62021CJ0551
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
2024. április 9. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset – (EU) 2021/1117 határozat – A Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyve (2021–2026) – Az Európai Unió nevében történő aláírás – Az aláírásra jogosult személy kijelölésére hatáskörrel rendelkező intézmény – Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése – A rájuk ruházott hatáskörök határainak az egyes uniós intézmények általi tiszteletben tartása – Az uniós intézmények jóhiszemű és kölcsönös együttműködése – Az EUSZ 16. cikk (1) és (6) bekezdése – Az Európai Unió Tanácsának politikameghatározási és az Unió külső tevékenységének kidolgozására irányuló hatásköre – Az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése – Az Európai Bizottságnak az Unió külső képviseletének ellátására irányuló hatásköre – EUMSZ 218. cikk”
A C‑551/21. sz. ügyben,
az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránt 2021. szeptember 7‑én
az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: A. Bouquet, B. Hofstötter, T. Ramopoulos és A. Stobiecka‑Kuik, később: A. Bouquet, M. Bruti Liberati, B. Hofstötter és A. Stobiecka‑Kuik, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek,
támogatja:
az Európai
Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője (képviselik: Havas L., F. Hoffmeister és S. Marquardt, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó fél,
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: A. Antoniadis, B. Driessen és F. Naert, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatják:
a Cseh Köztársaság (képviselik kezdetben: K. Najmanová, M. Smolek, O. Šváb és J. Vláčil, később: K. Najmanová, H. Pešková, M. Smolek, O. Šváb és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben),
a Francia Köztársaság (képviselik kezdetben: J.‑L. Carré, A.‑L. Desjonquères és B. Herbaut, később: A.‑L. Desjonquères, B. Herbaut és B. Travard, meghatalmazotti minőségben),
Magyarország (képviselik: Fehér M. Z. és Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben),
a Holland Királyság (képviselik kezdetben: M. K. Bulterman és J. Langer, később: M. K. Bulterman, J. M. Hoogveld és J. Langer, meghatalmazotti minőségben),
a Portugál Köztársaság (képviselik: P. Barros da Costa, A. Pimenta és J. Ramos, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó felek,
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: K. Lenaerts elnök, L. Bay Larsen elnökhelyettes, A. Arabadjiev, C. Lycourgos (előadó), N. Piçarra és O. Spineanu‑Matei tanácselnökök, M. Ilešič, P. G. Xuereb, A. Kumin, N. Jääskinen, N. Wahl, I. Ziemele és J. Passer bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: M. Longar tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2023. március 8‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2023. július 13‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az Európai Bizottság keresetében azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) az Európai Unió nevében történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról szóló, 2021. június 28‑i (EU) 2021/1117 tanácsi határozat (HL 2021. L 242., 3. o.) 2. cikkét, valamint a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként az Európai Unió Tanácsa által az elnöke útján történő kijelölését.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
2
A szerződések jogáról szóló, 1969. május 23‑i bécsi egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 1155. kötet, 331. o.; kihirdette: az 1987. évi 12. törvényerejű rendelet, a továbbiakban: bécsi egyezmény) 2. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Az egyezmény alkalmazásában:
[…]
c) a »meghatalmazás« az állam illetékes hatóságától származó olyan okiratot jelent, amely valamely személyt vagy személyeket kijelöl arra, hogy az államot képviseljék egy szerződés szövegének tárgyalása, elfogadása vagy hitelesítése, a szerződés reá nézve kötelező hatálya elismerése vagy a szerződéssel kapcsolatos bármely más aktus teljesítése folyamán;
[…]”
3
Ezen egyezmény 7. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Szerződés szövegének elfogadása vagy hitelesítése, illetve azon elismerés kifejezése szempontjából, hogy egy szerződés hatálya az államra nézve kötelező, valamely személy akkor tekintendő egy állam képviselőjének, ha:
a)
megfelelő meghatalmazást mutat fel, […]
[…]”
4
Az említett egyezmény 18. cikke előírja:
„Az állam tartózkodni köteles azoktól a cselekményektől, amelyek meghiúsítanák a szerződés tárgyát és célját, midőn
a)
megerősítés, elfogadás vagy jóváhagyás fenntartásával írta alá a szerződést, vagy cserélte ki a szerződést létrehozó okiratokat, mindaddig, amíg nem válik nyilvánvalóvá az a szándéka, hogy a szerződésnek nem válik részesévé, vagy
b)
kifejezte azt, hogy a szerződés reá nézve kötelező hatályát elismeri, mindaddig, amíg a szerződés hatályba nem lép, és feltéve, hogy e hatálybalépést indokolatlanul nem késleltetik.”
Az uniós jog
Az EU‑Szerződés
5
Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése értelmében:
„Az egyes intézmények a Szerződésekben rájuk ruházott hatáskörök határain belül, az ott meghatározott eljárások, feltételek és célok szerint járnak el. Az intézmények jóhiszeműen és kölcsönösen együttműködnek egymással.”
6
Az EUMSZ 16. cikk előírja:
„(1)   A Tanács, az Európai Parlamenttel közösen, ellátja a jogalkotási és költségvetési feladatokat. A Szerződésekben meghatározott feltételek szerint politikameghatározási és koordinatív feladatokat lát el.
[…]”
(6)   A Tanács különböző formációkban ülésezik, […].
Az Általános Ügyek Tanácsa gondoskodik a Tanács különböző formációiban folyó munka összhangjáról. […]
A Külügyek Tanácsa az Európai Tanács által meghatározott stratégiai iránymutatások alapján kidolgozza az Unió külső tevékenységét, és gondoskodik az Unió tevékenységeinek összhangjáról.
(7)   A tagállamok kormányai állandó képviselőinek bizottsága felel a Tanács munkájának előkészítéséért.
[…]
(9)   A Tanács különböző formációinak elnökségét, a Külügyek Tanácsának kivételével, a Tanácsban részt vevő tagállami képviselők látják el […] egy egyenjogúságon alapuló rotációs rendszer szerint.”
