62006CC0494
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. november 20. (
1
)
C-494/06. P. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Olasz Köztársaság és Wam SpA
„Fellebbezés — Állami támogatások — Valamely vállalkozásnak bizonyos harmadik országokban történő letelepedése — Kedvezményes kamatozású kölcsönök — A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége — A verseny torzítása — Harmadik államokkal folytatott kereskedelem — Bizottsági határozat — Az állami támogatás jogellenessége — Indokolási kötelezettség”
1.
A 2006/177/EK bizottsági határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) (
2
) a Bizottság azt állapította meg, hogy az Olaszország által a Wam SpA (a továbbiakban: Wam) (
3
) részére nyújtott két támogatás az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül. Mivel ezt a támogatást előzetesen nem jelentették be a Bizottságnak, (
4
) azt jogszerűtlennek nyilvánította a Bizottság.
2.
A T-304/04. és T-316/04. sz., Olaszország és Wam kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. szeptember 6-án hozott ítéletével (
5
) az Elsőfokú Bíróság a megtámadott határozatot arra hivatkozva semmisítette meg, hogy a Bizottság nem tett eleget indokolási kötelezettségének. Az Elsőfokú Bíróság különösen azt állapította meg, hogy az indokolás nem volt megfelelő azon megállapítás igazolására, miszerint a nyújtott támogatás kimerítette az EK 87. cikk (1) bekezdésében meghatározott valamennyi feltételt. A Bizottság arra hivatkozással nyújtott be fellebbezést, hogy az Elsőfokú Bíróság eltért a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatától annak vizsgálata során, hogy megfelelő volt-e az indokolás.
Jogi háttér
A vonatkozó közösségi jogszabályok
3.
Az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében:
„(1)   Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”
4.
Az EK 253. cikk értelmében:
„Az Európai Parlament és a Tanács által közösen elfogadott, továbbá a Tanács vagy a Bizottság által elfogadott rendeleteknek, irányelveknek és határozatoknak indokolást kell tartalmazniuk, és azokban utalni kell minden olyan javaslatra vagy véleményre, amelyet e szerződés értelmében be kell szerezni.”
A vonatkozó nemzeti jogszabályok
5.
Az olasz exportra vonatkozó támogatási intézkedésekről szóló, 1981. július 29-i 394. sz. törvény (
6
) 2. cikke képezi azt a jogalapot, amelynek értelmében az olasz hatóságok a harmadik országok piacára való belépést elősegítő programokban részt vevő egyes exporttársaságok részére támogatást nyújthatnak.
Ténybeli háttér
6.
A Wam olyan olasz társaság, amelynek tevékenysége elsősorban az élelmiszeripar, a vegyipar, a gyógyszeripar és a környezetvédelmi ipar terén használt ipari keverőgépek tervezésére, gyártására és értékesítésére terjed ki. (
7
)
7.
1995. november 24-én az olasz hatóságok úgy döntöttek, hogy kedvezményes kamatozású kölcsön formájában 2281450000 ITL (
8
) összegű támogatást nyújtanak a Wam részére a japán, dél-koreai és tajvani piacra történő belépés elősegítése céljából. A Koreában és Tajvanon kialakult gazdasági válság következtében a tervezett projekteket ezen országokban nem valósították meg. A Wam ténylegesen 1358505421 ITL (
9
) összegű kölcsönhöz jutott a távol-keleti állandó szervezeti struktúrákkal, valamint az ottani értékesítés ösztönzésével kapcsolatos költségekre.
8.
2000. november 9-én ugyanezen hatóságok újabb, ezúttal 3603574689 ITL (
10
) összegű kedvezményes kamatozású kölcsön nyújtásáról döntöttek. Az e kölcsönnel finanszírozott programot a Wamnak és a Wam Bulk Handling Machinery (Sanghai) Co. Ltd-nek – a Wam által 100%-ban ellenőrzött helyi társaságnak – Kínában kellett volna végrehajtania. (
11
)
A megtámadott határozat
9.
A Bizottsághoz 1999. július 26-án kelt levélben panasz érkezett a Morton Machine Company Ltd-től (a továbbiakban: Morton Machine Company). A Morton Machine Company a Wam Engineering Ltd. – azon multinacionális vállalatcsoport egyesült királyságbeli tagja, amelyhez a Wam tartozik – versenytársa. A Morton Machine Company állítása szerint a Wam Engineering Ltd. az Olaszország által a Wam részére nyújtott kölcsön eredményeképpen alákínál az ő árainak.
10.
A további információk beszerzését követően a Bizottság megindította az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást, és 2004. május 19-én elfogadta a megtámadott határozatot.
11.
A Bizottság által az EK 87. cikk (1) bekezdése tekintetében kifejtett indokolás megfelelőségét a (74)–(79) preambulumbekezdés alapján kell megítélni. Az említett cikk szövegének felidézését követően a határozat a következőképpen szól:
„(75)
A vizsgált támogatások közfinanszírozás útján, egyedi vállalkozásnak, név szerint a WAM SpA-nak nyújtott kedvezményes kölcsönök formájában valósultak meg. Ezek a hozzájárulások javították a támogatás kedvezményezettjének pénzügyi helyzetét. A tagállamok közötti kereskedelem befolyásolásának lehetőségével kapcsolatosan az Európai Bíróság rámutatott, (
12
) hogy még abban az esetben is, ha a támogatás célja az EU-n kívüli export, a támogatás érintheti a Közösségen belüli kereskedelmet. Továbbá, tekintettel azon piacok kölcsönös összefüggésére, amelyeken a Közösség vállalkozásai működnek, lehetséges, hogy az ilyen támogatás torzítja a versenyt a Közösségen belül.
