62002CC0415_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
A jelen ügyben az Európai Közösségek Bizottsága keresetet nyújtott be annak megállapítása iránt, hogy a Belga Királyság nem teljesítette a tőkeemelést terhelő közvetett adókról szóló, 1969. július 17-i 69/335/EGK irányelv(2) (a továbbiakban: 69/335 irányelv vagy az irányelv) 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, mivel – e rendelkezéssel ellentétben – adót vet ki gazdasági társaság alapítása vagy befektetési alap létrehozása, tőkeemelés vagy kötvénykibocsátás során kibocsátott új értékpapíroknak a jegyzőkre történő átruházására, valamint, amennyiben bemutatóra szóló értékpapírról van szó, a jegyzőknek történő birtokbaadására.
I – Jogi háttér
A közösségi szabályozás
1. A 69/335 irányelv 10. cikke értelmében:
„A tőkeilletéktől eltekintve a tagállamok nem számíthatnak fel semmilyen adót vagy illetéket a nyereségszerzési céllal működő társaságoknak, egyesületeknek vagy jogi személyeknek:
a) a 4. cikkben említett ügyletek tekintetében(3) ;
b) a 4. cikkben említett ügyletek keretében a hozzájárulások, hitelek vagy szolgáltatások teljesítése tekintetében;
c) nyilvántartásba vétel vagy más alaki követelmény tekintetében, amelyre egy nyereségszerzési céllal működő társaságnak, egyesületnek vagy jogi személynek van szüksége a jogi forma alapján a tevékenység gyakorlásának megkezdése előtt [helyesen: – jogi formája alapján – tevékenysége gyakorlásának megkezdése előtt szüksége van].”
2. Az irányelv 11. cikke ezen túlmenően megállapítja, hogy:
„A tagállamok semmilyen adót nem vetnek ki, amely:
a) értéktőzsdei megjelenéssel, kibocsátással, jegyzésre engedélyezéssel függ össze, s amely a piacon elérhetővé vagy forgalomképessé teszi a részvényeket és más hasonló jellegű értékpapírokat, vagy az ilyen értékpapírokat megtestesítő bizonyítványokat, függetlenül a kibocsátótól [helyesen: a részvények, tagsági jogokat megtestesítő értékpapírok, illetve egyéb hasonló jellegű értékpapírok, illetve azokat megtestesítő okiratok előállításával, kibocsátásával, tőzsdei bevezetésével, forgalomba hozatalával vagy kereskedelmével függ össze, függetlenül a kibocsátó személyétől];
b) hitel, beleértve az államkötvényeket, amelyet adósságlevelek vagy más forgalomképes értékpapírok kibocsátásával vesznek fel, függetlenül a kibocsátótól, vagy a kapcsolódó formai követelményektől; vagy amely értéktőzsdei megjelenéssel, kibocsátással, jegyzésre engedélyezéssel függ össze, amely műveletek a piacon elérhetővé vagy kereskedelemre alkalmassá teszik az ilyen adósságleveleket vagy más forgalomképes értékpapírokat [helyesen: a kötvény vagy más átruházható értékpapír kibocsátása útján felvett hitelekkel – beleértve az államkötvényeket is –, valamint e kötvények, illetve egyéb átruházható értékpapírok előállításával, kibocsátásával, tőzsdei bevezetésével, forgalomba hozatalával vagy kereskedelmével függ össze, a kibocsátó személyétől, valamint az irányadó formai követelményektől függetlenül].”
3. Azonban a 12. cikk értelmében:
„(1) A 10. és 11. cikktől függetlenül, a tagállamok kivethetik a következőket:
a) illetékek értékpapírok átruházására, átalánydíjas formában vagy másként”.
A nemzeti szabályozás
4. A code des taxes assimilées au timbres (az illetékhez hasonló adókról szóló belga törvénykönyv, a továbbiakban: CTAT) 120. és 121. cikkei értelmében a Belgiumban megkötött vagy teljesített tőzsdei ügyleteket terhelő adó (taxe sur les opérations de bourse; a továbbiakban: TOB), hatálya alá tartozik különösen minden belga vagy külföldi tőkére vonatkozó részvény vagy kötvény – nyilvános kibocsátás, nyilvános ajánlat vagy eladás formájában – a jegyzőre történő átruházása.
