62024CJ0272
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 13 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – ESS 2 straipsnis – ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – Teisėjų nepriklausomumo principas – Direktyva 2003/88/EB – Savaitės darbo laikas – Teisėjų dirbami viršvalandžiai – Nacionalinės teisės normos, kuriose numatyta kompensacija poilsio laiku, neskiriant finansinės kompensacijos – Tinkamas atlyginimas“
Byloje C‑272/24
dėl Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) 2024 m. balandžio 8 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. balandžio 17 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
HZ
prieš
Tribunalul Galaţi
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Biltgen, pirmosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, teisėjai I. Ziemele (pranešėja), A. Kumin, ir S. Gervasoni,
generalinė advokatė T. Ćapeta,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Rumunijos vyriausybės, atstovaujamos E. Gane, L. Ghiţă ir L. Liţu,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos K. Herrmann, D. Recchia ir E. A. Stamate,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, siejamos su ESS 2 straipsniu, 1989 m. gruodžio 9 d. Strasbūre vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime priimtos Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 ir 7 punktais, taip pat 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 3 ir 5–7 straipsniais, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Tribunalul Galaţi (Galacio apygardos teismas, Rumunija) teisėjo HZ ir šio teismo ginčą dėl piniginės kompensacijos už darbo valandas, kurias HZ išdirbo vykdydamas papildomas užduotis, jam pavedamas nuo 2019 m.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartija
3
Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 ir 7 punktuose numatyta:
„5. Už kiekvieną darbą turi būti mokamas teisingas atlyginimas.
Šiuo tikslu yra rekomenduojama, kad atsižvelgiant į kiekvienos valstybės sąlygas:
–
darbuotojams būtų garantuojamas teisingas atlyginimas už darbą, t. y. atlyginimas už darbą, užtikrinantis tinkamą gyvenimo lygį,
–
darbuotojai, kuriems taikomos kitos darbo sąlygos nei pagal neterminuotas sutartis, numatančias visą darbo dieną, gautų atitinkamai teisingą atlyginimą,
–
darbo užmokestis būtų sustabdomas mokėti, areštuojamas ar perleidžiamas tik pagal nacionalinės teisės nuostatas; šiose nuostatose turėtų būti numatytos priemonės, užtikrinančios, kad darbuotojas galėtų išlaikyti save ir savo šeimą.
<...>
7.
Vidaus rinkos sukūrimas turi pagerinti darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygas Europos bendrijoje. Tai turi įvykti suderinus šias sąlygas, kartu išlaikant pasiektus rezultatus, visų pirma dėl darbo laiko trukmės ir jo organizavimo bei kitokių nei neterminuotos darbo sutartys užimtumo formų, pavyzdžiui, terminuotų sutarčių, ne visos darbo dienos darbo, laikino darbo ir sezoninio darbo.
Pažanga privalo apimti, jei būtina, tam tikrų įdarbinimo nuostatų aspektus, tokius kaip kolektyvinio atleidimo iš darbo ir bankroto procedūros.“
Direktyva 2003/88
4
Direktyvos 2003/88 3 straipsnyje „Dienos poilsis“ nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą.“
5
Šios direktyvos 5 straipsnyje „Savaitės poilsio laikas“ numatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad per kiekvieną septynių dienų laikotarpį kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiką ir 3 straipsnyje nurodomas 11 kasdienio poilsio valandų.
Jei to reikia dėl objektyvių arba techninių, arba darbo organizavimo priežasčių, galima taikyti minimalų 24 valandų poilsio laiką.“
6
Tos direktyvos 6 straipsnis „Maksimalus savaitės darbo laikas“ suformuluotas taip:
„Valstybės narės imasi priemonių užtikrinti, kad, atsižvelgiant į būtinybę garantuoti darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą:
a)
savaitės darbo laikas būtų apribotas įstatymais ar kitais teisės aktais arba kolektyvinėmis sutartimis ar darbdavių ir darbuotojų susitarimais;
b)
vidutinis darbo laikas, įskaitant viršvalandžius, per kiekvieną septynių dienų laikotarpį nebūtų ilgesnis kaip 48 valandos.“
7
Šios direktyvos 7 straipsnyje „Kasmetinės atostogos“ nurodyta:
„1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.
