62013CC0037_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Spaima este foarte mare atunci când inspectorii Comisiei Europene se prezintă în mod inopinat – cel mai adesea dimineața, devreme – la ușa unei întreprinderi cu intenția declarată de a o controla în cadrul așa‑numitelor „ dawn raids ” pentru a stabili dacă întreprinderea respectivă este implicată în practici anticoncurențiale.
2. Pentru a proteja în astfel de situații întreprinderile de ingerințe disproporționate sau chiar arbitrare în spațiile lor comerciale, pentru a proteja dreptul la apărare al acestora și pentru a le oferi totodată informații clare cu privire la întinderea obligației de cooperare, dreptul Uniunii prevede anumite garanții procedurale. În special, decizia de inspecție în temeiul căreia acționează inspectorii Comisiei trebuie să fie motivată corespunzător.
3. Prezenta cauză oferă Curții de Justiție posibilitatea de a aduce noi precizări legate de cerințele legale privind motivarea unor asemenea decizii de inspecție. Astfel, elementul central al interesului îl constituie aspectul, neexaminat suficient până în prezent, al delimitării geografice a încălcărilor dreptului concurenței care trebuie examinate de Comisie.
4. Cât de precisă trebuie să fie, în acest stadiu timpuriu al procedurii, poziția Comisiei cu privire la piețele relevante din punct de vedere teritorial? Deciziile de inspecție trebuie să conțină în acest scop observații privind aspectul dacă și în ce măsură o întreprindere a acordat inspectorilor Comisiei posibilitatea să consulte documentele sale profesionale referitoare la operațiuni desfășurate în afara pieței interne europene? Acestea sunt, în esență, problemele de drept care trebuie clarificate în prezenta procedură de recurs.
5. Aceste probleme se ridică în contextul unei presupuse înțelegeri privind cabluri electrice de înaltă tensiune și materialul aferent în privința căreia Comisia a efectuat investigații în urmă cu câțiva ani, iar la începutul anului 2009 a efectuat inspecții inopinate, nu în ultimul rând la Nexans, în Franța. În cadrul acestei societăți, Comisia a consultat de asemenea numeroase documente profesionale referitoare la proiecte de cabluri electrice de pe piețe din afara Europei. Litigiul dintre părțile la procedură se referă, în esență, la aspectul dacă motivarea deciziei de inspecție oferea un temei suficient pentru un asemenea demers.
6. Nu se poate subestima importanța hotărârii pronunțate de Curte în prezenta cauză pentru practica administrativă viitoare a Comisiei.
II – Cadrul juridic
7. Cadrul juridic al prezentei cauze reprezentat de dreptul primar este format, pe de o parte, din articolul 81 CE (în prezent, articolul 101 TFUE) și, pe de altă parte, din articolul 253 CE (articolul 296 al doilea paragraf TFUE)(2) . Din dreptul derivat prezintă de asemenea relevanță articolul 20 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003(3) .
8. Articolul 20 din Regulamentul nr. 1/2003 prevede, printre altele:
„(1) Pentru a‑și îndeplini îndatoririle atribuite prin prezentul regulament, Comisia poate să desfășoare toate inspecțiile necesare la întreprinderi și asociațiile de întreprinderi.
[…]
(4) Întreprinderile și asociațiile de întreprinderi sunt obligate să se supună inspecțiilor dispuse de Comisie prin decizie. Decizia indică obiectul și scopul inspecției, stabilește data la care începe și indică sancțiunile prevăzute la articolele 23 și 24, precum și dreptul de a ataca decizia la Curtea de Justiție. Comisia adoptă aceste decizii după consultarea autorității de concurență a statului membru pe teritoriul căruia urmează să se desfășoare inspecția.”
9. În plus, merită menționat articolul 4 din Regulamentul nr. 1/2003, care are următorul cuprins:
„În scopul aplicării articolelor 81 [CE] și 82 [CE], Comisia are competențele prevăzute de prezentul regulament.”
III – Originea litigiului
A – Situația de fapt și procedura administrativă
10. Reclamantele din litigiul în primă instanță și recurentele din prezenta procedură, Nexans SA și filiala sa deținută integral, Nexans France SAS, sunt două societăți franceze care își desfășoară activitatea în sectorul cablurilor electrice.
11. Prin Decizia C(2009) 92/1 din 9 ianuarie 2009, Comisia a obligat Nexans și toate întreprinderile pe care aceasta le controlează direct sau indirect să se supună unei inspecții în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 (denumită în continuare „decizia de inspecție”).
12. Articolul 1 din decizia de inspecție prevedea, printre altele:
„Nexans […], precum și toate întreprinderile direct sau indirect controlate de aceasta, inclusiv Nexans France […], este (sunt) obligată (obligate) prin prezenta să se supună unei inspecții referitoare la eventuala [sa] (lor) participare la acorduri anticoncurențiale și/sau practici concertate contrare articolului 81 [CE] […] legate de furnizarea de cabluri electrice și de material asociat, inclusiv, printre altele, cablurile electrice submarine de înaltă tensiune și, în anumite cazuri, cablurile electrice subterane de înaltă tensiune, incluzând prezentarea de oferte concertate în cadrul unor proceduri de achiziții publice, alocarea clienților, precum și schimbul ilicit de informații comerciale sensibile referitoare la furnizarea acestor produse.”
