Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. december 11.(1)
C‑655/24. sz. [Latranov](i)ügy
Rayonna prokuratura – grad Veliki Preslav (Veliki Preslav város – járási ügyészség, Bulgária)
kontra
EZ
(a Rayonen sad – Veliki Preslav [veliki preslavi kerületi bíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – 2005/212/IB kerethatározat – 2. cikk – 2014/42/EU irányelv – 3. és 14. cikk – Alkalmazási kör – (EU) 2024/1260 irányelv – 38. cikk – Alkalmazhatóság – Bűncselekmény elkövetési eszközeinek elkobzása – Gépjárművezetés ittas állapotban – A jármű elkobzása, illetve a jármű értékének elkobzása, amennyiben nem az elkövető tulajdonát képezi – Gépjármű, mint a bűncselekmény elkövetési eszköze ”
1.        A bolgár rendőrség megállított egy gépjárművet, hogy vezetőjét alkoholvizsgálatnak vesse alá. A vezetőt ittas gépjárművezetés bűncselekménye miatt elítélték, mivel véralkoholszintje meghaladta a törvényes határértéket.
2.        Az ítélet nyomán felmerült a kérdés, hogy el kell‑e kobozni a járművet, vagy – ha nem az elítélt személy tulajdonát képezi – az azzal megegyező értéket. A jelen ügyben a (házassági vagyonközösség körébe tartozó) jármű a vezető és házastársa tulajdonában állt.
3.        Az elkobzás tárgyában határozni hivatott bíróság több kérdést terjeszt a Bíróság elé. Az előterjesztő bíróság az első két kérdéssel összefoglalóan a következőket kívánja megtudni:
–        az ittas gépjárművezetés bűncselekménye az (EU) 2024/1260 irányelv,(2) az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta), illetve a 2005/212/IB kerethatározat(3) hatálya alá tartozik‑e.
–        ha e szabályozások valamelyike alkalmazandó, a vezetett gépjármű a bűncselekmény elkövetéséhez használt eszköznek minősül‑e.
I.      A jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2005/212 kerethatározat
4.        A 2. cikk („Elkobzás”) kimondja:
„(1)      A tagállamok megteszik a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy képesek legyenek – akár egészben akár részben – az egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények elkövetési eszközeinek, illetőleg a bűncselekményekből származó jövedelmeknek, vagy az ilyen jövedelmekkel megegyező értékű vagyonnak az elkobzására.
[…].”
5.        A 4. cikk („Jogorvoslat”) értelmében:
„A tagállamok megteszik az annak biztosításához szükséges lépéseket, hogy a 2. és 3. cikk hatálya alá tartozó intézkedések által érintett érdekelt felek jogaik megőrzése érdekében hatékony jogorvoslati lehetőségekkel rendelkezzenek.”
6.        Az 5. cikk („Védőintézkedések”) így szól:
„E kerethatározat nem érinti az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek – ideértve különösen az ártatlanság vélelmét – tiszteletben tartásának a kötelezettségét.”
2.      A 2014/42/EU irányelv(4)
7.        A 2. cikk („Fogalommeghatározások”) szerint:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
3.      »elkövetési eszközök«: bármilyen vagyontárgy, amelyet bűncselekmény vagy bűncselekmények elkövetéséhez bármely módon, részben vagy egészben használtak vagy használni szándékoztak;
[…].”
8.        A 3. cikk („Hatály”) felsorolja:
„Ez az irányelv a következők hatálya alá tartozó bűncselekményekre alkalmazandó:
a)      Egyezmény az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján, az Európai Közösségek tisztviselőit és az Európai Unió tagállamainak tisztviselőit érintő korrupció elleni küzdelemről (a továbbiakban: a tisztviselőket érintő korrupció elleni küzdelemről szóló egyezmény);
b)      a Tanács 2000. május 29‑i 2000/383/IB kerethatározata az euro bevezetésével kapcsolatos pénzhamisítás elleni, büntetőjogi és egyéb szankciókkal megvalósuló védelem megerősítéséről);
c)      a Tanács 2001. május 28‑i 2001/413/IB kerethatározata a nem készpénzes fizetőeszközökkel összefüggő csalás és hamisítás elleni küzdelemről;
d)      a Tanács 2001. június 26‑i 2001/500/IB kerethatározata a pénzmosásról, valamint a bűncselekményhez felhasznált eszközök és az abból származó jövedelmek azonosításáról, felkutatásáról, befagyasztásáról, lefoglalásáról és elkobzásáról;
e)      a Tanács 2002. június 13‑i 2002/475/IB kerethatározata a terrorizmus elleni küzdelemről;
f)      a Tanács 2003. július 22‑i 2003/568/IB kerethatározata a magánszektorban tapasztalható korrupció elleni küzdelemről;
g)      a Tanács 2004. október 25‑i 2004/757/IB kerethatározata a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályok megállapításáról;
h)      a Tanács 2008. október 24-i 2008/841/IB kerethatározata a szervezett bűnözés elleni küzdelemről;
i)      az Európai Parlament és a Tanács 2011. április 5‑i 2011/36/EU irányelve az emberkereskedelem megelőzéséről, és az ellene folytatott küzdelemről, az áldozatok védelméről, valamint a 2002/629/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról;
j)      az Európai Parlament és a Tanács 2011. december 13‑i 2011/93/EU irányelve a gyermekek szexuális bántalmazása, szexuális kizsákmányolása és a gyermekpornográfia elleni küzdelemről, valamint a 2004/68/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról;
k)      az Európai Parlament és a Tanács 2013. augusztus 12‑i 2013/40/EU irányelve az információs rendszerek elleni támadásokról és a 2005/222/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról
valamint egyéb olyan jogi eszközök, amelyek kifejezetten előírják, hogy ezt az irányelvet kell alkalmazni az azokban harmonizált bűncselekményekre.”
