási kötelezettség megsértésére alapított második részét mint hatástalant el kell utasítani.
83
Ebből következik, hogy az első jogalapot részben mint hatástalant, részben mint megalapozatlant el kell utasítani.
A védelemhez való jog megsértésére alapított, második jogalapról
A felek érvelése
84
Második jogalapjukkal a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a védelemhez való joguk terjedelmének értékelése során.
85
Ez a jogalap két részből áll.
86
E jogalap első részében a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a védelemhez való jog abból eredő megsértésének értékelése során, hogy a Bizottság nem indokolta meg, hogy miért állt el a kifogásoktól tizenhárom fuvarozóval és egy szolgáltatóval szemben.
87
Érvelésük alátámasztása érdekében a Latam Airlines és a Lan Cargo a 2014. október 9‑iICF kontra Bizottság ítéletből (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274) eredő ítélkezési gyakorlatra hivatkoznak, és arra hivatkoznak, hogy a jelen ügyben a kifogásoktól való elállás érezhetően módosította a megállapított jogsértések bizonyítékait, így a Bizottság köteles lett volna lehetővé tenni a határozata végső címzettjeit képező fuvarozók számára, hogy kifejtsék az ezen elállással kapcsolatos észrevételeiket.
88
E tekintetben azt állítják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 555. és 574. pontjában egy 2005. július 22‑i levélre hivatkozott, amely fontos szerepet játszott a vitatott határozat tárgyát képező jogsértésben való részvételük értékelésében, miközben egyes fuvarozók, amelyek tekintetében a Bizottság elállt a kifogásoktól, szintén válaszoltak erre a levélre. Hozzáteszik, hogy a megtámadott ítélet 350. és 351. pontjában a Törvényszék azzal az indokkal utasította el az arra alapított érvelésüket, hogy gyanújuk szerint egy másik fuvarozóval szemben állami kényszer hatására szüntették meg az eljárást, hogy nem tudták bizonyítani ilyen kényszer fennállását.
89
Egyébiránt ugyanezen okokból a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állítja, hogy a megtámadott ítélet indokolása legalábbis hiányos, mivel szerintük a Törvényszék nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy a kifogásoktól való elállás nem módosítja érzékelhetően a bizonyítékokat.
90
A második jogalap második részében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor a megtámadott ítélet 568. pontjában úgy ítélte meg, hogy a 2025. július 22‑i levél alapján indult üzenetváltások, és különösen az infowarding.com internetes oldal használatával kapcsolatos reakciók, valamint az egyik fuvarozó arra irányuló kísérlete, hogy kapcsolatba lépjen az üzemanyagpótdíjra vonatkozó, ezen oldalon feltűnt reklám szerzőjével, „mindazonáltal arról a – több, eljárás alá vont fuvarozó által osztott – közös elvárásról tanúskodik, hogy tiszteletben tartsák az [üzemanyagpótdíjra] vonatkozó piaci szabályokat”. A fellebbezők szerint nyilvánvaló, hogy e reakciók és e kísérlet, amelyek olyan vállalkozásoktól származtak, amelyek nem voltak címzettjei a vitatott határozatnak, nem tanúsíthatták e határozat címzettjeit képező, „eljárás alá vont fuvarozóknak” az elvárásait.
91
A Bizottság úgy véli, hogy az említett jogalap nincs alátámasztva.
A Bíróság álláspontja
92
Meg kell állapítani, hogy a második jogalap első része a jelen ítélet 87. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat téves értelmezésén alapul. Ugyanis, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 252. pontjában lényegében kifejtette, az indokolási kötelezettség tiszteletben tartása érdekében az uniós intézmények nem kötelesek az általuk elfogadott jogi aktusokban kifejteni azokat az indokokat, amelyek miatt nem fogadtak el hasonló, harmadik feleknek címzett jogi aktusokat. Következésképpen a Bizottság a versenyszabályok megsértését megállapító határozatban nem köteles kifejteni azokat az okokat, amelyek miatt úgy határozott, hogy nem indít eljárást, illetve nem szankcionál bizonyos vállalkozásokat a szóban forgó jogsértésért.
