62007CC0421
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. november 18. (
1
)
C-421/07. sz. ügy
Frede Damgaard
ellen folyamatban lévő büntetőeljárás
„Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek — 2001/83/EK irányelv — A »reklámozás« fogalma — Gyógyszerre vonatkozó információk saját kezdeményezésére eljáró harmadik személy általi terjesztése”
I – Bevezetés
1.
A dán Vestre Landsret (nyugati regionális bíróság) által feltett előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés újabb alkalmat ad a Bíróságnak azon folyamatosan vitatott korlátok meghatározására, amelyeket a közösségi jog szab a gyógyszerek reklámozásának.
2.
A feltett kérdés arra irányul, hogy a gyógyszerről a gyártásában, forgalmazásában vagy értékesítésében részt nem vevő harmadik fél által adott véleményt a 2001/83/EK irányelv (
2
) értelmében vett „reklámozásnak” vagy más típusú tájékoztatásnak kell-e tekinteni.
3.
Az említett irányelv 87. és 88. cikkének értelmében a tagállamoknak meg kell tiltaniuk azoknak a gyógyszereknek a reklámozását, amelyek forgalmazását nem engedélyezték, valamint amelyek csak orvosi rendelvényre kaphatók vagy pszichotróp anyagokat tartalmaznak. A tagállamok saját területükön azoknak a gyógyszereknek a reklámozását is megtilthatják, amelyeknek az ára visszatéríthető.
4.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy három szempontból is kényes: a terjesztett információ Dániában tiltott gyógyszerre vonatkozik, egy dán internetes oldalon jelent meg, és egy újságíró jegyzi. E körülmények mindegyikét gondosan mérlegelni kell, mert ellentétes értékelésre adhatnak alapot. Egyfelől az a tény, hogy tiltott gyógyszerről van szó, szigorúságra ösztönöz. Másfelől az a tény, hogy F. Damgaard, aki újságíró, a véleménynyilvánítási szabadsághoz való jogára hivatkozik, az említett szabadságjog rugalmasabb és annak sajátosságait jobban szem előtt tartó értékelését kívánja meg. Ezenfelül az a tény, hogy az információ terjesztésére az interneten került sor, bonyolítja a helyzetet azon problémák miatt, amelyeket a virtuális világháló jelent a jog számára.
5.
A kérdésre adandó válasz kidolgozásakor tehát a Bíróságnak e sajátos körülményeket kell mérlegelnie, figyelembe véve, hogy a megállapításra kerülő szempontok kiterjeszthetők lehetnek bármilyen típusú gyógyszerre.
6.
F. Damgaard esete nem egyedülálló. Hasonló helyzetek adódtak nemrégen például Spanyolországban, amikor Sánchez Dragó egy nagy nézettségű tévéhíradóban nyilatkozott a melatoninról, (
3
) illetve – a cseh kormány képviselőjének a tárgyaláson tett kijelentése szerint – a Cseh Köztársaságban, amikor kiadták a „A Viagrának befellegzett, itt a Cialis” című novellagyűjteményt. (
4
)
7.
Nem kívánom lezárni a problémával kapcsolatos élénk európai vitát, (
5
) de nem kérdéses, hogy az elfogadásra kerülő megoldás hozzájárul a reklámozás és a más típusú tájékoztatás közötti, a közösségi szabályozásban hallgatólagosan bevezetett különbségtétel egyértelművé tételéhez.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
8.
A jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát képező 2001/83 irányelvet az emberi felhasználásra szánt gyógyszerekre vonatkozó különböző közösségi jogi aktusok (köztük a 92/28/EGK irányelv (
6
)) kodifikációja céljából fogadták el.
9.
A 2001/83 irányelv (2) preambulumbekezdése szerint a gyógyszerek gyártására, forgalmazására és felhasználására vonatkozó szabályok legfontosabb célja a közegészség megóvása. A (3) preambulumbekezdésben azonban az szerepel, hogy ezt a célt olyan eszközökkel kell elérni, „amelyek nem hátráltatják a gyógyszeripar fejlődését, illetve a Közösségen belüli gyógyszer-kereskedelmet”.
10.
A betegek tájékoztatását illetően az említett irányelv (40) preambulumbekezdése értelmében az erre vonatkozó rendelkezéseknek biztosítaniuk kell a magas szintű fogyasztóvédelmet annak érdekében, hogy a gyógyszert a teljes körű és érthető tájékoztatás alapján helyesen használhassák fel. Ezt a (48) preambulumbekezdés azzal egészíti ki, hogy a gyógyszerek reklámozását „hatékonyan és megfelelően ellenőrizni” kell, figyelembe véve a megtévesztő reklámra vonatkozó irányelvvel (
7
) létrehozott rendszert.
11.
Ez utóbbi irányelv szerepel a (42) preambulumbekezdésben is, amelynek értelmében a 2001/83 irányelv nem sérti a 84/450 irányelv alapján elfogadott intézkedéseket.
12.
A vitatott irányelv VIII. címe a gyógyszerek reklámozásáról szól. E kifejezésről a 86. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „magában foglalja azokat az információkat, illetve ügynöki tevékenységet vagy vásárlásra való ösztönzést, amelynek célja a gyógyszerek rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának az elősegítése”. A rendelkezés példálózóan felsorol több reklámtevékenységet (gyógyszermintákkal való ellátás, rendezvények és tudományos kongresszusok támogatása) hozzátéve, hogy a reklám szólhat a felhasználóknak és a gyógyszereket rendelőknek is.
13.
A 86. cikk (2) bekezdése azonban korlátozza az említett VIII. cím hatályát olyan magatartások felsorolásával, amelyekre az nem alkalmazandó; ilyen az emberi egészségre vagy betegségekre vonatkozó tájékoztatás, amennyiben az még közvetetten sem hivatkozik a gyógyszerekre.
14.
A 87. cikk (1) bekezdése lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy megtiltsák azoknak a gyógyszernek a reklámozását, amelyekre a közösségi jognak megfelelően nem adtak ki forgalomba hozatali engedélyt; a (3) bekezdése tiltja a megtévesztő reklámot, és előírja, hogy a reklámozásnak a gyógyszer ésszerű felhasználását kell elősegítenie azáltal, hogy tárgyilagosan és túlzások nélkül mutatja be annak tulajdonságait.
15.
A 2004/27/EK irányelv (
8
) módosította a 2001/83 irányelvet, mivel annak „fogalommeghatározásait és hatályát egyértelműbbé kell[ett] tenni az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek minősége, biztonságossága és hatásossága magas színvonalának elérése érdekében” [(7) preambulumbekezdés]. A 2004-es módosítás keretében lépett hatályba a „Tájékoztatás és reklámozás” című VIIIa. cím, amely a Bizottságot arra kötelező 88a. cikkel kezdődik, hogy a 726/2004/EK rendelet (
9
) hatályba lépését követő három éven belül, miután konzultált a betegek és a fogyasztók, az orvosok és a gyógyszerészek érdek-képviseleti szervezeteivel, a tagállamokkal és más érdekelt felekkel, nyújtson be jelentést az Európai Parlamentnek és az Európai Unió Tanácsának az információszolgáltatással – különösen az internettel – kapcsolatos jelenlegi gyakorlatról és ennek a betegeket érintő veszélyeiről és előnyeiről. A fent említett adatok elemzését követően a Bizottságnak szükség esetén javaslatokat kell előterjesztenie, tájékoztatási stratégiát meghatározva a gyógyszerekről és egyéb kezelésekről szóló, jó minőségű, objektív, megbízható és nem reklámcélú tájékoztatás érdekében, valamint foglalkoznia kell az információs forrás felelősségének kérdésével is.
