62022CC0242
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. július 14. (
1
)
C‑242/22. PPU. sz. ügy
TL;
a Ministério Público
részvételével
(a Tribunal da Relação de Évora [évorai fellebbviteli bíróság, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 2010/64/EU és 2012/13/EU irányelv – Hatály – A büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz, fordításhoz és tájékoztatáshoz való jog – A lényeges iratok fogalma – A gyanúsított vagy vádlott által nem ismert eljárási nyelven tett nyilatkozat a személyazonosságról és a tartózkodási helyről – A tolmácsolás és fordítás hiánya – A büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó feltételek teljesítésének be nem tartása, a kijelölt lakcímről való eltávozás miatt – A büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonását elrendelő jogerős végzés – Visszavonhatóság – Ítélt dolog”
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2010/64/EU (
2
) irányelv és a 2012/13/EU (
3
) irányelv olyan büntetőeljárásra való alkalmazására vonatkozik, amelyben egy portugál bíróság három év szabadságvesztésre ítélt egy moldovai állampolgárságú személyt (TL), aki csak románul, hazája hivatalos nyelvén ért.
2.
A bíróság a büntetést kiszabó ítéletben elrendelte a büntetés‑végrehajtás bizonyos feltételekhez kötött felfüggesztését. Ezek egyike az volt, hogy a TL‑nek a „személyazonosságra és tartózkodási helyre vonatkozó nyilatkozatban” (a továbbiakban: TIR) megadott lakcímen kellett tartózkodnia. Mivel nem találták meg ezen a lakcímen, a büntetés‑végrehajtás felfüggesztését visszavonták, és TL‑t a büntetés letöltése céljából büntetés‑végrehajtási intézetbe utalták.
3.
A Tribunal da Relação de Évora (évorai fellebbviteli bíróság), tekintettel arra, hogy a TIR megtételénél, és más eljárási intézkedések során nem volt jelen tolmács, és elmaradt bizonyos iratok román nyelvre történő fordítása, kéri a Bíróságtól a fent említett két irányelv értelmezését, a rendelkezéseik figyelmen kívül hagyásával végzett cselekmények érvénytelenségével összefüggésben.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2010/64 irányelv
4.
Az 1. cikk („Tárgy és hatály”) a következőképpen szól:
„(1)   Ezen irányelv a büntetőeljárás és az európai elfogatóparancs végrehajtására irányuló eljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogra vonatkozó szabályokat állapít meg.
(2)   Az (1) bekezdésben említett jog személyekre attól az időponttól kezdve alkalmazandó, hogy a hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságok – hivatalos értesítés útján vagy egyéb módon – a tudomásukra hozzák, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják őket, egészen a büntetőeljárás befejezéséig, azaz annak végső megállapításáig, hogy elkövették‑e a bűncselekményt, beleértve adott esetben a büntetéskiszabást és a fellebbezés elbírálását is.
[…]”
5.
A 2. cikk („A tolmácsoláshoz való jog”) előírja:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a szóban forgó büntetőeljárás nyelvét nem beszélő vagy nem értő gyanúsítottak vagy vádlottak késedelem nélkül tolmácsolást vehessenek igénybe a nyomozó és igazságügyi hatóságok előtt lefolytatott büntetőeljárások során, beleértve a rendőrségi kihallgatást, valamennyi bírósági tárgyalást és bármely szükséges közbenső meghallgatást is.
[…]”
6.
A 3. cikk („A lényeges iratok fordításához való jog”) szerint:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a büntetőeljárás nyelvét nem értő gyanúsítottak vagy vádlottak észszerű időn belül megkapják mindazon iratok írásbeli fordítását, amelyek lényegesek annak biztosításához, hogy képesek legyenek gyakorolni védelemhez való jogukat, továbbá a tisztességes eljárás garantálásához.
(2)   A lényeges iratok közé tartoznak a szabadságelvonásról szóló határozatok, a vád, illetőleg a vádirat, és bármely ítélet.
(3)   Az illetékes hatóságok határoznak arról az adott ügyben, hogy bármely egyéb irat lényegesnek minősül‑e. A gyanúsítottak vagy a vádlottak vagy jogi képviselőjük e célból indokolással ellátott kérelmet nyújthatnak be.
[…]”
2. A 2012/13 irányelv
7.
A 2. cikk („Hatály”) rögzíti:
„(1)   Ezt az irányelvet attól az időponttól kezdve kell alkalmazni, amikor valamely tagállam illetékes hatóságai az érintett személy tudomására hozzák azt, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják, az eljárás befejezéséig, ami annak a kérdésnek a végleges eldöntését jelenti, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette‑e a bűncselekményt, ideértve – adott esetben – a büntetés kiszabását és az esetleges jogorvoslatról való döntést is.
[…]”
8.
A 3. cikk („A jogokra vonatkozó tájékoztatáshoz való jog”) kimondja:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottak és a vádlottak legalább a következő, a nemzeti jog szerint alkalmazandó eljárási jogokról haladéktalanul tájékoztatást kapjanak e jogaik eredményes gyakorlásának lehetővé tétele érdekében:
[…]
d) a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jog;
[…]”
9.
A 8. cikk („Ellenőrzés és jogorvoslatok”) a következőképpen rendelkezik:
„[…]
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak, illetve ügyvédjüknek joga legyen ahhoz, hogy a nemzeti jog eljárásaival összhangban jogorvoslattal élhessenek, ha az illetékes hatóságok elmulasztják vagy megtagadják az ezen irányelv szerinti tájékoztatást.”
B.
A portugál jog. A Código de processo penal (büntetőeljárási törvénykönyv) (
4
)
10.
Az 57. cikk („Az »arguido«‑i minőség”) értelmében „arguido” az a személy, aki ellen büntetőeljárás keretében vádat emeltek vagy vizsgálatot rendeltek el.
11.
A 61. cikk („Eljárási jogok és kötelezettségek”) (1) bekezdésének h) pontja elismeri az „arguido” azon jogát, hogy az eljárás bármely szakaszában – a törvényben meghatározott kivételektől eltekintve – az őt megillető jogokról tájékoztatást kapjon azon igazságügyi hatóságtól vagy a bűnügyi rendőri szervtől, amely előtt meg kell jelennie.
12.
A 92. cikk („Az eljárás nyelve és a tolmács kijelölése”) úgy rendelkezik, hogy az eljárási cselekmények során mind írásban, mind a szóban a portugál nyelvet kell használni, de amennyiben az eljárásban olyan személy vesz részt, aki nem ismeri vagy nem beszéli a portugál nyelvet, akkor számára tolmácsot kell kijelölni.
13.
A 113. cikk („A kézbesítés általános szabályai”) (10) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az „arguido”‑nak küldött értesítések az ügyvédjének vagy a védőjének is kézbesíthetők. Kivételt képeznek a vádiratra, a nyomozási szakaszban hozott határozatokra, a tárgyalás és az ítélethirdetés időpontjának kitűzésére, valamint a kényszerintézkedések alkalmazására vonatkozó értesítések, melyeket az ügyvédnek is kézbesíteni kell.
14.
A 119. cikk („Semmisség”) az orvosolhatatlan érvénytelenség hat esetét tartalmazza, amelyeket az eljárás minden szakaszában hivatalból kell vizsgálni. (
5
)
15.
A 120. cikk (1) bekezdése („Megtámadhatóság”) értelmében a 119. cikkben említettektől eltérő érvénytelenségre az érintett személyeknek kell hivatkozniuk. A rendelkezés (2) bekezdése meghatározza a megtámadáshoz kötött érvénytelenségi okokat, amelyek közé tartozik „a tolmács kijelölésének elmulasztása, amennyiben a tolmács igénybevételét törvény írja elő”(c) pont).
16.
