Ideiglenes változat
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
2025. szeptember 10.(*)
„ Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – A pastaZARA Sublime európai uniós ábrás védjegy bejelentése – ZARA
korábbi európai uniós védjegy – Viszonylagos kizáró ok – A jóhírnév sérelmének hiánya – A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – A megjelölések közötti kapcsolat hiánya – A jóhírnevű védjegy tisztességtelen kihasználása veszélyének hiánya – A bejelentett védjegy használatára vonatkozó alapos ok fennállása ”
A T‑425/24. sz. ügyben,
a Ffauf Italia SpA (székhelye: Riese Pio X [Olaszország], képviselik: P. Creta, A. Lanzarini, B. Costa és V. Basilavecchia ügyvédek)
felperes
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselik: M. Chylińska és D. Gája, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó fél a Törvényszék előtti eljárásban:
az Industria de Diseño Textil, SA (székhelye: Arteixo [Spanyolország], képviselik: G. Marín Raigal, E. Armero Lavie és J. Oria Sousa‑Montes ügyvédek),
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
tagjai: A. Marcoulli elnök, V. Tomljenović (előadó) és L. Spangsberg Grønfeldt bírák,
hivatalvezető: G. Mitrev tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2025. május 8‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet(1)
1        Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetével a felperes Ffauf Italia SpA az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsa 2024. június 3‑i határozatának (R 1576/2023‑5. sz. ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) hatályon kívül helyezését kéri.
[omissis]
A felek kérelmei
12      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül megtámadott határozatot;
–        az EUIPO‑t és a beavatkozó felet kötelezze a költségek viselésére.
13      Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        tárgyalás tartása esetén a felperest kötelezze a költségek viselésére.
14      A beavatkozó fél lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
[omissis]
A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapított, egyetlen jogalapról
[omissis]
A bejelentett védjegy használatára vonatkozó alapos ok fennállásáról
95      A felperes lényegében arra hivatkozik, hogy több éven keresztül használt a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelöléseket, ami alapos indoknak minősül a bejelentett védjegy használatára.
96      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a jóhírnevű védjegy tekintetében sérelmet okozó védjegy használatát lehetővé tevő alapos ok fennállását megszorítóan kell értelmezni (2016. március 16‑i The Body Shop International kontra OHIM – Spa Monopole [SPA WISDOM] ítélet, T‑201/14, nem tették közzé, EU:T:2016:148, 65. pont).
97      Az „alapos ok” fogalmát továbbá nem lehet úgy értelmezni, hogy az csupán objektív kényszerítő okokat ölel fel, hanem a jóhírnevű védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használó harmadik személy szubjektív érdekeivel is összefügg (lásd analógia útján: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet, C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. pont).
98      Így tehát a jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölés használója, ahogyan az a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 8. cikkének (5) bekezdéséből következik, hivatkozhat valamely „alapos okra” e megjelölés használata céljából, amely az említett rendelet azon általános céljának egyik kifejezése, hogy egyensúlyba hozza egyrészről a védjegyjogosultnak a védjegy alapvető funkciójának a biztosításában fennálló érdekét, másrészről valamely harmadik fél azon érdekét, hogy az üzleti életben ilyen megjelölést használhasson az általa értékesített áruinak és szolgáltatásainak megjelölésére (lásd: 2018. május 30‑i Tsujimoto kontra EUIPO ítélet, C‑85/16 P és C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
99      Ezenkívül az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölés harmadik személy általi használata a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében alapos oknak minősíthető, amennyiben bizonyítást nyer, hogy e megjelölést egyrészt az említett jóhírnevű védjegy bejelentését megelőzően, másrészt jóhiszeműen használták, amit különösen az említett megjelölésnek az érintett vásárlóközönség körében fennálló elterjedtségét és hírnevét, a szóban forgó áruk és szolgáltatások közötti hasonlóság mértékét, valamint a megjelölés szóban forgó áruk tekintetében történő használatának gazdasági és kereskedelmi jelentőségét figyelembe véve kell értékelni (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet, C‑65/12, EU:C:2014:49, 60. pont).