(76)
A WAM SpA-nak világszerte vannak leányvállalatai. Többen közülük szinte az összes EU-tagállam valamelyikében, például Franciaországban, Hollandiában, Finnországban, Nagy-Britanniában, Dániában, Belgiumban és Németországban rendelkeznek székhellyel. A panaszos nevezetesen kiemelte, hogy a WAM SpA egyesült királyságbeli és írországi leányvállalatával, a »WAM Engineering Ltd«-del áll nagyon komoly versenyben a Közösségen belüli piacon, és, hogy sok megrendelést veszít el az olasz társaság javára. Továbbá, a közösségi vállalkozások közötti kifelé irányuló versennyel kapcsolatban kiderült, hogy a második támogatás által finanszírozott programot, amely célja a Kínába való kereskedelmi behatolás [helyesen: a Kína piacára történő belépés] támogatása, a WAM SpA-nak és az általa 100%-ban ellenőrzött helyi vállalatnak, a »Wam Bulk Handling Machinery Shangai [sic] Co Ltd«-nek, közösen kellett megvalósítania.
(77)
Az [Európai Bíróság] ítélkezési gyakorlata szerint, még ha a kedvezményezett az EU-n, az EGT-n és a csatlakozó országokon kívül exportálja is majdnem a teljes termelését, mindazonáltal az exporttevékenységek támogatása érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(78)
A szóban forgó ügyben megállapítást nyert továbbá, hogy a külföldi értékesítések 1995 és 1999 között a WAM SpA teljes éves forgalmának 52–57,5%-át jelentették, amelyek kétharmada az EU-n belülre irányult (tényleges számokban körülbelül 10 millió [EUR], 5 millió [EUR-val] szemben).
(79)
Ezért attól a ténytől függetlenül, hogy a vizsgált támogatás az EU más tagállamaiba irányuló vagy az EU-n kívülre irányuló exportot támogat-e, az képes a tagállamok közötti kereskedelmet befolyásolni, és ezért vonatkozik rá a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése.”
Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás
12.
Olaszország és a Wam külön-külön keresetet nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz a megtámadott határozat megsemmisítése iránt. Az Elsőfokú Bíróság ezt követően a két ügyet egyesítette. Olaszország keresetében hét különböző jogalapra hivatkozott. A Wam tíz jogalapot jelölt meg. (
13
) A hivatkozott jogalapok között szerepelt az az állítás, hogy a Bizottság nem tett eleget a megtámadott határozat indokolási kötelezettségének.
13.
Az Elsőfokú Bíróság – a megsemmisítés többi jogalapjának vizsgálata nélkül – a megtámadott határozatot megsemmisítette azon az alapon, hogy a Bizottság nem tett eleget indokolási kötelezettségének annak bizonyítása tekintetében, hogy a kölcsönök érintették a kereskedelmet, torzították a versenyt, valamint annak torzításával fenyegettek. A fellebbezés ezért erre a kérdésre korlátozódik.
14.
Ha a fellebbezés sikeres lenne, az ügyet visszautalnák az Elsőfokú Bírósághoz, amely így a megsemmisítés többi jogalapját is megvizsgálná. Ha azonban a fellebbezés nem járna eredménnyel, az ügy véglegesen eldöntésre kerülne.
15.
A fellebbezés során valamennyi fél terjedelmes beadványt terjesztett elő a Bizottság határozatához vezető (vitatott) tényeket illetően. Mivel a tények részletes vizsgálata kívül esik az Elsőfokú Bíróság ítélete ellen a Bírósághoz jogkérdésre vonatkozóan benyújtható fellebbezés keretein, ezért ezen beadványokat nem kell figyelembe venni. (
14
)
A fellebbezés
16.
A Bizottság azzal érvel, hogy azon megállapítással, miszerint a megtámadott határozat indokolása nem volt megfelelő annak alátámasztására, hogy az Olaszország által a Wamnak nyújtott kölcsönök érintették a kereskedelmet, torzították a versenyt, valamint annak torzításával fenyegettek, az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte az EK 87. cikk (1) bekezdését, valamint az EK 253. cikket, és ezzel eltért a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatától. Az ítélkezési gyakorlat viszonylag enyhe bizonyítási követelményeket állapít meg a Bizottság számára annak bizonyítása érdekében, hogy az állítólagos támogatás alkalmas arra, hogy érintse a kereskedelmet, torzítsa a versenyt, valamint annak torzításával fenyegessen. Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben ennél szigorúbb bizonyítási követelményeket alkalmazott.
17.
A Bizottság elsődleges érve alátámasztására számos másodlagos érvet is előad. A Bizottság különösen az Elsőfokú Bíróságnak az indokolás tekintetében egyrészt a Wamnak nyújtott támogatás hatásaira, másrészt a Wamnak a Közösségen belüli kereskedelemben való jelenlétére utaló megállapításai ellen tiltakozik. A Bizottság harmadrészt kifogásolja a közösségi piac és a távol-keleti piacok közötti kapcsolat vizsgálatának szükségességét is.
18.
Olaszország és a Wam egyaránt azt állítják, hogy az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazta tévesen a jogot és nem tért el az állandó ítélkezési gyakorlattól.
Az elfogadhatóságról
19.
Olaszország és a Wam egyaránt vitatják a fellebbezés elfogadhatóságát. Olaszország azzal érvel, hogy a Bizottság azon állítása, miszerint az Elsőfokú Bíróság ítélete nincs összhangban a Bíróság ítélkezési gyakorlatával, olyan jogalapot képez, amely nem jogkérdésre vonatkozik.
20.
Az alapokmány 58. cikke értelmében „[a] Bírósághoz benyújtott fellebbezés kizárólag jogkérdésre vonatkozhat. A fellebbezésben csak [többek közt] a közösségi jognak az Elsőfokú Bíróság általi megsértésére lehet hivatkozni”. A Bizottság fellebbezése pontosan azon alapul, hogy az Elsőfokú Bíróság megsértette a közösségi jogot, amennyiben nem követte és nem alkalmazta az EK 87. cikknek és az EK 253. cikknek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kialakított értelmezését.
21.
A fellebbezés jogkérdésre és az alapokmány 58. cikkében meghatározott fellebbezési jogalapra vonatkozik. Következésképpen elfogadható.
22.
A Wam továbbá azzal érvel, hogy a Bizottság fellebbezése az Elsőfokú Bíróság döntése érdemi részének Bíróság általi felülvizsgálatára irányul, és nem az EK 230. cikk szerinti „lényeges eljárási szabály” felülvizsgálatára korlátozódik.
23.