2.   Minimalus kasmetinių mokamų atostogų laikas negali būti pakeistas kompensacija, išskyrus tuos atvejus, kai yra nutraukiami darbo santykiai.“
Rumunijos teisė
8
2017 m. birželio 28 d.Legea-cadru Nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (Pagrindų įstatymas Nr. 153/2017 dėl darbuotojų, kuriems darbo užmokestis mokamas iš valstybės lėšų, darbo užmokesčio; Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 492, 2017 m. birželio 27 d.; toliau – Pagrindų įstatymas Nr. 153/2017) 21 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad už viršvalandžius, išdirbtus viršijant įprastą darbo laiką, per 60 kalendorinių dienų nuo jų išdirbimo turi būti kompensuota apmokamu laisvalaikiu. Vis dėlto tuo atveju, kai kompensuoti apmokamu laisvalaikiu negalima per šioje 1 dalyje numatytą terminą, Pagrindų įstatymo Nr. 153/2017 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad už viršvalandžius, išdirbtus viršijant įprastą darbo laiką, turi būti sumokėta kitą mėnesį kartu su 75 % priedu prie bazinio darbo užmokesčio, pareiginiu priedu ir išmoka už darbą, atitinkančiais išdirbtus viršvalandžius.
9
Atsižvelgdama į būtinybę laikytis SESV nustatyto tikslo, kad deficitas būtų mažesnis nei 3 % bendrojo vidaus produkto (BVP), ir į tai, kad Europos Sąjungos Taryba priėmė rekomendacijas, kuriomis siekiama panaikinti perviršinį valdžios sektoriaus deficitą Rumunijoje, visų pirma į 2020 m. balandžio 3 d. Tarybos rekomendaciją siekiant panaikinti perviršinį valdžios sektoriaus deficitą Rumunijoje (2020/C 116/01; OL C 116, 2020, p. 1), Rumunijos vyriausybė vieną po kito priėmė kelis nepaprastuosius nutarimus, kuriais nukrypstama nuo Pagrindų įstatymo Nr. 153/2017 21 straipsnio nuostatų, ir numatė, kad už viršvalandžius, kuriuos biudžeto sektoriaus darbuotojai, paskirti vykdyti vykdomąsias arba vadovaujamąsias funkcijas, dirba viršydami įprastą darbo laiką, taip pat už darbą savaitės poilsio, švenčių ir kitomis nedarbo dienomis gali būti kompensuojama tik laisvalaikiu, neskiriant jokios finansinės kompensacijos.
10
Ši priemonė dėl laikotarpio nuo 2019 m. iki 2021 m. iš pradžių buvo įtraukta į 2018 m. gruodžio 28 d.Ordonanța de urgență a Guvernului Nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal-bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (Nepaprastasis vyriausybės nutarimas Nr. 114/2018, kuriuo nustatomos viešųjų investicijų ir biudžeto priemonės, iš dalies keičiami ir papildomi norminiai aktai ir pratęsiami terminai; Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 1116, 2018 m. gruodžio 29 d.; toliau – Vyriausybės nutarimas Nr. 114/2018), 35 straipsnio 1 dalį. Jos galiojimas dėl 2022 m. buvo pratęstas 2021 m. gruodžio 17 d.Ordonanța de urgență a Guvernului Nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal-bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (Nepaprastasis vyriausybės nutarimas Nr. 130/2021, kuriuo nustatomos viešųjų investicijų ir biudžeto priemonės, iš dalies keičiami ir papildomi norminiai aktai ir pratęsiami terminai; Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 1202, 2021 m. gruodžio 18 d.; toliau – Vyriausybės nutarimas Nr. 130/2021), II straipsnio 1 dalimi. Dėl 2023 m. ta priemonė palikta 2022 m. gruodžio 8 d.Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal-bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (Nepaprastasis vyriausybės nutarimas Nr. 168/2022, kuriuo nustatomos tam tikros mokesčių ir biudžeto priemonės, pratęsiami tam tikri terminai ir iš dalies keičiami ir papildomi norminiai aktai; Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 1186, 2022 m. gruodžio 9 d.; toliau – Vyriausybės nutarimas Nr. 168/2022), II straipsnio 1 dalyje.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
11
Nuo 2017 m. balandžio 1 d. HZ eina Tribunalul Galați (Galacio apygardos teismas) teisėjos pareigas. Darbuotojų šiame teisme trūksta nuo 2019 m., atsilaisvinus kai kurių teisėjų darbo vietoms.
12
Nuo 2019 m. gegužės 6 d. iki 2020 m. kovo 15 d. HZ dirbo minėto teismo Administracinių ir mokestinių bylų skyriuje, o nuo 2020 m. kovo 16 d. iki 2021 m. rugsėjo 1 d. – šio teismo pirmajame civilinių bylų skyriuje. Ieškovo pagrindinėje byloje teigimu, administracinių ir mokestinių bylų skyriuje paskirtų ir užimtų darbo vietų situacija buvo tokia, kaip nurodyta toliau. Nuo 2019 m. iki 2021 m. buvo paskirtos devynios darbo vietos, iš jų septynios buvo užimtos, o dvi laisvos; 2022 m. buvo paskirtos devynios darbo vietos, iš jų penkios buvo užimtos, o keturios laisvos; nuo 2020 m. kovo 16 d. iki 2021 m. rugsėjo 1 d. pirmojo civilinių bylų skyriaus darbuotojų sąraše buvo keturiolika teisėjo darbo vietų, tačiau tik dvylika buvo užimta, įskaitant dvi darbo vietas, kurias užėmė du vaiko priežiūros atostogų išėję teisėjai.
