62002CJ0265_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-265/02,
angående en begäran enligt protokollet av den 3 juni 1971 om domstolens tolkning av konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, från Corte suprema di cassazione (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Frahuil SA
och
Assitalia SpA,
angående tolkningen av artikel 5 punkt 1 i ovannämnda konvention av den 27 september 1968 (EGT L 299, 1972, s. 32; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 30), i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde (EGT L 304, s. 1 och – i ändrad lydelse – s. 77; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 14), enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde (EGT L 388, s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 26) och enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken Portugals tillträde (EGT L 285, s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 43),
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av P. Jann (referent), tillförordnad ordförande på femte avdelningen, samt domarna  C.W.A. Timmermans och S. von Bahr,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: R. Grass,
med beaktande av det skriftliga yttrande som har inkommit från:
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom
E. de March och A.-M. Rouchaud-Joët, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till referentens rapport,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Corte suprema di cassazione har, genom beslut av den 11 april 2002 som inkom till domstolens kansli den 18 juli samma år, i enlighet med protokollet av den 3 juni 1971 om domstolens tolkning av konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område ställt en fråga om tolkningen av artikel 5 punkt 1 i denna konvention (EGT L 299, 1972, s. 32; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 30), i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde (EGT L 304, s. 1 och – i ändrad lydelse – s. 77; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 14), enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde (EGT L 388, s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 26) och enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken Portugals tillträde (EGT L 285, s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 43) (nedan kallad konventionen).
2. Frågan har uppkommit i en tvist som avser en regresstalan, vilken har väckts av Assitalia SpA (nedan kallat Assitalia), ett bolag bildat enligt italiensk rätt, mot Frahuil SA (nedan kallat Frahuil), ett bolag bildat enligt fransk rätt, för att återfå tullbelopp som Assitalia har erlagt i egenskap av borgensman för transportföretaget Vegetoil Srl (nedan kallat Vegetoil) för import som hade genomförts av Frahuil.
Tillämpliga bestämmelser
Konventionen
3. I artikel 1 första stycket i konventionen föreskrivs att denna ”är tillämplig på privaträttens område. Den omfattar i synnerhet inte skattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor.”
4. I artikel 2 första stycket i konventionen föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i denna konvention, skall talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den staten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.”
5. I artikel 5 punkt 1 i konventionen föreskrivs följande:
”Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat
1) om talan avser avtal, vid domstolen i den ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas …”
6. I artikel 53 första stycket i konventionen föreskrivs följande:
”Vid tillämpningen av denna konvention skall ett bolags eller annan juridisk persons säte anses vara dess hemvist …”
Nationell rätt
7. Avseende borgensåtaganden föreskrivs i artikel 1949 i den italienska civillagen (nedan kallad civillagen), med rubriken ”Borgensmannens övertagande av borgenärens rättigheter” bland annat följande:
”Den borgensman som har betalat en skuld övertar borgenärens samtliga rättigheter gentemot gäldenären.”
8. Artikel 1950 första stycket i civillagen, med rubriken ”Regressrätt mot huvudgäldenären”, har följande lydelse:
”Den borgensman som har betalat en skuld kan kräva motsvarande belopp från huvudgäldenären, även om borgensåtagandet ingåtts utan den senares vetskap.”
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
9. Frahuil, med säte i Marseille (Frankrike), importerade varor till Italien från tredje land. Bolaget gav Vegetoil i uppdrag att genomföra formaliteterna för tullklarering och det har gjort gällande att det i detta syfte i förskott har erlagt de belopp som motsvarade de relevanta tullarna.
10. Vegetoil erlade inte de ifrågavarande tullbeloppen, utan utnyttjade möjligheten att få anstånd med betalningen mot ställande av en säkerhet i enlighet med artiklarna 78 och 79 i testo unico delle disposizioni legislative in materia doganale (konsoliderad version av lagbestämmelser om tullar), som har antagits genom presidentdekret nr 43 av den 23 januari 1973 (GURI, ordinarie tillägg, nr 80 av den 28 mars 1973).
11. Säkerheten utgjordes av ett borgensavtal som Vegetoil slöt med Assitalia, med säte i Rom, utan Frahuils vetskap. Avtalet innebar att Assitalia gick i borgen för Vegetoil i förhållande till de italienska tullmyndigheterna.