Az EK 230. cikk hatáskörrel ruházza fel a Bíróságot a Bíróságon kívüli közösségi intézmények aktusainak felülvizsgálatára. Az Elsőfokú Bíróság döntései elleni fellebbezésekre az EK 225. cikk (1) bekezdésének (
15
), valamint a Bíróság alapokmányának szabályai irányadók. A Wamnak az elfogadhatatlanságra vonatkozó érvelése, amennyiben az az EK 230. cikken alapszik, nyilvánvalóan téves, ezért ezt is el kell utasítani.
Az indokolási kötelezettségről
24.
Először az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti határozat indokolási kötelezettségének terjedelmét kell meghatározni, ezt követően kerülhet sor arra, hogy az ítélkezési gyakorlatnak az Elsőfokú Bíróság által az adott ügyre történő alkalmazását megvizsgáljuk.
25.
Az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettség eljárási követelmény, amely nem azonos a megalapozott indokolás kötelezettségével. (
16
) Biztosítja, hogy a határozattal érintett felek megértsék annak indokait (és ezáltal meg tudják védeni jogaikat). Általa a Bíróság is hatékonyan tudja gyakorolni felülvizsgálati jogkörét. (
17
) A határozat kibocsátója által a későbbi bírósági eljárásban hivatkozott indokoknak ezért magából a határozatból ki kell derülniük.
26.
Az állami támogatásokra vonatkozó határozatokban a Bizottságnak meg kell indokolnia azt a döntését, miszerint valamely pénzügyi támogatás nyújtása az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül. Ennek érdekében a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy az állítólagos támogatás négy jellemzővel rendelkezik.
27.
Először is a beavatkozásnak az állam által vagy állami forrásból kell történnie. Másodszor, alkalmasnak kell lennie arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet. Harmadszor, e beavatkozásnak előnyt kell biztosítania a kedvezményezettje számára. Negyedszer, torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie. (
18
)
28.
Az ítélkezési gyakorlat a második és a negyedik jellemző fennállásának Bizottság általi bizonyítása tekintetében korlátokat állapított meg. Így „a Bizottságnak nem azt kell megállapítania, hogy a támogatásoknak tényleges hatása van a tagállamok közötti kereskedelemre, hanem csak azt kell megvizsgálnia, hogy e támogatások képesek-e hatást gyakorolni a kereskedelemre, és torzítani a versenyt” (
19
). A tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt „hatás” fogalma magában foglalja az ilyen hatás támogatás általi kiváltásának lehetőségét is. (
20
)
29.
Az indokolási kötelezettség követelményének pontos terjedelmét nem lehet elvont módon meghatározni. Ahogyan azt a Bíróság a Papierwarenfabriek-ügyben hozott ítéletében kimondta:
„Az indokolás követelményét az ügy körülményeire, így többek között a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére és a címzettek […] magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni […].
[…]
Noha bizonyos esetekben már a támogatás nyújtásának körülményeiből kitűnik, hogy a támogatás érinti a tagállamok közötti kereskedelmet, és torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, a Bizottság mégis köteles ezeket a körülményeket legalább a határozatának indokolásában megemlíteni”. (
21
)
30.
A Sytraval-ügyben hozott ítéletében (
22
) a Bíróság kimondta, hogy mint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, az indokolást az adott ügy természetéhez kell igazítani, valamint világosan és kétértelműségtől mentesen kell megfogalmazni a jogi aktust kiadó intézmény érvelését, hogy az az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokait megismerhetővé, a hatáskörrel rendelkező bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkört gyakorolhatóvá tegye. Az indokolás követelményét az ügy körülményeire figyelemmel kell értékelni. Nem követelmény az indokolással szemben, hogy a releváns tény- és jogkérdések minden részletére kitérjen, mivel az indokolást nem csupán szövege, hanem egyben kontextusa, valamint a tárgyra vonatkozó jogszabályok összessége alapján kell megítélni. (
23
)
A Bizottság elsődleges érvéről
31.
A Bizottság elismeri, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen foglalta össze az alkalmazandó ítélkezési gyakorlatot. (
24
) A Bizottság azonban azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság az ítélkezési gyakorlatból következőnél magasabb bizonyítási követelményeket alkalmazott. Miközben az Elsőfokú Bíróság elvileg elfogadta, hogy a Bizottságnak csupán az előre látható hatásokat (
25
) kell igazolnia az állítólagos támogatás vonatkozásában (
26
), és a tényleges hatások bizonyítására nincs szükség, (
27
) az Elsőfokú Bíróság később mégis megkövetelte, hogy a Bizottság mutassa be, a támogatás a kereskedelemre, illetve a versenyre ténylegesen hatást gyakorolt. (
28
) Az Elsőfokú Bíróság ezért tévesen alkalmazta az ítélkezési gyakorlatot, és ítéletéből hiányzik a belső koherencia.
32.
A Bizottság bizonyította-e érveit a fellebbezésben?
33.
Az Elsőfokú Bíróság állítása szerint (
29
) a kérdéses állami támogatást egy harmadik ország piacára történő belépésre tervezett exportprogram elősegítése céljából nyújtották, (viszonylag) alacsony összegben. Mindezek miatt valószínű volt, hogy annak a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt hatása kevéssé észrevehető. Semmi kifogásolhatót nem látok ebben a feltételezésben.
34.
Az Elsőfokú Bíróság – az ilyen támogatás oka és célja helyett annak hatásait vizsgálva (
30
) – elismerte, hogy a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt hatások, illetve a verseny torzítása nem zárható ki. (
31
) Az Elsőfokú Bíróság azzal folytatta, hogy ugyanakkor a Bizottság ilyen körülmények esetén különösen köteles megvizsgálni, hogy az állítólagos támogatás alkalmas-e a verseny torzítására, és érinti-e a tagállamok közötti kereskedelmet, és határozatában ki kell fejtenie azokat a különös megfontolásokat, amelyek alapján az ilyen hatások valószínűségét állapította meg. (
32
)
35.
