62023CJ0236_RES
Mål C‑236/23
Mutuelle assurance des travailleurs mutualistes (Matmut)
mot
TNochMaaf assurances SAochFonds de garantie des assurances obligatoires de dommages (FGAO)ochPQ
(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike))
Domstolens dom (första avdelningen) av den 19 september 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon – Direktiv 2009/103/EG – Artiklarna 3 och 13 – Försäkringsavtal som ingåtts på grundval av oriktiga uppgifter om vem som vanligtvis framför fordonet, vilka har lämnats avsiktligen – Nationell lagstiftning enligt vilken det gentemot en ’skadelidande passagerare’, som också är försäkringstagare, kan göras gällande att försäkringsavtalet är ogiltigt på grund av att denna passagerare avsiktligen har lämnat oriktiga uppgifter vid tidpunkten för avtalets ingående – Rättsmissbruk – Talan som väckts mot försäkringstagaren i syfte att ställa denne till ansvar för att avsiktligen ha lämnat oriktiga uppgifter”
Tillnärmning av lagstiftning – Ansvarsförsäkring för motorfordon – Omfattningen av den garanti till förmån för tredje man som den obligatoriska försäkringen innebär – Nationell lagstiftning enligt vilken det mot en skadelidande passagerare kan göras gällande att försäkringsavtal är ogiltiga på grund av att försäkringstagaren har lämnat oriktiga uppgifter – Nationell lagstiftning enligt vilken försäkringsgivaren kan väcka talan mot försäkringstagaren i syfte att erhålla återbetalning av hela det belopp som utbetalats i enlighet med försäkringsavtalet – Otillåtet – Villkor – Undantag – Rättsmissbruk
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103, artiklarna 3 första stycket och 13.1)
(se punkterna 32, 33, 35, 37–43, 46, 47 och 50–66 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) preciserar domstolen omfattningen av den garanti som den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon ger tredje man som orsakats skador. Domstolen påpekar att direktiv 2009/103 (
1
), såvida det inte rör sig om rättsmissbruk, utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken det är möjligt att gentemot en passagerare i ett fordon som råkat ut för en trafikolycka, där denna passagerare även är försäkringstagare, göra gällande att ett avtal om ansvarsförsäkring för motorfordon är ogiltigt på grund av att försäkringstagaren vid avtalets ingående lämnade oriktiga uppgifter. För det fall en sådan ogiltighet inte kan göras gällande gentemot en sådan passagerare som orsakats skador och det inte föreligger rättsmissbruk, utgör direktivet hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt för försäkringsgivaren att väcka talan mot passageraren för att erhålla återbetalning av de belopp som utbetalats i enlighet med försäkringsavtalet.
I oktober 2012 tecknade PQ ett avtal om motorfordonsförsäkring med Matmut och uppgav därvid att han var den enda föraren av det försäkrade fordonet. I september 2013 var detta fordon, vilket framfördes av TN, som var berusad, inblandat i en trafikolycka med ett annat fordon som var försäkrat hos ett annat försäkringsbolag. PQ, som var passagerare i det första fordonet, skadades vid denna olycka.
Tribunal correctionnel (brottmålsdomstol i första instans, Frankrike) förklarade TN skyldig till bland annat vållande till kroppsskada på PQ och ogiltigförklarade försäkringsavtalet på grund av att försäkringstagaren avsiktligen hade lämnat oriktiga uppgifter om vem som vanligtvis framförde det berörda fordonet. Denna dom fastställdes av Cour d’appel de Lyon (Appellationsdomstolen i Lyon, Frankrike), som emellertid fann att det aktuella försäkringsavtalets ogiltighet inte kunde göras gällande gentemot PQ, eftersom det följer av unionsrätten att ett försäkringsavtals ogiltighet på grund av att den försäkrade har lämnat oriktiga uppgifter inte kan göras gällande gentemot personer som orsakats skador vid en trafikolycka eller mot andra som är berättigade till ersättning.
Denna dom överklagades till den hänskjutande domstolen, som vill få klarhet i huruvida ett försäkringsavtals ogiltighet kan göras gällande gentemot en skadelidande passagerare när denne även är försäkringstagare och den som avsiktligen har lämnat de oriktiga uppgifter som ligger till grund för avtalets ogiltighet. Den hänskjutande domstolen vill även få klarhet i huruvida försäkringsgivaren, för det fall att denna ogiltighet inte kan göras gällande gentemot en sådan skadelidande passagerare, kan väcka talan mot den skadelidande för att erhålla återbetalning av hela det belopp som försäkringsgivaren har utbetalat i enlighet med avtalet.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar för det första om att syftet att skydda skadelidande vid olyckor som orsakas av dessa fordon alltid har eftersträvats och getts en allt större vikt av unionslagstiftaren. Domstolen understryker att enligt direktiv 2009/103 (
2
) får ett trafikförsäkringsbolag inte vägra att betala ersättning till tredje man som orsakats skador till följd av en olycka som orsakats av ett försäkrat fordon med åberopande av bestämmelser eller villkor i försäkringsavtal som föreskriver att försäkringen inte omfattar skada som tredje man åsamkats till följd av att det försäkrade fordonet nyttjas eller förs av personer som inte har tillstånd att föra fordonet.
När det gäller ställningen som skadelidande till följd av en trafikolycka erinrar domstolen om att syftet att skydda skadelidande medför att den rättsliga situationen för den person som är försäkrad som förare av fordonet, men som var passagerare i fordonet vid tidpunkten för olyckan, måste jämställas med situationen för andra passagerare som orsakats skador vid samma olycka. Härav följer att den omständigheten att en person som är passagerare vid en trafikolycka också är försäkringstagare inte kan leda till att denna person exkluderas från begreppet ”tredje man som orsakats skador” (
3
). Detsamma gäller om försäkringstagaren inte är den person som vanligtvis framför det fordon som är inblandat i trafikolyckan. Den omständigheten att PQ vid tidpunkten för trafikolyckan var försäkringstagare och passagerare i det berörda fordonet saknar således betydelse för hans ställning som ”tredje man som orsakats skador”.