9.        A 14. cikk („A 98/699/IB együttes fellépésnek, valamint a 2001/500/IB és a 2005/212/IB kerethatározat egyes rendelkezéseinek felváltása”) előírja:
„(1)      Ezen irányelv felváltja […] a 2005/212/IB kerethatározat 1. cikkének első négy francia bekezdését és 3. cikkét azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, az e kerethatározatoknak a nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó határidővel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
[…].”
3.      A 2024/1260 irányelv
10.      A 33. cikk („Átültetés”) kimondja:
„(1)      A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2026. november 23‑ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
[…].”
11.      A 36. cikknek („A 98/699/IB együttes fellépés, a 2001/500/IB és a 2005/212/IB kerethatározat, a 2007/845/IB határozat és a 2014/42/EU irányelv felváltása”) megfelelően:
„(1)      Ez az irányelv felváltja a […] 2005/212/IB [kerethatározatot] […] azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, e tagállamoknak az említett eszközök nemzeti jogba történő átültetésére [előírt] határidővel kapcsolatos kötelezettségeinek a sérelme nélkül.
[…].”
B.      A bolgár jog. A Nakazatelen kodeks (büntető törvénykönyv)
12.      Az 53. cikk kimondja:
„(1)      A büntetőjogi felelősségtől függetlenül el kell kobozni az állam javára:
a)      […] az elkövető tulajdonában álló dolgokat, amelyeket a szándékos bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak vagy arra szántak; ha e dolgok nem állnak rendelkezésre, vagy azokat elidegenítették, akkor az ellenértékük elkobzását kell elrendelni;
[…].”
13.      A 343b. cikk a tényállásra alkalmazandó változata értelmében:
„(1)      […] A megfelelően bizonyított, 1,2 ezreléknél magasabb véralkoholszint mellett történő gépjárművezetés egy évtől három évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel, valamint kétszáz BGN‑től ezer (bolgár leváig [BGN]) terjedő pénzbüntetéssel büntetendő.
(2)      […] A megfelelően bizonyított, 0,5 ezreléknél magasabb véralkoholszint mellett történő, az (1) bekezdésben említett bűncselekmény miatt korábban jogerősen elítélt személy által végzett gépjárművezetés egytől öt évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel, valamint ötszáz BGN‑től ezerötszáz BGN‑ig terjedő pénzbüntetéssel büntetendő.
(3)      […] A kábítószerek vagy más hasonló anyagok megfelelően bizonyított fogyasztását követő gépjárművezetés egytől három évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel, valamint ötszáz BGN‑től ezerötszáz BGN‑ig terjedő pénzbüntetéssel büntetendő.
(4)      […] A (3) bekezdésben említett cselekmény ismételt elkövetése esetén a büntetés egytől öt évig terjedő szabadságvesztés‑büntetés, valamint ötszáz BGN‑től ezerötszáz BGN‑ig terjedő pénzbüntetés.
(5)      […] Az (1)‑(4) bekezdésben említett esetekben a bíróság az állam javára elkobozza a bűncselekmény elkövetéséhez használt és az elkövető tulajdonában álló gépjárművet, illetve kötelezi az elkövetőt a jármű értékének megfizetésére, amennyiben a jármű tulajdonosa más személy.
[…].”
II.    A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
14.      EZ 2024. július 27‑én Veliki Preslav városban (Bulgária) 3,23 ezrelékes véralkoholszinttel vezetett gépjárművet.(5)
15.      2024. augusztus 15‑én a vezető egyezséget kötött az ügyészséggel. EZ‑t az ugyanaznap jogerőre emelkedett ítéletben(6) jóváhagyott egyezség értelmében a következő büntetésekre ítélték:
–        egy év, három év próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetés,
–        500 BGN pénzbüntetés,
–        gépjárművezetéstől való eltiltás egy év és nyolc hónap időtartamra.
16.      Az EZ által vezetett jármű a házastársával alkotott házassági vagyonközösséghez tartozik. EZ felesége nem avatkozott be az eljárásba, mivel a tényállás idején hatályos nemzeti eljárási szabályok nem tették lehetővé.(7)
17.      Az elkobzásról szóló határozat meghozatala előtt a jármű tulajdonjogának EZ‑t megillető 50 %‑a tekintetében ideiglenes intézkedéseket hoztak.(8)
18.      A jármű értékének elkobzásáról való határozathozatal érdekében a Rayonen sad – Veliki Preslav (veliki preslavi kerületi bíróság, Bulgária) szükségesnek tartotta előzetes döntéshozatal céljából négy kérdés előterjesztését, amelyek közül a jelen indítvány tárgyát a Bíróság utasítására az első két kérdés képezi, és azokat ismertetem. E kérdések szövege a következő:
„1)      Alkalmazható‑e az alkohol és/vagy kábítószerek fogyasztását követően elkövetett közlekedési bűncselekményekre a [2024/1260] irányelv, a [Charta], illetve a [2005/212] kerethatározat?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén a bűncselekmény elkövetéséhez használt eszköznek minősül‑e a gépjármű a [2024/1260] irányelv 3. cikkének 3. pontja értelmében?”
III. A Bíróság előtti eljárás
19.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. október 9‑én érkezett a Bírósághoz.
20.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be a lengyel kormány és az Európai Bizottság.
21.      A bolgár kormány és a Bizottság vett részt a 2025. október 1‑jén tartott tárgyaláson.
IV.    Értékelés
A.      Előzetes észrevételek
22.      A bolgár jog értelmében az ittas gépjárművezetés bűncselekményének elkövetése a járműnek az állam javára történő elkobzását vonja maga után, ha a jármű az elkövető tulajdona, ha pedig más tulajdonát képezi, az elkobzás helyett a jármű értékének az állam javára történő megfizetését.(9)
23.      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szövegéből és az eljárásban részt vevő felek észrevételeiből az következik, hogy a jelen ügyhöz hasonló esetekben a jármű elkobzásának (illetve az elkobzást helyettesítő összeg megfizetésének, ha a jármű nem az elkövető tulajdonában van) elrendelésére vonatkozó kötelezettség abszolút jellegű.(10)
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
24.      Az eljáró bíróság mindenekelőtt azt szeretné megtudni, hogy a jogvitára alkalmazandó uniós szabályozás körébe tartozik‑e a 2024/1260 irányelv, a Charta, illetve a 2005/212 kerethatározat.