Az Elsőfokú Bíróság megerősítette, hogy egy pusztán elvi kijelentés önmagában nem mentesítheti a Bizottságot arra irányuló bizonyítási kötelezettsége alól, hogy az állítólagos támogatás valószínűleg hatást gyakorol a Közösségen belüli kereskedelemre és torzítja a versenyt, illetve annak torzításával fenyeget. (
33
) Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott határozatban a Bizottság által azonosított különös összetevők (azaz a Wam megerősödött pénzügyi helyzete, a társaságnak a Közösségen belüli piacon folytatott tevékenysége és az európai uniós és a távol-keleti piacok közötti feltételezett kölcsönös függőség) vizsgálatával folytatta. Megállapítása szerint a bemutatott adatok nem bizonyítják, hogy „potenciálisan” ilyen hatások következnének be. (
34
) Az Elsőfokú Bíróság ezért azt a következtetést vonta le, (
35
) hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy az adott körülmények között a kölcsönök miért érintik a kereskedelmet, illetve torzítják a versenyt, vagy fenyegetnek annak torzításával.
36.
Az Elsőfokú Bíróság következésképpen kimondta, hogy a megtámadott határozat nem merítette ki a valószínűsíthető gazdasági hatások (korlátozott) bizonyításának követelményét. Mivel a Bizottság nem tett eleget indokolási kötelezettségének, a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.
37.
A Bizottság fellebbezésében nem bizonyította, hogy az Elsőfokú Bíróság nem vette figyelembe a megtámadott határozat valamely kulcselemét, vagy elmulasztotta értékelni, hogy a Bizottság valójában kifejtette, a támogatás valószínűleg miért érinti a kereskedelmet és torzítja a versenyt. A Bizottság lényegében azt kéri a Bíróságtól, hogy hagyja jóvá azt az új tételt, hogy mivel a priori nem lehet kizárni, hogy a pénzügyi támogatás nyújtása valószínűleg érinti a kereskedelmet és a versenyt, ebből következőleg bizonyított, hogy a pénzügyi támogatás nyújtása ilyen hatással jár.
38.
Nem értek egyet ezzel az állásponttal. Az a tény, hogy Y következtetés X körülmények között nem zárható ki, annyit jelent, hogy ha a Bizottság bizonyítja az X elemet, nem kizárt, hogy Y következtetésre jusson. Ezért azt állítani, hogy ha a Bizottság bizonyítja az X elemet, az Y ebből automatikusan következik, radikális logikai ugrást foglal magában. Szintúgy magában foglalja az indokolási kötelezettség gyengítését, amely – úgy vélem – elfogadhatatlan.
39.
Osztom az Elsőfokú Bíróság álláspontját abban, hogy a pusztán elvi megállapítások nem tesznek eleget az indokolási kötelezettségnek. Ennél többre van szükség.
40.
Hangsúlyozom, nem arra utalok, hogy a Bizottságnak a közgazdasági elemzés és a bizonyítékok különös kombinációját kellett volna alkalmaznia azon következtetés levonása érdekében, hogy a támogatás „valószínűleg” érinti a kereskedelmet és a versenyt. Meglehetősen helytelen lenne végrehajtói mérlegelési jogkörét ilyen módon korlátozni. A körülmények esetről esetre változhatnak, a bizonyítékok bizonyos fajtái elégtelennek bizonyulhatnak és a Bizottság vizsgálati forrásai egyáltalán nem korlátlanok. A Bizottság ezért nem köteles részletes közgazdasági elemzést készíteni és terjedelmesen bebizonyítani, hogy a vitatott támogatás pontosan hogyan alkalmas a tagállamok közötti kereskedelem érintésére, a verseny torzítására vagy az azzal való fenyegetésre. Köteles azonban azon anyagok felvázolására, amelyek valószínűleg erre a következtetésre vezetnek – másként fogalmazva, be kell bizonyítania, hogy e hatás „valószínű”.
41.
Általánosabban: a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy a vitatott támogatás alkalmas a kereskedelem érintésére, a verseny torzítására vagy az azzal való fenyegetésre. Ennek érdekében elegendő bizonyítékot kell nyújtania. Az viszont a körülményektől függ, mi minősül elegendő bizonyítéknak. A skála egyik végén – amikor a támogatás kifizetésének körülményei maguk mutatják, hogy az alkalmas a kereskedelem érintésére és a verseny torzítására – a Bizottságnak a határozatban csupán e körülményeket kell bemutatnia annak bizonyítása érdekében, hogy a támogatás kimeríti az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt kritériumokat. A skála másik végén – amikor a kifizetés körülményei nem szükségszerűen sugallják az ilyen hatások valószínűségét – a Bizottságnak az indokolási kötelezettségnek való megfelelés érdekében több bizonyítékot kell felvonultatnia.
42.
Következésképpen úgy vélem, hogy az Elsőfokú Bíróság nem tévedett az alkalmazott vizsgálat során, illetve döntése nem tartalmaz belső ellentmondást.
43.
A fentieket követően rátérek a Bizottság által előadott további különös kérdések vizsgálatára.
A Bizottság különös érveiről
A Wamnak nyújtott pénzügyi támogatás hatása
44.
Az a megállapítás, miszerint egy társaság „megerősített pénzügyi helyzetet” élvez, elegendő-e annak bizonyítására, hogy a társaságnak nyújtott támogatás kimeríti az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételeket? Az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy nem elegendő. (
36
) A Bizottság ezt az értékelést arra való hivatkozással kifogásolja, hogy mivel a pénz helyettesíthető, a Wam számára exporttámogatásként nyújtott kölcsön olyan költségektől mentesítette a társaságot, amelyet egyébként viselnie kellett volna. A kölcsönök ezért kimerítik a Németország kontra Bizottság ügyben lefektetett kritériumokat, (
37
) így a megtámadott határozat indokolása (
38
) megfelelő.
45.
A Németország kontra Bizottság ügyben a Bíróság megállapította, hogy „[e]lvben torzítja a verseny feltételeit a működési támogatás, vagyis az olyan támogatás, amely – az [említett ügy tárgyát képező intézkedéssel] biztosított támogatáshoz hasonlóan – a vállalkozás által rendes tevékenysége vagy mindennapos üzletvezetése keretében általában viselendő terhek könnyítésére irányulnak” (
39
).
46.
A Bíróság sokkal korábban, a Philip Morris ügyben kifejtette, hogy érinti a Közösségen belüli kereskedelmet, ha az állam által nyújtott pénzügyi támogatás „valamely vállalkozás pozícióját megerősíti olyanokkal szemben, amelyek a Közösségen belüli kereskedelemben konkurensei” (
40
).