Vad för det andra gäller frågan huruvida det aktuella försäkringsavtalets ogiltighet kan göras gällande gentemot PQ på grund av att han vid avtalets ingående lämnade oriktiga uppgifter om vem som normalt framför det berörda fordonet, påpekar domstolen att den omständigheten att ett försäkringsbolag har ingått ett försäkringsavtal på grundval av utelämnanden eller oriktiga uppgifter från försäkringstagaren inte innebär att försäkringsbolaget kan göra gällande denna ogiltighet gentemot tredje man som orsakats skador i syfte att undgå sin skyldighet att ersätta den skadelidande för den skada denne lidit till följd av en olycka som orsakats av det försäkrade fordonet. En sådan situation omfattas nämligen inte av det enda undantag från försäkringsbolagens skyldighet att ersätta tredje man som orsakats skador till följd av en trafikolycka som föreskrivs i direktiv 2009/103. (
4
)
Med hänsyn till att PQ inte bara är den passagerare som orsakats skador vid den aktuella trafikolyckan och som vill få ersättning, utan även den försäkringstagare som avsiktligen lämnat de oriktiga uppgifter som medförde att försäkringsavtalet var ogiltigt, understryker domstolen att direktiv 2009/103 inte innehåller några bestämmelser om eventuellt rättsmissbruk från försäkringstagarens sida. Enskilda måste emellertid iaktta den allmänna rättsprincip som innebär att enskilda inte får åberopa unionsrättsliga principer på ett sätt som är bedrägligt eller utgör missbruk. Enligt denna princip ska en medlemsstat neka förmåner enligt bestämmelser i unionsrätten när dessa inte åberopas av en person i syfte att uppnå bestämmelsernas ändamål, utan i stället i syfte att erhålla en förmån som vederbörande tillerkänns enligt unionsrätten, trots att de objektiva villkoren för att åtnjuta den begärda förmånen endast är formellt uppfyllda. Vad gäller frågan huruvida det mål som eftersträvas med direktiv 2009/103 har uppnåtts, påpekar domstolen att målet att skydda skadelidande vid trafikolyckor, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, förefaller vara uppnått, eftersom PQ är skadelidande vid den aktuella olyckan som begär ersättning. Vad vidare gäller det subjektiva rekvisitet, nämligen en avsikt att erhålla en förmån enligt unionsbestämmelserna genom att på ett konstlat sätt konstruera de omständigheter som krävs för att erhålla förmånen, framgår det inte, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, att PQ har lämnat oriktiga uppgifter i det huvudsakliga syftet att själv åberopa bestämmelserna i direktiv 2009/103 (
5
) och att kringgå en nationell bestämmelse om de lagstadgade villkoren för ogiltighet av försäkringsavtal. PQ lämnade nämligen de oriktiga uppgifterna i syfte att försäkra TNT:s fordon på fördelaktigare villkor än om försäkringsgivaren hade känt till vem som normalt framförde fordonet. Av det ovan anförda framgår det inte, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, att PQ har åsidosatt principen om förbud mot rättsmissbruk. Den omständigheten att det avtal om ansvarsförsäkring för motorfordon som är aktuellt i det nationella målet är ogiltigt, till följd av att PQ lämnat oriktiga uppgifter vid avtalets ingående, kan således inte göras gällande gentemot PQ.
Vad för det tredje gäller försäkringsgivarens möjlighet att från PQ erhålla återbetalning av hela det belopp som försäkringsgivaren utbetalat till honom enligt försäkringsavtalet genom en talan som grundas på att PQ uppsåtligen har begått ett fel vid avtalets ingående, erinrar domstolen om att de lagstadgade kraven för ett försäkringsavtals giltighet och de krav som avser försäkringstagarens ansvar på grund av oriktiga uppgifter vid försäkringsavtalets ingående regleras av den nationella rätten i medlemsstaterna. De nationella bestämmelser som reglerar dessa krav får emellertid inte frånta direktiv 2009/103 dess ändamålsenliga verkan. Under sådana omständigheter som de som är aktuella i det nationella målet kan en nationell lagstiftning som gör det möjligt för försäkringsgivaren att, genom att väcka talan mot den skadelidande passageraren, som även är försäkringstagare och den som lämnat oriktiga uppgifter vid försäkringsavtalets ingående, erhålla återbetalning av samtliga belopp som utbetalats till passageraren i enlighet med detta avtal, definitivt och på ett oproportionerligt sätt beröva denna person det skydd som direktiv 2009/103 ger skadelidande vid sådana olyckor. En sådan lagstiftning kan nämligen på ett oproportionerligt sätt begränsa denna persons rätt till ersättning från den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon.
(
1
)	Artikel 3 första stycket och artikel 13.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet (EUT L 263, 2009, s. 11).
(
2
)	Särskilt artikel 13.1 första stycket i direktiv 2009/103.
(
3
)	I den mening som avses i artikel 13.1 första stycket i direktiv 2009/103.
(
4
)	Enligt artikel 13.1 första och andra styckena får ett trafikförsäkringsbolag vägra att betala ersättning till tredje man som lidit skada till följd av en trafikolycka endast i de fall där det fordon som orsakat skadan nyttjades eller fördes av personer som varken uttryckligen eller underförstått hade tillstånd härtill, och där tredje man frivilligt färdades i detta fordon med vetskap om att det var stulet.
(
5
)	Närmare bestämt artiklarna 3 och 13 i direktiv 2009/103.