25.      A 2024/1260 irányelv 33. cikkének (1) bekezdése szerint „a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2026. november 23‑ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.”
26.      A Bizottság azt állítja,(11) hogy a Bolgár Köztársaság nem értesítette a 2024/1260 irányelv átültetéséről.(12)
27.      Ilyen körülmények között, és mivel az ittas járművezetés 2024. július 27‑én történt, a 2024/1260 irányelv ratione temporis nem alkalmazható.
28.      Az uniós jog szempontjából a jogvitát a 2005/212 kerethatározat alapján kell rendezni. Noha az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem említi, figyelembe kell venni, hogy a tényállás idején hatályos 2014/42 irányelv is alkalmazható lehet‑e.
29.      Közismert, hogy a Bíróság az uniós jog olyan értelmezési szempontjaival szolgálhat az előterjesztő bíróság részére, amelyeket e bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló végzésében nem említett.(13)
30.      Az előterjesztett kérdésekre adandó válasz ezért nem korlátozható a 2005/212 kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdésére, hanem a 2014/42 irányelv lehetséges hatását is értékelnie kell.
31.      Tekintettel a 2005/212 kerethatározatnak az ittas vezetés bűncselekményére való alkalmazhatóságával kapcsolatban felmerült kétségekre, mindenekelőtt fontos megvizsgálni e kerethatározat jogi alapját.
1.      A 2005/212 kerethatározat jogi alapja
32.      A 2005/212 kerethatározat az EUSZ 34. cikke (2) bekezdésének b) pontján túl az EUSZ 29. cikkét és az EUSZ 31. cikke (1) bekezdésének c) pontját is jogalapként említi.
33.      A tárgyaláson a bolgár kormány nem csak azzal érvelt, hogy a 2005/212 kerethatározat nem alkalmazható a jelen ügyre,(14) hanem azzal is, hogy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló bűncselekményekre való alkalmazása akár sértheti is az elsődleges uniós jogot.
34.      A Bizottság vitatja e felvetést, és úgy vélem, hogy helyesen.
35.      Az EUSZ 29. cikke szerint azon célt, hogy „a büntetőügyekben folytatott […] igazságügyi együttműködés területein a tagállamok közös fellépésének kidolgozásával […] biztosítsa a polgárok magas szintű biztonságát egy olyan térségben, amely a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapul”, „a szervezett vagy egyéb bűnözés […] megelőzésével és az ezek elleni küzdelemmel” kell megvalósítani.
36.      Az EUSZ 31. cikke (1) bekezdésének c) pontja pedig kimondja, hogy a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó közös fellépés magában foglalja „a tagállamokban alkalmazandó szabályok olyan mértékű összeegyeztethetőségének biztosítását, amely az ilyen együttműködés javításához szükséges.”
37.      Az elsődleges uniós jog mindkét rendelkezése elegendő terjedelmet biztosít a 2005/212 kerethatározat számára a bizonyos súlyú bűncselekményekre, vagyis az egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekményekre való alkalmazása céljából, mégpedig anélkül, hogy e bűncselekmények körét egy felsorolásra vagy meghatározott kategóriára (például szervezett bűnözés) szűkítené.
38.      Valójában az EU‑Szerződésnek a Lisszaboni Szerződés előtti változata szerint a 2005/212 kerethatározat jogalapja közvetlenül kapcsolódik a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködéshez, amint a fent idézett két rendelkezés is bizonyítja:
–        Az EUSZ 29. cikke kifejezetten hivatkozik a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre a szervezett vagy egyéb bűnözés elleni küzdelem érdekében.
–        Az EUSZ 31. cikke (1) bekezdésének c) pontja(15) nyitott szerkezetű, vagyis lehetővé teszi olyan másodlagos jogi rendelkezések elfogadását, amelyek elősegítik a tagállamokban alkalmazandó szabályok összeegyeztethetőségét, amennyiben a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés javításához szükséges.(16)
39.      Végeredményben a 2005/212 kerethatározat által jogalapként hivatkozott elsődleges jogi szabályok elegendő terjedelmet biztosítanak ahhoz, hogy a 2. cikke horizontálisan kiterjedjen az európai jogalkotó által megfelelőnek tartott bűncselekményekre, azok körének a büntetőjog bármely konkrét területére való korlátozása nélkül.
40.      A Lisszaboni Szerződés(17) átmeneti rendelkezéseiről szóló (36.) jegyzőkönyvének az Európai Unióról szóló Szerződés V. és VI. címe alapján elfogadott jogi aktusokra vonatkozó átmeneti rendelkezéseket szabályozó 9. cikke kimondja, hogy „az uniós intézmények, szervek és hivatalok által az Európai Unióról szóló szerződés alapján a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt elfogadott jogi aktusok joghatása mindaddig fennmarad, amíg azokat a Szerződések alapján hatályon kívül nem helyezik, semmisnek nem nyilvánítják, vagy nem módosítják.”
41.      A Bíróság kimondta, hogy:
–        „az átmeneti rendelkezésekről szóló jegyzőkönyv 9. cikkét úgy kell érteni, mint amely különösen annak biztosítására irányul, hogy [az igazságügyi együttműködés] keretében elfogadott jogi aktusok az említett együttműködés intézményi keretének módosítása ellenére továbbra is hatékonyan alkalmazhatók legyenek.”(18)
–        „tekintettel arra, hogy valamely uniós jogi aktus érvényességét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell elbírálni […] a 2008/633 határozat 18. cikke (2) bekezdésének jogszerűségét az e határozat elfogadása időpontjában a megtámadott határozathoz hasonló intézkedés elfogadását szabályozó rendelkezések alapján kell megítélni […].”(19)
42.      Következésképpen a 2005/212 kerethatározat rendelkezéseinek értékelésekor figyelembe kell venni a kerethatározat elfogadásának időpontjában hatályos szabályozási összefüggéseket, ily módon az elsődleges jogi hivatkozások az EU‑Szerződésnek a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó rendelkezései maradnak.