7
Az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése értelmében:
„A Bizottság előmozdítja az Unió általános érdekeit, és ennek érdekében megteszi a megfelelő kezdeményezéseket. A Bizottság gondoskodik a Szerződések, valamint az intézmények által a Szerződések alapján elfogadott intézkedéseknek az alkalmazásáról. Az Európai Unió Bíróságának ellenőrzése mellett felügyeli az uniós jog alkalmazását. Végrehajtja a költségvetést és irányítja a programokat. A Szerződésekben meghatározott feltételek szerint koordinatív, végrehajtó és igazgatási feladatokat lát el. A közös kül‑ és biztonságpolitika, valamint a Szerződések által meghatározott más esetek kivételével ellátja az Unió külső képviseletét. Az intézmények közötti megállapodások létrehozása céljából indítványt tesz az Unió tevékenységének éves és többéves programjára.”
8
Az EUSZ 27. cikk (2) bekezdése a következőt írja elő:
„A közös kül‑ és biztonságpolitikára vonatkozó ügyekben az Uniót [az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője] képviseli. […]”
Az EUM‑Szerződés
9
Az EUMSZ 218. cikk a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A 207. cikkben megállapított különös rendelkezések sérelme nélkül az Unió és a harmadik országok, illetve nemzetközi szervezetek közötti megállapodásokat az alábbi eljárás szerint kell megtárgyalni és megkötni.
(2)   A Tanács felhatalmazást ad a tárgyalások megkezdésére, elfogadja a tárgyalási irányelveket, felhatalmazást ad az aláírásra és megköti a megállapodásokat.
(3)   A Bizottság, illetve – ha a tervezett megállapodás kizárólag vagy túlnyomórészt a közös kül‑ és biztonságpolitikára vonatkozik – az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője ajánlásokat nyújt be a Tanácsnak, amely a tárgyalások megkezdéséről határozatot fogad el, amelyben a Tanács kijelöli – a tervezett megállapodás tárgyától függően – az Unió főtárgyalóját vagy tárgyaló küldöttségének vezetőjét.
(4)   A Tanács a főtárgyaló számára irányelveket határozhat meg, és egy különbizottságot jelölhet ki, amellyel a tárgyalások folytatása során egyeztetni kell.
(5)   A főtárgyaló javaslata alapján a Tanács határozatban felhatalmazást ad a megállapodás aláírására és – amennyiben szükséges – a hatálybalépését megelőzően ideiglenes alkalmazására.
(6)   A Tanács a főtárgyaló javaslata alapján a megállapodás megkötéséről határozatot fogad el.
[…]”
A jogvita előzményei
10
A Tanács a Bizottság javaslatára 2015. október 22‑én elfogadott határozatában felhatalmazta a Bizottságot, hogy az Unió nevében tárgyalásokat folytasson a Gaboni Köztársasággal az Európai Unió és a Gaboni Köztársaság között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (a továbbiakban: a jegyzőkönyv) a 2021–2026‑os időszakra történő megújítása céljából.
11
E tárgyalásokat követően a főtárgyalók 2021. február 10‑én parafálták az e megállapodás végrehajtásáról szóló új jegyzőkönyvet (a továbbiakban: jegyzőkönyv).
12
2021. május 19‑én a Bizottság benyújtotta a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) az Európai Unió nevében történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról szóló tanácsi határozatra irányuló javaslatát (COM(2021) 246 final).
13
A határozat 2. cikkének a Bizottság által javasolt szövege a következő volt:
„A Tanács Főtitkársága kibocsátja a jegyzőkönyv – annak későbbi időpontban való megkötésének feltételére figyelemmel történő – aláírására vonatkozó teljes körű meghatalmazást a Bizottság által kijelölt személy részére.”
14
A Tanács 2021. június 28‑án elfogadta az (EU) 2021/1117 határozatot. E határozat a következő négy cikket tartalmazza:
„1. cikk
A Tanács jóváhagyja a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) […] az Unió nevében történő aláírását, figyelemmel a jegyzőkönyv megkötésére.
2. cikk
A Tanács elnöke felhatalmazást kap, hogy kijelölje a jegyzőkönyvnek az Unió nevében történő aláírására jogosult személy(eke)t.
3. cikk
A jegyzőkönyvet aláírásának napjától – a hatálybalépéséhez szükséges eljárások befejezéséig – ideiglenesen alkalmazni kell.
4. cikk
Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.”
15
Szintén 2021. június 28‑án a Tanács elnöke a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjét jelölte ki a jegyzőkönyvnek az Unió nevében történő aláírására jogosult személynek. A Portugál Köztársaság volt az a tagállam, amely a Tanács soros elnökségét ekkor betöltötte.
16
Ezen állandó képviselő 2021. június 29‑én az Unió nevében aláírta a jegyzőkönyvet.
17
A Tanács Főtitkárságának ST 10307/21 dokumentumában (a továbbiakban: ST 10307/21 dokumentum) 2021. június 30‑án tájékoztatták a Bizottságot és a tagállamokat a jegyzőkönyv aláírásáról és 2021. június 29‑től történő ideiglenes alkalmazásáról.
A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
18
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
semmisítse meg a 2021/1117 határozat 2. cikkét;
semmisítse meg a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként a Tanács által az elnöke útján történő kijelölését, és
a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
19
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
a keresetet mint elfogadhatatlant utasítsa el;
másodlagosan a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, és
harmadlagosan, amennyiben a Bíróság megsemmisíti a megtámadott aktusokat, az EUMSZ 264. cikk (2) bekezdése alapján jelölje meg ezen aktusok azon joghatásait, amelyek továbbra is fennmaradnak.
20
A Bíróság elnöke a 2022. január 26‑i határozatával megengedte a Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, Magyarország, a Holland Királyság és a Portugál Köztársaság számára, hogy a Tanács kérelmeinek támogatása végett az eljárásba beavatkozzon.
21
A Bíróság elnöke 2022. március 3‑i végzésével megengedte az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője (a továbbiakban: főképviselő) számára, hogy Bizottság kérelmeinek támogatása végett az eljárásba beavatkozzon.
