62019TJ0136
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített negyedik tanács)
2023. október 25. (
*1
)
„Verseny – Erőfölénnyel való visszaélés – A földgáz belső piaca – Az EUMSZ 102. cikk megsértését megállapító határozat – Szabályozott piac – Az érintett piac meghatározása – 1. sz. romániai földgáz‑tranzitvezeték – Az 1. sz. romániai földgázvezeték kizárólagos használati jogának jogosultja – A hozzáférés megtagadása – A közszolgáltatási kötelezettség – Állami cselekvésre alapított kivétel – Szállításirendszer‑üzemeltető – Tárolásirendszer‑üzemeltető – Versenyellenes stratégia – Kiszorító hatások – Egységes és folyamatos jogsértés – Védelemhez való jog”
A T‑136/19. sz. ügyben,
a Bulgarian Energy Holding EAD (székhelye: Szófia [Bulgária]),
a Bulgartransgaz EAD (székhelye: Szófia),
a Bulgargaz EAD (székhelye: Szófia),
(képviselik őket: M. Powell, A. Komninos, H. Gafsen és W. De Catelle ügyvédek)
felperesek
támogatja őket:
a Bolgár Köztársaság (képviselik: L. Zaharieva és T. Mitova, meghatalmazotti minőségben),
beavatkozó fél,
és
az Európai Bizottság (képviselik: H. van Vliet, G. Meessen, J. Szczodrowski és C. Georgieva, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
támogatja:
az Overgas Inc. (székhelye: Szófia, képviselik: S. Cappellari és S. Gröss ügyvédek)
beavatkozó fél,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített negyedik tanács),
a tanácskozások során tagjai: S. Gervasoni elnök, L. Madise, P. Nihoul, R. Frendo (előadó) és J. Martín y Pérez de Nanclares bírák,
hivatalvezető: I. Kurme tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2022. szeptember 29‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
[omissis]
I. A jogvita előzményei
2
A BEH teljes egészében a bolgár állam tulajdonában lévő vállalat. A bolgár állam jogait a BEH‑ben a bolgár energiaügyi miniszter gyakorolja. A BEH több, Bulgáriában az energia területén működő leányvállalattal rendelkezik. A gázágazatban 100%–os részesedéssel rendelkezik leányvállalataiban, a Bulgargazban és a Bulgartransgazban.
3
A Bulgargaz a közüzemi gázszolgáltató Bulgáriában.
4
A Bulgartransgaz:
–
Bulgáriában az engedélyezett gázszállításirendszer‑üzemeltető (a továbbiakban: szállításirendszer‑üzemeltető); erre tekintettel ő üzemelteti a bolgár gázszállítási hálózatot (a továbbiakban: szállítási hálózat) és a bolgár földgáz‑tranzitvezetéket;
–
az ország egyetlen, Chirenben található földalatti földgáztároló létesítményének (a továbbiakban: chireni tároló) üzemeltetője.
A. A tényállás
[omissis]
1.
A bulgáriai gázellátásról
6
A jogsértés időszakában Bulgáriában két gázellátási forrás volt: a hazai termelés és az Oroszországból származó behozatal. Mivel ebben az időszakban a hazai termelés elhanyagolható volt, az ország ellátása szinte teljes mértékben az orosz gáz behozatalától függött.
7
Az orosz gázt Ukrajnán, majd Románián keresztül szállították Bulgáriába három gázvezetéken, nevezetesen a Transgaz SA – a romániai gázszállítási rendszer üzemeltetője – által üzemeltetett 1., 2. és 3. sz. román tranzitvezetéken.
8
Az 1. sz. romániai földgáz‑tranzitvezeték (a továbbiakban: 1. sz. romániai gázvezeték) Románián keresztül vezetett az ukrán–román határon lévő Isaccea 1 mérőállomás betáplálási pontjától a Negru Vodă 1 szállítási hálózat román–bolgár határon lévő betáplálási pontjáig. A szállítási hálózat, amely viszont a chireni tárolóhoz kapcsolódott, tisztán nemzeti hálózat volt, amelyhez a bulgáriai fogyasztók és helyi elosztóhálózatok többsége csatlakozott, kivéve a délnyugat‑bulgáriai fogyasztókat és elosztóhálózatokat.
9
A 2. és 3. sz. romániai földgáz‑tranzitvezetékek az orosz gázt az ukrán–román határról a román–bolgár határra szállították a Negru Vodă 2. és a 3. betáplálási ponton, majd e gázvezetékek bolgár területen egyesültek, és így, együttesen alkotják a bolgár földgáz‑tranzitvezetéket. Ezt a gázvezetéket korlátozott mértékben Bulgária délnyugati részének ellátására használták, és az főként Macedónia volt Jugoszláv Köztársaságba, Görögországba és Törökországba szállított gázt.
10
Ezért, legalábbis 2016 áprilisáig, az 1. sz. romániai gázvezeték volt az egyetlen lehetséges útvonal a gáz Bulgáriába történő szállítására az ország legnagyobb részének ellátása érdekében.
11
Az évi 7,4 milliárd köbméter összkapacitású 1. sz. romániai gázvezeték 1974‑ben épült meg a Bolgár Népköztársaság és a Román Szocialista Köztársaság között 1970. november 29‑én létrejött kormányközi megállapodás (a továbbiakban: 1970. évi kormányközi megállapodás) alapján.
12
1974. július 5‑én a Bulgargaz jogelődje, a Neftochim vállalat megállapodást kötött a Transgaz jogelődjével a Rompetrol vállalattal, az 1. sz. romániai gázvezeték használatáról. Ez a megállapodás 2005‑ig volt hatályban.
13
2003. február 18‑án a Bolgár Köztársaság és Románia új kormányközi megállapodást (a továbbiakban: 2003. évi kormányközi megállapodás) kötött. E megállapodás 3. cikke értelmében a szerződő felek kötelezettséget vállaltak arra, hogy kötelezik a Bulgargaz és a Transgaz gázszolgáltatókat, hogy kössenek olyan új szerződést az 1. sz. romániai gázvezeték használata tárgyában, amely tükrözi az új tranzitdíjakat.
14
Így 2005. október 19‑én a Transgaz és a Bulgargaz új megállapodást (a továbbiakban: 2005. évi megállapodás) kötött, amelynek értelmében a Bulgargaz számára 2011. december 31‑ig engedélyezték az 1. sz. romániai gázvezeték kizárólagos használatát. E szerződés lényegében évi 6,49 milliárd köbméter kapacitást garantált. Ellenszolgáltatásként a Bulgargaz a Transgaznak a ténylegesen igénybe vett kapacitástól független, rögzített éves díjat fizetett. E megállapodást 2009‑ben 2016. december 31‑ig meghosszabbították.
2.
A bulgáriai gázellátásról
15
A jogsértés időszakában a Bulgargaz Oroszországból vásárolt gázt, és az orosz gáz egyetlen vagy fő importőre volt Bulgáriában. A belföldi gáztermelés nagy részét is megszerezte. A Bulgargaz volt tehát a fő gázszolgáltató, mind a downstream nagykereskedelem, mind a végső fogyasztók, azaz a szállítási hálózathoz közvetlenül csatlakozó vállalatok számára.
16
A jogsértés időszakában a Bulgargaz a bolgár piacokon közüzemi gázszolgáltatóként működött a Bolgár Köztársaság területén a közüzemi gázszolgáltatásra vonatkozó JI‑214–14/29.11.2006. számú engedély (a továbbiakban: Bulgargaz‑engedély) alapján. Ezt az engedélyt a Komisia za energiyno i vodno regulirane (energia‑ és vízszabályozási bizottság, Bulgária; a továbbiakban: bolgár szabályozó hatóság) 2006. november 29‑i P‑046. sz. határozata (a továbbiakban: a bolgár szabályozó hatóság határozata) adta meg számára, a legutóbb 2018. december 13‑án (a DV 2018. december 13‑i 103. száma) módosított, 2003. december 9‑i ЗАКОН ЗА ЕНЕРГЕТИКАТА (az energiáról szóló törvény (DV 107. sz., 2003. december 9., a továbbiakban: bolgár energiatörvény) alapján 35 éves időtartamra (az említett engedély 2.6.1. cikke).
[omissis]
3.
A chireni tárolóról
21
A földgáz földalatti gáztároló létesítményekben tárolható későbbi felhasználás céljából. Ezek a létesítmények a kínálat kereslethez való igazításának eszközeként használhatók, főként a gázkereslet szezonális ingadozásaira tekintettel. Ezen túlmenően, különösen ha az ellátás nagymértékben függ egyetlen ellátási forrástól, ezek a létesítmények jelentős tartalékolási lehetőséget nyújthatnak ellátási zavar esetén.
22
Bulgáriában a 0,5 milliárd köbméter kapacitású chireni tároló volt az egyetlen meglévő tárolólétesítmény a jogsértés időszakában. Nem többciklusú tároló volt, mivel a gázt csak az úgynevezett „nyári” hónapokban lehetett betáplálni, és az úgynevezett „téli” hónapokban lehetett vételezni.
[omissis]
B. A megtámadott határozat
34
A megtámadott határozatban a Bizottság lényegében azt állapította meg, hogy a felperesek 2010. július 30. és 2015. január 1. között az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követtek el (lásd a (653) preambulumbekezdést).
[omissis]
II. A felek kérelmei
56
A Bolgár Köztársaság által támogatott felperesek kereseti kérelmeik utolsó változatában azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
pervezető intézkedés meghozatala vagy bizonyításfelvétel elrendelése útján kötelezze a Bizottságot az AT.39816 – közép‑ és kelet‑európai upstream gázellátás ügyben (a továbbiakban: Gazprom‑ügy) a kifogásközlés és az abban hivatkozott dokumentumok bemutatására, amennyiben azok a bolgár gázpiacra vonatkoznak;
–
teljes egészében vagy részben semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az a felpereseket, vagy a felperesek bármelyikét érinti;
–
másodlagosan törölje a felperesekkel szemben kiszabott bírságot vagy csökkentse annak összegét;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
57
Az Overgas által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
III. A jogkérdésről
58
A felperesek hét jogalapra hivatkoznak, amelyek a következőkön alapulnak:
–
az első jogalap a védelemhez való joguk, a megfelelő ügyintézés elve és az átláthatóság elvének megsértésén alapul;
–
a második jogalap az indokolás hiányán, valamint az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározását érintő téves jogalkalmazáson és ténybeli tévedéseken alapul;
–
a harmadik jogalap a felperesek érintett piacokon fennálló erőfölényének téves megállapításán alapul;
–
a negyedik jogalap a felperesek erőfölénnyel való visszaélésének téves megállapításán alapul;
–
az ötödik jogalap az állítólagos jogsértés időtartamának téves értékelésén alapul;
–
a hatodik jogalap azon alapul, hogy a felpereseket megfosztották attól a lehetőségtől, hogy az ügyet az 1/2003 rendelet 9. cikkének megfelelően kötelezettségvállalások útján fejezzék be;
–
a hetedik jogalap a bírság összegének kiszámítása során elkövetett hibákra vonatkozik.
[omissis]
A. Az indokolás hiányán, valamint az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározását érintő téves jogalkalmazáson és ténybeli tévedéseken alapuló, második jogalapról
[omissis]
1.
Az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározása során elkövetett téves jogalkalmazásra és a tények téves értékelésére alapított harmadik részről
79
A Bolgár Köztársaság által támogatott felperesek arra hivatkoznak, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározása a következők miatt hibás:
–
téves jogalkalmazás, mivel a Bizottság nem tett különbséget az 1. sz. romániai gázvezetéken szolgáltatott kapacitások elsődleges és másodlagos piacai között;
–
a tények értékelése során elkövetett első hiba, mivel a Bizottság nem azonosította a Transgazt az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásaihoz kapcsolódó szolgáltatóként;
–
a tények értékelése során elkövetett második hiba, mivel a Bizottság a Bulgargazt az említett gázvezetéken kapacitásszolgáltatóként, nem pedig vevőként azonosította.
80
A felperesek által felhozott első két hiba együttes vizsgálatával helyénvaló kezdeni.
a)
Az arra alapított téves jogalkalmazásról, hogy a Bizottság nem tett különbséget az 1. sz. romániai gázvezetéken szolgáltatott kapacitások elsődleges és másodlagos piacai között, és nem azonosította a Transgazt az említett kapacitások szolgáltatójaként
81
A felperesek előadják, hogy a földgázszállítási hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 36. o.) különbséget tesz a földgázkapacitás elsődleges és másodlagos piacai között. Rámutatnak, hogy az említett rendelet értelmében kizárólag a szállításirendszer‑üzemeltető értékesíthet kapacitást az elsődleges piacon, míg a rendszerhasználók csak a másodlagos piacon bocsáthatnak viszonteladásra kapacitásokat. A Bizottság tehát, mivel nem tett különbséget a gázkapacitás elsődleges és a másodlagos piacai között, egyrészt tévesen alkalmazta a jogot, amikor az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacának olyan meghatározását fogadta el, amely ellentétes a 715/2009 rendelettel, másrészt pedig figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy ezen az elsődleges piacon a Transgaz a szolgáltató.
82
E tekintetben igaz, hogy a 715/2009 rendelet különbséget tesz a gázkapacitás elsődleges és másodlagos piacai között. Az említett rendelet értelmében az elsődleges piac a közvetlenül a szállításirendszer‑üzemeltető által értékesített kapacitás piaca (lásd: 2. cikk (1) bekezdésének 22. pontja), míg a másodlagos piac az elsődleges piacon kívül értékesített kapacitás piaca (lásd: 2. cikk (1) bekezdésének 6. pontja).
83
Ugyanakkor a 715/2009 rendelet (34) preambulumbekezdése kifejti, hogy e rendelet és az e rendelettel összhangban elfogadott iránymutatások nem érintik az uniós versenyszabályok alkalmazását.
84
Ezenkívül, amint az érintett termékpiac meghatározásáról szóló közlemény 2. és 3. bekezdéséből kitűnik, az érintett piac fogalma eltér a piacnak a más összefüggésekben gyakran alkalmazott meghatározásaitól (2010. július 1‑jei AstraZeneca kontra Bizottság ítélet, T‑321/05, EU:T:2010:266, 97. pont). Fő célja, hogy szisztematikusan azonosítsa a verseny által a szóban forgó vállalkozásokra rótt korlátozásokat (2022. május 18‑iWieland‑Werke kontra Bizottság ítélet, T‑251/19, nem tették közzé, EU:T:2022:296, 40. pont).
85
Így az EUMSZ 102. cikk alkalmazása keretében az érintett piac meghatározására azon határok meghatározása érdekében kerül sor, amelyen belül vizsgálni kell azt a kérdést, hogy valamely vállalkozás képes‑e arra, hogy versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól nagymértékben függetlenül viselkedjen, és így e rendelkezés értelmében erőfölénnyel rendelkezik‑e (1983. november 9‑iNederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin kontra Bizottság ítélet, 322/81, EU:C:1983:313, 37. pont; 2010. július 1‑jei AstraZeneca kontra Bizottság ítélet, T‑321/05, EU:T:2010:266, 30. pont).
86
Ugyanis az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a vállalkozás lehetséges erőfölényének vizsgálata céljából a versenyhelyzetet azon termékek vagy szolgáltatások összességét magában foglaló piac keretében kell értékelni, amelyek jellegzetességeikre tekintettel különösen alkalmasak állandó szükségletek kielégítésére, és más termékekkel vagy szolgáltatásokkal kevéssé felcserélhetők, továbbá a versenyhelyzetek vizsgálata során egyaránt figyelembe kell venni a versenyfeltételeket, valamint a kínálat és kereslet szerkezetét is (1983. november 9‑iNederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin kontra Bizottság ítélet, 322/81, EU:C:1983:313, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2010. július 1‑jei AstraZeneca kontra Bizottság ítélet, T‑321/05, EU:T:2010:266, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
87
Ennélfogva annak meghatározása érdekében, hogy a Bizottságnak különbséget kellett‑e tennie az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásainak elsődleges és másodlagos piacai között, meg kell vizsgálni, hogy e különbségtétel a jogsértés időszakában releváns volt‑e az egyes említett piacokon kínált szolgáltatások szempontjából, és ezáltal meg kell határozni azt a tartományt, amelyen belül azt a kérdést kell értékelni, hogy a felperesek erőfölénnyel rendelkeztek‑e ezen az érintett piacon.
88
Márpedig nem vitatott, hogy a jogsértés időszakában az 1. sz. romániai gázvezeték volt az egyetlen lehetséges útvonal az orosz gáz Bulgáriába történő szállítására, így az említett gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások a fenti 86. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében nem voltak felcserélhetők más szolgáltatásokkal a gáz Oroszország és Bulgária közötti szállítása érdekében. Ebből ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében a contrario az következik, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték elsődleges és másodlagos piacán nyújtott kapacitásszolgáltatások olyan szolgáltatások összességét képezték, amelyek különösen alkalmasak állandó szükségletek kielégítésére, és ennélfogva felcserélhetők egymással.
89
E tekintetben a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a Bulgargaz a jogsértési időszak alatt a 2005. évi megállapodás alapján nemcsak lekötötte az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitását, hanem képes volt megakadályozni a Transgaz minden olyan kísérletét is, hogy az elsődleges piacon harmadik személyeknek kapacitást biztosítson (lásd a megtámadott határozat (260) és (261) preambulumbekezdését. Az említett megállapodás 17.1. cikke ugyanis úgy rendelkezett, hogy „[az 1. sz. romániai] gázvezeték a [Bulgargaz] kizárólagos használatára van lekötve, és a [Bulgargaz] hozzájárulása nélkül nem lehet más használókat csatlakoztatni ehhez a gázvezetékhez, és azon nem szállítható más földgázmennyiség”.
90
Így annak ellenére, hogy a jogsértés időszakában a Transgaz volt az 1. sz. romániai gázvezeték szállításirendszer‑üzemeltetője:
–
a Bulgargaz volt az egyetlen olyan gazdasági szereplő, amely a 2005. évi megállapodás által számára biztosított kizárólagos infrastruktúra‑használatnak köszönhetően a másodlagos piacon kapacitási szolgáltatásokat tudott nyújtani az említett gázvezetéken;
–
a Bulgargaznak a 2005. évi megállapodásban számára biztosított előzetes hozzájárulási jog alapján lehetősége volt arra is, hogy az elsődleges piacra való belépés iránti bármely kérelemmel szemben kifogást emeljen.
91
Ennélfogva az elsődleges és a másodlagos piac közötti különbségtétel nem volt releváns az EUMSZ 102. cikk alapján végzett elemzés szempontjából.
92
A felperesek úgy vélik, hogy ez a következtetés téves, mivel szerintük a 715/2009 rendelet értelmében a Transgaz köteles volt egyoldalúan átvenni a Bulgargaz fel nem használt kapacitásait az 1. sz. romániai gázvezetéken, és azokat harmadik személyeknek felkínálni, függetlenül a 2005. évi megállapodás fennállásától. E tekintetben megjegyzik, hogy a rendelet és az ahhoz mellékelt iránymutatások 2012. szeptember 16‑ig hatályos változatának (a továbbiakban: 2009. évi iránymutatások) a szerződéses szűkületkezelési eljárások vonatkozásában közvetlen hatálya van. Ezért azt állítják, hogy az a tény, hogy Románia nem alkalmazta e szabályokat, nem lehet hátrányos számára.
93
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 715/2009 rendelet értelmében:
–
nem megszakítható kapacitás: az a gázszállítási kapacitás, amelynek megszakításmentességét a szállításirendszer‑üzemeltető szerződésben garantálja (lásd a 2. cikk (1) bekezdésének 16. pontját);
–
műszaki kapacitás: az a maximális nem megszakítható kapacitás, amelyet a szállításirendszer‑üzemeltető kínálhat a rendszerhasználóknak, figyelembe véve a szállítási hálózatra vonatkozó rendszeregyensúlyt és üzemeltetési követelményeket (lásd a 2. cikk (1) bekezdésének 18. pontját);
–
szerződéses szűkület áll fenn, amikor a nem megszakítható kapacitás iránti kereslet szintje meghaladja a műszaki kapacitást (lásd a 2. cikk (1) bekezdésének 21. pontját);
–
fel nem használt kapacitás: az a nem megszakítható kapacitás, amelyet a rendszerhasználó a szállítási szerződés keretében ugyan megszerzett, de a szerződésben meghatározott határidő lejártára nem nominált (lásd a 2. cikk (1) bekezdésének 4. pontját);
–
megszakítható kapacitás: olyan gázszállítási kapacitás, amelyet a szállításirendszer‑üzemeltető a szállítási szerződésben meghatározott feltételekkel összhangban megszakíthat (lásd a 2. cikk (1) bekezdésének 13. pontját).
