62020TJ0727_RES
Byla T‑727/20 RENV
Nigar Kirimova
prieš
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą
2024 m. rugsėjo 25 d. Bendrojo Teismo (antroji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Vidaus rinka – Atstovavimas EUIPO – Įrašymas į profesionalių atstovų sąrašą – Prašymo atmetimas – Pareiškėjas, kuris nėra EEE valstybės narės pilietis – Pilietybės sąlygos išimtis – Reglamento (ES) 2017/1001 120 straipsnio 4 dalies b punktas – Aukštos kvalifikacijos specialisto sąvoka – Teisinio saugumo principas – Teisė būti išklausytam – Pakeitimas – Bendrojo Teismo jurisdikcijos nebuvimas“
Europos Sąjungos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Atstovavimas EUIPO – Įrašymas į profesionalių atstovų sąrašą – Reikalavimai – EEE valstybės narės pilietybė – Išimtis – Sąlyga – Aukštos kvalifikacijos specialisto statusas – Sąvoka – Kompetencijos įgijimas kitoje valstybėje narėje, ne teisės suteikimo valstybėje narėje – Leistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2017/1001 120 straipsnio 4 dalies b punktas)
(žr. 30–38 punktus)
Institucijų aktai – Taikymas laiko atžvilgiu – Procedūrinės normos – Materialinės normos – Atskyrimas – Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos(EUIPO) gairės – Klostantis nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms galiojančių gairių taikymas – Nebuvimas – Teisinio saugumo principo pažeidimas
(žr. 46, 50, 62–66 punktus)
Santrauka
Šiame sprendime Bendrasis Teismas pirmą kartą aiškino Reglamento 2017/1001 (
1
) 120 straipsnio 4 dalies b punkte vartojamą sąvoką „aukštos kvalifikacijos specialistas“ tam, kad asmuo būtų įtrauktas į profesionalių atstovų sąrašą prekių ženklų teisės srityje.
2019 m. spalio 10 d. Azerbaidžano Respublikos pilietė S. Kirimova pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) prašymą įtraukti ją į profesionalių atstovų sąrašą šioje tarnyboje, taip pat, remdamasi Reglamento 2017/1001 120 straipsnio 4 dalies b punktu, paprašė atleisti ją nuo reikalavimo būti vienos iš Europos ekonominės erdvės (EEE) valstybių narių piliete.
EUIPO raštu informavo ieškovę, kad jos prašymas nepriimtinas. Atsakydama į šį raštą ieškovė pateikė pastabas. 2020 m. rugsėjo 30 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO vykdomasis direktorius atmetė ieškovės prašymą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad sąvoka „aukštos kvalifikacijos specialistas“ nėra apibrėžta jokiame reglamente, ir šią nuostatą aiškino atsižvelgdamas į nuostatos, kurioje ji įtvirtinta, formuluotę, jos kontekstą ir teisės aktais, kurių dalis yra ši nuostata, siekiamus tikslus.
Dėl nagrinėjamos nuostatos formuluotės ir konteksto Bendrasis Teismas pažymėjo, pirma, kad sąvoka „aukštos kvalifikacijos specialistas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 120 straipsnio 4 dalies b punktą, apima specialistą, turintį ypatingų savybių, kompetencijos, gebėjimų ar žinių prekių ženklų srityje, ir nereiškia apribojimų, susijusių su jų įgijimo būdu. Antra, iš minėtos nuostatos matyti, kad trys reikalavimai, keliami asmens įrašymui į profesionalių atstovų sąrašą ir numatyti Reglamento 2017/1001 120 straipsnio 2 dalyje, t. y. pilietybės, darbo vietos ir teisės atstovauti turėjimo reikalavimai, yra ne tik kumuliaciniai, bet ir savarankiški. Iš tiesų tiek fiziniai asmenys, tenkinantys pilietybės reikalavimą, tiek fiziniai asmenys, prašantys taikyti šio reikalavimo išimtį dėl savo, kaip „aukštos kvalifikacijos specialistų“, statuso, turi įvykdyti teisės atstovauti turėjimo reikalavimą. Taigi šis statusas yra nepriklausomas ir papildomas, palyginti su teisės atstovauti turėjimo reikalavimu, ir neturi ryšio su sąlygomis, kurios būtinos tam reikalavimui įvykdyti. Taigi ypatingų savybių, kompetencijos, gebėjimų ar žinių, leidžiančių įrodyti „aukštos kvalifikacijos specialisto“ statusą, ne EEE pilietis gali įgyti tiek EEE valstybėje narėje, tiek trečiojoje šalyje prieš įgydamas teisę atstovauti EEE arba po šios teisės įgijimo.