B – A dán szabályozás
16.
A 92/28 irányelv 2. cikkének (1) bekezdését (amely a 2001/83 irányelv 87. cikkének (1) bekezdésében változatlanul szerepel) a dán gyógyszertörvénynek az 1993. május 6-i 280. törvénnyel (
10
) hatályba léptetett 27b. cikke ültette át; ez utóbbi cikk alapján kifejezetten tilos „az olyan gyógyszerek reklámozása, amelyek Dániában jogszerűen nem hozhatók forgalomba, illetve forgalmazhatók”.
17.
A dán gyógyszertörvénynek az F. Damgaard első fokon való elítélésének időpontjában hatályban lévő kodifikált változatát 2005. december 17-től (a 656/1995 törvénnyel) hatályon kívül helyezték, és helyette új jogszabály, a 2005. december 12-i 1180. törvény lépett hatályba, amelyben a 64. cikk 1. pontja megismétli az említett tilalmat.
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
A Hybe Total a Natur-Drogeriet A/S vállalkozás által gyártott gyógyszerösszetevő. Dániában tilos forgalomba hozni és forgalmazni, de Svédországban és Norvégiában étrend-kiegészítőként szabadon megvásárolható.
19.
A www.basisinform.dk internetes oldalon F. Damgaard részleteket tett közzé a Hyben Total tulajdonságairól (
11
), megemlítve, hogy Svédországon kívül Norvégiában is kapható, és hogy csipkebogyót tartalmaz, amely állítólag enyhíti a bizonyos köszvénytípusok, illetve az artrózis esetén jelentkező fájdalmat.
20.
Ebben a helyzetben az Anklagemyndigheden (ügyészség) büntetőeljárást kezdeményezett F. Damgaard ellen amiatt, hogy a hatályos dán gyógyszertörvény 27b. cikkének és azzal összefüggésben 44. cikke (1) bekezdése 1. pontjának megsértésével Dániában tiltott gyógyszert reklámozott. A Retten i Århus (az århus-i elsőfokú bíróság) 2005. december 2-án megállapította, hogy F. Damgaard elkövette a jogsértést, és pénzbírság megfizetésére ítélte.
21.
F. Damgaard fellebbezést nyújtott be ezen ítélet ellen a Vestre Landsretnél arra hivatkozva, hogy ő független újságíró, és semmilyen kapcsolatban nem áll a Natur-Drogeriet A/S vállalkozással (úgy érvelt, hogy nem a társaság alkalmazottja, nem kap tőle díjazást, továbbá semmilyen érdekeltsége nincs sem a társaságban, sem a Hyben Total forgalmazásában). Szerinte a cselekménye nem minősül a 2001/83 irányelv szerinti reklámozásnak, mivel e jogi aktus hatálya a reklámozás szűkebb, harmadik felekre nem kiterjeszthető fogalmára terjed ki.
22.
Az ügyészség ezzel szemben azt állítja, hogy a gyógyszerekről szóló információk terjesztése akkor reklámozásnak minősül, ha célja a gyógyszer megvásárlására való ösztönzés, függetlenül attól, hogy fennáll-e kapcsolat a gyártókkal vagy a forgalmazókkal. Az ügyészség hangsúlyozza, hogy a 2001/83 irányelv 86. cikke különbözik a megtévesztő reklámról szóló irányelv 2. cikkének 1. pontjától.
23.
A Vestre Landsret az EK 234. cikkének megfelelően előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell-e értelmezni az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i, módosított 2001/83/EK parlamenti és tanácsi irányelv 86. cikkét, hogy a termékre, így különösen annak terápiás vagy megelőző tulajdonságaira vonatkozó információk harmadik fél általi terjesztését reklámozásnak kell tekinteni még akkor is, ha az adott harmadik fél saját kezdeményezésére, a gyártótól és a forgalmazótól jogilag és ténylegesen teljesen függetlenül jár el?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
24.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést 2007. szeptember 13-án vették nyilvántartásba a Bíróság Hivatalában.
25.
F. Damgaard, a Bizottság, valamint a dán, a belga, a görög és a lengyel kormány, továbbá az Egyesült Királyság Kormánya írásbeli észrevételeket nyújtott be.
26.
Szóbeli észrevételeik ismertetése céljából F. Damgaard, a Dán Királyság, a Cseh Köztársaság, a Görög Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, valamint a Bizottság képviselője részt vett a 2008. október 9-én tartott tárgyaláson.
V – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata
27.
A gyógyszerreklámokra vonatkozó közösségi jogi szabályozás nagyon különböző értelmezési kérdéseket vetett fel a tagállami bíróságokban.
28.
Gondolatmenetünk elején meg kell említeni a Bíróságnak az iratokban többször említett két jelentős határozatát, mivel azok az ítélkezési gyakorlatnak a jelen ügy megoldásában megkerülhetetlen elemeit képezik: egyfelől a Gintec-ügyben hozott ítéletet, (
12
) amelyben a Bíróság azt vizsgálta, hogy a 2001/83 irányelv értelmében a gyógyszerek reklámozása szempontjából hogyan kell kezelni a harmadik felek nyilatkozatait, és kimondta, hogy a tagállamok csak akkor tilthatják meg e nyilatkozatok használatát, ha az említett irányelv 87. cikkének (3) bekezdésében szereplő feltételek nem teljesülnek, másfelől a Ter Voort ügyben hozott ítéletet, (
13
) amelyben a Bíróság cáfolta, hogy a gyógyszer terápiás tulajdonságairól szóló információknak „a saját kezdeményezésére, a gyártótól és a forgalmazótól jogilag és ténylegesen teljesen függetlenül eljáró harmadik fél” általi terjesztése a gyógyszerre adott közösségi fogalommeghatározás szerinti „megjelenítésnek” minősülne. Nyilvánvaló a hasonlóság ezen utóbbi ítélet szövege és a Vestre Landsret által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazásához használt kifejezések között, bár a Ter Voort ügyben a jelen üggyel ellentétben nem annak megállapításáról volt szó, hogy megvalósult-e az irányelv értelmében vett reklámozás.
29.
Ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2001/83 irányelv 86. cikke azzal, hogy „gyógyszerek reklámozásának” minősíti „azokat az információkat, illetve ügynöki tevékenységet vagy vásárlásra ösztönzést, amelynek célja a gyógyszerek rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának az elősegítése”, reklámozásnak minősíti-e a termék terápiás vagy megelőző tulajdonságaira vonatkozó információknak a függetlenül, saját kezdeményezésére eljáró harmadik fél általi terjesztését.
30.
A kérdés nagy jelentőségű, mivel a 2001/83 irányelv tiltja a nem engedélyezett, valamint a csak orvosi rendelvényre kapható gyógyszerek reklámozását. Túl kell lépni tehát az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szó szerinti tartalmán annak megállapítása érdekében, hogy a közösségi jogalkotó meg akarta-e tiltani a gyógyszerek e két típusára vonatkozó adattovábbítás bármely formáját, vagy éppen ellenkezőleg, az irányelv hatályán kívül kívánta-e tartani az ismeretterjesztés valamely fajtáját.
A – A reklámozás és a tájékoztatás eltérő fogalmak
31.