22
Végül meg kell állapítani, hogy keresetlevelében a Bizottság – hangsúlyozva, hogy ez nem képezi a keresetének alátámasztására szolgáló jogalap tárgyát – azzal érvel, hogy a Tanács tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben további pontosítás nélkül alapította a 2021/1117 határozatot az EUMSZ 43. cikkre. A Bizottság szerint a Tanácsnak az alkalmazandó jóváhagyási eljárás egyértelmű meghatározása érdekében e határozat jogalapjaként meg kellett volna jelölnie az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdését is. Mindemellett, mivel a Tanács az Európai Parlament jóváhagyását kérte a jegyzőkönyv megkötéséhez, az elkövetett hiba semmilyen jogkövetkezménnyel nem járt. E körülmények között a Bizottság a Bíróságra hagyja annak értékelését, hogy ezt a hibát meg kell‑e állapítani az obiter dictum keretében.
A keresetről
Az elfogadhatóságról
A felek érvei
23
A Tanács a kereset elfogadhatatlanságának megállapítását kéri.
24
Ami egyrészt a 2021/1117 határozat 2. cikkének megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmet illeti, a magyar, a holland és a portugál kormány által támogatott Tanács emlékeztet arra, hogy valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elem elválasztható ezen aktus többi részétől. E követelmény nem teljesül, ha a kért részleges megsemmisítés megváltoztathatja az említett aktus lényeges tartalmát, amit objektív módon kell meghatározni.
25
Márpedig a 2021/1117 határozat 2. cikke ezen intézmény és e kormányok szerint nem választható el e határozat többi részétől anélkül, hogy annak lényeges tartalma meg ne változna. Mivel a Tanács minden, nemzetközi megállapodás aláírására felhatalmazó határozata szükségképpen tartalmaz egy olyan rendelkezést, amely meghatározza az aláíró kijelölésének módját, az ilyen rendelkezésnek a kizárólag a 2021/1117 határozat 2. cikkének megsemmisítéséből eredő hiánya olyan joghézagot eredményez, amely ellentétes e határozat tárgyával és céljával, amely a jegyzőkönyv aláírása és ideiglenes alkalmazása.
26
Ami másrészt az annak megsemmisítésére irányuló kérelmet illeti, hogy a Tanács az elnöke útján a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjét jelölte ki a jegyzőkönyv aláírására jogosult személynek, a Tanács – a magyar kormány támogatásával – arra hivatkozik, hogy a keresetlevél tartalma nem teszi lehetővé e kereseti kérelem tárgyának pontos azonosítását, megsértve ezzel az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikkéből és a Bíróság eljárási szabályzata 120. cikkének c) pontjából eredő egyértelműség és pontosság követelményét. A Bizottság ugyanis nem említi a Tanács elnöke által 2021. június 28‑án a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselője számára a jegyzőkönyvnek az Unió nevében történő aláírása céljából biztosított teljes körű meghatalmazást. A Tanács hozzáteszi, hogy az ST 10307/21 dokumentum, amelyre a Bizottság ugyanezen keresetlevélben hivatkozik, tisztán tájékoztató jellegű, így semmilyen joghatást nem vált ki, tehát nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát.
27
Végül a Tanács vitatja a kereset elfogadhatóságát, amennyiben az közvetetten a 2021/1117 határozat anyagi jogi jogalapját kifogásolja. A Bizottság ugyanis hangsúlyozza, hogy e tekintetben nem kíván jogalapot felhozni, mivel ennek a hibának a jelen ügyben semmilyen jogkövetkezménye nem volt, ugyanakkor a Bíróság mérlegelésére bízza azt a kérdést, hogy azt obiter dictummal kell‑e orvosolni. Az egyértelműség ezen hiánya miatt a Tanács bizonytalan azzal kapcsolatban, hogy e tárgyban szükséges‑e a védekezés, vagy sem. A keresetlevél ilyen előterjesztése tehát összeegyeztethetetlen a jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás követelményével, amelyekből az következik, hogy a keresetlevélnek kellően egyértelműnek és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az ellenérdekű fél számára védekezésének előkészítését, a Bíróság számára pedig a határozathozatalt.
28
A főképviselő által támogatott Bizottság a kereset elfogadhatóságának megállapítását kéri.
A Bíróság álláspontja
29
Először is, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók az aktus többi részétől. Ez az elválaszthatósági követelmény nem teljesül, ha az aktus részleges megsemmisítése folytán annak lényeges tartalma megváltozik. A megtámadott rendelkezések elválaszthatóságához meg kell vizsgálni az említett rendelkezések hatályát, annak értékelése végett, hogy a megsemmisítésük módosítja‑e a megtámadott határozat szellemét és lényegét (2015. július 20‑iBizottság kontra Tanács ítélet, C‑425/13, EU:C:2015:483, 94. pont; 2022. november 22‑iBizottság kontra Tanács [A Genfi Szöveghez való csatlakozás] ítélet, C‑24/20, EU:C:2022:911, 47. pont).
30
Objektív szempontot, nem pedig a jogi aktust elfogadó intézmény politikai akaratához kapcsolódó szubjektív szempontot képez az a kérdés, hogy a jogi aktus részleges megsemmisítése módosítaná‑e ezen aktus lényeges tartalmát (2022. november 22‑iBizottság kontra Tanács [A Genfi Szöveghez való csatlakozás] ítélet, C‑24/20, EU:C:2022:911, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy – amint az a szövegükből is kitűnik – a 2021/1117 határozat első három cikkének hatálya eltérő.
32
A Tanács e határozat 1. cikkében ugyanis a jegyzőkönyv aláírását hagyja jóvá, a 3. cikkében pedig elrendeli annak ideiglenes alkalmazását. A jelen kereset tárgyát képező határozat 2. cikke értelmében a Tanács felhatalmazza az elnökét, hogy kijelölje a jegyzőkönyvnek az Unió nevében történő aláírására jogosult személy(eke)t.