13. Decizia de inspecție era motivată după cum urmează:
„Comisia a primit informații potrivit cărora furnizorii de cabluri electrice, inclusiv întreprinderile cărora le este adresată prezenta decizie, ar participa sau ar fi participat la acorduri și/sau la practici concertate privind furnizarea de cabluri electrice și de material asociat, inclusiv, printre altele, cablurile electrice submarine de înaltă tensiune și, în anumite cazuri, cablurile electrice subterane de înaltă tensiune, incluzând prezentarea de oferte concertate în cadrul unor proceduri de achiziții publice, alocarea clienților, precum și schimbul ilicit de informații comerciale sensibile referitoare la furnizarea acestor produse.
[…]
Potrivit informațiilor primite de Comisie, [aceste] acorduri și/sau practici concertate […], care au fost puse în aplicare cel mai târziu începând din 2001, încă mai există în prezent. […] [Acestea] au probabil un domeniu de aplicare mondial.
Dacă se dovedește că aceste afirmații sunt întemeiate, acordurile și/sau practicile concertate descrise mai sus ar constitui încălcări foarte grave ale articolului 81 [CE].
Pentru a permite Comisiei să verifice toate faptele referitoare la acordurile și la practicile concertate prezumate și contextul în care s‑au derulat acestea, este necesară efectuarea unor inspecții în temeiul articolului 20 din Regulamentul nr. 1/2003.
[…]”
14. Inspecția amintită a fost efectuată în perioada 28 ianuarie 2009-30 ianuarie 2009, precum și la 3 februarie 2009 de inspectori ai Comisiei însoțiți de reprezentanți ai Autorité de la concurrence (autoritatea de concurență franceză) în incintele Nexans France. După notificarea prealabilă a deciziei de inspecție, inspectorii Comisiei au verificat și au copiat numeroase documente și au intervievat angajații Nexans France pentru o obține astfel explicații mai detaliate referitoare la anumite documente profesionale ale acesteia.
B – Procedura judiciară desfășurată în primă instanță
15. Prin intermediul acțiunii în anulare, Nexans și Nexans France au solicitat în primă instanță Tribunalului protecție juridică împotriva deciziei de inspecție, precum și împotriva a două acte adoptate de inspectorii Comisiei cu ocazia inspecției.
16. În urma acestei acțiuni, prin Hotărârea din 14 noiembrie 2012(4), Tribunalul a anulat decizia de inspecție în măsura în care privea alte cabluri electrice decât cele submarine și cele subterane de înaltă tensiune și materialul asociat acestor alte cabluri; Tribunalul a respins în rest acțiunea(5) .
17. În ceea ce privește cheltuielile de judecată, Nexans și Nexans France au fost obligate să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie. În consecință, Comisia a fost obligată să suporte jumătatea rămasă din propriile cheltuieli de judecată(6) .
IV – Procedura în fața Curții
18. Prin memoriul din 24 ianuarie 2013, Nexans și Nexans France (denumite în continuare și „recurente”) au introdus împreună prezentul recurs împotriva hotărârii Tribunalului. Acest recurs are ca obiect, pe de o parte, acea parte a hotărârii atacate prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată de cele două societăți referitoare la domeniul geografic de aplicare al deciziei de inspecție și, pe de altă parte, decizia Tribunalului privind cheltuielile de judecată.
19. Recurentele solicită Curții:
– anularea hotărârii atacate, în măsura în care a respins al doilea aspect al primului motiv al reclamantelor în sensul că aria geografică vizată în decizia adoptată în urma investigației este exagerat de extinsă și nu este suficient de precisă;
– în temeiul informațiilor aflate la dispoziția sa, anularea deciziei adoptate în urma inspecției întrucât aria sa geografică este exagerat de extinsă și nu este suficient de justificată și de precisă sau, alternativ, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare în conformitate cu decizia Curții privind aspectele de drept;
– anularea hotărârii atacate, în măsura în care obligă Nexans să suporte propriile cheltuieli de judecată și să plătească jumătate din costurile efectuate de Comisie în procedura în fața Tribunalului și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Nexans în cadrul procedurii în fața Tribunalului, în cuantumul pe care îl apreciază Curtea;
– obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de Nexans în prezenta procedură.
20. La rândul său, Comisia solicită:
– respingerea recursului;
– obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată.
21. În fața Curții s‑a desfășurat faza scrisă a procedurii de recurs, iar ședința a avut loc la 26 februarie 2014.
V – Aprecierea motivelor de recurs
22. În cadrul recursului, Nexans și Nexans France nu mai abordează toate aspectele care au făcut obiectul procedurii desfășurate în primă instanță. Dimpotrivă, dezbaterea juridică în procedura de recurs se limitează la domeniul geografic de aplicare al deciziei de inspecție, în timp ce obiectul material al acestei decizii – așadar, tipul de produse vizate de pretinsele încălcări ale dreptului concurenței – nu mai are niciun rol. Nici celelalte acte ale inspectorilor Comisiei efectuate cu ocazia inspecției, care au fost atacate de Nexans și de Nexans France prin acțiunea formulată în primă instanță, nu mai fac obiectul procedurii.