13
HZ mano, kad nuo 2019 m. vykdė ne tik užduotis, susijusias su jo paties darbo vieta, bet ir iš dalies su laisvomis darbo vietomis susijusias užduotis, kurios buvo paskirstytos jo teisme faktiškai dirbantiems teisėjams. Manydamas, kad dėl to teko dirbti viršvalandžius, HZ paprašė už juos kaip atlygį mokėti dalį bruto darbo užmokesčio ir išmokų, susijusių su laisvomis darbo vietomis, padalijus iš faktiškai dirbančių teisėjų skaičiaus, už laikotarpį nuo 2019 m. iki 2021 m. ir už paskesnius metus, kol šios laisvos darbo vietos bus užpildytos.
14
2023 m. sausio 11 d. sprendimu Tribunalul Bucureşti (Bukarešto apygardos teismas, Rumunija) atmetė HZ ieškinį dėl šio atlygio mokėjimo kaip nepagrįstą, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad pagal Vyriausybės nutarimo Nr. 114/2018 35 straipsnio 1 dalį, Vyriausybės nutarimo Nr. 130/2021 II straipsnio 1 dalį ir Vyriausybės nutarimo Nr. 168/2022 II straipsnio 1 dalį už viršvalandžius, išdirbtus viršijant biudžeto sektoriaus darbuotojų, einančių vadovų ar vadovaujamąsias pareigas, įprastą darbo laiką, taip pat viršvalandžius, dirbtus savaitės poilsio, šventinėmis ir kitomis dienomis, kuriomis, remiantis galiojančiais teisės aktais, darbo valandos negali būti skaičiuojamos kaip įprasto darbo laiko, gali būti kompensuojama tik skiriant atitinkamą poilsio laiką.
15
HZ dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, be kita ko, teigdamas, kad galimybė už taip išdirbtus viršvalandžius kompensuoti poilsio laiku yra tik teorinė, atsižvelgiant į faktinį jo darbo krūvį.
16
Pažymėjęs, kad Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas, Rumunija) nusprendė, jog teisėjų finansinis stabilumas yra viena iš teismų nepriklausomumo garantijų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, nukrypstant nuo Pagrindų įstatymo Nr. 153/2017 21 straipsnyje nustatytos tvarkos, Vyriausybės nutarimuose Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022 numatyta, kad už 2019–2023 m. teisėjų išdirbtus viršvalandžius gali būti kompensuojama tik suteikiant poilsio laiką.
17
Šis teismas pabrėžia, kad, pirma, teisės aktais dėl viršvalandžių, taikomiems visiems darbuotojams, kurių atlyginimas mokamas iš valstybės lėšų, nepanaikinama teisė į kompensaciją, o tik apribojamas jos skyrimo būdas suteikiant poilsio laiko.
18
Anot ieškovo pagrindinėje byloje, nuolatinis darbuotojų trūkumas teisme lemia tai, kad padidėja kiekvienam šiame teisme dirbančiam teisėjui tenkančių užduočių skaičius ir klaidų bei teisėjų drausminės atsakomybės rizika. Be to, tokiu atveju kompensacinio poilsio laiko suteikimas gali būti tik teorinis, todėl teisėjams skiriamas atlygis gali atrodyti neatitinkantis su jų pareigomis susijusios atsakomybės.
19
Antra, šis teismas mano, kad kvalifikavimas kaip papildomo darbo turi būti vertinamas atsižvelgiant į realų darbo krūvį tam tikru momentu, o ne tik į darbo vietų užimtumo lygį.
20
Bet kuriuo atveju minėtas teismas pažymi, kad, pirma, ieškovo pagrindinėje byloje darbdavys niekada neatmetė jo prašymo suteikti atostogas ar kompensacines poilsio dienas už išdirbtus viršvalandžius ir, antra, HZ tokio prašymo nepateikė dėl pagrindinėje byloje aptariamo laikotarpio.