33
A 2021/1117 határozat 1. és 3. cikke így a Tanács azon döntését fejezi ki, hogy tartalmilag jóváhagyja a Bizottság által megtárgyalt jegyzőkönyvet, és elrendeli annak ideiglenes alkalmazását, míg e határozat 2. cikke meghatározza az e jegyzőkönyv aláírójának kijelölésével megbízott hatóságot. Amint arra a főtanácsnok indítványának 34–37. pontjában rámutatott, az aláíró kijelölésének kérdése nem befolyásolja a Tanácsnak a jegyzőkönyv tartalmának jóváhagyására és ideiglenes alkalmazásának elrendelésére vonatkozó döntését. Egyébiránt mind az aláíró kijelölésére jogosult személy meghatározására, mind pedig az aláírónak e személy általi utólagos kijelölésére külön jogi aktusokban is sor kerülhet, anélkül hogy az objektíven módosítaná a 2021/1117 határozat 1. vagy 3. cikkének lényegét vagy szellemét.
34
Ami e határozat 4. cikkét illeti, az csupán a határozat hatálybalépésének időpontját írja elő.
35
Ebből következik, hogy a 2021/1117 határozat 2. cikke elválasztható e határozat többi részétől, és külön‑külön megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti.
36
Másodszor, az, hogy a Tanács a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjét jelölte ki a jegyzőkönyv aláírására jogosult személynek, az EUMSZ 263. cikk első bekezdése értelmében vett tanácsi jogi aktusnak minősül, amely tehát e cikk második bekezdésének megfelelően a Bizottság keresetének tárgyát képezheti. Következésképpen a Tanács állításával ellentétben – amelyet e tekintetben a magyar kormány is támogat – az e kijelölés megsemmisítése iránti kereseti kérelem elfogadható.
37
E megfontolást nem cáfolja a Tanács azon érve, amely szerint a Bizottság nem jelölte meg az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikke és a Bíróság eljárási szabályzata 120. cikkének c) pontja által megkövetelt egyértelműséggel és pontossággal e kereseti kérelem tárgyát, mivel keresetlevelében nem hivatkozott a Tanács elnöke által a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselője számára 2021. június 28‑án adott, teljes körű meghatalmazásra. A felek ugyanis nem vitatják, hogy e meghatalmazást, amelyet nem tettek közzé, a Tanács Főtitkársága kizárólag a Gaboni Köztársaságnak továbbította, míg a Bizottság 2021. június 30‑án az ST 10307/21 dokumentumnak csak a címzettje volt, amely dokumentum azt tartalmazta, hogy a jegyzőkönyvet az előző napon a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselője aláírta.
38
Mindent egybevetve, noha a jelen jogvita keretében a Tanács ellenkérelmének mellékleteként végül megküldték a Bizottságnak a teljes körű meghatalmazás másolatát, a Bizottság válaszában pontosította, hogy a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként a Tanács által az elnöke útján történő kijelölésének megsemmisítésére irányuló kereseti kérelem e meghatalmazásra vonatkozik.
39
E körülmények között a Bizottság teljes mértékben tiszteletben tartotta az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikkéből és a Bíróság eljárási szabályzata 120. cikkének c) pontjából eredő egyértelműség és pontosság követelményét, amikor a keresetlevelében kifejtette, hogy a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként való kijelölése a megsemmisítés iránti keresete tárgyának szerves részét képezi, és e tekintetben az e tárgyban neki címzett egyetlen dokumentumra hivatkozott, a válaszában pedig – miután a Tanács közölte vele a teljes körű meghatalmazást – az előző pontban említett pontosítást tette.
40
Harmadszor, ami a keresetnek a 2021/1117 határozat jogalapjára vonatkozó elfogadhatatlansági kifogását illeti, azt mint hatástalant el kell utasítani. Ugyanis, amint azt a Bizottság a keresetlevelében hangsúlyozta, az arra irányuló javaslata, hogy a Bíróság ítéletébe obiter dictumot foglaljon bele e jogalappal kapcsolatban, nem tartozik keresetének jogalapjai közé, mivel ezen intézmény egyébiránt ugyanebben a keresetlevélben kifejtette, hogy az általa kifogásolt hibának a jelen ügyben semmilyen jogkövetkezménye nincs.
41
A fentiekből következően a kereset elfogadható.
Az ügy érdeméről
42
Keresetének alátámasztására a Bizottság két jogalapra hivatkozik, amelyek mindegyike két részre oszlik. Az első jogalap első része az EUSZ 13. cikk (1) és (2) bekezdésével, a második része pedig az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével együttesen értelmezett EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének megsértésén alapul. A második jogalap első része az EUMSZ 296. és EUMSZ 297. cikk megsértésén, második része pedig az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésének megsértésén alapul.
43
Először az első jogalapnak az EUSZ 13. cikk (1) és (2) bekezdésével együttesen értelmezett EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított első részét kell megvizsgálni.
A felek érvei
44
A főképviselő által támogatott Bizottság arra hivatkozik, hogy az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése biztosítja számára azt az előjogot, hogy a közös kül‑ és biztonságpolitika (a továbbiakban: KKBP) hatályán kívül eső területeken egyedül lássa el az Unió külső képviseletét. Ez az előjog magában foglalja többek között a nemzetközi megállapodások Unió nevében történő aláírását vagy az ilyen megállapodások aláírójának az Unió nevében történő kijelölését. A Tanács tehát az említett előjog figyelmen kívül hagyásával a jelen kereset tárgyát képező jogi aktusokkal megsértette a Szerződések által kialakított intézményi egyensúlyt, amelynek tiszteletben tartását az EUSZ 13. cikk (1) és (2) bekezdése írja elő.
45
E tekintetben különbséget kell tenni azon belső uniós döntéshozatali folyamat között, amelynek során a Tanács felhatalmazást ad a Bizottság által megtárgyalt nemzetközi megállapodás aláírására, valamint magának a megállapodásnak az aláírása között. Az aláírás az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata értelmében vett külső képviseletet megvalósító aktusnak minősül a bécsi egyezményben tükröződő nemzetközi szokásjognak megfelelően. Ezért a Bizottság feladata, hogy kijelölje az említett megállapodás aláírásával megbízott személyt.
46
A Tanács és a Bizottság közötti e hatáskörmegosztást megerősíti az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése, amely arra jogosítja fel a Tanácsot, hogy felhatalmazást adjon a megállapodás aláírására, az aláíró kijelölésére azonban nem.
47
Ennélfogva nem áll fenn összeütközés az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése között, mivel a második rendelkezés nem minősül az elsőtől való eltérésnek.