47.
A megtámadott határozat valóban igazolja, hogy a Wam az olasz hatóságoktól pénzbeli juttatásban részesült. Az Elsőfokú Bíróság viszont megállapította, hogy a Bizottságnak a kölcsönre vonatkozó észrevételei általános jellegűek és annak bizonyítására irányulnak, hogy a szóban forgó társaság részére állami forrásokat juttattak, amely így a Wamnak nyújtott „előnynek” minősül. Nem tett azonban a kereskedelemre és a versenyre gyakorolt valószínű hatással közvetlen kapcsolatban álló különös megállapítást. Az Elsőfokú Bíróság (talán kissé élesen, de helyesen) megállapította hogy a kedvezményezett pénzügyi helyzetében bekövetkezett javulás valamennyi állami támogatás velejárója, ideértve azon támogatásokat is, amelyek nem merítik ki az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt követelményeket. Következésképpen az Elsőfokú Bíróság megállapította, (
41
) hogy az indokolás nem volt megfelelő annak bizonyítására, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételek teljesültek.
48.
Egyetértek a fenti értékeléssel.
49.
A Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítéletében (
42
) a Bíróság kimondta, hogy „torzítják a verseny feltételeit az olyan támogatások, amelyek a vállalkozás által rendes tevékenysége vagy mindennapos üzletvezetése keretében általában viselendő terhek könnyítésére irányulnak”. E kritériumnak való megfelelés érdekében a Bizottságnak ki kell fejtenie, hogy a vitatott támogatás hogyan könnyíti meg a kedvezményezett ilyen terheit. Ez viszont az „általában” viselendő költségek behatárolását, valamint a támogatás nyújtása és a szóban forgó társaság esetében az ilyen terhek könnyítése közötti elfogadható kapcsolat bizonyítását foglalja magában. Ennek hiányában nem vonható le az a következtetés, hogy az állítólagos támogatás a kedvezményezett „helyzetét erősíti”, ezáltal versenyelőnyhöz juttatja az EU belső piacán vele versenyző többi vállalkozással szemben, (
43
) ahogyan azt a Philip Morris ügyben hozott ítélet kimondja.
50.
A jelen ügyben a Wam által kapott támogatás egyenlő volt a külső piacokra való belépési programra költött összeggel. (
44
) A Bizottság indokolása annak megállapítására korlátozódott, hogy a támogatott kölcsönöket állami forrásból nyújtották, amelynek eredményeképpen a kedvezményezett pénzügyi helyzete javult. A Bizottság nem is kísérelte meg, hogy ennél konkrétabb kapcsolatot mutasson ki a kölcsönök és a Wam tevékenysége között annak bizonyítása érdekében, hogy az adott ügy körülményei között a kölcsönök milyen módon könnyítették meg a Wam számára az általában viselendő terheket. (
45
) A Tubemeuse-ügyben (
46
) megtámadott határozattól eltérő módon itt nincs tényleges utalás a Wam már létező exporttevékenységére, illetve jövőbeli terveire. (
47
) A Bizottságnak azon megállapítása, miszerint a Wam „multinacionális társaság”, semmivel nem járul hozzá az elemzéshez.
51.
Fentiekből következően osztom az Elsőfokú Bíróság álláspontját, miszerint a Bizottság nem bizonyította, hogy a kölcsönök nyújtása alkalmas arra, hogy akadályozza a közösségen belüli kereskedelmet, illetve torzítsa a versenyt, vagy annak torzításával fenyegessen.
A kereskedelem érintettségének bizonyítása a Közösségen belüli tevékenységre hivatkozással
52.
A Bizottság azzal érvel, hogy valamely vállalatnak az EU belső piacán való részvételére történő hivatkozás elegendő, és a megtámadott határozat preambulumbekezdései túlmennek az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételek kimerítéséhez szükséges mértéken. Téves ezért az Elsőfokú Bíróság megállapítása, (
48
) miszerint a kereskedelem érintettségének vagy a verseny torzításának bizonyításához nem elegendő a Bizottság azon állítása, hogy a Wam részt vett a Közösségen belüli kereskedelemben. A Bizottság itt kifejezetten hivatkozik arra, hogy a megtámadott határozat utal a Morton Machines Company által benyújtott panaszra.
53.
Az utolsó pontot röviden érintem. Az a tény, hogy a Bizottsághoz panaszt nyújtottak be, nem elegendő a verseny torzítása valószínűségének bizonyítására. Az ezzel ellentétes megállapítás jelentős hatalmat biztosítana a vállalatok Közösségen belüli piacon éppen működő bármelyik versenytársának – amely hatalom magától értetődően visszaélésre adna lehetőséget.
54.
Visszatérve a Bizottság érvelésének lényegére, úgy tűnik számomra, hogy az Elsőfokú Bíróság teljesen tisztában volt azzal, hogy a Wam a Közösségen belüli piacon tevékenykedő exportőr és az EU-ban működő multinacionális csoport tagja. (
49
) Az Elsőfokú Bíróság azt mondta ki, (
50
) hogy a megtámadott határozat (74) és (77) preambulumbekezdése csupán azokat a jogelveket idézi fel, amelyeket különösen a Tubemeuse-ügyben hozott ítélet fektetett le; valamint azt, hogy azzal az általános megállapítással együttesen értelmezve, miszerint „nem zárható ki”, hogy a Közösségen belüli kereskedelem vagy a verseny tekintetében hatások lépnek fel, a megtámadott határozat nem felel meg az EK 253. cikkben meghatározott követelményeknek. Fent már kifejtettem, (
51
) miért tartom ezt jogi szempontból helyes értelmezésnek.
55.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az Olaszország kontra Bizottság ügyben (
52
) a Bíróság kimondta, hogy a kereskedelem és a verseny befolyásolása abban az esetben is megvalósulhat, ha a támogatás kedvezményezettje nem vesz részt a Közösségen belüli piacon. A Tubemeuse-ügyben (
53
) a Bíróság megállapította, hogy a kereskedelem és a verseny befolyásolása nem zárható ki akkor sem, ha a támogatás de minimis jellegű.