A 120. cikk (3) bekezdése értelmében a megtámadáshoz kötött érvénytelenségre hivatkozni kell:
–
olyan eljárási cselekmény érvénytelensége esetén, amelyen az érintett személy részt vesz, az eljárási cselekmény befejezése előtt (a) pont);
–
a nyomozással vagy a vizsgálattal kapcsolatos érvénytelenség esetén a nyomozás tárgyában folyó jogvita lezárultáig, vagy ha nincs vizsgálat, a nyomozást lezáró végzés közlésétől számított öt napig (c) pont).
17.
A 196. cikk („A személyazonosságra és tartózkodási helyre vonatkozó nyilatkozat”) úgy rendelkezik, hogy az igazságügyi hatóság vagy a bűnügyi rendőrségi szerv minden büntetőeljárás alá vont személytől megköveteli a TIR megtételét. A kézbesítés céljából e személynek meg kell adnia tartózkodási helyét, munkahelyét vagy más, általa választott lakcímet.
18.
A 196. cikk (3) bekezdése szerint a TIR‑ben rögzíteni kell, hogy az „arguido”‑t tájékoztatták:
–
az arra vonatkozó kötelezettségről, hogy az illetékes hatóság előtt meg kell jelennie, vagy az illetékes hatóság rendelkezésére kell állnia, ha a törvény úgy rendelkezik, vagy ha e célból szabályszerűen idézik;
–
az arra vonatkozó kötelezettségről, hogy tartózkodási helyét nem változtathatja meg, illetve azt öt napnál hosszabb időre nem hagyhatja el anélkül, hogy ne jelentené be új tartózkodási helyét vagy azt a helyet, ahol megtalálható;
–
arról, hogy a későbbiekben küldendő értesítéseket a megjelölt lakcímére rendes postai úton küldik meg, kivéve, ha a terhelt – azon bíróság hivatalához benyújtott vagy ajánlott levélben megküldött kérelem útján, amely előtt az adott időpontban az eljárás folyamatban van – más lakcímet jelent be;
–
arról, hogy az előző bekezdésekben foglalt rendelkezések be nem tartása esetén jogszerű a számára védőt kijelölni minden olyan eljárási cselekménynél, amelynél jogosult vagy köteles lenne személyesen jelen lenni, illetve a 333. cikk értelmében jogszerű a tárgyalás távollétében történő megtartása.
19.
A 495. cikk („A felfüggesztésre vonatkozó feltételek betartásának hiánya”) szabályozza azt az eljárási rendet, amely a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonásához vezethet.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
20.
TL‑t, aki nem ért és nem beszél portugálul, egy 2019. július 10‑én kelt végzéssel „arguido”‑vá nyilvánították.
21.
Az erre vonatkozó határozat „portugál nyelven készült, majd azt lefordították Moldova hivatalos nyelvére, románra, amint az a [TL] által aláírt végzésből kiderül”. (
6
)
22.
Ugyanezen a napon került sor a TIR megtételére, román tolmács közreműködése és az irat román nyelvre történő lefordítása nélkül.
23.
A TIR dokumentációja szerint TL‑t tájékoztatták a hatóságok előtti megjelenés kötelezettségéről és a tartózkodási hely megváltoztatására vonatkozó bejelentési kötelezettségéről, valamint e kötelezettségek be nem tartásának következményeiről.
24.
TL személyesen vett részt azon a tárgyaláson, amelyen a tettét elbírálták, a meghallgatására sor került és amelyen a védelmét egy ügyvéd látta el. Az eljárás e szakaszában ily módon TL „a tárgyalási cselekmények fordítására kijelölt” tolmács jelenlétével számolt.
25.
A Tribunal judicial da comarca de Beja (bejai kerületi bíróság) 2019. július 11‑én hozott és 2019. szeptember 26‑án jogerőre emelkedett ítéletével TL‑t 3 év szabadságvesztés‑büntetésre ítélte, azonban annak végrehajtását felfüggesztette.
26.
A Direção‑Geral de Reinserção e Serviços Prisionaisnak (beilleszkedési és büntetés‑végrehajtási főigazgatóság, Portugália) több alkalommal is próbálta elérni TL‑t a TIR‑ben megadott lakcímen, sikertelenül.
27.
2021. január 7‑én az ítéletet hozó bíróság végzést bocsátott ki, amelyben TL‑t a bíróság elé idézte, hogy ellenőrizze a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére előírt feltételek teljesítését. 2021. január 12‑én ajánlott levélben idézést küldtek részére a TIR‑ben megadott lakcímre. 2021. április 6‑án, ugyanezen az úton ismét megküldték neki az idézést.
28.
TL az idézésekben megjelölt időpontban nem jelent meg a bíróságon.
29.
2021. június 9‑én a Tribunal judicial da comarca de Beja (bejai kerületi bíróság) végzést hozott, amelyben visszavonta a TL‑lel szemben kiszabott büntetés‑végrehajtás felfüggesztését, valamint elrendelte az elfogását.
30.
A visszavonásról szóló, portugál nyelven, román nyelvű fordítás nélkül készült végzést 2021. június 25‑én kézbesítették, mind a TIR‑ben megadott címre, mind TL ügyvédje részére. Mivel nem nyújtottak be határidőn belül fellebbezést, a végzés szeptember 20‑án jogerőre emelkedett.
31.
2021. szeptember 30‑án TL‑t a büntetése letöltése céljából elfogták. Ezen időpont óta szabadságvesztés hatálya alatt áll.
32.
2021. október 11‑én TL új ügyvédet bízott meg, hogy képviselje őt, és 2021. november 18‑án beadványt nyújtott be, amelyben kérte az „arguido”‑vá nyilvánító végzés, a TIR, a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó feltételek nemteljesülése körülményeinek vizsgálata céljából történő idéző végzés, a kézbesítésre tett kísérletek, és a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonását elrendelő végzés érvénytelenségének megállapítását.
33.
TL az említett cselekmények érvénytelenségének megállapítása iránti kérelmének alátámasztására azzal érvelt, hogy nem kapta meg az értesítéseket, mivel más tartózkodási helyre költözött. Azért nem jelentette be, mert nem volt tisztában az erre vonatkozó kötelezettségével, valamint az ilyen mulasztás következményeivel, mivel a TIR‑t nem fordították le román nyelvre.
34.
Az ügyészség kérte az érvénytelenség megállapítása iránti kérelem elutasítását, arra való hivatkozással, hogy a kifogásolt szabálytalanságok legfeljebb a CPP 120. cikke szerinti relatív érvénytelenség esetének minősülhetnek, valamint, hogy a cselekményről értesítették TL ügyvédjét, aki nem nyújtott be sem panaszt, sem fellebbezést ellenük az erre nyitva álló határidőn belül.
35.
2021. november 20‑i végzésével a bíróság elutasította az érvénytelenség megállapítása iránti kérelmet azzal az indokkal, hogy: (
7
)
–
Tolmács közreműködésének hiánya, valamint a TL büntetésének felfüggesztését visszavonó végzés és a TIR lefordításának elmulasztása olyan relatív, megtámadáshoz kötött érvénytelenségi oknak minősül, amelyre csak a törvényben előírt jogorvoslati lehetőségek útján lehet hivatkozni. Ha a jogorvoslati lehetőségek igénybevételére nyitva álló határidő letelt, anélkül, hogy hivatkoztak volna rá, orvosoltnak tekintendők.
–
TL személyesen vett részt az eljárásban, meghallgatták és védelmét egy ügyvéd látta el. Tiszteletben tartották az ügyvédje által gyakorolható azon jogát, hogy minden olyan döntéssel kapcsolatban, amely őt személyesen érintheti, állást foglaljon. Ügyvédje megkapta az eljárás során végrehajtott valamennyi eljárási cselekményről szóló értesítést, különösen az ítéletről, a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó feltételek teljesülésének vizsgálata céljából kitűzött meghallgatást elrendelő végzésről és a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonását elrendelő végzésről.