48
A Tanács azáltal, hogy felhatalmazta a Tanács elnökségét betöltő tagállam állandó képviselőjét a jegyzőkönyv Unió nevében történő aláírására, úgy járt el, mintha maga a Tanács, a soros elnöksége és Főtitkársága biztosítaná továbbra is az Unió külső képviseletét. Márpedig a Lisszaboni Szerződéssel módosított EU‑ és EUM‑Szerződés hatálybalépése óta már nem ez a helyzet.
49
A Tanács által az Unió külső képviselete tekintetében ellátott soros elnökség megszűnése ugyanis a Lisszaboni Szerződés egyik fő újítása a külkapcsolatok területén. E módosítás célja az Unió nemzetközi láthatóságának és elismertségének fokozása annak biztosítása révén, hogy a harmadik államok képviselőinek ne kelljen az Unió külső képviseletében bekövetkezett, a Tanács elnökségének a tagállamok közötti rotációjából eredő változásokat követniük, és ne a tagállamoknak az Unió melletti képviselőivel, hanem a KKBP területén a főképviselő által, illetve az uniós külkapcsolatok bármely más területén a Bizottság által kijelölt uniós képviselőkkel tartsák a kapcsolatokat.
50
A Tanácsnak a jelen kereset tárgyát képező jogi aktusai olyan gyakorlatba illeszkednek, amely figyelmen kívül hagyja a Lisszaboni Szerződés által bevezetett e módosítást. Következésképpen e gyakorlat jogellenes, és e tekintetben nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy azt a Tanács Főtitkársága, és az azt segítő, Szerződésekkel és Megállapodásokkal Foglalkozó Hivatal továbbra is alkalmazza.
51
A 2021/1117 határozat 2. cikkét és a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a jegyzőkönyv Unió nevében történő aláírójaként való kijelölését ezért meg kell semmisíteni. A jegyzőkönyv joghatásait azonban fenn kell tartani.
52
A Tanács az első jogalap első részének elutasítását kéri.
53
A cseh, a francia, a magyar, a holland és a portugál kormány által támogatott ezen intézmény úgy véli, hogy a jelen kereset az EU‑ és az EUM‑Szerződésben rögzített, és a Tanács által évtizedek óta gyakorolt, a nemzetközi megállapodások Unió nevében történő aláírásával és – kiterjesztve – megkötésével kapcsolatos előjogaiba való beavatkozásra irányuló kísérletnek minősül.
54
E tekintetben a Tanács megjegyzi, hogy azon, számára biztosított hatáskör gyakorlása során, hogy az ilyen megállapodások aláírására és megkötésére felhatalmazást adjon, a Tanács Főtitkársága segíti, amely e célból Szerződésekkel és Megállapodásokkal Foglalkozó Hivatal rendelkezik, amelynek feladatai közé tartozik többek között a nemzetközi megállapodások aláírásának megszervezése.
55
Az e Hivatal által által a Tanács elnöke számára készített teljes körű meghatalmazás különböző elemek értékelésén alapul, többek között az érintett harmadik ország által kijelölt képviselő protokolláris szintjének, a megállapodás politikai jelentőségének, valamint azon keretnek, illetve mozgástérnek az értékelésén, amelyen belül az ünnepélyes aláírásra sor kerül.
56
A valamely nemzetközi megállapodás Unió nevében történő aláírására jogosult személy vagy személyek kijelölése a Tanács számára EUMSZ 218. cikk (5) bekezdésében biztosított, „a megállapodás aláírására” adott „felhatalmazással” kapcsolatos előjog gyakorlásának kiterjesztését és részét képezi. E rendelkezésre tekintettel az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata nem releváns a nemzetközi megállapodások aláírása szempontjából. Ezen aláírásnak nem csupán az a célja, hogy kifejezze az Unió álláspontját, hanem joghatásokat vált ki a nemzetközi jogban, így nem tartozhat az „Unió” egyszerű „külső képviseletének” körébe.
57
Az aláírásra való felhatalmazásról szóló határozattól az aláírásig terjedő valamennyi szakasz olyan jogi és eljárási folyamatot képez, amely az EUSZ 16. cikk (1) bekezdése alapján a Tanács hatáskörébe tartozik, e rendelkezést pedig az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése fejti ki konkrétabban. Mivel a nemzetközi megállapodások aláírása joghatásokat vált ki, azt az uniós politikameghatározás alkotóelemének kell tekinteni.
58
A Tanács és az őt támogató kormányok ezenkívül hangsúlyozzák, hogy mindig kifejezettek a nemzetközi megállapodásokkal kapcsolatos azon jogkörök, amelyeket a Szerződések megalkotói valamely intézményre ruháztak. Mivel az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése nem tartalmaz olyan kifejezett rendelkezést, amely korlátozná a Tanács aláírási jogkörét, a Szerződések alkotói olyan intézményi egyensúlyt hoztak létre, amely nem teszi lehetővé a Bizottság számára, hogy az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése alapján az aláíró kijelölésére vonatkozó hatáskört követeljen.
59
Az a tény, hogy a teljes körű meghatalmazással kijelölt személy a bécsi egyezményben kodifikált nemzetközi szokásjog értelmében „képviselőnek” minősül, az EUSZ 16. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése hatályának megsértése nélkül nem vonhatja maga után azt, hogy az e személy általi aláírás az „Unió külső képviseletének” körébe tartozik az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata értelmében. Még ha feltételezzük is, hogy valamely nemzetközi megállapodás aláírása absztrakt módon a külső képviselet körébe tartozó aktusnak minősülhet, az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondatában említett, „a Szerződések által meghatározott más esetek” közé tartozik, tehát a nemzetközi megállapodás aláírásának megszervezése kivételt képez a Bizottságnak az Unió külső képviseletének ellátására vonatkozó hatásköre alól.
