62023CJ0227_RES
Byla C‑227/23
Kwantum Nederland BVirKwantum België BV
prieš
Vitra Collections AG
(Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2024 m. spalio 24 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė ir pramoninė nuosavybė – Autorių teisės – Direktyva 2001/29/EB – 3 ir 4 straipsniai – Išimtinės teisės – Taikomojo meno objektams, kurių kilmės šalis nėra valstybė narė, taikoma autorių teisių apsauga – Berno konvencija – 2 straipsnio 7 dalis – Materialinis abipusiškumo patikrinimas – Sąjungos ir jos valstybių narių kompetencijos pasidalijimas – Valstybių narių taikomas materialinio abipusiškumo patikrinimas – SESV 351 straipsnio pirma pastraipa“
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Taikymo sritis – Taikomojo meno kūrinys, kurio kilmės šalis yra trečioji valstybė, o jo autorius – tos valstybės pilietis – Įtraukimas
(ESS 52 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 6, 9 ir 15 konstatuojamosios dalys, 2 straipsnio a punktas, 3 straipsnio 1 dalis, 4 straipsnio 1 dalis ir 10 straipsnio 1 dalis)
(žr. 45–47, 51, 59–66 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Taikymo sritis – Kūrinys – Sąvoka – Savarankiškas ir vienodas aiškinimas – Objekto kvalifikavimas kaip kūrinio – Kumuliacinės sąlygos
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 2–4 straipsniai)
(žr. 48–50, 56 punktus)
Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29 – Autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimas – Atgaminimo ir platinimo teisė – Išimtys ir apribojimai – Apimtis – Kita nei direktyvoje numatyta išimtis ar apribojimas – Netaikymas – Materialinio abipusiškumo patikrinimo, numatyto pagal Berno konvenciją literatūros ir meno kūrinių apsaugai, netaikymas – Išimtinė Sąjungos kompetencija nustatyti tokį apribojimą
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 2 dalis ir 52 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktas, 4 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnis)
(žr. 68–79 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Tarptautiniai susitarimai – Valstybių narių susitarimai – Susitarimai, sudaryti iki valstybės narės įstojimo į Sąjungą – Susitarimas, pagal kurį valstybei narei paliekama teisė imtis Sąjungos teisei prieštaraujančios priemonės – Valstybės narės pareiga nesiimti tokios priemonės – Dėl Sąjungos teisės raidos atsiradusi neatitiktis – Valstybės narės negalėjimas remtis minėtu susitarimu siekiant, kad ji būtų atleista nuo dėl šios raidos atsiradusių pareigų – Materialinio abipusiškumo patikrinimo, numatyto pagal Berno konvenciją literatūros ir meno kūrinių apsaugai, netaikymas
(SESV 351 straipsnio pirma pastraipa)
(žr. 83–91 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
Santrauka
Gavęs Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas nusprendė dėl Berno konvencijoje numatyto materialinio abipusiškumo patikrinimo, pagal kurį tam tikrų kūrinių apsaugai pagal autorių teises yra nustatyta sąlyga, kad kilmės šalyje jiems turi būti taikoma panaši apsauga (
1
), taikymo. Teisingumo Teismo teigimu, pagal Europos Sąjungos teisę valstybėms narėms draudžiama taikyti šį patikrinimą taikomojo meno kūriniui, kurio kilmės šalis yra trečioji valstybė, o jo autorius – tos valstybės pilietis.
Pagal Šveicarijos teisę įsteigta bendrovė Vitra Collections AG (toliau – Vitra) yra kėdės Dining Sidechair Wood (toliau – kėdė DSW) gamintoja ir turi intelektinės nuosavybės teises į ją. Šią kėdę sukūrė du Jungtinių Amerikos Valstijų piliečiai, dalyvaudami 1948 m. Niujorko Museum of Modern Art paskelbtame baldų kūrimo konkurse, ji nuo 1950 m. eksponuojama šiame muziejuje.