Mindenekelőtt pontosítani kell a gyógyszerekre vonatkozó „reklámozás” és „tájékoztatás” fogalmát, amelyeket a közösségi szabályozás – elsősorban a 2004/27 irányelvvel 2004-ben bevezetett és a szabályozást a „Tájékoztatás és reklámozás” című VIIIa. címmel kiegészítő módosítás nyomán – jól megkülönböztet. E kifejezések jelentése nem egyértelmű, de kiemelendő, hogy létezhet a gyógyszerekről szóló olyan tájékoztatás, amelynek nincs reklám jellege. A 88a. cikk, amely ezen új cím első cikke, hangsúlyozza a tájékoztatás, annak objektivitása, jó minősége és megbízhatósága szükségességét, és arra kötelezi a Bizottságot, hogy készítsen olyan jelentést az információszolgáltatással – például az internetes információszolgáltatással – kapcsolatos jelenlegi gyakorlatról, valamint a gyógyszerek betegeket érintő veszélyeiről és előnyeiről, amely stratégiai javaslatokat tartalmaz például az információs forrás felelősségére vonatkozóan.
32.
A Parlamentnek és a Tanácsnak 2007 utolsó napjaiban megküldött jelentésében (
14
) a Bizottság arra emlékeztet, hogy figyelni kell e fogalmi kettősség egyértelműségére, a kettősséget kifejezetten elismer annak megállapításával, hogy „a közösségi szabályozás 1992 óta egyértelműen különbséget tesz a gyógyszerek reklámozása és a gyógyszerekről szóló tájékoztatás között”.
33.
A Bizottság megállapítja, hogy „[a] betegek egyre felvilágosultabb és kezdeményezőbb módon viszonyulnak az egészségügyhöz, megnövekedett a betegségükkel és annak kezelési lehetőségeivel kapcsolatos információs igényük, beleértve a gyógyszerek[et]”. Egyébiránt a Bizottságot az aggasztja, hogy az emberek egyre többször az interneten tájékozódnak; befejezésként ezért megállapítja, hogy ki kell dolgozni egy olyan jogi keretet, amely biztosítja az uniós polgárok számára „az érthető, tárgyilagos, jó minőségű és nem reklámjellegű tájékoztatást a gyógyszerekkel kapcsolatos előnyökről és veszélyekről, és segít az állampolgárok, a szabályozó hatóságok és az egészségügyi dolgozók bizalmát megtartani”.
34.
A reklámozásra vonatkozó rendelkezésekkel ellentétben a tájékoztatásra vonatkozóak nem lettek harmonizálva. A tagállamok tehát szabadon megválaszthatják, hogy hogyan viszonyulnak ehhez a területhez, feltéve hogy nem veszélyeztetik a 2001/83 irányelv reklámozásra vonatkozó közösségi szabályait. A Bizottság is kiemeli a jelentésében, hogy a nemzeti szabályozások jelentősen eltérnek ebben a kérdésben; egyes tagállamok nagyon megszorító szabályokat alkalmaznak, míg mások engedélyezik a nem reklámjellegű információk terjesztését.
35.
Ezek a jogi különbségek nehezebbé teszik a közösségi bíróságra váró azon feladatot, hogy a 2001/83 irányelvre tekintettel egyértelműen elhatárolja egymástól az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek reklámozását az azokról szóló egyszerű tájékoztatástól. Egyébként a két fogalom annyira összefügg, hogy lehetetlen őket – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésnek megfelelően – egyetlen szempont alapján elválasztani.
B – A két fogalom elhatárolása
36.
A Vestre Landsret azt kérdezi, hogy a reklámozásnak a 2001/83 irányelv 86. cikke szerinti fogalma magában foglalja-e a gyógyszer terápiás vagy megelőző hatására vonatkozó információknak a saját kezdeményezésére, a gyártótól és a forgalmazótól jogilag és ténylegesen teljesen függetlenül eljáró harmadik fél általi terjesztését.
37.
Véleményem szerint a közlés kibocsátója és szóvivője helyzete, különösen a gyógyszert gyártó vagy forgalmazó vállalkozással való viszonya, bár segít a közlés reklámjellegének megállapításában, olyan tényező, amelyet más olyan körülményekkel, például a gyakorolt tevékenység jellegével vagy az üzenet tartalmával együtt kell értékelni. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tehát árnyaltabb választ igényel.
1. A 2001/83 irányelv az üzenet céljára tekintettel határozza meg a „gyógyszerek reklámozásának” fogalmát
38.
A vizsgálatot a 2001/83 irányelv 86. cikke (1) bekezdésének szövegével kell kezdeni, amely gyógyszer reklámozásának minősíti „azokat az információkat, illetve ügynöki tevékenységet vagy vásárlásra való ösztönzést, amelynek célja a gyógyszerek rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának az elősegítése”. A vitatott rendelkezésből kitűnik, hogy a reklámozás és az egyszerű tájékoztatás elválasztásának alapvető szempontja az információval elérni kívánt cél: ha ez a gyógyszerek „rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának” az elősegítése, akkor az irányelv értelmében vett reklámozásról van szó; ezzel szemben egy „tisztán” tájékoztató jellegű információ reklámozási szándék nélküli terjesztése nem tartozik a gyógyszerek reklámozására vonatkozó közösségi szabályok hatálya alá.
39.
Ami fontos, az tehát az üzenetet kibocsátó tudatos és közvetlen szándéka. E tekintetben nem osztom a cseh kormány álláspontját, amelynek képviselője a tárgyaláson kijelentette, hogy a reklámozás fogalmát olyan objektív szempontok alapján kell megítélni, mint az információ arra való alkalmassága, hogy valamely termék fogyasztását népszerűsítse. Szerintem a 86. cikk (1) bekezdése azon tevékenységek említésével, „amelyek célja” bizonyos magatartások „elősegítése”, a cselekvést irányító szándékra utal, és ezért szubjektív szempontokból indul ki.
40.
Az irányelv 86. cikkének (2) bekezdése bizonyos típusú közléseket kivesz a VIII. cím hatálya alól, valószínűleg azért, mert nehezen lehetne azokat promóciós szándékkal alkalmazni: ilyen a címkézés és a betegtájékoztató (amelyekre az V. cím rendelkezései vonatkoznak); a gyógyszerre vonatkozó konkrét kérdés megválaszolása érdekében szükséges levelezés és az ahhoz mellékelt, nem reklámozási céllal küldött anyagok; a csomagolás módjának megváltoztatására, a kereskedelmi katalógusokra és árjegyzékekre vonatkozó tájékoztatás; valamint „az emberi egészségre vagy betegségekre vonatkozó információk”, amennyiben ez utóbbiak még közvetetten sem hivatkoznak gyógyszerekre.
41.
Ez a 86. cikk (2) bekezdésében szereplő felsorolás jelentős segítséget nyújt a reklámozás (1) bekezdés szerinti fogalmának értelmezéséhez, azonban nem tűnik kimerítőnek, mivel létezhetnek olyan nem reklámjellegű közlésfajták, amelyek e felsorolásban nem szerepelnek.
42.
Ezt továbbgondolva fel kell tenni azt a kérdést, hogy reklámozásról van-e szó, amikor a gyógyszeripari vállalkozás a termékei alkalmazásának helyes módjáról tájékoztatja az egészségügyi dolgozókat, illetve amikor az orvos használati útmutatót ad a betegnek a gyógyszer szedésének megkönnyítése érdekében (például az adagolás bonyolultsága miatt), vagy tudományos munkát ír egy új gyógyszerészeti eredményről.