–
Valamennyi kézbesített határozat jogerőre emelkedett, mivel nem nyújtottak be ellenük fellebbezést, így az esetleges eljárási hibákat úgy kell tekinteni, hogy azok orvosolva lettek.
36.
E végzés ellen TL fellebbezést nyújtott be a Tribunal da Relação de Évorához (évorai fellebbviteli bíróság), amely előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„A [2010/64 irányelv] 1–3. cikkét és a [2012/13 irányelv] 3. cikkét – önmagában vagy [az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (EJEE)] 6. cikkével összefüggésben – úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a nemzeti jog olyan rendelkezése, amely az eljárás nyelvét nem értő terhelt számára a tolmács kijelölésének és a lényeges eljárási iratok lefordításának elmulasztása esetére relatív – megtámadáshoz kötött – érvénytelenséget ír elő, és amely lehetővé teszi az ilyen érvénytelenség időmúlás folytán történő orvoslását?”
III. A Bíróság előtti eljárás
37.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2022. április 6‑án érkezett a Bírósághoz.
38.
A Bíróság 2022. május 12‑én helyt adott a sürgősségi eljárás keretében történő elbírálás iránti kérelemnek.
39.
TL, a portugál kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő. A 2022. június 27‑i tárgyaláson csak az utóbbi kettő jelent meg.
IV. Értékelés
A.
Előzetes megfontolások. A jogvita tárgyának körülhatárolása
40.
Bár TL a büntetőeljárás más cselekményeinek érvénytelenné nyilvánítását is kérte, (
8
) az a három cselekmény, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság a figyelmét összpontosítja, a következő: a) a TIR; b) a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó feltételek teljesülésének vizsgálata céljából TL meghallgatását elrendelő végzés; és c) a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonása. (
9
)
41.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a következő előfeltevésekből indul ki:
–
A jogvitára a 2010/64 és a 2012/13 irányelv vonatkozó rendelkezései alkalmazandók, még akkor is, ha ezeket az irányelveket nem ültették át a nemzeti jogba. (
10
)
–
A hivatkozott rendelkezéseknek „vertikális közvetlen hatálya” van, mivel egyértelmű, pontos és feltétlen szabályokat tartalmaznak, amelyek jogokat ruháznak magánszemélyekre.
–
A 40. pontban említett három cselekmény a büntetőeljárásban a „lényeges irat” fogalmába tartozik.
–
A tolmács közreműködésének és az e cselekményekhez kapcsolódó iratok román nyelvre történő lefordításának elmulasztása a CPP 120. cikkében említett relatív (nem abszolút) érvénytelenségi oknak minősül.
–
A kérdés az, hogy – amint azt az elsőfokú bíróság megállapította – a tolmácsolás és fordítás elmulasztása miatti érvénytelenséget „elfedheti‑e” a vonatkozó eljárási cselekmények határidőben történő megtámadásának elmaradása.
B.
A 2010/64 és a 2012/13 irányelvek alkalmazhatósága
1. Általánosságban
42.
A 2010/64 irányelv 2. cikke a szóbeli tolmácsoláshoz való jogot (szóbeli nyilatkozatok esetében is), míg a 3. cikke a meghatározott lényeges iratok írásbeli fordításához való jogot szabályozza. (
11
)
43.
A 2012/13 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében a gyanúsítottakat vagy vádlottakat haladéktalanul tájékoztatni kell mindkét jogról (a tolmácsoláshoz és a lényeges iratok fordításához való jogról).
44.
Mind a 2010/64 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése, mind a 2012/13 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése meghatározza annak az időszaknak a kezdő és befejező időpontját, amely alatt ezen irányelveket a büntetőeljárásokra alkalmazni kell:
–
A kezdő időpont az az időpont, amikor valamely tagállam illetékes hatóságai – hivatalos értesítés útján vagy egyéb módon – az érintett személy tudomására hozzák azt, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják.
–
A befejező időpont az „eljárás befejezése, ami annak a kérdésnek a végleges eldöntését jelenti, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette‑e a bűncselekményt, ideértve – adott esetben – a büntetés kiszabását és az esetleges jogorvoslatról való döntést is”.
45.
Ebben az esetben lényeges a 2010/64 és a 2012/13 irányelv alkalmazási időszakára vonatkozó befejező időpont figyelembevétele, ami az eljárás befejezése, az imént leírt értelemben. Ebből adódóan egyik irányelv sem alkalmazható a bűncselekmény elkövetésének kérdését eldöntő ítélet kihirdetését követő szakaszokban (kivéve természetesen az ítélet elleni fellebbezések esetét).
46.
A 2010/64 és a 2012/13 irányelv tehát nem érinti „a büntetőbíróság által hozott jogerős határozat végrehajtási szakaszát”, még akkor sem, ha az egyéb célokból (
12
) a büntetőeljárás részét képezi. Ez még akkor is így van, ha ebben a szakaszban olyan intézkedéseket hoznak, amelyek az elítélt személy szabadságának korlátozásával járnak, mint a jelen ügyben, vagy a büntetés büntetés‑végrehajtási intézetben történő letöltése során hozott bármelyik intézkedés esetében (például az eltávozási engedély visszavonása, a büntetés félszabad jellegű letöltésének visszavonása és más hasonló intézkedések).
47.
A Bíróságnak korábban már alkalma adódott meghatározni e két irányelv alkalmazhatóságának határait:
–
A 2010/64 irányelv 1. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ez az irányelv nem alkalmazható arra az eljárásra, amely „fogalmilag csak annak a végleges – adott esetben e bíróság általi elítélést követő – meghatározása után folytatható le, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette‑e a bűncselekményt”. (
13
)
–
A 2012/13 irányelv 1. cikkéből és 2. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy „az olyan eljárás, amelynek tárgya nem valamely személy büntetőjogi felelősségének megállapítása, nem tartozik a 2012/13 irányelv hatálya alá”. (
14
)
48.
Az ítélethozatal utáni szakaszok kizárása nem tévedés, hanem az uniós jogalkotó tudatos döntése, amely elutasította a fent említett irányelvekben elismert jogok kiterjesztését ezekre a szakaszokra.
49.
Így a bűnösség ítéletben történő elismerését követően kiszabott büntetés végrehajtása tekintetében a 2010/64 és a 2012/13 irányelv nem ugyanazokat a jogokat biztosítja az elítélteknek, mint a gyanúsítottaknak vagy vádlottaknak.
50.
Következésképpen a kiszabott büntetés végrehajtásának felfüggesztésében bekövetkező olyan változásokra, amelyek már az ítélet végrehajtásának szakaszába illeszkednek (azaz az ítélet kihirdetését követően történnek), nem vonatkoznak ezek az irányelvek. A végrehajtás felfüggesztésének visszavonásához egyik irányelv szerint sem követelmény, hogy az elítélt személy élvezze azokat a jogokat, amelyeket mindkét irányelv védelmezni kíván.
2. Az alapeljárásban
51.
Ami a jelen jogvitát illeti, a TIR megtétele (amely a legvitatottabb cselekmény, mivel ebből eredeztethetőek a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének szakaszában történtek) a tárgyalás és a büntetést kiszabó ítélet meghozatala előtt történt.
52.
A TIR nem a „büntetőjogi felelősség megállapítására” irányul, mivel az „arguido” személyazonosságának és tartózkodási helyének megállapítására szolgál, a későbbi értesítések megküldése céljából. Hasonlóképpen a TIR nem befolyásolja az arra vonatkozó döntést, hogy az illető elkövette‑e azokat a bűncselekményeket, amelyekkel vádolják, vagy sem.
