TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1966 m. liepos 13 d.(*)Sujungtose bylose 56/64 ir 58/64_Établissements Consten S.A.R.L., įsikūrusi Courbevoie (Senos departamentas), atstovaujama Paryžiaus Cour d'Appel advokato J. Lassier, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: avocat-avoué J. Welter kontora, 6, Rue Willy-Georgen_ieškovė byloje 56/64_ir Grundig‑Verkaufs GMBH,
ribotos atsakomybės bendrovė, veikianti pagal Vokietijos teisę,
įsikūrusi Fürth (Bavarija), atstovaujama direktoriaus Max Grundig,
padedamo Kelno advokatūros advokatų H. Hellmann ir
K. Pfeiffer, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: avocat-avoué A. Neyens kontora, 9, Rue des Glacis_ieškovė byloje 58/64_palaikomosItalijos Respublikos vyriausybės,
atstovaujamos įgaliotojo ministro ir Užsienio reikalų ministerijos
diplomatinės teisės skyriaus vedėjo pavaduotojo A. Maresca,
padedamo Valstybės generalinio advokato pavaduotojo P. Peronaci,
nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Italijos ambasada,
5 Rue Marie‑Adélaide_įstojusios į bylas 56/64 ir 58/64 šalies, Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės, atstovaujamos Ministerialrat U. Everling ir Regierunsgrat
H. Peters, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge:
Vokietijos Federacinės Respublikos ambasada, 3 Boulevard Royal, įstojusios į bylą 58/64 šalies_priešEuropos Ekonominės Bendrijos Komisiją,
atstovaujamą teisės patarėjų G. Le Tallec (byloje 56/64) ir
J. Thiesing (byloje 58/64), nurodžiusią adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: secrétariat du Service juridique des exécutifs européens, 2, Place de Metz, atsakovę_palaikomą akcinės bendrovės Willy Leissner,
įsikūrusios Strasbūre, atstovaujamos Strasbūro advokatūros nario
C. Lapp, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge:
notaro H. Glaesener biuras, 20 Rue Glesener, ribotos atsakomybės bendrovės UNEF, veikiančios pagal Prancūzijos teisę, įsikūrusios Paryžiuje, atstovaujamos Paryžiaus Cour d'Appel advokato R. Collin, ir Briuselio Cour d'Appel advokato P. A. Franck, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: avocat-avoué E. Arendt kontora, 6, Rue Willy‑Goergen, įstojusių į bylas šalių_dėl Komisijos 1964 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo dėl procedūros pagal Sutarties 85 straipsnį (IV/A‑00004‑03344 Grundig–Consten) panaikinimo_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas Ch. L. Hammes, kolegijų pirmininkai
L. Delvaux ir W. Strauß, teisėjai A. M. Donner,
A. Trabucchi (pranešėjas), R. Lecourt ir R. Monaco, generalinis advokatas K. Roemer_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimą Dėl prieštaravimo, susijusio su ginčijamo teisės akto kvalifikavimu Ieškovė Consten
teigia, jog buvo padarytas esminis procedūrinio reikalavimo pažeidimas,
nes ginčijamas teisės aktas Oficialiajame leidinyje yra vadinamas
direktyva, o tokio pobūdžio teisės aktas negali būti adresuojamas
asmenims. Tuo atveju, kai teisės aktas yra skirtas tam tikroms jame išvardytoms įmonėms, tik adresatams įteiktas tekstas yra autentiškas. Aptariamame tekste yra žodžiai: „Komisija priėmė šį sprendimą“.Dėl šios priežasties šis argumentas yra nepagrįstas. Dėl prieštaravimo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimuIeškovė Consten teigia, jog Komisija pažeidė jos teisę į gynybą nepateikdama jai visos bylos medžiagos.Ieškovė Grundig
pareiškia tokį patį prieštaravimą, ypač susijusį su Prancūzijos bei
Vokietijos valdžios institucijų pateiktais dviem dokumentais, į kuriuos
Komisija atsižvelgė priimdama savo sprendimą. Sutarties
85 straipsnio taikymo procedūra Komisijoje yra administracinė
procedūra, pagal kurią suinteresuotiesiems asmenims turi būti suteikta
galimybė pirmiausia pareikšti savo pastabas dėl prieštaravimų, kurie,
Komisijos nuomone, jiems privalo būti pateikti. Dėl to suinteresuoti asmenys turi būti informuoti apie faktus, kuriais grindžiami šie prieštaravimai. Vis dėlto nėra būtina pateikti visos bylos medžiagos.Šioje
byloje matyti, jog 1963 m. gruodžio 20 d. Komisijos pranešime
pateikiami visi faktai, reikalingi nustatyti, į kokius prieštaravimus
buvo atsižvelgta.Minėtas pranešimas ieškovėms buvo perduotas tinkamai ir jos galėjo pateikti savo pastabas raštu bei žodžiu.Ginčijamame sprendime remiamasi tik tais prieštaravimais, kurie buvo minėtos procedūros objektas.Ieškovė Consten
teigia, jog sprendimas pažeidžia jos teisę į gynybą taip pat dėl to,
kad jame nebuvo atsižvelgta į esminius Komisijai ieškovės pateiktus