43.
Véleményem szerint mindezekben a helyzetekben még a gyógyszer kifejezett említése esetén is azt kell megvizsgálni, hogy a közlés a 2001/83 irányelv 86. cikke értelmében vett promóciós szándékkal történt-e. Amint fentebb már említettem, az információt kibocsátó személye és a közlés körülményei érdekes szempontok lehetnek e tekintetben.
2. Az irányelv alapján a reklám jellegű üzenet származhat független harmadik féltől is
44.
Visszatérve az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre, az irányelv szó szerinti értelme alapján a reklámozás fogalma a független harmadik fél általi közlésekre is vonatkozhat. A gyógyszert gyártó vagy forgalmazó vállalkozáson kívüli személy által kínált tájékoztatásnak vagy az általa történő ösztönzésnek is lehet reklám jellege, ha célja „a gyógyszerek rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának az elősegítése”. Az irányelv 86. cikke a tevékenység céljára és nem a tevékenységet kifejtő személyére helyezi a hangsúlyt.
45.
A gyógyszereket általában az „reklámozza”, akinek a gyártókkal vagy a forgalmazókkal való közvetlen vagy közvetett kapcsolata okán előnye származik az eladások mennyiségének növekedéséből, de az említett 86. cikk hatálya az olyan személy által kibocsátott üzenetek reklámnak minősítését is lehetővé teszi, aki nem gazdasági célból ösztönzi a gyógyszer fogyasztását vagy rendelését. (
15
) Következésképpen a gyógyszert az is reklámozhatja, aki sem a gyártásában, sem a forgalmazásában, sem az értékesítésében nem vesz részt, és az eladások mennyiségének változása sem érinti.
46.
E tekintetben nem értek egyet a Bizottság által a jelen eljárásban tett észrevételekkel. A Bizottság beadványában úgy érvel, hogy a közösségi jogalkotó nem akarta szabályozni a gyógyszerekről szóló információk független harmadik felek általi terjesztését, és ennek alátámasztására a 2001/83 irányelv 86. cikkének (1) bekezdésére hivatkozik. Annak részletezése után, hogy a VIII. cím alkalmazásában mit értünk „gyógyszerek reklámozása” alatt, az említett cikk kifejti, hogy a fogalomba beletartoznak mind a nyilvános, mind a gyógyszereket rendelőknek szóló reklámok, és példaként megemlít (
16
) olyan tevékenységeket, mint a gyógyszerismertetést végző személyek munkája, a gyógyszermintákkal való ellátás vagy a reklámrendezvények, illetve tudományos kongresszusok támogatása.
47.
A Bizottság hozzáteszi, hogy az említett 86. cikk (1) bekezdésében felsorolt példák olyan munkákkal kapcsolatosak, amelyeket az engedély jogosultjának vagy a gyógyszer forgalmazásában érdekelt személyek más csoportjának kell végezniük. A cikkben említett reklámrendezvényeket és tudományos kongresszusokat azonban a forgalomba hozatalban közvetlenül nem érdekelt személy is támogathatja. Egyébiránt az (53) preambulumbekezdés szövege (
17
) (amelyre a Bizottság is hivatkozik a beadványában) csak annak garantálására irányul, hogy a gyógyszeripari vállalkozások által adott tájékoztatás megbízható legyen, és nem zárja ki, hogy a tájékoztatás más forrásból származzon.
48.
A lengyel kormány azon állításával szintén nem értek egyet, hogy a 2001/83 irányelv 98. cikkének (3) bekezdése, amelynek értelmében a tagállamok nem tiltják meg a forgalomba hozatali engedély jogosultja és az általa kijelölt egy vagy több vállalkozás által közösen végzett reklámozást, a gyógyszerek reklámozására jogosult személyek számának csökkentésére irányul; ez az értelmezés meghaladja az említett cikk szó szerinti értelmét és célját.
49.
Ezzel együtt és a fentiek sérelme nélkül az irányelv azon a felfogáson alapul, hogy a harmadik felek nyilatkozatai nem minősülnek reklámnak (az említett irányelv 90. cikkéből, amint azt alább kifejtem, erre lehet következtetni), és ez a Bíróság egyes határozataiból (mint például a hivatkozott Gintec-ügyben hozott ítéletből és Ter Voort ügyben hozott ítéletből) is levezethető.
50.
Az irányelv 90. cikke tiltja, hogy a fogyasztóknak szóló reklámok olyan elemeket tartalmazzanak, amelyek „tudósok, egészségügyi szakemberek vagy olyan személyek ajánlására hivatkoznak, akik nem tudósok vagy egészségügyi szakemberek, de népszerűségük révén elősegíthetik a gyógyszer fogyasztását” [f) pont], illetve helytelen, riasztó vagy félrevezető módon utalnak a „gyógyulás tüneteire” [j) pont]. Mindkét pont olyan információkra utal, amelyeknek promóciós hatásuk van, de ezek a szűkebb értelemben vett reklámozástól eltérő módon vannak kezelve. Az irányelv kifejezetten tiltja e két típusú információ megjelenítését a nyilvános reklámokban, hallgat azonban a függetlenek általi terjesztésükről és a gyógyszereket rendelőknek szóló reklámokban való használatukról.
51.
A Gintec-ügyben hozott ítéletben a Bíróság a 90. cikket értelmezve a 37. pontban kimondta, hogy a 2001/83 irányelv céljának megvalósítása kerülne veszélybe, ha valamely tagállam kiszélesíthetné az általa előírt kötelezettségeket, és az irányelvben kifejezetten elő nem írt abszolút és korlátlan tilalmat vezethetne be a gyógyszerekre vonatkozó reklámban a harmadik személyektől származó vélemények felhasználása tekintetében, miközben az említett szabályozás csak akkor tiltja azok használatát, ha meghatározott elemeket tartalmaznak, vagy bizonyos szakképzett személyektől származnak.
52.
A Bíróság e tekintetben megerősítette a 2007. február 13-i indítványomban szereplő azon állításomat, hogy a 2001/83 irányelv nem általános és elvont módon a harmadik fél közreműködésével folytatott reklámkampányokat vagy a helytálló nyilatkozatokat tiltja, hanem csak „azokat, amelyek nem azok, mivel nem megfelelő, túlzó vagy túlzott (»helytelen«), nyugtalanító vagy zavaró (»riasztó«) vagy tévedést tartalmazó (»félrevezető«) jellegük folytán az ésszerűtlen felhasználást ösztönzik” (47. és 69. pont).
53.
Az említett indítványban arra is emlékeztetek, hogy a Deutscher Apothekerverband ügyben hozott ítéletnek (
18
) megfelelően a tagállamok nem cenzúrázhatják azt, amit a 2001/83 irányelv nem tilt, és – mivel ez az irányelv „az egészség megóvásának magas szintjére hivatkozva, a gyógyszerek reklámozása terén a nemzeti rendelkezések közötti eltérések felszámolására irányul egy olyan közös rendszer bevezetésével, amely biztosítja szabad mozgásukat az egységes piacon – a kivételek kiterjesztő értelmezése nem tűnik megfelelőnek” (45. pont).
54.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy ha a tagállamok csak akkor tilthatják harmadik felek nyilvános gyógyszerreklámokban való megnyilatkozásait, ha teljesülnek az irányelv 90. cikkében szereplő feltételek, akkor elfogadhatatlan a nem engedélyezett vagy a csak rendelvényre kapható gyógyszerekkel kapcsolatos ilyen közreműködés teljes tiltása kizárólag arra hivatkozva, hogy az ilyen tájékoztatás reklámtevékenységnek minősül.
