62003CJ0037_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑37/03 P
dėl 2003 m. vasario 22 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį paduoto apeliacinio skundo,
BioID AG, įsteigta Berlyne (Vokietija), likviduojama bendrovė, atstovaujama
Rechtsanwalt
A. Nordemann,
apeliantė,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai A. von Mühlendahl ir G. Schneider,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J.‑P. Puissochet, S. von Bahr, J. Malenovský ir A. Ó Caoimh (pranešėjas),
generalinis advokatas P. Léger,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. sausio 13 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2005 m. birželio 2 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Apeliaciniu skundu bendrovė BioID AG
prašo panaikinti 2002 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą BioID prieš VRDT (BioID)
(T‑91/01, Rink. p. II-5159, toliau − skundžiamas sprendimas), kuriuo pastarasis atmetė jos ieškinį dėl 2001 m. vasario 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (toliau − VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 538/1999-2), kuriuo atsisakoma įregistruoti sudėtinį prekių ženklą, kurį sudaro akronimas „BioID“, kaip Bendrijos prekių ženklą (toliau − ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
Teisinis pagrindas
2. Pagal 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1) 4 straipsnį:
„Bendrijos prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, būtent: žodžiai, tarp jų asmenų pavardės, dizainas, raidės, skaitmenys, išorinis prekių arba jų įpakavimo vaizdas, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.“
3. Šio reglamento 7 straipsnyje nustatyta:
„1. Neregistruojami:
< … >
b) prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių;
c) prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms;
d) prekių ženklai, sudaryti tiktai iš tokių žymenų ar nuorodų, kurie dabartinėje kalboje arba sąžiningoje ir nusistovėjusioje prekybos praktikoje yra tapę bendriniai;
< … > “
Ginčo aplinkybės
4. 1998 m. liepos 8 d. apeliantė, veikdama ankstesniu pavadinimu D.C.S. Dialog Communication Systems AG, pateikė VRDT paraišką įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą sudėtinį prekės ženklą (toliau – prašomas įregistruoti prekės ženklas), kurį sudaro toks žymuo:
>image>2
5. Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti minėtą prekių ženklą, priklauso 9, 38 ir 42 klasėms. Jos atitinka paraiškoje įregistruoti prekės ženklą pateiktą tokį aprašymą:
– programinė įranga, kompiuterinė įranga ir jos dalys, optinė, akustinė ir elektroninė įranga ir jos dalys, visos prieš tai įvardytos prekės, susijusios su vartotojo slaptažodžių kontrole, ryšiu tarp kompiuterių ir kompiuteriniu gyvų organizmų identifikavimu ir (ar) patikrinimu, paremtu vienu ar keliais biometriniais požymiais, priklausančios 9 klasei,
– telekomunikacijų paslaugos; ryšių tarp kompiuterių apsaugos paslaugos, priėjimas prie duomenų bankų, elektroniniai mokėjimai, priėjimo leidimo patikrinimas ir kompiuterinis gyvų organizmų identifikavimas ir (ar) patikrinimas, paremtas vienu ar keliais specifiniais biometriniais požymiais, priklausantys 38 klasei,
– kompiuterinės įrangos įdiegimas per internetą ar kitas komunikacijos priemones, informacinių programų priežiūra internetu, informacinių programų kūrimas, visos aukščiau paminėtos paslaugos, susijusios su leidimo prieiti kontrole, ryšiu tarp kompiuterių ir kompiuteriniu gyvų organizmų identifikavimu ir (ar) patikrinimu, paremtu vienu ar keliais specifiniais biometriniais požymiais; techninių priėjimo leidimo kontrolės sistemų, ryšių tarp kompiuterių bei kompiuterinio gyvųjų organizmų identifikavimo ir (ar) patikrinimo, paremto vienu ar keliais specifiniais biometriniais požymiais, vystymas, priklausantys 42 klasei.
6. 1999 m. birželio 25 d. Sprendimu ekspertas atmetė šią paraišką motyvuodamas tuo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra aprašantis aptariamas prekes ir neturi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme. Dėl šio sprendimo apeliantė pateikė apeliaciją.