94
A 715/2009 rendelet 16. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint szerződéses szűkület esetén a szállításirendszer‑üzemeltető a fel nem használt kapacitást legalább a következő napra köteles megszakítható alapon felkínálni az elsődleges piacon;
95
A 715/2009 rendeletet kiegészítő 2009. évi iránymutatások 2.2. pontjának (1) bekezdése szerint amennyiben a szerződéses kapacitás kihasználatlan, a szállításirendszer‑üzemeltetőknek ezt a kapacitást különböző időtartamú szerződések formájában megszakítható szolgáltatásként rendelkezésre kell bocsátaniuk az elsődleges piacon. Ez a kötelezettség azonban csak arra az esetre vonatkozott, amikor a fel nem használt kapacitást az érintett rendszer használója nem kínálja fel méltányos áron a másodlagos piacon.
96
Ezzel szemben, ami a fel nem használt kapacitás mint nem megszakítható kapacitás visszavételének és újraelosztásának lehetőségét illeti, a 2009. évi iránymutatások 2.2. pontjának (4) bekezdése csak azt írta elő, hogy adott esetben, a szállításirendszer‑üzemeltetők tőlük elvárható mértékben erőfeszítést tesznek a fel nem használt kapacitás legalább egyes részeinek a piacon nem megszakítható kapacitásként történő értékesítésére.
97
A 2009. évi iránymutatások alapján értelmezett 715/2009 rendelet 16. cikke (3) bekezdésének a) pontjából két megállapítás vonható le. Elsősorban, a Transgaznak csak akkor kellett volna felkínálnia az 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitásait, ha azokat a Bulgargaz nem kínálja fel méltányos áron a másodlagos piacon. Másodsorban, ilyen esetben a Transgaz csak arra volt köteles, hogy a Bulgargaz fel nem használt kapacitásait rövid távú és megszakítható kapacitásként, nem pedig nem megszakítható kapacitásként kínálja fel harmadik személyeknek.
98
Márpedig a megtámadott határozatnak a felperesek által nem vitatott (35) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a downstream gázszolgáltatók általában nem támaszkodhattak a megszakítható kapacitásokra a fogyasztóikkal szembeni ellátási kötelezettségeik teljesítése érdekében, mivel az ilyen kapacitást az szállításirendszer‑üzemeltető nem garantálja. Ezért a Transgaz által a Bulgargaz fel nem használt kapacitásának rövid távú és megszakítható kapacitásként történő felkínálása nem tette volna lehetővé az említett szállításirendszer‑üzemeltető számára, hogy kielégítse az 1. sz. romániai gázvezetékhez hozzáférni kívánó vállalkozások állandó szükségleteit.
99
A 2009. évi iránymutatásoknak a 715/2009 rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2012. augusztus 24‑i 2012/490/EU bizottsági határozat (HL 2012. L 231., 16. o.; a továbbiakban: 2012. évi iránymutatások) elfogadásával történő módosítása megerősíti, hogy a 715/2009 rendelet 16. cikkének (3) bekezdésében előírt kötelezettség elégtelen volt. A 2012/490/EU határozat (2) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a 2012. évi iránymutatásokat azért fogadták el, mert gyakorlati tapasztalatok szerint az uniós gázszállítási hálózatokban a szerződéses szűkületek még egyes szűkületkezelési elvek alkalmazása – például megszakítható kapacitások felkínálása – ellenére is akadályozzák a jól működő belső gázpiac kifejlődését.
100
Ezért e helyzet megoldása érdekében a 2012. évi iránymutatások négy különböző eljárást írtak elő, amelyek célja az volt, hogy szerződéses szűkület esetén lehetővé tegyék a szállításirendszer‑üzemeltetők számára a fel nem használt kapacitások nem megszakítható kapacitásként történő újraelosztását. Ezen eljárások közül csak hármat kellett lefolytatni 2013. október 1‑jétől, tehát a jogsértési időszak alatt.
101
A jelen ügyben a felperesek e mechanizmusok közül kettőre hivatkoznak, nevezetesen egyrészt a 2012. évi iránymutatások 2.2.2. pontja szerinti, túljegyzési‑visszavásárlási mechanizmus alkalmazásával történő kapacitásbővítési mechanizmusra (a továbbiakban: túljegyzési‑visszavásárlási mechanizmus), másrészt az említett iránymutatások 2.2.5. pontja szerinti hosszú távú kapacitások felkínálására vonatkozó „használd vagy elveszíted” (UIOLI) mechanizmusra (a továbbiakban: UIOLI‑mechanizmus, és a túljegyzési‑visszavásárlási mechanizmussal együtt: ösztönző mechanizmusok).
102
Elsősorban, a túljegyzési‑visszavásárlási mechanizmus lehetővé tette a szállításirendszer‑üzemeltető számára, hogy növelje hálózata kapacitását azáltal, hogy a szállítható kapacitást meghaladóan további kapacitást kínált nem megszakítható kapacitásként. A szállításirendszer‑üzemeltetőnek vissza kellett vásárolnia a használók által végül nominált kapacitást, amely meghaladta a gázszállítási rendszer szállítási kapacitását (lásd a 2012. évi iránymutatások 2.2.2. pontjának (1) és (6) bekezdését). A rendszer pénzügyi kompenzációt írt elő annak érdekében, hogy ösztönözze a szállításirendszer‑üzemeltetőt a túlértékesítésből eredő kockázatok vállalására (lásd a 2012. évi iránymutatások 2.2.2. pontjának (3) bekezdését).
103
Ahhoz, hogy a túljegyzési‑visszavásárlási mechanizmus alkalmazható legyen a 2012. évi iránymutatások előírták, hogy azt a nemzeti szabályozó hatóságnak (a továbbiakban: nemzeti szabályozó hatóság) előzetesen jóvá kell hagynia, és arról konzultálni kell a szomszédos tagállamok nemzeti szabályozó hatóságaival (lásd az említett iránymutatások 2.2.2. pontjának (1) bekezdését).
104
Másodsorban, az UIOLI‑mechanizmus értelmében a nemzeti szabályozó hatóságoknak kérniük kellett a szállításirendszer‑üzemeltetőtől, hogy részben vagy egészben vegye vissza a rendszerhasználó által valamely rendszerösszekötési ponton szisztematikusan fel nem használt szerződéses kapacitásokat, amennyiben a rendszerhasználó nem értékesítette, és nem kínálta fel észszerű feltételek mellett a fel nem használt kapacitását, és más rendszerhasználók nem megszakítható kapacitást igényelnek (lásd a 2012. évi iránymutatások 2.2.5. pontjának (1) bekezdését).
105
Ahhoz azonban, hogy a szállításirendszer‑üzemeltető igénybe vehesse az UIOLI‑mechanizmust, a nemzeti szabályozó hatóságnak először meg kellett állapítania, hogy teljesülnek‑e a 2012. évi iránymutatásokban meghatározott, a szállításirendszer‑üzemeltetők kapacitás visszavételét lehetővé tevő feltételek (lásd a 2012. évi iránymutatások 2.2.5. pontjának (1) és (4) bekezdését).
106
A felperesek lényegében előadják, hogy 2012‑től a Transgaz felhasználhatta volna az ösztönző mechanizmusokat annak érdekében, hogy egyoldalúan visszavegye a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezetéken rendelkezésre bocsátott fel nem használt kapacitásokat, és azokat harmadik személyeknek újra kiossza.
107
E tekintetben a fenti 103–105. pontból kitűnik, hogy ahhoz, hogy ezeket az ösztönző mechanizmusokat alkalmazni lehessen, a román szabályozó hatóságnak bizonyos előzetes intézkedéseket kellett elfogadnia.
108
Márpedig a megtámadott határozat (293) és (294) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a román szabályozó hatóság abban az időben nem hozta meg a szükséges előzetes intézkedéseket annak érdekében, hogy a szállításirendszer‑üzemeltető számára lehetővé tegye az ösztönző mechanizmusok alkalmazását.
109
A felperesek azonban vitatják, hogy a román szabályozó hatóságnak be kellett volna avatkoznia annak érdekében, hogy a Transgaz felkínálhassa harmadik személyeknek a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezetéken fel nem használt kapacitást.
110
A felperesek álláspontja nem állja meg a helyét. A nemzeti szabályozó hatóságnak a jogsértési időszak alatt történő előzetes beavatkozása hiányában ugyanis az ösztönző mechanizmusokat nem lehetett volna alkalmazni (lásd a fenti 103. és 105. pontot). Ez azt jelenti, hogy ezen időszak alatt a Transgaz nem hivatkozhatott volna e mechanizmusokra annak érdekében, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéken a Bulgargaz által fel nem használt kapacitásokat egyoldalúan visszavegye, és azokat harmadik személyek számára nem megszakítható kapacitásként felkínálja. Ennélfogva a Transgaz az említett fel nem használt kapacitásokat a 715/2009 rendelet értelmében csak rövid távú és megszakítható kapacitásként kínálhatta fel harmadik személyek számára.
111
Márpedig, amint az a fenti 98. pontból kitűnik, egy rövid távú és megszakítható kapacitásra vonatkozó ajánlat gyakorlatilag nem tette volna lehetővé a Transgaz számára, hogy megkerülje a 2005. évi megállapodás által előírt korlátozásokat, és így kielégítse az 1. sz. romániai gázvezetékhez hozzáférni kívánó szolgáltatók állandó szükségleteit, mivel az ilyen kapacitás nem lett volna vonzó a downstream gázszolgáltatók számára, hiszen nem tette volna lehetővé számukra, hogy teljesítsék a fogyasztóikkal szembeni ellátási kötelezettségeiket.
112
E körülmények között a gázkapacitás elsődleges és másodlagos piacai közötti különbségtétel a jelen ügyben nem volt releváns annak értékelése szempontjából, hogy a felperesek erőfölénnyel rendelkeztek‑e a 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások tekintetében. A fenti 89. pontban megállapítottak szerint ugyanis a Bulgargaz a 2005. évi megállapodás eredményeként a jogsértés teljes időtartama alatt nemcsak az egyetlen lehetséges kapacitásszolgáltató volt a 1. sz. romániai gázvezetéken, a másodlagos piacon, hanem a harmadik személyeknek az elsődleges piachoz való hozzáférését is ellenőrizte az említett gázvezeték használatára vonatkozó kizárólagosságnak és a 2005. évi megállapodás alapján őt megillető előzetes hozzájárulási jognak köszönhetően. Hasonlóképpen, mivel a Transgaz a Bulgargaz hozzájárulása nélkül csak rövid távú és megszakítható kapacitásként kínálhatott fel felhasználatlan kapacitást a jogsértés időszaka alatt, a Bizottság nem követett el mérlegelési hibát annak megállapításakor, hogy a Transgaz az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározása szempontjából szolgáltatónak minősül.
113
Ezeket a következtetéseket a felperesek által felhozott egyéb érvek nem kérdőjelezik meg.
114
Elsősorban a felperesek előadják, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacának a Bizottság által elfogadott meghatározása eltér a Bizottság döntéshozatali gyakorlatától.
115
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottságnak minden egyes ügy körülményeit egyéni módon kell elemeznie, úgy, hogy nem kötik a más gazdasági szereplőkre, más termék‑ és szolgáltatási piacokra vagy más földrajzi piacokra különböző időpontokban vonatkozó korábbi határozatai (lásd: 2009. szeptember 9‑iClearstream kontra Bizottság ítélet, T‑301/04, EU:T:2009:317, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezenkívül a gazdasági szereplők nem bízhatnak joggal olyan korábbi határozathozatali gyakorlat fennmaradásában, amely a körülmények megváltozásától vagy a Bizottság elemzésének fejlődésétől függően megváltozhat (lásd ebben az értelemben: 2015. május 13‑iNiki Luftfahrt kontra Bizottság ítélet, T‑162/10, EU:T:2015:283, 142. és 143. pont).
116
Így a felperesek nem vonhatják kétségbe a Bizottság megállapításait azon az alapon, hogy azok eltérnek a korábban egy másik ügyben tett megállapításaitól (2005. december 14‑iGeneral Electric kontra Bizottság ítélet, T‑210/01, EU:T:2005:456, 118. pont; lásd még: 2009. szeptember 9‑iClearstream kontra Bizottság ítélet, T‑301/04, EU:T:2009:317, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
117
Másodsorban a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Legea nr. 123/2012 energiei electrice și a gazelor naturale (2012. július 10‑i 123/2012. sz. törvény a villamos energiáról és a földgázról) (Monitorul Oficial al României, I. rész, 485. szám, 2012. július 16., a továbbiakban: román energiatörvény) átültette a 715/2009 rendeletet, és a Transgazt, mint szállításirendszer‑üzemeltetőt felhatalmazta arra, hogy a 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitásait visszavegye. E tekintetben hivatkoznak az említett törvény 130. cikkének (1) bekezdésére és 194. cikkére, valamint a romániai szabályozó hatóság által 2012. július 11‑én közzétett, az 1. számú romániai gázvezetékre vonatkozó kapacitásallokációs módszertanra (Monitorul Oficial al României, I. rész, 472. szám, 2012. július 11., a továbbiakban: kapacitásallokációs módszertan).
118
Ennek az érvnek a következő okok miatt nem lehet helyt adni.
119
Először is, a román energiatörvény 130. cikkének (1) bekezdése nem vonatkozott az 1. sz. romániai gázvezetékre. Ez a rendelkezés ugyanis arra kötelezte az a szállításirendszer‑üzemeltetőt, hogy a 715/2009 rendeletnek megfelelően biztosítsa a kapacitásallokációt a rendszerösszekötő gázvezetékeken belül (lásd a román energiatörvény 130. cikke (1) bekezdésének q) pontját). Az említett törvény szerint a rendszerösszekötő gázvezeték olyan gázvezeték, amely kizárólag e két állam gázszállítási rendszereinek összekapcsolása céljából átlépi az Unió két tagállama közötti határt (lásd a fent említett törvény 100. cikkének (34) bekezdését). Márpedig az 1. sz. romániai gázvezeték a jogsértés időszakában nem kapcsolódott a romániai gázszállítási hálózathoz, tehát nem minősült a román energiatörvény 130. cikkének (1) bekezdése értelmében vett rendszerösszekötő gázvezetéknek.
120
Másodszor, a román energiatörvény 194. cikke előírta, hogy a kapacitásallokációra és a szűkületkezelésre vonatkozó, az uniós jogban előírt mechanizmusokra vonatkozó rendelkezéseknek a szállításirendszer‑üzemeltető általi megsértése az e területen alkalmazandó román szabályok megsértésének is minősül. Ugyanakkor, mivel – amint az a fenti 110. pontból kitűnik – az akkor hatályos uniós szabályozás nem tette lehetővé a Transgaz számára, hogy visszavegye a felhasználatlan kapacitást, és azt nem megszakítható kapacitásként újra kiossza harmadik személyeknek, és a román energiatörvény 194. cikke sem hatalmazta fel őt az ilyen eljárásra.
121
Harmadszor, ami a kapacitásallokációs módszertant illeti, az nem kötelezte a Transgazt, mint szállításirendszer‑üzemeltetőt arra, hogy a Bulgargaz által fel nem használt, meglévő kapacitást visszavegye, hanem csak arra, hogy az említett gázvezeték rendelkezésre álló kapacitását, azaz a szerződés által nem érintett kapacitásokat értékesítse (lásd az említett módszertan 1. cikkét). Márpedig a 2005. évi megállapodás 17.1. cikke értelmében „az [1. sz. romániai] gázvezeték a [Bulgargaz] kizárólagos használatára van lekötve, és a [Bulgargaz] hozzájárulása nélkül nem lehet más használókat csatlakoztatni ehhez a gázvezetékhez, és azon nem szállítható más földgázmennyiség, mint amit [Bulgargaz] az Isaccea 1 [mérőállomásnál] a [Transgaznak] szállított”. Mivel az említett megállapodás a jogsértés teljes időszakában hatályban maradt, meg kell állapítani, hogy abban az időben ezen a gázvezetéken nem állt rendelkezésre olyan kapacitás, amelyet a Transgaz harmadik vállalkozásoknak értékesíthetett volna.
122
Következésképpen el kell utasítani az arra alapított kifogásokat, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem tett különbséget az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásainak elsődleges és másodlagos piacai között, valamint mérlegelési hibát követett el, amikor nem azonosította a Transgazt az említett kapacitások szolgáltatójaként.
b)
A Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetéken szolgáltatást nyújtó vállalkozásként történő azonosítására alapított ténybeli tévedésről
123
A felperesek elsősorban előadják, hogy a Bulgargaz csak igénybe vette az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitási szolgáltatásait az említett szolgáltatások elsődleges piacán, és nem volt e szolgáltatások nyújtója.
124
Márpedig a megtámadott határozat nem minősíti a Bulgargazt az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitási szolgáltatásainak elsődleges piacán szolgáltatónak. A Bizottság ugyanis csak annyit állapított meg, hogy a Transgaz a 2005. évi megállapodás megkötésekor ezen az elsődleges piacon kapacitást osztott ki a Bulgargaznak (lásd a megtámadott határozat (291) preambulumbekezdését). Mindazonáltal, amint az a fenti 89. és 90. pontból kitűnik, figyelemmel az említett gázvezeték használatára vonatkozó kizárólagosságra és az említett megállapodás 17.1. cikke által a Bulgargaz számára biztosított előzetes hozzájárulási jogra, amely megállapodás a jogsértés teljes időszaka alatt hatályban maradt, a Bizottság megállapította, hogy a Transgaz a Bulgargaz hozzájárulása nélkül nem kínálhatott fel harmadik személyek számára kapacitásokat az elsődleges piacon, és hogy ennélfogva ez utóbbi volt az egyetlen, amely harmadik személyek számára hozzáférést biztosíthatott az 1. sz. romániai gázvezetékhez (lásd a megtámadott határozat (261), (288) és (306) preambulumbekezdését).
125
Következésképpen el kell utasítani a felperesek arra alapított érvét, hogy a Bizottság tévesen minősítette a Bulgargazt szolgáltatónak az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitási szolgáltatásainak elsődleges piacán.
126
Másodsorban a felperesek előadják, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (292) preambulumbekezdésében tévesen állapította meg, hogy a Bulgargaz a jogsértési időszak alatt az 1. sz. romániai gázvezeték másodlagos piacán annak ellenére viszonteladásra bocsáthatta kapacitásait, hogy a Transgaz még nem fogadta el az ilyen kereskedelmet lehetővé tevő szabályokat a 715/2009 rendelet 22. cikkének megfelelően.
127
E tekintetben kétségtelenül igaz, hogy a 715/2009 rendelet 22. cikke arra kötelezte a szállításirendszer‑üzemeltetőket, hogy fogadjanak el bizonyos intézkedéseket annak érdekében, hogy megkönnyítsék a kapacitásokkal való kereskedelmet a másodlagos piacon. Meg kell azonban jegyezni, hogy 2013. január 31‑én a Bulgargaz megállapodást kötött az Overgasszal, amelynek értelmében ez utóbbi hozzáférést kapott az 1. sz. romániai gázvezetékhez, annak ellenére, hogy a Transgaz még mindig nem fogadta el a rendelet 22. cikkében előírt intézkedéseket.
128
Ennélfogva, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (292) preambulumbekezdésében megállapította, az a körülmény, hogy a Transgaz nem fogadta el a 715/2009 rendelet 22. cikkében előírt intézkedéseket, ténylegesen nem képezi akadályát annak, hogy a Bulgargaz kapacitásokat kínálhasson az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásainak másodlagos piacán.
129
Ebből következik, hogy nem megalapozott a felperesek azon kifogása, amely szerint a Bizottság ténybeli hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bulgargaz képes volt kapacitást szolgáltatni az 1. sz. romániai gázvezetéken.
130
Következésképpen ezt a részt, és ennélfogva a második jogalapot egészében véve el kell utasítani.
B. A felperesek érintett piacokon fennálló erőfölényének téves megállapításán alapuló, harmadik jogalapról
131
A felperesek vitatják a megtámadott határozat (426) és (427) preambulumbekezdésében levont következtetést, amely szerint a BEH‑csoport, a Bulgargaz és a Bulgartransgaz révén erőfölénnyel rendelkezett az öt érintett piacon.
132
A jelen jogalap két részből áll. A felperesek előadják, hogy a Bizottság tévesen állapította meg egyrészt azt, hogy a Bulgargaz erőfölénnyel rendelkezik az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán, másrészt pedig azt, hogy a BEH az érintett öt piacon közvetve ilyen pozícióval rendelkezik.
1.
A Bulgargaz 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán fennálló erőfölényének téves megállapítására alapított, első részről
133
A felperesek elsősorban előadják, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéken a kapacitásszolgáltatások piacának meghatározása téves jogalkalmazáson és ténybeli hibán alapul. Ennélfogva az a következtetés is téves, hogy a Bulgargaz erőfölénnyel rendelkezne ezen a piacon.
134
Ebben a tekintetben a második jogalap elemzéséből az következik, hogy a Bizottság nem követett el sem jogi, sem ténybeli hibát az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacának meghatározásakor. Ebből következően a felperesek első érvét nyomban el kell utasítani.