5. A CTAT 159. cikke értelmében ezen túlmenően a bemutatóra szóló értékpapírok átadását terhelő adó (taxe sur les livraisons de titres au porteur; a továbbiakban: TLT) hatálya alá tartozik többek között minden, belga vagy külföldi, bemutatóra szóló értékpapír jegyzés alapján történő birtokbaadása.
II – A tényállás és az eljárás
6. Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a tőzsdei ügyleteket és a bemutatóra szóló értékpapírok átadását terhelő adók ellentétesek a 69/335 irányelv 11. cikkével, 1999. május 10-i levelében felszólította a Belga Királyságot, hogy két hónapon belül terjessze elő észrevételeit. A belga hatóságok 1999. augusztus 2-i levelükben válaszoltak a Bizottságnak. Ezt a választ a Bizottság nem találta kielégítőnek, így 2000. január 26-án indokolással ellátott véleményt küldött a Belga Királyságnak, amelyben felhívta arra, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket a szóban forgó kötelezettségszegés megszüntetésére. Miután ezen állam megtagadta, hogy megfeleljen az e véleményben foglaltaknak, a Bizottság 2002. november 19-én benyújtotta a jelen keresetet.
7. A Bírósághoz a Bizottság és a Belga Királyság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
III – Jogi elemzés
8. Amint már említettem, a Bizottság azt állítja, hogy a Belga Királyság a két vitatott adóval megsértette a 69/335 irányelv 11. cikkét, amely megtiltja bármely adó kivetését az értékpapírok kibocsátására. A Bizottság szerint ugyanis a fent hivatkozott tilalom szükségszerűen kiterjed a vitatott adókra is, mivel ezek olyan ügyletekre vonatkozván, mint az új értékpapírok átruházása és birtokbaadása, valójában ezen értékpapírok kibocsátását terhelik, akár valamely társaság alapítása vagy tőkeemelése során történő részvénykibocsátásról, akár valamely befektetési alap létrehozásáról vagy kötvénykibocsátásról van szó.
9. A belga kormány nem fogadja el ezt az álláspontot, és a későbbiekben részletezett érvekre hivatkozik.
10. Részemről úgy vélem, hogy a Bírósággal egyetértésben, a kérdés jobb megközelítéséhez először is arra kell emlékeztetni, hogy a 69/335 irányelv célja, hogy „előmozdítsa a tőke szabad mozgását, ami elengedhetetlen az olyan gazdasági unió létrehozásához, amelynek jellemzői hasonlóak egy belső piacéhoz”(4) .
11. E cél elérése érdekében az irányelv olyan rendszert hozott létre, amelynek alapján a tőkefelhalmozást egyetlen adó terheli (a tőkeilleték), amely „a közös piacon belül egyszer kerül kivetésre, és minden tagállamban egyenlő mértékű”(5), kizárván minden más természetű vagy mértékű adót, az irányelv 12. cikkében kifejezetten felsoroltak kivételével(6) .
12. Mindez világosan kiderül egyrészt az irányelv javaslatához csatolt jelentésből, amely megállapította, hogy „a jelen irányelvtervezet előírja a tőkeilleték kivételével minden, a tőkefelhalmozásra kivetett közvetett adó eltörlését ”(7), másrészt pedig magának az irányelvnek az utolsó preambulumbekezdéséből, amely megállapítja, hogy „más közvetett adók fenntartása, amelyek a tőkeilletékhez vagy az értékpapírra kivetett adóhoz hasonló jellemzőkkel rendelkeznek, meghiúsíthatná az ezen irányelvben előírt intézkedéseket, és ezért ezen adókat el kell törölni”.