60
Elismerve, hogy a Lisszaboni Szerződést megelőzően hatályos EU‑ és EK‑Szerződés nem tartalmazott az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondatával egyenértékű rendelkezést, a Tanács és az őt támogató kormányok megjegyzik, hogy e korábbi Szerződések, amelyek már bizonyos külső képviseleti jogkört ruháztak a Bizottságra, a nemzetközi megállapodások aláírása tekintetében azonban nem ruháztak semmilyen hatáskört a Bizottságra. Ez továbbra is így van az EU‑ és az EUM‑Szerződés keretében is. Ehhez hasonlóan az, hogy a Lisszaboni Szerződés a külső képviseletre vonatkozó hatásköröket a Tanács soros elnökségéről a főképviselőre ruházta át, nem módosította a Tanács azon – immár az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdéséből eredő – hatáskörét, hogy kijelölje a nemzetközi megállapodások aláíróit. A Lisszaboni Szerződés tehát nem vezetett be a Bizottság által hivatkozott, az ilyen megállapodások aláírásával kapcsolatos módosításokat, mivel a korábbi rendelkezések és az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése szövege közötti különbségek csupán a szövegezést érintik.
A Bíróság álláspontja
61
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződések az Unió intézményei közötti hatáskörmegosztás olyan rendszerét hozták létre, amely az Unió intézményi szerkezetén belül és az Unióra bízott feladatok megvalósítása terén minden egyes intézményre saját feladatkört ruház (1990. május 22‑iParlament kontra Tanács ítélet, C‑70/88, EU:C:1990:217, 21. pont; 2017. október 25‑iBizottság kontra Tanács [CMR‑15] ítélet, C‑687/15, EU:C:2017:803_. 40. pont).
62
Így az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az egyes uniós intézmények a Szerződésekben rájuk ruházott hatáskörök határain belül, az ott meghatározott eljárások, feltételek és célok szerint járnak el. E rendelkezés az Unió intézményi struktúrájára jellemző intézményi egyensúly elvét közvetíti, amely elv magában foglalja, hogy valamennyi intézmény úgy gyakorolja hatásköreit, hogy közben a többi intézmény hatáskörét tiszteletben tartja (2015. április 14‑iTanács kontra Bizottság ítélet, C‑409/13, EU:C:2015:217, 64. pont; 2022. november 22‑iBizottság kontra Tanács [A Genfi Szöveghez való csatlakozás] ítélet, C‑24/20, EU:C:2022:911, 83. pont).
63
Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése egyébiránt úgy rendelkezik, hogy az uniós intézmények jóhiszeműen és kölcsönösen együttműködnek egymással.
64
A jelen ügyben a Tanácsnak az első jogalap első részének vizsgálata szempontjából releváns hatáskörei magukban foglalják különösen az EUSZ 16. cikk (1) bekezdésének második mondatában foglalt hatáskört, amely ezen intézményre a „Szerződésekben meghatározott feltételek szerint politikameghatározási és koordinatív” feladatokat ruház, valamint az EUSZ 16. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdésében foglalt hatáskört, amely szerint a Külügyek Tanácsa „az Európai Tanács által meghatározott stratégiai iránymutatások alapján kidolgozza az Unió külső tevékenységét, és gondoskodik az Unió tevékenységeinek összhangjáról.”
65
A Bizottság e vizsgálat szempontjából releváns jogköreit az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének első, ötödik és hatodik mondata állapítja meg. E mondatok előírják, hogy a Bizottság „előmozdítja az Unió általános érdekeit, és ennek érdekében megteszi a megfelelő kezdeményezéseket”, a „Szerződésekben meghatározott feltételek szerint koordinatív, végrehajtó és igazgatási feladatokat lát el”, illetve a KKBP, valamint „a Szerződések által meghatározott más esetek kivételével ellátja az Unió külső képviseletét”.
66
E hatáskörmegosztásnak megfelelően, és amint azt egyébként az EUMSZ 218. cikk (2) és (5) bekezdése is megerősíti, a Tanács jogosult arra, hogy a főtárgyaló javaslata alapján felhatalmazást adjon a nemzetközi megállapodás Unió nevében történő aláírására. Az arról szóló határozat ugyanis, hogy alá kell‑e írni a Bizottság által harmadik országgal megtárgyalt megállapodást, azt vonja maga után, hogy az Európai Tanács által meghatározott stratégiai iránymutatások, valamint az Unió külső tevékenységére vonatkozó elvek és célkitűzések tiszteletben tartásával az e harmadik országgal való viszony keretében értékeljék az Unió érdekeit, továbbá mérlegeljék az e viszonyokba tartozó különböző érdekeket. Következésképpen e határozat az EUSZ 16. cikk (1) bekezdésének második mondata, valamint (6) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében az uniós politikát meghatározó és az Unió külső tevékenységét kidolgozó aktusok közé tartozik (lásd ebben az értelemben: 2016. július 28‑iTanács kontra Bizottság ítélet, C‑660/13, EU:C:2016:616, 39. és 40. pont).
67
A nemzetközi megállapodás aláírására felhatalmazó határozat azonban nem tartalmazza azt a későbbi jogi aktust, amely e megállapodásnak magának az aláírására vonatkozik. A felhatalmazást követően ugyanis ezen aláírásra azután kerülhet sor, hogy az ehhez szükséges valamennyi lépést megtették, többek között az érintett harmadik ország tekintetében. E lépések között szerepel a megállapodás Unió nevében történő aláírására jogosult személy(ek) kijelölésére vonatkozó teljes körű meghatalmazás kibocsátása.
68
Annak meghatározása érdekében, hogy az uniós jogban melyik intézmény rendelkezik hatáskörrel az adott nemzetközi megállapodás aláírójának kijelölésére, az említett kijelölés fő jellemzőjére kell támaszkodni, e kijelölés felhatalmaz egy vagy több személyt arra, hogy az Unió nevében az érintett harmadik ország tekintetében eljárjon.
69
E tekintetben meg kell állapítani egyrészt, hogy e kijelölés nem igényel olyan értékelést, amely az EUSZ 16. cikk (1) és (6) bekezdése értelmében vett, uniós „politikameghatározási”, és „koordinatív”, illetve az Unió „külső tevékenységét[ének]”„kidolgozás[ár]a” irányuló feladatok körébe tartozik. Igaz ugyan, hogy erre a megállapodás aláírására felhatalmazó tanácsi határozat meghozatalát követően kerül sor, de az nem része a határozat alapjául szolgáló politikai értékelésnek, amelynek eredményeként ezen intézmény hozzájárult azon joghatásokhoz, amelyet az aláírás a nemzetközi jog vonatkozó szabályai szerint kivált.
