62003CJ0485_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑485/03–C‑490/03. sz. egyesített ügyekben,
az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2003. november 19‑én
az Európai Közösségek Bizottsága
(képviseli kezdetben: J. L. Buendía Sierra, később: F. Castillo de la Torre, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
felperesnek
a Spanyol Királyság ( képviseli: N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, J. Klučka, R. Silva de Lapuerta, J. Makarczyk és L. Bay Larsen (előadó) bírák,
főtanácsnok: E. Sharpston,
hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető‑helyettes,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. május 11‑i tárgyalásra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Hat keresetlevelében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Spanyol Királyság, mivel nem fogadta el határidőre:
– az Álava tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/820/EK bizottsági határozat (HL 2002. L 296., 1. o.) (C‑485/03. sz. ügy);
– az Álava tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/892/EK bizottsági határozat (HL 2002. L 314., 1. o.) (C‑488/03. sz. ügy);
– a Vizcaya tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2003/27/EK bizottsági határozat (HL 2003. L 17., 1. o.) (C‑487/03. sz. ügy);
– a Vizcaya tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/806/EK bizottsági határozat (HL 2002. L 279., 35. o.) (C‑490/03. sz. ügy);
– a Guipúzcoa tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/894/EK bizottsági határozat (HL 2002. L 314., 26. o.) (C‑486/03. sz. ügy), és
– a Guipúzcoa tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/540/EK bizottsági határozat (HL 2002. L 174., 31. o.) (C‑489/03. sz. ügy)
(a továbbiakban: vitás határozatok) 2. és 3. cikkének való megfeleléshez szükséges intézkedéseket, vagy legalábbis nem közölte ezen intézkedéseket e határozatok mindegyike 4. cikkének megfelelően a Bizottsággal, nem teljesítette az e határozatokból és az EK‑Szerződésből eredő kötelezettségeit.
A vitás határozatok
2. A Bizottság 2001. július 11‑én elfogadta a vitás határozatokat, melyek 1. cikkének szövege a következő:
– a 2002/820 határozat:
„A Spanyolország által az 1994. december 20‑i 22/1994 tartományi törvényben, az 1995. december 20‑i 33/1995 tartományi törvény ötödik kiegészítő rendelkezésében, az 1996. december 18‑i 31/1996 tartományi törvény hetedik kiegészítő rendelkezésében – melyeket a társasági adóról szóló, 1996. július 5‑i 24/1996 tartományi törvény eltérő rendelkezéseinek 2.11. pontja, az 1997. december 19‑i 33/1997 tartományi törvény tizenegyedik kiegészítő rendelkezése és az 1998. december 17‑i 36/1998 tartományi törvény hetedik kiegészítő rendelkezése módosított – Álava tartomány vállalkozásai részére a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
– a 2002/892 határozat:
„A Spanyolország által az 1996. július 5‑i 24/1996 tartományi törvény 26. cikkében Álava tartomány vállalkozásai részére adóalap‑csökkentés formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
– a 2003/27 határozat:
„A Spanyolország által az 1996. december 26‑i 7/1996 tartományi törvény negyedik kiegészítő rendelkezésében – amelynek hatályát az 1998. április 2‑i 4/1998 tartományi törvény második rendelkezése határozatlan időre meghosszabbította – Vizcaya tartomány vállalkozásai részére a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
– 2002/806 határozat:
„A Spanyolország által az 1996. június 26‑i 3/1996 tartományi törvény 26. cikkében Vizcaya tartomány vállalkozásai részére adóalap‑csökkentés formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
– 2002/894 határozat:
„A Spanyolország által az 1997. december 22‑i 7/1997 tartományi törvény második kiegészítő rendelkezésében Guipúzcoa tartomány vállalkozásai részére a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
– 2002/540 határozat:
„A Spanyolország által az 1996. július 4‑i 7/1996 tartományi törvény 26. cikkében Guipúzcoa tartomány vállalkozásai részére adóalap‑csökkentés formájában nyújtott jogellenes, az [EK] 88. cikk (3) bekezdésébe ütköző állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.” [nem hivatalos fordítás]
3. A vitás határozatok mindegyikének 2. cikke felszólítja a Spanyol Királyságot az adott támogatási program megszüntetésére, ha még hatályban van.