93
A Törvényszék a megtámadott ítélet 254. pontjában szintén helyesen emlékeztetett arra az ítélkezési gyakorlatra, amely szerint, ha a Bizottság eláll az érintett eljárásban eredetileg részt vevő egyes társaságokkal szemben felhozott összes kifogástól, nem kötelezhető arra, hogy lehetővé tegye a határozatának végső címzettjeként szereplő társaságok számára, hogy kifejtsék álláspontjukat ezen elállással kapcsolatban, mivel a kifogások kiegészítésének az érintettekkel való közlése, és ennélfogva a számukra meghagyott azon lehetőség, hogy az ezzel kapcsolatos álláspontjukat kifejtsék, csak abban az esetben kötelező, ha a Bizottságnak új cselekményeket kell az érintett vállalkozások terhére rónia, vagy jelentősen módosítania kell a vitatott jogsértésekre vonatkozó bizonyítékokat (2014. október 9‑iICF kontra Bizottság ítélet, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, 36. pont).
94
Ezen ítélkezési gyakorlatból csupán az következik, hogy a Bizottság köteles újból meghallgatni azokat a vállalkozásokat, amelyekkel szemben folytatja az eljárást, amennyiben – azt követően, hogy egyes más vállalkozások tekintetében elállt az eljárástól – új cselekményeket ró az elsőként említett vállalkozások terhére, vagy jelentősen módosítja azokat a bizonyítékokat, amelyeket figyelembe fog venni. Ezzel szemben, ellentétben a fellebbezők látszólagos vélekedésével, az említett ítélkezési gyakorlat nem értelmezhető úgy, hogy az arra kötelezné a Bizottságot, hogy egyrészt az egyes vállalkozásokkal szembeni eljárások megszüntetését követően újból meghallgassa azokat a vállalkozásokat, amelyekkel szemben fenntartotta az eljárást azon bizonyítékok tekintetében, amelyekkel kapcsolatban e vállalkozásoknak már volt lehetőségük kifejteni álláspontjukat, másrészt pedig, hogy határozatában ismertesse, hogy az egyes vállalkozásokkal szembeni eljárások megszüntetése miként befolyásolhatja e bizonyítékok értékelését.
95
A jelen ügyben a megtámadott ítéletből nem tűnik ki, és a fellebbezők nem állítják, hogy a Törvényszék előtti eljárásban ők arra hivatkoztak, hogy egyes vállalkozásokkal szemben az eljárások megszüntetését követően a Bizottság új cselekményeket rótt volna rájuk, vagy hogy jelentősen módosította volna azokat a bizonyítékokat, amelyeket velük szemben figyelembe akart venni. E körülmények között a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság a vitatott határozatban nem volt köteles kifejteni azokat az indokokat, amelyek miatt elállt egyes vállalkozásokkal szemben az eljárásoktól, illetve nem volt köteles lehetővé tenni a fellebbezők számára, hogy kifejtsék az ezen elállással kapcsolatos álláspontjukat.
96
Következésképpen a második jogalap első részét, mint megalapozatlant, el kell utasítani.
97
Ami a második jogalap második részét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy ha a fellebbező a bizonyítékoknak a Törvényszék általi elferdítésére hivatkozik, akkor az EUMSZ 256. cikk, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdése és a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján pontosan meg kell jelölnie a szerinte a Törvényszék által elferdített bizonyítékokat, és bizonyítania kell azokat az elemzési hibákat, amelyek szerinte a Törvényszéket az értékelése során ezen elferdítéshez vezették. Egyébként, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése (2022. november 10‑iBizottság kontra Valencia Club de Fútbol ítélet, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
98
Így tehát nem elegendő azt bizonyítani, hogy valamely dokumentum másként is értelmezhető, mint ahogyan azt a Törvényszék értelmezte (2024. március 5‑iKočner kontra Europol ítélet, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99
A jelen ügyben a fellebbezőknek a jelen ítélet 90. pontjában összefoglalt érvelése mindössze azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az állítólag elmulasztotta figyelembe venni azt a tényt, hogy a 2005. július 22‑i levélre adott reakciók és az e levéllel érintett reklám szerzőjével való kapcsolatfelvételre tett kísérlet olyan vállalkozásoktól származott, amelyek nem voltak címzettjei a vitatott határozatnak.