13. A Bizottság tehát helyesen következtet arra, hogy az irányelv 11. cikkében előírt tilalom alatt, amely szerint „semmilyen adó [nem vethető ki], amely […] a részvények, tagsági jogokat megtestesítő értékpapírok és egyéb hasonló jellegű értékpapírok […] kibocsátásával” függ össze, nem kizárólag a kibocsátó társaság által újonnan előállított értékpapírok – szűk értelemben vett – kibocsátása értendő, hanem szükségszerűen ezen értékpapíroknak a jegyzőre való átruházása, illetve birtokbaadása is. Mindez annál az egyszerű oknál fogva van így, mert a tőke nem légüres térben mozog, tehát gyűjtése – akár társaság alapítására, akár tőkeemelésre vagy kötvénykibocsátásra irányul – nem történhet az újonnan kibocsátott értékpapíroknak a jegyzőkre való átruházása vagy birtokukba adása nélkül. Gazdasági szempontból ezen ügyletek adóztatása nem jelent mást, mint kibocsátásuk, tehát lényegében az általuk megtestesített tőke gyűjtésének adóztatását.
14. Következésképpen az irányelv 11. cikke szerinti „kibocsátást” úgy kell értelmezni, hogy ez magában foglalja az értékpapíroknak a jegyzőkre történő átruházását (bemutatóra szóló értékpapírok esetében azok birtokbaadását) is.
15. Ezt az álláspontot közvetett módon megerősíti a Bíróság ítélkezési gyakorlata is, amely az irányelv célkitűzésével összhangban, egyértelműen támogatta a vizsgált rendelkezés kiterjesztő értelmezésének szükségét.
16. A Bíróság ugyanis a fent hivatkozott FECSA és ACESA egyesített ügyekben 1998. október 27-én hozott ítéletében megállapította, hogy „a [69/335] irányelv 11. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely kötvény adóztatásának tilalma magában foglalja annak tilalmát is, hogy megadóztassák a kötvény törlesztését”. Mégpedig azért, mert „bár igaz […], hogy [e cikk] nem említi kifejezetten a kötvény törlesztését, ez nem jelenti azt, hogy a kötvénykibocsátás adóztatásának tilalma, de annak a kötvény törlesztésekor való engedélyezése ne képezné – az irányelv célkitűzésével ellentétben – a kötvény, mint valamely tőkefelhalmozásra irányuló ügylet egészének
adóztatását”(8) .
17. A kötvények kibocsátása bármilyen formában történő adóztatásának abszolút tilalma pedig a „tőkefelhalmozásra irányuló ügylet egészére” vonatkozik, tehát az ennek konkrét megvalósításához nélkülözhetetlen ügyletekre is.
18. A belga kormány szerint viszont az értékpapíroknak a 11. cikk szerinti „kibocsátását” meg kell különböztetni az értékpapíroknak a jegyzők általi megszerzésétől, aminek következtében az adóztatási tilalom csak az első esetre vonatkozna.
19. Ezt a belga kormány szerint közvetve szintén megerősíti a Tanácsnak egy egyébként következmény nélkül maradt, az értékpapírügyleteket terhelő közvetett adókról szóló irányelvjavaslata (COM/76/124 végleges) (a továbbiakban az 1976-os irányelvjavaslat)(9) . Ez a javaslat kifejezetten különbséget tett „az értékpapírok kibocsátása és az értékpapírok első [a kibocsátás során történő] megszerzése”(10) között, és a kibocsátást „az értékpapír kibocsátó általi átruházásaként” határozta meg(11), valamint kifejezetten megtiltotta mindkét ügylet adóztatását.
20. A belga kormány szerint, mivel a javaslat következmények nélkül maradt, a tagállamoknak jogában áll adót kivetni az értékpapírok első, kibocsátás során történő megszerzésére, és a 69/335 irányelv 11. cikkének értelmében kizárólag ezen értékpapírok „kibocsátását” nem adóztathatják.
21. Az érvelés számomra meglehetősen erőltetettnek tűnik. Emellett azonban a Bizottsághoz hasonlóan ki kell emelnem, hogy a javaslatban szereplő különbségtételnek egészen más oka volt. A javaslat 2. cikkének (1) bekezdése ugyanis előírta, hogy „az értékpapírok [minden] visszterhes átruházása vagy megszerzése [tehát jegyezzük meg, a kibocsátás és az értékpapírok kibocsátás során való megszerzése is] különálló, adóköteles ügyletet képez”. Tisztázni kell tehát, hogy ha a javaslatból irányelv lett volna, a 69/335 irányelv 11. cikke szerinti tilalom egyébként is hatályban maradt volna mindkét, a különbségtétel tárgyát képező ügylet tekintetében. A javaslat tehát lényegében nem tett mást, mint megerősítette az irányelv 11. cikkében előírtakat.