4. E határozatok mindegyike 3. és 4. cikkének szövege a következő:
„3. cikk
(1) Spanyolország megteszi az 1. cikkben említett és már jogellenesen a kedvezményezett rendelkezésére bocsátott támogatások visszatéríttetéséhez szükséges valamennyi intézkedést.
Spanyolország felfüggeszti a még ki nem fizetett támogatások kifizetését.
(2) A visszatéríttetésnek a nemzeti jog szerinti eljárásban haladéktalanul meg kell történnie, már amennyire ezen eljárás a jelen határozat azonnali és hatékony végrehajtását lehetővé teszi. A visszatéríttetendő támogatásnak része a támogatás rendelkezésre bocsátásától a visszatérítésig esedékes kamat is. A kamatot a regionális célú támogatások esetén a támogatástartalom meghatározásához használt referencia‑kamatláb alapján kell számítani.
4. cikk
Spanyolország a jelen határozat közlésétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a jelen határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről.” [nem hivatalos fordítás]
A vitás határozatok megtámadásával indított keresetek
5. Az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága Hivatalához 2001. szeptember 25‑én a Diputación Foral d’Álava és a Gobierno del País Vasco együtt a 2002/820 (T‑227/01. sz. ügy), illetve a 2002/892 (T‑230/01. sz. ügy) határozat megsemmisítése iránt nyújtott be keresetet a Bizottság ellen. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. október 22‑én a Confederación Empresarial Vasca (Confebask, a továbbiakban: Confebask) is keresetet terjesztett elő a Bizottság ellen e határozatok megsemmisítése iránt (T‑265/01. és T‑267/01. sz. ügy).
6. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. szeptember 25‑én a Diputación Foral de Vizcaya és a Gobierno del País Vasco együtt a 2003/27 (T‑228/01. sz. ügy), illetve a 2002/806 (T‑231/01. sz. ügy) határozat megsemmisítése iránt nyújtott be keresetet a Bizottság ellen. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. október 22‑én a Confebask is keresetet terjesztett elő a Bizottság ellen e határozatok megsemmisítése iránt (T‑266/01. és T‑268/01. sz. ügy).
7. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. szeptember 25‑én a Diputación Foral de Guipúzcoa és a Gobierno del País Vasco együtt a 2002/894 (T‑229/01. sz. ügy), illetve a 2002/540 (T‑232/01. sz. ügy) határozat megsemmisítése iránt nyújtott be keresetet a Bizottság ellen. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. október 22‑én a Confebask is keresetet terjesztett elő a Bizottság ellen e határozatok megsemmisítése iránt (T‑270/01. és T‑269/01. sz. ügy).
8. Ezek az eljárások az Elsőfokú Bíróság előtt még folyamatban vannak.
A Bíróság előtti jogviták előzményei
9. A Spanyol Királysággal a vitás határozatokat 2001. július 12‑én levélben közölték.
10. A Bizottság az e határozatok 4. cikkében említett két hónapos határidőt 2001. szeptember 13‑án lejártnak tekintette, anélkül hogy a végrehajtási intézkedések elfogadásáról tájékoztatták volna.
11. A Bizottság 2001. október 12‑én a következő szöveget tartalmazó leveleket intézte a Spanyol Királyság Európai Unió melletti állandó képviseletéhez:
„A Bizottság 2001. július 12‑én levélben közölte kormányukkal a fenti állami támogatásokra vonatkozó határozatát.
E határozat 4. cikke kimondja, hogy kormányuk a határozat közlésétől számított két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről.
Mivel a Bizottság az ügyben semmiféle választ nem kapott, kérem, szíveskedjék emlékeztetni hatóságait e kötelezettségre, és a Bizottságot a határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedésekről a jelen levél keltétől számított 20 napon belül tájékoztatni.”
12. A Spanyol Királyság 2001. október 3‑i és 23‑i levelében válaszul továbbította a tartományi hatóságok leveleit (a továbbiakban együtt: a tartományi hatóságok levelei), amelyekben a tartományi hatóságok a de minimis
szabály alkalmazásának lehetősége, illetve a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatás esetében a regionális célú támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 1998. C 74., 9. o., a továbbiakban: iránymutatás) alkalmazásának lehetősége felől érdeklődtek.