53.
A TIR azonban jelentős következményekkel járhat azok számára, akik ilyen nyilatkozat megtételére kényszerülnek, (
15
) mivel hatálya kiterjed mind a vádlott távollétében történő felelősségre vonásra (ami a CPP 196. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján lehetséges, ha nem teljesíti a TIR‑ben foglalt kötelezettségeket), mind a kiszabott büntetés felfüggesztésének visszavonására is, ahogy itt is történt. (
16
)
54.
A TL‑re kiszabott büntetés végrehajtására vonatkozó felfüggesztés visszavonása ebben az esetben elválaszthatatlan a TIR szabálytalanságaitól: együtt kell vizsgálni őket, ha nem szeretnék torz képet kapni a büntetőeljárás során történtekről. (
17
)
55.
Ebben az összefüggésben, és tekintettel a TIR‑nek a későbbi eljárásokra gyakorolt hatására, érthető, hogy a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza a TIR fontosságát, és lényeges iratnak minősíti azt. A fordítása elengedhetetlen egyfelől annak biztosításához, hogy a büntetőeljárás nyelvét nem beszélő vagy nem értő gyanúsítottak vagy vádlottak teljeskörűen gyakorolhassák a védelemhez való jogukat, másfelől az eljárás tisztességes mivoltának megóvásához (az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. és 48. cikke).
56.
Ezért, ha a TIR‑t azon határozatok szemszögéből vizsgáljuk, amelyekhez ebben az ügyben kapcsolódik (különösen a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonása és az azt követő büntetés‑végrehajtási intézetbe utalás), úgy vélem, hogy TL‑nek rendelkeznie kellett volna: a) olyan tolmács segítségével, aki lehetővé teszi számára, hogy megértse az eljárás keretében ráruházott kötelezettségeket és e kötelezettségek elmulasztásának következményeit; és b) a TIR‑nek az általa értett nyelvre történő fordításával.
57.
Röviden, úgy vélem, hogy:
–
A 2010/64 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése és a 2012/13 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése főszabály szerint nem alkalmazható a bírósági ítélet végrehajtása szakaszában hozott olyan eljárási cselekményekre, amelyek célja a szabadságvesztés büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló döntés visszavonása.
–
A fent említett szabályokat azonban alkalmazni kell, ha ezen eljárási cselekmények a TIR‑ben (az ítélethozatalt megelőző szakaszban) előírt kötelezettség megszegéséből erednek, amelynek következményeivel az „arguido” nem lehetett tisztában, mivel nem ismerte a TIR nyelvét, és annak tartalmát nem fordították le számára.
C.
A 2010/64 és a 2012/13 irányelvek közvetlen hatálya
58.
A kérdést előterjesztő bíróság abból indul ki, hogy a 2010/64 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése és 3. cikkének (1) bekezdése, valamint a 2012/13 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja közvetlen hatályú.
59.
Egyetértek ezzel az állásponttal, mivel ezek a rendelkezések a tagállamokhoz szóló feltétel nélküli és pontos megállapításokat tartalmaznak, amelyek hatóságai, különösen az igazságügyi hatóságok, kötelesek biztosítani az azokban megállapított jogok tiszteletben tartását.
60.
E cikkek tehát közvetlen hatállyal rendelkeznek, így a magánszemélyek a nemzeti bíróságok előtt hivatkozhatnak rájuk.
61.
A 2010/64 irányelv 3. cikke kifejezetten háromféle lényeges iratot említ (nevezetesen „a szabadságelvonásról szóló határozatok, a vád, illetőleg a vádirat, és bármely ítélet” [(2) bekezdés]), (
18
) de nyitva hagyja a lehetőséget az illetékes hatóságok számára arra, hogy „határoz[za]nak arról az adott ügyben, hogy bármely egyéb irat lényegesnek minősül‑e” [3) bekezdés]. (
19
)
62.
Így értelmezve úgy vélem, hogy a 2010/64 irányelv 3. cikke szintén feltétel nélküli és pontos rendelkezés, még akkor is, ha az általa megjelölt lényeges iratok listája nem teljes, és az igazságügyi hatóság értékelésétől függően a megjelölteken kívül más iratok is ide tartozhatnak. Minden gyanúsítottnak vagy vádlottnak joga van ahhoz, hogy minden ilyen iratról fordítást kapjon, függetlenül attól, hogy az irat az irányelv 3. cikkének melyik bekezdése alá tartozik.
D.
A tolmácsoláshoz való jog, a fordításhoz való jog és az e két joggal kapcsolatos tájékoztatáshoz való jog megsértése
63.
Az eljáró bíróság az elsőfokú bírósághoz hasonlóan elfogadja, hogy TL‑nek a 2010/64 irányelvből eredő, a tolmácsoláshoz és a lényeges iratok fordításához való joga a jelen ügyben sérült.
64.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés azonban – annak ellenére, hogy expressis verbis hivatkozik rá – kevesebb figyelmet szentel a 2012/13 irányelvben rögzített tájékoztatáshoz való jog esetleges megsértésének.
65.
A jogsértések e két csoportjával külön fogok foglalkozni.
1. A tolmácsoláshoz és a fordításhoz való jog
66.
Az elsőfokú bíróság és az előzetes döntéshozatalra utaló bíróság megállapítása, miszerint megsértették ezeket a jogokat, felment engem a további magyarázat alól.
67.
Ami a fordítást illeti, a büntetőeljárásban a „lényeges iratokat” a gyanúsítottak vagy vádlottak számára az általuk értett nyelven készült változattal együtt kell átadni. Mivel a 2010/64 irányelv „a nemzeti jogokra semmiféle utalást nem tartalmaz, azt az uniós jog önálló fogalmának kell tekinteni, és ez utóbbi területen egységesen kell értelmezni”. (
20
)
68.
Már kifejtettem, hogy nincs semmi akadálya annak, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megállapítsa, hogy a TIR a jelen ügyben lényeges iratnak minősül.
69.
Ami a szóbeli tolmácsolást illeti, annak a terheltnek, aki nem ismeri vagy nem beszéli azt a nyelvet, amelyen a TIR‑t meg kell tennie, tolmácsot kell biztosítani ahhoz, hogy megértse annak tartalmát.
70.
Valójában a tolmács kijelölésének kötelezettsége a TIR megtételéhez – nagyobb hermeneutikai problémák nélkül – nem csak a 2010/64 irányelvből, hanem a nemzeti szabályból (a CPP 92. cikke) is következik. Az eljáró bíróság által végzett ellenőrzésre is figyelemmel, a tolmácsolásról szóló portugál eljárási szabályozás bármely eljárási cselekménynél biztosítja a portugál nyelvet nem ismerő személy ezzel összefüggő jogának védelmét. (
21
) Más kérdés, hogy az eljárási gyakorlatban ezt a nemzeti jog által elismert jogot de facto tiszteletben tartják‑e vagy sem.
2. A tájékoztatáshoz való jog
71.
Még ha a kérdést előterjesztő bíróság kevesebb figyelmet is szentel a terhelt vagy a gyanúsított számára érthető nyelven történő tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló tájékoztatásnak, akkor is meg kell vizsgálni annak a jelen ügyre való alkalmazását.
72.
A tájékoztatáshoz való jog közvetlenül kapcsolódik a 2010/64 irányelv szabályaihoz. (
22
) Ez utóbbi irányelv „biztosítani kívánja a gyanúsítottak vagy a vádlottak tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogát a büntetőeljárás során, a tisztességes eljáráshoz való joguk biztosítása érdekében”. (
23
)
73.
A 2012/13 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja minden gyanúsított vagy vádlott számára elismeri a tolmácsoláshoz és a fordításhoz való jogról történő tájékoztatáshoz való jogot.
74.