43.      E megállapításon nem változtat a 2014/42 irányelv elfogadása – amely a 2005/212 kerethatározat rendelkezéseinek csak egy részét váltotta fel –, mivel a kerethatározat továbbra is hatályos rendelkezései annak részei maradnak. Ellenkező esetben a 2014/42 irányelv e rendelkezéseket beépítette volna a szövegébe.(20)
44.      Mindenesetre, ha a 2005/212 kerethatározatot az EUMSZ büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó szabályaival összhangban kívánják értelmezni, figyelembe kell venni, hogy az uniós jogalkotó számára az EUMSZ 82. cikk nem korlátozódik a különösen súlyos, több államra kiterjedő vonatkozású bűncselekményekre.
45.      Az uniós jogalkotó (különösen a büntetőeljárások keretében a más tagállam által kiadott elkobzást elrendelő határozatok elismerésével és végrehajtásával kapcsolatban) kimondta, hogy „nem indokolt, hogy az [(EU) 2018/1805 rendelet](21) hatálya alá tartozó bűncselekmények köre a különösen súlyos, több államra kiterjedő vonatkozású bűncselekményekre korlátozódjon, mivel az [EUMSZ] 82. cikke nem ír elő ilyen korlátozást a büntetőügyekben hozott bírósági ítéletek kölcsönös elismerésének biztosítására szolgáló szabályokat és eljárásokat megállapító intézkedésekre nézve.”(22)
2.      A 2005/212 kerethatározat értelmezése
46.      A 2005/212 kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok „megteszik a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy képesek legyenek – akár egészben akár részben – az egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények elkövetési eszközeinek, illetőleg a bűncselekményekből származó jövedelmeknek, vagy az ilyen jövedelmekkel megegyező értékű vagyonnak az elkobzására.”
47.      Mivel a bolgár jogban a vitatott cselekmény három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, szó szerinti értelemben a 2005/212 kerethatározat 2. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik.
48.      Megfontolható azonban 2005/212 kerethatározat szigorúbb értelmezése is (emellett érvel a bolgár és a lengyel kormány), miszerint csak a szervezett bűnözés elleni küzdelem keretében alkalmazható.
49.      Ezen érv semmiképpen sem elhanyagolható. A 2005/212 kerethatározat preambuluma olyan utalásokat tartalmaz, amelyek önmagukban véve arra utalhatnak, hogy a kerethatározat hatálya e bűncselekményi formára korlátozott. A kerethatározat szövegének több rendelkezése ugyanezen irányba mutat, amit a szövegösszefüggést vizsgáló értelmezési szempont is alátámaszt.
50.      Úgy vélem azonban, hogy a jelen ügyben:
–        a 2005/212 kerethatározat 2. cikkének világos (és kimerítő) megfogalmazását kell előnyben részesíteni, amely kizárja a szervezett bűnözéssel kapcsolatos bűncselekményekre való korlátozását;
–        az említett cikket a 2005/212 kerethatározat jogi alapjaival, különösen az EUSZ 29. cikkel és az EUSZ 31. cikk (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben kell értelmezni, amelyek – mint már említettem – elősegítik a szervezett bűnözésen túli kiterjesztését;
–        figyelembe kell venni a 2005/212 kerethatározat célját, vagyis a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés kiterjesztését az európai jogalkotó által meghatározott, bizonyos súlyú cselekményekre, amely választása szerint az egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő cselekményeket tekinti ilyennek.
51.      Amikor a 2005/212 kerethatározat (1), (2), (4), (5) és (6) preambulumbekezdése a szervezett bűnözésre utal, az ilyen bűncselekmények megelőzésével és leküzdésével kapcsolatos aggodalmat fejezi ki. Ezen aggodalom indokolja azon intézkedéseket, amelyek például a személyek által birtokolt eszközök eredetével kapcsolatos bizonyítási teher enyhítésére irányulnak, a különösen súlyos bűncselekményi formákkal kapcsolatos jogsértések esetén.
52.      Ezzel szemben a 2005/212 kerethatározat (10) preambulumbekezdése egyértelműbbé teszi a helyzetet: „ezen kerethatározat célja annak biztosítása, hogy valamennyi tagállam rendelkezzen a bűncselekményekből származó jövedelmek elkobzására vonatkozó hatékony szabályokkal, többek között a szervezett bűnözéssel kapcsolatos jogsértés miatt elítélt személyek által birtokolt eszközök eredetével kapcsolatos bizonyítási teher vonatkozásában” (kiemelés tőlem).
53.      Így a „szervezett bűnözés” tényező nem elengedhetetlen a 2005/212 kerethatározat 2. cikkének értelmezéséhez, bár kihathat az elkobzott vagyon eredetével kapcsolatos bizonyítási teherre.
54.      Ismétlem, hogy a 2005/212 kerethatározat 2. cikkének célja, hogy az államok rendelkezzenek az elkobzást szabályozó (horizontális) minimumszabályokkal oly módon, hogy a vonatkozó nemzeti határozatokat a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés keretében más tagállamokban végre lehessen hajtani.
55.      A Bíróság egyértelműen összekapcsolja a 2005/212 kerethatározat célkitűzéseit a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés célkitűzéseivel.
56.      A Bíróság különösen hangsúlyozza, hogy „a 2005/212 kerethatározat az EU Szerződésnek a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését megelőzően hatályos szövege szerinti, »A büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködésre vonatkozó rendelkezések« című VI. címének rendelkezésein […] alapul”, és hogy annak célja „– amint azt a (10) preambulumbekezdése kimondja – annak biztosítása, hogy valamennyi tagállam rendelkezzen a bűncselekményből származó jövedelmek elkobzására vonatkozó hatékony szabályozással.”(23)
57.      A Bíróság a 2005/212 kerethatározat és a 2006/783/IB kerethatározat(24) közötti kapcsolat felidézésén túl kijelenti, hogy „tekintettel a 2005/212 kerethatározat célkitűzéseire és rendelkezéseinek szövegére, valamint e kerethatározat elfogadásának hátterére, […] az említett kerethatározat olyan jogi aktus, amely arra kötelezi a tagállamokat, hogy a büntetőeljárások keretében elfogadott, vagyonelkobzást elrendelő bírósági határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítése érdekében közös minimumszabályokat vezessenek be az elkövetéshez használt eszközök és a bűncselekményből származó jövedelmek elkobzására vonatkozóan […]”.(25)
58.      Tehát e pontig láthatólag nem merült fel ok az elkobzásra vonatkozó e közös minimumszabályoknak a szervezett bűnözés eseteire (amelyek között észszerű módon nem szerepelne az ittas vezetés bűncselekménye) való korlátozására.