13. A Bizottság magyarázatadás végett ülés tartását javasolta a spanyol hatóságoknak. Ezt e hatóságok 2002. január 21‑i levelükben elfogadták.
14. Az ülést 2002. április 18‑án tartották.
15. A Bizottság 2002. június 3‑i leveleiben:
– felvilágosítást adott a Spanyol Királyságnak többek között az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a csekély összegű (de minimis)
támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12‑i 69/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 10., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 138. o.) alkalmazásának lehetőségéről a támogatás visszatéríttetése esetén;
– megállapította, hogy a támogatások visszatéríttetéséről szóló jelentést még mindig nem kapta meg;
– felhívta a Spanyol Királyságot, tájékoztassa a Bizottságot a vitás határozatoknak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről.
16. A Bizottság 2002. augusztus 27‑én a következő szöveget – valamint a vitás határozatok mindegyikének 4. cikkében előírt kötelezettségre történő emlékeztetést – tartalmazó levelet intézte a Spanyol Királyság Európai Unió melletti állandó képviseletéhez:
„A 2002. június 3‑i emlékeztető ellenére megállapíthatom, hogy kormánya nem küldte meg a támogatás visszatéríttetésével kapcsolatos szükséges adatokat.
Ezért hálás lennék, ha hatóságait nyomatékosan megkérné elfogadott intézkedéseiknek a jelen levél keltétől számított 15 munkanapon belül a Bizottsággal való közlésére.
A határidőn belüli válasz hiányában kénytelen leszek azt javasolni a Bizottságnak, hogy az [EK] 88. cikk (2) bekezdése alapján forduljon közvetlenül a Bírósághoz.”
17. 2002. szeptember 26‑án a Spanyol Királyság e határidő 2002. október 8‑ig történő meghosszabbítását kérte.
18. E kérelemnek a Bizottság 2002. október 3‑i levelében helyt adott, hangsúlyozva, hogy nem engedélyez 2002. október 8. utánra pótlólagos határidőt.
19. Az érintett tartományi hatóságok jelentéseit továbbító 2002. október 25‑i levelében (a továbbiakban: 2002. október 25‑i levél) a Spanyol Királyság előadta, hogy a vitás határozatok végrehajtása a semmis jogi aktusok felülvizsgálatára vonatkozó nemzeti szabályok alapján kezdődött meg, mivel a belső jog nem írja elő kifejezetten a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatéríttetésének módját a jogerős közigazgatási határozatok tekintetében. A Spanyol Királyság közölte, hogy határozott szándéka tájékoztatni a Bizottságot a vitás határozatok végrehajtásáról.
20. A Bizottság 2003. február 24‑én jelezte a Spanyol Királyságnak, hogy a 2002. október 25‑i levél nem minősül a kért visszatéríttetésről szóló jelentésnek, nem a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás hatékony visszatéríttetését írja le, és semmiféle pontos adatot nem tartalmaz a kedvezményezettek kilétéről, a végrehajtás megkezdéséről, sem a támogatások hatékony visszatéríttetése érdekében tett és teendő intézkedésekről. Hozzátette: a visszatéríttetési eljárásra vonatkozó konkrét információk hiányában az EK 88. cikk (2) bekezdés alapján kénytelen felkészülni a Bíróság előtti keresetindításra.
21. Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Spanyol Királyság még mindig nem közölt vele adatokat a vitás határozatok végrehajtásáról, a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetek benyújtásáról határozott.
A Bíróság előtti eljárás
22. A Bíróság elnöke 2004. március 22‑i végzéseivel elutasította a Comunidad Autónoma de La Rioja C‑485/03–C‑490/03. sz. ügyekben előterjesztett beavatkozási kérelmeit mint a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdése értelmében elfogadhatatlanokat.
23. A Bíróság elnöke 2006. február 22‑i végzésével az eljárási szabályzat 43. cikke alapján egyesítette a hat ügyet a szóbeli szakasz lefolytatása és az ítélethozatal céljából.
24. A Bíróság 2006. március 14‑én elutasította a Spanyol Királyságnak az eljárás Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban lévő ügyekben meghozandó ítéletek kihirdetéséig való felfüggesztése iránt az eljárási szabályzat 82a. cikke alapján előterjesztett kérelmét.