100
Márpedig a 2005. július 22-i levél olvasatából és az arra adott, az elsőfokú eljárás iratanyagában szereplő válaszokból kitűnik, hogy – amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 565. pontjában rámutatott – ezt a levelet többek között a vitatott határozat több címzettjének címezték, és hogy az arra választ adó vállalkozások között szerepelt legalább egy olyan fuvarozó, amely szintén a vitatott határozat címzettje volt. Ezenkívül a Törvényszék a megtámadott ítélet 566. pontjában mindössze annak megállapítására szorítkozott, hogy az említett levéllel érintett reklám szerzőjével való kapcsolatfelvételre tett kísérlet az „egyik fuvarozótól” származott, anélkül hogy azt állította volna, hogy e fuvarozó volt a vitatott határozat címzettje.
101
E körülmények között a 2005. július 22‑i levél és az arra adott válaszok elemzését illető hiba nem tekinthető bizonyítottnak.
102
Ráadásul rá kell mutatni, hogy az e levél és az arra adott válaszok elferdítésére vonatkozó állítással a fellebbezők valójában a bizonyítékok Törvényszék általi értékelését vitatják.
103
Márpedig, emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének és az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikke első bekezdésének megfelelően a fellebbezés kizárólag jogkérdésekre vonatkozhat. Ennélfogva kizárólag a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel a releváns tények megállapítására és értékelésére. Ezeknek a tényeknek az értékelése tehát – az elferdítés esetét kivéve – nem minősül olyan jogkérdésnek, amelynek a vizsgálata a fellebbezési eljárás keretein belül a Bíróságra tartozna (2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 110. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
104
Ennélfogva, mivel a fellebbezők a jelen ítélet 90. pontjában összefoglalt érveikkel a 2005. július 22‑i levél, valamint az arra adott válaszok értékének és terjedelmének újbóli értékelését kívánják elérni a Bíróságnál, ezek az érvek elfogadhatatlanok.
105
Következésképpen a második jogalap második részét, mint részben elfogadhatatlant, részben pedig mint megalapozatlant, el kell utasítani.
106
Ebből az következik, hogy ezt a jogalapot részben mint elfogadhatatlant, részben mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az arra alapított harmadik jogalapról, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot a „világszintű kartell” fennállásának megállapítására vonatkozó joghatóságát illetően
A felek érvelése
107
Harmadik jogalapjukkal, amely három részből áll, a Latam Airlines és a Lan Cargo arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a Bizottság joghatóságának értékelése során.
108
E jogalap első részében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék elmulasztotta megvizsgálni, vagy legalábbis helytelenül vizsgálta meg az arra alapított jogalapjukat, hogy a Bizottság nem rendelkezett joghatósággal a „világszintű kartell” fennállásának megállapítására. A Törvényszék ugyanis tévesen feltételezte, hogy a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állították az előtte folytatott eljárásban, hogy a vitatott határozatban a „világszintű kartellre” való hivatkozás az EUMSZ 101. cikk megsértését jelenti, amelynek versenyellenes célja világszinten, minden útvonalra kiterjedt. Márpedig a Latam Airlines és a Lan Cargo egyértelműen kifejtették a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelükben, hogy a világszintű kartell ténybeli megállapítása eltér az EUMSZ 101. cikk megsértésének ténymegállapításától, és hogy semmilyen jogalap nem igazolhatja, hogy a Bizottság hatáskörrel rendelkezzen ilyen megállapítás tételére.
109
Az említett jogalap második részében azt állítják, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszéknek az érvelésükre vonatkozó megállapításait egyszerű ténymegállapításoknak kell tekinteni, a Törvényszék elferdítette ezt az érvelést.