23. Recurentele reproșează, în esență, Tribunalului că a refuzat în mod neîntemeiat să anuleze decizia de inspecție din perspectiva domeniului geografic de aplicare al acesteia (primul motiv de recurs). În plus, ele invocă faptul că decizia Tribunalului privind cheltuielile de judecată efectuate în cadrul procedurii desfășurate în primă instanță este nerezonabilă (al doilea motiv de recurs).
A – Primul motiv de recurs: cerințe privind o decizie de inspecție și controlul judiciar al acesteia din perspectiva domeniului geografic de aplicare
24. Primul motiv de recurs privește punctele 95-100 din hotărârea atacată și este format din două aspecte. În primul rând, recurentele invocă o încălcare a cerințelor de motivare în legătură cu domeniul geografic de aplicare al deciziei de inspecție (a se vedea în această privință secțiunea 1 imediat următoare). În al doilea rând, recurentele critică faptul că Tribunalul nu a analizat suficient dacă Comisia putea să se întemeieze pe indicii suficiente care să susțină suspiciunea sa privind existența unei încălcări a dreptului concurenței cu un „domeniu de aplicare probabil mondial” (a se vedea secțiunea 2 de mai jos).
1. Cerințe de motivare (primul aspect al primului motiv de recurs)
25. Prin intermediul primului aspect al primului motiv de recurs, recurentele reproșează Tribunalului faptul că, în privința domeniului geografic de aplicare vizat de decizia de inspecție, pe de o parte, hotărârea Tribunalului a fost motivată insuficient [a se vedea în această privință secțiunea 1 litera a) imediat următoare] și, pe de altă parte, aceasta stabilea cerințe insuficiente privind motivarea de către Comisie a deciziei de inspecție [a se vedea în această privință secțiunea 1 litera b) de mai jos].
26. Deși cele două aspecte prezintă în mod inevitabil puncte de convergență, acestea privesc totuși probleme de drept diferite – în primul caz, critica unei erori formale săvârșite de Tribunal, iar în al doilea caz, critica unei erori de drept material săvârșite de Tribunal – motiv pentru care ar trebui examinate separat. O eventuală eroare în ceea ce privește motivarea deciziei de inspecție nu conduce în niciun caz în mod necesar la prezumția privind existența unei erori de motivare săvârșite în hotărârea Tribunalului sau invers.
a) Cu privire la pretinsa lipsă de motivare în hotărârea Tribunalului (prima critică)
27. În primul rând, recurentele critică faptul că în motivarea hotărârii atacate nu se explică în mod corespunzător modul în care Tribunalul a ajuns la concluzia că, făcând referire la „un domeniu de aplicare probabil mondial” al acordurilor și/sau al practicilor concertate prezumate, Comisia a descris în mod detaliat domeniul geografic de aplicare al înțelegerii prezumate.
28. Obligația de motivare corespunzătoare a hotărârilor din primă instanță decurge din articolul 36 coroborat cu articolul 53 alineatul (1) din Statutul Curții și este prevăzută și la articolul 81 din Regulamentul de procedură al Curții.
29. Potrivit unei jurisprudențe constante, obligația de motivare nu impune însă Tribunalului să facă o expunere care să urmeze în mod exhaustiv și unul câte unul toate argumentele prezentate de părțile în litigiu; prin urmare, motivarea poate fi implicită, cu condiția să permită persoanelor interesate să cunoască motivele pentru care Tribunalul nu a admis argumentele lor, iar Curții, să dispună de elemente suficiente pentru a‑și exercita controlul(7) . În esență, prezintă importanță aspectul dacă Tribunalul a analizat suficient toate cererile părților și toate încălcările criticate de acestea în ceea ce privește actul juridic în litigiu adoptat de organul Uniunii care are calitatea de pârât(8) .
30. Este adevărat că observațiile din hotărârea atacată referitoare la domeniul geografic de aplicare al pretinselor încălcări ale dreptului concurenței investigate de Comisie sunt relativ succinte, Tribunalul consacrând însă cel mult trei puncte aprecierii pe fond a acestui aspect(9) .
31. Trebuie subliniat însă că, în observațiile formulate în primă instanță, nici Nexans, nici Nexans France nu s‑au concentrat în niciun caz pe problema aplicării „probabil la nivel mondial” a acordurilor și a practicilor examinate(10) . Astfel, în primă instanță, ele nu au pus accentul pe domeniul geografic de aplicare, ci pe obiectul material al inspecțiilor efectuate de Comisie, așadar, pe produsele vizate de inspecție. Elementul principal al argumentației prezentate de ele în fața Tribunalului se referă la aceste produse.
32. Este dificil ca recurentele să reproșeze acum Tribunalului, în procedura în fața Curții, faptul că, în motivarea hotărârii sale, acesta a pus accent pe aceleași aspecte.