A portugál büntetőeljárási jog véleményem szerint lehetővé teszi a tájékoztatáshoz való jog tiszteletben tartását, amennyiben a CPP 61. cikke (1) bekezdésének h) pontját megfelelően alkalmazzák. Ahogy már említettem, az esetleges működési zavarok nem magának a szabálynak, hanem az alkalmazására vonatkozó gyakorlatnak tulajdoníthatók.
75.
Amennyiben a CPP 61. cikke (1) bekezdésének h) pontja elismeri hogy az „arguidónak” joga van ahhoz, hogy az igazságügyi hatóság vagy a bűnügyi rendőrségi szerv, amely előtt meg kell jelennie, tájékoztassa az őt megillető jogokról, úgy a rendelkezés 2012/13 irányelvvel összhangban történő értelmezése alapján az említett hatóságoknak tájékoztatniuk kell e személyt arról, hogy a 2010/64 irányelv értelmében joga van a tolmácsoláshoz és a fordításhoz.
76.
Bár a kérdést előterjesztő bíróság feladata ennek megállapítása, minden jel arra utal, hogy a jelen ügyben e tájékoztatáshoz való jogot megsértették, mivel a TIR megtételére román tolmács közreműködése nélkül került sor. Ennek a hiányából tehát arra lehet következtetni, hogy TL nem lehetett tisztában az említett jogi cselekménynél őt megillető jogokkal.
E.
A 2010/64 irányelv és a 2012/13 irányelv szerinti jogok megsértéséből következő érvénytelenség
77.
A 2010/64 irányelv és a 2012/13 irányelv nem tartalmaz olyan szabályt, amely szerint az azokban elismert jogok megsértése elkerülhetetlenül azon büntetőeljárási cselekmények abszolút érvénytelenségének kimondásához vezetne, amelyek kapcsán a jogsértést elkövették.
78.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis „az adott területre vonatkozó uniós szabályozás hiányában a jogalanyok számára biztosított jogok védelmének biztosítására irányuló bírósági felülvizsgálatra vonatkozó eljárási szabályok meghozatala az eljárási autonómia elve alapján az egyes tagállamok belső jogrendjébe tartozik, azzal a feltétellel azonban, hogy e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a hasonló jellegű belső jogi helyzetekre vonatkozókhoz képest (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve)”. (
24
)
79.
Jelen esetben tehát az a fontos, hogy a nemzeti szabályok biztosítsák, hogy a vádlottaknak és a gyanúsítottaknak lehetőségük legyen jogszerűen fellépni a 2010/64 és a 2012/13 irányelvben foglalt jogok megsértése esetén, annak érdekében, hogy e jogok érvényesülhessenek.
80.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint a CPP alkalmazása alapján megállapítható, hogy e jogok megsértése a vonatkozó eljárási cselekmények (relatív) érvénytelenségéhez vezet, amelyre az érintett személyeknek kell hivatkozniuk.
81.
Konkrétan, a CPP 120. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint a relatív érvénytelenség a tolmács kijelölésének elmulasztása esetén alkalmazandó szankció, amennyiben a jogszabály (jelen esetben az irányelv) ezt kötelezővé teszi. Ahogyan azt a CPP egy másik rendelkezése kapcsán kifejtettem, (
25
) ugyanennek a szankciónak vonatkoznia kellene az eljárás lényeges iratára vonatkozó fordítás elmulasztására is.
82.
Elméleti szempontból, a CPP 119. és 120. cikke által létrehozott büntetőeljárási rendszer véleményem szerint nem kifogásolható az uniós jog szempontjából. Az eljárási autonómia elve alapján a tagállamok a „semmisség” minősítést bizonyos eljárási hibákból eredő érvénytelenségekre korlátozhatják, míg a „megtámadhatóság” minősítést más eljárási hibákból eredő érvénytelenségekre alkalmazhatják, feltéve, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvei nem sérülnek.
83.
Ami ezt a két elvet illeti:
–
A CPP 119. és 120. cikke attól függetlenül alkalmazható, hogy az eljárási cselekmény hibái valamely nemzeti szabály vagy az uniós jog megsértéséből erednek‑e, így az egyenértékűség elvének megsértése kizárt.
–
Semmi akadálya nincs annak, hogy az érvénytelenség megállapítását főszabályként attól tegyék függővé, hogy az érintett személy megtámadja‑e a cselekményt. Ahhoz azonban, hogy egy ilyen megtámadás lehetséges legyen (azaz, hogy tiszteletben tartsa a tényleges érvényesülés elvét), alapvető követelmény, hogy az érintett fél kellő bizonyossággal ismerje a cselekmény tartalmát, tekintettel arra, hogy az sértheti az érdekeit.
84.
Ha a vádlott vagy a gyanúsított nincs abban a helyzetben, hogy megértse egy ilyen eljárási cselekmény jelentését, illetve annak következményeit, mert nem ismeri a büntetőeljárás nyelvét, akkor illúzió lenne azt gondolni, hogy a (relatív) érvénytelenség megállapítása érdekében hatékonyan meg tudná támadni azt.
85.
A fentiekből következik, hogy főszabály szerint nem tartja tiszteletben a tényleges érvényesülés elvét az olyan nemzeti szabály (jelen esetben a CPP 120. cikke), amely határidőhöz köti egy olyan érvénytelen cselekmény megtámadását, amelynek tartalmát az eljárás címzettje – a tolmácsolás és a számára ismert nyelvre történő fordítás hiányában – nem ért.
86.
Ebben a feltevésben a 2010/64 irányelv által védett fordításhoz és tolmácsoláshoz való jog, valamint a 2012/13 irányelv által biztosított tájékoztatáshoz való jog hatékonysága megköveteli, hogy a relatív érvénytelenséggel érintett cselekmény megtámadására szolgáló határidő attól az időponttól kezdődjön, amikor az érintett személy az általa értett nyelven teljes mértékben megismeri annak tartalmát. (
26
)
87.
Ellenkező esetben sérülne az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. cikke, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik, valamint a Charta 47. és 48. cikke, amelyek a tisztességes eljáráshoz való jogot és a vádlott védelemhez való jogának tiszteletben tartását rögzítik. (
27
)
F.
Érvénytelenség és ügyvédi képviselet
88.
Noha a kérdést előterjesztő bíróság kérdése a szövegét tekintve annak megállapítására korlátozódik, hogy a 2010/64 irányelvvel és a 2012/13 irányelvvel nem ellentétes‑e a nemzeti jog olyan szabálya, amely relatív érvénytelenséggel szankcionálja az alapvető eljárási cselekmények tolmácsolásának és fordításának elmulasztását, az eljárás és a tárgyalás során más olyan tényezőkre is fény derült, amelyek fontosak lehetnek ahhoz, hogy e bíróság hasznos választ kaphasson.
89.
Az első az, hogy – amint az az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből is kitűnik – TL‑t ügyvéd képviselte, akit értesítettek a legfontosabb határozatokról (beleértve a büntetés végrehajtásának felfüggesztését visszavonó végzést is), de nem nyújtott be fellebbezést ellenük. (
28
)
90.
Természetesen TL ügyvédje a vonatkozó határidőn belül megtámadhatta volna e határozatok bármelyikét, azzal érvelve, hogy azok érvénytelenek, mivel védence – éppen a tolmács és az iratok fordításának hiánya miatt – nem lehetett tisztában azokkal a kötelezettségekkel, amelyeket a TIR kitöltésével vállalt.
91.
Az ügyvéd közreműködéséről különösen a 2012/13 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése rendelkezik: a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak, illetve ügyvédjüknek„joga van ahhoz, hogy a nemzeti jog eljárásaival összhangban jogorvoslattal élhessenek, ha az illetékes hatóságok elmulasztják a tájékoztatást” a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogukról.