110
Ugyanezen jogalap harmadik részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állítja, hogy a Bizottság nem rendelkezett joghatósággal a belső piacon kívül tanúsított versenykorlátozó magatartásra vonatkozó ténybeli megállapítások megtételére. Az ilyen ténymegállapítások megváltoztatnák a fellebbezők jogi helyzetét azáltal, hogy a nemzeti bíróságok előtti kártérítési kereseteknek teszik ki őket, és ilyen ténymegállapítások csak akkor lennének tehetők, ha a Bizottság a nemzetközi közjog értelmében erre joghatósággal rendelkezne. A jelen ügyben ugyanis sem a versenyellenes gyakorlatok végrehajtásának helyén alapuló kritérium (a továbbiakban: végrehajtási kritérium), sem pedig az e gyakorlatok által az Unióban kifejtett minősített hatásokon alapuló kritérium nem alapozhatja meg a Bizottság joghatóságát. Ami a jogi aktus kibocsátója joghatóságának hiányára alapított érvelést illeti, e harmadik rész imperatív jellegű, és azt hivatalból kell vizsgálni.
111
A Bizottság a harmadik jogalap elutasítását kéri.
A Bíróság álláspontja
112
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelük 117–128. pontjában a Latam Airlines és a Lan Cargo a harmadik jogalapjuk második részében azt állította, hogy a Bizottság nem rendelkezett joghatósággal annak megállapítására, hogy ők egy „világszintű kartellben” vettek részt. E keresetlevél 119. és 120. pontjában kifejtették, hogy e kifejezést kétféleképpen is lehet értelmezni, mivel az vagy az EUMSZ 101. cikk olyan megsértésére utalhat, amelynek versenyellenes célja világszinten, minden útvonalra kiterjedt, vagy pedig egy „írásba nem foglalt, sui generis jogi aktusra”.
113
Egyébiránt a Törvényszékhez benyújtott keresetük negyedik jogalapjának harmadik részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állították, hogy a világszintű kartell fennállásának megállapítása túllépte a Bizottság joghatóságát, és kétértelműséget eredményezett a megállapított jogsértés földrajzi kiterjedését illetően. E keresetlevél 146., 147. és 148. pontjában pontosították, hogy „a Bizottság nem rendelkezik joghatósággal két, EGT‑n kívüli repülőtér közötti útvonalakon elkövetett jogsértés megállapítására”, hogy „elengedhetetlen [volt], hogy a Bizottság pontosan meghatározza a jogsértés terjedelmét”, és hogy „a Bizottságnak egyértelműen meg kell[ett] jelölnie az általa hivatkozott jogsértés tárgyát, valamint földrajzi és időbeli kiterjedését”.
114
A harmadik jogalap vizsgálata keretében a Törvényszék a megtámadott ítélet 151. pontjában megállapította, hogy „ellentétben azzal, amit [a Latam Airlines és a Lan Cargo] állít[ott], a [vitatott határozatban] a »világszintű kartellre« való hivatkozás nem egy »írásba nem foglalt sui generis jogi alapot«, sem pedig az EUMSZ 101. cikkbe, az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe és az [EK–Svájc légi közlekedési megállapodás] 8. cikkébe ütköző jogsértést jelöl[t]”, és hogy „[a]z eljárás alá vont fuvarozók magatartásának összehangolására való hivatkozás a légi árufuvarozási szolgáltatások a világ minden részén való nyújtására vonatkozó díjszabás terén […]” e határozat 1. cikkének bevezető bekezdésében csak egy ténymegállapítás [volt], amelyet a Bizottság [ezen 1. cikk] (1)–(4) bekezdésében a kizárólag az általa a joghatósága alá tartozónak ítélt útvonalakra alkalmazandó versenyszabályok megsértésének minősített”.
115
A megtámadott ítélet 362. pontjában, amely a megtámadott ítélet 151. pontjára való visszautalást tartalmaz, a Törvényszék a hozzá benyújtott keresetlevél negyedik jogalapjára válaszolva megállapította, hogy a Latam Airlines és a Lan Cargo érvelése „azon a téves előfeltevésen alapul[t], amely szerint a Bizottság a [vitatott] határozat rendelkező részében a versenyszabályok olyan megsértését állapította meg, amely magában foglalta az EGT‑n kívül található repülőterek közötti útvonalakat is”.