argumentus, būtent – į prašymus atlikti papildomą tyrimą.Esant tokio pobūdžio neteisminei procedūrai administracija neprivalo pateikti motyvų, dėl ko atmetami šalių argumentai.Dėl šios priežasties šalių teisės į gynybą pažeidimo procedūros Komisijoje metu nenustatyta.Šis argumentas nėra pagrįstas. Dėl prieštaravimo, susijusio su pažeidimo fakto konstatavimu rezoliucinėje sprendimo dalyjeVokietijos
vyriausybė pritaria teiginiui, jog buvo padarytas esminis procedūrinis
pažeidimas, motyvuodama tuo, kad pažeidimo fakto konstatavimas turėjo
figūruoti tik motyvuojamojoje, o ne rezoliucinėje sprendimo dalyje. Toks pažeidimo fakto konstatavimas yra šalių pareigos nutraukti pažeidimą pagrindas.Tokios konstatavimo pasekmės suinteresuotų įmonių teisinei padėčiai nepriklauso nuo jo vietos sprendime.Dėl šios priežasties šis prieštaravimas neatskleidžia jokio teisinio intereso, kurį reikėtų apginti, ir yra atmestinas. Dėl argumentų, susijusių su 85 straipsnio 1 dalies taikymu išimtinio platinimo sutartimisIeškovės teigia, jog 85 straipsnio 1 dalies draudimas taikomas tik vadinamiesiems horizontaliesiems susitarimams.Italijos
vyriausybė, be kita ko, tvirtina, jog išimtinio platinimo sutartys nėra
„įmonių susitarimai“, apie kuriuos kalbama minėtoje nuostatoje, nes
susitariančiųjų šalių padėtis yra nevienoda.Kalbant apie šias sutartis, konkurencijos laisvė gali būti ginama tik remiantis Sutarties 86 straipsniu.Nei
Sutarties 85, nei 86 straipsnių formuluotės nesuteikia pagrindo
nustatyti tokią specifinę šių dviejų straipsnių taikymo sritį pagal
susitariančiųjų šalių ekonominę padėtį. 85 straipsnyje,
kuris bendrai taikomas visiems susitarimams, iškreipiantiems
konkurenciją bendrosios rinkos viduje, susitarimai neskiriami pagal tai,
ar jie sudaromi tarp tame pačiame ekonominės veiklos lygyje
konkuruojančių ūkio subjektų, ar tarp nekonkuruojančių, skirtinguose
ekonominės veiklos lygiuose veikiančių ūkio subjektų. Iš esmės skirtumas negali būti daromas ten, kur tokio skirtumo nenumato Sutartis. Be
to, negalima atmesti galimo 85 straipsnio taikymo išimtinio
platinimo sutarčiai remiantis vien tuo, kad išimtines platinimo teises
suteikęs asmuo bei platintojas nekonkuruoja tarpusavyje ir jų padėtis
yra nevienoda.Remiantis 85 straipsnio
1 dalimi konkurencija gali būti iškreipiama ne tik tokiais
susitarimais, kurie riboja juos sudariusių šalių tarpusavio
konkurenciją, bet ir tokiais, kurie riboja arba užkerta kelią
konkurencijai tarp vienos iš susitariančiųjų šalių ir trečiųjų asmenų.Dėl
šios priežasties neturi reikšmės tai, ar susitariančiosios šalys savo
ekonominės padėties ir ekonominės veiklos atžvilgiu yra lygios.Šią
išvadą patvirtina faktas, kad tokiu susitarimu užkirsdamos kelią
trečiųjų asmenų konkurencijai arba ją apribodamos gaminių atžvilgiu
šalys gali siekti sukurti ar užtikrinti sau nepagrįstą naudą vartotojo
ar naudotojo sąskaita, o tai prieštarauja pagrindiniams
85 straipsnio tikslams.Tokiu atveju
yra įmanoma, jog susitarimas, sudarytas tarp skirtinguose ekonominės
veiklos lygiuose veikiančių ekonominės veiklos subjektų, nors ir
nesukuriantis sąlygų piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi, gali turėti
įtakos prekybai tarp valstybių narių ir tuo pat metu jo tikslas ar
išdava gali būti kelio konkurencijai užkirtimas, jos ribojimas arba
iškreipimas, o tai draudžia 85 straipsnio 1 dalis.Be
to, neverta lyginti gamintojo, sudariusio su jo prekių platintoju
išimtinio platinimo sutartį, padėties, kuriai taikytinas
85 straipsnis, su gamintojo, kuris kokiu nors būdu, pavyzdžiui,
naudodamasis komerciniu atstovavimu, įtraukia į savo veiklą ir savo
produkcijos platinimą, padėtimi, kuriai 85 straipsnis netaikytinas.Teisiniu požiūriu minėtos situacijos yra skirtingos.Kita
vertus, jos turi būti vertinamos skirtingai, nes dviejų ekonominių
apyvartų, iš kurių viena yra įtraukta į gamintojo verslą, o kita –
neįtraukta, efektyvumas nebūtinai turi būti vienodas.Nors
pagal 85 straipsnį draudimas taikytinas kelių įmonių tarpusavio
susitarimui, jeigu yra įvykdytos kitos sąlygos, ir netaikytinas
situacijai, kai viena įmonė turi nuosavą platinimo tinklą, tai
nereiškia, kad vien pritaikius ekonominę analogiją, kuri nėra išsami ir
prieštarauja minėtam straipsniui, turi būti pripažinta teisėta
susitarimo tarp įmonės gamintojos bei įmonės platintojos sukurta
situacija.Jeigu pirmuoju atveju Sutarties
85 straipsniu buvo siekiama nepažeisti vidinės įmonės organizavimo