A keresetekről
A felek érvei
A Bizottság érvei
25. A Bizottság álláspontja szerint a vitás határozatokban kitűzött két hónapos határidő 2001. szeptember 13‑án anélkül járt le, hogy a Spanyol Királyság az e határozatoknak való megfelelés érdekében intézkedéseket fogadott volna el és közölt volna a Bizottsággal, illetve ennek hiányában a határidő lejárta előtt annak meghosszabbítását kérte volna a Bizottságtól.
26. A Bizottság egyetlen levele sem értelmezhető úgy, hogy módosítaná a vitás határozatok végrehajtási határidejét. A 2002. október 3‑i, a határidőt 2002. október 8‑ig meghosszabbító levél csupán a Spanyol Királyság ilyen értelmű kérelmére vonatkozik, amely a Bizottságnak a támogatások visszatéríttetésével kapcsolatos adatokat kérő emlékeztetőjére adott válasz volt. Az alperes tagállam azonban a szükséges intézkedéseket még 2002. október 8‑ig sem fogadta el, és nem közölte.
27. A Bizottság ismételt felszólításai ellenére a Spanyol Királyság késedelmesen is csupán hiányos, általános és teljesen kétértelmű adatokat közölt.
28. A Bizottság előadja, hogy a Spanyol Királyság nem teljesítette sem a még hatályos támogatások megszüntetésének, sem a még ki nem fizetett támogatások felfüggesztésének a vitás határozatok 2. cikkében és 3. cikke (1) bekezdésében előírt kötelezettségét.
29. A tartományi hatóságok leveleinek 3. pontjában a Bizottság tudomására hozott intézkedések azt akadályozzák meg, hogy a jövőben a támogatásban korábban nem részesült más vállalkozások is élhessenek a kérdéses adókedvezménnyel.
30. Azonban a spanyol hatóságok nem közölték, felfüggesztették‑e (és hogyan függesztették fel) e kedvezményeket a bennük már a vitás határozatok meghozatala előtt részesült vállalkozások tekintetében. E vállalkozások esetében valószínűleg felül kellett volna vizsgálni a kedvezményt nyújtó jogi aktusokat.
31. A tartományi hatóságok leveleinek sem a 3., sem egyéb pontjai nem tartalmaztak hasznos adatot. A Bizottság még mindig nem tudja, milyen jellegű jogi aktust lehetne közölni az adókedvezményre már nem jogosult vállalkozásokkal. A Bizottság még azt sem tudja, vezetett‑e ez az eljárás konkrét eredményre, indítottak‑e a vállalkozások keresetet, és felfüggesztő hatályú‑e az ilyen kereset. Végül a Bizottság semmiféle adatot nem kapott az érintett vállalkozások kilétéről és a még ki nem fizetett támogatások mértékéről.
32. Így tehát a vitás határozatok meghozatala előtt támogatásban részesült vállalkozások adókedvezményeinek felfüggesztését illetően a Spanyol Királyság nem teljesítette egyrészt a vitás határozatok mindegyikének 2. cikkében előírt kötelezettségét a támogatások hatályban maradásának elkerüléséhez szükséges intézkedések megtételére, másrészt az ugyanezen határozatok 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt kötelezettségét a még ki nem fizetett támogatások felfüggesztésére.
33. A Bizottság előadja, hogy a Spanyol Királyság nem teljesítette a vitás határozatok mindegyike 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében és 3. cikkének (2) bekezdésében előírt, a már kifizetett támogatások „azonnali” és „haladéktalan” visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettségét sem.
34. A tagállam védekezésének egyetlen jogalapja az lehet, ha a határozat megfelelő végrehajtásának teljes lehetetlenségére hivatkozik. E feltétel nem teljesül, ha az alperes kormány a Bizottságnak a határozat végrehajtása által előidézett jogi, politikai és gyakorlati nehézségekről való tájékoztatására szorítkozik.
35. Márpedig a Spanyol Királyság soha nem állította, hogy a vitás határozatok végrehajtása teljesen lehetetlen. Csupán a különféle belső közigazgatási nehézségből – közelebbről a jogerős közigazgatási határozatokra vonatkozó végrehajtási eljárásnak a belső jogból való hiányából – adódó összetettségre hivatkozott.