12. Assitalia erlade tullarna för den import som Frahuil hade genomfört.
13. Assitalia väckte talan mot Frahuil vid Tribunale di Roma (Italien) för att återfå de belopp som bolaget hade erlagt till tullmyndigheterna. Till stöd för talan åberopade Assitalia att det hade övertagit borgenärens rättigheter och att bolaget såsom borgensman hade regressrätt gentemot gäldenären, såsom föreskrivs i artiklarna 1949 och 1950 i civillagen.
14. Frahuil invände att den italienska domstolen saknade behörighet, eftersom talan mot bolaget, enligt artikel 2 i konventionen, skulle ha väckts vid en domstol i den stat där bolaget har sitt säte, det vill säga en fransk domstol.
15. Tribunale di Roma fastställde, genom beslut av den 20 juni 1995 och den 15 september samma år, att den var behörig att pröva talan. Efter överklagande fastställde Corte d’appello di Roma, genom beslut av den 24 oktober 1997 och den 12 november samma år, förstnämnda beslut. Corte d’appello fastslog att de italienska domstolarna var behöriga enligt artikel 5 punkt 1 i konventionen. Frahuils skyldighet att ersätta Assitalia följde enligt den domstolen av ett borgensavtal, vilket enligt bestämmelserna i civillagen är bindande för parterna, även om gäldenären saknade kännedom om detta.
16. Frahuil överklagade detta beslut till Corte suprema di cassazione. Det gjorde huvudsakligen gällande att borgensmannens övertagande av borgenärens rättigheter och den regresstalan som väckts mot huvudgäldenären inte är grundade på borgensavtalet utan på lagstiftningen, särskilt artiklarna 1949 och 1950 i civillagen. Assitalia gjorde gällande att talan avsåg ett avtalsförhållande, eftersom den i enlighet med bestämmelserna i civillagen utgör en naturlig följd av borgensavtalet.
17. Eftersom Corte suprema di cassazione fann att det var oklart hur artikel 5 punkt 1 i konventionen skulle tolkas, förklarade den målet vilande och ställde följande tolkningsfråga till EG-domstolen:
”Skall artikel 5 punkt 1 i Brysselkonventionen av den 27 september 1968, i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde, enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken Portugals tillträde och enligt konventionen av den 29 november 1996 om Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges tillträde, tolkas så, att uttrycket ”talan avser avtal” skall anses omfatta en regresstalan som en borgensman, som har erlagt tullbelopp till följd av ett borgensavtal som han har slutit med ett transportföretag och som har övertagit tullmyndigheternas rättigheter i detta avseende, väcker gentemot gäldenären, som är ägare till de importerade varorna och som inte är part i borgensavtalet?”
Besvarande av tolkningsfrågan
Huruvida konventionen är tillämplig
18. Eftersom tvisten vid den nationella domstolen avser återkrav av belopp som har erlagts såsom tullar, skall domstolen först pröva huruvida tvisten omfattas av konventionens tillämpningsområde.
19. I förevarande fall har talan väckts mot en importör, som var skyldig att erlägga tullar, av en borgensman som har erlagt dessa tullar till tullmyndigheterna. Borgensmannen hade betalat i enlighet med ett borgensavtal, enligt vilket denne gentemot dessa myndigheter åtog sig att ansvara för att transportföretaget erlade ifrågavarande tullar. Huvudgäldenären hade ursprungligen gett transportföretaget i uppdrag att betala skulden.
20. I ett sådant fall som det förevarande, vilket berör flera förhållanden där parterna utgörs av dels en offentlig myndighet och ett privaträttsligt subjekt, dels endast två privaträttsliga subjekt, är det nödvändigt att bestämma vilket rättsförhållande som finns mellan parterna i tvisten och att granska grunderna för talan och de närmare bestämmelserna om hur den skall väckas och föras (dom av den 14 november 2002 i mål C-271/00, Baten, REG 2002, s. I-10489, punkt 31, och av den 15 maj 2003 i mål C‑266/01, Préservatrice foncière TIARD, REG 2003, s. I‑4867, punkt 23).