100    A fenti megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni, hogy még ha bizonyítást nyerne is, hogy az érintett vásárlóközönség rokonítja egymással az ütköző megjelöléseket, és a bejelentett védjegy tisztességtelenül kihasználja a korábbi védjegy jóhírnevét, a fellebbezési tanács helyesen juthatott‑e arra a következtetésre, hogy nem áll fenn alapos ok a „pastazara” szóelemet tartalmazó bejelentett védjegy használatára.
101    Először is, amennyiben a felperes azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy az nem vette figyelembe az általa benyújtott, a cégkivonatra és a védjegylajstromra vonatkozó bizonyítékokat, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat 99–106. pontja szerint a fellebbezési tanács figyelembe vette a felperes különböző cégneveit, például 1978‑tól kezdődően a PASTAZARA Sas di Dalla Costa Roberto & C.‑t, és 1988‑től a pastaZARA SpA‑t. Ezenkívül figyelembe vette a felperes által az 1960‑as évek óta bejelentett ZARA és pastaZARA védjegyeket, az 1968‑ban bejelentett pastaZARA ábrás védjegy olasz lajstromozásának példájára hivatkozva.
102    Egyébiránt hangsúlyozni kell, hogy a felperes valamennyi védjegye, amelyeket a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 101–103. pontjában vizsgált, tartalmazza a „pastazara” szóelemet, amely azonos vagy nagyon hasonló a bejelentett védjegyben szereplő szóelemhez, és amelyre a fellebbezési tanács az ütköző megjelölések hasonlóságára vonatkozó megállapítását alapította. Ezenkívül a fellebbezési tanács által említett ábrás védjegyek jelentős része tartalmazza a bejelentett védjegyben szereplő ábrás elemet, amelyen egy búzát hordó nő látszik, a háttérben vidéki tájjal.
103    Következésképpen meg kell állapítani, hogy a felperes a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelöléseket a korábbi ZARA védjegy bejelentését megelőzően, azaz 2001. július 3‑án, sőt, még e védjegy 1980‑as és 1990‑es években történt elterjedését megelőzően is használta áruinak forgalmazására, ami a fenti 36. pontban említettek szerint a védjegy hírnevének megszerzését eredményezte.
104    Ezek a körülmények jelentősen eltérnek azoktól, amelyek a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 104. pontjában hivatkozott, 2012. július 6‑i Jackson International kontra OHIM – Royal Shakespeare (ROYAL SHAKESPEARE) ítélethez (T‑60/10, nem tették közzé, EU:T:2012:348) vezető ügyben relevánsak voltak. Ellentétben ugyanis azzal, amit a fellebbezési tanács a jelen ügyben tévesen állapított meg annak alátámasztása érdekében, hogy a bejelentett védjegy használatára alapos ok áll fenn, a felperes nem a bejelentett védjegy múltbeli használatára, hanem egyrészt arra a tényre vonatkozó bizonyítékokat nyújtott be, hogy az ilyen védjegy más olyan védjegyeken alapul, amelyeknek a felperes a jogosultja, így például a pastaZARA ábrás védjegyeken, valamint a „Zara” néven, mivel az a felperes identitásához és történetéhez kapcsolódik, másrészt pedig, hogy a felperes az áruit évtizedeken át ezen ábrás védjegyekkel forgalmazta.
105    Másodszor, a megtámadott határozat 106. pontjából kitűnik, hogy a fellebbezési tanács figyelembe vette a felperes által a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölések jóhiszemű használatának bizonyítása érdekében benyújtott bizonyítékokat, különösen a történetére, az említett „pastazara”
szóelemet tartalmazó védjegyek különböző nemzeti és nemzetközi lajstromozásaira, valamint a felperesnek a pastaZARA ábrás védjegy változatait bemutató számláira, csomagolásaira, katalógusaira és szórólapjaira támaszkodva. Így a fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy e bizonyítékok azt támasztják alá, hogy a „Zara” név felperes általi használata a felperes vállalkozásának valódi eredetéhez kapcsolódik, amely a dalmát Zára városában, a mai Zadarban (Horvátország) volt az 1930‑as években, egészen 1943‑ig, és hogy a felperes már a korábbi védjegy 2001. évi lajstromozását megelőzően, sőt a ZARA védjegynek a beavatkozó fél által 1975‑ben történt első használatát megelőzően is használta a „Zara” nevet tartalmazó megjelöléseket tészták, illetve hasonló áruk megjelölésére, különösen Európában. Nem lehet megkérdőjelezni ezt az értékelést, amely végeredményben nem vitatott.