59.      A 2014/42 irányelv elhagyja a 2005/212 kerethatározat általános megközelítését, és annak helyébe a 3. cikkében meghatározott bűncselekmények konkrét felsorolását állítja. Ez a közismerten súlyos magatartások jegyzéke, amelyek közül sokat szervezett elem (szervezett bűnözés) jellemez.
60.      A 2014/42 irányelv 3. cikkében szereplő bűncselekmények kimerítő jellegű(26) felsorolása nem foglalja magában az ittas vezetés bűncselekményét.
61.      Ugyanakkor a 2014/42 irányelv szabályozása nem zárta ki az uniós jogból a 2005/212 kerethatározatot.(27) A 2014/42 irányelvet az elfogadásának körülményeire tekintettel úgy kell értelmezni, hogy a 2005/212 kerethatározat rendelkezéseinek kiterjesztésére irányult.(28)
62.      A 2005/212 kerethatározat 2. cikke alapjául szolgáló kritériumot (amely nem korlátozott a kizárólag a bűnszervezetek által elkövetett bűncselekményekre, hanem az egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő valamennyi bűncselekményre vonatkozik) átveszik az elkobzást elrendelő határozatok kölcsönös elismeréséről szóló későbbi eszközök.
63.      Így a 2018/1805 rendelet (14) preambulumbekezdése szerint e rendeletnek „ki kell terjednie a 2014/42/EU irányelv hatálya alá tartozó bűncselekményekkel kapcsolatos, […] elkobzást elrendelő határozatokra, valamint az egyéb bűncselekményekkel kapcsolatos […] elkobzást elrendelő határozatokra” (kiemelés tőlem).
64.      Tehát észszerű, hogy a Bíróság a 2005/212 kerethatározat rendelkezéseit olyan tényállásokkal kapcsolatban értelmezte, amelyek nem feltétlenül kapcsolódtak bűnszervezetek tevékenységéhez. A 2005/212 kerethatározat alkalmazhatóságának értékeléséhez használt tényezőt szigorúan véve a bűncselekményre előírt szabadságvesztés hossza képezte.(29)
65.      Véleményem szerint nincs ok eltérni a Bíróság ezen álláspontjától. Eszerint az ittas gépjárművezetésből eredő elkobzás a 2005/212 kerethatározat 2. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, ha az ahhoz rendelt szabadságvesztés meghaladja az egy évet.
66.      A 2005/212 kerethatározat alkalmazása továbbá kedvező következményekkel jár a bűncselekmény eszközeinek elkobzásával érintett személyek eljárási garanciái tekintetében. Pontosan e garanciák segítik elő, hogy ne merüljenek fel akadályok a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésben.
67.      A 2005/212 kerethatározat 4. cikke értelmében a 2. cikkben (tág értelemben) meghatározott bűncselekmények bármelyike miatt elrendelt elkobzás tekintetében a tagállamok megteszik „az annak biztosításához szükséges lépéseket, hogy a [2. cikkben foglalt] intézkedések által érintett érdekelt felek jogaik megőrzése érdekében hatékony jogorvoslati lehetőségekkel rendelkezzenek.” Továbbá a 2005/212 kerethatározat 5. cikkében említett védőintézkedések továbbra is teljes mértékben érvényben maradnak.
68.      Az uniós másodlagos joggal való e kapcsolat lehetővé teszi, hogy a Charta az 51. cikke alapján a 2005/212 kerethatározatban foglalt elkobzási intézkedésekre is alkalmazható legyen.
69.      E kritérium alapján a Bíróság kimondta, hogy a Charta 17. cikkében foglalt tulajdonhoz való jogot védeni kell a jóhiszeműen eljáró harmadik felek tulajdonában lévő vagyon elkobzásával szemben.(30) A Bíróság a Charta 47. cikkét (a hatékony jogorvoslathoz való jog) a 2005/212 kerethatározat 4. cikkével is összekapcsolta.(31)
70.      Az alapvető jogok védelme szempontjából a tagállamokban az elkobzást szabályozó azon rendelkezések, amelyek e jogokat nyilvánvalóan sértik, a bírósági határozatok elismerésének megtagadásához vezethetnek, azok elismerésének akadályát képezik.(32)
71.      Ez utóbbi megfontolások választ adhatnak az első kérdés azon részére, amelyben az előterjesztő bíróság azt firtatja, hogy a Charta (általánosságban, egyes cikkeinek megjelölése nélkül) alkalmazandó‑e.
72.      Egyebekben nem tartom szükségesnek elemezni a 2024/1260 irányelvnek az előterjesztő bíróság által hivatkozott esetleges hatását a jogvitára, mivel – mint már említettem – a jelen ügyben vizsgált tényállásra ratione temporis nem alkalmazható.
73.      Ilyen elemzés végzése esetén meg kellene állapítani, hogy a 2024/1260 irányelv visszamenőlegesen befolyásolja‑e a 2005/212 kerethatározat értelmezését, amire nem találok kellő indokot.
74.      A Bíróság számára valószínűleg azon probléma merül majd fel, hogy a 2024/1260 irányelv a hatályának meghatározásakor láthatólag a 2014/42 irányelv által szó szerint alkalmazotthoz hasonló technikát követ (csak a különösen súlyos bűncselekményekre alkalmazandó, függetlenül az egyes bűncselekményekre kiszabott büntetéstől), ám a 2024/1260 irányelv a 2014/42 irányelvvel ellentétben(33) teljes mértékben a 2005/212 kerethatározat helyébe lép.(34)
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
75.      Bár az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a 2005/212 kerethatározat 1. cikkére hivatkozik, a kerethatározatban foglalt „elkövetési eszközök” fogalommeghatározást a tényállás idején a 2014/42 irányelvben szereplő fogalom váltotta fel.