135
Másodsorban, a felperesek úgy vélik, hogy a Bizottság azon értékelése, amely szerint a Bulgargaz erőfölénnyel rendelkezik e piacon, még abban az esetben is téves, ha az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacának meghatározása helyes lenne.
136
A felperesek különösen arra hivatkoznak, hogy a megtámadott határozat nem tartalmazza az 1. sz. romániai gázvezetéken működő vállalkozások piaci szerkezetének vagy piaci erejének elemzését, megsértve ezzel az [EUMSZ 102. cikknek] az erőfölényben lévő vállalkozások versenykorlátozó visszaélő [helyesen: kiszorításra irányuló visszaélésszerű] magatartására történő alkalmazásával kapcsolatos bizottsági jogérvényesítési prioritásokról szóló iránymutatás című közlemény (HL 2009. C 45., 7. o.) 13–15. pontjában foglalt követelményeket. Következésképpen úgy vélik, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy a Bulgargaz erőfölényben van az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán.
137
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 102. cikkben említett erőfölény olyan, valamely vállalkozás rendelkezésére álló gazdasági erőre vonatkozik, amely alapján lehetősége van megakadályozni a hatékony verseny fenntartását az érintett piacon, mivel lehetővé teszi számára, hogy versenytársaitól, fogyasztóitól és végső soron a fogyasztóktól jelentős mértékben függetlenül viselkedjen. Az erőfölényt rendszerint több olyan tényező együttesen váltja ki, amelyek külön‑külön nem lennének szükségszerűen meghatározóak (1978. február 14‑iUnited Brands és United Brands Continentaal kontra Bizottság ítélet, 27/76, EU:C:1978:22, 65. és 66. pont; 1979. február 13‑iHoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet, 85/76, EU:C:1979:36, 38. és 39. pont).
138
Ezenkívül az erőfölény fennállása nem zárja ki a verseny bizonyos mértékű fennállását, de az erőfölényt élvező vállalkozást olyan helyzetbe hozza, hogy ha nem is határozhatja meg, de jelentős mértékben befolyásolhatja a verseny alakulásának feltételeit, és mindenesetre nagymértékben úgy viselkedhet, hogy azt nem kell figyelembe vennie, anélkül hogy ez a magatartás neki kárt okozna (1979. február 13‑iHoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet, 85/76, EU:C:1979:36, 39. pont).
139
A jelen ügyben a Bizottság megállapította, hogy a gázszállítási infrastruktúrák természetes monopóliumnak minősülnek, és hogy ennélfogva az ezen infrastruktúrákon fennálló kapacitást ellenőrző vállalkozás megkerülhetetlen kereskedelmi partnerré válik, amelynek piaci erejét nem lehet semlegesíteni. Az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatban a Bizottság megállapította, hogy a jogsértési időszak alatt a Bulgargaz végezte a harmadik személyek gázvezetékhez való bármilyen hozzáférési lehetőségének ellenőrzését (lásd a megtámadott határozat (335), (418) és (420) preambulumbekezdését).
140
A felperesek úgy vélik, hogy ezen értékelés négy hibában szenved.
a)
Az első, arra alapított kifogásról, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a Bulgargaz ellenőrizte harmadik személyeknek az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférését
141
A felperesek azt állítják, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a Bulgargaz ellenőrizte harmadik személyeknek az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférését. Azt állítják, hogy ezt az ellenőrzést a Transgaz végezte, mint ezen infrastruktúra szállításirendszer‑üzemeltetője.
142
E kifogás alátámasztása érdekében a felperesek elsősorban arra hivatkoznak, hogy noha a 2005. évi megállapodás kizárólagos szerződés volt, a Bulgargaz csak konzultációs jogot kapott a kapacitás harmadik személyeknek történő kínálásának lehetőségére vonatkozóan, amellyel azonban soha nem élt.
143
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkének szövege szerint „az [1. sz. romániai] gázvezeték a [Bulgargaz] kizárólagos használatára van lekötve, és a [Bulgargaz] hozzájárulása nélkül nem lehet más használókat csatlakoztatni ehhez a gázvezetékhez, és azon nem szállítható más földgázmennyiség”.
144
Ezért egyértelmű, hogy a Transgaz a Bulgargaz előzetes hozzájárulása nélkül nem kínálhatott volna kapacitásokat harmadik személyeknek az 1. sz. romániai gázvezetéken.
145
A 2005. évi megállapodás ezen értelmezését alátámasztják a Transgaz és a BEH között a 2011. január 24‑i találkozón folytatott megbeszélések. Az e találkozóról a BEH által készített, 2011. január 31‑i beszámolóból ugyanis kitűnik, hogy a Transgaz megkérdezte a BEH‑t, hogy van‑e lehetőség az 1. sz. romániai gázvezetéken fel nem használt kapacitás egy részének visszavételére Constanţa (Románia) közelében egy cseppfolyósítottföldgáz‑terminál (a továbbiakban: constanţai terminál) jövőbeli megépítése céljából. A BEH azt válaszolta, hogy az említett gázvezeték teljes kapacitását a Bulgargaz számára kötötték le, a Transgaz által hivatkozott lehetőség azonban egyeztetés tárgyát képezheti, amelyet először kormányzati szinten kell lefolytatni (lásd a megtámadott határozat (297) preambulumbekezdésének a) pontját).
146
Ebből következik, hogy a felperesek által előadottakkal ellentétben a 2005. évi megállapodás nem egyszerű konzultációs jogot biztosított a Bulgargaz számára, hanem valódi előzetes hozzájárulási jogkört a Transgaz arra irányuló valamennyi kísérletét illetően, hogy a 1. sz. romániai gázvezetéken átvegye a fel nem használt kapacitásokat, ideértve e kapacitások harmadik személyek számára történő felkínálását is.
147
Másodszor, a felperesek úgy vélik, hogy az a tény, hogy a Bulgargaz már 2013‑ban alhaszonbérletbe adta kapacitásának egy részét az Overgasnak, nem támasztja alá azt a következtetést, hogy a Bulgargaz ellenőrizte volna az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést. Azt állítják, hogy ez csupán a Bulgargaz jó szándékát kifejező gesztus volt az Overgas felé, tekintettel arra, hogy a másodlagos piacon való kereskedést lehetővé tevő szabályokat még nem határozták meg.
148
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az a tény, hogy a Bulgargaz az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásának egy részét alhaszonbérletbe adta az Overgasnak, függetlenül e magatartás állítólagos jóhiszeműségétől, azt mutatja, hogy a Bulgargaznak – a kapacitásszolgáltatások másodlagos piacára vonatkozó szabályok hiánya ellenére – sikerült ehhez a gázvezetékhez ténylegesen hozzáférést biztosítania harmadik személyek számára.
149
E körülmény releváns volt a megtámadott határozatban végzett elemzés szempontjából, mivel a 2005. évi megállapodás értelmében a Bulgargaz kizárólagossági feltételek mellett kötötte le a kapacitást az 1. sz. romániai gázvezetéken. Ennélfogva a jogsértés időszakában az e gázvezetékhez hozzáférni kívánó harmadik személy csak akkor járt volna sikerrel, ha a Bulgargaz hozzájárult volna ahhoz, hogy a Transgaz a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkének megfelelően kapacitásokat kínáljon, vagy ha a Bulgargaz beleegyezett volna abba, hogy a kapacitása egy részét alhaszonbérletbe adja, ahogyan azt 2013. január 1‑jétől az Overgasszal is tette.
150
Ebből következik, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a Bulgargaz a jogsértés időszakában ellenőrizte a harmadik személyek hozzáférését az 1. sz. romániai gázvezetékhez.
151
Ennélfogva az első kifogást el kell utasítani.
b)
A második, arra alapított kifogásról, hogy a Bizottság nem azonosította a Transgazt az 1. sz. romániai gázvezetéken kapacitásszolgáltatóként
152
A felperesek úgy vélik, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán a Bulgargaz erőfölényének értékelése ténybeli hibán alapul, mivel nem azonosítja az e piacon jelen lévő valamennyi kapacitásszolgáltatót.
153
Ezzel kapcsolatban a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a Bulgargaz nem volt az 1. sz. romániai gázvezeték szállításirendszer‑üzemeltetője, és hogy a Transgaz olyan szabályozási jogkörökkel rendelkezik, amelyek lehetővé tették számára a felhasználatlan kapacitások egyoldalú visszavételét annak érdekében, hogy azokat harmadik személyek részére felkínálja. Ezáltal a Bizottság elmulasztotta azonosítani az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán a fő‑ és erőfölényben lévő szolgáltatót.
154
E tekintetben elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy amint az a fenti 89. és 90. pontból, valamint az első kifogás elemzéséből kitűnik, a Bizottság megállapította, hogy bár a Bulgargaz nem volt az 1. sz. romániai gázvezeték szállításirendszer‑üzemeltetője, a 2005. évi megállapodás értelmében mégis ő ellenőrizte az ahhoz való hozzáférést.
155
Másodsorban, a megtámadott határozatból kitűnik, hogy azon kérdés vizsgálata előtt, hogy a Bulgargaz erőfölényben volt‑e az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán, a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a jogsértés időszakában a Transgaz nem vehetett volna vissza egyoldalúan kapacitásokat, és azokat nem kínálhatta volna fel harmadik személyek számára nem megszakítható kapacitásként (lásd a fenti 97. és 98. pontot).
156
A Bizottság elemzésében e tekintetben rámutatott, hogy a 2012. évi iránymutatások – amelyek alapján a szállításirendszer‑üzemeltetők kapacitásfelhalmozás elleni fellépést lehetővé tévő ösztönző mechanizmusokat alkalmazhatnak, és így hosszú távon kínálhatnak harmadik személyeknek fel nem használt szerződéses kapacitást – csak 2013. október 1‑jén léptek hatályba. Megállapította továbbá, hogy ahhoz, hogy a Transgaz ezeket a mechanizmusokat alkalmazhassa, az iránymutatások megkövetelik, hogy a román szabályozó hatóság előzetesen bizonyos intézkedéseket fogadjon el, és hogy a jelen esetben ezeket az intézkedéseket nem fogadták el a jogsértési időszak lejárta előtt (lásd a megtámadott határozat (293) és (294) preambulumbekezdését).
157
Ennek megfelelően a felperesek nem hivatkozhatnak arra, hogy a Bizottság elemzése figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a Transgaz az 1. sz. romániai gázvezeték szállításirendszer‑üzemeltetője, vagy hogy nem vizsgálta a Transgaz szabályozási jogkörének kérdését, mielőtt megállapította volna, hogy a Bulgargaz erőfölénnyel rendelkezik az említett gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán.
158
A felperesek mindenesetre úgy vélik, hogy a Bizottság tévesen értelmezi az alkalmazandó szabályozási keretet, és hogy a román szabályozó hatóság beavatkozása nem volt szükséges ahhoz, hogy a Transgaz harmadik személyeknek felkínálhassa a Bulgargaz által fel nem használt kapacitást az 1. sz. romániai gázvezetéken.
159
Emlékeztetni kell azonban arra, hogy a jogsértési időszak alatt a 2009. és 2012. évi iránymutatások figyelembevételével értelmezett 715/2009 rendelet nem tette lehetővé a Transgaz számára, hogy a Bulgargaz hozzájárulása nélkül harmadik személyeknek nem megszakítható kapacitásként felkínálja a Bulgargaz fel nem használt kapacitását az 1. sz. romániai gázvezetéken. Az akkor alkalmazandó szabályozási keret ugyanis csak azt tette lehetővé a Transgaz számára, hogy a Bulgargaz által fel nem használt szerződéses kapacitásokat egyoldalúan visszavegye, és azokat megszakítható és rövid távú kapacitásokként harmadik személyeknek felkínálja, ami – amint az a fenti 93–111. pontokból kitűnik – nem lett volna elegendő ahhoz, hogy a Transgaz olyan hozzáférést biztosítson harmadik személyeknek, amely lehetővé teszi számukra, hogy eleget tegyenek a fogyasztóikkal szembeni kötelezettségeiknek. Ezzel szemben a fel nem használt kapacitás nem megszakítható kapacitásként való felkínálásának lehetősége a román szabályozó hatóság előzetes eljárását tette szükségessé, amint az a fenti 102–107. pontból kitűnik. Márpedig a román szabályozó hatóság nem tette meg a szükséges intézkedéseket a jogsértési időszak alatt.
160
Ebből következik, hogy a jogsértési időszak alatt a Transgaz a Bulgargaz hozzájárulása nélkül csak korlátozott és elégtelen kapacitású szolgáltatásokat nyújthatott harmadik személyeknek az 1. sz. romániai gázvezetéken. Ezért az a tény, hogy az uniós szabályozási keret lehetővé tette a Transgaz számára, hogy a fel nem használt kapacitásokat rövid távú és megszakítható kapacitásként kínálja fel, nem volt elegendő ahhoz, hogy a Transgaz megkerülhesse a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkében előírt korlátozásokat, ezért nem lehetett érzékelhető hatással a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezeték felett gyakorolt tényleges ellenőrzésre.
161
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Bizottság helyesen járt el, amikor nem minősítette a Transgazt valódi alternatív ellátási forrásnak azon harmadik személyek szempontjából, akik a jogsértési időszak alatt hozzáférést kívántak kapni az 1. sz. romániai gázvezetékhez.
162
Ezt a következtetést a felperesek további érvei nem kérdőjelezik meg.
163
Elsősorban, azon érvelésük alátámasztására, miszerint a Transgaz egyoldalúan visszavehette az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásait a Bulgargaztól, a felperesek a földgázszállítási rendszerekben alkalmazott kapacitásallokációs mechanizmusokat szabályozó üzemi és kereskedelmi szabályzat létrehozásáról és a 715/2009 rendelet kiegészítéséről szóló, 2013. október 14‑i 984/2013/EU bizottsági rendeletre (HL 2013. L 273., 5. o.) hivatkoztak.
164
Márpedig a 984/2013 rendelet 28. cikkéből kitűnik, hogy e rendelet vonatkozó rendelkezései csak 2015. november 1‑jén, vagyis a jogsértés időszakának végét követően léptek hatályba. Következésképpen e rendelkezések nem lehetnek hatással a tények értékelésére, és a felperesek érvét mint hatástalant további vizsgálat nélkül el kell utasítani.
165
Másodszor a felperesek azt róják fel a Bizottságnak, hogy nem szerezte be a Transgaz és a román szabályozó hatóság álláspontját arra vonatkozóan, hogy a Bulgargaz erőfölényben van‑e az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatási piacon.
166
Ezt az érvet el kell utasítani, mivel a Bizottság jogi értékelése a szállításirendszer‑üzemeltetőkre az uniós jogban és az alkalmazandó nemzeti jogban ruházott jogkörök értékelése, valamint az arra vonatkozó állásfoglalás tekintetében, hogy a Bulgargaz erőfölénnyel rendelkezett‑e az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán, nem függött a Transgaz vagy a román szabályozó hatóság nézőpontjától.
167
Harmadsorban a felperesek lényegében azt állítják, hogy a Bizottság nem állapíthatta meg, hogy a Bulgargaz erőfölényben van az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatásainak piacán, mivel az AT.40335 – Román szállításirendszer‑üzemeltető ügyben (a továbbiakban: Transgaz‑ügy) már megállapította, hogy a Transgaz rendelkezik erőfölénnyel ezen a piacon.
168
E tekintetben az EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (Transgaz‑ügy) 2020. március 6‑án hozott, a Bizottság internetes oldalán közzétett C(2020) 1232 bizottsági határozatból kitűnik, hogy ezen ügy előzetes értékelését követően a Bizottság megállapította, hogy a Transgaz az EUMSZ 102. cikke szerinti erőfölényben van a romániai földgázszállítás piacán, amely magában foglalja a szomszédos országokkal fenntartott rendszerösszekötőkön keresztüli szállítást is. A Bizottság ugyanakkor kifejtette, hogy a Transgaz által párhuzamosan üzemeltetett három földgáz‑tranzitvezeték, köztük a bolgár piacot ellátó 1. sz. romániai gázvezeték, nem képezte a Bizottság előzetes értékelésének részét, mivel azok nem kapcsolódtak a román gázszállítási hálózathoz (lásd a 2020. március 6‑i határozat (25) preambulumbekezdését).
169
A Bizottság tehát a Transgaz‑ügyben nem állapította meg, hogy az e vizsgálattal érintett vállalkozás erőfölényben van az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán.
170
Ennélfogva el kell utasítani a felperesek arra alapított érvét, hogy a Bizottság által a Transgaz‑ügyben levont előzetes következtetések megakadályozták a Bizottságot annak megállapításában, hogy a Bulgargaz a jogsértés időszakában erőfölényben volt az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacán.
171
Következésképpen a második kifogást el kell utasítani.
[omissis]
C. A negyedik, a felperesek erőfölénnyel való visszaélésének téves megállapítására alapított jogalapról
223
A negyedik jogalap lényegében hat részből áll. Az első három jogalap a megtámadott határozatban szereplő jogi és ténybeli hibákon alapul, a következőkhöz való hozzáférés felperesek általi megtagadásának megállapítása tekintetében:
–
az 1. sz. romániai gázvezeték;
–
a szállítási hálózat;
–
a chireni tároló;
[omissis]
1.
Alkalmazandó elvek és ítélkezési gyakorlat
[omissis]
a)
Az „erőfölénnyel való visszaélés” fogalmáról
235
Az EUMSZ 102. cikk első bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetetlen és tilos egy vagy több vállalkozásnak a belső piacon vagy annak jelentős részén meglévő erőfölényével való visszaélése, amennyiben ez hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre.
236
Az erőfölényben lévő vállalkozás különös felelősséggel tartozik tehát azért, hogy magatartása ne csorbítsa a belső piacon a hatékony és torzulásmentes versenyt (2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 135. pont; lásd még: 2021. március 25‑iSlovak Telekom kontra Bizottság ítélet, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
237
Noha az EUMSZ 102. cikk felsorolja a visszaélésszerű magatartásokat, e felsorolás nem meríti ki az erőfölénnyel való visszaélésnek az EUM‑Szerződés által tiltott módjait (lásd: 2007. március 15‑iBritish Airways kontra Bizottság ítélet, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
238
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 102. cikk értelmében vett „erőfölénnyel való visszaélés”fogalma olyan objektív fogalom, amely az erőfölényben lévő vállalkozás olyan magatartásaira vonatkozik, amelyek hatására a termékeknek és a szolgáltatásoknak a gazdasági szereplők által nyújtott teljesítésen alapuló rendes versenyét jellemző eszközöktől eltérő eszközökkel korlátozzák a piacon még létező versenyszint fenntartását vagy e verseny fejlődését (lásd: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 148. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
239
Végül emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyben vizsgálthoz hasonló típusú magatartás visszaélésszerű jellege feltételezi, hogy e magatartás alkalmas volt a verseny korlátozására, és különösen arra, hogy kiváltsa a kifogásolt kiszorító hatásokat abban az értelemben, hogy alkalmas volt arra, hogy megnehezítse a versenytársaknak a szóban forgó piacra való belépését vagy ottmaradását, és ezáltal hatást gyakoroljon a piac szerkezetére. Ennek értékelését az említett magatartás hátterét képező releváns ténybeli körülmények összességét figyelembe véve kell lefolytatni (lásd: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 154. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 50., 61., 64. és 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
240
E kiszorító hatások azonban nem lehetnek pusztán hipotetikusak. Következésképpen a Bizottság nem hivatkozhat azokra a hatásokra, amelyeket a szóban forgó magatartás gyakorolhat vagy gyakorolhatott volna, amennyiben olyan meghatározott, különleges körülmények következtek vagy következnek be, amelyek a magatartás megvalósításának időpontjában nem voltak jellemzőek a piacra, és amelyek bekövetkezése ezen időpontban kevéssé tűnt valószínűnek (lásd ebben az értelemben: 2015. október 6‑iPost Danmark ítélet, C‑23/14, EU:C:2015:651, 65. pont; 2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 70. pont).
[omissis]
2.
Az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának téves megállapítására alapított, első „aljogalapról”
[omissis]
a)
A jogalap második részéről, amely az „alapvető infrastruktúra” elméletének alkalmazása során elkövetett téves jogalkalmazáson alapul, mivel az ellátás visszaélésszerű megtagadását róják fel a Bulgargaznak, amely az 1. sz. romániai gázvezeték egyszerű használója
250
A felperesek azt állítják, hogy a megtámadott határozat téves jogalkalmazást tartalmaz, mivel az 1. sz. romániai gázvezetéken az ellátás visszaélésszerű megtagadását a Bulgargaznak rója fel, noha ez utóbbi nem volt sem tulajdonosa, sem szállításirendszer‑üzemeltetője ennek az alapvető infrastruktúrának, hanem csak egyszerű használója. Márpedig az 1998. november 26‑i Bronner ítélet (C‑7/97, a továbbiakban: Bronner‑ítélet, EU:C:1998:569) és az 1991. július 10‑iRTE kontra Bizottság ítélet (T‑69/89, EU:T:1991:39), amelyekre a Bizottság a megtámadott határozat (549) preambulumbekezdésében az elemzését alapította, valamint az alapvető infrastruktúrához való hozzáférés megtagadására vonatkozó későbbi ítélkezési gyakorlat szerint valamely visszaélésszerű magatartás csak az említett infrastruktúra tulajdonosának vagy üzemeltetőjének tulajdonítható abban az értelemben, hogy az alapvető infrastruktúrához való hozzáférés mindig szervesen kapcsolódik a szóban forgó infrastruktúra vagy szolgáltatás tulajdonjogához és ellenőrzéséhez.