7. Ginčijamu sprendimu VRDT antroji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė motyvuodama tuo, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai draudžia registruoti prašomą prekių ženklą, nes pastarojo visuma sudaro žodžių „biometric identification“ („biometrinė identifikacija“) santrumpą ir todėl apibūdina paraiškoje nurodytas prekes ir paslaugas. Ji taip pat priėjo prie išvados, kad grafiniai elementai iš esmės nesuteikia prekių ženklui skiriamųjų požymių minėto 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
8. Ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2001 m. balandžio 25 d., apeliantė prašė panaikinti ginčijamą sprendimą. Ji nurodė du ieškinio pagrindus − atitinkamai Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto ir 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimus.
9. Atmesdamas jam pateiktą ieškinį, Pirmosios instancijos teismas visų pirma skundžiamo sprendimo 23 punkte nurodė, kad:
„Remiantis nusistovėjusia teismų praktika prekių ženklai, nurodyti Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte, yra tokie prekių ženklai, kurie atitinkamos visuomenės dalies požiūriu visuotinai naudojami versle atitinkamoms prekėms ar paslaugoms pateikti arba kurių atžvilgiu mažų mažiausiai yra konkrečių duomenų, leidžiančių daryti išvadą, kad jie yra tinkami naudoti tokiais tikslais. Tokie prekių ženklai vėlesnio nagrinėjamų prekių ar paslaugų įsigijimo metu neleidžia atitinkamai visuomenės daliai pakartotinai jų įsigyti, jeigu patirtis buvo teigiama, arba jų atsisakyti, jeigu ji buvo neigiama (žr. 2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rewe-Zentral prieš VRDT (LITE), T‑79/00, Rink. p. II-705, 26 punktą).“
10. Todėl Pirmosios instancijos teismas 25 skundžiamo sprendimo punkte nurodė, kad atitinkama visuomenės dalis bet kuriuo atveju yra tokia visuomenė, kuri gerai susipažinusi su ginčijamų prekių ir paslaugų sektoriumi.
11. Vėliau Pirmosios instancijos teismas minėto sprendimo 27 punkte konstatavo, kad kadangi tai yra prekių ženklas, kurį sudaro keletas elementų, vertinant jo skiriamuosius požymius reikia žiūrėti į jį kaip į visumą, o ne vieną po kito analizuoti prekių ženklą sudarančius skirtingus elementus.
12. Pirmiausia, kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą, Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 28 punkte nurodo, kad anglų kalboje elementas „ID“ yra dažnai naudojama daiktavardžio „identifikavimas“ santrumpa ir kad priešdėlis „Bio“ gali būti būdvardžio („biological“ (biologinis) arba „biometrical“ (biometrinis)), arba daiktavardžio („biology“ (biologija)) santru mpa. Minėto sprendimo 29 punkte jis konstatavo, kad prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių ir paslaugų atžvilgiu atitinkama visuomenės dalis BioID supranta kaip „biometrical identification“ (biometrinis identifikavimas).
13. Antra, kalbant apie visas prekes ir paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti minėtą prekių ženklą, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 30−32 punktuose dėl prekių ir paslaugų, patenkančių į 9 klasę, nusprendė, kad gyvų organizmų biometrinis identifikavimas numato ir net reikalauja, jog šios prekės būtų panaudojamos, ir kad, kalbant apie prekes bei paslaugas, patenkančias į 38 ir 42 klases, kadangi šios paslaugos yra atliekamos panaudojant biometrinį identifikavimą arba yra susijusios su šio identifikavimo sistemų vystymu, akronimas BioID tiesiogiai nurodo vieną iš paslaugų požymių, į kurį, pasirenkant tokias paslaugas, gali atsižvelgti atitinkamos visuomenės dalis.
14. Remiantis Pirmosios instancijos teismo nuomone, pateikta minėto sprendimo 34 punkte, akronimas BioID atitinkamos visuomenės požiūriu gali būti suprantamas kaip visuotinai naudojamas versle pateikiant minėto prekių ženklo paraiškoje nurodytoms kategorijoms priklausančias prekes ir paslaugas. Taigi, kiek tai susiję su šių prekių ir paslaugų kategorijoms, jis neturi skiriamųjų požymių.
15. Skundžiamo sprendimo 37 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo poligrafiniai požymiai – Arial
šrifto bei skirtingo storio raidžių naudojimas – yra visuotinai naudojami versle pateikiant įvairių rūšių prekes ir paslaugas ir todėl neturi skiriamųjų požymių nagrinėjamų prekių ir paslaugų kategorijų atžvilgiu.
16. Dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo grafinių elementų minėto sprendimo 38−40 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad dėl taško „■“ apeliantė pati pareiškė, jog šis elementas yra visuotinai naudojamas kaip paskutinis iš kelių žodinio prekių ženklo elementų, nurodydamas, kad tai yra santrumpa. Kalbant apie žymenį „®“, jo paskirtis yra nurodyti, kad ženklas jau yra įregistruotas tam tikroje teritorijoje ir kad, nesant tokios registracijos, šio grafinio elemento naudojimas klaidintų visuomenę. Todėl Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad minėti grafiniai elementai gali būti visuotinai naudojami versle pateikiant įvairių rūšių prekes ir paslaugas, taigi šių prekių ir paslaugų atžvilgiu skiriamųjų požymių neturi.
17. Be to, Pirmosios instancijos teismas, išnagrinėjęs kiekvieną prašomo įregistruoti prekių ženklo elementą, to paties sprendimo 41 punkte nurodė, kad šis ženklas yra sudarytas iš elementų, kurie, galėdami būti visuotinai naudojami versle pateikiant minėto prekių ženklo paraiškoje nurodytoms kategorijos priklausančias prekes ir paslaugas, neturi skiriamųjų požymių šių prekių ir paslaugų atžvilgiu.
18. Taigi Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 42−44 punktuose konstatavo, kad kai neaišku, ar yra konkrečių duomenų, ypač tokių duomenų kaip skirtingų elementų sujungimo būdas, kuris parodo, jog prašomo įregistruoti sudėtinio prekių ženklo visuma yra daugiau nei jį sudarančių elementų suma, toks prekių ženklas nagrinėjamų prekių ir paslaugų atžvilgiu skiriamųjų požymių neturi.
19. Be to, minėto sprendimo 47 punkte nurodęs, kad faktiniai ar teisiniai motyvai, nurodyti ankstesniame VRDT sprendime, galėtų būti argumentai pagrindžiant ieškinio pagrindą dėl Reglamento Nr. 40/94 nuostatos pažeidimo, Pirmosios instancijos teismas, remdamasis apeliantės argumentais dėl kitų egzistuojančių įregistruotų Bendrijos prekių ženklų, vis dėlto konstatavo, kad šioje byloje apeliantė nesirėmė kituose sprendimuose pateiktais motyvais, kurie galėtų užginčyti minėtą vertinimą prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamojo požymio atžvilgiu.
20. Dėl to Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 49 ir 50 punktuose padarė išvadą, kad teisinis pagrindas dėl Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo turi būti atmestas ir nėra būtinybės analizuoti ieškinio pagrindo dėl šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimo.
Apeliacinis skundas
21. Apeliaciniu skundu apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą bei ginčijamą sprendimus ir priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
22. VRDT prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
23. Pagrįsdama apeliacinį skundą apeliantė pateikia du teisinius pagrindus. Pirma, ji nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas netiksliai ir per plačiai išaiškino prekių ženklo, neturinčio skiriamųjų požymių, absoliutų atmetimo pagrindą, numatytą Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte. Antra, apeliantė nurodo, kad jei Pirmosios instancijos teismas teisingai išaiškino pastarąją nurodyto reglamento nuostatą, jis padarė teisės klaidą neįvertindamas antrojo ieškinio pagrindo, nurodyto pirmojoje instancijoje, dėl minėto reglamento pažeidimo.
Dėl pirmojo teisinio pagrindo, susijusio su Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
24. Šis teisinis pagrindas skaidomas į keturis kaltinimus.
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su atsižvelgimu į prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamą bendrą įspūdį
25. Pateikdama šį kaltinimą apeliantė nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas, ar prašomas įregistruoti prekių ženklas turi skiriamųjų požymių, nesirėmė minėto prekių ženklo sukurtu bendru įspūdžiu atitinkamos visuomenės dalies atžvilgiu. Jos nuomone, nors Pirmosios instancijos teismas detaliai išanalizavo skirtingus vaizdinius ir grafinius šio prekių ženklo elementus ir iš šios analizės padarė išvadas, jis iš tikrųjų neanalizavo bendro įspūdžio.
26. VRDT nuomone, Pirmosios instancijos teismas išanalizavo prašomo įregistruoti prekių ženklo bendrą vaizdą, nors jis teisingai patvirtino, kad galima pirmiausia pradėti analizuoti kiekvieną iš elementų atskirai. VRDT, kuri pati atliko tokią analizę, padarė išvadą, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo atskirų elementų bendras įspūdis yra toks, kad prekių ženklas neturi skiriamųjų požymių.