92.
A megtámadás joga tehát nemcsak a gyanúsítottat vagy a vádlottat illeti meg, hanem a nemzeti szabályoknak megfelelően az ügyvédjét is. Bár ez utóbbiak értelmezése a kérdést előterjesztő bíróság feladata, minden jel arra utal, hogy azok összhangban vannak a 2012/13 irányelv e rendelkezésével.
93.
Az előzőhöz kapcsolódó második tényező az, hogy TL ügyvédjének passzivitása következtében az ügyfelére nézve hátrányos eljárási cselekményeket (különösen a büntetés végrehajtásának felfüggesztését visszavonó végzést) nyilvánvaló érvénytelenségük ellenére sem támadták meg. (
29
)
94.
E tekintetben emlékeztetnem kell arra, hogy az ügyvédi képviseleten felül, az igazságügyi hatóság feladata annak biztosítása, hogy a gyanúsított vagy vádlott (ebben az esetben az „arguido”) megfelelő tájékoztatást kapjon a tolmácsoláshoz és a fordításhoz való jogáról. Az ilyen tájékoztatáshoz való jog közvetlenül a 2012/13 irányelv 3. cikkéből ered, tükröződik a CPP 61. cikkében, és a vádlottat vagy gyanúsítottat mint érintett személyt illeti meg, függetlenül tehát attól, hogy az rendelkezik‑e ügyvédi képviselettel vagy sem.
95.
Így az ügyvédi képviselet nem mentesíti az igazságügyi vagy adott esetben a bűnüldöző hatóságokat az alól, hogy tájékoztassák az érintett személyt a büntetőeljárás során a lényeges iratok fordításához, valamint a szóbeli nyilatkozatoknak az általa értett nyelven történő tolmácsolásához való jogáról. (
30
)
G.
Az ítélt dolog
96.
Abban az esetben, ha a portugál büntetőeljárási rendszer nem rendelkezik az ítélt dolog erejével rendelkező, relatív érvénytelenséggel érintett cselekmények felülvizsgálatára szolgáló mechanizmusokról, (
31
) a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy a jelen ügyhöz hasonló, érvénytelen határozat megváltoztatása még lehetséges‑e annak érdekében, hogy a kialakult helyzet összeegyeztethető legyen az uniós joggal. (
32
)
97.
Anélkül, hogy helyettesíteni akarnám e bíróságot ebben az értékelésben, azon tűnődöm, hogy a szabadságvesztés büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló döntés visszavonása a valóságban rendelkezik‑e az ítélt dolog jellemzőivel, vagy éppen ellenkezőleg, módosítható‑e a feltételes szabadságvesztés elveinek szellemében.
98.
Általánosságban ezek az elvek abból a szándékból fakadnak, hogy bizonyos bűncselekmények esetében korlátozzák a szankció végrehajtását, ha észszerű esély van a jövőbeli rehabilitációra, és feltételezhető, hogy az elítélt személy nem követ el további bűncselekményeket. Az igazságügyi szervek általában széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek arra vonatkozóan, hogy a változó körülmények fényében megítéljék, hogy a büntetés végrehajtását fel kell‑e függeszteniük valamikor, anélkül, hogy feltétlenül kötve lennének olyan korábbi döntésekhez, melyeket az akkor fennálló tényezők fényében hoztak.
99.
Ebből a szempontból nem hiszem, hogy bármilyen nehézséget jelentene, ha ugyanaz a bíróság, amely az érintett személy meghallgatása nélkül vonta vissza a büntetés végrehajtásának felfüggesztését, később, az érintett kérelmére és a TIR‑ben foglalt kötelezettségek be nem tartásával kapcsolatos indokainak meghallgatása után úgy döntene, hogy ismét felfüggeszti a szabadságvesztés végrehajtását.
100.
Ennek során a büntetés végrehajtását felfüggesztő bíróság számára mintául szolgálhatnának – a szükséges változtatásokkal –azok a szempontok, amelyek a 2016/343 irányelv (
33
) értelmében irányadóak a büntetőeljárás újbóli megindítására, amennyiben az elítélt személyt a távollétében ítélték el. (
34
)
101.
Igaz, hogy a 2016/343 irányelv, a tárgyaláson való jelenlét jogát illetően, nem alkalmazható a büntetés végrehajtásának felfüggesztésére (ami jellegénél fogva a tárgyalás utáni időszakra tehető). Ha azonban, mint itt is, szabadságelvonással járó eljárási döntésről van szó, és az érintett személyt önhibáján kívül nem tájékoztatták a döntés meghozatala előtti meghallgatáshoz való jogáról, (
35
) úgy vélem, hogy a 2016/343 irányelv olyan kritériumokat állapít meg, amelyek analógia útján erre az esetre is átültethetők.
102.
E kritériumok alkalmazása egy olyan személy esetében, aki rajta kívül álló okból nem jelent meg a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonásáról szóló tárgyaláson (mivel nem ismerte az eljárás nyelvét, nem rendelkezett fordítással és tolmácsolással, nem volt tisztában a TIR‑ből eredő kötelezettségekkel), azt jelentené, hogy az eljárás lefolytatását követően, miután a döntést meghozták, tájékoztatni kell őt a távollétében végzett cselekményekről. Ezt követően dönthet úgy, hogy nem hivatkozik a távolmaradására e cselekmények jogszerűségének vitatása érdekében, vagy pedig úgy, hogy részt kíván venni ezeken az eljárási cselekményeken, ezért kéri a megismétlésüket. (
36
)
103.
Ezek a megfontolások azt mutatják, hogy a jogbiztonság érdekében a jogerőre emelkedéssel járó visszafordíthatatlanság által biztosított védelem véleményem szerint nem terjed ki az olyan bírósági határozatokra, amelyeket az érintett személy távollétében hoztak, mint a jelen esetben, amennyiben az érintett személy önhibáján kívül nem volt tudatában annak a kötelezettségnek (a tartózkodási hely megváltoztatásának tilalma), amelynek be nem tartása a szabadságától való megfosztásához vezetett.
104.
Amennyiben azonban a kérdést előterjesztő bíróság a fentiek ellenére ragaszkodik ahhoz, hogy a szóban forgó bírósági határozatok az ítélt dolog erejével bírnak, meg kell vizsgálni, hogy a res iudicata mennyiben jelent leküzdhetetlen akadályt az uniós jog azon szabályainak alkalmazása előtt, amelyek megsértését maga az eljáró bíróság is elismeri.
105.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatában az ítélt dolognak mint az uniós jog alkalmazásának elsőbbségét korlátozó tényezőnek a kezelése véleményem szerint még nem érett meg annyira, hogy az uniós joggal ellentétes nemzeti ítéletek esetében eloszlassa az intézmény által felvetett összes kétséget. (
37
)
106.
Első megközelítésben a Bíróság elfogadta, hogy az ítélt dolog, amely a jogbiztonság elvének szükségszerű velejárója, elsőbbséget élvezhet az uniós szabályok megsértésével kapcsolatos egyéb megfontolásokkal szemben, így a jogerős bírósági határozatok – mivel azokat nem támadták meg a jogszabályban előírt határidőn belül – megtámadhatatlanná válnak. (
38
)
107.
A Bíróság azonban később – a Lucchini ítélet (
39
) óta egyre egyértelműbb módon – kivételeket vezetett be az ítélt dolog abszolút érvényesülése alól, kiterjesztve ily módon az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének relevanciáját, mely elvek az uniós jog és a tagállamok azon szabályai közötti kölcsönhatást szabályozzák, mely szabályokat az eljárási autonómiájuk alapján fogadtak el. (
40
)
108.