Kwantum Nederland BV ir Kwantum België BV (toliau kartu – Kwantum) valdo parduotuvių tinklą Nyderlanduose ir Belgijoje, kur prekiaujama kėde, pavadinta „Kėdė Paris“. Vitra teigimu, šia prekyba pažeidžiamos jos autorių teisės į kėdę DSW.
Vitra pareiškė ieškinį Rechtbank Den Haag (Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai), bet šis nusprendė, kad Kwantum nepažeidė Vitra autorių teisių Nyderlanduose ir Belgijoje. Gerechtshof Den Haag (Hagos apeliacinis teismas, Nyderlandai) panaikino tą sprendimą ir nurodė, kad Kwantum pažeidė Vitra autorių teises į kėdę DSW šiose dviejose šalyse.
Gavęs kasacinį skundą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą visų pirma dėl to, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija patenka į Sąjungos teisės materialinę taikymo sritį. Be to, jis iš esmės siekė išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2001/29 (
2
) 2 straipsnio a punktą ir 4 straipsnio 1 dalį, siejamus su Chartija (
3
), ir SESV 351 straipsnį nacionaliniam teismui draudžiama pagrindinėje byloje taikyti Berno konvencijos 2 straipsnio 7 dalies antrame sakinyje nustatytą materialinio abipusiškumo patikrinimą (
4
) (toliau – materialinio abipusiškumo patikrinimas).
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Direktyvos 2001/29 taikymo sritis apibrėžiama ne pagal kūrinio kilmės šalies ar autoriaus pilietybės kriterijų, bet darant nuorodą į vidaus rinką, kurią sudaro valstybių narių teritorijos. Taigi į Sąjungos teisės materialinę taikymo sritį patenka situacija, kai bendrovė prašo suteikti autorių teisių apsaugą taikomojo meno objektui, kuriuo prekiaujama valstybėje narėje, kaip antai kėdei DSW, tiek, kiek jis gali būti laikomas „kūriniu“, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą.
Antra, Teisingumo Teismas iš pradžių patikslino, kad Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktas ir 4 straipsnis taikomi taikomojo meno kūriniams, kurių kilmės šalys yra trečiosios valstybės, o jų autoriai – tokių valstybių piliečiai. Pagal šias nuostatas valstybės narės nustato autoriams išimtines teises leisti arba uždrausti atgaminti ir viešai platinti savo kūrinius. Tačiau šioje direktyvoje nenustatyta jokios sąlygos, susijusios su nagrinėjamo kūrinio kilmės šalimi ar jo autoriaus pilietybe. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad, apibrėždamas Direktyvos 2001/29 taikymo sritį pagal teritorinį kriterijų, Sąjungos teisės aktų leidėjas neišvengiamai atsižvelgė į visus kūrinius, kuriuos prašoma apsaugoti Sąjungos teritorijoje, nepaisant šių kūrinių kilmės šalies ar jų autoriaus pilietybės. Jis pridūrė, kad toks aiškinimas atitinka Direktyvos 2001/29 tikslus (
5
) suderinti autorių teises vidaus rinkoje.