27. Visų pirma reikia priminti, kad svarbiausia prekių ženklo paskirtis yra garantuoti vartotojui ar galutiniam naudotojui prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmę, taip suteikiant jam galimybę atskirti šią prekę ar paslaugą be galimybės supainioti su kitos kilmės prekėmis ir paslaugomis (žr. 1978 m. gegužės 23 d. Sprendimo Hoffmann-La Roche, 102/77, Rink. p. 1139, 7 punktą ir 2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Philips, C‑299/99, Rink. p. I-5475, 30 punktą). Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas neleidžia įregistruoti skiriamųjų požymių neturinčių prekių ženklų, nes būtent jis nustato prekių ženklų
svarbiausią paskirtį (žr. 2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo SAT.1 prieš VRDT, C‑329/02 P, Rink. p. I-8317, 23 punktą).
28. Antra, nustatant, ar žymuo turi požymių, kuriems esant jį galima įregistruoti kaip prekių ženklą, reikia jį vertinti atitinkamos visuomenės dalies požiūriu.
29. Trečia, kalbant apie tokį sudėtinį prekių ženklą, kuris yra šios bylos dalykas, kiekvieno žodžio ar elemento galimą skiriamąjį požymį iš dalies galima nagrinėti atskirai, tačiau bet kuriuo atveju reikia remtis atitinkamos visuomenės dalies bendru šio prekių ženklo suvokimu, o ne prezumpcija, kad elementai, atskirai neturintys skiriamojo požymio, juos sujungus negali įgyti tokio požymio (žr. pirmiau minėto sprendimo SAT.1 prieš VRDT
35 punktą). Vien tik aplinkybė, kad kiekvienas iš šių elementų atskirai neturi skiriamojo požymio, nereiškia, jog jų derinys negali turėti skiriamojo požymio (žr. pagal analogiją 2004 m. vasario 12 d. Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Rink. p. I‑1619, 99 ir 100 punktus; sprendimo Campina Melkunie, C‑265/00, Rink. p. I‑1699, 40 ir 41 punktus bei minėto sprendimo SAT.1 prieš VRDT
28 punktą).
30. Byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas SAT.1 prieš VRDT, susijęs su sintagmos SAT.2 kaip Bendrijos prekių ženklo įregistravimu, Teisingumo Teismas panaikino 2002 m. liepos 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą SAT.1 prieš VRDT (SAT.2)
(T‑323/00, Rink. p. II‑2839) motyvuodamas tuo, kad pastarasis, pateisindamas atsisakymą įregistruoti šią sintagmą, rėmėsi prezumpcija, jog elementai, atskirai neturintys skiriamojo požymio, juos sujungus negali įgyti tokio požymio. Pirmosios instancijos teismas tik subsidiariai nagrinėjo sintagmos keliamą bendrą įspūdį, nepripažindamas, kad egzistuoja fantazijos elementas, į kurį būtina atsižvelgti.
31. Skundžiamo sprendimo 27 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad, norint įvertinti sudėtinio prekių ženklo skiriamuosius požymius, šio prekių ženklo bendras įvertinimas nesuderinamas su atskirų elementų, sudarančių prekių ženklą, analize.
32. Nurodęs, kad atskiri prašomo įregistruoti prekių ženklo elementai neturi skiriamųjų požymių, skundžiamo sprendimo 42 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad pastarasis turi būti laikomas neturinčiu tokių požymių.
33. Tačiau, priešingai nei aukščiau paminėtame sprendime SAT.1 prieš VRDT (SAT.2), toks konstatavimas šioje byloje neturėjo įtakos Pirmosios instancijos teismo analizei šiuo klausimu, nes jis neapsiribojo subsidiariu prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamo bendro įspūdžio vertinimu, bet dalį savo paaiškinimų paskyrė vertinimui, ar sudėtinio prekių ženklo visuma turi skiriamųjų požymių.
34. Tačiau, skundžiamo sprendimo 42 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad kai neaišku ar yra konkrečių duomenų, ypač tokių duomenų kaip skirtingų elementų sujungimo būdas, kuris parodo, jog prašomo įregistruoti sudėtinio prekių ženklo visuma yra daugiau nei jį sudarančių elementų suma, toks prekių ženklas nagrinėjamų prekių ir paslaugų atžvilgiu skiriamųjų požymių neturi.