21
Tokiomis aplinkybėmis Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu, Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 ir 7 punktais ir [Direktyvos 2003/88] 3 ir 5–7 straipsniais, tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, turi būti aiškinama taip, kad teisėjų nepriklausomumo principui prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią draudžiama mokėti už teisėjo viršvalandžius, išdirbtus dėl to, kad teisme, kuriame jis vykdo savo funkcijas, trūksta darbuotojų, tuo atveju, kai kompensacija poilsio laiku už viršvalandžius, išdirbtus viršijant įprastą darbo laiką, taip pat savaitės poilsio dienomis ir švenčių dienomis, jeigu ji būtų taikoma, turėtų neigiamą poveikį įstatymuose numatytoms kasmetinėms atostogoms?“
Dėl prejudicinio klausimo
22
Pirmiausia iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad HZ prašo mokėti jam dalį bruto darbo užmokesčio ir išmokų, susijusių su teisėjų darbo vietomis, kurios nuo 2019 m. iki 2022 m. ir paskesniais metais buvo neužimtos jo teisme, kol šios vietos bus faktiškai užimtos, kaip atlygį už darbo valandas, kurias jis dirbo vykdydamas užduotis, turėjusias tekti teisėjams, kurių darbo vietos liko laisvos šiuo laikotarpiu ir vėliau.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, viena vertus, HZ neteigė turintis teisę į tai, kad jo darbdavys pagal Vyriausybės nutarimus Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022 suteiktų poilsio laiko už viršvalandžius, kuriuos jis išdirbo pagrindinėje byloje aptariamu laikotarpiu. Šiuo atžvilgiu bylos medžiagoje nėra nieko, kas rodytų, kad jo darbdavys atgrasė ar net neleido pasinaudoti šia teise. Kita vertus, šis teismas nurodo, kad nei darbdavys, nei pats ieškovas pagrindinėje byloje šių viršvalandžių neapskaitė, nes ieškovas išvadą dėl papildomo jam tenkančio darbo krūvio padarė atsižvelgdamas į laisvų teisėjų darbo vietų jo teisme skaičių kiekvienais metais, su kuriais susijęs jo prašymas.
24
Šiuo aspektu reikia pabrėžti, kad dėl teisėjo profesinės veiklos, glaudžiai susijusios su šios profesijos statusu, ypatumų gali būti neįmanoma tiksliai apskaityti jų darbo laiko taikant įprasto darbo laiko ir viršvalandžių metodą. Taigi teisminė veikla pasižymi savybėmis, dėl kurių gali būti sunku ar net neįmanoma apskaičiuoti šio darbo laiko pagal kitoms profesijoms taikomą tvarką. Atliekant teisminį bylų nagrinėjimą gali tekti laikytis teisės aktuose nustatytų imperatyvių terminų, gali būti taikomos skubos procedūros, be kita ko, laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, ir paprastai turi būti laikomasi reikalavimo priimti sprendimą per protingą terminą, o tai yra aplinkybės, kurios nuolat reikalauja atlikti užduotis ne įprastu darbo laiku. Be to, dalyvavimas teismo posėdžiuose negali būti ribojamas konkrečiu laiku, ir šį laiką visiškai kontroliuoja teisėjas ar teismas, kuriam jis priklauso.
25
Bet kuriuo atveju, kaip pabrėžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, poreikis atlikti papildomą darbą turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į realų teisėjo darbo krūvį tam tikru momentu ir negali būti preziumuojamas ar vertinamas atsižvelgiant vien į teismo, į kurį šis teisėjas yra paskirtas, darbo vietų užimtumo lygį. Be to, Rumunijos vyriausybės teigimu, teisėjų darbo krūvį kiekybiškai vertina Consiliul Superior al Magistraturii (Aukščiausioji teisėjų taryba, Rumunija), kuri užtikrina krūvio paskirstymo tarp teismų pusiausvyrą ir nustato teisėjų, kurie į juos turi būti paskirti atsižvelgiant į šį krūvį, skaičių.
26
Vis dėlto, kaip pažymi pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, HZ kreipėsi į jį su prašymu dėl finansinės kompensacijos už viršvalandžius, kuriuos jis išdirbo per jo prašyme nurodytą laikotarpį, ne pagal Pagrindų įstatymo Nr. 153/2017, kuris buvo taikomas iki Vyriausybės nutarimuose Nr. 114/2018, Nr. 130/2021 ir Nr. 168/2022 numatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, 21 straipsnio 1–6 dalyse įtvirtintą bendrąją viršvalandžių sistemą, bet savo reikalavimų sumą nustatydamas pagal bruto darbo užmokestį ir išmokas, susijusius su teisėjo darbo vietomis, kurios jo teisme buvo neužimtos, padalijus iš faktiškai užimtų teisėjo darbo vietų skaičiaus.