76.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést ezért át kell fogalmazni annak vizsgálata érdekében, hogy az ittas állapotban vezetett gépjármű a 2014/42 irányelv 2. cikkének 3. pontjában foglalt „elkövetési eszközök” fogalommeghatározás alá tartozik‑e („bármilyen vagyontárgy, amelyet bűncselekmény vagy bűncselekmények elkövetéséhez bármely módon, részben vagy egészben használtak vagy használni szándékoztak.”).(35)
77.      Osztom a Bizottság álláspontját, amennyiben kijelenti, hogy a 2014/42 irányelvben szereplő „elkövetési eszközök” fogalom nagyon tág, és hangsúlyozza annak fogalmi autonómiáját az uniós jogon belül.(36)
78.      A Bíróság már elfogadta, hogy egy gépjármű adócsalást megvalósító bűncselekmény elkövetési eszközének (elkobozhatónak) minősíthető.(37) Alkalmazható‑e ugyanezen minősítés ittas vezetés esetén is?
79.      A csempészáruk szállítására, kábítószer‑kereskedelemre vagy tárgyak bármely más jogellenes mozgatására használt konkrét eszközt elkövetési eszköznek kell tekinteni, amennyiben „bármely módon” e bűncselekmények elkövetéséhez használják. Nincs jelentősége, hogy gépjárműről vagy más közlekedési eszközről van szó.
80.      Ugyanakkor az ittas járművezetéssel megvalósuló bűncselekmény elkövetéséhez a gépjármű használata e bűncselekményfajta elengedhetetlen elemét képezi.
81.      Elveszíti‑e a gépjármű a bűncselekmény elkövetési eszköze jellegét, ha a bűncselekmény tényállásában szerepel? Úgy értelmezhető‑e inkább, hogy e jármű az ilyen bűncselekmény elkövetési tárgya?
82.      E kérdésre a tagállami jog (általában a tagállamok különféle megoldásokat alkalmazó büntető törvénykönyve révén)(38) nem ad egységes választ.
83.      Egyes tagállamok szabályozása úgy rendelkezik, hogy a gépjárművet a bűncselekmény elkövetési eszközének tekintik a közúti biztonság elleni bűncselekmények esetében általában, vagy különösen akkor, ha ittas vagy bódult állapotban vezettek.(39)
84.      Más tagállamok azonban a járművet gondatlan vezetés esetén elkövetési eszköznek tekintik, viszont az ittas vagy bódult vezetés tekintetében a bűncselekmény elkövetési tárgyaként értékelik. Ugyanilyen értelemben ez utóbbi fajta bűncselekmények esetén egyes szabályozások a vezetett járművet elengedhetetlen tárgynak tekintik a bűncselekmény elkövetéséhez.(40)
85.      Álláspontom szerint az elkövetési eszközök a 2014/42 irányelv 2. cikkének 3. pontjában használt tág meghatározásával nem áll ellentétben, hogy a nemzeti jogalkotó az ittas állapotban vezetett járművet ekként minősítse.
86.      Ha egy gépjármű elkövetési eszköznek tekinthető valamely bűncselekmény esetleges elemeként, akkor nem értem, hogy miért ne lenne az uniós jog szempontjából ugyanígy tekinthető, amennyiben a bűncselekmény elkövetésében kulcsfontosságú tényező.
87.      A nemzeti törvényhozás vonatkozó választása olyan büntetőpolitikai megfontolásokra is válaszolhat, amelyekkel nem feltétlenül kell minden tagállamnak egyetértenie. Az más kérdés, hogy egy nemzeti szabályozás konkrétan túllépi‑e az arányosság elvének határait azon feltételek szabályozásával, amelyek mellett a jármű elkobzására elkerülhetetlenül sor kerül; ami egy másik előterjesztett kérdés tárgya.
V.      Végkövetkeztetés
88.      A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Rayonen sad – Veliki Preslav (veliki preslavi kerületi bíróság, Bulgária) által előterjesztett első két kérdésre a következő választ adja:
„A bűncselekményből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/212/IB tanácsi kerethatározatot, valamint a bűncselekmény elkövetési eszközeinek és az abból származó jövedelemnek az Európai Unión belüli befagyasztásáról és elkobzásáról szóló, 2014. április 3‑i 2014/42/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet
a következőképpen kell értelmezni:
–        a 2005/212 kerethatározat 2. cikke alkalmazandó az ittas vagy bódult állapotban vezetett gépjármű elkobzására, amennyiben az ilyen magatartás egy évet meghaladó szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő bűncselekménynek minősül.
–        Az Európai Unió Alapjogi Chartája ugyanilyen mértékben alkalmazandó az elkobzásra.
–        Semmi sem akadályozza az ittas vezetés bűncselekményének elkövetéséhez használt gépjármű elkövetési eszköznek minősítését a 2014/42 irányelv 2. cikkének 3. pontja értelmében.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A vagyonvisszaszerzésről és ‑elkobzásról szóló, 2024. április 24‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2024/1260).
3      A bűncselekményből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24‑i tanácsi kerethatározat
(HL 2005. L 68., 49. o.).
4      A bűncselekmény elkövetési eszközeinek és az abból származó jövedelemnek az Európai Unión belüli befagyasztásáról és elkobzásáról szóló, 2014. április 3‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 127., 39. o.; helyesbítés: HL 2014. L 138., 114. o.).
5      A bolgár büntető törvénykönyv 343b. cikke bűncselekménynek minősíti az ittas vezetést, ha a vezető véralkoholszintje meghaladja az 1,2 ezreléket. A megengedett határérték 0,5 ezrelékre csökken, ha a vezető visszaeső.
6      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem jelöli meg, hogy mely bíróság hozta ezen ítéletet.