35. Be to, minėto sprendimo 43 ir 44 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė, pirma, poligrafinių elementų, aprašytų to paties sprendimo 37 punkte, antra, grafinių elementų, paminėtų šio sprendimo 38 ir 39 punktuose, savo detalią analizę. Taip jis sujungė minėtą analizę su atliktu prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamo bendro įspūdžio nagrinėjimu, siekdamas nustatyti, ar šis prekių ženklas turi požymių, kuriems esant galėtų būti įregistruotas.
36. Galiausiai Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo struktūra neleidžia paneigti išvados, jog šis ženklas, vertinant jo visumą, neturi skiriamųjų požymių.
37. Tokia motyvacija nepatvirtina teisės klaidos, nes Pirmosios instancijos teismas patikrino, ar minėtas prekių ženklas, vertinant jo visumą, turi skiriamųjų požymių.
38. Iš to išplaukia, kad su pirmuoju teisiniu pagrindu susijęs pirmasis kaltinimas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su įrodymu, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo veiksmingai naudojamas visuomenės ar konkurentų
39. Šiuo kaltinimu apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, manydamas, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi skiriamųjų požymių, neatsižvelgė į faktą, kad nebuvo galima įrodyti, jog šis ženklas buvo veiksmingai naudojamas visuomenės ar konkurentų, kad jo nebuvo žodynuose ir kad nors atlikus žodžių „biometrinis identifikavimas“ paiešką internete buvo gauti 19 075 atsakymai, prašomas įregistruoti ženklas buvo naudojamas tik apeliantės pateiktose publikacijose apie „biometrinį identifikavimą“.
40. VRDT teigia, kad konkretus prekių ženklo įtakos vartotojui, aiškiai apibrėžtam
prekių ir paslaugų, kurioms yra prašoma įregistruoti žymenį, atžvilgiu, vertinimas konstatuoja faktą, kurio Teisingumo Teismas neanalizuoja, nebent kai Pirmosios instancijos teismui priekaištaujama dėl faktinių aplinkybių iškraipymo. Kadangi apeliantė nepateikė jokio įrodymo, galinčio paneigti atitinkamus Pirmosios instancijos teismo konstatavimus, šis priekaištas yra nepriimtinas.
41. Dėl įrodymo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas, kaip apibūdinantis, dažnai buvo naudojamas visuomenės ar konkurentų, pakanka pažymėti, pirma, kad prielaida, jog buvo įrodyta, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas visuomenės ar konkurentų visuotinai naudojamas, yra svarbus faktorius Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies d punkto, o ne tos pačios nuostatos b punkto prasme (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 21 d. Sprendimo VRDT prieš Erpo Möbelwerk, C‑64/02 P, Rink. p. I‑0000, 40 ir 46 punktus).
42. Antra, konkretus prekių ženklo įtakos vartotojui, aiškiai apibrėžtam
prekių ir paslaugų, kurioms yra prašoma įregistruoti žymenį, atžvilgiu, vertinimas konstatuoja faktą. Todėl apeliantė iš tikrųjų Teisingumo Teismo prašo, kad jis pats
įvertintų Pirmosios instancijos teismo įvertintus faktus.
43. Taigi pagal EB 225 straipsnį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmąją pastraipą apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais. Dėl šios priežasties tik Pirmosios instancijos teismas turi jurisdikciją nustatyti ir įvertinti faktines aplinkybes bei išnagrinėti įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, nebent jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo DKV prieš VRDT, C‑104/00 P, Rink. p. I-7561, 22 punktą; 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Thyssen Stohl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I-10821, 20 punktą ir 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT, C‑136/02 P, Rink. p. I‑0000, 39 punktą).
44. Dėl šių priežasčių su pirmuoju teisiniu pagrindu susijęs antrasis kaltinimas yra atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su atsižvelgimu į kitus prekių ženklus, įregistruotus kaip Bendrijos prekių ženklai.
45. Šiuo kaltinimu apeliantė nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas privalėjo įvertinti, kad kiti prekių ženklai, VRDT įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklai, tarp kurių yra ne tik iš priešdėlio „Bio“ ir kito apibūdinančio žodžio sudaryti kiti prekių ženklai, bet ir žodinis prekių ženklas Bioid, įrodo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas turi skiriamųjų požymių.