116
Ezen indokokkal a Törvényszék – anélkül, hogy elferdítette volna – válaszolt az előtte folytatott eljárásban felhozott azon érvelésre, amely többek között a Bizottságnak az ezen útvonalakon elkövetett jogsértés megállapítására vonatkozó joghatóságának hiányán és a vitatott határozat kétértelműségén alapult.
117
Ennélfogva a harmadik jogalapnak az indokolási hibára, illetve az elferdítésre alapított első két részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
118
Ami e jogalap harmadik részét illeti, amely azon alapul, hogy a Bizottság nem rendelkezett joghatósággal arra, hogy egy „világszintű” kartellre vonatkozó ténybeli megállapításokat tegyen, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós versenyjog alkalmazható olyan magatartásokra, amelyeket nem az Unió területén tanúsítottak, de amelyek versenyellenes hatásai az Unió piacán is érzékelhetők. Az e jog által előírt tilalmak alkalmazhatóságának a kartell létrehozásának helyétől való függővé tétele ugyanis nyilvánvalóan azzal a következménnyel járna, hogy a vállalkozások könnyen kibújhatnának az említett tilalmak alól. Az ilyen magatartások kifogásolása érdekében a Bizottság tehát a joghatóságát alapíthatja a végrehajtás kritériumára vagy a minősített hatások kritériumára (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 43–46. pont).
119
Márpedig az az elv, amely szerint a Bizottság a nemzetközi közjogra tekintettel joghatósággal rendelkezik arra, hogy a versenyjogot az Unió területén kívül tanúsított magatartásokra alkalmazza, amennyiben a végrehajtás kritériuma vagy a minősített hatások kritériuma teljesül, értelmét vesztené, ha ezen intézmény nem tehetne semmilyen ténybeli megállapítást az ilyen magatartások fennállására, jellegére, céljára vagy földrajzi kiterjedésére vonatkozóan.
120
A Bizottságnak az Unión kívül létrehozott kartellekre vonatkozó joghatóságának elismerése tehát szükségszerűen magában foglalja annak lehetőségét, hogy ezen intézmény megtegye azokat a ténybeli megállapításokat, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a nemzetközi közjogra tekintettel igazolja az EUMSZ 101. cikk és adott esetben az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének megállapítására és szankcionálására vonatkozó joghatóságát.
121
E körülmények között a harmadik jogalap harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
122
Ennélfogva ezt a jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
A jogsértés földrajzi kiterjedésének meghatározásával kapcsolatos téves jogalkalmazásra alapított, negyedik jogalapról
A felek érvelése
123
Negyedik jogalapjukkal a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kifogásolja, hogy a Törvényszék több szempontból tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította az indokolási kötelezettségnek az egységes és folyamatos jogsértés földrajzi kiterjedésének meghatározásával kapcsolatos megsértésére alapított jogalapjukat.
124
E jogalap lényegében három részből áll.
125
Az említett jogalap első részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette a vitatott határozat (1210) preambulumbekezdésének első mondatát, amikor a megtámadott ítélet 153. pontjában úgy ítélte meg, hogy e preambulumbekezdés, abban a részében, amely „[a] világszintű jogsértés földrajzi kiterjedésére” hivatkozott, elírást tartalmazott, és hogy azt úgy kell érteni, hogy „a [vitatott] kartell földrajzi kiterjedése világszintű”. Márpedig az említett preambulumbekezdés szövege egyértelmű, és nem igényel értelmezést.
126
Ugyanezen jogalap második részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette az uniós jog egyértelműségének elvét és a jogbiztonság elvét, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkét, amikor elutasította a vitatott határozatnak a vitatott kartell földrajzi kiterjedésének meghatározását illető kétértelműségére alapított kifogást.
127
Miközben kijelentik, hogy a Bizottságnak nem állt szándékában megállapítani az EUMSZ 101. cikk megsértését az egész világon, minden útvonalon, úgy vélik, hogy a harmadik személyek, és különösen azok a nemzeti bíróságok, amelyek előtt polgári jogi kártérítési kereseteket lehetne indítani, a vitatott határozatot így is értelmezhetik.