22. Ami pedig különösen a TOB-ot illeti, a belga kormány a Bíróság ítélkezési gyakorlatára is hivatkozva(12) hozzáteszi, hogy az irányelv 11. cikke szerinti ügyletek tagállami adóztatásának tilalma a „tőketársaságokra” (vagyis az értékpapírok kibocsátóira) vonatkozik, és nem a befektetőkre (vagyis az értékpapírok első jegyzőire). Egyébként is, nem tartozik minden értékpapírügylet a TOB hatálya alá, hanem kizárólag azok, amelyekben hivatásos közvetítők is részt vesznek, mert célja az értékpapírügyletek tőzsdei megbízás alapján történő végrehajtásának adóztatása. Következésképpen a TOB-ot nem a kibocsátó társaságoknak, hanem kizárólag azon tőzsdei szereplőknek kell megfizetniük, akik ügyfeleik (vevők, eladók vagy jegyzők) javára ügynöki tevékenységet végeznek, még akkor is, ha később az adóterhet az utóbbiakra hárítják át. A belga kormány szerint ebből az következik, hogy ez az adó nem tartozik az irányelv hatálya alá.
23. Mindenekelőtt azonban meg kell állapítanom, hogy ezt az érvet a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában kizárólag az a tény támasztja alá, hogy a Bíróság a 69/335 irányelv vonatkozásában mindeddig csak a „tőketársaságokat” terhelő adót érintő jogviták esetében hozott határozatot. Számomra azonban egyértelműnek tűnik, hogy ez esetben csak véletlenszerű körülményről van szó, ami önmagában nem meggyőző érv.
24. Mindemellett egyébként nem értem, hogy a belga kormány érvelése miképpen érinti a jelen ügyben felvetődött kérdést. Ahogyan a Bizottság is hangsúlyozza, az irányelv arra szorítkozik, hogy kifejezetten és egész egyszerűen
tiltsa a tőkeilletéktől és a 12. cikkben felsoroltaktól eltérő adókat, az adóalanyok személyétől függetlenül, legyenek akár közvetítők vagy ezek befektető ügyfelei (amelyek végül a terhet viselik); a TOB jogszerűségének kérdése tehát továbbra is fennáll.
25. Nem tűnik meggyőzőnek az az érvelés sem, amit a belga kormány a TLT vonatkozásában (lásd a fenti 6. pontot) ad elő annak alátámasztására, hogy ez az adó nem tartozik az irányelv 11. cikkében foglalt tilalom alá. A belga kormány azt állítja, hogy az értékpapír kibocsátásának „dematerializált” ügyletét el kell különíteni az értékpapírnak a jegyző részére történő „materiális” birtokbaadásától. Ez utóbbi ügylet ugyanis teljesen különbözik és független az előzőtől, tehát önmagában is adóztatható. Mindezt az a funkció indokolná, amelyet a TLT a Belgiumhoz hasonló országban tölt be, ahol a bemutatóra szóló értékpapírok még fizikai formában léteznek. Éppen a belga pénz ügyi piacok modernizációja és a befektetők „dematerializált” értékpapírokkal való kereskedésének bátorítása céljából történt, hogy a vitatott jogszabály az illetékhez hasonló adót vezetett be a bemutatóra szóló értékpapírok birtokbaadása vonatkozásában.
26.
Ez utóbbi megállapítás kapcsán azonban meg kell jegyeznem, hogy az irányelv utolsó preambulumbekezdéséből az derül ki, hogy „ más közvetett adók
[…], amelyek az
[…] értékpapírra kivetett adóhoz hasonló jellemzőkkel rendelkeznek, meghiúsíthatná[k] az ezen irányelvben előírt intézkedéseket, és ezért ezen adókat el kell törölni”(13) .