A spanyol kormány érvei
36. A kötelezettségszegés megállapítása szempontjából figyelembe veendő határidő a Bizottság állításával szemben nem 2001. szeptember 13‑án járt le, hanem 2002. október 8‑án.
37. Ha a Bizottság új, a támogatás összeegyeztethetetlenségét kimondó határozatban szereplőtől különböző határidőt tűz ki, ez az új határidő az irányadó.
38. A spanyol kormány előadja, hogy levélváltásra és 2002. április 18‑án ülésre került sor a tartományi hatóságok leveleiben felvetett két kérdés – alkalmazható‑e a vitás határozatok végrehajtásakor a de minimis
szabály, illetve a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott támogatás esetében az iránymutatás – megválaszolása céljából.
39. Így, mivel még 2002 áprilisában is az e határozatok végrehajtásával kapcsolatos kérdések megválaszolása folyt, az e határozatokban kitűzött határidő már nem volt releváns.
40. Maga a Bizottság is elismerte ezt a helyzetet, amikor 2002. október 3‑i levelében 2002. október 8‑át tűzte ki új határidőként.
41. A kereset benyújtásakor nem állt fenn semmiféle kötelezettségszegés. Addigra ugyanis a vitás határozatoknak való megfeleléshez szükséges cselekmények már megkezdődtek, amint erről a Bizottság a tartományi hatóságok leveleiben, majd a 2002. október 25‑i levélben tájékoztatást kapott.
42. A spanyol kormány álláspontja szerint a vitás határozatok mindegyike 2. cikkében és 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt kötelezettségeket teljesítették.
43. A spanyol kormány először is azt állítja: a Bizottság elismeri, hogy a kérdéses támogatások jövőre nézve történt megszüntetéséről 2001 októberében tájékoztatást kapott.
44. A vitás határozatok meghozatala előtt odaítélt és azután is hatályban maradó támogatásokra vonatkozó kifogásról szólva a spanyol kormány előadja: a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősülő adókedvezmények nem jártak a közigazgatás általi olyan pénzkifizetéssel, amely a kifizetések egyszerű felfüggesztését lehetővé tette volna.
45. A spanyol kormány előadja, hogy az intézkedés a támogatás összegének az adókötelezettségből való levonására jogosította fel a gazdasági szereplőket.
46. Így a vitás határozatok végrehajtásához a szükséges és megfelelő intézkedés az érintett vállalkozások arról való azonnali tájékoztatása volt, hogy nem élhetnek többé az e határozatok tárgyát képező adókedvezményekkel.
47. Márpedig e tájékoztatási intézkedést a tartományi hatóságok leveleinek 2. pontja a Bizottság tudomására hozta.
48. A már odaítélt támogatások visszatéríttetése tekintetében kivételes helyzet állt fenn, mivel a belső jog nem írt elő eljárást az állami támogatás visszatéríttetését elrendelő közösségi határozat végrehajtására. A Spanyol Királyság e helyzetet a semmis jogi aktusok felülvizsgálata iránti nemzeti eljárások megindításával oldotta meg, amint erről a Bizottság a 2002. október 25‑i levélben tájékoztatást kapott.
49. A Bizottság viszont nem teljesítette a 2002. április 18‑i ülésen vállalt közelezettségét.
50. E tekintetben a Spanyol Köztársaság hangsúlyozza, hogy ezen a – főleg a tartományi hatóságok leveleiben felvetett, az iránymutatásra vonatkozó második kérdéssel foglalkozó – ülésen a Bizottság kifejtette: a támogatások visszatéríttetése során figyelembe vehető, hogy a beruházási projektek az iránymutatásban szereplő minden érdemi feltételnek megfelelnek, és ezért lehetséges, hogy a kedvezményezettel nem kell visszatéríttetni az általa ténylegesen megkapott támogatás egy részét vagy egészét.
51. A Bizottság vállalta, hogy az ülés után írásban válaszol a második kérdésre, ezt azonban nem tette meg.
52. Így a Bizottság nem hivatkozhat kötelezettségszegésre.