[omissis]
254
A megtámadott határozat (532) és (549)–(564) preambulumbekezdéséből kitűnik továbbá, hogy a Bizottság a Bulgargaz az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacán tanúsított magatartásának érvényességét a Bronner ítélet 41. pontjából és az 1991. július 10‑iRTE kontra Bizottság ítélet (T‑69/89, EU:T:1991:39) 73. pontjából eredő ítélkezési gyakorlatra tekintettel értékelte.
255
Ezen ítélkezési gyakorlat szerint az erőfölényben lévő vállalkozás részéről olyan szolgáltatás nyújtásának megtagadása, amelyhez a harmadik személyeknek hozzá kell férniük ahhoz, hogy valamely szomszédos piacon, különösen valamely downstream piacon tevékenységet folytathassanak, az EUMSZ 102. cikk megsértésének minősül, amennyiben az alábbi három együttes feltétel teljesül:
–
a szolgáltatás megtagadása alkalmas arra, hogy a szolgáltatás igénybevevője részéről e piacon minden versenyt megszüntessen;
–
a szóban forgó szolgáltatás nélkülözhetetlen a kérelmező tevékenységének gyakorlásához abban az értelemben, hogy e szolgáltatásnak nincs semmilyen tényleges vagy lehetséges helyettesítője;
–
az említett megtagadás objektíve nem indokolható.
256
A Bronner ítéletben meghatározott feltételek főszabály szerint azokra az infrastruktúrákra vagy szolgáltatásokra alkalmazandók, amelyek gyakran „alapvető infrastruktúrának” minősülnek, mivel nélkülözhetetlenek valamely tevékenység valamely piacon való gyakorlásához, amennyiben azoknak nem létezik tényleges vagy lehetséges helyettesítője (1998. szeptember 15‑iEuropean Night Services és társai kontra Bizottság ítélet, T‑374/94., T‑375/94, T‑384/94 és T‑388/94, EU:T:1998:198, 208. és 212. pont; 2021. november 10‑iGoogle és Alphabet kontra Bizottság [Google Shopping] ítélet, T‑612/17, fellebbezés alatt, EU:T:2021:763, 215. pont), így az azokhoz való hozzáférés megtagadása a verseny teljes megszüntetéséhez vezethet.
257
E tekintetben a Bíróság már hangsúlyozta, hogy annak megállapítása, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás visszaélt a helyzetével azáltal, hogy megtagadta a szerződéskötést valamely versenytárssal, azzal a következménnyel jár, hogy e vállalkozás köteles lesz e versenytárssal szerződést kötni. Márpedig az ilyen kötelezettség különösen sérti az erőfölényben lévő vállalkozás szerződési szabadságát és tulajdonhoz való jogát, mivel egy vállalkozás, még ha erőfölényben van is, főszabály szerint továbbra is szabadon megtagadhatja a szerződéskötést és az általa saját szükségleteire kialakított infrastruktúra használatát (2021. március 25‑iSlovak Telekom kontra Bizottság ítélet, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, 46. pont).
258
Az „alapvető infrastruktúrával” kapcsolatos ítélkezési gyakorlat tehát különösen olyan helyzetekre vonatkozik, amelyekben valamely befektetés vagy innováció megvalósítása alapján járó kizárólagos jog szabad gyakorlása a belső piaci torzulásoktól mentes verseny érdekében korlátozható, minden más magatartás kizárásával (lásd ebben az értelemben: 2010. július 1‑jei AstraZeneca kontra Bizottság ítélet, T‑321/05, EU:T:2010:266, 679. pont; 2021. november 10‑iGoogle és Alphabet kontra Bizottság [Google Shopping] ítélet, T‑612/17, fellebbezés alatt, EU:T:2021:763, 215. pont).
259
A jelen ügyben, amint azt a felperesek helyesen állítják, a Bulgargaz nem volt tulajdonosa az 1. sz. romániai gázvezetéknek. Az ügyiratból és a fenti 14. pontból azonban egyértelműen kitűnik, hogy a 2005. évi megállapodás értelmében a Bulgargaz kizárólagosan használhatta ezt az infrastruktúrát.
260
E tekintetben elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy a felek között nincs vita arról, hogy a jogsértés időszakában az 1. sz. romániai gázvezeték volt az egyetlen lehetséges útvonal az orosz gáz Bulgáriába történő szállítására (lásd a fenti 88. pontot). Emiatt a Bronner ügyben hozott ítélet értelmében az 1. sz. romániai gázvezeték alapvető infrastruktúrának minősült (lásd a fenti 256. pontot).
261
Másodsorban, amint az a fenti 143. és 144. pontból kitűnik, a 2005. évi megállapodás úgy rendelkezett egyrészt, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték a Bulgargaz kizárólagos használatára van lekötve, másrészt pedig úgy, hogy az említett gázvezetéken a Transgaz nem kínálhat kapacitást harmadik személyeknek a Bulgargaz előzetes hozzájárulása nélkül. Ezért, noha a Bulgargaz nem volt tulajdonosa az 1. sz. romániai gázvezetéknek, a rendelkezésére álló kizárólagos jog a jogsértés időszakában ellenőrzési helyzetet, és ezáltal erőfölényt eredményezett az említett gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán, mivel harmadik személyeknek lehetetlen volt hozzáférni az 1. sz. romániai gázvezetékhez a Bulgargaz hozzájárulása nélkül.
262
E tekintetben meg kell jegyezni, ahogyan azt Rantos főtanácsnok is tette a European Superleague Company ügyben (C‑333/21, EU:C:2022:993, 138. pont) megfogalmazott indítványában, hogy az „alapvető infrastruktúrák” elméletének megfelelően a versenytársakkal való együttműködésre vonatkozó kötelezettség előírható bármely olyan erőfölényben lévő vállalkozás számára, amely „alapvető infrastruktúrát” birtokol vagy ellenőriz, azáltal, hogy megköveteli, hogy e vállalkozás biztosítson a versenytársaknak megkülönböztetés nélküli hozzáférést az infrastruktúrához.
263
E körülmények között nincs jelentősége a Bulgargazt az infrastruktúrával kapcsolatban megillető kizárólagos jog jellegének, mivel e kizárólagos jog az 1. sz. romániai gázvezeték feletti ellenőrzési helyzetben nyilvánult meg, amely a fenti 256. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett „alapvető infrastruktúrának” minősült. Végeredményben maguk a felperesek is kifejezetten elismerik, hogy az „alapvető infrastruktúrákra” vonatkozó ítélkezési gyakorlat alkalmazható az említett infrastruktúra ellenőrzésével kapcsolatos helyzetekre, még akkor is, ha tévesen úgy vélik, hogy ehhez a tulajdonosi minőség is szükséges.
264
Az erőfölényben lévő vállalkozás és az általa ellenőrzött infrastruktúra vagy szolgáltatás közötti kapcsolat jogi természete azonban nem lehet döntő tényező annak meghatározásakor, hogy az „alapvető infrastruktúrához” való hozzáférés megtagadása az erőfölényben lévő vállalkozás részéről az EUMSZ 102. cikk megsértésének minősül-e vagy sem.
265
A Bizottság tehát helyesen járt el, amikor a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán tanúsított magatartását, többek között, a Bronner ítélet 41. pontja alapján értékelte.
266
Ennek a következtetésnek nem mond ellent a közelmúltban hozott 2023. január 12‑iLietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet (C‑42/21 P, EU:C:2023:12), amelyet a jelen ügybeli eljárás szóbeli szakaszának befejezését követően hoztak, de amely megerősítette a Törvényszék által a 2020. november 18‑iLietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítéletben (T‑814/17, EU:T:2020:545) végzett elemzést. Ebben az ügyben, amely egy sínszakasz leszerelésére vonatkozott, a Bíróság kimondta, hogy meg kell különböztetni az infrastruktúra erőfölényben lévő vállalkozás általi megsemmisítését – amely esetben az infrastruktúra szükségszerűen használhatatlanná válik nemcsak a versenytársak, hanem az erőfölényben lévő vállalkozás számára is – a hozzáférés megtagadásának a Bronner ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat értelmében vett esetétől (2023. január 12‑iLietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 81. és 83. pont).
267
Ebben az összefüggésben a Bíróság kétségkívül megerősítette, hogy a Bronner ítéletből eredő kritériumokat az olyan infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása esetében indokolt alkalmazni, amelynek az erőfölényben lévő vállalkozás a tulajdonosa, és amelyet a saját befektetései révén a saját tevékenységének szükségleteire fejlesztett ki. Megállapította továbbá, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor lényegében azt állapította meg, hogy az említett kritériumok, tekintettel a céljukra, nem alkalmazhatók abban az esetben, amikor az infrastruktúra megsemmisítésével járó helyzetben a szóban forgó infrastruktúrát nem az erőfölényben lévő vállalkozás saját befektetéseiből, hanem állami forrásokból finanszírozták, e vállalkozás pedig nem tulajdonosa ezen infrastruktúrának (2023. január 12‑iLietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 86. és 87. pont).
268
Ez az ítélkezési gyakorlat azonban nem zárja ki a Bronner ítéletből eredő kritériumok alkalmazását a jelen ügyhöz hasonló helyzetben, amelyben egyrészt, amint az a fenti 261–263. pontból kitűnik, bár a Bulgargaz nem volt az 1. sz. romániai gázvezeték tulajdonosa, kizárólagos joggal rendelkezett e gázvezetéken, amely a jogsértés időszaka alatt a tulajdonoséhoz hasonló ellenőrzési helyzetet jelentett, másrészt igaz ugyan, hogy nem a Bulgargaz építette az 1. sz. romániai gázvezetéket, tény, hogy a 2005. évi megállapodás alapján rögzített éves díjat fizetett ezen infrastruktúra használatáért, amely tehát a Transgaz által számára biztosított kizárólagos jog tekintetében a Bulgargaz befektetésének minősült.
269
Ennélfogva el kell utasítani az arra alapított második érvet, hogy a Bronner ítélet és az abból eredő, az „alapvető infrastruktúrához” való hozzáférés megtagadására vonatkozó ítélkezési gyakorlat csak olyan vállalkozásra alkalmazható, amely az infrastruktúra tulajdonosa és amely azt ellenőrzi.
[omissis]
b)
Az 1. sz. romániai gázvezetéken a teljes kapacitás lekötése bizonyító erejének hiányára alapított hetedik részről
470
A felperesek lényegében azt vonják kétségbe, hogy az ellátás megtagadásának megállapítása szempontjából bizonyító ereje volna annak, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitását a Bulgargaz javára kötötték le, jóllehet az említett gázvezetékhez való hozzáférés iránti egyedi kérelmek közül egyet sem utasítottak el.
471
A Bizottság vitatja a jogalapnak ezt a részét.
472
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitásának lekötése, amely a 2005. évi megállapodás 17.1 pontjában szerepel, noha a Bulgargaz a rendelkezésre álló kapacitásnak csak egy korlátozott részét használta, egyike a valószínűsítő körülményeknek, amelyeket a Bizottság a következők bizonyítása érdekében vett alapul:
–
egyrészt, és amint azt a harmadik jogalap keretében végzett elemzés (lásd a fenti 133–171. pontot) megerősítette, az 1. sz. romániai gázvezetéken nyújtott kapacitásszolgáltatások piacán a Bulgargaz erőfölényének fennállása;
–
másrészt az 1. sz. romániai gázvezetéken a kapacitásfelhalmozás fennállása, amely a Bulgargaz részéről az ellátás megtagadásának minősül (lásd a megtámadott határozat (534) preambulumbekezdésének a) pontját); a Bizottság ezért vélte úgy, hogy a Bulgargaznak vagy le kellett volna mondania a 2005. évi megállapodásban a javára meghatározott kizárólagosságról, vagy objektív, átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárás keretében fel kellett volna kínálnia az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitását a másodlagos piacon (lásd a megtámadott határozat (542), (563) és (564) preambulumbekezdését).
473
Márpedig, elsősorban, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az erőfölény fennállásának megállapítása önmagában nem foglal magában semmilyen kifogást az érintett vállalkozással szemben. Az EUMSZ 102. cikk az ilyen erőfölénnyel való visszaélést tiltja (lásd: 2012. március 27‑iPost Danmark ítélet, C‑209/10, EU:C:2012:172, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
474
E tekintetben a Bizottság feladata az ilyen visszaélés meghatározása érdekében annak megállapítása, hogy a szóban forgó vállalkozás az erőfölényét használva hogyan alkalmazott más eszközöket, mint amelyek a rendes versenyt jellemzik, és amelyek a piacon fennálló verseny fenntartásának vagy fejlődésének akadályozását eredményezték (lásd: 2012. március 27‑iPost Danmark ítélet, C‑209/10, EU:C:2012:172, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
475
Így a Bulgargaznak a 2005. évi megállapodással biztosított szerződéses kizárólagosság, még akkor is, ha a Bulgargaz az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásának csak egy részét használta, nem minősülhet e felperes erőfölénnyel való visszaélésének, ha a Bizottság nem bizonyítja, hogy a Bulgargaz magatartása ténylegesen képessé tette arra, hogy kiszorítsa a versenytársakat a bolgár gázellátási piacokról, különösen a fenti 255. és 256. pontban hivatkozott Bronner ítélet és az azt követő, az „alapvető infrastruktúrához” való hozzáférés megtagadására vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében.
476
Márpedig a tények azt mutatják, hogy a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezeték a teljes kapacitásának a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkében foglaltak szerinti lekötése nem akadályozta meg a Bulgargazt abban, hogy az említett gázvezeték fel nem használt kapacitásához való hozzáférés iránti első kérelmet követően, amelyet 2012. november 23‑án kapott meg, 2013. január 1‑jétől biztosítsa az Overgas számára az említett hozzáférést, anélkül hogy a Bizottságnak sikerült volna bizonyítania e hozzáférés késedelmes vagy nem kielégítő jellegét, és így azt, hogy a Bulgargaz magatartása e tekintetben az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozik.
477
A Bizottság azt sem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy a Bulgargaz visszaélésszerűen megtagadta volna további harmadik személyek hozzáférés iránti kérelmeit. Így:
–
a fenti 284. pontból kitűnik, hogy a Bizottság nem bizonyította, és még csak nem is állította, hogy a Transgaz 2011. január 24‑i kérelme az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti kérelemnek minősült volna azzal a céllal, hogy ez a gazdasági szereplő beléphessen a bolgár gázellátási piacokra, amit egyébként a Bizottság a tárgyaláson elismert; az ítélkezési gyakorlat szerint a felperesek tehát nem voltak kötelesek kedvező választ adni e kérelemre (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 42., 43. és 46. pont);
–
a Bizottság azt is elismerte, hogy nem rendelkezik bizonyítékkal arra vonatkozóan, hogy a Transgaz továbbította volna a Bulgargaznak a harmadik személyektől származó, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésre vonatkozó egyedi kérelmeket, különösen azokat, amelyeket az Overgas 2010‑ben intézett hozzá;
–
a Bizottság azt sem bizonyította, hogy a C Energy Group 2013. szeptember 26‑i kérelme kellően pontos és komoly lett volna ahhoz, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való olyan hozzáférés iránti kérelemnek minősüljön, amelyre a Bulgargaz köteles válaszolni (lásd a fenti hatodik rész elemzését).
478
A Bizottság továbbá nem hagyatkozhatott arra a feltételezésre, hogy a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitásának lekötése miatt a harmadik személyek lemondtak volna arról, hogy e kapacitáshoz való hozzáférés iránti kérelmeket nyújtsanak be (lásd a megtámadott határozat (278) preambulumbekezdését és az (537) preambulumbekezdésének befejező fordulatát). A Bizottság ugyanis semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő az ilyen lemondásra vonatkozóan, és ezért nem tett eleget a bizonyítási kötelezettségének. Azt is hangsúlyozni kell továbbá, hogy a 2005. évi megállapodás 17.3. cikkének értelmében a megállapodás és annak tartalma bizalmas, és a Bizottság nem bizonyította, hogy e titoktartási záradék ellenére harmadik személyek tudomást szerezhettek volna a 2005. évi megállapodásban szereplő, Bulgargaz javára szóló kizárólagossági záradékról. Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy ilyen lemondások történtek – hiszen az érintett harmadik személyek értelemszerűen nem nyújtottak be ilyen értelmű kérelmet –, a Bulgargaznak nem lehet felróni, hogy megtagadta a hozzáférést azáltal, hogy nem válaszolt olyan kérelmekre, amelyeket soha nem küldtek el neki.
479
Másodsorban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a jogsértésnek az 1. sz. romániai gázvezetékre vonatkozó része csak 2015. január 1‑jéig tartott, azaz addig az időpontig, amelytől kezdve a Bulgargaz, véleménye szerint, harmadik személyek számára kielégítő hozzáférést biztosított az említett gázvezetékhez (lásd a megtámadott határozat (651) preambulumbekezdését).
480
Meg kell azonban állapítani, hogy ebben az időpontban még hatályban voltak a 2005. évi megállapodás rendelkezései, amelyek a Bulgargaz számára biztosították az 1. sz. romániai gázvezeték kizárólagos használatát. A szerződéses kizárólagosság ugyanis csak 2016. szeptember 30‑án, a 2005‑ös megállapodás felmondásával szűnt meg, azaz egy évvel és kilenc hónappal a jogsértési időszak lejárta után. Következésképpen hallgatólagosan maga a Bizottság is elfogadta, hogy e kizárólagos szerződéses jog létezése nem meghatározó.
481
Ebben az összefüggésben az arra vonatkozó valószínűsítő körülmény, hogy a Bulgargaz a 2005. évi megállapodás alapján lekötötte az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitását, miközben e kapacitásnak csak egy részét használta, nem elegendő az említett gázvezeték kapacitásával való állítólagos piaci visszaélés megállapításához.
482
A hetedik résznek tehát helyt kell adni.
c)
A nyolcadik részről, amely azon alapul, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásával kapcsolatos megbeszéléseknek nincs bizonyító erejük
483
A Bolgár Köztársaság által támogatott felperesek vitatják a 2005. évi megállapodás újratárgyalásával kapcsolatos megbeszélések bizonyító erejét. E tekintetben a megtámadott határozat tévesen állapítja meg, hogy az említett kormányközi tárgyalások az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának minősültek, és hogy a Bulgargaz nem járt el konstruktív módon a 2005. évi megállapodással kapcsolatos tárgyalások során. A felperesek e tekintetben három kifogásra hivatkoznak:
–
a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának kormányközi jellege;
–
a tárgyalások során tanúsított magatartásuk konstruktív jellege;
–
az a tény, hogy nem felelősek e tárgyalások időtartamáért.
484
A Bizottság vitatja ezt a részt.
1) A 2005. évi megállapodás újratárgyalásának kormányközi jellegére alapított, első kifogásról
485
A Bolgár Köztársaság által támogatott felperesek arra hivatkoznak, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszéléseket kormányközi szinten kezdeményezték és folytatták le, a Bolgár Köztársaság és Románia kormányzati és szabályozó hatóságainak részvételével. Ezeket a megbeszéléseket tehát nem lehet a Bulgargaznak tulajdonítani. A felperesek e tekintetben három körülményre hivatkoznak:
–
a 2005. évi megállapodás és a 2003. évi kormányközi megállapodás „támogatására”;
–
arra, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának célja a Románia elleni jogsértési eljárásban felmerült aggályok eloszlatása volt;
–
Bulgária gázellátása biztonságának és a Bulgargaz közüzemi szolgáltatói szerepének központi jellegére a 2005. évi megállapodás újratárgyalásában.
[omissis]
i) A bulgáriai gázellátás biztonságának és a Bulgargaz közüzemi szolgáltatói szerepének központi jellegéről a 2005. évi megállapodás újratárgyalásában
529
A felperesek azt állítják, hogy a Bulgargaz a 2005. évi megállapodás újratárgyalása során általános gazdasági érdekű szolgáltatással megbízott végső közüzemi szolgáltatóként járt el, akinek e minőségében Bulgária egész területén biztosítania kell a gázellátást. Véleményük szerint az 1. sz. romániai gázvezetéken a [3–4] milliárd köbméter (a 7,4 milliárd köbméteres összkapacitásból) éves minimális kapacitás garantálására vonatkozó javaslat megfelelt a Bulgargaz közellátási kötelezettségeinek.