27. Hasonlóképpen azt is említhetném, hogy a jelen ügy szempontjából nincs jelentősége, és egyébként sem indokolhatná a TLT-t az a tény, hogy ez utóbbi célja, hogy a belga pénzügyi piacok modernizálása érdekében visszaszorítsa az okiratként előállított értékpapírok birtokbaadását. Ez a cél elérhető lett volna eltérő, és az irányelvből eredő kötelezettségekkel összeegyeztethető eszközök révén, mint például annak megtiltása, hogy a tőketársaságok bemutatóra szóló értékpapírokat bocsássanak ki, ahogyan erre más tagállamokban is sor került.
28. A szóban forgó adó igazolása céljából a belga kormány által a bemutatóra szóló értékpapírok kibocsátása és a jegyzőnek való birtokbaadása között tett megkülönböztetés relevanciáját megcáfolandó, számomra a fenti 14. pontban kifejtett érvelés tűnik döntőnek, azaz hogy a tőkefelhalmozás szempontjából e két ügylet feltételezi egymást, és akár önmagában a második megadóztatása is a tőkefelhalmozásnak a tőkeilletéken túlmenő adóval való terhelését képezné, ami nyíltan összeegyeztethetetlen az irányelv fent említett célkitűzéseivel.
29. Végül tehát megállapíthatjuk, hogy a két vitatott adó tényállását – vagyis az új kibocsátású értékpapírok jegyzőkre történő átruházását (a TOB esetében) és az új kibocsátású, bemutatóra szóló értékpapíroknak a jegyzők birtokába adását (a TLT esetében) – a 69/335 irányelv 11. cikkének értékpapírok „kibocsátása” fogalmára kell visszavezetni, tehát a hivatkozott rendelkezés értelmében nem adóztatható ügyletnek kell minősíteni.
30. Másrészről azonban felvetődik még a kérdés, hogy mindazonáltal ezen ügyletekre lehet-e adót kivetni az irányelv 12. cikke (1) bekezdésnek a) pontja értelmében, amely, mint láttuk, a 11. (és a 10.) cikktől eltérően lehetővé teszi az „értékpapírok átruházásának” adóztatását.
31. A belga kormány szerint ugyanis ezt a cikket az ezt megelőző rendelkezésektől kifejezetten eltérést engedő módon fogalmazták meg, tehát oly módon, hogy szűkítsék az előző rendelkezések tilalmának hatályát. Ide tartozna tehát az értékpapírok átruházása (vagy birtokbaadása) a jegyzők részére.
32. A belga kormány szerint ennek a következtetésnek az a bizottság által hivatkozott érv sem mond ellent, hogy az értékpapírok „átruházásának” 12. cikkben található fogalma szükségképpen feltételezi, hogy ezen értékpapíroknak voltak korábbi tulajdonosai, tehát már megtörtént ezek átruházása – vagy ha bemutatóra szóló értékpapírokról van szó – birtokbaadása a jegyzők részére. Ennek az értelmezésnek nemhogy nyoma sincs a szövegben és a 69/335 irányelv előkészítő anyagaiban, hanem az egyenesen ellentmond a Codan-ügyben 1998. december 17-én hozott ítéletnek, amely – éppen e kormány állítása szerint – lehetőséget biztosít a 12. cikk tág értelmezésére(14) .
33. Ezt az állítást a Bizottság olyan érvekkel cáfolja, amelyek számomra meggyőzőbbnek tűnnek.
34. Általánosságban és elöljáróban a Bizottság úgy érvel, hogy az irányelv 12. cikkét, mint kivételt engedő rendelkezést, megszorítóan kell értelmezni, amelynek eredményeképpen az a lehető legkevésbé hat az irányelv céljára és hatályára. Hozzáteszem, hogy tehát nem ez a rendelkezés az, amelyet a 11. cikk kiterjesztő értelmezése kiüríthet, hanem éppen fordítva!
35. Ezt az értelmezést, amely mint ismeretes, megfelel a közösségi ítélkezési gyakorlat állandósult irányvonalának, a jelen ügyben, véleményem szerint, nem cáfolja a belga kormány által hivatkozott Codan-ügyben hozott ítélet.