70
Ez utóbbi tekintetben meg kell jegyezni, hogy az uniós jog szabályai szerint kijelölt aláíró személyétől függetlenül az aláírás joghatásai – így azon, a bécsi egyezmény 18. cikkében foglalt kötelezettség, hogy tartózkodjanak azoktól a cselekményektől, amelyek meghiúsítanák a szerződés tárgyát és célját – ugyanazok lesznek, és az Uniót mint nemzetközi jog jogalanyát kötelezik.
71
Másrészt, ami azt a kérdést illeti, hogy az aláíró kijelölése olyan jogi aktus‑e, amely az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata értelmében „ellátja az Unió külső képviseletét”, meg kell állapítani, hogy szokásos jelentése szerint a „képviselet” jogi értelemben vett fogalma valamely jogalany nevében harmadik személy felé tett cselekményt jelöl, az ilyen cselekménnyel ugyanis – amint arra a főtanácsnok indítványának 50. pontjában rámutatott – e jogalany e harmadik személlyel szemben kinyilváníthatja szándékát.
72
Márpedig az, hogy a kijelölt személy az Unió nevében aláírja a nemzetközi megállapodást, éppen az Uniónak a Tanács által meghatározott szándék kinyilvánítását fejezi ki azon harmadik ország felé, amellyel e megállapodást megtárgyalták.
73
Az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése hatodik mondatának szövege, amely szerint a Bizottság „ellátja az Unió külső képviseletét”, így annak megállapítására irányul, hogy e rendelkezés felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy – a KKBP‑n kívül, és ha a Szerződések e tekintetben nem írnak elő eltérő hatáskörmegosztást – minden olyan cselekményt megtegyen, amely a nemzetközi megállapodás Unió nevében történő aláírására felhatalmazó tanácsi határozat meghozatalát követően biztosítja annak aláírását.
74
Az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése hatodik mondatának e szó szerinti értelmezése összhangban áll a nemzetközi szokásjoggal.
75
E tekintetben, a nemzetközi megállapodások aláírását illetően, a különösen a bécsi egyezmény 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában és 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjában kodifikált nemzetközi szokásjogból az következik, hogy a valamely állam hatáskörrel rendelkező hatóságától vagy a nemzetközi szervezet illetékes szervétől származó dokumentumokban kijelölt, aláírásra jogosult személyt e felhatalmazás alapján úgy kell tekinteni, mint aki az adott államot vagy nemzetközi szervezetet képviseli.
76
A nemzetközi megállapodásnak az Unió nevében történő, ilyen személy általi aláírása tehát a nemzetközi szokásjog szabályai értelmében az Unió „képviselete” körébe tartozik.
77
Az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondatára tekintettel ezért meg kell állapítani, hogy azt követően, hogy a Tanács felhatalmazást adott valamely nemzetközi megállapodás aláírásra, a szükséges lépések – így az aláíró kijelölésére irányuló eljárás – a Bizottság azon hatáskörébe tartozik, hogy a KKBP‑n kívül „ellátja az Unió külső képviseletét”, kivéve ha az EU‑ vagy az EUM‑Szerződés az aláírás megszervezésére vonatkozó hatáskört egy másik uniós intézményre ruházza. Ez utóbbi fenntartás, amely a „Szerződések által meghatározott más esetek” kifejezésben tükröződik, kivételt képez a Bizottság e rendelkezésben kimondott hatásköre alól, amint arra a főtanácsnok az indítványának 72. pontjában rámutatott, és amint az magából az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése hatodik mondatának szövegéből következik.
78
A Tanács és az őt támogató kormányok azt állítják, hogy az EUMSZ 218. cikk, amely egységesített és általános hatályú eljárást ír elő azon nemzetközi megállapodások megtárgyalása, aláírása és megkötése tekintetében, amelyek megkötésére az Unió hatáskörrel rendelkezik (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Tanács [Örményországgal való megállapodás] ítélet, C‑180/20, EU:C:2021:658, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és amelynek (5) bekezdése az e megállapodások aláírására történő felhatalmazásra vonatkozik, ezen aláírást illetően az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondatában említett, „a Szerződések által meghatározott más esetek” közé tartozik.
79
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az EUMSZ 218. cikk (3) bekezdésével ellentétben, amely a nemzetközi megállapodások megtárgyalását illetően nemcsak a tárgyalások megkezdésére való felhatalmazás, hanem az Unió főtárgyalója vagy tárgyaló küldöttsége vezetőjének kijelölésére vonatkozó hatáskört is a Tanácsra ruházza, az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése a Tanács azon hatáskörét tartalmazza, hogy felhatalmazást adjon a nemzetközi megállapodás aláírására és ideiglenes alkalmazására, nem pedig a megállapodás aláírójának kijelölésére vonatkozó hatáskört. Így, amint arra a főtanácsnok az indítványának 82–84. pontjában rámutatott, ez utóbbi rendelkezés nem tartalmaz az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondatától való eltérést.
80
Noha a nemzetközi megállapodások tárgyalására, aláírására és megkötésére irányuló, az EUMSZ 218. cikkben előírt eljárás összességében „egységnek” tekinthető, amint azt a Tanács és az azt támogató kormányok megjegyzik; ez nem változtat azon, hogy ezen eljárásnak az e cikkben meghatározott mindegyik szakasza során minden intézménynek – a kifejezetten előírt kivételektől eltekintve – a Szerződések által rá ruházott hatásköreit az intézményi egyensúlynak a jelen ítélet 62. pontjában felidézett elvével összhangban kell gyakorolnia. Márpedig a nemzetközi megállapodások aláírójának kijelölését illetően az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdése nem ír elő a Tanács javára kivételt a Bizottságot az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata alapján megillető hatáskör alól.
81
Ebből következik, hogy abban az esetben, ha a Tanács felhatalmazást ad egy olyan nemzetközi megállapodás aláírására, amely – mint a jelen ügyben is – nem tartozik a KKBP hatálya alá, vagy „a Szerződések által meghatározott más esetek” közé, az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének hatodik mondata értelmében a Bizottság feladata, hogy biztosítsa e megállapodás aláírását.