33. În final, decisiv este însă aspectul dacă, în pofida observațiilor sale succinte, Tribunalul a analizat suficient criticile formulate de Nexans și de Nexans France referitoare la delimitarea domeniului geografic de aplicare al pretinselor încălcări ale dreptului concurenței și dacă din motivarea hotărârii se poate deduce motivul pentru care Tribunalul a considerat aceste critici ca fiind nefondate.
34. În hotărârea atacată, Tribunalul s‑a pronunțat în mod expres cu privire la această problematică. El constată că, făcând referire la un domeniu de aplicare „probabil mondial” al acordurilor și/sau al practicilor examinate, Comisia „a descris în mod detaliat câmpul de acțiune al înțelegerii suspectate”. În opinia Tribunalului, „precizia deciziei de inspecție referitoare la domeniul geografic de aplicare al eventualelor încălcări ale dreptului concurenței a căror existență era bănuită de Comisie trebuie, așadar, să fie considerată suficientă”(11) .
35. În subsidiar, Tribunalul examinează, în plus, argumentul invocat de Nexans și de Nexans France, potrivit căruia Comisia nu ar fi putut să își extindă activitatea de verificare la documente care se refereau la piețe geografice locale, situate în afara pieței interne, fără a preciza motivele pentru care un comportament al întreprinderii în cauză pe aceste piețe ar putea denatura concurența pe piața internă(12) . În opinia Tribunalului, Comisia nu poate, astfel, să efectueze o inspecție în incinta unei întreprinderi dacă bănuiește existența unui acord sau a unei practici concertate ale cărei efecte au loc exclusiv pe una sau pe mai multe piețe situate în afara pieței interne. Totuși, Tribunalul consideră că nimic nu se opune examinării de către Comisie a unor documente referitoare la aceste piețe în vederea identificării unor comportamente care pot să afecteze comerțul dintre statele membre și care au ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne(13) .
36. Prin urmare, în hotărârea atacată, Tribunalul și‑a exprimat în mod clar și distinct poziția cu privire la criticile formulate de Nexans și de Nexans France referitoare la domeniul geografic de aplicare al pretinselor încălcări ale dreptului concurenței și a explicat – chiar dacă în mod succint – motivul pentru care a considerat aceste critici ca fiind nefondate.
37. Recurentele pot avea o opinie diferită de cea a Tribunalului cu privire la fond. Această împrejurare nu poate totuși, în sine, să ducă la concluzia că hotărârea atacată este afectată de nemotivare, ci cel mult de o deficiență pe fond(14) .
38. Așadar, în concluzie, hotărârea atacată nu este afectată de pretinsa lipsă de motivare. Prima critică formulată de recurente în cadrul acestui prim aspect al primului motiv de recurs trebuie respinsă.
39. Aspectul dacă observațiile Tribunalului referitoare la domeniul geografic de aplicare al pretinselor încălcări ale dreptului concurenței și la cerințele aferente privind motivarea deciziei de inspecție sunt eronate pe fond
va trebui clarificat în continuare, în cadrul celei de a doua critici.
b) Cu privire la cerințele referitoare la motivarea unei decizii de inspecție adoptate de Comisie (a doua critică)
40. În al doilea rând, recurentele invocă faptul că Tribunalul a stabilit cerințe prea relaxate referitoare la motivarea deciziei de inspecție a Comisiei și că a încălcat astfel dreptul Uniunii. În opinia recurentelor, afirmația Comisiei din preambulul deciziei de inspecție potrivit căreia acordurile și/sau practicile concertate „au probabil un domeniu de aplicare mondial” era prea inexactă și echivocă. Nexans și Nexans France consideră că, în decizia de inspecție, Comisia ar fi trebuit, pe de o parte, să delimiteze în mod clar piața relevantă teritorial și, pe de altă parte, să precizeze în ce măsură proiectele de cabluri electrice din afara Uniunii Europene sau a Spațiului Economic European prezentau importanță pentru investigațiile sale efectuate în prezenta cauză referitoare la înțelegeri.
41. Obligația de motivare a unui act juridic al Uniunii rezultă din articolul 253 CE (în prezent, articolul 296 al doilea paragraf TFUE) și este, în plus, consacrată, ca parte a dreptului la o bună administrare, și la articolul 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
42. Potrivit unei jurisprudențe constante, această motivare trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției Uniunii care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul(15) .
43. În ceea ce privește deciziile de inspecție ale Comisiei, conținutul și întinderea obligației de motivare sunt precizate mai clar la articolul 20 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul nr. 1/2003. Potrivit acestui articol, în astfel de decizii trebuie să se indice în special obiectul și scopul inspecției respective. Astfel, se încearcă să se asigure faptul că Comisia nu efectuează investigații la întâmplare, în absența unor suspiciuni concrete(16) – o practică desemnată frecvent prin termenul englezesc „ fishing expeditions ”(17) .
44. Astfel cum Curtea a statuat deja în repetate rânduri, obligația specială de motivare prevăzută la articolul 20 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul nr. 1/2003 constituie o cerință fundamentală, întrucât ea „are ca obiect nu numai să pună în evidență caracterul justificat al intervenției preconizate în interiorul întreprinderilor avute în vedere, ci și să le acorde acestora din urmă posibilitatea de a înțelege întinderea obligației de colaborare care le revine, garantând în același timp dreptul lor la apărare”(18) .