struktūros, ir leisti ginčyti ją remiantis 86 straipsniu tik tada,
kai įmonė taip rimtai pažeidžia konkurenciją, kad gali būti pripažįstama
piktnaudžiaujančia dominuojančia padėtimi, tokia pati sąlyga negali
būti taikoma tada, kai kliūtys konkurencijai kyla dėl susitarimo,
pasirašyto tarp dviejų skirtingų įmonių, kuris paprastai turi būti
uždraudžiamas. Galiausiai gamintojo ir
platintojo susitarimas, kuriuo gali būti siekiama atnaujinti
nacionalines prekybos kliūtis tarp valstybių narių, gali prieštarauti
pagrindiniams Bendrijos tikslams.EEB
sutartis, kurios preambulėje ir turinyje numatoma panaikinti kliūtis
tarp valstybių narių ir kurios daugelyje nuostatų griežtai pasisakoma
prieš jų pakartotiną atsiradimą, negalėjo leisti įmonėms atkurti tų
kliūčių.85 straipsnio 1 dalis yra
skirta šiam tikslui siekti, net jeigu kalbama apie susitarimus,
sudaromus tarp įmonių, kurių ekonominė padėtis yra skirtinga.Taigi pirmiau minėti argumentai nėra pagrįsti. Dėl prieštaravimo, paremto Tarybos reglamentu Nr. 19/65 Ieškovė Grundig
kelia klausimą, ar 85 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas
būtų taikomas ginčijamam susitarimui dar prieš priimant Tarybos
reglamentą Nr. 19/65 dėl Sutarties 85 straipsnio 3 dalies
taikymo tam tikroms susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims.Šį argumentą ieškovė pirmą kartą pateikė savo dublike.Faktas, jog reglamentas buvo priimtas po to, kai ieškinys jau buvo pareikštas, nepateisina šio uždelsimo.Šiuo
argumentu iš esmės siekiama įrodyti, jog iki minėto reglamento priėmimo
Komisija neturėjo taikyti 85 straipsnio 1 dalies, nes
neturėjo įgaliojimų taikyti išimčių remiantis susitarimų kategorijomis.Kadangi
minėta aplinkybė egzistavo dar iki Reglamento Nr. 19/65 priėmimo,
šis reglamentas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento
42 straipsnį nereiškia naujos aplinkybės, kuri galėtų pateisinti
pavėluotą argumento pateikimą, atsiradimo.Dėl šios priežasties prieštaravimas yra nepriimtinas. Dėl prieštaravimų, susijusių su sąvoka „susitarimai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą“Ieškovės
ir Vokietijos vyriausybė teigia, jog Komisija rėmėsi klaidingu
susitarimo, kuris gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą,
sąvokos aiškinimu ir neįrodė, kad nesant ginčijamo susitarimo tokia
prekyba būtų buvusi intensyvesnė.Atsakovė
tvirtina, kad šis 85 straipsnio 1 dalies reikalavimas yra
tenkinamas tada, kai dėl susitarimo prekyba tarp valstybių narių
plėtojasi kitaip, nei ji plėtotųsi be iš susitarimo kilusių suvaržymų,
ir kai susitarimo įtaka turi tam tikros reikšmės rinkos sąlygoms.Anot
atsakovės, nagrinėjama byla yra būtent tas atvejis, ypač atsižvelgiant į
kliūtis, kurios atsiranda bendrojoje rinkoje dėl minimo susitarimo,
importuojant bei eksportuojant Grundig produkciją į Prancūziją ir iš jos.Teisės
aktuose, reguliuojančiuose kartelius, susitarimo, „kuris gali paveikti
valstybių narių tarpusavio prekybą“ sąvoka siekiama apibrėžti sričių,
kurias atitinkamai reguliuoja Bendrijos teisė ir nacionalinė teisė,
ribas. Iš tiesų tik tada, kai susitarimas
gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, jo sukeltiems
konkurencijos pokyčiams taikomas Bendrijos teisės draudimas, numatytas
85 straipsnyje; priešingu atveju tokie susitarimai nepatenka į šio
draudimo sferą.Šiuo požiūriu svarbu tai, ar
susitarimas gali tiesiogiai ar netiesiogiai, faktiškai ar potencialiai
paveikti valstybių narių tarpusavio prekybos laisvę taip, kad galėtų
pakenkti vieningos rinkos, kuriamos tarp valstybių, tikslų
įgyvendinimui.Susitarimo sąlygoto valstybių
narių tarpusavio prekybos apimčių padidėjimo, net ir nemažo, nepakanka,
kad būtų atmesta tikimybė, jog susitarimas gali „paveikti“ tokią
prekybą pirmiau minėtu būdu.Šioje byloje sutartis tarp Grundig ir Consten neleidžia kitoms įmonėms, išskyrus Consten, importuoti Grundig produkcijos į Prancūziją ir draudžia įmonei Consten reeksportuoti šią produkciją į kitas bendrosios rinkos valstybes, o tai neginčijamai veikia valstybių narių tarpusavio prekybą.Tokių prekybos laisvės apribojimų bei apribojimų, kurie gali atsirasti tretiesiems asmenims dėl to, kad Prancūzijoje Consten vardu užregistruotas GINT prekių ženklas, kuriuo Grundig žymi visą savo produkciją, pakanka, kad būtų įvykdytas aptariamas reikalavimas.Dėl šių priežasčių pirmiau išdėstyti prieštaravimai turi būti atmesti. Dėl prieštaravimų, susijusių su konkurencijos ribojimo kriterijumiIeškovės ir Vokietijos vyriausybė teigia, jog dėl to, kad Komisija savo tyrime apsiribojo tik Grundig produkcija, sprendimas paremtas klaidinga konkurencijos ir 85 straipsnio 1 dalyje numatytų draudimų sistemos sąvoka.Ši sąvoka taikytina konkurencijai tarp panašių prekių, pažymėtų skirtingais prekių ženklais.Komisija,