55.
A szintén hivatkozott Ter Voort ügyben hozott ítélet 31. pontja ehhez hozzáteszi még, hogy „a termékre, például a terápiás vagy megelőző tulajdonságaira vonatkozó információknak a saját kezdeményezésére, a gyártótól és a forgalmazótól jogilag és ténylegesen teljesen függetlenül eljáró harmadik fél általi terjesztése önmagában nem minősül az irányelv értelmében vett »megjelenítésnek«”, mivel nem utal a gyártónak vagy a forgalmazónak a termék gyógyszerként való forgalomba hozatalára vonatkozó szándékára. A Bíróság által az említett Ter Voort ügyben tett megállapításokat nem lehet változtatás nélkül a jelen esetre alkalmazni, mert az előbbiben azt kellett megvizsgálni, hogy a független harmadik fél által a termék gyógyszerré minősítése érdekében tett nyilatkozatok „megjelenítést” jelentenek-e, míg a jelen esetben azt kell eldönteni, hogy ezek a nyilatkozatok a 2001/83 irányelv értelmében vett „reklámozásnak” minősülnek-e. Magáért beszél ugyanakkor, hogy a Bíróság a forgalomba hozatalra vonatkozó szándék hiánya miatt utasította el a harmadik fél által terjesztett információk „termékmegjelenítéssé” minősítését. (
19
)
56.
A fenti magyarázatot követően hangsúlyozni kell, hogy a 2001/83 irányelv 86. cikkének megfogalmazása nem teszi lehetővé a reklámozási célú és a kizárólag tájékoztató jellegű közlések közötti előzetes különbségtételt pusztán a közlés kibocsátója alapján, mivel a gyógyszert a gyártó, a forgalmazó, illetve ezektől teljesen független személy is reklámozhatja, akit más érdekek vezérelnek. Ezzel együtt, még ha a gyógyszerre vonatkozó adatok független harmadik fél általi terjesztése adott esetben az irányelv értelmében vett reklámozásnak is tekinthető, kellő pontossággal csak különböző olyan elemek együttes értékelése után lehet minősíteni, mint például az a tény, hogy a közlés kibocsátója és a gyógyszeripari vállalkozás között van-e kapcsolat, amely kérdés ugyan nem meghatározó tényező, de különösen fontos körülmény, mivel nem gyakori, hogy harmadik fél a gyógyszerre vonatkozó információkat reklámozási céllal terjeszti. Ezzel a személyre vonatkozó szemponttal együtt kell értékelni két másik körülményt: egyfelől – amint már jeleztem – az üzenet reklámjellegét vagy annak hiányát, másfelől a tevékenység kereskedelmi jellegét vagy annak hiányát.
3. Az irányelv alapján a gyógyszer reklámozására kereskedelmi vagy ipari tevékenység keretein kívül is sor kerülhet
57.
F. Damgaard képviselője azt állítja, hogy a 2001/83 irányelv (42) preambulumbekezdése (
20
) értelmében a reklámozásnak az említett aktus 86. cikkében szereplő fogalmát annak alapján kell értelmezni, ahogyan a közösségi szabályozás a megtévesztő reklámmal összefüggésben meghatározza az említett kifejezést. A 84/450 irányelv 2. cikkének 1. pontja (
21
) ezt a fogalmat a „kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szabadfoglalkozású tevékenység keretében” megfogalmazott promóciós közlésre szűkíti le. Ha ezt a kiegészítő feltételt alkalmazzuk a gyógyszerekre, akkor a független harmadik fél általi információterjesztés nem tekinthető reklámozásnak.
58.
Az Egyesült Királyság Kormánya szerint a gyógyszerek reklámozásának a 2001/83 irányelvben szereplő fogalmát a megtévesztő reklámra vonatkozó irányelvből kiindulva kell „megformálni”, ez utóbbi történeti értelmezése és az előtte hatályban volt 92/28 irányelv előkészítésének dokumentumai alapján.
59.
A Bizottság által kidolgozott irányelvjavaslatban a gyógyszerek reklámozásának ugyanaz a fogalma szerepelt, mint a megtévesztő reklámról szóló irányelvben, vagyis a kereskedelmi vagy ipari tevékenységekkel összefüggő promócióra korlátozódott. A javaslat megtárgyalása során a Parlament az irányelv hatályának a nem kereskedelmi tevékenységekre történő kiterjesztését javasolta. A jóváhagyott szöveg nem tartalmazta a megtévesztő reklámról szóló irányelvre való hivatkozást, sem a Parlament módosítási javaslatában szereplő megfogalmazást, mivel elvetették azokat.
60.
Az Egyesült Királyság a jogalkotási folyamat ezen állomásaiból arra következtet, hogy a közösségi jogalkotó a megtévesztő reklámról szóló hivatkozott irányelvben szereplő fogalmat akarta alkalmazni a gyógyszeripari ágazatra.
61.
Az irányelv e felfogása nem helytálló, mivel az említett szöveg hallgatása arra utal, hogy a jogalkotó szándékosan nem akart egyértelmű és határozott választ adni a reklámozásra vonatkozó rendelkezésekkel kapcsolatos kérdésre. Valószínűleg az irányelvből ezért törölték annak említését, hogy a reklámozásnak kereskedelmi vagy ipari keretek között kell történnie, illetve hatályát ezért nem terjesztették ki a nem kereskedelmi tevékenységekre. Összefoglalva, a jelen esetben teljesen tudatosan történt, hogy az irányelv nem vette át a reklámozásnak a 84/450 irányelvben, illetve a televíziós műsorszolgáltatásról szóló irányelvben (
22
) szereplő fogalmát (amelynek szintén eleme a kereskedelmi vagy ipari tevékenység). Kevésbé határozott, árnyaltabb megoldásra volt szükség, olyanra, amilyet a jelen indítványban próbálok vázolni. (
23
)
62.
Ezenkívül a megtévesztő reklámról szóló irányelv a lex specialis generalibus derogat elvének (
24
) megfelelően nem alkalmazható, ha speciális szabályozás is hatályban van. A Bíróság a Gintec-ügyben hozott ítélet 31. pontjában úgy döntött, hogy 2001/83 irányelv a gyógyszerek reklámozására vonatkozó speciális rendelkezéseket tartalmaz, tehát a 84/450 irányelvhez képest speciális szabály. Következésképpen azon tény sérelme nélkül, hogy az utóbbi irányelv szabályai alkalmazandók a megtévesztő reklámra, a gyógyszereket illetően a reklámozásnak önálló fogalma van.
4. Előzetes következtetések
63.
A fenti előzetes megjegyzések alapján levonható néhány következtetés.
64.
Először is ahhoz, hogy a gyógyszerekre vonatkozó információk terjesztését reklámjellegűnek minősíthessük, azt kell megvizsgálni, hogy célja az adott termék rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának elősegítése volt-e.
65.
Másodszor a közlés kibocsátója és a gyógyszeripari vállalkozás közötti kapcsolat, valamint az információk közzétételének keretet adó tényezők kereskedelmi vagy ipari jellege a reklámjelleget jelző körülmények, bár a független harmadik fél által terjesztett üzenet is jelenthet az irányelv értelmében vett reklámozást, illetve a „gyógyszerek reklámozásának” a 86. cikkben szereplő fogalmát nem szabad a reklámozás más közösségi szabályok szerinti általános fogalma alapján „megformálni”.