106    Harmadszor, a fenti 102. pontban említett bizonyítékokból kitűnik, hogy a felperes a „pastazara” szóelemet tartalmazó nemzetközi védjegyek jogosultja volt, amelyek az Unión belül számos állam területét lefedték, nevezetesen Ausztriát, Németországot, a Benelux
államokat, Bulgáriát, Horvátországot, a Cseh Köztársaságot, Franciaországot, Magyarországot, Portugáliát, Romániát, Szlovákiát és Szlovéniát. Ezenkívül a felperes által benyújtott számlák, csomagolások, katalógusok és szórólapok, amelyekre a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 103. pontjában utalt, azt mutatják, hogy ezen államok közül több tagállamban, valamint Dániában, Észtországban, Görögországban, Írországban, Olaszországban, Litvániában, Lettországban, Lengyelországban és Svédországban is forgalmaztak tésztákat „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölésekkel. E bizonyítékok azt mutatják, hogy a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölések a fenti 99. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében az Unió jelentős részén nagymértékben elterjedtek.
107    Negyedszer, a „Zara” névnek a felperes általi, identitásához és történetéhez kapcsolódó használata, valamint a „pastazara” szóelemet tartalmazó, általa lajstromoztatott és az árui forgalmazása során használt különböző védjegyek, amelyekre a megtámadott határozat 103. és 106. pontja utal, a fenti 99. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölések használatának gazdasági és kereskedelmi jelentőségét igazolják a felperes számára.
108    Ötödször, ami a szóban forgó áruk hasonlóságának mértékét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 82. pontban megállapításra került – a fellebbezési tanács elismerte, hogy a jóhírnevű védjeggyel jelölt divatárukban és a bejelentett védjeggyel érintett tésztákban nincs semmi közös, mivel nem egymást nem kiegészítő és nem egymással nem versengő áruk, és általában eltérő ágazatokban tevékenykedő, különböző vállalkozások kínálják őket.
109    Hatodszor, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 107. pontjában úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben nem áll fenn alapos ok a bejelentett védjegy használatára, mivel a felperes nem bizonyította, hogy a „zara” szó használata szükséges a bejelentett védjeggyel érintett áruk forgalmazásához, a beavatkozó féllel nem áll fenn a bejelentett védjegy engedélyezésére vonatkozó előzetes megállapodás, továbbá nincs bizonyíték az említett védjegy promóciójára és reklámozására fordított befektetések értékére és a védjegy érintett vásárlóközönség általi elfogadására vonatkozóan.
110    E tekintetben először is, amint arra a felperes lényegében hivatkozik, az ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az „alapos ok” fogalmának feltétele, hogy a megjelölés használata szükséges legyen a kérdéses áruk forgalmazásához. A 2016. március 16‑i SPA WISDOM ítélet (T‑201/14, nem tették közzé, EU:T:2016:148, 66. pont) alapjául szolgáló ügyben ugyanis, válaszul arra az érvre, hogy a szóban forgó megjelölésben a „spa” szó a kozmetikai termékek azonosítása tekintetében leíró, illetve általános jellegűvé vált, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nem nyert bizonyítást, hogy a „spa” szó használata szükségessé vált az említett áruk forgalmazásához. Ezek a körülmények azonban eltérnek a jelen ügyben releváns körülményektől, mivel nem egy állítólagosan szokásossá vált kifejezés használatáról van szó, hanem egy olyan név használatáról, amely szorosan kapcsolódik a felperes történetéhez és áruinak forgalmazásához.