A Bíróság álláspontja
A kötelezettségszegés megállapítása tekintetében irányadó időpontról
53. Mivel az EK 226. cikktől eltérően az EK 88. cikk (2) bekezdésének második albekezdése nem ír elő pert megelőző eljárást, és így a Bizottság nem ad a határozatának való megfelelésre határidőt kitűző indokolással ellátott véleményt, a fent másodikként említett rendelkezés alkalmazásának referencia‑határideje csak az lehet, amit a vitatott végrehajtású határozat tartalmaz, vagy adott esetben a Bizottság később megállapít (a C‑378/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2001. július 3‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑5107. o.] 26. pontja és a C‑99/02. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2004. április 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2004., I‑3353. o.] 24. pontja).
54. A vitás határozatok mindegyikének 4. cikke arra kötelezte a Spanyol Királyságot, hogy e határozatoknak a közlésüktől számított két hónapon belül feleljen meg.
55. A vitás határozatokat 2001. július 12‑én levélben közölték.
56. Megállapítandó, hogy noha a Bizottság 2001. október 12‑i és 2002. augusztus 27‑i levelei határidőt tűznek ki, ezek a vitás határozatok mindegyikének 4. cikkében előírt határidő betartásának késedelmét hangsúlyozó emlékeztető levelek. Semmiképpen nem hossabbítják meg az e határozatoknak való megfeleléshez szükséges intézkedések elfogadására kitűzött határidőt.
57. Ugyanígy a Bizottság 2002. június 3‑i levele is emlékeztető, a válaszadás határideje 20 nap, még ha e levél a Bizottságnak a Spanyol Királyság által a 69/2001 rendeletnek a támogatások visszatéríttetésére való alkalmazását illetően kért véleményét tartalmazza is.
58. A 2002. október 3‑i levél csupán a 2002. augusztus 27‑i emlékeztető levél megválaszolására kitűzött határidő Spanyol Királyság által kért, 2002. október 8‑ra történő elhalasztásának a Bizottság általi elfogadását tartalmazza.
59. A Bizottság és a tagállamok közötti együttműködés alapján tartott 2002. április 18‑i ülés nem tekinthető úgy, hogy hallgatólagosan meghosszabbítaná a végrehajtási intézkedések elfogadásának határidejét, mert a Bizottság ebbéli szándékára más adat nem mutat.
60. Így az iratokból nem következik, hogy a Bizottság a vitás határozatokat követően új határidőt tűzött volna ki az e határozatok 4. cikkében előírt két hónap helyett.
A kötelezettségszegés fennállásáról
61. Eldöntendő, megfelelt‑e a Spanyol Királyság a vitás határozatok Bizottság hivatkozta rendelkezéseinek az e határozatok 2001. július 12‑i levéllel történt közlését követő két hónapos határidő leteltekor.
– A támogatások hatályának jövőre vonatkozó megszüntetésére és a még ki nem fizetett támogatások felfüggesztésére vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatos kifogások
62. A vitás határozatok mindegyikének 2. cikke kötelezi a Spanyol Királyságot az adott támogatás megszüntetésére, ha még hatályban van. Ugyanezen határozatok 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdése a még ki nem fizetett támogatások felfüggesztését írja elő.
63. A vitás határozatok 7. és azt követő pontjaiból kitűnik, hogy minden támogatás esetén:
– a támogatás odaítélése közigazgatási határozattal történt;
– a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott támogatás a fizetendő adó összegéből több éven át, akár a vitás határozatokat követően is levonható volt, ha korábban ezen adóösszeg nem volt elégséges a levonási jog gyakorlásához;
– az újonnan alapított vállalkozások részére nyújtott támogatás a pozitív adóalap négy egymást követő adóévben rendre 99, 75, 50 és 25%‑kal történő csökkentésében nyilvánult meg, melyek közül az első év az volt, amelyben a gazdasági tevékenység kezdetét követő négy éven belül először keletkezett ilyen pozitív adóalap.
64. Az e támogatási program folytán a támog atás odaítéléséről ténylegesen meghozott közigazgatási határozatoknak – a vitás határozatok végrehajtása érdekében elfogadott konkrét nemzeti intézkedések híján – a vitás határozatokat követően is hatályban kellett maradniuk, vagy hatályban maradhattak.
65. Az e közigazgatási határozatok által a vitás határozatok elfogadását követő időszakra lehetővé tett adójóváírás‑levonás és adóalap‑csökkentés a vitás határozatok 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében még ki nem fizetett támogatásnak minősül.