7      A tárgyaláson a bolgár kormány kijelentette, hogy ilyen beavatkozásra jelenleg
már lehetőség nyílik egy későbbi törvénymódosítás alapján.
8      Ahogy a bolgár kormány a tárgyaláson kifejtette, az ideiglenes intézkedés célja a jármű feltartóztatása és lefoglalása a jogerős elkobzási határozat meghozataláig. E határozat végrehajtásához a járművet nyilvános árverésre bocsátják, és az eladásából származó bevételt felosztják a bolgár állam és a bűncselekményben nem érintett tulajdonos között.
9      A Bizottság (írásbeli észrevételeinek 6. pontja) szerint az alkotmánybírósághoz két alkotmányellenességi
kifogást nyújtottak be a büntető törvénykönyv 343b. cikke (5) bekezdésének új, 2023. évi változata ellen. A bolgár kormány a tárgyaláson arról számolt be, hogy 2025. július 17‑én meghozták (a 8/2025. sz.) ítéletet, amely a szabályt a bolgár alkotmánnyal összhangban lévőnek nyilvánította.
10      A tárgyaláson
a bolgár kormányt igennel válaszolt azon kérdésre, hogy büntetőjogi rendszerében automatikus‑e az elkobzás alkalmazása az ittas vezetés bűncselekményére. E kormány hozzátette, hogy ezen automatikus jelleg a jogalkotó előzetes értékelésének köszönhető, amely a keletkezett kockázat figyelembevételével minden esetben előírja az elkobzást. A büntetőbíróságok megállapíthatják, hogy a bűncselekményt elkövették‑e vagy sem, ám az első esetben szükségszerűen el kell rendelni az elkobzást.
11      Írásbeli észrevételeinek 9. pontja.
12      A Bizottság értesítésére vonatkozó kötelezettség a 2024/1260 irányelv 33. cikkének (2) bekezdéséből ered. A bolgár kormány nem nyújtott be írásbeli észrevételeket és a tárgyaláson nem vitatta a Bizottság álláspontját. Ezért azt kell feltételezni, hogy nem történt átültetés.
13      2019. szeptember 18‑i VIPA ítélet (C‑222/18, EU:C:2019:751), 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
14      E tekintetben egyetértett a lengyel kormány írásbeli észrevételeivel.
15      Mint a tárgyaláson kiemelték, a c) pont kiválasztása szándékos. Ha a 2005/212 kerethatározatot a szervezett bűnözés elleni küzdelem szabályozási minimumaira kívánták volna korlátozni,
az EUSZ 31. cikk (1) bekezdésének e) pontját alkalmazták volna.
16      A tárgyaláson vita alakult ki arról, hogy milyen mértékben „szükséges” a tagállamok büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó szabályai közötti összeegyeztethetőség javítása. Álláspontom szerint az uniós jogalkotó feladata értékelni, hogy mikor merül fel e szükségesség, ahogy a 2005/212 kerethatározatban is tette.
17      HL 2008. C 115., 322. o.
18      2015. április 16‑i Parlament kontra Tanács ítélet (C‑540/13, EU:C:2015:224), 44. pont.
A közös álláspontokat illetően „annak következtében, hogy az EU‑Szerződés a KKBP körében már nem közös álláspontok, hanem határozatok elfogadását írja elő, nem vesztik hatályukat a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt elfogadott közös álláspontok, ellenkező esetben a (36.) jegyzőkönyv 9. cikke nagymértékben elvesztené hatékony érvényesülését. […] E feltételek mellett, jóllehet a jogi aktusok e két kategóriájának jogi környezete nem azonos, azok a közös álláspontok, amelyeket a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően nem helyeztek hatályon kívül, nem nyilvánítottak semmisnek vagy nem módosítottak, az EUMSZ 215. cikk végrehajtása céljából az EU‑Szerződés V. címe 2. fejezetének megfelelően elfogadott, az említett cikk által hivatkozott határozatoknak megfelelő határozatoknak tekinthetők.” (2012. július 19‑i Parlament kontra Tanács ítélet [C‑130/10, EU:C:2012:472], 109. és 110. pont).
19      2015. április 16‑i Parlament kontra Tanács ítélet (C‑540/13, EU:C:2015:224), 35. pont.
20      A 2005/212 kerethatározat egyes rendelkezéseinek fennmaradását a Lisszaboni Szerződés utáni jogalkotási eljárásban, az EUMSZ összefüggésében értékelték.
21      A befagyasztást és az elkobzást elrendelő határozatok kölcsönös elismeréséről szóló, 2018. november 14‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 303., 1. o.).
22      A
2018/1805 rendelet (14) preambulumbekezdése. Lásd továbbá: a Bíróság 2019. június 13‑i Moro ítélete (C‑646/17, EU:C:2019:489), 32‑37. pont.
23      2020. március 19‑i
Agro In 2001 ítélet (C‑234/18, EU:C:2020:221), 52. és 53. pont. A továbbiakban: Agro In 2001 ítélet.
24      A kölcsönös elismerés elvének a vagyonelkobzást elrendelő határozatokra történő alkalmazásáról szóló, 2006. október 6‑i tanácsi kerethatározat (HL 2006. L 328., 59. o.). A Bíróság az Agro In 2001 ítélet 55. pontjában kimondta, hogy „a 2005/212 kerethatározat […] a Dán Királyság azon javaslatához kapcsolódik, amely a 2006/783 kerethatározat elfogadásához vezetett. E kerethatározat célja, amint azt a (8) preambulumbekezdése kifejti, hogy megkönnyítse a tagállamok közötti együttműködést a vagyon elkobzására irányuló határozatok kölcsönös elismerése és végrehajtása tekintetében annak érdekében, hogy egy tagállam elismerje és saját területén végrehajtsa az egy másik tagállam büntetőügyekben illetékes bírósága által hozott vagyonelkobzást elrendelő határozatokat.”