45. În acest context, putea Tribunalul să considere referirea Comisiei la un domeniu de aplicare „probabil mondial” al pretinselor încălcări ale dreptului concurenței drept o descriere suficientă a obiectului și a scopului inspecțiilor? Sau Tribunalul ar fi trebuit să solicite indicii concrete referitoare la piața relevantă teritorial, precum și la relevanța documentelor profesionale care vizau proiecte legate de cablurile electrice din afara Uniunii Europene sau din afara Spațiului Economic European? În esență, litigiul vizează această problemă, abordată de părți în prezenta procedură de recurs.
i) Cu privire la piața relevantă teritorial
46. Recurentele invocă, mai întâi, faptul că Tribunalul ar fi trebuit să pună în discuție lipsa unor indicii concrete din partea Comisiei referitoare la întinderea geografică a investigațiilor sale. Ele consideră că ar fi trebuit să se precizeze în mod clar în decizia de inspecție dacă piața relevantă teritorial includea Uniunea Europeană sau Spațiul Economic European.
47. În această privință, trebuie subliniat că cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului sau altor persoane vizate în mod direct și individual de acest act. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 CE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă(19) .
48. În special în ceea ce privește inspecțiile inopinate, este necesar să se considere că acestea au loc în mod obișnuit într‑o etapă foarte timpurie, în general, deja în cursul investigațiilor preliminare referitoare la un caz de înțelegere. La momentul respectiv nu se poate aștepta – nici ținând seama de interesul legitim al întreprinderilor de a fi respectat dreptul lor la apărare – ca, în decizia sa de inspecție, Comisia să facă deja aprecieri juridice exacte. Este inevitabil faptul că, în acel stadiu al procedurii, Comisia duce încă lipsă de informațiile necesare pentru a face o apreciere juridică specifică și că trebuie să verifice, mai întâi, veridicitatea suspiciunilor sale inițiale, precum și întinderea faptelor(20) . Acest aspect trebuie luat în considerare la aprecierea cerințelor juridice privind motivarea unei decizii de inspecție(21) .
49. De aceea, astfel cum Curtea a statuat deja în repetate rânduri, indicațiile conținute în decizia de inspecție nu trebuie să cuprindă în mod obligatoriu o delimitare precisă a pieței relevante, o calificare juridică exactă a pretinselor încălcări sau indicarea perioadei în care ar fi fost săvârșite aceste încălcări(22) .
50. Din Hotărârea France Télécom/Comisia, pronunțată de Tribunal, pe care se întemeiază, în esență, recurentele, nu rezultă o concluzie contrară. Astfel, în hotărârea respectivă se menționează într‑un mod puțin ambiguu că Comisia trebuie să descrie „piața prezumată în cauză”(23) . La o lectură mai atentă a acestei hotărâri reiese însă că Tribunalul nu stabilește astfel în niciun caz cerințe mai ridicate privind motivarea unei decizii de inspecție decât cele stabilite de Curte în jurisprudența consacrată. Astfel, după cum însuși Tribunalul clarifică la punctul imediat anterior din hotărârea menționată, Comisia nu
trebuie să delimiteze precis piața în cauză(24) .
51. În acest context, este neîntemeiat reproșul formulat de recurente potrivit căruia, în prezenta cauză, ar fi trebuit să se precizeze în mod clar în decizia de inspecție dacă, din punct de vedere geografic, Uniunea Europeană sau Spațiul Economic European formau obiectul investigațiilor efectuate de Comisie. Având în vedere stadiul timpuriu al adoptării deciziei de inspecție, Tribunalul nu putea și nu era legitimat în niciun caz să pretindă din partea Comisiei o astfel de definire precisă a pieței relevante din punct de vedere teritorial.
52. Cu toate acestea, Comisia trebuie să indice întotdeauna în decizia sa de inspecție, într‑un mod cât mai clar posibil, ceea ce se cercetează și elementele la care ar trebui să se refere verificarea(25) . Cu alte cuvinte, din motivarea deciziei de inspecție trebuie să rezulte prezumțiile pe care Comisia intenționează să le verifice(26) . În această privință, nu se impune neapărat o descriere cât mai precisă posibil a pieței relevante, ci mai degrabă o definire inteligibilă pentru întreprinderile în cauză a încălcărilor dreptului concurenței prezumate de Comisie.
53. Decizia de inspecție în litigiu în prezenta cauză îndeplinește aceste cerințe: în preambulul deciziei respective, Comisia a menționat că verificarea sa se referă la „acorduri și/sau practici concertate” care au „probabil un domeniu de aplicare mondial” și au legătură cu „furnizarea de cabluri electrice și de material asociat […]”. Astfel, suspiciunile pe care s‑a întemeiat Comisia au fost definite suficient de clar și inteligibil.
54. În special, întinderea teritorială a pretinselor încălcări ale dreptului concurenței examinate de Comisie a fost clarificată prin referire la domeniul de aplicare „mondial” al acestora. Nu se poate contesta în mod valabil că această referire la un domeniu de aplicare „mondial” a inclus piața internă europeană.