66. Megállapítandó márpedig, hogy a Spanyol Királyság nem igazolta a támogatást odaítélő korábbi határozatok hatályban maradását meggátló intézkedések elfogadását.
67. Még ha igaznak is fogadnánk el, amit e tagállam állít, hogy a nemzeti jog alapján a vitás határozatok végrehajtásához a szükséges és megfelelő intézkedés az érintett vállalkozások arról való azonnali tájékoztatása volt, hogy nem élhetnek többé az e határozatok tárgyát képező adókedvezményekkel, akkor is megállapítandó, hogy a támogatásra jogosult vállalkozások e tájékoztatásának tényleges megtörténte sem nyert bizonyítást.
68. A tartományi hatóságok leveleinek 2. pontja ugyanis általános jelleggel csupán a közigazgatási szervek adóalanyokkal szembeni, a vitás határozatok „végrehajtásához szükséges adatok megszerzése végetti” kezdeményezéseit említi.
69. Ezért az a következtetés fogalmazandó meg, hogy a vitás határozatokkal kitűzött határidők lejártáig a Spanyol Királyság nem hajtotta végre az e határozatokat megelőzően odaítélt, még e határozatok elfogadását követően is hatályban maradt támogatások felfüggesztésére vonatkozó kötelezettségét.
70. Így a Bizottság vitás határozatok mindegyike 2. cikkének és 3. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megsértésére alapított kifogásai megalapozottak.
– A már a vállalkozások rendelkezésére bocsátott támogatások visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatos kifogások
71. Jogellenes támogatásról szóló negatív tartalmú határozat esetén e támogatás Bizottság által elrendelt visszatéríttetése az EK‑Szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 14. cikkének (3) bekezdése szerint történik, amely kimondja:
„[…] a visszatérítést [helyesen: a visszatéríttetést] késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárás esetén – a közösségi jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”
72. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bizottság által az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján benyújtott keresettel szembeni védekezésként a tagállam egyedül arra a jogalapra hivatkozhat, amely a visszatérítésre kötelező határozat megfelelő végrehajtásának teljes lehetetlenségére vonatkozik (lásd többek között a C‑404/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. június 26‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑6695. o.] 45. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 16. pontját és a C‑415/03. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. május 12‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3875. o.] 35. pontját).
73. A jelen ügyekben a Spanyol Királyság a tartományi hatóságok leveleiben a vitás határozatok végrehajtásával kapcsolatos „egyes kérdések összetettségére”, közelebbről a jogerős közigazgatási határozatok nemzeti jog alapján történő felülvizsgálatának szükségességére hivatkozott, amelyre a nemzeti jog nem tartalmaz megoldást. A 2002. október 25‑i levelében pedig azt állította, hogy a helyzet, amellyel a közigazgatás szemben találta magát, „teljesen kivételes”, mivel a belső jogban nincsen kifejezett rendelkezés az összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetését elrendelő határozat végrehajtására kijelölt vagy létrehozott konkrét eljárásról. E levélben a Spanyol Királyság kifejti, hogy végül a támogatást odaítélő egyedi határozatok hivatalbóli felülvizsgálatát ítélte e célra megfelelőnek.
74. E tekintetben emlékeztetni kell azonban arra, hogy a végrahajtás teljes lehetetlensége nem áll fenn, ha az alperes kormány arra szorítkozik, hogy azokról a jogi, politikai és gyakorlati nehézségekről tájékoztatja a Bizottságot, amelyeket a határozat végrehajtása előidéz, anélkül hogy a támogatások visszatéríttetése érdekében az érintett társaságokkal szemben ténylegesen eljárna, és a Bizottságnak e határozat végrehajtásának olyan alternatív módozatait javasolná, amelyek e nehézségek legyőzését lehetővé tennék (lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 47. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 18. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 43. pontját).
75. A Spanyol Királyság nem állíthatja, hogy a kereset benyújtásakor azért nem állt fenn semmiféle kötelezettségszegés, mert a vitás határozatnak való megfeleléshez szükséges cselekményeket már megkezdték, és a tartományi hatóságok levelében, majd a 2002. október 25‑i levélben a Bizottság tudomására is hozták.
76. A kötelezettségszegés fennállását ugyanis a Spanyol Királyság számára a vitás határozatoknak való megfelelésre kitűzött határidő leteltének időpontjában kell megítélni.