128
A vitatott határozat kétértelműsége lényegében abból ered, hogy a Bizottság először is megállapította, hogy a vitatott magatartás a világ minden részén alkalmazott, világszintű kartellel egyenértékű, másodszor a vitatott határozat rendelkező részébe belefoglalt egy, az árak világszintű összehangolására vonatkozó nyilatkozatot, harmadszor pedig e határozat (1210) preambulumbekezdésében jelezte, hogy a jogsértés világszintű volt.
129
Márpedig, a jogi egyértelműség elve megköveteli, hogy az uniós intézmények által elfogadott jogi aktusok – például a Bizottság versenyjogi ügyekben hozott határozatai – világosak és egyértelműek legyenek.
130
A negyedik jogalap harmadik részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 357. pontjában megállapította, hogy „ami a szankcionált jogsértések terjedelmét és jellegét illeti, főszabály szerint a [vitatott] határozat rendelkező része, nem pedig annak indokolása bír jelentőséggel, tehát kizárólag az e rendelkező részben használt kifejezések egyértelműségének hiánya esetén kell azt a határozat indokolására hivatkozva értelmezni”.
131
A Törvényszék így szerintük megsértette az 1/2003 rendelet 16. cikkét annak előírásával, hogy az a szabály, amely szerint a nemzeti bíróságok nem hozhatnak az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott „bizottsági határozattal” ellentétes határozatot, nem tesz különbséget e határozat rendelkező része és indokolása között.
132
A Bizottság úgy véli, hogy a negyedik jogalap nem megalapozott.
A Bíróság álláspontja
133
Amint arra a jelen ítélet 97. pontja emlékeztet, az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése.
134
A jelen ügyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 153. pontjában szöveghűen vette át a vitatott határozat (1210) preambulumbekezdésének első mondatát. Azt mindenesetre az e preambulumbekezdés többi mondata, valamint az e határozat más preambulumbekezdései által alkotott kontextusba helyezte.
135
Először is a megtámadott ítélet 153. pontjában rámutatott, hogy a jogsértés világszintű földrajzi kiterjedésére való hivatkozást olyan mondatok követték, amelyek pontosították azokat az útvonalakat, amelyekre a jogvita tárgyát képező kartell vonatkozott.
136
Másodszor, a Törvényszék ezt megelőzően, a megtámadott ítélet 152. pontjában már megállapította, hogy a vitatott határozat más preambulumbekezdései vagy „az alkalmazandó versenyszabályok olyan megsértésére” hivatkoznak, „amelynek földrajzi kiterjedése meghatározott útvonalakra korlátozódik”, vagy „világszintű kartellre”, „világszintű jellegű kartellre”, illetve „világszinten alkalmazott kartellre”.
137
A Törvényszék tehát, miután úgy ítélte meg, hogy abból az összefüggésből, amelybe a vitatott határozat (1210) preambulumbekezdésének első mondatában szereplő, „világszintű jogsértésre” való elszigetelt hivatkozás illeszkedik, az következik, hogy egyszerű elírásról van szó, ebből azt a következtetést vonta le, hogy ezt a mondatot úgy kell értelmezni, mint amely a világ egészére kiterjedő kartellre utal.
138
E sajátos összefüggésre tekintettel, amelyet a Törvényszék megvilágított, az nem tekinthető olyannak, mint amely a jelen ítélet 97. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében nyilvánvalóan tévesen értelmezte volna a vitatott határozat (1210) preambulumbekezdésének első mondatát, amikor mind e preambulumbekezdés többi mondatára, mind pedig annak más preambulumbekezdéseire tekintettel úgy ítélte meg, hogy az ezen első mondatban használt „jogsértés” kifejezés elírásnak minősül, és azalatt „kartellt” kell érteni.
139
Ebből következik, hogy a negyedik jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
140
E jogalap második részében a Latam Airlines és a Lan Cargo lényegében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozat nem volt kétértelmű a megállapított jogsértés terjedelmét illetően, és hogy azt az egyértelműség hiánya miatt nem kell teljes egészében megsemmisíteni.
141
A Latam Airlines és a Lan Cargo azonban tévesen állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a vitatott határozatot.