prieš paskelbdama taikytina 85 straipsnio 1 dalį,
vadovaudamasi sveiku protu, turėjo įvertinti ekonomines ginčijamo
susitarimo pasekmes konkurencijai tarp skirtingų prekinių ženklų.Egzistuoja
prielaida, jog vertikalieji išimtinio platinimo susitarimai nepažeidžia
konkurencijos, ir šioje byloje nėra nieko, kas galėtų paneigti šią
prielaidą.Priešingai, ginčijamas susitarimas tik padidino konkurenciją tarp panašių prekių, žymimų skirtingais prekių ženklais.Konkurencijos laisvės principas apima įvairius konkurencijos etapus ir aspektus.Nors
konkurencija tarp gamintojų paprastai labiau pastebima, nei
konkurencija tarp tuo pačiu prekių ženklu žymimos produkcijos
platintojų, tai nereiškia, kad susitarimui, siekiančiam apriboti
konkurenciją tarp platintojų, 85 straipsnio 1 dalies draudimas
neturėtų būti taikomas vien todėl, kad šis susitarimas gali sustiprinti
konkurenciją tarp gamintojų.Taikant
85 straipsnio 1 dalį nebūtina atsižvelgti į konkrečias
susitarimo pasekmes, jeigu paaiškėja, kad juo siekiama užkirsti kelią
konkurencijai, ją apriboti arba iškreipti.Dėl
šios priežasties faktas, jog ginčijamame sprendime neišanalizuotos
susitarimo pasekmės konkurencijai tarp panašių gaminių, pažymėtų
skirtingais prekių ženklais, savaime nereiškia sprendimo trūkumo.Lieka
išsiaiškinti, ar skundžiamu sprendimu 85 straipsnio 1 dalies
draudimas buvo pagrįstai pritaikytas ginčijamam susitarimui dėl to, kad
jis apribojo konkurenciją vien Grundig produkcijos platinimo atžvilgiu. Ginčijamame sprendime konstatuotas pažeidimas atsiranda dėl aptariamu susitarimu Consten naudai sukurtos absoliučios teritorinės apsaugos pagal Prancūzijos įstatymus.Ieškovės ketino iš esmės dviem būdais pašalinti bet kokią konkurencijos didmeninės prekybos Grundig produkcija srityje galimybę susitarime numatytoje teritorijoje.Pirma, Grundig įsipareigojo netiekti susitarime numatytai teritorijai skirtos produkcijos tretiesiems asmenims, net ir netiesiogiai.Ribojantis
tokio įsipareigojimo pobūdis yra akivaizdus, jei jis vertinamas
atsižvelgiant į draudimą eksportuoti, kuris buvo nustatytas ne tik Consten, bet ir visiems kitiems išimtiniams Grundig platintojams bei Vokietijos didmenininkams.Antra, Consten, įregistruodama Prancūzijoje GINT prekių ženklą, kuriuo Grundig žymi visus savo gaminius, siekė sustiprinti ginčijamu susitarimu suteikiamą apsaugą nuo paralelinio Grundig gaminių importo į Prancūziją rizikos, užtikrindama papildomą apsaugą, kylančią iš teisės į pramoninę nuosavybę. Dėl šios priežasties joks trečiasis asmuo negalėjo importuoti Grundig produkcijos iš kitų Bendrijos valstybių narių ir jos perparduoti Prancūzijoje nesusidurdamas su didele rizika. Taigi atsakovė tinkamai atkreipė dėmesį į visą Grundig sukurtą platinimo sistemą.Norint
išsiaiškinti tikrąją susitariančiųjų šalių valią, susitarimą reikia
nagrinėti tų ekonominių bei teisinių aplinkybių, kurios egzistavo šalims
jį sudarant, atžvilgiu. Tačiau toks veikimo būdas nelaikytinas
neteisėtu kišimusi į teisinius sandorius ar aplinkybes, kurie nebuvo
procedūros Komisijoje objektas.Apibūdinta
situacija izoliuoja Prancūzijos rinką ir sudaro galimybę nustatyti
nagrinėjamai produkcijai kainas, apsaugotas nuo efektyvios
konkurencijos.Be to, kuo geriau gamintojams
pavyksta individualizuoti savo prekių ženklus vartotojų akyse, tuo
labiau mažėja konkurencijos tarp gamintojų efektyvumas.Taip pat svarbu skatinti konkurenciją tarp prekiautojų, nes platinimo išlaidos stipriai veikia savikainą.Konkurencija tarp to paties prekių ženklo produkcijos platintojų skatina prekiautojų pastangas.Susitarimas, kuriuo siekiama izoliuoti Grundig
produkcijos rinką Prancūzijoje ir dirbtinai išsaugoti Bendrijoje
atskiras nacionalines labai plačiai žinomu prekių ženklu žymimos
produkcijos rinkas, iškraipo konkurenciją bendrojoje rinkoje.Dėl
šios priežasties ginčijamame sprendime pagrįstai teigiama, jog
susitarimas pažeidžia 85 straipsnio 1 dalį, ir jokie vėlesni
svarstymai, susiję tiek su ekonominiais duomenimis (Prancūzijos ir
Vokietijos kainų skirtumais, reprezentaciniu numatomo prietaiso
pobūdžiu, Consten patiriamomis išlaidomis), tiek su kriterijų,
kuriais rėmėsi Komisija, lygindama situacijas Prancūzijos ir Vokietijos
rinkose, tikslumu, tiek su kitomis įmanomomis teigiamomis susitarimo