82
E megállapítást nem cáfolja az, hogy a Tanács az EU‑ és az EUM‑Szerződés hatálybalépését követően továbbra is kijelölte a nemzetközi megállapodások aláíróit, és rendszeresen választotta aláírójának a Tanács soros elnökségét betöltő tagállamnak az Unió melletti állandó képviseletét. Egy gyakorlat, még ha az állandósult is, nem módosíthatja a Szerződések azon szabályait, amelyeket az intézmények kötelesek tiszteletben tartani (lásd ebben az értelemben: 2017. október 25‑iBizottság kontra Tanács [CMR‑15] ítélet, C‑687/15, EU:C:2017:803, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
83
Végül meg kell állapítani, hogy az EUSZ 17. cikk (1) bekezdésének első mondata értelmében a Bizottságnak a nemzetközi megállapodások aláírására vonatkozó hatáskörét az Unió általános érdekeit szem előtt tartva kell gyakorolnia. Tiszteletben kell tartania továbbá az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében előírt, jóhiszemű és kölcsönös együttműködésre vonatkozó kötelezettséget. Ezen intézmény feladata különösen annak biztosítása, hogy a megállapodás aláírására felhatalmazó tanácsi határozat elfogadását követően annak aláírására a lehető leghamarabb sor kerüljön, mégpedig olyan feltételek mellett, amelyek megfelelően tükrözik e megállapodás jelentőségét. Egyébiránt a körülményeknek az aláírásra felhatalmazó határozat elfogadását követően bekövetkező alapvető megváltozása esetén a Bizottságnak konzultálnia kell a Tanáccsal annak érdekében, hogy az adott esetben az EUSZ 16. cikk (1) és (6) bekezdésében, valamint az EUMSZ 218. cikkben biztosított hatásköreinek gyakorlása keretében az aláírás előtt levonja a következtetéseket a körülmények ezen alapvető megváltozásából.
84
A fenti körülmények összességére tekintettel a kereset első jogalapja első részének helyt kell adni.
85
Következésképpen meg kell semmisíteni a 2021/1117 határozat 2. cikkét, valamint a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének e rendelkezés alapján a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként való kijelölését, anélkül hogy meg kellene vizsgálni az első jogalap második részét vagy a kereset második jogalapját.
A megsemmisített jogi aktusok joghatásainak fenntartásáról
86
Az EUMSZ 264. cikk második bekezdése értelmében a Bíróság, ha azt szükségesnek ítéli, megjelöli a semmisnek nyilvánított jogi aktusoknak azokat a joghatásait, amelyek továbbra is fennmaradnak.
87
A jogbiztonság indoka folytán különösen élhet ezzel a jogkörrel, amennyiben a nemzetközi megállapodások tárgyalására és megkötésére irányuló eljárás keretében elfogadott uniós jogi aktus megsemmisítése veszélyezteti az Uniónak az érintett nemzetközi megállapodásban való részvételét vagy annak végrehajtását, noha az Unió erre vonatkozó hatásköre nem kétséges (lásd ebben az értelemben: 2017. október 25‑iBizottság kontra Tanács [Felülvizsgált Lisszaboni Megállapodás] ítélet, C‑389/15, EU:C:2017:798, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88
A 2021/1117 határozat 2. cikkének, valamint a jegyzőkönyv aláírására jogosult személy e rendelkezés alapján történő kijelölésének a joghatásaik fenntartása nélküli megsemmisítése azzal a következménnyel járna, hogy megkérdőjelezné a jegyzőkönyvnek az Unió nevében történő, 2021. június 29‑i aláírását, jóllehet nem kétséges az Unió arra vonatkozó hatásköre, hogy a nevében történő aláírás útján elfogadja a többek között a bécsi egyezmény 18. cikkében említett joghatásokat és a jegyzőkönyv ideiglenes alkalmazását, továbbá az Uniónak az ezek elfogadásának kifejezésére irányuló szándéka is egyértelmű, mivel a Tanács a 2021/1117 határozat 1. cikkében felhatalmazást adott a jegyzőkönyv aláírására. Bár ezt a felhatalmazást kétségtelenül a jegyzőkönyv megkötésére figyelemmel adták meg, meg kell azonban állapítani, hogy annak megkötésre később sor került, amint azt a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség közötti halászati partnerségi megállapodás végrehajtásáról szóló jegyzőkönyvnek (2021–2026) az Európai Unió nevében történő megkötéséről szóló, 2022. február 21‑i (EU) 2022/2066 tanácsi határozat (HL 2022. L 277., 103. o.) elfogadása is tanúsítja, amely a jegyzőkönyv Unió általi jóváhagyását fejezte ki.
89
Ezért a jogbiztonság védelme érdekében úgy kell határozni, hogy a 2021/1117 határozat 2. cikkének, valamint a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének az e rendelkezés alapján a jegyzőkönyv aláírására jogosult személyként való kijelölésének joghatásai fennmaradnak.
A költségekről
90
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Tanácsot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
91
E szabályzat 140. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, Magyarország, a Holland Királyság és a Portugál Köztársaság maga viseli saját költségeit.
92
Az említett szabályzat 140. cikkének (3) bekezdése értelmében a főképviselő maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) az Európai Unió nevében történő aláírásáról és ideiglenes alkalmazásáról szóló, 2021. június 28‑i (EU) 2021/1117 tanácsi határozat 2. cikkét megsemmisíti.
2)
A Bíróság a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének a 2021/1117 határozat 2. cikke alapján a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) aláírására jogosult személyként való kijelölését megsemmisíti.
3)
A 2021/1117 határozat 2. cikkének, valamint a Portugál Köztársaság Európai Unió melletti állandó képviselőjének e rendelkezés alapján a Gaboni Köztársaság és az Európai Közösség között létrejött halászati partnerségi megállapodás végrehajtási jegyzőkönyvének (2021–2026) aláírására jogosult személyként való kijelölésének joghatásai fennmaradnak.
4)
A Bíróság az Európai Unió Tanácsát kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
5)
A Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, Magyarország, a Holland Királyság, a Portugál Köztársaság és az Európai Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.