66.
Az mindenesetre a Vestre Landsret feladata, hogy az alapeljárás tényállásának közvetlen ismeretében megítélje, hogy az F. Damgaard és a Natur-Drogeriet A/S között fennáll-e az állítólagos kapcsolat, illetve az általa a saját internetes oldalán hozzáférhetővé tett információk reklámjellegűek-e. Ennek érdekében például a márka, a termék vagy a vállalkozás logója feltüntetésének tényét, valamint a Hyben Total szűk értelemben vett kereskedelmi vonatkozásairól (például az árról vagy az értékesítési helyekről) szolgáltatott adatokat kell vizsgálni.
C – A szabad véleménynyilvánításhoz való jog védelme
67.
A fentebb ismertetett körülményeken kívül a dán bíróságnak mérlegelnie kell F. Damgaard szabad véleménynyilvánításhoz való jogát, mivel – amint a Bíróság azt a Lindqvist-ügyben (
25
) kimondta – a nemzeti hatóságoknak és bíróságoknak kell arra ügyelni, hogy a közösségi jog kiválasztott értelmezése ne veszélyeztesse az uniós jogrend által védett alapvető jogokat és a közösségi jog más elveit, mint például az arányosság elvét.
68.
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az alapvető jogok az általános jogelvek részét képezik, amelyek betartását a Bíróság a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból és az emberi jogok védelmére vonatkozó azon nemzetközi jogi aktusokból merítve biztosítja, amelyek keretében a tagállamok együttműködnek, vagy amelyekhez csatlakoztak. (
26
)
69.
E jogokról az EU 6. cikk (2) bekezdése is rendelkezik, amelynek értelmében „[a]z Unió a közösségi jog általános elveiként tartja tiszteletben az alapvető jogokat, ahogyan azokat az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4-én Rómában aláírt európai egyezmény [a továbbiakban: EJEE] biztosítja, továbbá ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból erednek”.
70.
A véleménynyilvánítás szabadsága magában foglalja a tagállamok alkotmányos vívmányait (
27
), valamint szerepel az EJEE 10. cikkében és az Európai Unió Alapjogi Chartájának (
28
) 11. cikkében. A Bíróságnak számos olyan ítélete létezik, amelyben védi a szabad véleménynyilvánításhoz való jogot a Közösség területén. (
29
)
71.
Az Emberi Jogok Európai Bírósága az említett szabadságjog jelentőségét hangsúlyozta, amikor megerősítette, hogy „a demokratikus társadalom egyik legfontosabb alapját, fejlődésének és az egyén kibontakozásának alapvető feltételét” (
30
) képezi. Az általa nyújtott védelem tehát nem csak „az elfogadott, vagy az ártalmatlannak, illetve jelentéktelennek tekintett információkra vagy eszmékre” terjed ki, „hanem [az] olyan információra és eszmére is, amelyek az államot vagy a lakosság egy részét sértik, megbotránkoztatják vagy zavarják” (
31
).
72.
Amint azt a Bíróság a Bizottság kontra Cwik ügyben már megállapította, a véleménynyilvánítás szabadsága magában foglalja „a hivatalostól eltérő vélemények kinyilvánításának lehetőségét”. (
32
)
73.
E bírósági határozatoknak különös jelentősége van a jelen ügy szempontjából, amely egy nem engedélyezett gyógyszerre vonatkozó információk közlésével kapcsolatos.
74.
A Gintec-ügyben ismertetett indítványomban nem kételkedtem abban, hogy a 2001/83 irányelv, mely figyelemmel van az EK-Szerződésnek az egészségvédelemre vonatkozó megközelítésére, a gyógyszerek megfelelő és ésszerű felhasználására irányul. E szándéknak azonban összeegyeztethetőnek kell lennie a véleménynyilvánítási szabadság sajátosságaival, mivel az e jog által nyújtott védelem azokra a megnyilvánulásokra is kiterjed, amelyeket az egészségügyi hatóságok az említett egészségvédelmi cél szempontjából veszélyesnek ítélnek meg.
75.
A Bíróság a szóban forgó jogok és érdekek mérlegelésének elkerülhetetlenségét mondta ki a fent hivatkozott Lindqvist-ügyben hozott ítéletben, amely egy olyan svéd hitoktatóra vonatkozik, aki ellen büntetőeljárás folyt, mert olyan internetes oldalakat hozott létre, amelyeken magáról, valamint 18 egyházközségbeli munkatársáról tett közzé információkat, megjelölve nevüket, bizonyos esetekben családi állapotukat, telefonszámukat, valamint más részleteket anélkül, hogy ehhez előzetesen a beleegyezésüket kérte volna. A jelen ügy szempontjából az az érdekes, hogy a Bíróság hangsúlyozta, hogy mérlegelni kell „egyfelől a B. Lindqvistet hitoktatói munkája keretében megillető szabad véleménynyilvánításhoz való jogot és a hitélettel kapcsolatos tevékenységek szabad gyakorlásához való jogot, másfelől azon személyek magánéletének védelmét, akikről B. Lindqvist adatokat közölt internetes honlapján”.
76.
A szabad véleménynyilvánítás gyakorlását az EJEE 10. cikke (2) bekezdésével összhangban alá lehet vetni „törvényben meghatározott […] alakszerűségeknek, feltételeknek, korlátozásoknak vagy szankcióknak”, például olyanoknak, amelyek egy demokratikus társadalomban az egészség védelméhez szükségesek.
77.
Márpedig a Bíróság a fent hivatkozott Connolly kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében szükségesnek tartotta e korlátozások megszorító értelmezését, hozzátéve, hogy „az Emberi Jogok Európai Bírósága szerint a 10. cikk (2) bekezdése értelmében vett »szükséges« melléknév »kényszerítő társadalmi szükségletet« jelent, és »bár a szerződő államoknak van bizonyos fokú mérlegelési mozgásterük az ilyen szükséglet fennállásának megítélésében«, a beavatkozásnak »az elérni kívánt jogos céllal arányosnak«, »a nemzeti hatóságok által indokolásul felhozott okoknak« pedig »megfelelőnek és elegendőnek« kell lenniük”. (
33
)
78.
Az ügy kulcsa tehát a jog korlátozásának arányossága. A Bíróság is ezt mondta ki a Karner-ügyben hozott ítéletben, (
34
) amely – mivel a reklám korlátozására vonatkozik – bizonyos szempontból hasonlít a jelen ügyhöz; a Bíróság úgy érvelt, hogy ha a szabad véleménynyilvánítási szabadság gyakorlása „nem valamely közérdekű vita céljait szolgálja, ráadásul olyan összefüggésben merül fel, amikor a tagállamok bizonyos mérlegelési mozgásterük van, az ellenőrzés a beavatkozás ésszerű és arányos jellegének vizsgálatára irányul. Ez vonatkozik a véleménynyilvánítás szabadságának kereskedelemben történő alkalmazására is, különösen egy olyan összetett és változó területen, mint a reklám” (51. pont).
79.