77. Márpedig az alperes tagállam által hivatkozott levelek egyáltalán nem bizonyítják a vitás határozatoknak a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdése értelmében vett azonnali és hatékony végrehajtását lehetővé tévő intézkedések határidőig történt elfogadását, mivel:
– a tartományi hatóságok levelei csupán a vitás határozatok „végrehajtásához szükséges adatoknak a határozatokkal érintett adóalanyoktól történő megszerzése iránti […] intézkedésekről” adnak számot;
– a 2002. október 25‑i levélben, azaz több mint tizenöt hónappal a vitás határozatokat követően továbbított jelentések annak megállapítására szorítkoznak, hogy „[a] Bizottság […] határozatainak végrehajtása megkezdődött, és jelenleg a semmis jogi aktusok felülvizsgálatára vonatkozó belső jogi rendelkezéseknek megfelelően folyamatban van”, és semmiféle bizonyítékot nem tartalmaznak többek között sem az eljárások megkezdéséről és állásáról, sem a támogatások egyébként nevet tartalmazó egyedi határozatokban említett kedvezményezetteinek kilétéről, sem az odaítélt támogatások összegéről.
78. A Spanyol Királyság nem vitathatja a Bizottság jogosultságát a kötelezettségszegésre való hivatkozásra amiatt, hogy a Bizottság nem teljesítette, amit a 2002. április 18‑i ülésen vállalt, azaz nem adott írásban választ a Spanyol Királyság ezen ülésen feltett, különösen az iránymutatások alkalmazására vonatkozó kérdéseire.
79. Ez az érv ugyanis az időmúlás folytán nem releváns részletre, a Spanyol Királyság számára a vitás határozatoknak való megfelelésre kitűzött határidő leteltének – a kötelezettségszegés fennállásának megítélése szempontjából irányadó – időpontját több mint hét hónappal követő kötelezettségvállalásra vonatkozik.
80. Ezért a Bizottság a vitás határozatok mindegyike 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének és 3. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapított kifogásai megalapozottak.
81. Az eddigiekből az következik, hogy megalapozottak azok a keresetek, amelyekben a Bizottság azt rója a Spanyol Királyság terhére, hogy nem fogadta el egyrészt az e határozatokat megelőzően odaítélt, még e határozatok elfogadását követően is hatályban maradt támogatások felfüggesztéséhez, másrészt a már rendelkezésre bocsátott támogatások visszatéríttetéséhez szükséges intézkedéseket.
82. A Bíróságnak nem kell azokat a kereseti kérelmeket vizsgálnia, amelyekben a Bizottság azért kéri a Spanyol Királyság terhére kötelezettségszegés megállapítását, mert az nem tájékoztatta a Bizottságot az előző pontban említett intézkedésekről, mivel e tagállam nem is hajtotta végre ezeket az intézkedéseket a kitűzött határidőre (lásd a C‑348/93. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1995. április 4‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑673. o.] 31. pontját).
83. Így tahát megállapítandó, hogy a Spanyol Királyság, mivel nem fogadta el határidőre a vitás határozatok mindegyike 2. és 3. cikkének való megfeleléshez szükséges intézkedéseket, nem teljesítette az e határozatokból eredő kötelezettségeit.
A költségekről
84. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1) A Spanyol Királyság, mivel nem fogadta el határidőre:
– az Álava tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/820/EK bizottsági határozat (C‑485/03. sz. ügy);
– az Álava tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/892/EK bizottsági határozat (C‑488/03. sz. ügy);
– a Vizcaya tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2003/27/EK bizottsági határozat (C‑487/03. sz. ügy);
– a Vizcaya tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/806/EK bizottsági határozat (C‑490/03. sz. ügy);
– a Guipúzcoa tartomány vállalkozásai részére Spanyolország által a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/894/EK bizottsági határozat (C‑486/03. sz. ügy); és
– a Guipúzcoa tartományban egyes újonnan alapított vállalkozások részére Spanyolország által nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/540/EK bizottsági határozat (C‑489/03. sz. ügy)
2. és 3. cikkének való megfeleléshez szükséges intézkedéseket, nem teljesítette az e határozatokból eredő kötelezettségeit.
2) A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.