46. VRDT teigia, kad kadangi apeliacinių tarybų priimti sprendimai yra priskiriami ne diskrecijai, bet susietai kompetencijai, ankstesni sprendimai negali būti naudojami palyginimui. Tiek VRDT atmestų, tiek įregistruotų prekių ženklų, turinčių elementą „Bio“, sąrašai yra vienodai ilgi. Turi būti tikrinama kiekviena palyginama registracija, ypač atsižvelgiant į prekes ir paslaugas, kurioms žymenį prašoma įregistruoti. Be to, VRDT pabrėžia, kad žodinis prekių ženklas „Bioid“ negali būti palyginamas su vaizdiniu prekių ženklu BioID. Vaizdinis, taip pat grafinis „Bio“ ir „ID“ atskyrimas aiškiai parodo, kad tai yra du vieno prekių ženklo elementai. Žodinio prekių ženklo Bioid atveju tokių atskiriamų elementų nėra.
47. Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia nurodyti, kad sprendimai dėl žymens įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklo, kuriuos apeliacinės tarybos priima remdamosi Reglamentu Nr. 40/94, priskiriami susietai kompetencijai, o ne diskrecijai. Todėl apeliacinių tarybų priimtų sprendimų teisėtumas turėtų būti vertinamas atsižvelgiant į Bendrijos teismų pateiktą Reglamento Nr. 40/94 išaiškinimą, o ne ankstesnę priimtų sprendimų praktiką (žr. 2005 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Metso Paper Automation Oy prieš VRDT (PAPERLAB), T‑19/04, Rink. p. II‑0000, 39 punktą).
48. Be to, prekių ženklo skiriamieji požymiai turėtų būti vertinami, viena vertus, atsižvelgiant į prekes ir paslaugas, dėl kurių buvo prašoma jį įregistruoti, kita vertus, atsižvelgiant į tai, kaip jį suvokia atitinkama visuomenės dalis.
49. Iš to išplaukia, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo tapatumas ar panašumas į kitą Bendrijos prekių ženklą nėra svarbus, kai, kaip ir šiuo atveju, faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, pateiktomis grindžiant šio kito prekių ženklo paraišką, apeliantė nesirėmė tam, kad įrodytų prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamuosius požymius.
50. Bet kuriuo atveju, priešingai nei teigia apeliantė, Pirmosios instancijos teismas neatsisakė tirti su VRDT priimtais sprendimais susijusių įrodymų.
51. Taigi Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 47 punkte nusprendė, kad faktiniai ar teisiniai pagrindai, išdėstyti ankstesniame sprendime, galėtų būti argumentai, pagrindžiantys ieškinio pagrindą dėl Reglamento (EB) Nr. 40/94 pažeidimo. Tačiau tame pačiame aptariamo sprendimo punkte jis aiškiai nurodė, kad, kalbant apie prašomą įregistruoti prekių ženklą, ieškovė nenurodė motyvų, kurie buvo išdėstyti ankstesniuose apeliacinių tarybų sprendimuose, pripažįstančiuose kitų prekių ženklų, turinčių elementą „Bio“, registruotinumą ir galinčių paneigti ginčijamame sprendime pateiktą vertinimą dėl prekių ženklo skiriamųjų požymių.
52. Antra vertus, Pirmosios instancijos teismas, pažymėjęs, kad per posėdį apeliantė taip pat rėmėsi tuo, jog VRDT įregistravo žodinį prekių ženklą Bioid prekėms ir paslaugoms, priskirtoms kategorijoms „spausdinimo prekės“, „telekomunikacijos“ ir „kompiuterių programavimas“, padarė išvadą, skirtingai nei tai, ką teigė apeliantė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas ir žodinis prekių ženklas „Bioid“ negali būti sukeičiami ir kad faktas, jog minėtame žodiniame prekių ženkle raidės „id“ yra mažosios, semantinio turinio prasme atskiria jį nuo akronimo BioID.
53. Galiausiai, kaip jau buvo paminėta šio sprendimo 43 punkte, iš EB 225 straipsnio ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos išplaukia, kad apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais. Dėl šios priežasties tik Pirmosios instancijos teismas turi jurisdikciją nustatyti ir įvertinti faktines aplinkybes ir išnagrinėti įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų v ertinimas, nebent jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui.
54. Apeliantė, ginčydama Pirmosios instancijos teismo vertinimą dėl įregistruotų prekių ženklų panašumo ar tapatumo ir todėl ankstesnių VRDT sprendimų tinkamumą, iš tikrųjų nenurodė jokių faktinių aplinkybių iškraipymų ir tik ginčijo Pirmosios instancijos teismo pateiktą faktinių aplinkybių vertinimą.