A Bíróság közelmúltbeli ítéletei (
41
) kiszélesítették az ítélt dolog erejével bíró nemzeti bírósági határozatok visszavonhatatlansága alóli kivételek körét, éppen a tényleges érvényesülés elvére hivatkozva, hogy kivédjék az uniós jogszabályok alkalmazásának mellőzését. (
42
)
109.
A tényleges érvényesülés elvével kapcsolatban a Bíróság ítélkezési gyakorlata megköveteli a nemzeti szabályok elemzését, mérlegelve azok helyét az eljárás egészében. „Adott esetben figyelembe kell venni azokat az alapelveket, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság elve és az eljárás szabályos lefolytatásának elve”. (
43
)
110.
A jelen ügyhöz hasonló körülmények között, amikor az uniós jog megsértése egyszerre jelenti a Charta 47. cikkének és 48. cikke (2) bekezdésének megsértését, amelyek a tisztességes eljáráshoz való jogot és a vádlott védelemhez való jogának tiszteletben tartását rögzítik, a nemzeti bíróságnak biztosítania kell, hogy e jogokat ne fosszák meg lényegüktől, és olyan eljárási megoldást kell találniuk a saját jogrendszerükben, amely lehetővé teszi, hogy e jogok érvényesíthetőek legyenek.
111.
A tárgyalás során a portugál kormány kitartott amellett, hogy található ilyen megoldás a CPP‑n belül, amely felhatalmazza az ítéletet hozó bíróságot, hogy megváltoztassa a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésének visszavonásával kapcsolatos döntését, még akkor is, ha azt határidőn belül nem támadták meg.
V. Végkövetkeztetések
112.
A fenti értékelésre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal da Relação de Évora (évorai fellebbviteli bíróság) által előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
„A büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 2010. október 20‑i 2010/64/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv, valamint a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22‑i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv:
–
Nem alkalmazható azokra az eljárási cselekményekre, amelyekre azon kérdés végleges eldöntését követően kerül sor, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette‑e azt a bűncselekményt, amely miatt büntetőeljárás indult ellene.
–
Alkalmazható azonban a fent említett végleges döntést megelőző eljárási cselekményekre, valamint az azokból eredő, későbbi cselekményeket érintő következményekre, amennyiben az előbbi cselekmények megsértették a rájuk vonatkozó jogokat.
–
Nem ellentétes velük az a nemzeti jogszabály, amely az eljárás nyelvét nem értő terhelt számára a tolmács kijelölésének és a lényeges eljárási iratok lefordításának elmulasztása esetére relatív (megtámadáshoz kötött) érvénytelenséget ír elő, amennyiben: a) az érvénytelen cselekmény megtámadására nyitva álló észszerű határidő attól az időponttól kezdődik, amikor az érintett személyt az általa értett nyelven tájékoztatják a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogáról; és b) tiszteletben tartják az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkét és 48. cikkének (2) bekezdését, amelyekben a tisztességes eljáráshoz való jogot és a vádlott védelemhez való jogának tiszteletben tartását rögzítik.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 2010. október 20‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 280., 1. o.).
(
3
)	A büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 142., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 39., 28. o.).
(
4
)	A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv (a továbbiakban: CPP); a DL. 1987. február 17‑i 78/87. száma.
(
5
)	Ezek az esetek – az egyéb jogszabályokban megjelölteken kívül – a következők: a) a bíróságot alkotó bírák vagy esküdtek nem megfelelő számban való jelenléte, vagy az összetételük meghatározásának módjára vonatkozó jogszabályok megsértése; b) az eljárás 48. cikk szerinti előmozdításának elmulasztása az ügyészség részéről, valamint az ügyészség távolmaradása azoktól a cselekményektől, amelyeknél a megjelenése szükséges; c) a vádlott vagy védője távolmaradása azokban az esetekben, amelyekben a törvény megköveteli a megjelenésüket; d) a nyomozás vagy vizsgálat elmulasztása azokban az esetekben, amikor a törvény ezt kötelezően előírja; e) a joghatósági szabályok megsértése, a 32. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezések fenntartásával; f) különleges eljárás alkalmazása a törvényben meghatározott eseteken kívül.
(
6
)	Előzetes döntéshozatalra utaló határozat, II.‑III. pont. Ugyanebben a pontban a továbbiakban az olvasható, hogy sem az említett cselekményhez, sem a TIR megtételéhez nem rendeltek ki tolmácsot az „arguido” segítésére.
(
7
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 2.3. pontja.
(
8
)	Nevezetesen az „arguidová” nyilvánító és a bíróság előtti megjelenésre vonatkozó idézések (lásd a jelen indítvány 32. pontját).
(
9
)	Az elsőfokú bíróság ilyen értelmű döntést hozott, álláspontja szerint TL a TIR, a CPP 495. cikke (2) bekezdése alapján a portugál nyelven tett értesítés és a büntetés‑végrehajtás felfüggesztését visszavonó végzés érvénytelenségére hivatkozott.
(
10
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint a két irányelvet nem ültették át hivatalosan a portugál jogrendbe az átültetésre vonatkozó határidő lejárta előtt. A Bizottság arról számol be (írásbeli észrevételeinek 3. lábjegyzete), hogy 2021‑ben kötelezettségszegési eljárást kezdeményezett Portugália ellen amiatt, hogy nem ültette át megfelelően a két irányelvet. A portugál kormány a tárgyaláson azzal érvelt, hogy a CPP szabályainak gyakorlati alkalmazása összhangban van a 2010/64 és a 2012/13 irányelv tartalmával.
(
11
)	2015. október 15‑iCovaci ítélet (C‑216/14, EU:C:2015:686), 30. pont.
(
12
)	Az ellenkező álláspont alátámasztására a Bizottság a 2019. május 27‑iC‑508/18. és C‑82/19. PPU. sz. egyesített ügyekben hozott – az elfogatóparancsokról és az átadási eljárásokról szóló – OG és PI (Lübecki és zwickaui ügyészség) ítélet (EU:C:2019:456) 54. és 55. pontjára hivatkozik. Az említett ítélet 54. pontja kimondja, hogy „a tágan értelmezendő »eljárás« kifejezés kiterjedhet a büntetőeljárás egészére, vagyis a büntetőpert megelőző szakaszra, magára a büntetőperre és a bűncselekmény elkövetésében elmarasztalt személlyel szemben a büntetőbíróság által hozott jogerős határozat végrehajtási szakaszára”.
(
13
)	2016. június 9‑iBalogh ítélet (C‑25/15, EU:C:2016:423), 37. pont. Kiemelés tőlem.
(
14
)	2021. december 16‑i AB és társai (A közkegyelem visszavonása) ítélet (C‑203/20, EU:C:2021:1016), 70. pont.
(
15
)	A CPP a TIR‑t a „kényszerintézkedések” közé sorolja.
(
16
)	Elmarasztaló ítélet esetén a TIR joghatásai a büntetés letöltéséig fennmaradnak.
(
17
)	Hasonló összefüggés látható az eljárási cselekmények közötti 2017. október 12‑iSleutjes ítéletben (C‑278/16, EU:C:2017:757, 30. és 31. pont) is.
(
18
)	A jelen indítvány 44–50. pontjában foglaltakkal összhangban azon a véleményen vagyok, hogy ebben az összefüggésben a „szabadságelvonást elrendelő határozat” alatt az ítéletet megelőzően hozott bármely határozatot kell érteni, nem pedig az ítélet végrehajtása során hozott határozatokat. Ellenkező esetben a 2010/64 irányelv hatályát kiterjesztenénk.