36. Érdemes emlékeztetni arra, hogy ebben az ügyben egy Dániában székhellyel rendelkező tőketársaság vitatta, hogy a dán adóhatóság részvényátruházási adót vetett ki rá, azt állítván, hogy az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja csak a tőzsdén végrehajtott vagy a tőzsdén jegyzett társaságokra vonatkozó értékpapírügyletek adóztatását teszi lehetővé a tagállamok számára. Állításának alátámasztására az említett társaság a 12. cikk dán és német nyelvű szövegére hivatkozott, amelyek az összes egyéb nyelvi változatban használt „illetékek értékpapírok átruházására” kifejezés helyett a „tőzsdeügyletek illetéke” kifejezést tartalmazták. A Bíróság azonban nem fogadta el ezt az érvelést, főként pedig azt az elvárást, hogy a rendelkezés különböző nyelvi változatait eltérően lehessen értelmezni. A Bíróság megállapította, hogy „ha nem vennénk figyelembe, hogy az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontja nyelvi változatainak többsége tisztán fogalmaz, és ily módon különbséget tennénk a tőzsdén jegyzett és nem jegyzett társaságok között, az nem csak az irányelv egységes értelmezésének igényét sértené, hanem versenytorzulásához is vezetne, és ezeket a társaságokat a tőzsdei bevezetésre ösztönözné” (a fent hivatkozott Codan-ügyben hozott ítélet 29. pontja).
37. A Bíróság célja tehát ebben az esetben nem az volt, hogy kiterjesztő vagy megszorító értelmezést adjon az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának, hanem az, hogy a verseny torzulásának elkerülése érdekében biztosítsa a hivatkozott rendelkezés egységes értelmezését. Ugyanakkor úgy tűnik számomra, hogy a Codan-ügyben hozott ítélet nem támasztja alá a belga kormány által, a jelen ügyben, erre vonatkozóan fenntartott érvet.
38. A Bizottság álláspontja – amelyet magam is osztok – ellenben az, hogy a 12. cikket a jelen ügy tekintetében úgy kell értelmezni, hogy a rendelkezés az értékpapírok minden „átruházására” vonatkozik, a jegyzőkre történő átruházásuk (illetve bemutatóra szóló értékpapírok esetén birtokbaadásuk) kivételével.
39. Valóban, ezek az ügyletek jellegüknél fogva technikai értelemben nem az „átruházás”, hanem inkább az értékpapír „eredeti” szerzés fogalmába tartoznak, amely éppen a tulajdonjog első megszerzését alapozza meg. Kizárólag ezt követően lehet valódi értelemben vett „átruházásról” beszélni.
40. E tekintetben magától értetődik, hogy ha az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy értelmezzük, hogy a tagállamok jogosultak megadóztatni az értékpapíroknak a kibocsátó társaság által a jegyzőkre történő átruházását, értelmét veszítené az értékpapírok kibocsátása adóztatásának – a 11. cikkben előírt – tilalma, és nyíltan ellentmondana a fenti 35. pontban hivatkozott értelmezési feltételnek.
41. Ahogyan az a már hivatkozott 1976-os irányelvjavaslatból is kitűnik, igaz, hogy „a tőkepiac megfelelő működésének szempontjából az [összes] értékpapírügylet”(15) adóztatásának tilalma lenne a legjobb megoldás. Ebben a javaslatban ugyanakkor a Bizottság azt is kifejtette, hogy az ilyen tilalom szigorú alkalmazása „a tagállamok költségvetési szükségletei” miatt nem volna lehetséges.
42. E szükségletek kielégítésére a 69/335 irányelv 11. cikkében és az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontjában csak azon átruházási ügyletek adóztatására hatalmazza fel a tagállamokat, amelyek, mivel az első átruházás (vagy birtokbaadás) után következnek, nem tartoznak a tőkefelhalmozás körébe, és tényleges „értékpapír-átruházásnak” minősülnek.