Be to, Teisingumo Teismas išnagrinėjo klausimą, ar pagal šias nuostatas draudžiama nacionalinėje teisėje taikyti materialinio abipusiškumo patikrinimą. Jis nurodė, pirma, kad taikant šį patikrinimą taikomojo meno kūriniai, kurių kilmės šalis yra trečiosios valstybės, skirtingose valstybėse narėse būtų vertinami skirtingai. Antra, kadangi intelektinės nuosavybės teisės saugomos pagal Chartijos 17 straipsnio 2 dalį, bet koks šių teisių įgyvendinimo apribojimas pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį turi būti numatytas įstatyme. Iš tiesų tai, kad valstybė narė taiko šį materialinio abipusiškumo patikrinimą, gali reikšti tokį apribojimą, kuris turi būti numatytas įstatyme. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas priminė, kad, kai Sąjungos teisės norma suderinama autorių teisių apsauga, tik Sąjungos teisės aktų leidėjas, o ne nacionalinės teisės aktų leidėjai, turi nuspręsti, ar tikslinga Sąjungoje apriboti šios teisės suteikimą kūriniams, kurių kilmės šalis yra trečioji valstybė, o jų autorius – tokios valstybės pilietis (
6
). Vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjas nei į Direktyvą 2001/29, nei į jokią kitą Sąjungos teisės nuostatą neįtraukė šios direktyvos 2 straipsnio a punkte ir 4 straipsnio 1 dalyje autoriams suteiktų išimtinių teisių apribojimo, susijusio su materialinio abipusiškumo patikrinimu.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad pagal šiuos Direktyvos 2001/29 straipsnius, siejamus su Chartijos 17 straipsnio 2 dalimi ir 52 straipsnio 1 dalimi, valstybėms narėms draudžiama nacionalinėje teisėje taikyti materialinio abipusiškumo patikrinimą taikomojo meno kūriniui, kurio kilmės šalis yra trečioji valstybė, o jo autorius – tokios valstybės pilietis. Tik Sąjungos teisės aktų leidėjas turi Sąjungos teisės aktuose numatyti, ar reikia apriboti šiuose direktyvos straipsniuose numatytų teisių suteikimą Sąjungoje.
Galiausiai Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal SESV 351 straipsnio pirmą pastraipą valstybė narė, nukrypdama nuo Sąjungos teisės nuostatų, negali taikyti materialinio abipusiškumo patikrinimo kūriniui, kurio kilmės šalis – Jungtinės Amerikos Valstijos. Šiame straipsnyje patikslinama, kad Sutarties galiojimas neturi poveikio atitinkamos valstybės narės įsipareigojimui paisyti trečiosios valstybės teisių, kylančių iš susitarimo, sudaryto prieš jai įstojant į Sąjungą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad valstybės narės nebegali remtis galimybe taikyti šį patikrinimą, net jei Berno konvencija įsigaliojo iki 1958 m. sausio 1 d. Iš tiesų, kai pagal iki įstojimo į Sąjungą sudarytą tarptautinį susitarimą valstybei narei leidžiama imtis Sąjungos teisei prieštaraujančios priemonės, tačiau neįpareigojant to daryti, ši valstybė narė turi susilaikyti nuo tokios priemonės priėmimo. Teisingumo Teismas pridūrė, kad pagal Berno konvenciją jos šalims nedraudžiama autorių teisėmis apsaugoti taikomojo meno kūrinio, kuris savo kilmės šalyje saugomas tik pagal specialią tvarką kaip dizainas. Šiuo klausimu šios konvencijos šalys turi diskreciją.
(
1
)	1886 m. rugsėjo 9 d. Berne pasirašyta Konvencijos dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos (1971 m. liepos 24 d. Paryžiaus aktas) su pakeitimais, padarytais 1979 m. rugsėjo 28 d. (toliau – Berno konvencija).
(
2
)	2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10).
(
3
)	Žr. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnio 2 dalį ir 52 straipsnio 1 dalį.
(
4
)	Berno konvencijos 2 straipsnio 7 dalies antrame sakinyje nustatyta, kad „[pagal šią konvenciją sukurtos] Sąjungos šalių įstatymams suteikiama teisė nustatyti šių šalių įstatymų taikymo taikomosios dailės kūriniams ir pramoniniams pavyzdžiams bei modeliams [pramoniniam dizainui] ribas, taip pat tokių kūrinių, pavyzdžių bei modelių [dizaino] apsaugos sąlygas <...> Kūriniai, kurie saugomi kilmės šalyje tik kaip pavyzdžiai ir modeliai [dizainas], kitoje [pagal šią konvenciją sukurtos] Sąjungos šalyje turi teisę tik į tokią specialią apsaugą, kuri toje šalyje taikoma pavyzdžiams ir modeliams [dizainui]. Tačiau jei toje šalyje netaikoma jokia speciali apsauga, tokie kūriniai saugomi kaip meno kūriniai“.
(
5
)	Direktyvos 2001/29 6, 9 ir 15 konstatuojamosios dalys.
(
6
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19, EU:C:2020:677, 88 punktas).