56.
A két ítélet lényegében ugyanazt az előfeltevést fogalmazza meg, némiképp eltérő módon: ilyen körülmények között a kereskedelem lehetséges érintettsége és a verseny torzítása nem zárható ki. Nem támasztják alá azonban a Bizottság érvelése szempontjából alapvető jelentőségű azon megállapítást, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdésében meghatározott jellemzők fennállásának igazolása érdekében elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy a kereskedelem és a verseny érintettsége nem zárható ki.
57.
A Bizottság hivatkozik a Bíróságnak a Cassa di Risparmio di Firenze ügyben (
54
) tett megállapítására is, miszerint a támogatás a gazdaság valamely liberalizált ágazatában természeténél fogva érinti a kereskedelmet és a versenyt. A Bíróság ott a Spanyolország kontra Bizottság ügyre (
55
) utalt vissza, ahol a Bíróság kimondta, hogy a Bizottság határozatában elegendő bizonyítékot hozott fel a kereskedelem és a verseny valószínű befolyásolásának igazolására. A felhozott bizonyítékok között volt az a tény, hogy a piaci szektor liberalizálása megtörtént. A piaci szektor liberalizálása ezért, mint olyan, nem döntő bizonyíték a kereskedelem valószínű érintettségére és a verseny torzítására vagy az azzal való fenyegetésre. (
56
)
Az EK és a távol-keleti piacok közötti kapcsolat vizsgálata
58.
A Bizottság azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság tévedett, amikor a Bizottságtól azt követelte meg, (
57
) hogy a kölcsönök hatásának mélyreható elemzését végezze el, figyelembe véve azt a körülményt is, hogy ezeket a Wam távol-keleti piacra való belépési költségeinek fedezése érdekében nyújtották.
59.
Ezen érvelés vizsgálatát a megtámadott ítélet 73. pontjával kell kezdeni. A Bizottság által a tárgyaláson előadottakat megfontolva (nevezetesen azt, hogy a kölcsönöknek köszönhetően a Wam helyzete a Közösségen belüli piacon működő potenciális versenytársaival szemben megerősödött) az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a megtámadott határozat nem vonultatott fel bizonyítékokat ezen kijelentés alátámasztására. Míg a határozat preambulumbekezdései (
58
) szerint a kölcsönök a Wam EU-n kívüli letelepedésének költségeit fedezték, az elemzést nem vitték tovább egy szükséges lépéssel annak bizonyítására, hogy a Wam európai uniós piaci helyzete ennek eredményeképpen megerősödött.
60.
Ilyen körülmények között az Elsőfokú Bíróság ítéletének 74. pontját úgy értelmezem, hogy az lényegében a fentieket erősíti meg. Az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy „még abban az esetben is, ha a Bizottságnak nem kellett szükségszerűen megvizsgálnia [az európai uniós és a távol-keleti piacok közötti kölcsönös függőségi kapcsolatot]” (
59
), annak a puszta kijelentése, hogy a Wam Közösségen belüli kereskedelemmel is foglalkozott, nem elegendő a kereskedelem érintettségének, illetve a verseny torzításának vagy a torzítással való fenyegetésnek a bizonyítására. Ezen okból kifolyólag (folytatta az Elsőfokú Bíróság) a Bizottságnak a támogatások hatásait illetően részletekbe menő vizsgálatot kellett lefolytatnia, melynek során tekintettel kellett lennie többek között arra a körülményre, hogy e támogatások a távol-keleti piaccal kapcsolatban felmerülő kiadásokat fedezték, valamint adott esetben (
60
) a távol-keleti piac és az európai piac közötti kölcsönös függésre.
61.
Értelmezésem szerint az Elsőfokú Bíróság ez alatt azt értette, hogy amennyiben a vitatott támogatást nem a Közösségen belüli kereskedelemben, hanem kifejezetten valamely harmadik országban felmerült költségek fedezésére nyújtották, a Bizottságnak mélyebb vizsgálatot kell lefolytatnia annak bizonyítása érdekében, hogy ennek ellenére mégis fennáll az EU piacának esetleges érintettsége. Álláspontom szerint ez nem minősül a Bíróság ítélkezési gyakorlata téves alkalmazásának.
62.
A következő mondat – számomra úgy tűnik – eloszlat minden, az Elsőfokú Bíróság mondanivalóját illető bizonytalanságot. Itt az Elsőfokú Bíróság azt állítja, hogy a megtámadott határozat (75) preambulumbekezdése a Közösségen belül letelepedett vállalkozások működésének terét képező piacok kölcsönös függésére utal; a Tubemeuse-ügyben hozott határozattól eltérően azonban nem hivatkozik pontos és meggyőző tényekre annak alátámasztása érdekében, hogy (alkalmazva a „Tubemeuse-elvet”) az ilyen függőség azzal jár, hogy a vitatott támogatások érinthetik a Közösségen belüli versenyt.
63.
A Bizottság érvelése szerint valamely támogatás akkor is érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet, ha a kedvezményezett termékei többségét kiviszi a Közösségből, és az Elsőfokú Bíróság tévedett, amikor azt követelte meg a Bizottságtól, hogy további konkrét tényekre hivatkozzék az európai uniós és a távol-keleti piacok közötti kölcsönös függőség bizonyítására.
64.
Ez csupán annak az alap-félreértésnek a további szemléltetése, hogy valamely következtetés „valószínűségének” bizonyítása érdekében elegendő annak igazolása, hogy egy konkrét következtetés „nem zárható ki”. (
61
) A Tubemeuse-ügyben hozott ítéletben a vitatott határozat az acélcsőágazat világméretű piaci feltételeire utalt, és a Tubemeuse hosszú távú terveire hivatkozott. Abban az ügyben ezért adottak voltak olyan körülmények, amelyek alátámasztották a Bizottságnak az exportpiac és az EU piaca közötti kölcsönös függőség fennállására vonatkozó következtetését. A jelen ügyben azonban ilyen körülmények nincsenek.
65.
Következésképpen a Bizottság nem bizonyította, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott határozat megsemmisítése során eltért az állandó ítélkezési gyakorlattól.