A jelen ügyben a Vestre Landsret feladata annak megítélése, hogy az F. Damgaard ellen indított büntetőeljárás a véleménynyilvánítási szabadsághoz való jogát veszélyeztető aránytalan beavatkozást jelent-e, vagy – éppen ellenkezőleg – szükség volt erre az intézkedésre az egészség védelmével és a gyógyszerek megfelelő felhasználásának elősegítésével kapcsolatos, a közösségi szabályozás által elérni kívánt célok eléréséhez, mivel az említett véleménynyilvánítási szabadság – terápiás információ terjesztéseként vagy tájékoztatásként – nem foglalja magában a közösségi jogrend által a mai napig tiltott reklámjellegű cselekményeket.
80.
A reklámozás azért lehet az EJEE 10. cikke szerinti védelem tárgya (
35
), mert ez a rendelkezés nem tesz különbséget az elérni kívánt célok között azok nyereségszerzési jellege vagy ingyenessége alapján; (
36
) mindazonáltal az államoknak a korlátozással kapcsolatos mérlegelési mozgástere nagyobb ezen a területen, amelyet néha a tisztességtelen verseny, illetve a valótlan vagy megtévesztő reklám megakadályozása érdekében korlátoznak. Bizonyos esetekben előfordulhat, hogy a tárgyilagos és a valóságnak megfelelő reklámüzenetek terjesztését mások jogainak védelme érdekében, illetve valamely kereskedelmi tevékenység vagy meghatározott foglalkozás sajátosságai alapján korlátozzák. (
37
)
81.
Végül emlékeztetni kell arra, hogy F. Damgaard újságírói minőségére hivatkozott, (
38
) amely tényt a nemzeti bíróságnak ellenőriznie kell, és igaznak bizonyulása esetén figyelembe kell vennie, mivel az alperesnek magasabb fokú védelmet adhat a szabad véleménynyilvánításhoz való joga tekintetében. Ez következik az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából, amely a The Observer és The Guardian kontra Egyesült Királyság ügyben (
39
) kimondta, hogy ha a nemzeti hatóságok olyan intézkedéseket hoznak, amelyek elrettenthetik a médiát attól, hogy jogos közérdek tárgyát képező ügyekben tájékoztatást adjon, a Bíróságnak aprólékosan meg kell vizsgálnia az említett intézkedések arányosságát. A média demokratikus rendszerekben betöltött „őrkutya” szerepének logikus következménye ez, amely lehetővé teszi a közvélemény számára a közhatalom ellenőrzését. (
40
)
VI – Végkövetkeztetések
82.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Vestre Landsret kérdésére a következőképpen válaszoljon:
„(1)
Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i, módosított 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 86. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a termékre, különösen a terápiás vagy megelőző tulajdonságaira vonatkozó információk független harmadik fél általi terjesztését reklámozásnak kell tekinteni, ha célja az említett termék rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának elősegítése.
(2)
A közlés kibocsátója és a gyógyszer gyártója vagy forgalmazója közötti kapcsolat hiánya, valamint az e független harmadik fél által kifejtett tevékenység nem kereskedelmi vagy ipari jellege azonban az üzenet reklámtartalmának hiányára utaló fontos ténykörülmény lehet.
(3)
A 2001/83 irányelvet a belső jogba átültető szabályozás alkalmazásáért felelős tagállami hatóságok és bíróságok feladata az egyfelől az egészség védelmére és a gyógyszerek ésszerű felhasználására irányuló célok, másfelől az érintett szabad véleménynyilvánításhoz való joga közötti helyes egyensúly garantálása, figyelemmel az érintettet akkor megillető speciális védelemre, ha igazolja újságírói minőségét.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 67. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.).
(
3
)	2008 februárjában, az említett műsorvezető nyilatkozata időpontjában a melatonin értékesítése még nem volt engedélyezve Spanyolországban, míg más tagállamokban étrend-kiegészítőként szabadon lehetett értékesíteni (lásd a http://actualidad.terra.es/sociedad/articulo/abogacia_estado_sdrago_2268719.htm internetes oldalon). Az F. Damgaard esetével való hasonlóság azonban itt véget is ér, mivel tudomásom szerint a spanyol egészségügyi minisztérium bírósági eljárásokkal foglalkozó jogi szolgálata, az Abogacía del Estado által lefolytatott vizsgálat nyomán nem indult eljárás, minden bizonnyal azért, mert e hormon engedélyezése már tervbe volt véve.
(
4
)	„Viagře už odzvonilo, teď je tady Cialis”. E rövid történetek szerzőjével és kiadójával szemben 2004-ben 200000 cseh korona bírságot szabtak ki.
(
5
)	A jelenlegi közhangulatot tükrözi az Európai Közösségek Bizottsága által nemrég indított vizsgálat, amely hozzáférhető az intézmény következő internetes oldalán: http://ec.europa.eu/entreprise/pharmaceuticals/patients_keys.htm.
(
6
)	A 2001/83 irányelvvel hatályon kívül helyezett, az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek reklámozásáról szóló, 1992. március 31-i tanácsi irányelv (HL L 113., 13. o.).
(
7
)	A megtévesztő reklámra vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1984. szeptember 10-i 84/450/EGK tanácsi irányelv (HL L 250., 17. o., magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227. o.).
(
8
)	A 2001/83 irányelv módosításáról szóló, 2004. március 31-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 136., 34. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 34. kötet, 262. o.).
(
9
)	Az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 136., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 34. kötet, 229. o.). A 2004/27 irányelv a 2001/83 irányelv 88a. cikkének szövegében tévedésből a „2004/726/EK irányelv” kifejezést említi.
(
10
)	Lov nr 280 af. 6. maj 1993 om ændring af lov om lægemidler m.v.
(
11
)	A tárgyaláson Frede Damgaard képviselője az általam az internetes oldallal kapcsolatban feltett kérdésekre azt válaszolta, hogy az több termékről is tájékoztat, illetve megadja a Hyben Total árát.
(
12
)	A C-374/05. sz. ügyben 2007. november 8-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-9517. o.).
(
13
)	A C-219/91. sz. ügyben 1992. október 28-án hozott ítélet (EBHT 1992., I-5485. o.) 31. pontja.
(
14
)	Közlemény a gyógyszerekkel kapcsolatos betegtájékoztatás jelenlegi gyakorlatáról szóló jelentéssel kapcsolatban, a 2004/27/EK irányelvvel módosított, az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló 2001/83/EK irányelv 88a. cikkével összhangban [COM(2007) 862 végleges].
(
15
)	Az irányelvben szereplő meghatározás alapján például nehezen tagadható azon kampányok reklám jellege, amelyeket a hatóságok indítanak a generikus gyógyszerek felhasználásának és rendelésének elősegítésére. Az Egyesült Királyság Kormányának aggályára válaszul azonban elegendő hozzátenni, hogy e kampányok reklám jellege nem eredményezi azt, hogy semmilyen esetben nem kerülhet rájuk sor. Nem kifogásolható azon generikus gyógyszerek reklámozása, amelyek nem neveznek meg konkrét hatóanyagot, mivel a 86. cikk (2) bekezdése értelmében nem tartoznak az irányelv VIII. címének hatálya alá. A gyógyszereket rendelőknek szóló kampányok szintén nem jogellenesek – még akkor sem, ha csak rendelvényre kapható generikus gyógyszerekre vonatkoznak –, mivel az irányelv csak a rendelvényre kapható gyógyszerek nyilvános reklámozását tiltja. A visszatéríthető árú gyógyszerek kapcsán pedig az irányelv 88. cikkének (3) bekezdése csak lehetőséget ad a tagállamoknak a reklámozás megtiltására, vagyis ez alól lehetnek jogszerű kivételek.