pasekmėmis, esant visiems aukščiau minėtiems apribojimams, negali
sąlygoti kitokio sprendimo pagal 85 straipsnio 1 dalį.  Dėl prieštaravimų, susijusių su draudimo apimtimiIeškovė Grundig
ir Vokietijos vyriausybė priekaištauja dėl to, kad Komisija ginčijamo
sprendimo rezoliucinėje dalyje nenurodė, jog draudimas netaikomas toms
susitarimo nuostatoms, kurios nebuvo pripažintos galinčiomis riboti
konkurenciją, todėl netinkamai apibrėžė pažeidimą.Iš ginčijamo sprendimo motyvų, taip pat iš jo 3 straipsnio akivaizdu, kad Grundig įsipareigojimas tiesiogiai netiekti prekių Prancūzijoje niekam kitam, išskyrus Consten, nesudaro pažeidimo fakto, konstatuoto rezoliucinės sprendimo dalies 1 straipsnyje.Toks
pažeidimas atsiranda dėl nuostatų, kuriomis kartu su suteikiamomis
išimtinėmis platinimo teisėmis siekiama, pasitelkus nacionalinę teisę,
kliudyti paraleliniam Grundig produkcijos importui į Prancūziją, sukuriant absoliučią teritorinę apsaugą išimtinio platintojo naudai.85 straipsnio
2 dalies nuostata dėl absoliutaus negaliojimo taikoma tik toms
susitarimo dalims, kurioms taikytinas draudimas, arba visam susitarimui,
jei minėtų dalių neįmanoma išskirti.Komisija
turėjo ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje apsiriboti pažeidimo
konstatavimu tik tose susitarimo dalyse, kurioms taikomas draudimas,
arba sprendimo įžanginėje dalyje išdėstyti priežastis, dėl kurių, jos
nuomone, minėtų dalių negalima išskirti.Iš
sprendimo 1 straipsnio išplaukia, jog pažeidimas buvo konstatuotas
viso susitarimo atžvilgiu, nors Komisija nepakankamai motyvavo būtinybę
pripažinti negaliojančiu visą susitarimą, nes nebuvo nustatyta, kad
visos jo nuostatos pažeidžia 85 straipsnio 1 dalį.Situacija,
pripažinta nesuderinama su 85 straipsnio 1 dalimi, susiklostė
ne dėl visų susitarimo nuostatų veikimo ir bendro susitarimo poveikio, o
dėl tam tikrų konkrečių 1957 m. balandžio 1 d. susitarimo
sąlygų, susijusių su absoliučia teritorine apsauga, bei dėl papildomo
susitarimo dėl GINT prekių ženklo poveikio.Ginčijamo
sprendimo 1 straipsnis turi būti panaikintas, nes juo be jokių
pagrįstų priežasčių, remiantis 85 straipsnio 2 dalimi,
pripažįstamos negaliojančiomis visos susitarimo nuostatos. Dėl argumentų, susijusių su pažeidimo konstatavimu susitarime dėl prekių ženklo GINT Ieškovės
priekaištauja dėl to, jog Komisija pažeidė EEB Sutarties 36, 222 bei
234 straipsnius ir viršijo savo įgaliojimus paskelbdama, kad
susitarimas dėl prekių ženklo GINT įregistravimo Prancūzijoje buvo
skirtas garantuoti absoliučią teritorinę apsaugą Consten, ir taip ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsniu atimdama bet kokią galimybę Consten reikalauti pripažinti savo teises pagal nacionalinius įstatymus dėl prekių ženklų, siekiant uždrausti paralelinį importą.Ieškovės
konkrečiai pabrėžia, jog kritiškai vertinamas poveikis konkurencijai
atsirado ne dėl paties susitarimo, o dėl prekių ženklo įregistravimo
pagal Prancūzijos įstatymus, suteikiančio savininkui pirminę teisę į
prekių ženklą, iš kurios pagal nacionalinius įstatymus kildinama
absoliuti teritorinė apsauga.Consten
vienintelė Prancūzijoje pagal susitarimą gali naudoti GINT prekių
ženklą, kuris gali būti panašiai naudojamas ir kitose valstybėse, tuo
siekiant sudaryti galimybę kontroliuoti paralelinį importą bei jam
kliudyti. Dėl šios priežasties susitarimu, kuriuo Grundig, turinti teisę į šį prekių ženklą dėl jo tarptautinės registracijos, įgaliojo Consten savo vardu jį įregistruoti Prancūzijoje, siekiama riboti konkurenciją.Nors Consten,
įregistravusi GINT prekių ženklą, pagal Prancūzijos įstatymus įgijo į
jį pirmines teises, ji galėjo įregistruoti ženklą tik remdamasi
susitarimu su Grundig.Dėl šios priežasties šiam susitarimui taikomas 85 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas.Šis draudimas būtų neveiksmingas, jeigu Consten galėtų ir toliau naudotis prekių ženklu siekdama to paties tikslo, koks buvo numatytas susitarime, pripažintame neteisėtu.Sutarties
36, 222 ir 234 straipsniai, kuriais rėmėsi ieškovės, nepašalina
Bendrijos teisės pasekmių naudojimuisi nacionalinėmis teisėmis į
pramoninę nuosavybę.Sutarties
36 straipsnis, ribojantis I antraštinės dalies 2 skyriuje
numatytų normų dėl prekybos liberalizavimo taikymo sritį, negali
apriboti 85 straipsnio taikymo srities.222 straipsnyje
tik apsiribojama teiginiu, jog „Sutartis jokiu būdu nepažeidžia
valstybių narių normų, reglamentuojančių nuosavybės sistemą“.Ginčijamo
sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsnyje nurodytas draudimas
naudotis nacionalinių įstatymų suteikiamomis teisėmis į prekių ženklą,
siekiant sudaryti kliūtis paraleliniam importui, neturi įtakos šių
teisių suteikimui ir apriboja naudojimąsi jomis tiek, kiek tai
reikalinga 85 straipsnio 1 dalyje nustatytam draudimui
įgyvendinti.Komisijos teisė nustatyti tokį
draudimą, numatyta Tarybos reglamento Nr. 17/62 3 straipsnyje,
yra suderinama su Bendrijos konkurencijos sistema, kurią sudaro
nedelsiant veikiančios ir tiesiogiai asmenims taikomos taisyklės.Tokia
taisyklių visuma dėl savo pirmiau aptarto pobūdžio bei funkcionavimo
neleidžia netinkamai naudotis bet kokiomis teisėmis, kurias suteikia
nacionaliniai prekių ženklų įstatymai, turint tikslą trukdyti Bendrijos
kartelių teisės veikimui. 234 straipsnis, kuriuo siekiama apsaugoti trečiųjų valstybių teises, šiuo atveju netaikytinas.Dėl šių priežasčių pirmiau nurodyti argumentai yra nepagrįsti. Dėl prieštaravimų, susijusių su suinteresuotų trečiųjų šalių neišklausymuIeškovės ir Vokietijos vyriausybė teigia, jog ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsnis iš esmės taikomas visam Grundig produkcijos platinimui bendrojoje rinkoje.Taip Komisija viršijo savo kompetenciją ir pažeidė visų suinteresuotųjų asmenų teisę būti išklausytiems.Šio sprendimo 3 straipsnyje numatomas draudimas Grundig
trukdyti paprastiems bei išimtiniams jos produkcijos platintojams
eksportuoti prekes į Prancūziją tiesiogiai kyla iš draudimo nustatyti
absoliučią teritorinę apsaugą, kuri buvo sukurta Consten naudai.Taigi šis draudimas neperžengia procedūros, kurios rezultatas yra 85 straipsnio 1 dalies taikymas susitarimui tarp Grundig ir Consten, ribų.Be to, ginčijamas sprendimas tiesiogiai nedaro įtakos susitarimų tarp Grundig ir didmenininkų bei išimtinių platintojų, išskyrus Consten, teisinei galiai.Jis tik apsiriboja Grundig veiksmų, susijusių su paraleliniu jos produkcijos importu į Prancūziją, laisvės suvaržymu.Nors
pageidautina, jog Komisija kuo labiau išplėstų savo tyrimą subjektams,
kuriuos gali paveikti jos sprendimai, vien tik suinteresuotumo užkirsti
kelią paskelbti negaliojančiu susitarimą, kuriame jie nedalyvauja,
siekiant išsaugoti de facto iš jo gaunamą naudą, nepakanka, kad kitiems Grundig platintojams būtų suteikta teisė būti ex officio Komisijos pakviestiems dalyvauti procese, kuriame nagrinėjamas santykis tarp Consten ir Grundig. Dėl šių priežasčių šis argumentas yra nepagrįstas. Dėl prieštaravimų, susijusių su 85 straipsnio 3 dalies taikymuDėl taikymo sąlygų Ieškovės, kurių keletą argumentų palaiko Vokietijos vyriausybė, teigia, inter alia, jog šioje byloje yra tenkinamos visos sąlygos, reikalingos taikyti išimčiai, kurios buvimas ginčijamame sprendime yra neigiamas.Atsakovė remiasi prielaida, jog suinteresuotoms įmonėms tenka pareiga įrodyti, kad sąlygos išimčiai taikyti yra įvykdytos.Įmonės turi teisę į tai, jog jų prašymai taikyti 85 straipsnio 3 dalį Komisijos būtų išnagrinėti tinkamai.Dėl
šios priežasties Komisija negali apsiriboti vien reikalavimu įmonėms
pateikti įrodymus, patvirtinančius, kad išimčiai nustatytos sąlygos yra
įvykdytos, tačiau, remdamasi tinkamo administravimo principu ir
pasinaudodama turimomis priemonėmis, turi pati išsiaiškinti reikiamus
faktus bei aplinkybes.Be to, vykdydama savo įgaliojimus Komisija būtinai turi atlikti išsamius ekonominius vertinimus. Atliekant
teisminę šių vertinimų kontrolę, būtina atsižvelgti į jų pobūdį ir
apsiriboti Komisijos nustatytų faktų tikrumo bei jos padarytų teisinių
išvadų ištyrimu.Tokios kontrolės metu
pirmiausia turi būti išnagrinėti sprendimų motyvai, juose išdėstant
faktus bei argumentus, kuriais grindžiami minėti vertinimai.Ginčijamame
sprendime teigiama, jog pagrindinė priežastis, dėl kurios buvo
atsisakyta taikyti išimtį, yra ta, kad nebuvo įvykdytas
85 straipsnio 3 dalies a punkte numatytas reikalavimas.Vokietijos
vyriausybė prieštarauja minimam sprendimui dėl to, kad jame neatsakyta į
klausimą, ar tam tikri veiksniai, ypač išankstiniai prognozių
užsakymai, garantinės bei priežiūros paslaugos, kurių palankias pasekmes
pripažino Komisija, galėtų išlikti, nesant absoliučios teritorinės
apsaugos sąlygos.Ginčijamame sprendime
pripažįstama tik hipotetinė galimybė, kad ginčijamas išimtinio platinimo
susitarimas prisideda prie gamybos bei platinimo tobulinimo.Toliau
ginčijamame sprendime analizuojamas klausimas, ar „bus galima ir toliau
gerinti produkcijos platinimą pasitelkiant išimtinio platinimo