530
E tekintetben az egyetértési megállapodás tervezetéből kitűnik, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának egyrészt az 1. sz. romániai gázvezeték használatára vonatkozó, a Bulgargazt megillető kizárólagosság megszüntetését, másrészt pedig az említett megállapodás alapján a Transgaz részére fizetett rögzített éves díj módosítását kellett eredményeznie annak érdekében, hogy eloszlassa a Bizottság által a Romániával szemben indított jogsértési eljárás keretében kifejtett aggályokat.
531
A 2012. október 10‑i találkozón a Bulgargaz azt a javaslatot terjesztette elő, hogy garantálja az évi [3–4] milliárd köbméter minimális kapacitást, miközben jelezte a Transgaznak, hogy cserébe kész felszabadítani a fennmaradó rendelkezésre álló kapacitást (lásd a megtámadott határozat (297) preambulumbekezdésének h) pontját és a fenti 468. pontot).
532
Ezt követően a Bulgargaz, a Transgaz, valamint a Bolgár Köztársaság és Románia szabályozó és kormányzati hatóságainak 2013. december 9‑i találkozóján megállapodás született arról, hogy meghatározzák azt a megközelítést, amely alapján a Bizottságot a minimális garantált kapacitásra vonatkozó javaslat jóváhagyására kérik. A felek így számos olyan intézkedésről állapodtak meg, amelyek célja a tárgyalások előmozdítása. Így:
–
a Bulgargaznak levelet kellett küldenie a Transgaz részére, amelyben részletezi javaslatát, és jelzi, hogy egyetért azzal, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitását – az általa lekötni kért kapacitás kivételével – fel kell szabadítani;
–
a bolgár szabályozó hatóságnak levelet kellett küldenie a Transgaz részére, amelyben támogatja a 2005. évi megállapodás javasolt módosítását, és meg kellett indokolnia a minimális garantált kapacitásra vonatkozó javaslatot;
–
a bolgár gazdasági, energiaügyi és idegenforgalmi minisztériumnak levelet kellett küldenie a Transgaz részére, amelyben ismerteti a 2005. évi megállapodás 2016 végéig történő fenntartásának indokait.
533
E találkozót követően a Bulgargaz a fenti 525. pontban említett 2013. december 14‑i levelében jelezte a Transgaznak, hogy hajlandó visszaadni az 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitását a Transgaznak azzal a feltétellel, hogy módosítják a „tranzitszolgáltatás árát”, vagyis a 2005. évi megállapodásban meghatározott rögzített éves díjat. A Bulgargaz tehát a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkében előírt kizárólagossági záradék, valamint a rögzített éves díj módosításának megvitatását javasolta. Jelezte továbbá, hogy amennyiben a Transgaz elfogadja javaslatát, kész aláírni a módosító megállapodást.
534
2014. január 13‑án a Bolgár Köztársaság gazdaságiminiszter‑helyettese levelet küldött román partnerének, amelyben kifejtette, hogy a 2005. évi megállapodás miért fontos az ország gázellátásának biztonsága szempontjából (a továbbiakban: bolgár miniszteri levél), amely a következőket tartalmazta:
„Bulgária földgázellátását elsősorban egyetlen forrásból (az Orosz Föderációból), egyetlen összeköttetésen keresztül (Ukrajna, Moldova és Románia területén keresztül), hosszú távú szerződések alapján történő behozatal biztosítja. Jelenleg még nem állnak rendelkezésre alternatív források és útvonalak, a szomszédos országok gázszállítási hálózataival való összeköttetések nagyrészt hiányoznak, a gáztárolási kapacitások és mindenekelőtt a napi kitárolási arányok pedig elégtelenek. Ezek a tényezők határozzák meg az ellátásbiztonsággal kapcsolatos kockázatokat, amint azt a 2009. januári [gázválság] is mutatta, amikor a leginkább érintett európai uniós tagállam Bulgária volt. Az egyetlen külső forrás és a hosszú távú ellátási szerződések hatással vannak az ország gázpiaci liberalizációjának alacsony fokára, és meghatározzák a [Bulgargaz] közüzemi szolgáltató fontos szerepét.
A földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedésekről szóló, 2010. október 20‑i 994/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 6. cikke szerinti, az N‑1 infrastruktúra szabály képletét használó számítások azt mutatják, hogy az egyetlen legnagyobb gázinfrastruktúra (Oroszországból Ukrajnán, Moldován és Románián keresztül) zavara esetén a fennmaradó infrastruktúra kapacitása (a Görögországból történő fordított értékesítés, a belföldi gáztermelés növelése és a chireni tároló kitárolása) nem lesz képes biztosítani a Bulgária teljes gázigényének kielégítéséhez szükséges gázmennyiséget egy kivételesen magas gázigényű napon, ami statisztikailag 20 évente egyszer fordul elő […]”.
535
A bolgár miniszteri levél tehát azt mutatja, hogy a minimális kapacitás garantálására vonatkozó javaslatot az indokolta, hogy Bulgária nagyon erős mértékben függ az Oroszországból származó gáztól – a területe ellátásbiztonságának biztosítása érdekében –, és következésképpen az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréstől, amely az egyetlen olyan hálózat, amelyen keresztül ez a gáz Bulgáriába szállítható.
536
A bolgár szabályozó hatóság 2014. január 16‑án a román szabályozó hatósághoz intézett levelében a maga részéről hangsúlyozta, hogy a Bulgargaz az upstream piacon szinte teljes mértékben egyetlen gázszolgáltatótól, nevezetesen a Gazpromtól és annak leányvállalataitól, az Overgastól és a Wintershall Erdgas Handelshaus Zugtól (a továbbiakban: WIEE) függ, és hogy a 2005. évi megállapodás ezért „kivételes jelentőségű” a Bolgár Köztársaság ellátásbiztonsága szempontjából.
537
A Transgaz 2014. január 13‑án válaszolt a Bulgargaz 2013. december 14‑i, a fenti 525. pontban említett levelére, hangsúlyozva, hogy az uniós jog és a román szabályozó hatóság 2012‑ben kiadott határozatai előírják, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitását fel kell kínálni a piacon, és azt átlátható módon kell kiosztani. Figyelembe véve azonban a bulgáriai gázellátás biztonságával kapcsolatos körülményeket, valamint a Bolgár Köztársaság és Románia közötti szoros együttműködést, a Transgaz elfogadta azt a megoldást, hogy csak a Bulgargaz által fel nem használt kapacitásokat kínálja fel a piacon, a Bizottság jóváhagyásától függően.
538
A Transgaz hangsúlyozta, hogy a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitása egy részének lekötésére vonatkozó javaslata kétségtelenül eltért az alkalmazandó szabályozási kerettől, amely előírja, hogy a szállításirendszer‑üzemeltetőnek az említett gázvezeték teljes kapacitását árverés útján kell felkínálnia, de tekintettel a Bolgár Köztársaságnak Romániával való szoros együttműködésére, elfogadta a javaslatot, mivel azt Bulgária gázellátásának biztonsága miatt indokoltnak tartotta.
539
A fenti 531–538. pontban említett megbeszélésekből világosan kitűnik, hogy Bulgária gázellátásának biztonsága és az 1. sz. romániai gázvezeték e tekintetben betöltött jelentősége központi kérdés volt a 2005. évi megállapodás újratárgyalása során, ami megmagyarázza a bolgár hatóságok erőteljes szerepvállalását ezekben a megbeszélésekben.
540
A felperesek harmadik érve tehát megalapozott.
[omissis]
d)
Az első „aljogalapra” vonatkozó következtetések
688
A fent kifejtett valamennyi megfontolásból következik, hogy az első „aljogalapnak” csak a következő részeit kell elutasítani: az elsőt, amely az EUMSZ 102. cikknek egy kétoldalúan elfogadott szerződéses kikötésre történő alkalmazásával elkövetett téves jogalkalmazáson alapul, a másodikat, amely az ellátás visszaélésszerű megtagadását a Bulgargaznak, az 1. sz. romániai gázvezeték egyszerű felhasználójának tulajdonító téves jogalkalmazáson alapul, és a negyediket, amely a megtámadott határozatnak az Overgasszal szemben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés korlátozásának a jogsértés körébe való belefoglalására vonatkozó elégtelen indokoláson alapul.
689
Ezzel szemben, mivel az „aljogalap” többi részének elemzéséből kitűnik, hogy a Bizottság nem terjesztett elő a fenti 227. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett komoly, pontos és egybevágó bizonyítékokat, amelyek lehetővé tennék annak jogilag megkövetelt módon történő bizonyítását, hogy a Bulgargaznak felrótt, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartások a hozzáférés olyan megtagadásának minősülnek, amely az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat, az említett részeknek, és ennélfogva az első „aljogalapnak” helyt kell adni.
[omissis]
3.
A negyedik jogalapra vonatkozó következtetés
1106
A fentiekből következik, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon a BEH‑csoport tulajdonában lévő három infrastruktúrához való hozzáférés megtagadását, amely infrastruktúra az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat az alábbiak tekintetében:
–
először is a Bulgargaz 2011. január 31. és 2015. január 1. közötti, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása (lásd az első „aljogalap” harmadik és ötödik–nyolcadik részét, valamint a fenti 689. pontban levont következtetéseket);
–
másodszor, a Bulgartransgaz 2010. július 30. és 2015. január 1. közötti, a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása (lásd a második „aljogalap” ötödik részét és a fenti 954. pontban levont következtetéseket);
–
harmadszor, a Bulgartransgaz 2012. június 5. előtti, a chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása (lásd a fenti 1092–1100. pontot).
1107
Ezzel szemben az ügyiratok lehetővé teszik annak bizonyítását, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása 2012. június 5. és 2014. szeptember 19. között alkalmas lehetett a verseny korlátozására a bolgár gázellátási piacokon (lásd a fenti 1101–1104. pontot).
1108
Mindamellett emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság által az EUMSZ 102. cikk alapján megállapított jogsértésekről szóló határozatok bírósági felülvizsgálatának rendszere az EUMSZ 263. cikk szerinti jogszerűségi felülvizsgálatból áll (lásd ebben az értelemben: 2014. július 10‑iTelefónica és Telefónica de España kontra Bizottság ítélet, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 42. pont).
1109
Márpedig az EUMSZ 263. cikkben említett jogszerűségi vizsgálat keretében az uniós bíróságok nem helyettesíthetik a szóban forgó jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásukkal (lásd ebben az értelemben: 2013. január 24‑iFrucona Košice kontra Bizottság ítélet, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Amint azt Kokott főtanácsnok a Frucona Košice kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, 92. pont) megjegyzi, annak megtiltása, hogy az uniós bíróság más indokolással helyettesítse a megtámadott jogi aktus kibocsátójának indokolását, a megsemmisítés iránti kereset kasszációs jellegének kifejeződése, amely az Unió felépítését és működését jellemző intézményi egyensúly elvén alapul. Az intézményi egyensúly tiszteletben tartása megköveteli, hogy valamennyi intézmény úgy gyakorolja hatásköreit, hogy közben a többi intézmény hatásköreit tiszteletben tartja.
1110
Míg tehát a Bizottság hatáskörrel rendelkezik az EUMSZ 102. cikket alkalmazó határozatok elfogadására, az Európai Unió Bírósága az EUMSZ 263. cikk alapján hatáskörrel rendelkezik többek között e határozatok indokolása jogszerűségének felülvizsgálatára, de főszabály szerint nem helyettesítheti saját indokolásával a Bizottság indoklását, és azt nem is egészítheti ki.
1111
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat indokolása két alappilléren nyugszik, nevezetesen egyrészt a felperesek által a Bulgargaz bolgár gázellátási piacokon fennálló erőfölényének védelmére alkalmazott versenyellenes stratégián, másrészt pedig az „egységes és folyamatos jogsértés” fogalmán.
1)
Versenyellenes stratégia
1112
A megtámadott határozat megállapította, hogy a felpereseknek az 1. sz. romániai gázvezetékkel, a szállítási hálózattal és a chireni tárolóval kapcsolatos magatartása, amely az említett infrastruktúrákhoz való hozzáférés megakadályozásából, korlátozásából és késleltetéséből állt, olyan versenyellenes stratégia részét képezte, amelynek célja a Bulgargaz erőfölényének védelme volt a bolgár gázellátási piacokon azáltal, hogy kizárta harmadik személyek hozzáférését az említett piacokhoz (lásd a (389) preambulumbekezdést, a (454) preambulumbekezdés b) pontját, valamint a (467), (569), (572) és (643) preambulumbekezdést). A Bizottság szerint ezt a stratégiát a BEH dolgozta ki, és leányvállalatai, a Bulgargaz és a Bulgartransgaz hajtották végre (lásd az említett határozat (570) preambulumbekezdését).
1113
E tekintetben a megtámadott határozat (567) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a szóban forgó magatartások töredezett jellegére tekintettel ezen átfogó stratégia bizonyítása érdekében a valószínűsítő körülmények csoportját vette alapul, amelyek az alábbiakat bizonyítják:
–
a jogsértés időbeli koherenciája;
–
a szóban forgó magatartások összehasonlítható jellege és egymást kiegészítő jellege;
–
az egyes infrastruktúrákkal kapcsolatos felperesi magatartások közös mintája, amelynek lényege, hogy képesek kizárni a versenytársakat a bolgár gázellátási piacokról.
1114
Így a Bizottság először is megállapította, hogy ezek a magatartások, amelyek az 1. sz. romániai gázvezetéken történő kapacitásfelhalmozásból, valamint a szállítási hálózathoz és a chireni tárolóhoz való hozzáférés megakadályozásából, korlátozásából és késleltetéséből álltak, „kiegészítették és erősítették egymást” (lásd a megtámadott határozat (577) preambulumbekezdését).
1115
Másodszor, a Bizottság hangsúlyozta, hogy a „magatartások kifejezetten kapcsolódnak egymáshoz, mivel a szállítási hálózathoz való hozzáférést (amit a Bulgartransgaz ellenőriz) […] harmadik személyek 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésétől tették függővé (amit a Bulgargaz ellenőriz és BEH engedélyéhez van kötve)” (lásd a megtámadott határozat (577) preambulumbekezdését). E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság megállapította, hogy a Bulgartransgaz azon kötelezettsége, hogy szolgáltasson bizonyítékot az ugyanahhoz a vállalkozáscsoporthoz tartozó Bulgargaz által üzemeltetett, 1. sz. romániai gázvezetéken lekötött kapacitásra, „2013‑ig de facto lehetetlenné tette a szállítási hálózathoz való hozzáférést” (lásd a megtámadott határozat (475) és (480) preambulumbekezdését).
1116
Harmadszor, a Bizottság jelezte, hogy a szállítási hálózat volt az egyetlen olyan infrastruktúra, amelyen a gáz a chireni tárolóba szállítható, és ezért a tárolóhoz való hozzáféréshez szükség van a hálózathoz való hozzáférésre. A Bizottság azt is megállapította, hogy a jogsértés időszakában az említett tárolóhoz való hozzáférés lehetősége „közvetetten összefüggött az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés lehetőségével, [amely] […] ebben az időszakban az egyetlen olyan útvonal volt, amelyen a gázt a szállítási hálózatba szállították” (lásd a megtámadott határozat (578) preambulumbekezdését).
1117
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a Bulgartransgaz és a Bulgargaz „a BEH‑csoport tulajdonában lévő vagy ellenőrzése alatt álló infrastruktúrához való harmadik személyek általi hozzáférés akadályozását, korlátozását és késleltetését képesek voltak együttesen befolyásolni, és ahhoz képesek voltak hozzájárulni” (lásd a megtámadott határozat (579) preambulumbekezdését). Megjegyezte továbbá, hogy a Bulgargaz és a Bulgartransgaz összehangolták magatartásukat a harmadik személyek hozzáférés iránti kérelmeivel kapcsolatban, miközben egymást kölcsönösen egy integrált vállalkozáson belüli jogalanyokként kezelték, és hogy a BEH közvetlenül részt vett a vitatott magatartások mindegyikében (lásd az említett határozat (579) preambulumbekezdését).
2)
Egységes és folyamatos jogsértés
1118
A Bizottság megállapította, hogy a felperesek 2010. július 30. és 2015. január 1. között az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követtek el, amikor harmadik személyektől megtagadták a 1. sz. romániai gázvezetékhez, a chireni tárolóhoz és a szállítási hálózathoz való hozzáférést, ami a bolgár gázellátási piacok lezárásához vezetett (lásd a megtámadott határozat 1. és 2. cikkét, és az (1), (2) és (450) preambulumbekezdését).
1119
Az ítélkezési gyakorlat szerint az „egységes és folyamatos jogsértés” fogalma olyan cselekmények összességére vonatkozik, amelyek – azonos, a belső piacon belüli versenyt torzító céljuk alapján – átfogó terv keretébe illeszkednek. Különböző cselekmények egységes és folyamatos jogsértésnek minősítése érdekében meg kell vizsgálni, hogy ezek kiegészítik‑e egymást abban az értelemben, hogy mindegyiknek a rendes verseny egy vagy több következményével való szembenézés a célja, és a kölcsönhatás révén hozzájárulnak az ezen átfogó terv keretében kitűzött célok megvalósításához. E tekintetben figyelembe kell venni valamennyi körülményt, amely megalapozhatja vagy megkérdőjelezheti az említett kapcsolatot, mint például a szóban forgó különböző cselekmények időtartamát, tartalmát (beleértve az alkalmazott módszereket), és ezzel kapcsolatosan azok célját (2010. április 28‑iAmann & Söhne és Cousin Filterie kontra Bizottság ítélet, T‑446/05, EU:T:2010:165, 89. pont; 2010. július 1‑jei AstraZeneca kontra Bizottság ítélet, T‑321/05, EU:T:2010:266, 892. pont; 2016. szeptember 8‑iArrow Group és Arrow Generics kontra Bizottság ítélet, T‑467/13, nem tették közzé, EU:T:2016:450, 384. pont).
1120
A jelen ügyben annak bizonyítása érdekében, hogy a felperesek valamennyi magatartása egységes és folyamatos jogsértésnek minősül, a Bizottság a megtámadott határozat (608), (609) és (614) preambulumbekezdésében lényegében arra hivatkozott, hogy ezek a magatartások a „[bolgár] gázellátási piacoknak […] a Bulgargaz érdekében történő lezárására irányuló átfogó és hosszú távú terv részét képezik […]”.
1121
E tekintetben először is a Bizottság ismételten hangsúlyozta, hogy a Bulgargaz maga is képes arra, hogy kiszorítsa versenytársait, és korlátozza az életképes verseny lehetőségét a bolgár gázellátási piacokon azáltal, hogy kapacitásokat halmoz fel az 1. sz. romániai gázvezetéken (lásd a megtámadott határozat (611) és (624) preambulumbekezdését).
1122
Másodszor, a Bizottság megállapította, hogy „a BEH‑csoport három magatartása”, amelyek az általa ellenőrzött három infrastruktúrához kapcsolódnak, „kiegészít[ették] és erősít[ették] egymást, és azokat kizárólag a [bolgár] gázellátási piacok lezárása céljából alkalmaz[ták]” (lásd a megtámadott határozat (612) preambulumbekezdését). E tekintetben megjegyezte, hogy a szállítási hálózathoz és következésképpen a chireni tárolóhoz való hozzáférés feltétele az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés előzetes megszerzése volt, amely a jogsértési időszak alatt az egyetlen olyan infrastruktúra volt, amely az említett hálózaton és következésképpen az e tárolóhoz való gázszállításhoz rendelkezésre állt (lásd a megtámadott határozat (51), (578) és (611) preambulumbekezdését).
1123
Ennek megfelelően, amint az a megtámadott határozat (578) és (611) preambulumbekezdéséből kitűnik, és amint azt végeredményben a Bizottság az ellenkérelmében hangsúlyozza, „a 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés nélkül a (potenciális) versenytársaknak nem volt hozzáférésük a szállítási hálózathoz, és ebből következően a chireni tárolóhoz sem”.
1124
Harmadszor, a Bizottság ismételten kijelentette, hogy a Bulgargaz és a Bulgartransgaz összehangolta a harmadik személyek hozzáférés iránti kérelmeinek kezelését, és egymást egy integrált vállalkozáson belüli jogalanyokként kezelték (lásd a megtámadott határozat (579) és (612) preambulumbekezdését).
1125
Negyedszer, a Bizottság ismét megállapította, hogy a kifogásolt magatartások „kifejezetten kapcsolódnak egymáshoz”, mivel „a (Bulgartransgaz által ellenőrzött) szállítási hálózathoz való hozzáférés feltétele (a Bulgargaz ellenőrzése alatt álló) 1. sz. romániai gázvezetékhez való harmadik személyek általi hozzáférés, amely a BEH engedélyétől függ (lásd a megtámadott határozat (612) preambulumbekezdését). Hangsúlyozta, hogy a BEH még 2012 januárját követően is megőrizte a Bulgartransgaz feletti ellenőrzést, mivel a szállítási hálózathoz, és így közvetetten a chireni tárolóhoz való hozzáférés feltétele az volt, hogy a Bulgargaz előbb hozzáférést kapjon az 1. sz. romániai gázvezetékhez, ami viszont a BEH előzetes hozzájárulásától függött (lásd a megtámadott határozat (611) preambulumbekezdését).