21. Rättsförhållandet mellan Frahuil och Assitalia, de två privata rättssubjekten som är parter i tvisten vid den nationella domstolen, är emellertid privaträttsligt. Såsom framgår av beslutet om hänskjutande, gör sökanden nämligen gällande en rättighet som följer av ett juridiskt övertagande av en rättighet, vilket föreskrivs i en civilrättslig bestämmelse. Talan innebär inte ett utövande av några maktbefogenheter som avviker från de rättsregler som är tillämpliga i förhållandet mellan enskilda och omfattas således av uttrycket ”på privaträttens område” i den mening som avses i artikel 1 första stycket i konventionen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Préservatrice foncière TIARD, punkt 36).
Uttrycket ”talan avser avtal”
22. Det följer av fast rättspraxis att uttrycket ”talan avser avtal” skall ges en autonom tolkning, på grundval av konventionens systematik och syften, för att säkerställa att konventionen tillämpas enhetligt i samtliga konventionsstater. Detta uttryck kan således inte förstås som en hänvisning till hur det rättsförhållande som är föremål för prövning vid den nationella domstolen betecknas enligt tillämplig nationell rätt (se bland annat dom av den 17 juni 1992 i mål C-26/91, Handte, REG 1992, s. I-3967, punkt 10; svensk specialutgåva, volym 12, s. I-137, av den 27 oktober 1998 i mål C-51/97, Réunion européenne m.fl., REG 1998, s. I-6511, punkt 15, av den 17 september 2002 i mål C‑334/00, Tacconi, REG 2002, s. I‑7357, punkt 19, och av den 1 oktober 2002 i mål C-167/00, Henkel, REG 2002, s. I-8111, punkt 35).
23. Den allmänna principen enligt konventionens systematik är nämligen att talan skall väckas vid domstol i den konventionsstat i vilken svaranden har hemvist, och det är endast som undantag från denna princip som konventionen innehåller föreskrifter om situationer, som uppräknas på ett uttömmande sätt, i vilka talan mot svaranden kan eller skall väckas vid domstol i en annan konventionsstat. Följaktligen kan de behörighetsregler som utgör undantag från denna allmänna princip inte ge upphov till en tolkning som går längre än de fall som konventionen avser (se bland annat domarna i de ovannämnda målen Handte, punkt 14, och Réunion européenne m.fl., punkt 16).
24. Det framgår vidare av fast rättspraxis att uttrycket ”talan avser avtal” i artikel 5.1 i konventionen inte kan förstås på så sätt att det omfattar en situation i vilken det inte föreligger någon förpliktelse som en part frivilligt åtagit sig gentemot en annan (domarna i de ovannämnda målen Handte, punkt 15, Réunion européenne m.fl., punkt 17, och Tacconi, punkt 23).
25. Det är klarlagt att Frahuil, såvitt gäller målet vid den nationella domstolen, inte var part i borgensavtalet, enligt vilket Assitalia åtog sig att ansvara för att Vegetoil erlade tullbeloppen. Det framgår emellertid att Frahuil hade gett Vegetoil i uppdrag att genomföra formaliteterna för tullklarering. Det ankommer således på den nationella domstolen att pröva rättsförhållandet mellan Frahuil och Vegetoil för att fastställa huruvida detta innebar att Vegetoil för Frahuils räkning kunde sluta ett sådant avtal som det borgensavtal som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
26. Av vad anförts följer att den nationella domstolens tolkningsfråga skall besvaras så, att artikel 5 punkt 1 i konventionen skall tolkas så, att uttrycket ”talan avser avtal” inte skall anses omfatta en regresstalan som en borgensman, som har erlagt tullbelopp till följd av ett borgensavtal som han har slutit med ett transportföretag och som har övertagit tullmyndigheternas rättigheter i detta avseende, väcker gentemot gäldenären, som är ägare till de importerade varorna, när denne inte är part i avtalet om borgen och inte har gett sitt samtycke till ingåendet av detta avtal.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
27. De kostnader som har förorsakats kommissionen, vilken har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
– angående de frågor som genom beslut av den 11 april 2002 har ställts av Corte suprema di cassazione – följande dom:
Artikel 5 punkt 1 i konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde, enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde och enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken Portugals tillträde skall tolkas enligt följande:
Uttrycket ”talan avser avtal” skall inte anses omfatta en regresstalan som en borgensman, som har erlagt tullbelopp till följd av ett borgensavtal som han har slutit med ett transportföretag och som har övertagit tullmyndigheternas rättigheter i detta avseende, väcker gentemot gäldenären, som är ägare till de importerade varorna, när denne inte är part i avtalet om borgen och inte har gett sitt samtycke till ingåendet av detta avtal.