27
Šiuo aspektu svarbu priminti, kad sąvoka „atlyginimas“ turi būti aiškinama plačiai ir apima, be kita ko, bet kokį atlygį grynaisiais arba natūra dabartiniu metu ar ateityje, su sąlyga, kad jį moka, nors ir netiesiogiai, darbdavys darbuotojui už jo darbą, nesvarbu, ar pagal darbo sutartį, ar pagal teisės nuostatas, ar savanoriškai (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Randstad Empleo ir kt., C‑649/22, EU:C:2024:156, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Reikia konstatuoti, kad reikalaudamas atlygio už viršvalandžius, apskaičiuojamo remiantis bruto darbo užmokesčiu ir išmokomis, susijusiais su darbo vietomis, kurios jo teisme neužimtos, tačiau nesiremdamas teise į poilsio laiką už šiuos viršvalandžius ir net teise į finansinę kompensaciją, numatytą Pagrindų įstatymo Nr. 153/2017 21 straipsnio 1–6 dalyse nustatytoje bendrojoje sistemoje, HZ prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareikštu ieškiniu, atrodo, kvestionuoja jam, kaip teismo, kuriame trūksta darbuotojų, teisėjui, priklausantį atlyginimą, o ne jam priklausančios kompensacijos už viršvalandinį darbą pobūdį.
29
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai suderinami su teisėjų nepriklausomumu, užtikrinamu ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu, Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 ir 7 punktais, taip pat Direktyvos 2003/88 3 ir 5–7 straipsniais.
30
Dėl normų, kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo išaiškinti, reikia pažymėti, kad, pirma, jis nenurodo, kiek Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 7 punktas, pagal kurį Europos Sąjungos darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimas turėtų lemti tam tikrų darbo reglamentavimo aspektų plėtojimą, yra svarbus atsakant į šį klausimą.
31
Antra, dėl Direktyvos 2003/88 reikia priminti, kad, išskyrus mokamų kasmetinių atostogų atvejį, ji iš principo netaikoma darbuotojų atlyginimui (šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 96 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
32
Tiesa, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, mano, jog kompensacija poilsio laiku už viršvalandžius, išdirbtus viršijant įprastą darbo laiką, taip pat savaitės poilsio dienomis ir švenčių dienomis, galėtų, jei ji būtų taikoma, pažeisti teisę į teisės aktuose numatytas kasmetines atostogas.
33
Vis dėlto Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, kurie rodytų, kad tokią kompensaciją numatantys nacionalinės teisės aktai galėtų pažeisti šią teisę. Šiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad pateiktą klausimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į Direktyvos 2003/88 nuostatas.
34
Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytas pastabas, darytina išvada, kad savo prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu ir Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 punktu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatomas tik kompensacinio poilsio laiko suteikimas už darbo laiką, kurį teisėjas dirbo vykdydamas užduotis, susijusias su laisva darbo vieta jo teisme, šalia užduočių, kurios jam tenka dėl užimamos darbo vietos, ir draudžiama skirti finansinę kompensaciją už darbą, atliktą vykdant tas papildomas užduotis.
35
Iš pradžių reikia priminti, kad pagal ESS 19 straipsnį, kuriame sukonkretinta ESS 2 straipsnyje įtvirtinta teisinės valstybės vertybė, nacionaliniai teismai ir Teisingumo Teismas turi pareigą užtikrinti visapusišką Sąjungos teisės taikymą visose valstybėse narėse, taip pat teisės subjektams pagal šią teisę suteikiamą teisminę gynybą. Todėl itin svarbu, kad šie teismai išliktų nepriklausomi (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Teismų nepriklausomumo reikalavimas, kuris neatsiejamas nuo teismo paskirties, yra pagrindinės teisės į veiksmingą teisminę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą esmė, o ši teisė ypač svarbi, nes yra visų teisių, kurias teisės subjektai turi pagal Sąjungos teisę, apsaugos ir valstybių narių bendrų vertybių, kurios apibrėžia patį Sąjungos, kaip bendros teisinės sistemos, identitetą ir kurios nurodytos ESS 2 straipsnyje, įskaitant teisinės valstybės vertybę, išsaugojimo garantas (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
37
Teismų nepriklausomumo sąvoka, be kita ko, suponuoja, kad atitinkama institucija savo funkcijas vykdo visiškai autonomiškai, jos nesaisto jokie hierarchijos ar pavaldumo ryšiai, ji negauna jokių nurodymų ar įpareigojimų, taigi yra apsaugota nuo išorinio kišimosi ar spaudimo, kurie gali kelti grėsmę jos narių nepriklausomam sprendimų priėmimui ir turėti įtakos jų sprendimams. Kaip ir atitinkamos institucijos narių įgaliojimų pastovumas, tokio dydžio atlyginimo, kuris atitiktų teisėjų vykdomų funkcijų svarbą, mokėjimas yra būtina jų nepriklausomumo garantija (2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, 44 ir 45 punktai; 2019 m. vasario 7 d. Sprendimo Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, 66 punktas ir 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 49 punktas).