55. Todėl su pirmuoju teisiniu pagrindu susijęs trečiasis kaltinimas yra atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Dėl ketvirtojo kaltinimo, susijusio su atsisakymo įregistruoti pagrindu
56. Apeliantė, pateikdama su pirmuoju teisiniu pagrindu susijusį paskutinį kaltinimą, kurį ji pirmą kartą nurodė posėdyje, teigia, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai išaiškino minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą konstatuodamas, kad prekių ženklai, minimi šioje nuostatoje, yra tokie prekių ženklai, kurie atitinkamos visuomenės dalies požiūriu visuotinai naudojami versle atitinkamoms prekėms ar paslaugoms pateikti arba kurių atžvilgiu mažų mažiausiai yra konkrečių duomenų, leidžiančių daryti išvadą, kad jie yra tinkami naudoti tokias tikslais.
57. VRDT teigia, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė klaidos tvirtindamas, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas gali būti visuotinai naudojamas. Jos nuomone, paraiškoje nurodyta apibrėžta visuomenės dalis šio prekių ženklo negali lengvai suvokti kaip nurodančio kilmę . Be to, posėdyje VRDT iškėlė aiškų klausimą dėl šio priekaišto, kuris nebuvo nurodytas apeliaciniame skunde, nepriimtinumo.
58. Šiuo klausimu, kaip generalinis advokatas nurodė išvados 25 punkte, reikia konstatuoti, kad šis kaltinimas buvo pateiktas pagrįsti pirmąjį teisinį pagrindą, kurį apeliantė nurodė Teisingumo Teisme ir pagal kurį Pirmosios instancijos teismas neteisingai išaiškino skiriamųjų požymių neturinčių prekių ženklų absoliutų atmetimo pagrindą, numatytą Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte. Taigi tai nėra naujas teisinis pagrindas Procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalies prasme.
59. Dėl šio kaltinimo pagrįstumo reikia nurodyti, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalyje išvardyti atsisakymo įregistruoti pagrindai nepriklauso vieni nuo kitų ir turi būti nagrinėjami atskirai (žr. minėto sprendimo VRDT prieš Erpo Möbelwerk
39 punktą). Be to, minėti atmetimo pagrindai turėtų būti aiškinami atsižvelgiant į bendrąjį interesą, kuriuo grindžiamas kiekvienas iš jų. Nagrinėjant kiekvieną iš atmetimo pagrindų, bendrasis interesas, į kurį atsižvelgiama, gali ar net turi atspindėti skirtingus sumetimus atsižvelgiant į konkretų atmetimo pagrindą (žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT, C‑456/01 P ir C‑457/01 P, Rink. p. I-5089, 45 ir 46 punktus bei minėto sprendimo SAT.1 prieš VRDT
25 punktą).
60. Be to, reikia priminti, kad bendrasis interesas, kuriuo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas, akivaizdžiai sutampa su svarbiausia prekių ženklo paskirtimi garantuoti vartotojui ar galutiniam naudotojui ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmę, taip leidžiant jam be galimybės suklysti atskirti šią prekę ar paslaugą nuo kitos kilmės prekės ir paslaugos (žr. minėto sprendimo SAT.1 prieš VRDT
23 ir 27 punktus).
61. 23, 34, 41 ir 43 skundžiamo sprendimo punktuose Pirmosios instancijos teismas, konstatuodamas, kad prašomam įregistruoti prekių ženklui taikomas minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktas, nurodė faktą, jog jis yra visuotinai naudojamas versle.
62. Bet kuriuo atveju neišvengiamai reikia konstatuoti, kad, kaip Teisingumo Teismas nusprendė sprendimo SAT.1 prieš VRDT
36 punkte, šis kriterijus svarbus aiškinant Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, bet ne tos pačios nuostatos b punktą.
63. Todėl reikia konstatuoti, kad priekaištas, pagal kurį Pirmosios instancijos teismas taikė kriterijų, svarbų minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto, o ne tos pačios nuostatos c punkto atžvilgiu, yra pagrįstas.
64. Todėl pirmasis teisinis pagrindas dėl klaidingo Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimo yra veiksmingas.
65. Remiantis tuo, kas išdėstyta, nesant būtinybės nagrinėti apeliacinio skundo antrojo teisinio pagrindo, skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas, nes Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą aiškindamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
Ieškinio pagrįstumas pirmojoje instancijoje
66. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį, panaikinus Pirmosios instancijos teismo sprendimą Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti. Būtent toks yra šis atvejis.