142
Először is, ami e határozat rendelkező részét illeti, a megtámadott ítélet 151. és 358. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozat 1. cikkének bevezető bekezdésében szereplő, az árufuvarozási szolgáltatások nyújtása során világszerte alkalmazott díjösszehangolásra való hivatkozás csupán egy olyan ténymegállapítás, amelyet a Bizottság ugyanezen cikk (1)–(4) bekezdésében az azon útvonalakra alkalmazandó versenyszabályok megsértésének minősített, amelyekről úgy ítélte meg, hogy azok a szóban forgó időszakokban a joghatósága alá tartoztak. Ez az értékelés összhangban van magának a rendelkező résznek a szövegével, amely valójában különbséget tesz a kizárólag a preambulumban említett „magatartás” fogalma és az említett rendelkező rész (1)–(4) bekezdésében meghatározott „jogsértés” fogalma között.
143
Másodszor, ami a vitatott határozat indokolását illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 152–154. pontjában helyesen tette, hogy az említett indokok egészét értelmezte, különösen a (74), (112), (832), (903) és (1210) preambulumbekezdésében kifejtett indokokat, amelyből azt a következtetést vonta le, hogy e határozat egy földrajzilag a világ egészére kiterjedő magatartás puszta ténybeli megállapítása, valamint az EUMSZ 101. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe ütköző, meghatározott útvonalakon a verseny korlátozására irányuló jogsértés megállapítása közötti különbségtételen alapul.
144
Ennélfogva a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor ebből azt a következtetést vonta le, hogy a vitatott határozat nem szenvedett az egyértelműség hiányának hibájában az egységes és folyamatos jogsértés terjedelmének meghatározását illetően, és hogy ennélfogva azt ezen ok miatt nem kell teljes egészében megsemmisíteni.
145
A negyedik jogalap második része tehát megalapozatlan.
146
E jogalap harmadik részében a Latam Airlines és a Lan Cargo azt kifogásolják, hogy a Törvényszék megsértette az 1/2003 rendelet 16. cikkét, amikor a megtámadott ítélet 357. pontjában az indokolás tekintetében a vitatott határozat rendelkező részét részesítette előnyben az ő indokain alapján, miközben e 16. cikk a Bizottság határozatának egészére hivatkozik.
147
Az 1/2003 rendelet 16. cikkének első mondata értelmében, amennyiben a nemzeti bíróságok hoznak határozatot az EUMSZ 101. cikk vagy EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozó olyan megállapodásokról, döntésekről vagy magatartásokról, amelyek már bizottsági határozat tárgyát képezik, nem hozhatnak a Bizottság által elfogadott határozattal ellentétes határozatot.
148
Márpedig bármi is legyen az uniós intézmény által hozott határozat alapjául szolgáló indokolás, kizárólag e határozatnak az indokolás szükséges alátámasztását képező rendelkező része alkalmas joghatások kiváltására (lásd ebben az értelemben: 2004. január 28‑iHollandia kontra Bizottság végzés, C‑164/02, EU:C:2004:54, 21. pont). Ezek azok a joghatások, amelyek az 1/2003 rendelet 16. cikkének első mondata értelmében a nemzeti bíróságokat is kötik.
149
Ennélfogva a Törvényszék nem sértette meg az 1/2003 rendelet 16. cikkének első mondatát, amikor a megtámadott ítélet 357. pontjában azt állapította meg, hogy „a szankcionált jogsértések terjedelmét és jellegét illetően főszabály szerint a [vitatott] határozat rendelkező része, nem pedig az indokolás bír jelentőséggel, és csak a rendelkező részben használt kifejezések egyértelműségének hiánya esetén kell azt a határozat indokolásának segítségével értelmezni”.
150
Ebből következik, hogy a negyedik jogalap harmadik részét mint megalapozatlant, valamint a negyedik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
151
Mivel a Latam Airlines és a Lan Cargo által a fellebbezésük alátámasztása érdekében felhozott egyik jogalapnak sem lehet helyt adni, a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
152
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése alapján, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
153
Ezen eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében – amely az említett eljárási szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése szerint a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
154
Mivel a Latam Airlines és a Lan Cargo pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őket a saját költségeik viselésén felül a Bizottság költségeinek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Latam Airlines Group SA‑t és a Lan Cargo SA‑t kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.