38
Žinoma, valstybės narės turi didelę diskreciją priimdamos sprendimus dėl viešųjų išlaidų, visų pirma nustatydamos šių išlaidų ir, be kita ko, teisėjų atlyginimo apskaičiavimo metodą (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 51 punktą).
39
Vis dėlto nacionalinės teisės normos dėl teisėjų atlyginimo neturi sukelti teisės subjektams pagrįstų abejonių dėl to, ar atitinkamiems teisėjams nedaro įtakos išorės veiksniai, ir dėl šių teisėjų neutralumo, kai susikerta interesai (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Konkrečiai kalbant, kaip nurodyta šio sprendimo 37 punkte, tokio dydžio atlyginimo, kuris atitiktų teisėjų vykdomų funkcijų svarbą, mokėjimas yra būtina jų nepriklausomumo garantija.
41
Šiuo atžvilgiu, be atlyginimo, kurį turi gauti teisėjai, teisingo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 punktą, jų atlyginimas, atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės socialines ir ekonomines aplinkybes, turi būti pakankamai didelis, kad jie iš tikrųjų būtų ekonomiškai nepriklausomi ir taip apsaugoti nuo pavojaus, kad jų priimamų sprendimų nešališkumui galėtų pakenkti galimas išorinis kišimasis ar spaudimas. Taigi šis atlyginimas turi būti tokio dydžio, kad leistų teisėjus apsaugoti nuo korupcijos rizikos (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 58 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
42
Taigi teisėjų atlyginimas gali skirtis, nelygu tarnybos stažas ir jiems patikėtų funkcijų pobūdis, tačiau jis visada turi atitikti teisinėje valstybėje jų vykdomų funkcijų svarbą (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 60 punktas).
43
Vertinant, ar teisėjų atlyginimas yra adekvatus, reikia atsižvelgti ne tik į pagrindinę atlyginimo dalį (pareiginę algą), bet ir į įvairius priedus ir išmokas, kuriuos jie gauna, be kita ko, už tarnybos stažą ar jiems patikėtas funkcijas, taip pat į galimą atleidimą nuo socialinio draudimo įmokų (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 61 punktas)
44
Be to, teisėjų atlyginimo adekvatumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės ekonominę, socialinę ir finansinę padėtį. Šiuo tikslu reikia palyginti vidutinį teisėjų atlyginimą su vidutiniu darbo užmokesčiu toje valstybėje (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 62 punktas).
45
Be to, tam, kad būtų užtikrintas teisėjų nepriklausomumas ir apskritai teisingumo kokybė teisinėje valstybėje, formuojant teisingumo politiką taip pat turėtų būti atsižvelgiama į kitų teisininkų darbo užmokestį, kad teisėjo profesija būtų patraukli aukštos kvalifikacijos teisininkams. Visgi iš to negalima daryti išvados, kad pagal teisėjų nepriklausomumo principą draudžiama nustatyti teisėjams mažesnį atlyginimą nei vidutinis kitų teisės specialistų, visų pirma besiverčiančiųjų laisvąja profesija, kaip antai advokatų, atlyginimas, nes jų padėtis akivaizdžiai skiriasi nuo teisėjų padėties (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 63 punktas).
46
Bet kuriuo atveju, vadovaujantis valdžių padalijimo principu, būdingu teisinės valstybės veikimui, teisėjų darbo užmokesčio nustatymo tvarka neturėtų kelti abejonių dėl teismų nepriklausomumo nuo įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios valdžių (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C 146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 50 punktą).
47
Galiausiai, pagal atitinkamos valstybės narės teisėje numatytas procesines taisykles turi būti galima atlikti veiksmingą teisminę teisėjų atlyginimo nustatymo tvarkos kontrolę (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 64 punktas)
48
Dėl teisėkūros priemonės, kurioje, nukrypstant nuo nacionalinės teisės aktų ir esant darbuotojų trūkumui, numatyta, kad už papildomą teisėjo darbo krūvį, kurį lemia užduočių, susijusių su laisvomis teisėjo darbo vietomis teisme, vykdymas, skiriama ne finansinė kompensacija, o kompensacinis poilsis, pažymėtina, kad tokia nukrypti leidžianti priemonė turi atitikti tam tikrus reikalavimus, kad būtų laikomasi teisėjų nepriklausomumo principo.
49
Pirma, tokia nukrypti leidžianti priemonė, kaip nurodyta pirmesniame punkte, kaip ir bendrosios teisėjų atlyginimo nustatymo taisyklės, nuo kurių ja nukrypstama, turi būti numatyta įstatyme. Be to, šioje nukrypti leidžiančioje priemonėje numatyta teisėjų atlyginimo tvarka turi būti objektyvi, nuspėjama ir skaidri (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 66 punktas).