67. Šiuo aspektu, taip pat atsižvelgiant į šio sprendimo 27 ir 28 punktus, norint nustatyti, ar prašomas įregistruoti prekių ženklas garantuoja vartotojui ar galutiniam naudotojui prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmę, tuo suteikiant jam galimybę atskirti šią prekę ar paslaugą be galimybės supainioti su kitos kilmės prekėmis ir paslaugomis, reikia jį vertinti atitinkamos visuomenės dalies požiūriu.
68. Taigi, atsižvelgiant į prekes ir paslaugas, su kuriomis susijusi šio sprendimo 5 punkte apibūdinta paraiška dėl įregistravimo, atrodo, kad atitinkama visuomenės dalis yra visuomenė, gerai susipažinusi su ginčijamų prekių ir paslaugų sektoriumi, normaliai informuota, protingai dėmesinga ir nuovoki.
69. Prašomą įregistruoti prekių ženklą sudaro akronimas BioID ir vaizdiniai elementai, tai yra poligrafiniai šio akronimo požymiai ir du grafiniai elementai, einantys po akronimo BioID, − taškas „■“ ir žymuo „®“.
70. Dėl minėto akronimo, kaip VRDT teisingai pažymėjo ginčijamame sprendime, atitinkama visuomenės dalis prekių ir paslaugų, nurodytų prekių ženklo paraiškoje, atžvilgiu akronimą BioID supranta kaip sudarytą iš būdvardžio „biometrinis“ ir daiktavardžio („identifikavimas“) santrumpos, todėl kartu reiškiantį „biometrinis identifikavimas“. Todėl šis akronimas, neatskiriamas nuo prekių ir paslaugų, su kuriomis yra susijusi paraiška dėl įregistravimo, atitinkamos visuomenės dalies požiūriu neturi požymių, galinčių garantuoti vartotojui ar galutiniam naudotojui prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmę.
71. Be to, atsižvelgiant į akronimo BioID tipografinių požymių prigimtį ir nesant jokio ypatingo skiriamojo elemento, Arial
šrifto bei skirtingo storio raidžių naudojimas prašomam įregistruoti prekių ženklui neleidžia garantuoti atitinkamos visuomenės daliai prekių ir paslaugų, su kuriomis susijusi paraiška dėl įregistravimo, kilmės.
72. Be to, du grafiniai elementai, − taškas „■“ ir žymuo „®“ − einantys po akronimo BioID, neturi jokių požymių, kurie leistų atitinkamai visuomenės daliai be galimybės supainioti atskirti prekes ir paslaugas, su kuriomis susijusi paraiška dėl įregistravimo, nuo kitos kilmės prekių ir paslaugų. Iš to seka, kad šie grafiniai elementai atitinkamų prekių ir paslaugų atžvilgiu negali realizuoti svarbiausios prekių ženklo paskirties, nurodytos šio sprendimo 25 punkte.
73. Be to, kaip nurodė generalinis advokatas išvados 105 punkte, kai vertinamas atitinkamai visuomenės daliai daromas bendras prašomo įregistruoti prekių ženklo įspūdis, akronimas BioID, kuris neturi skiriamųjų požymių, yra dominuojantis šio prekių ženklo elementas.
74. Be to, kaip VRDT pažymėjo ginčijamo sprendimo 21 punkte, vaizdiniai ir grafiniai elementai yra tokio paviršutiniško pobūdžio, kad bendram prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdui nesuteikia jokių skiriamųjų požymių. Šie elementai fantazijos ar būdo, kuriuo jie sujungti, aspektu neturi požymių, leidžiančių įgyvendinti svarbiausią prekių ženklo paskirtį prekių ir paslaugų, su kuriomis susijusi paraiška dėl įregistravimo, atžvilgiu.
75. Iš to išplaukia, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme. Esant šioms aplinkybėms, apeliantės ieškinys, pareikštas dėl ginčijamo sprendimo, yra atmestinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
76. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia ir išlaidų klausimą. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės ir pastaroji pralaimėjo apeliacinę bylą, ji turi padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1. Panaikinti 2002 m. gruodžio 5 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą BioID prieš VRDT (BioID)
(T‑91/01, Rink. p. II‑5159).
2. Atmesti ieškinį dėl 2001 m. vasario 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) antrosios apeliacinės tarybos sprendimo.
3. Apeliantė padengia bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.