25      Agro In 2001 ítélet, 56. pont.
26      Agro In 2001 ítélet, 47. pont.
27      Agro In 2001 ítélet, 48. pont: „a 2014/42 irányelv 14. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy ez az irányelv kizárólag a 2005/212 kerethatározat 1. cikkének első négy francia bekezdését, valamint 3. cikkét váltja fel azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve az irányelv kötelező, aminek következtében – amint azt a főtanácsnok indítványának 48. és 49. pontjában lényegében kifejtette – az említett kerethatározat 2., 4. és 5. cikke a 2014/42 irányelv elfogadását követően továbbra is hatályban marad.”
28      2021. október 28‑i Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo ítélet (C‑319/19, EU:C:2021:883), 36. pont: „[…] figyelemmel a 2014/42 irányelv célkitűzéseire és rendelkezéseinek szövegére, valamint elfogadásának körülményeire, meg kell állapítani, hogy ez az irányelv – csakúgy, mint a 2005/212 kerethatározat, amely rendelkezéseinek kiterjesztésére ezen irányelv a (9) preambulumbekezdése értelmében irányul – olyan aktus, amely arra kötelezi a tagállamokat, hogy a bűncselekményekhez kapcsolódó eszközök és jövedelmek elkobzására vonatkozó közös minimumszabályokat vezessenek be, többek között a büntetőeljárásban hozott, vagyonelkobzást elrendelő bírósági határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítése érdekében.” Lásd továbbá: Agro In 2001 ítélet, 56. pont; 2021. január 14‑i Okrazhna prokuratura – Haskovo és Apelativna prokuratura – Plovdiv ítélet (C‑393/19, EU:C:2021:8), 36. pont.
29      A 2021. január 14‑i Okrazhna prokuratura – Haskovo és Apelativna prokuratura – Plovdiv ítélet (C‑393/19, EU:C:2021:8) tárgya a minősített csempészet bűncselekménye, amely három évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. Az Agro In 2001 ítélet tárgya a sikkasztás bűncselekménye, amelyet tíz évtől húsz évig terjedő szabadságvesztéssel sújtottak.
30      2024. január 25‑i
Sofiyski gradski sad ítélet (C‑722/22, EU:C:2024:80), 28. pont.
31      2021. január 14‑i Okrazhna prokuratura – Haskovo és Apelativna prokuratura – Plovdiv ítélet (C‑393/19, EU:C:2021:8), rendelkező rész, 2) pont.
32      A 2018/1805 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében „a végrehajtó hatóság csak akkor dönthet úgy, hogy nem ismeri el és nem hajtja végre az elkobzást elrendelő határozatot, ha:
[…] h) rendkívüli helyzetekben, konkrét és objektív bizonyítékok alapján alapos okkal feltételezhető, hogy az ügy sajátos körülményei között az elkobzást elrendelő határozat végrehajtása a Chartában foglalt valamely releváns alapvető jog – különösen a hatékony jogorvoslathoz való jog, a tisztességes eljáráshoz való jog vagy a védelemhez való jog – nyilvánvaló megsértését vonná maga után.” Kiemelés tőlem.
33      Értelmezésem szerint a 2014/42 irányelv a 2005/212 kerethatározat 2., 4. és 5. cikkének érvényessége, valamint az azokhoz kapcsolódó garanciák megőrzésével megfelelt a Charta 52. cikke (1) bekezdésében foglaltaknak.
34      A 2024/1260 irányelv (62) preambulumbekezdése szerint „mivel ez az irányelv olyan átfogó szabályokat ír elő, amelyek átfedésbe kerülnének már meglévő jogi eszközökkel, azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, ennek az irányelvnek […] a 2005/212/IB kerethatározat
[…] helyébe kell lépnie.” A 2005/212 kerethatározat tartalmának a 2024/1260 irányelv általi teljes felváltása számos kérdést vet fel az igazságügyi együttműködés eszközeinek végrehajtásával kapcsolatban e területen, mivel bizonyos hézagokat hagy az eddig hatályos rendszerben.
35      A rendelkezésre álló információk szerint egyes tagállamok (Belgium, Spanyolország, Franciaország, Horvátország, Olaszország, Lettország, Hollandia, Lengyelország és Szlovákia) szabályozása előírja a jármű elkobzását ittas vagy bódult
állapotban történő vezetés esetén. Más országokban az elkobzás inkább az ítélkezési gyakorlatból ered (Magyarország, Portugália és Románia).
36      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 13. és 14. pontja.
37      2024. január 25‑i Sofiyski gradski sad ítélet (C‑722/22, EU:C:2024:80), 22. pont: „amennyiben a járművet »bármely módon«
[adóügyi] bűncselekmény elkövetéséhez használták, e jármű az e kerethatározat 1. cikkének harmadik franciabekezdése értelmében vett »elkövetési eszköz« fogalma alá tartozik, anélkül hogy különbséget kellene tenni aszerint, hogy az említett járművet az érintett bűncselekmény tárgyát képező termékek szállítóeszközeként, vagy birtokban tartásának vagy tárolásának eszközeként használták‑e.” Az adott bűncselekmény az adójegy nélküli, jövedékiadó‑köteles termékek birtokosát büntette.
38      Egyes tagállamok a gondatlan járművezetés, a visszaesőként járművezetői engedély nélkül vezetés, illetve
a szintén visszaesőként ittas vagy bódult állapotban történő vezetés esetére korlátozzák az elkobzási intézkedéseket. Más tagállamok a bírói mérlegelésre bízzák annak eldöntését, hogy milyen feltételek mellett kerül sor a jármű elkobzására, ezen intézkedés automatikus alkalmazása nélkül, eseti megfontolások alapján. Megint más tagállamok az elkövetett bűncselekmény jellegét, vagy a magatartás az emberekre gyakorolt konkrét veszélyességét veszik figyelembe.
39      A rendelkezésre álló információk szerint láthatólag ez a helyzet Belgiumban, Spanyolországban, Franciaországban, Horvátországban, Olaszországban, Hollandiában, Romániában és Szlovákiában.
40      A rendelkezésre álló információk szerint láthatólag ez a helyzet Lettországban, Magyarországon, Lengyelországban és Portugáliában.