50
Antra, minėta nukrypti leidžianti priemonė turi būti pateisinama bendrojo intereso tikslu, kaip antai reikalavimu panaikinti perviršinį šalies biudžeto deficitą, kaip jis suprantamas pagal SESV 126 straipsnio 1 dalį (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51
Su biudžetu susijusios priežastys, dėl kurių buvo priimta priemonė, leidžianti nukrypti nuo bendrųjų teisės normų dėl teisėjų atlyginimo, turi būti aiškiai išdėstytos. Be to, išskyrus tinkamai pagrįstas išimtines aplinkybes, tokios priemonės neturi būti konkrečiai skirtos tik nacionalinių teismų teisėjams, jos taikytinos daug plačiau – jomis turi būti siekiama, kad kuo daugiau nacionalinėje viešojoje tarnyboje dirbančių asmenų prisidėtų prie fiskalinių pastangų įgyvendinimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 27 d. Sprendimo Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, 49 punktą; 2019 m. vasario 7 d. Sprendimo Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, 67 punktą ir 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 69 punktą).
52
Taigi visuomenėje, kurioje vyrauja solidarumas, kaip pabrėžiama ESS 2 straipsnyje, valstybė narė, priimdama jos pareigūnams ir valstybės tarnautojams taikomas biudžeto suvaržymo priemones, gali nuspręsti jas taikyti ir nacionalinių teismų teisėjams (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 71 punktas).
53
Trečia, pagal proporcingumo principą, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas, nukrypti leidžianti priemonė, kaip antai nurodyta šio sprendimo 48 punkte, turi būti tinkama siekiant įgyvendinti bendrojo intereso tikslą, apsiriboti tuo, kas griežtai būtina jam pasiekti, ir neturi būti neproporcinga šiam tikslui, o tai reiškia, kad reikia įvertinti, ar to tikslo svarba atitinka didelį teisėjų nepriklausomumo suvaržymo laipsnį (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 72 punktas).
54
Taigi ši priemonė, nors ir gali leisti įgyvendinti šio sprendimo 50 punkte nurodytą bendrojo intereso tikslą, vis dėlto turi būti išimtinė ir laikina, t. y. neturi būti taikoma ilgiau, nei būtina siekiant įgyvendinti teisėtą tikslą, kaip antai panaikinti perviršinį šalies biudžeto deficitą (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 73 punktas).
55
Be to, šios priemonės poveikis teisėjų atlyginimui neturi būti neproporcingas siekiamam tikslui (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 74 punktas).
56
Ketvirta, siekiant išsaugoti teisėjų nepriklausomumą reikalaujama, kad, nepaisant jiems taikomos biudžeto suvaržymo priemonės, net jeigu ji būtų susijusi su kilusia sunkia ekonomine, socialine ir finansų krize, teisėjų atlyginimo dydis visada atitiktų jų vykdomų funkcijų svarbą tam, kad jie būtų apsaugoti nuo išorinio kišimosi ar spaudimo, galinčių kelti grėsmę nepriklausomam jų sprendimų priėmimui ir turėti įtakos jų sprendimams, kaip nurodyta šio sprendimo 37 punkte primintoje jurisprudencijoje (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 75 punktas).
57
Penkta, dėl nukrypti leidžiančios priemonės, kaip antai nurodytos šio sprendimo 48 punkte, taip pat turi būti galima atlikti veiksmingą teisminę kontrolę (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 76 punktas).
58
Nors per SESV 267 straipsnyje numatytą procedūrą Teisingumo Teismas neturi taikyti Sąjungos teisės normų konkrečiam atvejui, jis, remdamasis pagrindinės bylos medžiaga ir turimomis rašytinėmis pastabomis, siekdamas pateikti naudingą atsakymą prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusiems teismams, gali pateikti gaires, kurios leistų šiems teismams priimti sprendimą (2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Sąd Rejonowy w Białymstoku ir Adoreikė, C‑146/23 ir C‑374/23, EU:C:2025:109, 77 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patvirtinti toliau išdėstytas aplinkybes, nurodytas nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose.
60
Pirma, nacionalinė priemonė, kuria draudžiama teisėjams mokėti kompensaciją už viršvalandžius, dėl laikotarpio nuo 2019 m. iki 2022 m. buvo nustatyta Vyriausybės nutarimuose Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šie aktai turi įstatymo galią ir kad juose numatyta nukrypti leidžianti nuostata taikoma tik tiems metams, kurie nurodyti kiekviename iš jų.