(
16
)	Számomra ezt jelenti a cikkben szereplő „ez különösen a következőkre vonatkozik” kifejezés.
(
17
)	„Az összes, a gyógyszerek gyártásával vagy behozatalával foglalkozó vállalkozásnak létre kell hoznia azt a mechanizmust, amely biztosítja, hogy a gyógyszerekről nyújtott információk megfelelnek a jóváhagyott felhasználási feltételeknek.”
(
18
)	A C-322/01. sz. ügyben 2003. december 11-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-14887. o.).
(
19
)	A gyógyszer közösségi fogalmából nem derül ki, hogy ez a megjelenítés a gyártó vagy az értékesítő feladata-e.
(
20
)	Ez az irányelv nem sérti a 84/450 irányelv alapján elfogadott intézkedések alkalmazását.
(
21
)	Amelyet szó szerint átvesz a 84/450 irányelvet és módosításait kodifikáló, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 2006. december 12-i 2006/114/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 376., 21. o.) 2. cikkének a) pontja.
(
22
)	A tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3-i 89/552/EGK tanácsi irányelv (HL L 298., 23. o. magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 221. o.).
(
23
)	A C-322/01. sz. DocMorris-ügyben 2003. december 11-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-14887. o.), amelyben annak eldöntéséről volt szó, hogy egy gyógyszereket árusító internetes oldal tartalmazott-e nyilvános gyógyszerreklámot, Stix-Hackl főtanácsnok szintén esetről esetre történő elbírálást ajánlott, amikor megjegyezte, hogy „e tekintetben az értékelésnek lényegében azon az objektív benyomáson kell alapulnia, amely a fogyasztóban a honlap egészének kialakítása következtében megfogalmazódik” (a 2003. március 11-én ismertetett indítvány 211. pontja).
(
24
)	A speciális szabályozás elsőbbségi alkalmazását illetően lásd a C-136/96. sz. Scotch Whisky Association ügyben 1998. július 16-án hozott ítéletet (EBHT 1998., I-4571. o.).
(
25
)	A C-101/01. sz. ügyben 2003. november 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-12971. o.) 87. pontja.
(
26
)	Lásd többek között a C-60/84. sz. és C-61/84. sz., Cinéthèque és társai egyesített ügyekben 1985. július 11-én hozott ítéletet (EBHT 1985., 2605. o.).
(
27
)	Arra vonatkozó összehasonlító tanulmány tekintetében, hogy a különböző európai alkotmányok hogyan szabályozzák a véleménynyilvánítás szabadságát lásd Skouris, W. (szerk.): Advertising and constitutional rights in Europe, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 1994.
(
28
)	Ünnepélyesen kihirdette a Parlament, a Tanács és a Bizottság 2000. december 7-én Nizzában (HL C 364., 1. o.), elfogadták 2007. december 12-én Strasbourgban. A Lisszaboni szerződés, amelynek ratifikációja a jelen indítvány elkészítésének időpontjában még folyamatban van, módosítani tervezi az említett EU 6. cikk szövegét, amelynek (1) bekezdése a következőképpen szólna: „az Unió elismeri az Európai Unió Alapjogi Chartájá[ban] […] foglalt jogokat, szabadságokat és elveket; e Charta ugyanolyan jogi kötőerővel bír, mint a Szerződések”.
(
29
)	A C-288/89. sz. Collectieve Antennevoorziening Gouda ügyben 1991. július 25-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-4007. o.) 22. és 23. pontja; a C-235/92. P. sz., Montecatini kontra Bizottság ügyben 1999. július 8-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-4539. o.) 137. pontja; a C-368/95. sz. Familiapress-ügyben 1997. június 26-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-3689. o.) 24–26. pontja; a C-273/99. P. sz. és C-274/99. P. sz., Connolly kontra Bizottság ügyekben 2001. március 6-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-1575. o. és I-1611. o.); a C-340/00. P. sz., Bizottság kontra Cwik ügyben 2001. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-10269. o.), valamint a C-112/00. sz. Schmidberger-ügyben 2003. június 12-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-5659. o.). Az ez utóbbi ügyben 2002. július 11-én ismertetett indítványában Jacobs főtanácsnok pontosan a Charta 11. cikkére hivatkozik.
(
30
)	Az EJEB, 1976. december 7-i Handyside kontra Egyesült Királyság ítélet, A. sorozat 24. szám, 49. §, 2003. május 6-i Appleby és társai kontra Egyesült Királyság ítélet, Ítéletek és Határozatok Tára 2003-IV, 1988. május 24-i Müller és társai ítélet, A. sorozat 133. szám, 33. § és 1995. szeptember 26-i Vogt kontra Németország ítélet, A. sorozat 323. szám, 52. §.
(
31
)	Lásd a fent hivatkozott EJEB, Handyside kontra Egyesült Királyság ítélet 49. §-át.
(
32
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Cwik-ügyben hozott ítélet 58. pontja.
(
33
)	Lásd még az 5/88. sz. Wachauf-ügyben 1989. július 13-án hozott ítéletet (EBHT 1989., 2609. o.); a C-177/90. sz. Kühn-ügyben 1992. január 10-én hozott ítéletet (EBHT 1992., I-35. o.); a C-22/94. sz., Irish Farmers Association és társai ügyben 1997. április 15-én hozott ítéletet (EBHT 1997., I-1809. o.) és a C-20/00. és C-64/00. sz., Booker Aquaculture és Hydro Seafood egyesített ügyekben 2003. július 10-én hozott ítéletet (EBHT 2003., I-7411. o.). A strasbourgi bíróság ítélkezési gyakorlatát illetően lásd a fent hivatkozott Vogt kontra Németország ítélet 52. §-át és az 1999. október 28-i, Wille kontra Liechtenstein ítélet, Ítéletek és határozatok Tára 1999-VI, 61–63. §-át.
(
34
)	A C-71/02. sz. ügyben 2004. március 25-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-3025. o.).
(
35
)	A kereskedelmi véleménynyilvánítási szabadság európai helyzetét illetően lásd Twomey, P. M.: „Freedom of expression for commercial actors”, in: Neuwahl, N. A. és Rosas, A.: The European Union and human rights, Martines Nijhoff Publishers, 1995.
(
36
)	Az EJEB, 1994. február 24-i, Casado Coca kontra Spanyolország ítélet, A. sorozat 285-A. szám, 35. §.
(
37
)	Az EJEB, 1989. november 20-i Marka Intern Verlag GmbH és Klaus Beermann kontra Németország ítélet, A. sorozat 165. szám, 34. §. Az Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága az ítélkezési gyakorlat hosszú és ingadozó fejlődésének eredményeként szintén arra jutott, hogy a reklám is az első alkotmánymódosítás hatálya alá tartozik, jóllehet az alkotmány „kevésbé védi a kereskedelmi reklámot, mint az alkotmány által védett más kifejezési formákat” (Bolger kontra Young products Corp., 463 U. S., 64. o. [1983]).
(
38
)	Frede Damgaard képviselője a tárgyaláson előadta, hogy ügyfele egészségügyi, dietétikai és táplálkozási területen szerzett újságírói tapasztalatot.
(
39
)	Az EJEB, 1991. november 26-i ítélet, A. sorozat 216. szám, 59. §.
(
40
)	Sarmiento, D., Mieres, L. J. és Presno, M.: Las sentencias básicas del Tribunal Europeo de Derechos Humanos, Ed. Thomson-Civitas, Madrid, 2007, 81. o.