A költségekről
66.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Olaszország és a Wam egyaránt kérték költségeik megtérítését, és álláspontom szerint pernyertesek. A Bizottságnak ezért mind az első fokon, mind a fellebbezési eljárás során felmerült költségeiket viselnie kell.
Végkövetkeztetések
67.
Ezért álláspontom szerint a Bíróság:
—
utasítsa el a Bizottság fellebbezését; és
—
a Bizottságot kötelezze az első és a másodfokú eljárás költségeinek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az Olaszország által a WAM SpA-nak nyújtott C 4/2003. (ex NN 102/2002.) számú állami támogatásról szóló, 2004. május 19-i bizottsági határozat (HL 2006. L 63., 11. o.).
(
3
)	A megtámadott határozat „WAM SpA” névvel hivatkozik a társaságra. Az ezt követő perben a „Wam” nevet használták. Jelen indítványomban ezért Wam névvel említem.
(
4
)	Amint azt az EK 88. cikk (3) bekezdése előírja.
(
5
)	Az ítéletet összefoglaló közzététel formájában tették közzé, teljes terjedelemben csak francia és olasz nyelven érhető el.
(
6
)	Az 1981. július 29-i 394. sz. törvény, a GURI 1981. május 30-i 147. száma és 1981. július 29-i 206. száma.
(
7
)	Lásd a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdését.
(
8
)	Megközelítőleg 1180000 EUR.
(
9
)	Megközelítőleg 700000 EUR.
(
10
)	Megközelítőleg 1860000 EUR. Olaszország ezt az összeget adta meg 2003. július 23-án; Olaszország korábban (a Bizottsághoz intézett, 2002. május 16-án kelt levélben) úgy nyilatkozott, hogy a kölcsön összege 1940579808 ITL, azaz megközelítőleg 1 millió EUR volt. Ez a Wamnak ténylegesen kifizetett egyik összeg; más összegeket is kifizettek, azonban ezek pontos összege nem derül ki egyértelműen a megtámadott határozatból.
(
11
)	Részletesebb áttekintés érdekében lásd a megtámadott ítélet 3. és 4. pontját.
(
12
)	A megtámadott határozat lábjegyzete: A Bíróság C-142/87. sz., Belgium kontra Bizottság, ún. „Tubemeuse”-ügyben 1990. március 21-én hozott ítélete (EBHT 1990., I-959. o.).
(
13
)	Az Elsőfokú Bíróság a döntéshozatali eljárásra vonatkozó jogalapokat sorol fel; a védelemhez való jog megsértése, bizalomvédelem és jogbiztonság; érdemi kérdések arra vonatkozólag, hogy a támogatások az EK 88. cikk (3) bekezdése alapján jogellenesek-e és a támogatások érintették-e a kereskedelmet és torzították-e a versenyt; annak a ténynek a következményei, hogy a kérdéses támogatások exportra vonatkoztak; a de minimis szabály alkalmazása és a kifizetett, valamint a visszafizetendő támogatás összegének kérdése (a megtámadott ítélet 38. pontja).
(
14
)	Lásd az EK 225. cikk (1) bekezdését, a Bíróság alapokmányának 58. cikkét és a Bíróság C-115/90. P. sz., Turner kontra Bizottság ügyben 1991. március 20-án hozott végzését (EBHT 1991., I-1423. o.).
(
15
)	Az EK 225. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében „[a]z Elsőfokú Bíróság […] határozataival szemben az alapokmányban megállapított feltételek mellett és korlátokon belül, kizárólag jogi kérdésekben a Bírósághoz lehet fellebbezni”.
(
16
)	A Bíróság 296/82. és 318/82. sz., Hollandia és Leeuwarder Papierwarenfabriek kontra Bizottság egyesített ügyekben 1985. március 13-án hozott ítéletének (EBHT 1985., 809. o.) 19. pontja és a C-367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2-án hozott ítéletének (EBHT 1998., I-1719. o.) 67. pontja.
(
17
)	A Bíróság 24/62. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1963. július 4-én hozott ítéletének (EBHT 1963., 63. o.) 11. pontja. Lásd még a 16. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia és Leeuwarder Papierwarenfabriek kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 21. pontját.
(
18
)	A Bíróság C-280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben 2003. július 24-én hozott ítéletének (EBHT 2003., I-7747. o.) 75. pontja.
(
19
)	A Bíróság C-372/97. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2004. április 24-én hozott ítéletének (EBHT 2004., I-3679. o.) 44. pontja.
(
20
)	A Bíróság C-66/02. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2005. december 15-én hozott ítéletének (EBHT 2005., I-10901. o.) 112. pontja.
(
21
)	Hivatkozás a 16. lábjegyzetben, 19. és 24. pont. Lásd még a Bíróság C-329/93., C-62/95. és C-63/95. sz., Németország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1996. október 24-én hozott ítéletének (EBHT 1996., I-5151. o.) 52. pontját.
(
22
)	Hivatkozás a 16. lábjegyzetben, 63. pont.
(
23
)	A Bíróság itt a 16. lábjegyzetben hivatkozott Papierwarenfabriek-ügy 19. pontjára utalt; a Bíróság C-350/88. sz., Delacre és társai kontra Bizottság ügyben 1990. február 14-én hozott ítéletének (EBHT 1990., I-395. o.) 15. és 16. pontja és a C-56/93. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 1996., I-723. o.) 86. pontja.
(
24
)	A megtámadott ítélet 60–62., illetve 64. pontja.
(
25
)	Olaszul: „prevedibili effetti”, franciául: „effets prévisibles”.
(
26
)	A 64. pontban az Elsőfokú Bíróság kijelentette, hogy a Bizottságnak nem kell bizonyítania a támogatás tényleges hatásait, ismertetnie a szóban forgó piacot, közgazdasági elemzést készítenie a piacról, a gazdasági ágazatról, a versenytársak helyzetéről és a Közösségen belüli kereskedelemről (feltéve, hogy felvázolta, a támogatás valószínűleg milyen módokon érinti a piacot), megvizsgálnia a kölcsönöknek a Wam árképzésére gyakorolt hatásait és összehasonlítania a versenytársak áraival, vagy megvizsgálnia a Wam egyesült királyságbeli értékesítését.
(
27
)	Ugyanott.