1126
A Bizottság szerint az említett magatartások közötti kapcsolat lehetővé tette:
–
egyrészt a három felperes számára, hogy kölcsönösen befolyásolják magatartásukat, így együttesen hozzájárultak ahhoz, hogy akadályozzák, korlátozzák és késleltessék harmadik személyek hozzáférését a BEH‑csoport tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló infrastruktúrákhoz;
–
másrészt a BEH‑csoport számára, hogy hasonló módszerek alkalmazásával koherens módon hangolja össze magatartását (lásd a megtámadott határozat (612) preambulumbekezdését).
1127
A fenti 1112–1126. pontban kifejtett megfontolások összességéből az következik, hogy:
–
a Bizottság sem a megtámadott határozat indokolásában, sem különösen annak rendelkező részében nem tulajdonított a felpereseknek több különálló jogsértést, amelyek mindegyike a szóban forgó infrastruktúra valamelyikéhez kapcsolódott volna;
–
az a versenyellenes stratégia, amellyel a felpereseket vádolják, a megtámadott határozatban nekik tulajdonított egységes és folyamatos jogsértés kulcsfontosságú alkotóeleme; a felpereseket azzal vádolják, hogy hozzájárultak e stratégia megvalósításához, amely a három szóban forgó gázinfrastruktúrával kapcsolatos magatartás egymástól való függésén alapult, és amelynek egyetlen célja a bolgár gázellátási piacok lezárása volt, a Bulgargaz e piacokon fennálló erőfölényének védelme érdekében;
–
a Bizottság a megtámadott határozatban több alkalommal hangsúlyozta, hogy a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetékre vonatkozó cselekményei jelentősek voltak, és önmagukban is elegendőek voltak ahhoz, hogy kizárják a potenciális versenytársainak az említett piacokhoz való hozzáférését.
1128
Ebből következik, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatos állítólagos visszaélésszerű magatartás minősül annak a sarkalatos pontnak, amelyre a Bizottság elemzése és a megtámadott határozat indokolása épül a megállapított egységes és folyamatos jogsértés alkotóelemei tekintetében.
1129
Ebben az összefüggésben az a körülmény, hogy a Bulgartransgaz 2012 júniusában a C vállalat, 2013. január 1. és 2014 közepe között pedig az Overgas számára akadályozta a chireni tárolóhoz való hozzáférést (lásd a fenti 1101–1104. pontot), és hogy ez a magatartás önmagában alkalmas volt arra, hogy versenyellenes hatásokat gyakoroljon a bolgár gázellátási piacokon, önmagában nem indokolhatja az EUMSZ 102. cikk egységes és folyamatos megsértésének megállapítását, amelyet a megtámadott határozat a felpereseknek tulajdonít.
1130
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a megtámadott határozat 1. és 2. cikke megállapítja, hogy a felperesek „az [EUMSZ] 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követtek el azzal, [hogy megtagadták] harmadik személyek hozzáférését a […] szállítási hálózathoz, a 1. sz. romániai […] gázvezetékhez és a chireni [tárolóhoz], ami a bulgáriai gázellátás piacainak lezárását eredményezte”„2010. július 30. és 2015. január 1. között”.
1131
Következésképpen, tekintettel mindazokra a magatartásokra, amelyeket a felpereseknek a megtámadott határozatban felrónak, valamint az e határozatban hangsúlyozott egymástól való függésükre, egymást kiegészítő és egymást erősítő jellegükre, a megtámadott határozat rendelkező részéből nem lehet arra következtetni, hogy az a visszaélésszerű magatartás különböző formáira vonatkozó több okon alapulna, amelyek mindegyike önmagában is elegendő a határozat megalapozására.
1132
Márpedig a fenti 234. és 1109. pontban hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk szerinti jogszerűségi vizsgálat keretében az uniós bíróság nem helyettesítheti a szóban forgó jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásával. A jelen ügyben a megtámadott határozat rendelkező részében a felpereseknek tulajdonított egységes és folyamatos jogsértés megállapítása, amely megjelöli az uniós versenyszabályok említett megsértésének jellegét és terjedelmét, és elválaszthatatlan annak indokolásától, magában foglalja a felpereseknek a szóban forgó három gázinfrastruktúrára vonatkozó valamennyi magatartását. Amint a fenti 1113. és 1131. pontban kiemelésre került, az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítés több említett magatartás egymást kiegészítő jellegén és egymástól való függésén alapul.
1133
E körülmények között a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indok – hacsak a fenti 1109. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot figyelmen kívül hagyva a tényállás Bizottság általi értékelésének új értékeléssel történő helyettesítésével nem ferdítjük el a megtámadott határozatot – nem minősülhet lényeges vagy akár elégséges indokolásnak, amely önmagában alkalmas volna arra, hogy az említett határozat rendelkező részét megalapozza.
1134
A fentiekből következik, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon a megtámadott határozatban a felpereseknek tulajdonított, erőfölénnyel való visszaélést megvalósító jogsértést.
1135
A negyedik jogalapnak tehát helyt kell adni, anélkül hogy a felperesek által felhozott többi „aljogalapot” vizsgálni kellene.
D. Az első, a felperesek védelemhez való jogának gyakorlását érintő lényeges eljárási hibákra, valamint a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére alapított jogalapról
[omissis]
1.
Az első és a második részről, amely a rögzítési kötelezettség, továbbá a Bizottság és az Overgas közötti találkozókra vonatkozó dokumentumok ügyirathoz csatolására vonatkozó kötelezettség megsértésére, valamint az e dokumentumokba való elégtelen betekintésre hivatkozik
1142
A közigazgatási eljárás során a Bizottság összesen nyolc találkozót szervezett az Overgasszal, nevezetesen:
–
a felperesekkel való kifogásközlést megelőzően az első ötöt, pontosabban 2010. október 13‑án, 2011. január 13‑án, 2011. március 17‑én és december 15‑én, valamint 2013. június 17‑én (a továbbiakban: 2010 és 2013 közötti találkozók);
–
kifogásközlés elfogadását követően további három találkozót, pontosabban 2015. október 13‑án, 2016. március 17‑én és 2016. október 20‑án került sor (a továbbiakban: 2015‑ös és 2016‑os találkozók, valamint a 2010 és 2013 közötti találkozókkal együtt: az Overgasszal tartott találkozók).
1143
A Bizottság azt állítja, hogy az Overgasszal tartott e nyolc találkozó mindegyike után nem bizalmas összefoglaló feljegyzéseket, valamint részletes bizalmas jegyzőkönyveket készített. A tárgyaláson elismerte, hogy nem tudja pontosan megmondani, hogy ezek a jegyzőkönyvek mikor készültek, de a részletességük mértéke miatt feltételezte, hogy azokat közvetlenül az egyes találkozók után írták.
1144
Ezenkívül a Bizottsággal tartott valamennyi találkozót követően – a 2015. október 13‑i és a 2016. március 17‑i találkozó kivételével – az Overgas írásbeli észrevételeket (a továbbiakban: nyomonkövetési észrevételek) nyújtott be, amelyekben kifejtette az említett találkozókon felhozott érveket.
1145
Az ügyiratból az is kitűnik, hogy a felperesek először a kifogásközlést követően az iratbetekintés részeként betekintést nyertek különösen a 2010 és 2013 közötti ülések összefoglaló feljegyzéseibe, valamint a nyomonkövetési észrevételek nem bizalmas változatába. 2018. január 5‑én a 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítéletet (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) követően – amely tisztázta a versenyjogi jogsértések szankcionálására irányuló eljárásokban a Bizottságot terhelő rögzítési és ügyiratkezelési kötelezettségeket –, a felperesek új kérelmet terjesztettek elő, amely többek között a Bizottság és az Overgas közötti bármely más esetleges találkozó részletes jegyzőkönyveibe és feljegyzéseibe való betekintésre irányult.
1146
A Bizottság 2018. március 23‑i válaszában elismerte, hogy a kifogásközlést követően három találkozót tartott az Overgasszal, nevezetesen a 2015. és 2016. évi találkozókat, amelyek összefoglaló feljegyzéseit e válaszadáskor megküldte a felpereseknek. A részletes jegyzőkönyvekbe való betekintést azonban megtagadta azzal az indokkal, hogy egyrészt azok bizalmas információkat tartalmaznak, másrészt pedig, hogy azokban nem találhatók olyan bizonyítékok, amelyek ne szerepeltek volna már a többi, nem bizalmas jellegű dokumentumban, amelyekbe a felperesek már betekinthettek, tekintettel arra, hogy ezt a nyomonkövetési észrevételek esetében is megtehették.
1147
A felperesek emiatt a betekintés iránti kérelmüket a meghallgatási tisztviselőhöz intézték, aki a 2018. május 14‑i válaszában közölte, hogy a részletes jegyzőkönyvek felfedésének megtagadását titoktartási célból indokoltnak tartja, és hogy e dokumentumok nem tartalmaznak további mentő bizonyítékokat. A meghallgatási tisztviselő azonban a felperesek védelemhez való jogának hatékony gyakorlása és az Overgas jogos titoktartási aggályai közötti egyensúly megteremtése érdekében azt javasolta, hogy a felperesek külső képviselőin keresztül, adatszoba‑eljárás keretében biztosítsanak betekintést az Overgasszal tartott találkozók részletes jegyzőkönyveibe.
1148
A felperesek továbbá a 2018. június 18‑án kelt levelükben (a továbbiakban: 2018. június 18‑i levél) kérték a Bizottságot, hogy biztosítson számukra betekintést a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változatába, amit a Bizottság megtagadott.
1149
2018. június 28‑án a felperesek külső képviselői az adatszoba‑eljárás keretében betekintettek az Overgasszal tartott találkozók részletes jegyzőkönyveibe. A Bizottság utasításainak megfelelően a felperesek külső képviselői a kifogásközlés, a tényállást közlő levél, az Overgasszal tartott találkozók összefoglaló feljegyzéseinek és a nyomonkövetési észrevételek nem bizalmas változatainak papíralapú példányait is el tudták vinni az adatszobába.
1150
Ebből az alkalomból a felperesek külső képviselői elkészítették az adatszoba bizalmas jelentését, amelyben kifejtették álláspontjukat a részletes jegyzőkönyben szereplő információkkal kapcsolatban, amelyeket mentő bizonyítéknak tekintettek. Az említett jelentés nem bizalmas változatát (a továbbiakban: az adatszoba nem bizalmas jelentése) a Bizottság ellenőrzése mellett készítették, és azt közölték a felperesekkel. A képviselők a felperesek védelme érdekében felhasználhatták az adatszobában rendelkezésükre bocsátott információkat, azokkal kapcsolatban azonban nem fedhettek fel semmilyen bizalmas információt (2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés, T‑136/19, EU:T:2022:149, 20–22. pont).
1151
Az első jogalapjuk első két része keretében a felperesek lényegében két érvelést terjesztenek elő:
–
az első a rögzítésre és az összefoglaló feljegyzések és részletes jegyzőkönyvek ügyirathoz való csatolására irányuló eljárásra vonatkozik;
–
a második a részletes jegyzőkönyvekbe és nyomonkövetési észrevételekbe való betekintést érinti.
1152
Az elemzés céljából elsősorban is azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság valóban elkövette‑e a felperesek által állított eljárási szabálytalanságokat; ezt követően adott esetben meg kell vizsgálni, hogy az ilyen szabálytalanságok milyen következményekkel járnak a felperesek védelemhez való jogára nézve, és különösen azt kell megvizsgálni, hogy a jelen ügy sajátos ténybeli és jogi körülményeire tekintettel a felperesek megfelelően bizonyították‑e, hogy a Bizottság által elkövetett eljárási szabálytalanság hiányában jobban biztosíthatták volna védelmüket (2003. október 2‑iThyssen Stahl kontra Bizottság ítélet, C‑194/99 P, EU:C:2003:527, 31. pont; 2018. december 13‑iDeutsche Telekom kontra Bizottság ítélet, T‑827/14, EU:T:2018:930, 129. pont; 2022. június 15‑i Qualcomm kontra Bizottság ítélet [Qualcomm – kizárólagosságot biztosító kifizetések], T‑235/18, EU:T:2022:358, 160. és 202. pont).
2.
Az eljárási hibák fennállásáról
1153
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az 1/2003 rendelet 27. cikkének (2) bekezdésében és a 773/2004 rendelet 15. cikkének (1) és (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően az iratbetekintés az egyik olyan eljárási garancia, amely lehetővé teszi a fegyveregyenlőség elvének alkalmazását és a Bizottság által lefolytatott eljárásokban részt vevő felek védelemhez való jogának védelmét. Joguk van betekinteni a vizsgálati ügyiratba, kivéve más vállalkozások üzleti titkait, a Bizottság belső dokumentumait és egyéb bizalmas információkat.
1154
Az iratbetekintési jog magában foglalja, hogy a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozás számára a vizsgálati iratai között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely hasznos lehet e vállalkozás védekezése szempontjából. Ezek magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő okiratokat, kivéve más vállalkozások üzleti titkait, a Bizottság belső iratait és egyéb bizalmas jellegű információkat (lásd: 2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet, C‑109/10 P, EU:C:2011:686, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1155
A védelemhez való jog szerves részét képező iratbetekintési jog terjedelme a közelmúltbeli ítélkezési gyakorlat tárgyát képezte, amely tovább részletezte a Bizottság kötelezettségeinek terjedelmét, különösen a Bizottságra háruló rögzítési kötelezettségek tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632; 2022. június 15–iQualcomm kontra Bizottság [Qualcomm – kizárólagosságot biztosító kifizetések] ítélet, T‑235/18, EU:T:2022:358; 2022. szeptember 14–iGoogle és Alphabet kontra Bizottság [Google Android] ítélet, T‑604/18, fellebbezés alatt, EU:T:2022:541).
1156
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1/2003 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság a ráruházott feladatok teljesítése érdekében adatokat kérhet minden olyan természetes vagy jogi személytől, aki hozzájárul ahhoz, hogy a vizsgálat tárgyára vonatkozó információk beszerzése céljából kikérdezzék. Az említett rendelkezés képezi tehát azt a jogalapot, amely feljogosítja a Bizottságot arra, hogy valamely vizsgálat keretében kikérdezést folytasson, és azt minden olyan kikérdezésre alkalmazni kell, amely a vizsgálat tárgyára vonatkozó információk beszerzésére irányul (2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 84. és 86. pont).
1157
A 773/2004 rendelet 3. cikke értelmében a Bizottság az ilyen kikérdezés során köteles az általa választott formában rögzíteni a kikérdezettek által tett nyilatkozatokat (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 90. és 91. pont).
1158
Így, bár a Bizottság kizárhatja a közigazgatási eljárásból azokat az elemeket, amelyek egyáltalán nem kapcsolódnak a kifogásközlésben szereplő ténybeli és jogi állításokhoz, és következésképpen nem relevánsak a vizsgálat szempontjából, nem lehet pusztán a Bizottság feladata azon elemek meghatározása, amelyek hasznosak az érintett vállalkozás védekezése szempontjából (2004. január 7‑iAalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 126. pont; 2011. június 16‑iFMC Foret kontra Bizottság ítélet, T‑191/06, EU:T:2011:277, 306. pont).
1159
E tekintetben a vizsgálat tárgyára vonatkozó információk beszerzését célzó, tehát az 1/2003 rendelet 19. cikkének hatálya alá tartozó kikérdezéseket rögzíteni kell, és azok nem hagyhatók ki az ügy iratanyagából (lásd ebben az értelemben: 2022. június 15‑iQualcomm kontra Bizottság [Qualcomm – kizárólagosságot biztosító kifizetések] ítélet, T‑235/18, EU:T:2022:358, 199. pont).
1160
Továbbá a Bizottságnak 773/2004 rendelet 3. cikke szerinti azon kötelezettsége, hogy az általa választott formában rögzítse a kikérdezett személyek által a közigazgatási vizsgálat során tett nyilatkozatokat, nem merülhet ki a kikérdezés során megvitatott kérdések rövid összefoglalásában. A Bizottságnak képesnek kell lennie arra, hogy információt szolgáltasson a megbeszélések tartalmáról, különösen azon felvilágosítások jellegét illetően, amelyeket az érintett tárgykörökről a kikérdezés során adtak (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 92. pont).
1161
Ezen elvek fényében kell megvizsgálni a felperesek érveit, amelyek szerint a Bizottság állítólag nem tett eleget a rögzítésre, valamint az iratok csatolására és az azokba való betekintésre vonatkozó kötelezettségeinek.
a)
Az Overgasszal tartott találkozók során tett nyilatkozatok rögzítésének és az ügy irataiba való szabályszerű felvételének elmulasztására alapított, első kifogásról
1162
A Bolgár Köztársaság által támogatott felperesek arra hivatkoznak, hogy az a mód, ahogyan a Bizottság rögzítette, illetve elmulasztotta rögzíteni az Overgasszal tartott találkozóit, valamint az, ahogyan az említett találkozók során tett nyilatkozatokat az ügy irataihoz csatolta, ellentétes az 1/2003 rendelet 19. cikkéből eredő, a 773/2004 rendelet 3. cikkével összefüggésben értelmezett rögzítési kötelezettségekkel. A Bizottság ily módon megsértette a megfelelő ügyintézés és az átláthatóság elvét, valamint a felperesek védelemhez való jogát is. Következésképpen, a felperesek szerint, a Törvényszék nem gyakorolhatja bírósági felülvizsgálati jogkörét.
1163
E tekintetben különbséget kell tenni egyrészt az Overgasszal 2010 és 2013 között tartott találkozókkal kapcsolatos érvek, másrészt a 2015‑ös és 2016‑os találkozókra vonatkozó érvek között.
1164
A Törvényszék úgy véli, hogy a 2015‑ös és 2016‑os találkozóra vonatkozó érvek elemzésével kell kezdeni.
1) A 2015‑ös és 2016‑os találkozókról
1165
A felperesek arra hivatkoznak, hogy:
–
a vizsgálat során nem csatolták az ügyirathoz a 2015‑ös és 2016‑os találkozók rögzített adatait;
–
a Bizottság csak a felperesek 2018. január 5‑i kérelmére válaszul ismerte el e találkozók, valamint az azokra vonatkozó részletes jegyzőkönyvek létezését, amely kérelmet követően 2018. március 23‑án betekintést biztosított az összefoglaló feljegyzésekbe.
1166
A Bizottság megjegyzi, hogy a felperesek arra vonatkozó kérdésére, hogy a kifogásközlést követően volt‑e további találkozója az Overgasszal, tájékoztatta őket a 2015‑ös és 2016‑os találkozókról, és közölte velük az azokra vonatkozó összefoglaló feljegyzéseket.
1167
E tekintetben a Bizottság arra hivatkozik, hogy az [EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk], az EGT‑Megállapodás 53., 54. és 57. cikke, valamint a 139/2004/EK tanácsi rendelet alapján folytatott eljárásokban a Bizottság aktájába való betekintés szabályairól szóló bizottsági közlemény (HL 2005. C 325., 7. o.) 27. bekezdése alapján a fél a közigazgatási eljárás későbbi szakaszaiban csak akkor tekinthet be a kifogásközlést követően beérkezett dokumentumokba, ha e dokumentumok új, akár terhelő, akár mentő bizonyítékot képezhetnek az e fél tekintetében a kifogásközlésben megfogalmazott állításokkal kapcsolatban.
1168
A Bizottság szerint azonban a 2015‑ös és 2016‑os találkozókra vonatkozó dokumentumok nem képezték a felperesekhez intézett kifogások alapját, és nem jelentettek új bizonyítékot a már megfogalmazott állításokkal kapcsolatban sem, ezért a Bizottság nem volt köteles a 2015‑ös és 2016‑os találkozók összefoglaló feljegyzéseit vagy részletes jegyzőkönyveit az ügyiratba felvenni, és azokba betekintést biztosítani. Ezen túlmenően kizárólag a Bizottság feladata lett volna e dokumentumok esetleges mentő jellegének értékelése.
1169
Ugyanakkor az összefoglaló feljegyzésekből és a részletes jegyzőkönyvekből kitűnik, hogy a 2015. és 2016. évi találkozók a megtámadott határozat elfogadásához vezető vizsgálat tárgyára vonatkozó információk gyűjtésére irányultak.
1170
Ebből a szempontból a fenti 1157. és 1159. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a vizsgálat tárgyára vonatkozó, tehát az 1/2003 rendelet 19. cikkének hatálya alá tartozó kikérdezéseket – mint például a szóban forgó kikérdezéseket – rögzíteni kell, és azok nem hagyhatók ki a vizsgálati ügyiratból.
