PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
2008 m. rugsėjo 8 d.
Byla T‑222/07 P
Petrus Kerstens
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita – Skundo pateikimo terminas – Vėlavimas – Nepagrįstas apeliacinis skundas“
Dalykas: Apeliacinis skundas, pateiktas dėl 2007 m. balandžio 25 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) nutarties
byloje Kerstens prieš Komisiją (F‑59/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000) panaikinimo.
Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Priteisti iš P. Kerstens bylinėjimosi išlaidas.
Santrauka
1.      Apeliacinis skundas – Dalykas – Reikalavimas perduoti bylą kitai Tarnautojų teismo kolegijai – Nepriimtinumas
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 139 straipsnio 1 dalis)
2.      Procesas – Motyvuota nutartimi priimtas sprendimas – Sąlygos – Akivaizdžiai nepriimtinas arba akivaizdžiai jokio teisinio
pagrindo neturintis ieškinys
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsnis; Tarybos sprendimo 2004/752 3 straipsnio 4 dalis)
3.      Procesas – Motyvuota nutartimi priimtas sprendimas – Sąlygos – Generalinio advokato išklausymas
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsnis; Tarybos sprendimo 2004/752 3 straipsnio 4 dalis)
4.      Procesas – Motyvuota nutartimi priimtas sprendimas – Sąlygos – Akivaizdžiai nepriimtinas arba akivaizdžiai jokio teisinio
pagrindo neturintis ieškinys
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
5.      Procesas – Proceso organizavimo priemonės – Prašymas, kad ieškovas pareikštų nuomonę dėl ieškinio priimtinumo atsižvelgdamas
į atsakovo atsiliepimuose pateiktus dokumentus – Rungimosi principo laikymasis
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 ir 46 straipsniai bei 64 straipsnio 3 dalis)
1.      Reikalavimas, kuriuo siekiama, kad Pirmosios instancijos teismas perduotų bylą kitai Tarnautojų teismo kolegijai, neatitinka
nė vienos reikalavimų kategorijos, kurių išsamus sąrašas įtvirtintas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 139 straipsnio
1 dalyje, todėl turi būti pripažintas nepriimtinu.
(žr. 24 punktą)
2.      Iki įsigaliojant Tarnautojų teismo procedūros reglamentui remdamasis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsniu
Tarnautojų teismas, neturėdamas būtinai gauti šalių sutikimo, galėjo nuspręsti priimti sprendimą dėl ieškinio akivaizdaus
nepriimtinumo, nepradėjęs žodinės proceso dalies, jei manė, kad jam pakanka informacijos iš bylos medžiagos, net jeigu jis
leido pateikti atsiliepimą į ieškinį ir dubliką.
(žr. 32, 34 ir 35 punktus)
Nuoroda: 2004 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo nutarties Ripa di Meana prieš Parlamentą, C‑360/02 P, Rink  p. I‑10339, 35 punktas.
3.      Nors Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsnio taikymas mutatis mutandis procesams Tarnautojų teisme iki įsigaliojant pastarojo teismo procedūros reglamentui būtinai reiškia, kad atsižvelgiama į
šio teismo vidaus struktūrą, negalima reikalauti, kad generalinis advokatas ar juo labiau nešališka ir nepriklausoma trečioji
šalis dalyvautų procesuose Tarnautojų teisme. Iš tiesų nei EB sutartyje, nei Sprendime 2004/752, nei Teisingumo Teismo statute
nenumatyta, kad Tarnautojų teismui padeda generaliniai advokatai. Be to, taip pat nenumatyta, kad nustatytose bylose Tarnautojų
teismas galėtų paskirti savo narį atlikti generalinio advokato funkcijas.
(žr. 49 ir 50 punktus)
4.      Nors tiesa, kad tikslus momentas, kada sužinota apie asmens nenaudai priimtą aktą, gali būti ginčijamas šalių ir dėl jo Bendrijos
teismui gali reikėti įvertinti įvairius įrodymus ar net imtis proceso organizavimo priemonių, vis dėlto, jei Bendrijos teismas
tiksliai nustatė dies a quo skundui pareikšti praleidus Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą trijų mėnesių terminą, ieškinys
yra akivaizdžiai nepriimtinas, ir tai gali būti nuspręsta motyvuota nutartimi, kuri numatyta Pirmosios instancijos teismo
procedūros reglamento 111 straipsnyje. Iš tiesų ieškinio nepriimtinumo akivaizdumas yra susijęs su pačiu termino pateikti
skundą praleidimu, o ne su galimu sunkumu nustatyti dies a quo arba tikslų dienų, kiek praleistas trijų mėnesių terminas, skaičių.
(žr. 48 ir 58 punktus)
Nuoroda: 2006 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo AIT prieš Komisiją, C‑547/03 P, Rink. p. I‑845, 30 punktas.
5.      Iš esmės šalys turi pateikti savo teiginių įrodymus. Vis dėlto jie gali būti rungimosi principu grindžiamos diskusijos objektas.
Tai, kad imdamasis proceso organizavimo priemonių Tarnautojų teismas paprašė ieškovo pareikšti nuomonę raštu dėl ieškinio
priimtinumo atsižvelgiant į triplike atsakovės pateiktus įrodymus, įrodo, kad laikytasi rungimosi principo, nes dubliko priedo
kvalifikavimas kaip įrodymo nereiškia jokio sprendimo dėl jo įrodomosios galios.
(žr. 73–75 punktus)
Nuoroda: 2007 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo nutarties É.R. ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, C‑100/07 P, Rink. p. I‑0000, 27 punktas.