(
28
)	A Bizottság a megtámadott ítélet 72. (és azt követő) pontjait jelöli meg, mint amelyek ezen ellentmondásos kötelezettséget meghatározzák.
(
29
)	A megtámadott ítélet 63. pontjában.
(
30
)	Ahogyan azt a Bíróság a 173/73. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 13. pontjában előírta.
(
31
)	A 12. lábjegyzetben hivatkozott Tubemeuse-ügyben hozott ítélet 43. pontja.
(
32
)	Az Elsőfokú Bíróság itt hivatkozott a T-298/97., T-312/97., T-313/97., T-315/97., T-600/97–T-607/97., T-1/98., T-3/98–T-6/98. és T-23/98. sz., Alzetta és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 15-én hozott ítéletének (EBHT 2000., II-2319. o.) 80. pontjára, amely visszautal (többek között) a Tubemeuse-ügyre.
(
33
)	Lásd a megtámadott ítélet 66., 70. és 72. pontját.
(
34
)	Olaszul: „sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti”; franciául „serait potentiellement constitutive de tels effets”.
(
35
)	A megtámadott ítélet 76. pontja.
(
36
)	A megtámadott ítélet 67. pontjában.
(
37
)	A C-156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-6857. o.).
(
38
)	(75) preambulumbekezdés.
(
39
)	A 30. pontban: lásd még a Bíróság C-301/87. sz., Franciaország kontra Bizottság, ún. „Boussac Saint Frères”-ügyben 1980. október 29-én hozott ítéletének (EBHT 1990., I-307. o.) 44. és 50. pontjában és a C-86/89. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1990. november 6-án hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3891. o.) ott hivatkozott 18. pontjában.
(
40
)	A Bíróság 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember 17-én hozott ítéletének (EBHT 1980., 2671. o.) 11. pontja (kiemelés tőlem).
(
41
)	A megtámadott ítélet 67. pontjában.
(
42
)	Hivatkozás a 37. lábjegyzetben, 30. pont.
(
43
)	Lásd még az Elsőfokú Bíróság ítélete 72. pontjának első felét, amely kifejezetten a Bizottság indokolásának ezen hiányosságával foglalkozik.
(
44
)	A (34) és (37) preambulumbekezdés (az első kölcsön tekintetében), valamint a (62) és (64) preambulumbekezdés (a második kölcsön tekintetében).
(
45
)	Nem vizsgálja meg (például), hogy a Wamnak az exportprogram elvállalására irányuló döntése a kölcsönök elérhetőségétől függött-e, vagy sem. Következésképpen lehetetlen (például) megállapítani, hogy a kölcsönöknek köszönhetően – „a pénz helyettesíthető” érvelésből kiindulva – vajon a Wam elvonta-e az egyébként az export elősegítésére szánt tőkét, és az EU piacán az alacsonyabb árképzés elérésére fordította, vagy hogy a kölcsönök nélkül az export elősegítésére irányuló program egyszerűen létre sem jött volna.
(
46
)	Hivatkozás a 12. lábjegyzetben.
(
47
)	A Bizottság nem terjesztett elő (például) olyan érvet, amely szerint a kölcsönöknek köszönhetően a Wam – az exportpiacon és az európai uniós piacon egyaránt – hatékonyabb reklám- és értékesítési kampányt folytatott. Jóllehet az olyan előnyök, mint a méretgazdaságosság, kétségkívül lehetőséget jelentenek, a megtámadott határozat az ilyen lehetőséget nem tárja fel.
(
48
)	A megtámadott ítélet 74. pontja.
(
49
)	Lásd a megtámadott ítélet 64. pontját, ahol az Elsőfokú Bíróság kifejezetten a Wam egyesült királyságbeli piaci értékesítéseire utalt, továbbá a 68. pontot, ahol az Elsőfokú Bíróság a megtámadott határozat (76) és (78) preambulumbekezdésében található anyagokat foglalta össze.
(
50
)	A megtámadott ítélet 66. pontja.
(
51
)	A fenti 37–39. pontban.
(
52
)	Hivatkozás a 20. lábjegyzetben, 117. pont; hasonlóképpen lásd a Bíróság C-310/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben március 7-én hozott ítéletének (EBHT 2002., I-2289. o.) 84. pontját.
(
53
)	Hivatkozás a 12. lábjegyzetben, 43. pont. A Bizottság szintén utalt az 52. lábjegyzetben hivatkozott C-310/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 86. pontjára.
(
54
)	A C-222/04. sz. ügy (EBHT 2006., I-289. o.). A Bizottság szintén utalt a 20. lábjegyzetben hivatkozott C-66/02. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyre és a C-148/04. sz., Unicredito Italiano ügyre (EBHT 2005., I-11137. o.).
(
55
)	A Bíróság C-409/00. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2003. február 13-án hozott ítéletének (EBHT 2003., I-1487. o.) 75. pontja.
(
56
)	Lásd a Cassa di Risparmio di Firenze ügyben hozott ítélet 142. pontját. A francia nyelvű szöveg a következő: „la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres”. Az angol fordítás ezzel szemben a következőképpen szól: „[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]” (kiemelés tőlem), és az olasz nyelvi változat az „evidenzia un’incidenza” kifejezést használja [a magyar nyelvi változat a következő: „az a körülmény, hogy valamely gazdasági ágazatot közösségi szinten liberalizálnak, eleget tesz annak a feltételnek, hogy a támogatásnak tényleges vagy potenciális hatást kell tennie a versenyre, illetve a tagállamok közötti kereskedelemre”]. Úgy tűnik számomra, hogy a francia nyelvű szöveg kétértelmű, és az olasz, valamint az angol nyelvi változat pontosabban fejezi ki a Spanyolország kontra Bizottság ügyben lefektetett alapelvet.
(
57
)	A megtámadott ítélet 74. pontja.
(
58
)	Lásd a (34) és a (37) preambulumbekezdést (az első kölcsön tekintetében) és a (62) és (64) preambulumbekezdést (a második kölcsön tekintetében).
(
59
)	Kiemelés tőlem.
(
60
)	Olaszul „eventualemente”, franciául „le cas échéant” (kiemelés tőlem).
(
61
)	Lásd a fenti 38. pontot.