111    Ezt követően meg kell jegyezni, hogy a fenti 99. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az „alapos ok” fogalma a szóban forgó megjelölés ismertségi szintjének, a reklámbefektetések és promóciós törekvések szintjének vagy a piaci részesedés mértékének megállapításától függ. Az említett ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy az alapos ok fennállásának megállapítása az összes releváns tényező átfogó vizsgálatát igényli, amelynek célja annak megállapítása, hogy a szóban forgó megjelölést a védjegybejelentést megelőzően ténylegesen használták‑e a piacon, és hogy e használat jóhiszeműen történt‑e (lásd ebben az értelemben, analógia útján: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet, C‑65/12, EU:C:2014:49, 60. pont).
112    Mindemellett a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 99–106. pontjában megvizsgált bizonyítékok – amint az a fenti 106. pontban megállapításra került – alátámasztják, hogy a felperes az Unió területének jelentős részén forgalmaz tésztákat a „pastazara” szóelemet tartalmazó különböző védjegyekkel. Ezenkívül a felperes által a különböző nemzeti bíróságok előtt kezdeményezett, a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölésekre hivatkozva indított peres eljárások, amelyekre a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 105. pontjában hivatkozik, tanúsítják a felperesnek az említett megjelölések használatának védelmére irányuló erőfeszítéseit.
113    Végül a fellebbezési tanács a felperes jóhiszeműségére vonatkozó állításait tévesen utasította el mint hatástalanokat. A 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében előírt feltétel átfogó vizsgálata során a jóhírnevű védjegyhez hasonló megjelölés használatára vonatkozó alapos ok fennállására hivatkozó személy jóhiszeműsége az egyik releváns tényező (lásd ebben az értelemben, analógia útján: 2014. február 6‑i Leidseplein Beheer és de Vries ítélet, C‑65/12, EU:C:2014:49, 56. pont).
114    A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy bár a fellebbezési tanács nem hagyta teljes mértékben figyelmen kívül a „pastazara” elemet tartalmazó megjelölések felperes általi használatára vonatkozó bizonyítékokat, amelyek közül egyeseket már évtizedekkel korábban lajstromoztak a 30. osztályba tartozó élelmiszerek vonatkozásában, és helyesen állapította meg, hogy a „Zara” név felperes általi használata a tevékenységének valódi eredetére vonatkozik, nem vonta le a következtetéseket ezekből a megállapításokból a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése szerinti alapos ok fennállásának megállapítása szempontjából releváns tényezők értékelése során.
115    Tekintettel ugyanis egyrészt a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelöléseknek a fenti 103. pontban megállapított, a jóhírnevű védjegy bejelentését megelőző, felperes általi használatára, másrészt azokra a bizonyítékokra, amelyekkel a fenti 99. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében igazolható a korábbi használat jóhiszeműsége, mint például a szóban forgó áruk hasonlóságának a megtámadott határozat 76. pontjában megállapított hiánya, valamint a megtámadott határozat 99–106. pontjában említett, a felperes tevékenységeinek történetére és a korábban Zára nevet viselő várossal való kapcsolatára, a „pastazara” szóelemet tartalmazó megjelölésekkel ellátott áruknak az Unió területének jelentős részében történő forgalmazásának mértékére, a felperesnek e használat védelmére irányuló erőfeszítéseire, valamint az említett megjelöléseknek a felperes tevékenységei tekintetében történő használatának gazdasági és kereskedelmi jelentőségére vonatkozó különböző bizonyítékokra, a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a felperes nem bizonyította a „pastazara” szóelemnek a bejelentett védjegyben való használatára vonatkozó, a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében vett alapos ok fennállását.
116    Következésképpen a felperes által felhozott egyetlen jogalap harmadik részének a fenti 91. pontban megállapítást nyert helyt adásán túlmenően az említett jogalap ötödik részének is helyt kell adni, és következésképpen a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni.
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsának 2024. június 3‑i határozatát (R 1576/2023‑5. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.
2)      Az EUIPO viseli saját költségeit, valamint a Ffauf Italia SpA részéről felmerült költségek felét.
3)      Az Industria de Diseño Textil, SA viseli saját költségeit, valamint a Ffauf Italia részéről felmerült költségek felét.
Marcoulli
Tomljenović
Spangsberg Grønfeldt
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. szeptember 10‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: angol.
1      A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.