Dėl atstovavimo EUIPO taisyklėmis siekiamų tikslų, t. y. užtikrinti sklandų, efektyvų ir veiksmingą Europos Sąjungos prekių ženklų sistemos veikimą (
2
), Bendrasis Teismas pažymėjo, kad tokių tikslų siekimas nereiškia, kad „aukštos kvalifikacijos specialisto“ statusas priklauso nuo tam tikros profesinės patirties konkrečioje valstybėje narėje. Atvirkščiai, nesvarbu, kad specialisto, prašančio taikyti išimtį, savybės, kompetencijos, gebėjimai ar žinios buvo įgyti tam tikroje valstybėje narėje, o ne kitoje ar net trečiojoje šalyje, nes EEE valstybės narės pilietybės neturintis pareiškėjas taip pat turi atitikti darbo vietos ir teisės atstovauti turėjimo reikalavimus, kurie reikalauja ryšio su EEE valstybe nare.
Taigi ginčijamame sprendime vykdomojo direktoriaus taikytas reikalavimas, susijęs su profesinės patirties teisės atstovauti suteikimo valstybėje narėje būtinumu, grindžiamas pernelyg siauru ir neteisingu sąvokos „aukštos kvalifikacijos specialistas“ aiškinimu. Iš tiesų nė vienas aiškinimo kriterijus neleidžia daryti išvados, kad šiam statusui įgyti būtina sąlyga yra profesinė patirtis teisės atstovauti suteikimo valstybėje narėje.
Antra, Bendrasis Teismas išnagrinėjo, ar vykdomasis direktorius, vertindamas ieškovės prašymą, laikėsi teisinio saugumo principo. Visų pirma jis pabrėžė, kad, taikydamas Reglamento 2017/1001 120 straipsnio 4 dalies b punktą, turi laikytis EUIPO gairėse nustatytų atitinkamų elgesio taisyklių ir laikytis principų, reglamentuojančių šių elgesio taisyklių taikymą laiko atžvilgiu, vadovaujantis teisinio saugumo principu. Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad vykdomasis direktorius gali nukrypti nuo šių taisyklių, pateikdamas motyvus, kuriais atsižvelgiama į vienodo požiūrio principą, ir kad pareiškėjas gali įrodyti „aukštos kvalifikacijos specialisto“ statusą remdamasis kitais veiksniais nei tie, kurie numatyti EUIPO gairėse.
Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad 2020 m. EUIPO gairėse nurodyti prašymų netaikyti pilietybės sąlygos vertinimo elementai, kurie nebuvo nurodyti 2017 m. EUIPO gairėse, taigi juose įtvirtinta nauja ir griežtesnė vykdomojo direktoriaus praktika šiuo klausimu. Šie skirtumai gali turėti didelę įtaką ir vykdomojo direktoriaus atliekamam prašymo taikyti išimtį vertinimui, ir tokio prašymo turiniui, nes EUIPO gairėse pateikta informacija leidžia pareiškėjams numatyti, kokiais elementais remiantis gali būti vertinamas prašymas taikyti išimtį. Taigi įrodymo, kad asmuo turi „aukštos kvalifikacijos specialisto“ statusą, atsižvelgiant į „išimtines aplinkybes“, reikalaujančias įvykdyti 2020 m. EUIPO gairėse nustatytus reikalavimus, apimtis akivaizdžiai skiriasi nuo šio statuso įrodymo, atsižvelgiant į „ypatingas aplinkybes“, kaip tai suprantama pagal 2017 m. EUIPO gaires.
Galiausiai Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors vykdomasis direktorius ginčijamame sprendime formaliai nepaaiškino taikytų EUIPO gairių, jis ieškovės prašymą išnagrinėjo atsižvelgdamas į 2020 m. EUIPO gairėse įtvirtintus reikalavimus ir aplinkybes. Tačiau pagal jurisprudenciją dėl teisinio saugumo principo vertinant šį prašymą turi būti taikomos elgesio taisyklės, galiojusios klostantis nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms, t. y. prašymo taikyti išimtį pateikimo dieną, o ne ginčijamo sprendimo priėmimo dieną galiojusios taisyklės. Nagrinėjamu atveju prašymo pateikimo dieną 2020 m. EUIPO gairės dar nebuvo priimtos, taigi tą dieną galiojo 2017 m. gairės.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad vykdomasis direktorius pažeidė teisinio saugumo principą, kai ieškovės prašymą taikyti išimtį vertino atsižvelgdamas į 2020 m. EUIPO gairėse nustatytas elgesio taisykles, kurios negaliojo minėto prašymo pateikimo dieną.
(
1
)	2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1).
(
2
)	Kaip tai matyti iš Reglamento 2017/1001 43 konstatuojamosios dalies ir 2018 m. kovo 5 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2018/625, kuriuo papildomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo ir panaikinamas Deleguotasis reglamentas (ES) 2017/1430 (OL L 104, 2018, p. 1), 18 konstatuojamosios dalies.