susitarimus, jeigu bus leistas paralelinis prekių importas“.Išanalizavus
argumentus, susijusius su išankstiniais prognozių užsakymais, rinkų
stebėjimu, garantinėmis bei priežiūros paslaugomis, sprendime daroma
išvada, kad „jokia kita priežastis, kuri sąlygotų absoliučios
teritorinės apsaugos poreikį, nebuvo pasiūlyta ar paminėta“.Prekių
gamybos ar platinimo tobulinimas, reikalingas išimčiai suteikti, turi
būti vertinamas atsižvelgiant į 85 straipsnio prasmę.Pirma,
šio tobulinimo negalima prilyginti visiems privalumams, kuriuos dėl
tokio susitarimo gauna jo šalys ir kurie susiję su jų gamybine bei
platinimo veikla. Tokių privalumų buvimo faktas paprastai yra
neginčijamas ir patvirtina, kad jie yra neatskiriami nuo tokio
susitarimo esmės.Toks subjektyvus metodas,
kuriuo remiantis sąvokos „tobulinimas“ turinys priklauso nuo aptariamų
sutartinių santykių tam tikrų ypatumų, yra nesuderinamas su
85 straipsnio tikslais.Be to, pats
faktas, jog Sutartis numato, kad konkurencijos apribojimo negalima
atskirti nuo aptariamo „tobulinimo“, aiškiai rodo, kokia turi būti tokio
tobulinimo svarba.Toks tobulinimas turi turėti objektyvių apčiuopiamų privalumų, kurie atsvertų neigiamas pasekmes konkurencijai.Vokietijos
vyriausybės argumentas, paremtas prielaida, jog būtina išsaugoti visas
tobulinimą skatinančias susitarimo sudėtines dalis, kurias numatė
susitariančiosios šalys, leidžia manyti, kad jau yra pateiktas teigiamas
atsakymas į klausimą, ar visos šios nuostatos ne tik skatina, bet ir
yra būtinos nagrinėjamų prekių gamybai arba platinimui gerinti.Dėl
šio fakto šiuo argumentu siekiama ne tik sumenkinti būtinumo
reikalavimą, bet taip pat supainioti partnerių specifinių interesų
tenkinimą su objektyviais pagerinimais, numatytais Sutartyje.Vertindama
tyrimui pateiktų skirtingų veiksnių santykinę svarbą, Komisija,
priešingai, turėjo tiek įvertinti jų veiksmingumą, atsižvelgdama į
objektyviai įmanomą nustatyti prekių gamybos bei platinimo tobulinimą,
tiek nuspręsti, ar iš to kylančios naudos pakaktų pagrįsti išvadą, kad
to sąlygoti konkurencijos apribojimai buvo neišvengiami.Su
tuo, kas pirmiau išdėstyta, yra nesuderinamas argumentas, paremtas
reikalingumu išsaugoti visus šalių susitarimus, nes šie gali prisidėti
prie siekiamo tobulinimo.Dėl šių priežasčių
Federalinės vyriausybės prieštaravimas, grindžiamas klaidingomis
prielaidomis, negali būti pagrindas pripažinti Komisijos įvertinimą
negaliojančiu.Ieškovės teigia, jog dėl leidimo vykdyti paralelinį importą išimtinis atstovas nebegalės rengti prognozių.Tam tikras netikslumas yra būdingas visoms būsimo pardavimo galimybių prognozėms. Tokios prognozės turėtų iš esmės remtis daugeliu kintančių ir netikslių veiksnių.Paralelinio
importo leidimas iš tikrųjų gali padidinti riziką išimtiniam
platintojui, kuris iš anksto pateikia neatšaukiamus užsakymus dėl tam
tikro kiekio prekių, kurį jis mano galėsiantis parduoti.Vis dėlto tokia rizika būdinga bet kokiai komercinei veiklai, todėl ja negalima pateisinti išskirtinės apsaugos.Ieškovės
priekaištauja, jog Komisija, remdamasi konkrečiais įrodymais, neištyrė,
ar yra įmanoma teikti garantines bei priežiūros paslaugas, netaikant
absoliučios teritorinės apsaugos.Ieškovės ypač pabrėžia reikšmę, kurią Grundig ženklo reputacijai turi tinkamas tokių paslaugų teikimas visiems į rinką patiektiems Grundig prietaisams. Paralelinio importo leidimas priverstų Consten
atsisakyti teikti minėtas paslaugas prietaisams, kuriuos importuoja jos
konkurentai, patys teikiantys tokias paslaugas nepatenkinamai.Toks atsisakymas taip pat prieštarautų vartotojų interesams.Kalbant
apie nemokamą garantinę priežiūrą, sprendime teigiama, jog pirkėjas
paprastai gali įgyvendinti teisę į tokią priežiūrą tik jo tiekėjo
atžvilgiu ir pagal su tiekėju sutartas sąlygas.Ieškovės rimtai neginčija šio argumento.Būgštavimai, jog netinkamas paslaugų teikimas gali pakenkti Grundig produkcijos reputacijai, nėra pagrįsti.Bendrovė UNEF, pagrindinė Consten konkurentė, vėliau negu Consten pradėjusi pardavinėti Prancūzijoje Grundig
produkciją ir turėjusi susidurti su didele rizika, vis dėlto teikia
nemokamas garantines ir mokamas priežiūros paslaugas tokiomis sąlygomis,
kurios, atrodo, nepakenkė Grundig prekių ženklo reputacijai.Niekas
netrukdo ieškovėms atitinkamomis reklamos priemonėmis informuoti
vartotojų apie paslaugų pobūdį bei kitus privalumus, kuriuos gali