1171
Természetesen a vizsgálat szempontjából releváns és nem releváns dokumentumok megkülönböztetésének lehetősége, következésképpen az utóbbiak kizárása a vizsgálati ügyiraból továbbra is elengedhetetlen annak érdekében, hogy a Bizottságra ne háruljon túlzott eljárási teher. A Bizottság azonban nem hagyhatja figyelmen kívül az ügyirat valamely elemét az állítólagos mérlegelési jogkörének azzal kapcsolatos gyakorlása során, hogy ezek az iratok potenciálisan terhelő vagy mentő jellegűek‑e, hiszen a kikérdezés írott jegyzőkönyvének hiánya megakadályozná a Törvényszéket annak ellenőrzésében, hogy a Bizottság betartotta‑e az 1/2003 rendelet rendelkezéseit, és általánosabban, hogy a vizsgálattal érintett vállalkozások és természetes személyek jogait teljes mértékben tiszteletben tartották‑e.
1172
Ezenkívül a 773/2004 rendelet 3. cikkében előírt rögzítési kötelezettséget megfosztaná a hatékony érvényesülésétől, ha a Bizottság saját döntése alapján kizárhatná az egyes találkozók rögzítését, annál is inkább, mivel a jelen ügy körülményei között a kikérdezésekre az Overgasszal került sor, amely jelentős szerepet játszott a Bizottságnak a vizsgálat megindításáról és folytatásáról szóló határozatában, és amely azt állította, hogy a felperesek versenyellenes magatartást tanúsítottak vele szemben.
1173
Ebből következik, hogy nyilvánvalóan el kell utasítani a Bizottság arra alapított érveit, hogy nem köteles rögzíteni és az ügyirathoz csatolni az Overgasszal a kifogásközlést követően megtartott, 2015. és 2016. évi találkozók jegyzőkönyveit.
1174
Végül, arra vonatkozóan, hogy a felperesek azt állítják, hogy a Bizottság nem tájékoztatta őket a 2015. és 2016. évi találkozókról, emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás során a Bizottság valóban nem hivatkozott az Overgasszal a kifogásközlés után lefolytatott kikérdezésekre.
1175
Márpedig, amint az a fenti 1157. és 1159. pontból kitűnik, a Bizottság nem mulaszthatja el, hogy a vizsgálati ügyiratba felvegye az olyan kikérdezések rögzített változatát, mint a 2015. és 2016. évi találkozók, és következésképpen nem mulaszthatja el a felek erről való tájékoztatását.
1176
Ebből következik, hogy megalapozottak a felperesek érvei a 2015. és 2016. évi találkozókra vonatkozó bizottsági mulasztásokkal kapcsolatban, amennyiben a Bizottságnak rögzítenie kellett volna az említett találkozókon elhangzott nyilatkozatokat és az azokkal kapcsolatos dokumentumokat az ügyirathoz kellett volna csatolnia, valamint naprakésszé kellett volna tennie az ügyirat mutatóját, annak érdekében, hogy a felperesek tudomást szerezhessenek a szóban forgó találkozókról, egyes elemek esetében tiszteletben tartva az Overgas által jogosan hivatkozott bizalmas jelleg védelmét.
1177
A Bizottság tehát eljárási szabálytalanságot követett el, mivel nem rögzítette megfelelően a 2015. és 2016. évi találkozókon elhangzott nyilatkozatokat, azokat nem csatolta az ügyirathoz, valamint nem tájékoztatta erről a felpereseket.
2) A 2010 és 2013 közötti találkozókról
1178
A felperesek:
–
azt róják fel a Bizottságnak, hogy nem rögzítette megfelelően a 2010 és 2013 közötti találkozókat, mivel csak homályos és általános összefoglalókat tartalmazó összefoglaló feljegyzéseket vett fel az ügyiratba; ráadásul az összefoglaló feljegyzéseket is csak több évvel e találkozók megtartását követően, 2014‑ben csatolta az ügyirathoz, ami gyengíthette azok pontosságát;
–
kifogásolják, hogy csak 2018‑ban derült ki számukra, hogy az összefoglaló feljegyzésekkel kapcsolatban részletes jegyzőkönyvek is léteznek, amelyek nem szerepeltek az ügyiratban; azt állítják, hogy a Bizottság nem tudott magyarázatot adni arra, hogy ezeket a jegyzőkönyveket miért nem tartották az ügyiraton kívül.
1179
Ezek a hiányosságok a vizsgálati ügyiratnak a kifogásközlés elfogadását követően benyújtott mutatójában is megjelennek, mivel az nem sorolja fel kellő pontossággal a vizsgálat során összegyűjtött dokumentumokat, és nem tünteti fel különösen az Overgasszal folytatott megbeszélések részletes jegyzőkönyveit.
1180
A Bizottság ellenvetése szerint nincs olyan követelmény, amely szerint valamely bizonyítékot kellene felvenni a jegyzőkönyvbe és a mutatóba arra vonatkozóan, hogy mikor került sor a találkozókra és mikor készültek az arra vonatkozó feljegyzések. Azt állítja, hogy a megtámadott határozat semmiképpen nem támaszkodik sem az összefoglaló feljegyzésekre, sem a szóban forgó találkozók részletes jegyzőkönyveire.
1181
A Bizottság azt állítja továbbá, hogy a 2010 és 2013 közötti találkozók összefoglaló feljegyzéseibe a kifogásközlés után biztosított betekintésnek köszönhetően a felperesek ténylegesen gyakorolhatták a védelemhez való jogukat, amit a kifogásközlésre adott válaszaik és későbbi észrevételeik előterjesztésével meg is tettek, amelyekben enyhítő körülményként hivatkoztak egyes, az említett találkozókon felmerült elemekre. Előadja továbbá, hogy az Overgas által benyújtott nyomonkövetési észrevételeket – amelyek az említett találkozókon felvetett kérdéseket fejtették ki – csatolták az ügyirathoz és a felperesek rendelkezésére bocsátották.
1182
E vonatkozásban meg kell jegyezni, hogy az Overgasszal tartott találkozók összefoglaló feljegyzései, amelyekbe a felperesek betekinthettek, minden egyes találkozó esetében kevesebb mint fél oldalt tesznek ki. Az egyes féloldalas feljegyzésekben szerepel a találkozó időpontja, a résztvevők és a találkozón megvitatott témák, amelyeket legfeljebb öt‑nyolc sorban írnak le.
1183
Az összefoglaló feljegyzések tartalma tehát nyilvánvalóan nem tükrözi megfelelően a Bizottság és az Overgas között ténylegesen lezajlott megbeszélések tartalmát, és különösen a felmerült témákról az Overgas által nyújtott információk jellegét.
1184
Márpedig az 1/2003 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének szövegének, vagy az általa követett célnak egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy a jogalkotó különbséget kívánt volna tenni egyrészt az iratbetekintés céljára készült „összefoglaló feljegyzések”, másrészt a bizalmasan kezelendő „részletes jegyzőkönyvek” között. Az ilyen értelmezés egyenértékű lenne a fenti 1153. pontban említett iratbetekintési jog és a fegyveregyenlőség elve hatékony érvényesülésének megvonásával.
1185
E tekintetben nem releváns az a Bizottság által hivatkozott tény, hogy a megtámadott határozat nem az összefoglaló feljegyzéseken vagy a részletes jegyzőkönyveken alapul. Az iratbetekintési jog magában foglalja, hogy a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozás számára a vizsgálati iratai között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely hasznos lehet e vállalkozás védekezése szempontjából (2004. január 7‑iAalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 68. pont).
1186
Ebből következően a 2010 és 2013 közötti találkozókról készült összefoglaló feljegyzések tekintetében a Bizottság nem teljesítette az 1/2003 rendelet 19. cikkének és a 773/2004 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének egymással összefüggésben, és a fenti 1157. és 1159. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján értelmezett kötelezettségeit. Ez a kötelezettségszegés egyrészt a dokumentumok két típusa, nevezetesen a belső használatra szánt részletes jegyzőkönyvek és az ügyiratba szánt, és így a felperesek számára betekinthető összefoglaló feljegyzések közötti indokolatlan különbségtételben nyilvánult meg, másrészt abban, hogy e feljegyzések nyilvánvalóan nem tükrözik megfelelően a Bizottság és az Overgas közötti megbeszélések tartalmát, különösen azt, hogy az Overgas milyen jellegű információkat nyújtott a felmerült témákról, ahogyan azt a fenti 1160. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat előírja.
1187
Ugyanakkor a Törvényszék úgy véli, hogy a 2010 és 2013 közötti találkozók közötti időbeli távolság és az ezekre vonatkozó összefoglaló feljegyzéseknek az ügyirathoz való, csak 2014‑ben történő csatolása önmagában és egyéb bizonyítékok vagy legalábbis komoly valószínűsítő körülmények hiányában nem teszi lehetővé a Törvényszék számára azt a következtetést, hogy a Bizottság nem teljesítette az iratbetekintéssel kapcsolatos kötelezettségeit.
1188
Elsősorban, az Overgasszal tartott találkozókról készült összefoglaló feljegyzések késedelmes benyújtása ellenére a felpereseknek lehetőségük volt azok figyelembevételére és a védelemhez való joguk gyakorlására, nemcsak a kifogásközlésre adott válaszaik benyújtásával, de legfőképpen – amint az a fenti 1147. pontból kitűnik – azzal is, hogy a meghallgatási tisztviselőhöz benyújtották a részletes jegyzőkönyvekbe való betekintés iránti kérelmüket, amelynek adatszoba keretei között adtak helyt.
1189
Másodsorban, ami azt az érvet illeti, hogy a 2010 és 2013 közötti ülésekről készült összefoglaló feljegyzések állítólag azért pontatlanok, mert azokat később csatolták az ügyirathoz, még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság 2014‑ben készítette az említett feljegyzéseket, tartalmuk megbízhatóságát csak az befolyásolhatta volna, ha ugyanezen találkozók részletes jegyzőkönyveit, amelyek szükségszerűen az összefoglaló feljegyzések elkészítésének alapjául szolgáltak, szintén 2014‑ben készítették volna el. Ilyen körülmények között az a tény, hogy a találkozók és azokra vonatkozó részletes jegyzőkönyvek elkészítése között hosszú idő telt el, kétségeket ébreszthet azok pontosságával, és következésképpen a jegyzőkönyv alapjául szolgáló összefoglaló feljegyzések pontosságával kapcsolatban.
1190
Márpedig a jelen ügyben a felperesek semmilyen olyan bizonyítékot vagy valószínűsítő körülményt nem terjesztenek elő, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy a részletes jegyzőkönyvek évekkel a 2010 és 2013 közötti találkozók megtartását követően készültek volna. Éppen ellenkezőleg, amint arra a Bizottság a tárgyaláson rámutatott, a jegyzőkönyvek részletessége arra utal, hogy a jegyzőkönyvek a tárgyukban szereplő találkozók időpontjához közel készültek.
1191
A fenti 1182–1186. pontban foglalt megfontolásokra tekintettel megalapozottak a felperesek érvei a Bizottság 2010 és 2013 közötti találkozókkal kapcsolatos kötelezettségszegésével összefüggésben, mivel az összefoglaló feljegyzések nyilvánvalóan nem tükrözték megfelelően a Bizottság és az Overgas közötti megbeszélések tartalmát a fenti 1160. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében.
1192
A Bizottság tehát eljárási szabálytalanságot követett el, mivel nem rögzítette megfelelően a 2010 és 2013 közötti találkozók során tett nyilatkozatokat, és azokat nem csatolta az ügyirathoz.
1193
Ami a Bizottság azon érvét illeti, hogy az összefoglaló feljegyzések túlzottan homályos és általános jellegéből eredő esetleges kötelezettségszegéseket orvosolta volna egyrészt a nyomonkövetési észrevételek nem bizalmas változataiba való betekintés, másrészt a részletes jegyzőkönyvekbe való betekintés az adatszoba‑eljárás keretében, a felperesek lényegében azt állítják, hogy a jelentős kitakarások miatt az e dokumentumokba való betekintés nem lett volna hasznos a védelmük szempontjából. Ezen érv és a második kifogás között tehát átfedés van, így azokat együtt kell elemezni.
b)
A részletes jegyzőkönyvekbe és a nyomonkövetési észrevételekbe való betekintésre vonatkozó, második kifogásról
1194
A felperesek azt róják fel a Bizottságnak, hogy egyrészt korlátozott betekintést biztosított számukra a részletes jegyzőkönyvekbe, másrészt pedig megtagadta tőlük a betekintést a nyomonkövetési észrevételek egy részébe, az e dokumentumokban foglalt információk bizalmas jellegére hivatkozva.
1195
Így elsősorban a felperesek kifogásolják, hogy az Overgasszal tartott találkozók részletes jegyzőkönyveibe való betekintési jogukat – számos betekintési kérelmet követően – a felperesek külső képviselőin keresztül lefolytatott adatszoba‑eljárás keretében történő korlátozott betekintéssel váltották fel. A Bizottság és az Overgas által készített jelentésnek, amelyet a felpereseknek nem bizalmas változatban küldtek meg, a jelentős kitakarások miatt nem lett volna értéke a felperesek védekezése szempontjából.
1196
A Bizottság ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a felperesek külső képviselőinek az Overgasszal tartott találkozók részletes jegyzőkönyveibe az adatszoba‑eljárás keretében biztosított betekintés lehetővé tette a felperesek számára, hogy kifejtsék álláspontjukat az azokban foglalt információkról, és így gyakorolhassák a védelemhez való jogukat, tiszteletben tartva ugyanakkor az Overgasnak a titoktartással kapcsolatos jogos aggályait.
1197
Másodsorban a felperesek úgy vélik, hogy a bizalmas nyomonkövetési észrevételek potenciálisan mentő bizonyítékokat tartalmazhattak, így e dokumentumok kevésbé kitakart változatába való betekintés lehetővé tette volna számukra, hogy hatékonyabban gyakorolhassák a védelemhez való jogukat.
1198
A Bizottság ellenvetése szerint a felperesek éppen a nyomonkövetési észrevételekbe való betekintésnek köszönhetően gyakorolhatták a védelemhez való jogukat a kifogásközlésre adott válaszaik benyújtásával.
1199
A Bizottság arra is rámutat, hogy az iratbetekintés és a kifogásközlésre adott válaszok benyújtása között a felperesek soha nem kifogásolták, hogy a nyomonkövetési észrevételek bizalmas részeinek kitakarása miatt nem gyakorolhatták hatékonyan a védelemhez való jogukat. Ráadásul minden későbbi betekintési kérelem elkésett és indokolatlan lett volna, hiszen a kérelmezők már gyakorolták a meghallgatáshoz való jogukat e dokumentumokkal kapcsolatban.
1200
A Bizottság emellett arra hivatkozik, hogy a nyomonkövetési észrevételek többsége nem volt kitakarva, és hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető elemzésében nem használta fel a kitakart információkat.
1201
A fenti 1194–1200. pontból kitűnik, hogy a felek által e kifogás keretében előadott érvek lényegében két kérdést vetnek fel, amelyeket a következő sorrendben kell elemezni:
–
az első kérdés arra vonatkozik, hogy azon nyomonkövetési észrevételek esetében, amelyekbe a felperesek betekinthettek, nem kifogásolták azonnal a kitakarásokat;
–
a második kérdés egyrészt az adatszobában betekinthetővé tett részletes jegyzőkönyvekben, másrészt a nyomonkövetési észrevételekben szereplő, állítólagos túlzott mértékű kitakarásokra vonatkozik.
1) A nyomonkövetési észrevételekben szereplő kitakarások azonnali kifogásolására vonatkozó kötelezettségről
1202
A 2018. június 18‑i levéllel kapcsolatban, amelyben a felperesek betekintést kértek a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változatához, a Bizottság emlékeztet arra, hogy az ezen észrevételek nem bizalmas változatait már 2015. április 2‑án és 8‑án felfedték a felperesek előtt, és hogy a tényállást közlő levélre adott válaszuk 2016. december 9‑i benyújtásáig a felperesek semmikor nem jelezték, hogy az abban szereplő kitakarások miatt nem tudják hatékonyan gyakorolni a védelemhez való jogukat.
1203
A 2018. június 18‑i levélből ugyanis kitűnik, hogy a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változataiba való betekintés iránti kérelem ahhoz a tényhez kapcsolódott, hogy az adatszoba létrehozásakor a Bizottság engedélyezte a felperesek külső képviselői számára, hogy más dokumentumok mellett benyújtsák a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változatait. Az előterjesztett kérelmükben a felperesek minden egyes nyomonkövetési észrevételre vonatkozóan meghatározták, hogy a kitakart információk milyen szerepet játszhattak volna a védekezésük előkészítésében, tekintettel azokra az új információkra is, amelyek az adatszobában történő betekintés során derülhettek volna ki.
1204
A felpereseknek a kevésbé kitakart nyomonkövetési észrevételekbe való betekintés iránti kérelmét lényegében tehát közvetetten az Intel kontra Bizottság ügyben 2017. szeptember 6‑án hozott ítélet (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) váltotta ki. A felperesek ugyanis erre az új, a védelemhez való jogukat megerősítő ítélkezési gyakorlatra hivatkozva kérték 2018. január 5‑én a Bizottságot, hogy biztosítson számukra betekintést az Overgasszal folytatott összes lehetséges telefonhívásról és találkozóról készült teljes és részletes feljegyzésbe. Amint az a fenti 1203. pontból kitűnik, ez a lépés vezetett az adatszoba‑eljáráshoz, amelyre vonatkozóan a kérelmezők részletes szabályokat kaptak, amelyek meghatározzák ezen eljárás menetét. Ezek a szabályok többek között kimondták, hogy a nyomonkövetési észrevételek kitakart változatai azon korlátozott számú dokumentumok közé tartoznak, amelyet a kérelmezők külső képviselői bevihetnek az adatszobába.
1205
E tekintetben nem zárható ki, hogy a nyomonkövetési észrevételek teljesebb változata lehetővé tette volna a felperesek számára, hogy jobban megértsék azokat a dokumentumokat, amelyekbe külső képviselőik révén az adatszobában betekinthettek, és következésképpen hatékonyabban gyakorolhatták volna a védelemhez való jogukat. E körülmények között nem róható fel nekik, hogy csak ebben a szakaszban kértek szélesebb körű betekintést az említett nyomonkövetési észrevételekhez.
1206
Ebből következik, hogy a védelemhez való joguk megsértésére való hivatkozásuk megakadályozása céljából a felperesekkel szemben nem lehet hivatkozni arra, hogy nem kifogásolták azonnal a kifogásközlést követően előttük felfedett nyomonkövetési észrevételek kitakarásait.
2) Az adatszobában rendelkezésre bocsátott dokumentumokba és a nyomonkövetési észrevételek túlzottan kitakart változataiba való betekintésről
1207
A vizsgálati eljárás során az ügyirat valamely részébe való betekintés engedélyezésekor vagy megtagadásakor a Bizottság többek között köteles egyensúlyt teremteni a vállalkozások üzleti titkainak védelméhez való jog és a védelemhez való jog garantálása között (lásd: 1995. június 29‑iICI kontra Bizottság ítélet, T‑36/91, EU:T:1995:118, 98. pont; 2005. december 14‑iGeneral Electric kontra Bizottság ítélet, T‑210/01, EU:T:2005:456, 631. pont).
1208
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2021. május 26‑i Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság (T‑136/19, nem tették közzé) végzéssel és az eljárási szabályzat 91. cikkének b) pontjával összhangban, valamint tekintettel az említett szabályzat 103. cikkének (1) bekezdésében előírt biztosítékokra, a Bizottság az iratokhoz csatolta:
–
az Overgasszal tartott találkozók részletes jegyzőkönyveit és bizalmas kezelés iránti kérelmeit;
–
a nyomonkövetési észrevételek bizalmas változatait;
–
az adatszoba bizalmas jelentését.
1209
Ezt követően a Törvényszék a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) keretében és az eljárási szabályzat 103. cikke (1) és (2) bekezdésének megfelelően megvizsgálta a fenti 1208. pontban említett dokumentumokat a Bizottság által hivatkozott jogi és ténybeli szempontok alapján az említett dokumentumok felperesekkel kapcsolatos bizalmas jellegét és a jogvita eldöntése szempontjából való jelentőségét illetően, szükség esetén figyelembe véve azt, hogy e bizalmas jelleg és hatékony bírói jogvédelemhez való jog követelményei, különösen a kontradiktórius elv között egyensúlyt kell teremteni (2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés, T‑136/19, EU:T:2022:149, 5–10. pont).
1210
A Törvényszék különösen arra mutatott rá, hogy a Bizottság a felperesek külső képviselőinek csak az adatszoba‑jelentésük nem bizalmas változatának fogyasztókkal való közlését engedélyezte (2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés, T‑136/19, EU:T:2022:149, 20–22. pont).
1211
Márpedig a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) 26. és 27. pontjában végzett elemzésből kitűnik, hogy számos, az adatszoba nem bizalmas jelentésében kitakart elem nem, vagy legalábbis már nem volt bizalmas jellegű. A Törvényszék ezért az adatszoba bizalmas jelentését két rövid, a jogvita eldöntése szempontjából nem releváns rész kivételével az ügyirathoz csatolta.