55. Simplul fapt că Comisia a atenuat formularea sa referitoare la această chestiune prin cuvântul „probabil” nu afectează claritatea afirmației sale, adăugarea respectivă fiind, dimpotrivă, expresia aprecierii, provizorie prin natura sa, a Comisiei, care trebuia, la momentul respectiv, să se întemeieze în mod necesar pe o suspiciune inițială și nu putea încă să se raporteze la o situație de fapt stabilită în totalitate și nici la argumentele tuturor părților din procedură.
56. În consecință, Nexans și Nexans France au putut determina cu ușurință despre ce fel de suspiciune era vorba în cazul inspecției inopinate dispuse de Comisie, astfel încât au avut posibilitatea de a‑și stabili strategia de apărare în funcție de aceasta și de a‑și îndeplini obligația de cooperare.
57. Prin urmare, argumentul recurentelor potrivit căruia, în ceea ce privește piața relevantă din punct de vedere teritorial, Tribunalul a interpretat în mod eronat cerințele de motivare privind decizia de inspecție trebuie respins.
ii) Cu privire la relevanța documentelor profesionale referitoare la proiecte legate de cabluri electrice din afara pieței interne europene
58. Trebuie să se examineze în continuare cel de al doilea reproș formulat de recurente, potrivit căruia Tribunalul ar fi trebuit să impună ca, în motivarea deciziei de inspecție, să fie incluse informații concrete referitoare la documentele profesionale care urmau să fie verificate de inspectori. Nexans și Nexans France consideră în special că Comisia ar fi trebuit să justifice motivul pentru care documentele profesionale referitoare la proiecte legate de cabluri electrice din afara Uniunii Europene sau a Spațiului Economic European prezentau relevanță pentru investigația sa și trebuiau să fie prezentate inspectorilor.
59. Din cerința de a proteja întreprinderile în cauză împotriva unor ingerințe arbitrare și disproporționate(27) în incintele lor, precum și din cerința legată de respectarea dreptului lor la apărare rezultă în mod cert că, în motivarea unei decizii de inspecție, Comisia trebuie nu numai să indice într‑un mod cât mai clar posibil ceea ce se cercetează și elementele la care ar trebui să se refere verificarea, dar și să specifice în aceasta competențele pe care inspectorii Comisiei le au în cazul concret respectiv(28) .
60. În opinia noastră, toate acestea nu înseamnă însă că, în decizia sa de inspecție, Comisia ar fi trebuit să indice în același timp, în mod detaliat și cu titlu provizoriu, tipul de documente profesionale care puteau fi inspectate de inspectorii săi și cele care nu puteau fi inspectate. Pot fi invocate două motive distincte împotriva afirmației privind existența unei obligații legale de formulare a unor astfel de informații în motivarea unei decizii de inspecție.
61. Pe de o parte, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul unei inspecții inopinate, Comisia nu trebuie să se limiteze la inspectarea documentelor pe care putea să le identifice deja, în prealabil, în mod precis. Astfel, printr‑o asemenea limitare, dreptul său de acces la documentele respective ar fi lipsit de efect util. Dimpotrivă, dreptul Comisiei de a efectua inspecții inopinate implică de asemenea în mod specific competența de a cerceta diverse surse de informație care nu sunt încă cunoscute sau nu sunt identificate în totalitate(29) . Spre deosebire de opinia exprimată de recurente, căutarea unor asemenea documente profesionale nu poate fi amânată pentru un moment ulterior și nici nu poate fi efectuată ulterior prin solicitarea de informații în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul nr. 1/2003, întrucât, în cazurile referitoare la înțelegeri, trebuie să se ia în calcul întotdeauna posibilitatea distrugerii materialului incriminator de către întreprinderile participante de îndată ce a dispărut elementul de surpriză reprezentat de prima inspecție inopinată.
62. Pe de altă parte, este de la sine înțeles că, în cadrul unei inspecții inopinate, Comisia caută numai documente profesionale și le poate consulta numai atunci când acestea prezintă în vreun mod relevanță pentru procedura în cauză, în conformitate cu articolul 81 CE sau 82 CE (în prezent, articolul 101 TFUE sau articolul 102 TFUE). Astfel, competențele de investigație prevăzute la articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 sunt destinate să faciliteze misiunea Comisiei de a proteja concurența pe piața internă de denaturări și de a pedepsi eventuale încălcări ale normelor de concurență din cadrul pieței interne(30) . Așadar, limitarea aferentă a atribuțiilor inspectorilor Comisiei la respectivul obiect al investigațiilor rezultă deja din contextul juridic în care se realizează fiecare inspecție în temeiul normelor privind înțelegerile și nu necesită, prin urmare, o prevedere expresă în motivarea deciziei de inspecție. Formularea unor eventuale observații în acest sens în decizia de inspecție ar putea avea în orice caz o simplă valoare declarativă.
63. În sfârșit, se pare că recurentele pornesc de la premisa potrivit căreia consultarea documentelor profesionale referitoare la proiecte din afara Uniunii Europene sau a Spațiului Economic European nu intră în general sub incidența competenței de investigație a Comisiei și, de aceea, ar necesita o motivare separată în cazul în care Comisia – în mod excepțional? – ar intenționa să dispună examinarea unor astfel de documente profesionale.