61
Antra, remiantis Vyriausybės nutarimų Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022 preambulėmis, minėtų aktų priėmimas grindžiamas „būtinybe laikytis [SESV] nustatyto tikslo, kad deficitas būtų mažesnis nei 3 % [BVP]“. Kaip priminta šio sprendimo 50 punkte, reikalavimas panaikinti perviršinį šalies biudžeto deficitą, kaip tai suprantama pagal SESV 126 straipsnio 1 dalį, yra bendrojo intereso tikslas. Atsižvelgiant į tai, reikės patikrinti, ar neužimtos darbo vietos yra apmokamos iš biudžeto, turint omenyje, kad, jei taip, tai keltų abejonių, ar nurodyto tikslo yra siekiama sistemiškai ir nuosekliai.
62
Be to, pagal Vyriausybės nutarimų Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022 nuostatas, kuriose įtvirtinta nuo viršvalandžiams taikomos tvarkos nukrypti leidžianti norma, kaip nurodyta nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą teisiniame pagrinde, šios nuostatos taikomos „biudžeto sektoriaus darbuotojams, einantiems vadovų ar vadovaujamąsias pareigas“. Taigi šios priemonės nėra konkrečiai skirtos teisėjams.
63
Trečia, dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos priemonės proporcingumo reikia pažymėti (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad, viena vertus, ji gali būti tinkama užtikrinti tikslo mažinti šalies biudžeto deficitą įgyvendinimą ir gali būti būtina atsižvelgiant į siekiamą tikslą.
64
Kita vertus, kiek tai susiję su proporcingumu siaurąja prasme, šis teismas turės nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama priemone nėra tiesiogiai sumažinamas teisėjų atlyginimas, ir išsiaiškinti, ar Vyriausybės nutarimais Nr. 114/2018, 130/2021 ir 168/2022 kompensacija už viršvalandžius iš tikrųjų tik apribojama suteikiant atitinkamo poilsio laiko.
65
Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą riziką, kuri gali kilti teisėjams dėl papildomo darbo atlikimo, jis turės remdamasis faktinėmis aplinkybėmis patikrinti, ar atitinkami teisėjai praktiškai nėra atgrasomi pasinaudoti poilsio laiku ar netgi jiems kliudoma tai daryti.
66
Bet kuriuo atveju, kiek šiam teismui kyla klausimas dėl HZ gaunamo atlyginimo adekvatumo, iš šio sprendimo 44 ir 56 punktų matyti, kad teisėjų atveju jis turės tai įvertinti atsižvelgdamas į ekonominę, socialinę ir finansinę atitinkamos valstybės narės padėtį, palygindamas teisėjų vidutinį atlyginimą su vidutiniu darbo užmokesčiu šioje valstybėje.
67
Remdamasi 2024 m. Sąjungos teisingumo rezultatų suvestine, Europos Komisija savo rašytinėse pastabose nurodo, kad Rumunijos teisėjas karjeros pradžioje gauna vidutinį darbo užmokestį, kuris 2,9 karto viršija vidutinį metinį bruto darbo užmokestį Rumunijoje, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
68
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą prejudicinį klausimą reikia atsakyti: ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu ir Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 punktu, turi būti aiškinama taip, kad pagal teisėjų nepriklausomumo principą nėra draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatomas tik kompensacinio poilsio laiko suteikimas už darbo laiką, kurį teisėjas dirbo vykdydamas užduotis, susijusias su laisva darbo vieta jo teisme, šalia užduočių, kurios jam tenka dėl užimamos darbo vietos, ir kuriomis draudžiama skirti finansinę kompensaciją už darbą, atliktą vykdant šias papildomas užduotis, su sąlyga, kad šis teisėjas gali faktiškai pasinaudoti kompensaciniu poilsio laiku, kuris jam buvo suteiktas, o šiomis nuostatomis nedaromas neigiamas poveikis jo atlyginimo adekvatumui, atsižvelgiant į jo vykdomų funkcijų svarbą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
69
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu ir 1989 m. gruodžio 9 d. Strasbūre vykusiame Europos Vadovų Tarybos susitikime priimtos Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 5 punktu,
turi būti aiškinama taip:
pagal teisėjų nepriklausomumo principą nėra draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatomas tik kompensacinio poilsio laiko suteikimas už darbo laiką, kurį teisėjas dirbo vykdydamas užduotis, susijusias su laisva darbo vieta jo teisme, šalia užduočių, kurios jam tenka dėl užimamos darbo vietos, ir kuriomis draudžiama skirti finansinę kompensaciją už darbą, atliktą vykdant šias papildomas užduotis, su sąlyga, kad šis teisėjas gali faktiškai pasinaudoti kompensaciniu poilsio laiku, kuris jam buvo suteiktas, o šiomis nuostatomis nedaromas neigiamas poveikis jo atlyginimo adekvatumui, atsižvelgiant į jo vykdomų funkcijų svarbą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.