43. Az ezzel ellentétes értelmezés – véleményem szerint – ellentmondana az irányelv már említett célkitűzéseinek és az ezekre hivatkozó ítélkezési gyakorlatnak. Nem hiszem, hogy komolyan kétségbe lehetne vonni azt, hogy az új kibocsátású értékpapírok közvetett adóztatásának fenntartása egyes államokban (másokban pedig nem) – az adók alanyaitól függetlenül – éppen olyan akadályát képezné a tőke szabad mozgásának, mint amelyet az irányelv el szándékozik törölni.
44. Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság akképpen határozzon, hogy a Belga Királyság – mivel adót vet ki a gazdasági társaság alapítása vagy befektetési alap létrehozása, tőkeemelés vagy kötvénykibocsátás során kibocsátott új értékpapíroknak a jegyzőkre történő átruházására, valamint, ha bemutatóra szóló értékpapírról van szó, a jegyzőknek történő birtokbaadására – a Belga Királyság nem teljesítette a 69/335 irányelv 11. cikkéből eredő kötelezettségeit.
IV – A költségekről
45. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság ezt kérte, és tekintettel a kereset eredményére vonatkozó álláspontomra, véleményem szerint ezt a kérelmet el kell fogadni.
V – Végkövetkeztetések
46. A fenti megfontolások alapján tehát azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
„1) A Belga királyság – mivel adót vet ki a gazdasági társaság alapítása vagy befektetési alap létrehozása, tőkeemelés vagy kötvénykibocsátás során kibocsátott új értékpapíroknak a jegyzőkre történő átruházására, valamint, ha bemutatóra szóló értékpapírról van szó, a jegyzőknek történő birtokbaadására – nem teljesítette a tőkeemelést terhelő közvetlen adókról szóló, 1969. július 17-i tanácsi 69/335/EGK irányelv 11. cikkéből eredő kötelezettségeit.
2) A Belga Királyságot kötelezze a költségek viselésére.”
(1) .
(2)
–
HL L 249., 25. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 11. o.
(3)
–
A 4. cikk felsorolja azokat a társasági ügyleteket, amelyekre ki kell
vetni a tőkeilletéket, mint például a tőketársaság alapítása vagy a tőketársaság bármilyen jellegű vagyoni hozzájárulással történő tőkeemelése [(1) bekezdés, a) és c) pontok]; valamint azokat az ügyleteket, amelyekre ezt az adót ki lehet
vetni, mint például a tőketársaság által felvett hitel, ha a hitelező jogosult a társaság nyereségéből való részesedésre [(2) bekezdés c) pont].
(4)
– 	A C‑71/91. és C‑178/91. sz., Ponente Carni és Cispadana Costruzioni egyesített ügyekben 1993. április 20-án hozott ítélet (EBHT 1993., I–1915. o.) 19. pontja.
(5)
– 	Ugyanott.
(6)
– 	A 36/86. sz., Dansk Sparinvest ügyben 1988. február 2-án hozott ítélet (EBHT 1988., 409. o.).
(7)
– 	Az 1964. december 14-i IV/COM(64) 526 végleges dokumentum 7. o. A kiemelés tőlem.
(8)
– 	A C‑31/97. és C‑32/97. sz., FECSA és ACESA egyesített ügyekben 1998. október 27-én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑649. o.) 18. és 19. pontja. A kiemelés tőlem.
(9)
– 	 HL C 133., 1. o.
(10)
– 	Lásd e javaslat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját, amely javaslat szerint kibocsátás alatt „az értékpapír kibocsátó általi átruházása értendő, ideértve a tartalékok tőkésítése során végzett átruházást is”.
(11)
– 	Lásd e javaslat mellékletének V. részét.
(12)
– 	A belga kormány ugyanazon ítéletekre hivatkozik, mint a Bizottság, különösen a fent hivatkozott Dansk Sparinvest ügyben és a 15/88. sz., Maxi Di SpA ügyben 1989. május 25-én hozott ítéletekre (EBHT 1989., 1391. o.).
(13)
– 	 A kiemelés tőlem.
(14)
– 	A C‑236/97. sz. Codan-ügyben 1998. december 17-én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑8679. o.).
(15)
– 	Lásd ezen irányelvjavaslat negyedik preambulumbekezdését.