64. Această argumentație nu rezistă însă la o examinare mai amănunțită, întrucât fie Comisia nu dispune de nicio competență de verificare a unor astfel de documente profesionale în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 și, în acest caz, nu își poate asuma competența inexistentă prin formularea unor observații în motivarea deciziei sale de inspecție, fie competența de investigație a Comisiei se extinde și asupra unor astfel de documente, nefiind nici în acest caz nevoie de o motivare separată în decizia de inspecție cu privire la motivul pentru care inspectorii Comisiei pot să consulte documentele. În realitate, în niciunul dintre cele două cazuri nu este deloc vorba despre o problemă legată de motivare.
65. Tocmai într‑o situație de fapt precum cea din speță, în care Comisia a urmărit o înțelegere care funcționa la nivel mondial, aceasta nu trebuia în niciun caz să se limiteze doar la examinarea documentelor profesionale referitoare la proiecte legate de cabluri electrice din cadrul Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European. Având în vedere suspiciunile inițiale privind existența unei astfel de înțelegeri, Comisia putea în speță să își concentreze atenția în mod automat și asupra unor proiecte legate de cabluri electrice situate în țări terțe. Astfel, este evident că și documente referitoare la astfel de proiecte pot oferi indicii privind modul de funcționare a unei asemenea înțelegeri, chiar dacă proiectele menționate nu ar urma să aibă, ca atare, niciun efect asupra pieței interne. În cazul în care din documentele profesionale rezultă, de exemplu, în ceea ce privește un proiect care urmează să fie realizat în afara Uniunii Europene sau a Spațiului Economic European, că participanții la înțelegere își repartizează piețele la nivel mondial și că nu își fac concurență pe piețele interne respective (așa‑numitul „ stay‑at‑home agreement ”), acest lucru poate fi într‑adevăr un indiciu că înțelegerea era de natură să aducă atingere concurenței efective pe piața internă.
66. Este posibil ca, în cazul înțelegerilor care funcționează la nivel mondial, „urma decisivă” des invocată să se regăsească numai în documentele profesionale referitoare la anumite operațiuni desfășurate de întreprinderile participante în afara Europei – așadar, de exemplu, un document în care aceste întreprinderi au atestat în scris conținutul acordului lor anticoncurențial pentru toate proiectele lor la nivel mondial, inclusiv comportamentul preconizat pe piața internă europeană. Nu se poate afirma în mod valabil că Comisia nu ar putea consemna la dosar un astfel de element de probă. În consecință, Comisia nu poate fi împiedicată să caute un astfel de element de probă în cadrul unei inspecții inopinate, indiferent dacă el se găsește în documentele profesionale referitoare la proiecte realizate în afara Europei având ca obiect produsele pretins afectate de înțelegere. Reprezentantul recurentelor a admis acest fapt în ședință, în urma întrebării pe care i‑am adresat‑o.
67. De altfel, faptul că, în prezenta cauză, Comisia a căutat, nu în ultimul rând, probele menționate mai sus cu privire la o repartizare globală a pieței în cadrul pretinsei înțelegeri a fost într‑adevăr indicat în motivarea deciziei de inspecție, în aceasta indicându‑se că era vorba despre o suspiciune privind „alocarea clienților” între participanții la acorduri pretins anticoncurențiale sau la comportamente care au un domeniu de aplicare „probabil mondial” pe piața cablurilor electrice. În plus, din preambulul deciziei de inspecție rezulta că Comisia intenționa să verifice „toate faptele referitoare la acordurile și la practicile concertate prezumate și contextul în care s‑au derulat acestea”.
68. În acest context, considerăm că, apreciind în ansamblu toate împrejurările prezentei cauze, criticile formulate de Nexans și de Nexans France, potrivit cărora Tribunalul ar fi trebuit să impună în această privință o motivare mai detaliată în decizia de inspecție, sunt profund eronate.
69. Spre deosebire de opinia exprimată de recurente, din perspectiva dreptului internațional, nimic nu se opune unor astfel de investigații(31) . În special, nu poate fi vorba despre o încălcare a principiului teritorialității. Astfel, incintele inspectate de Comisie și documentele verificate de aceasta se aflau pe teritoriul Uniunii.
70. În plus, este adevărat că, potrivit principiului teritorialității, Comisia trebuie să se limiteze exclusiv la examinarea acelor practici care, având în vedere efectele lor potențiale, sunt de natură să aducă atingere concurenței pe piața internă(32) . Aceasta nu înseamnă însă că, în cadrul inspecțiilor sale, Comisia ar trebui să se limiteze exclusiv la examinarea unor documente profesionale referitoare la proiecte ale participanților la înțelegere realizate în cadrul Uniunii Europene sau al Spațiului Economic European.