(
19
)	2015. október 15‑iCovaci ítélet (C‑216/14, EU:C:2015:686), 50. pont: „a kérdést előterjesztő bíróságnak kell meghatároznia, hogy a tárgyalás mellőzésével hozott végzés ellen írásban benyújtott tárgyalás tartására irányuló kérelem lényeges iratnak minősül‑e, amelyet le kell fordítani, figyelembe véve többek között az alapeljárásban szóban forgó tárgyalás mellőzésével hozott végzésre alkalmazandó eljárásnak a […] jellemzőit, valamint az előtte folyamatban lévő ügy jellemzőit”
(
20
)	2014. szeptember 3‑iDeckmyn és Vrijheidsfonds ítélet (C‑201/13, EU:C:2014:2132), 15. pont.
(
21
)	A CPP 92. cikke csak a tolmácsolásra vonatkozik, az (írásbeli) fordításra nem. Nem okozhat túlzott nehézséget a 2010/64 irányelvvel kapcsolatos hiányosság orvoslása a tolmácsolás elvének az uniós joggal összhangban történő alkalmazását illetően, annak érdekében, hogy az említett cikkben foglalt szabály analógia útján kiterjedjen a lényeges eljárási iratok fordítására is, amint azt a portugál kormány a tárgyaláson állította. A CPP 92. cikkének értelmezése azonban kizárólag a portugál bíróságok hatáskörébe tartozik.
(
22
)	A 2012/13/ irányelv (25) preambulumbekezdése.
(
23
)	A 2010/64 irányelv (14) preambulumbekezdése. A 2012/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő eljárási jogok kumulatív felsorolásában a tolmácsoláshoz és a fordításhoz való jog kulcsfontosságú szerepet játszik: ezek nélkül a többi jogra vonatkozó információk nem lennének használhatók.
(
24
)	A 2021. március 2‑iProkuratuur (Az elektronikus hírközléssel kapcsolatos adatokhoz való hozzáférés feltételei) ítélet (C‑746/18, EU:C:2021:152) 41–44. pontjában felidézett és a 2022. április 5‑iCommissioner of An Garda Síochána és társai ítélet (C‑140/20, EU:C:2022:258) 127. pontjában megerősített elvek. Mindkét ítélet olyan bizonyítékok elfogadhatóságára vonatkozott, amelyeket a büntetőeljárás során az uniós szabályok megsértésével szereztek meg. Az elv értelemszerűen átültethető a büntetőeljárásra alkalmazandó uniós rendelkezések egyéb megsértésére is.
(
25
)	Lásd a jelen indítvány 21. lábjegyzetét. A Bizottság ugyanezen a véleményen van (írásbeli észrevételeinek 31. pontja), és hozzáteszi, hogy „úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság abból az elvből indul ki, hogy ez a rendelkezés (a CPP 120. cikke (2) bekezdésének c) pontja) analógia útján alkalmazható a fordítás hiányára.”
(
26
)	A portugál kormány a tárgyaláson nemcsak azt állította, hogy a CPP nemcsak felhatalmazza, a bírót, hanem kötelezi is, hogy ha olyan jogsértést észlel, mint amilyen itt történt, tegye meg a megfelelő intézkedéseket az elkövetett szabálytalanságok orvoslására.
(
27
)	A 2010/64 irányelv ötödik preambulumbekezdése kimondja, hogy „ez az irányelv tiszteletben tartja az említett jogokat, és azt ennek megfelelően kell végrehajtani.”
(
28
)	A tárgyaláson azonban mind a Bizottság, mind a portugál kormány azt állította, hogy a TIR megtételekor még csak nem is volt ügyvédi közreműködés. Ennek ellenőrzése az eljáró előterjesztő bíróság feladata.
(
29
)	Az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy véli, hogy az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a vádlottnak joga van a gyakorlati és hatékony, nem pedig az elméleti vagy látszólagos jogi segítségnyújtáshoz. Nem lehet szó hatékony jogi segítségnyújtásról, ha a kirendelt ügyvéd nem tesz eleget kötelezettségeinek. Lásd: EJEB, 2011. július 26‑i Huseyn és társai kontra Azerbayan ítélet (CE:ECHR:2011:0726JUD003548505) 180. §.
(
30
)	A portugál kormány a tárgyaláson kiemelte, hogy az ügyvéd közreműködése nem helyettesíti a CPP 63. cikkének (1) bekezdésében foglalt azon követelményt, hogy bizonyos eljárási cselekményeket a gyanúsítottal vagy vádlottal személyesen, számára érthető módon kell közölni.
(
31
)	Ez alatt a rendkívüli jogorvoslatot kell érteni, amely egyes jogrendszerekben lehetővé teszi a jogerős eljárási cselekmények meghatározott okokból történő megtámadását.
(
32
)	A tárgyaláson a portugál kormány azt állította, hogy az ítéletet hozó bíróság – annak ellenére, hogy nem nyújtottak be időben fellebbezést – rendelkezik ilyen jogkörrel.
(
33
)	A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.).
(
34
)	Lásd: 2022. május 19‑i Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (C‑569/20, EU:C:2022:401) a 2016/343 irányelv távollétében elítélt személyekre történő alkalmazásáról.
(
35
)	A CPP 495. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az elítélt személyt meg kell hallgatni a büntetés‑végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó feltételek teljesüléséről szóló döntés meghozatalakor.
(
36
)	Ez a helyzet a 2020. február 13‑iSpetsializirana prokuratura (A vádlott távollétében tartott tárgyalás) ítéletben (C‑688/18, EU:C:2020:94, 49. pont).
(
37
)	Lásd: Turmo, A.: „National res iudicata in the European Union: revisiting the tension between the temptation of effectiveness and the acknowledgement of domestic procedural law”, Common Market Law Review, 2021, 58. kötet, 2. szám, 361–390. o.
(
38
)	A Bíróság emlékeztetett „a jogerő elvének a mind az uniós jogrendben, mind a nemzeti jogrendekben tulajdonított jelentőségre.” Ugyanis mind a jog, mind a jogviszonyok stabilitásához, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosításához fontos, hogy ne lehessen többé vita tárgyává tenni azokat a bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerülését […] követően jogerőre emelkedtek.” 2015. október 6‑iTârșia ítélet (C‑69/14, EU:C:2015:662), 28. pont.
(
39
)	2007 július 18‑i ítélet (C‑119/05, EU:C:2007:434), 63. pont: Az uniós joggal „ellentétes a res iudicata elvét megállapító olyan nemzeti jogi rendelkezés alkalmazása, mint az olasz polgári törvénykönyv 2909. cikke, amennyiben annak alkalmazása akadályozza a közösségi jog megsértésével adott állami támogatás visszatéríttetését, amelynek a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét jogerőssé vált bizottsági határozat állapította meg.”
(
40
)	2014. július 10‑iImpresa Pizzarotti ítélet (C‑213/13, EU:C:2014:2067), 54. pont: „a tárgykörre vonatkozó uniós szabályozás hiányában a jogerő elve megvalósításának módjai a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján azok belső jogrendjébe tartoznak, tiszteletben tartva azonban az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.”
(
41
)	2020. április 2‑iCRPNPAC és Vueling Airlines ítélet (C‑370/17 és C‑37/18, EU:C:2020:260) 95. és 96. pont; 2022. május 17‑iMA ítélet (C‑600/19, EU:C:2022:394); 2022. május 17‑iSPV Project 1503 és társai ítélet (C‑693/19, EU:C:2022:395); 2022. május 17‑iImpuls Leasing România ítélet (C‑725/19: EU:C:2022:396); 2022. május 17‑iUnicaja Banco ítélet (C‑869/19, EU:C:2022:397).
(
42
)	Az egyenértékűség elvével kapcsolatban általában nem merülnek fel problémák: a jogerő ereje attól függetlenül érvényesül, hogy a nemzeti vagy az uniós jog alkalmazandó‑e, így az említett elv megsértése kizárt.
(
43
)	2015. október 6‑iTârșia ítélet (C‑69/14, EU:C:2015:662), 36. és 37. pont. Kiemelés tőlem.