pasiūlyti oficialus Grundig produkcijos platinimo tinklas.Netiesa, jog reklama, kurios imasi Consten, turi būti tiek pat naudinga ir paraleliniams importuotojams.Dėl šių priežasčių ieškovių pateikti prieštaravimai nėra pagrįsti.Ieškovės
priekaištauja Komisijai, jog ši neišanalizavo, ar absoliuti teritorinė
apsauga vis dar buvo būtina tam, kad būtų amortizuotos didelės Consten išlaidos, patirtos pradėjus tiekti Grundig produkciją į Prancūzijos rinką.Atsakovė
atsikerta, jog prieš priimant ginčijamą sprendimą ji nežinojo apie
jokias tiekimo į rinką išlaidas, kurios prieš tai nebuvo amortizuotos.Šio teiginio ieškovės neginčijo.Komisija neprivalo ex officio tirti šio klausimo.Be
to, ieškovių argumentai iš esmės patvirtina, kad nesant absoliučios
teritorinės apsaugos išimtinis platintojas nebūtų sutikęs su sutartomis
sąlygomis.Vis dėlto ši aplinkybė nėra susijusi su 85 straipsnio 3 dalyje numatytu platinimo tobulinimu.Dėl šių priežasčių prieštaravimas negali būti priimtas.Ieškovė Grundig
taip pat teigia, kad be absoliučios teritorinės apsaugos išimtinis
platintojas nenorės skirti pakankamai lėšų, reikalingų rinkai stebėti,
nes jo pastangų rezultatais galės naudotis paraleliniai importuotojai.Atsakovė
atsikerta, jog toks rinkos stebėjimas, kurio pagrindinis tikslas –
techniškai patobulinti Prancūzijai skirtas prekes taip, kaip pageidauja
Prancūzijos vartotojai, bus naudingas tik Consten.Iš tiesų Consten
kaip išimtinei platintojai vienintelei bus tiekiami specialiai
Prancūzijos rinkai pritaikyti prietaisai, o tam ginčijamas spendimas
nekelia grėsmės.Dėl šios priežasties prieštaravimas yra nepagrįstas.Prieštaravimai,
pateikti dėl sprendimo dalies, susijusios su 85 straipsnio
3 dalies a punkto numatytų sąlygų buvimu šioje byloje,
nagrinėjant juos tiek atskirai, tiek kartu, nėra pagrįsti.Kadangi
turi būti įvykdytos visos sąlygos, reikalingos suteikti
85 straipsnio 3 dalyje numatytą išimtį, nereikia nagrinėti
argumentų, susijusių su kitais išimčiai taikomais reikalavimais. Prieštaravimai dėl sąlyginės išimties nesuteikimoIeškovė Grundig, manydama, kad atsisakymas suteikti išimtį buvo pagrįstas absoliučios teritorinės apsaugos suteikimu Consten,
teigia, jog pagal Tarybos reglamento Nr. 17/62 7 straipsnio
1 dalį Komisija turėjo leisti sudaryti išimtinio platinimo sutartį,
su sąlyga, kad ji nekliudys paraleliniam importui.Nepritaikius
tokios sąlyginės išimties, rezoliucinė sprendimo dalis viršija paties
sprendimo motyvaciją ir jo tikslą – uždrausti absoliučią teritorinę
apsaugą.Panaikinus ginčijamo sprendimo dalį, tolesnės diskusijos dėl šio prieštaravimo nereikalingos.Dėl bylinėjimosi išlaidųPagal
Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 3 dalį,
jeigu dalis kiekvienos šalies reikalavimų patenkinama, o dalis
atmetama, Teismas gali nurodyti kiekvienai šaliai padengti visas ar dalį
savo išlaidų. Šioje byloje susiklostė būtent tokia situacija.Taigi
bylinėjimosi išlaidas padengs, viena vertus, ieškovės ir įstojusios į
bylas šalys – Italijos Respublikos bei Vokietijos Federacinės
Respublikos vyriausybės, kita vertus, atsakovė bei įstojusios į bylas
įmonės Leissner ir UNEF.Susipažinęs su procesiniais dokumentais_susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu_išklausęs šalių žodines pastabas_susipažinęs su generalinio advokato išvada_remdamasis Europos Ekonominės Bendrijos steigimo sutartimi, būtent jos 3, 36, 85, 86, 222 bei 234 straipsniais, remdamasis Tarybos reglamentais Nr. 17/62 ir Nr. 19/65_remdamasis Protokolu dėl Europos Ekonominės Bendrijos Teisingumo Teismo statuto, remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamentu_TEISINGUMO TEISMAS_atmesdamas visus kitus bendresnius ar priešingus reikalavimus, nusprendžia:1.      Panaikinti
1964 m. rugsėjo 23 d. Europos Ekonominės Bendrijos Komisijos
sprendimą dėl Sutarties 85 straipsnio procedūros (IV‑A/00004‑03344,
Grundig‑Consten), paskelbtą 1964 m. spalio 20 d. Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
(p. 2545/64) tiek, kiek jo 1 straipsnyje skelbiama, kad
85 straipsnį pažeidžia visas 1957 m. balandžio 1 d.
susitarimas, įskaitant tas jo dalis, kuriose minėto pažeidimo
nenustatyta.2.      Atmesti kaip nepagrįstą likusią ieškinių dalį bylose 56/64 ir 58/64.3.      Nurodyti ieškovėms, atsakovei bei įstojusioms į bylas šalims padengti savo bylinėjimosi išlaidas.Priimta Teisingumo Teismo 1966 m. liepos 13 d. Liuksemburge.Hammes            DelvauxStrauβDonnerTrabucchi            LecourtMonacoPaskelbta 1966 m. liepos 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. Van Houtte       Ch. L. Hammes* Proceso kalba: prancūzų.