1212
E tekintetben az adatszoba‑jelentés azon nem bizalmas változatának elemzéséből, amelybe a felperesek betekinthettek, kitűnik, hogy az lényegében nem tartalmazott semmilyen további információt azokhoz az összefoglaló feljegyzésekhez képest, amelyekbe a felperesek korábban, a közigazgatási eljárás során betekinthettek.
1213
Márpedig, még ha feltételezzük is, hogy az adatszoba‑eljárás idején az adatszoba‑jelentés bizalmas változatában szereplő egyes információk – különösen a 2015‑ben és 2016‑ban tartott találkozók részletes jegyzőkönyveiben szereplő információk – megőrizhették bizalmas jellegüket, a 2010 és 2013 között tartott találkozók részletes jegyzőkönyvében szereplő információk időközben történeti jellegűvé váltak.
1214
Ebből következik, hogy a Bizottság nem volt jogosult arra, hogy az adatszoba‑jelentésből minden lényeges anyagot kitakarjon, mivel a jelentés nem bizalmas változata gyakorlatilag megegyezett az összefoglaló feljegyzésekkel.
1215
Egy ilyen helyzet ugyanis valójában veszélyeztetheti az adatszoba‑eljárás célját, nevezetesen a bizalmas információk védelmét, miközben betekintést biztosít a félnek az álláspontja alátámasztásához szükséges bizonyítékokhoz. Ez annál is inkább így van, mivel a felperesek érvelése szerint az adatszoba‑eljárás, ahogyan azt a jelen ügyben lefolytatták, alkalmas volt arra, hogy befolyásolja a felperesek védelemhez való jogát, amelyet csak közvetve, külső képviselőiken keresztül gyakorolhattak.
1216
A fenti 1207–1215. pontban kifejtett megfontolásokból következik, hogy a Bizottság azáltal, hogy a felpereseknek az adatszoba‑eljárás keretében túlzottan korlátozott iratbetekintést biztosított, olyan eljárási szabálytalanságot követett el, amely sértheti a felperesek védelemhez való jogát.
1217
Továbbá, ami a nyomonkövetési észrevételeket illeti, elsősorban azt kell megjegyezni, hogy a 2015‑ös és 2016‑os találkozók esetében az Overgas csak a 2016. október 20‑i találkozóval kapcsolatban nyújtott be ilyen észrevételeket. A Törvényszék emlékeztet arra, hogy amint az a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) 51–57. pontjában megállapításra került, e dokumentum nem releváns a jogvita elbírálása szempontjából.
1218
Másodsorban, amint az a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) 49. pontjából kitűnik, a 2013. június 17‑i találkozóra vonatkozó nyomonkövetési észrevételek állítólagosan nem bizalmas változata semmilyen kitakarást nem tartalmazott.
1219
Harmadsorban, a 2010 és 2013 közötti első négy találkozóra vonatkozó nyomonkövetési észrevételekben foglalt információk jellegének ellenőrzését követően a Törvényszék betekintést biztosított a felpereseknek ezen észrevételek kevésbé kitakart változataihoz (2022. március 14‑i végzés, Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság, T‑136/19, EU:T:2022:149, 34–48. pont).
1220
E tekintetben a Törvényszék megállapítja, hogy a 2010 és 2013 közötti találkozók nyomonkövetési észrevételeiben szereplő információk már elveszítették bizalmas jellegüket, amikor a felperesek a 2018. június 18‑i levélben hozzáférést kértek azokhoz.
1221
Következésképpen a Bizottság, azáltal, hogy megtagadta a hozzáférést a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változataihoz – különösen a 2010. október 13‑i, valamint a 2011. január 13‑i, március 17‑i és december 15‑i találkozókon készültekhez –, a felperesek védelemhez való jogának megsértését eredményező eljárási szabálytalanságot is elkövetett.
c)
Az eljárási hibákra vonatkozó következtetés
1222
A fenti 1177., 1192. és 1211–1221. pontban kifejtett megfontolásokból következik, hogy a Bizottság eljárási szabálytalanságot követett el azzal, hogy megtagadta a felperesektől a védelemhez való joguk gyakorlásának biztosításához szükséges iratbetekintést.
1223
Így a fenti 1152. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében ebben a szakaszban azt kell megállapítani, hogy a jelen ügy konkrét ténybeli és jogi körülményeire tekintettel a felperesek megfelelően bizonyították‑e, hogy a Bizottság által elkövetett eljárási szabálytalanság hiányában jobban tudtak volna védekezni. Ilyen bizonyítás hiányában ugyanis nem állapítható meg a védelemhez való jog megsértése (2022. szeptember 14‑iGoogle és Alphabet kontra Bizottság [Google Android] ítélet, T‑604/18, fellebbezés alatt, EU:T:2022:541, 934. pont).
3.
A felperesek védelemhez való jogának biztosításával kapcsolatban megállapított szabálytalanságok hatásairól
1224
A 2022. április 27‑én benyújtott észrevételeikben (a továbbiakban: 2022. április 27‑i észrevételek) – azt követően, hogy a Bizottság a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) teljesítése keretében bemutatta a nem bizalmas dokumentumokat – a felperesek részletes adatokat szolgálatattak annak konkrét bizonyítására, hogy az ügyiratoknak a közigazgatási eljárás során fel nem fedett bizonyos elemeibe való betekintés lehetővé tette volna számukra a hatékonyabb védekezést.
1225
Ezen érvek fényében kell elemezni különösen azokat a bizonyítékokat, amelyeket a felperesek előtt a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzést (T‑136/19, EU:T:2022:149) követően fedtek fel, és amelyek – származásuk, pontosságuk és az Overgas által a Bizottságnak történő átadásuk körülményei miatt – lehetővé tették volna a felperesek számára, hogy a védekezésükben egyes érveket jelentősen alátámasszanak vagy megerősítsenek.
1226
E tekintetben már most hangsúlyozni kell, hogy az iratbetekintési jog megsértését nem orvosolja önmagában az, hogy a betekintést – mint jelen esetben – a bírósági eljárás során lehetővé tették. Mivel ugyanis a Törvényszék által végzett vizsgálat a felhozott jogalapok bírósági felülvizsgálatára korlátozódik, e vizsgálatnak nem célja, és nem is eredménye az ügyre vonatkozóan a közigazgatási eljárásban lefolytatott teljes körű vizsgálat helyettesítése. Ezenkívül az a tény, hogy az ügyiratban szereplő egyes dokumentumokról késedelmesen szerzett tudomást, a Bizottság határozata ellen jogorvoslattal élő vállalkozást nem hozza olyan helyzetbe, amelyben akkor lett volna, ha ugyanezen dokumentumokat felhasználhatta volna ahhoz, hogy a megtámadott határozat elfogadása előtt írásbeli és szóbeli észrevételeit a Bizottsághoz benyújtsa (2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, 51. pont; 2022. június 15‑iQualcomm kontra Bizottság [Qualcomm – kizárólagosságot biztosító kifizetések] ítélet, T‑235/18, EU:T:2022:358, 200. pont).
a)
A részletes jegyzőkönyvek fel nem fedett elemeiről
1227
A felperesek 2022. április 27‑i észrevételeikben hangsúlyozzák, hogy az adatszoba bizalmas jelentésében szereplő részletes jegyzőkönyvek összefoglalóiból – amelyekbe a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) alapján betekintést kaptak – számos olyan elem kiderül, amely lehetővé tette volna, hogy jobban biztosítsák a védelmüket. A Törvényszék úgy véli, hogy a fenti 1152. és 1223. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében megkövetelt vizsgálathoz elegendő az elemzést a következő elemekre összpontosítani.
1228
Elsősorban a felperesek előadják, hogy a 2010. október 13‑i találkozóról készült összefoglalóból kitűnik, hogy az Overgas úgy vélte, hogy a bolgár kormány megakadályozta számára a bolgár fogyasztók gázellátását. Ugyanebből az összefoglalóból többek között azt tűnik ki, hogy az Overgas szerint a bolgár gázellátási piacokat nagyon nehéz kihasználni az uniós irányelvek helytelen és hiányos átültetése, valamint a kormánynak a Bulgargaz és a Bulgartransgaz javára történő folyamatos beavatkozása miatt.
1229
A Törvényszék megjegyzi, hogy a 2010. november 18‑i nyomonkövetési észrevételekből – amelyekbe a felperesek a közigazgatási eljárás során betekinthettek – ezzel szemben az tűnik ki, hogy az Overgas szerint a felperesek a bolgár szabályozó hatóság és a bolgár kormány támogatásával megsértették az EUMSZ 102. cikket.
1230
A Törvényszék tehát úgy véli, hogy a fellebbezők által a fenti 1228. pontban ismertetett nyilatkozatoknak a védelemhez való joguk gyakorlása szempontjából való hasznosságára vonatkozóan tett pontosítások megalapozottak. Olyan tényezőkről ugyanis szó, amelyek alkalmasak lehettek volna arra, hogy megerősítsék és alátámasszák a felperesek azon érvét, hogy az Overgasnak a bolgár gázellátási piacokra való belépése során felmerült nehézségei nem nekik tulajdoníthatók, különösen amiatt, hogy a Bizottság az Overgas állításaira válaszul felvetette annak lehetőségét, hogy e nehézségek a Bolgár Köztársaságnak az európai jogszabályok átültetése során elkövetett hibáira vagy kötelezettségszegéseire vezethetők vissza.
1231
Másodsorban, a felperesek a 2022. április 27‑i észrevételeikben hangsúlyozzák, hogy a 2011. január 13‑i találkozó összefoglalójából kitűnik, hogy az Overgas úgy vélte, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést a Transgaz, nem pedig a felperesek ellenőrizték.
1232
A megtámadott határozat (296) preambulumbekezdése azonban azt tartalmazza, hogy az Overgas felvette a kapcsolatot a Transgazzal, hogy hozzáférést kérjen az 1. sz. gázvezetékhez, anélkül azonban, hogy kifejezetten utalna az 1. sz. romániai gázvezeték felett ellenőrzést gyakorló szervezetre. A Törvényszék a felperesekhez hasonlóan úgy véli, hogy a szóban forgó nyilatkozat mentő körülményként felhasználható volt a felperesek azon – a megtámadott határozat 282. pontjában kifejtett – álláspontjának alátámasztására, hogy a Transgaz mint szállításirendszer‑üzemeltető volt felelős a harmadik személyek 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésének engedélyezéséért és kezeléséért.
1233
Harmadsorban a felperesek előadják, hogy a 2011. december 15‑i találkozó összefoglalójából kitűnik, hogy a Bizottság és az Overgas egyetértett abban, hogy a szállítási hálózathoz való hozzáférés iránti első kérelem 2010. szeptember 29‑én került benyújtásra, ami megerősíti a felperesek azon álláspontját, amely szerint az ezen időpontot megelőző egyik kapcsolatfelvétel sem minősült hozzáférési kérelemnek, és ezért a visszaélés nem kezdődhetett 2010. július 30‑án.
1234
Negyedik jogalapjuk második „aljogalapjában” a felperesek arra hivatkoznak, hogy a 2010. július 30‑i levél nem minősülhetett a szállítási hálózathoz való hozzáférés iránti kérelemnek, és hogy a Bizottság a megtámadott határozat (101) preambulumbekezdésében tévesen minősítette az Overgas és a Bulgartransgaz közötti 2010. szeptember 29‑ét megelőző kapcsolatfelvételeket az említett hálózathoz való hozzáférés iránti kérelmeknek. Amint az a fenti 790–797. pontból kitűnik, a 2011. december 15‑i találkozó összefoglalója egyértelműen bizonyítja, hogy a Bizottság e találkozó során maga állapította meg, hogy az Overgas Bulgartransgazhoz intézett első hozzáférés iránti kérelme 2011. szeptember 29‑én kelt. Ez az információ, amely nem áll összhangban a Bizottság által a megtámadott határozatban kifejtett megfontolásokkal, egyértelműen hatással van az állítólagos visszaélés kezdő időpontjának értékelésére, a felperesek magatartásának értékelésére, valamint a jogsértés időtartamára, és ennélfogva a bírság mértékére. A felperesek tehát helyesen állítják, hogy ezen információ felfedése lehetővé tehette volna számukra a hatékonyabb védekezést.
1235
Negyedsorban, a 2013. június 17‑i találkozó összefoglalójából kitűnik, hogy az Overgas többek között megerősítette a Bizottság számára, hogy 2013. január 1‑jétől hozzáfért a 1. sz. romániai gázvezetékhez, valamint a szállítási hálózathoz, és hogy a releváns megállapodások időtartamát mindkét infrastruktúra esetében 2013. december 31‑ig meghosszabbították. A felperesek szerint e nyilatkozat lehetővé tette számukra azon érvük alátámasztását, amely szerint semmilyen visszaélésre nem került sor azt követően, hogy az Overgas 2013. január 1‑jén hozzáférést kapott az 1. sz. romániai gázvezetékhez és a szállítási hálózathoz.
1236
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a felperesek már a keresetlevél szakaszában azt állították – ahogyan azt a közigazgatási eljárás során is tették –, hogy az Overgas soha nem kérte, hogy a 2013. évi gázvezeték‑hozzáférési szerződés valamely meghatározott időszakra legyen érvényes, és hogy soha nem kifogásolta a szerződés három hónapos időtartamát. Kifogásolták továbbá az Overgasnak 2013‑ra biztosított, a szállítási hálózathoz való hozzáférés korlátozott jellegét.
1237
E körülmények között azt a tényt, hogy – amint az a 2013. június 17‑i, a Bizottsággal tartott találkozó összefoglalójából kiderül, amely találkozóra tehát néhány hónappal 2013. évi gázvezeték‑hozzáférési szerződés aláírása után került sor – az Overgas nem fejezte ki elégedetlenségét az 1. sz. romániai gázvezetékhez és a szállítási hálózathoz biztosított hozzáféréssel kapcsolatban, a felperesek felhasználhatták volna azon érvük alátámasztására, hogy legalábbis 2013‑tól kezdődően nem történt visszaélés az említett infrastruktúrával kapcsolatban.
1238
A fenti 1228–1237. pontban kifejtett megfontolásokból tehát az következik, hogy a felperesek a jogilag megkövetelt módon bizonyították, hogy a részletes jegyzőkönyvekben szereplő információkhoz való hozzáférés tekintetében a Bizottság által elkövetett szabálytalanság hiányában olyan információkhoz jutottak volna hozzá, amelyek lehetővé tették volna számukra a hatékonyabb védekezést (2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, 52. pont). Ráadásul, amint az a fenti 790–797. ponttal összefüggésben értelmezett 1233. és 1234. pontból kitűnik, a felperesek által a 2022. április 27‑i észrevételeikben kifejtett egyes elemek akár a megtámadott határozat tartalmát is megkérdőjelezhették volna.
b)
A nyomonkövetési észrevételek fel nem fedett elemeiről
1239
A felperesek 2022. április 27‑i észrevételeikben két dokumentumra összpontosítják kritikájukat a közigazgatási eljárás során a nyomonkövetési észrevételekbe való túlzottan korlátozott betekintés miatt.
1240
A felperesek elsősorban arra hivatkoznak, hogy a 2010. november 18‑i nyomonkövetési észrevételek legkevésbé kitakart változatából, amelybe a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság (T‑136/19, EU:T:2022:149) végzés alapján betekinthettek, kitűnik, hogy az Overgas elismerte, hogy a kilenc ipari fogyasztó ellátására vonatkozó állítólagos megállapodásokból eredő kereslet 2011‑ben több mint 260 millió köbmétert tett ki. A felperesek hangsúlyozzák, hogy ezek a mennyiségek lényegesen alacsonyabbak voltak annál a mennyiségnél, amelyre vonatkozóan az Overgas a megtámadott határozat (101) preambulumbekezdésének e) pontjában foglaltak szerint hozzáférést kért a szállítási hálózathoz, amely több mint egymilliárd köbmétert tett ki.
1241
A Törvényszék megállapítja, hogy a felperesek jobban is biztosíthatták volna a védelemhez való jogukat azáltal, hogy a fenti 1240. pontban említett elemmel az arra alapított érvüket támasztják alá, hogy az Overgas 2011‑ben jelentősen eltúlozta azokat a mennyiségeket, amelyek tekintetében a szállítási hálózathoz való hozzáférést kérte, és hogy ennélfogva a felperesek kénytelenek voltak felvilágosítást kérni az Overgasszal 2010. december 1‑jén tartott találkozó során.
1242
Másodsorban a felperesek arra hivatkoznak, hogy a 2011. június 10‑i nyomonkövetési észrevételek kevésbé bizalmas változatából – amely változathoz a 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, EU:T:2022:149) teljesítése keretében betekintettek – kitűnik, hogy az Overgas arra a félrevezető előfeltevésre alapozta panaszát, hogy a bolgár gázellátási piacokra való belépése növelte volna az alternatív gázellátást, ami arra kötelezte volna a szolgáltatókat, hogy áraikat a piacgazdasági elvek alapján állapítsák meg.
1243
A felperesek azonban 2022. április 27‑i észrevételeikben előadják, hogy 2011‑ben Bulgáriának csak egyetlen upstream gázellátási forrása volt, nevezetesen a Gazprom, amelyhez az Overgasnak közvetlen hozzáférése volt, míg a Bulgargaznak csak közvetett hozzáférése volt az Overgason keresztül. Hangsúlyozzák, hogy abban az időben az Overgas volt a Gazprom közvetítője Bulgáriában, és erőfölénnyel való visszaélés miatt vizsgálat folyt ellene, különösen azért, mert túlzott árakat számított fel a Bulgargaznak. Így az Overgas belépése a bolgár piacra nemcsak hogy nem fokozta a downstream versenyt, de a Bulgargaz sem tudott észszerű feltételekkel gázt vásárolni.
1244
E tekintetben a Törvényszék úgy véli, hogy a felperesek helyesen állítják, hogy a fenti 1242. pontban említett információk ismerete lehetővé tette volna számukra, hogy jobban biztosítsák védelmüket, különösen azáltal, hogy a Bizottság előtt azzal érveljenek, hogy adownstream piacon nem teljesültek az egészséges verseny feltételei, elsősorban az Overgas (és a Gazprom) miatt, ami alátámaszthatta volna az objektív igazoláson alapuló védekezésüket, vagy legalábbis a bírság csökkentése mellett szóló érveiket.
1245
A fenti 1239–1244. pontban szereplő megfontolásokból következik, hogy a felperesek a jogilag megkövetelt módon bizonyították, hogy az Overgas nyomonkövetési észrevételeiben szereplő információk tekintetében a Bizottság által elkövetett szabálytalanságok hiányában olyan információkhoz jutottak volna hozzá, amelyek a fenti 1238. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében lehetővé tették volna számukra, hogy jobban biztosítsák védelmüket a közigazgatási eljárás során.
c)
Az első és a második részre vonatkozó következtetés
1246
A közigazgatási eljárás hibáinak a fenti 1153–1223. pontban kifejtett elemzéséből és azoknak a felperesek védelemhez való jogára gyakorolt, a fenti 1224–1245. pontban megvizsgált következményeiből kitűnik, hogy az első jogalap első és második részének helyt kell adni.
[omissis]
E. A megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelemre vonatkozó következtetés
1259
Mivel a Törvényszék mind a negyedik, az erőfölénnyel való visszaélés téves megállapítására alapított jogalapnak, mind az első, a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapnak helyt adott, a megtámadott határozatot teljes egészében meg kell semmisíteni, anélkül hogy a többi jogalapról dönteni kellene.
1260
Ebből következik, hogy nem lehet helyt adni a felperesek pervezető intézkedések és bizonyításfelvétel iránti kérelmének, amelyek egyrészt a Gazprom‑ügy kifogásközlésének és az abban említett dokumentumoknak az átadására irányulnak – amennyiben azok a bolgár gázpiacra vonatkoznak –, másrészt pedig a Transgaz ügy alapjául szolgáló dokumentumok átadására, mivel e kérelmek jelen állapotukban nem bírnak jelentőséggel a jogvita eldöntése szempontjából (lásd ebben az értelemben: 2002. június 25‑iBritish American Tobacco [Investments] kontra Bizottság ítélet, T‑311/00, EU:T:2002:167, 50. pont; 2022. március 9‑iZardini kontra Bizottság ítélet, T‑511/20, nem tették közzé, EU:T:2022:122, 58. pont).
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39849 – BEH gáz ügy) 2018. december 17‑én hozott C(2018) 8806 final bizottsági határozatot megsemmisíti.
2)
Az Európai Bizottság viseli saját költségeit, valamint a Bulgarian Energy Holding EAD, a Bulgartransgaz EAD és a Bulgargaz EAD részéről felmerült költségeket.
3)
A Bolgár Köztársaság és az Overgas Inc. maguk viselik saját költségeiket.
Gervasoni
Madise
Nihoul
Frendo
Martín y Pérez de Nanclares
Kihirdetve Luxembourgban, a 2023. október 25‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.