71. Astfel cum am menționat deja, concluzii privind existența unor practici anticoncurențiale cu posibile efecte nefavorabile asupra concurenței pe piața internă se pot deduce în orice caz și din documentele profesionale care se referă la proiecte locale din țări terțe, de exemplu, atunci când aceste documente oferă indicii privind modul de funcționare a unei înțelegeri care funcționează la nivel mondial sau atunci când, din cauza conexiunii lor cu operațiuni desfășurate la nivelul Uniunii, proiectele în cauză pot avea, la rândul lor, efecte asupra pieței interne. Din punctul de vedere al dreptului internațional, această legătură cu piața internă este suficientă pentru a justifica actele de investigație efectuate de Comisie în cadrul unei investigații prealabile în legătură cu documentele profesionale aflate în discuție.
72. Prin urmare, Tribunalul a constatat în mod pe deplin întemeiat că nu există niciun motiv care să împiedice Comisia să examineze documente referitoare la piețe din afara Europei „în vederea identificării unor comportamente care pot să afecteze comerțul dintre statele membre și care au ca obiect sau ca efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței [interne]”(33) .
c) Concluzie intermediară
73. În concluzie, prima parte a primului motiv de recurs este nefondată.
2. Cu privire la controlul judiciar al suspiciunilor care stau la baza unei decizii de inspecție (al doilea aspect al primului motiv de recurs)
74. Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, Nexans și Nexans France critică faptul că Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii pentru că nu a apreciat aspectul dacă Comisia avea motive rezonabile să suspecteze existența unei încălcări a dreptului concurenței cu aplicabilitate la nivel mondial.
a) Admisibilitate
75. Se pune, mai întâi, problema dacă critica invocată prin intermediul acestui al doilea aspect al primului motiv de recurs este de fapt admisibilă. Trebuie examinat aspectul dacă, prin critica formulată în fața Curții cu privire la intensitatea controlului jurisdicțional al deciziei de inspecție, recurentele au ales, în susținerea existenței unei încălcări, un mod de abordare complet nou și neinvocat în primă instanță. În acest caz, al doilea aspect al primului motiv de recurs ar trebui respins din oficiu ca inadmisibil, chiar dacă niciuna dintre părți nu a invocat acest aspect în procedura în fața Curții(34) .
76. Or, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că a permite unei părți să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului ar echivala în cele din urmă cu a‑i permite să sesizeze Curtea cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost învestit Tribunalul. În cadrul unui recurs, competența Curții este însă, în principiu, limitată la examinarea aprecierii de către Tribunal a motivelor care au fost dezbătute în fața acestuia(35) .
77. Astfel, articolul 127 alineatul (1) coroborat cu articolul 190 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții prevede că, pe parcursul procesului, invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în care acestea se întemeiază pe elemente de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii.
78. În primă instanță, Nexans și Nexans France au abordat problema domeniului geografic de aplicare a obiectului investigației numai din punctul de vedere al motivării deciziei de inspecție, așadar, din perspectiva unei erori formale săvârșite de Comisie(36) . Acestea au criticat, în esență, faptul că referirea făcută de Comisie la domeniul de aplicare „probabil mondial” al pretinsei încălcări a dreptului concurenței este prea vagă și nu le permite să cunoască conținutul exact al inspecțiilor și nici întinderea precisă a obligației lor de cooperare(37) . În plus, decizia de inspecție nu ar conține indicii concrete privind piețele de pe care eventualele acorduri sau practici anticoncurențiale din afara Uniunii și‑ar fi putut extinde efectele asupra pieței interne și modalitatea în care ar fi avut loc o astfel de extindere a efectelor(38) .
79. Nicăieri în cuprinsul argumentației prezentate de Nexans și de Nexans France în fața Tribunalului nu se exprimă însă vreo îndoială pe fond
privind existen ța unor indicii suficiente care să permită să se suspecteze o încălcare a normelor de concurență cu un domeniu de aplicare mondial. Nici chiar în urma unei întrebări specifice adresate în scris de Curte, acestea nu au putut prezenta o dovadă pentru a se constata că un astfel de argument a fost invocat în primă instanță. În schimb, reprezentantul lor a fost nevoit să admită în ședință că Nexans și Nexans France nu au formulat în mod expres o asemenea critică în procedura desfășurată în primă instanță.
80. În plus, este și mai puțin convingător argumentul invocat oral de recurente, potrivit căruia observațiile formulate în fața Curții au inclus în orice caz în mod implicit o critică conform căreia Comisiei i‑ar fi putut lipsi indiciile suficiente pentru a suspecta o încălcare a dreptului concurenței cu un domeniu de aplicare mondial. Este foarte improbabil ca avocații, care dispun de cunoștințe de specialitate de nivel înalt, care le reprezintă în prezenta procedură pe Nexans și pe Nexans France, să fi ascuns o critică de fond în legătură cu temeinicia deciziei de inspecție în cadrul observațiilor privind legalitatea formală a acesteia, în loc să o expună în mod explicit (39) . Acest lucru este cu atât mai adevărat cu cât, în alt context – și anume în ceea ce privește domeniul de aplicare material al deciziei de inspecție – Nexans și Nexans France s‑au întemeiat în mod expres chiar pe o astfel de critică de fond(40) .
81. Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se plece de la premisa că al doilea aspect al primului motiv de recurs conține un motiv nou. Acest motiv nu se întemeiază pe elemente de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii și nici nu poate fi considerat o dezvoltare a argumentelor invocate în primă instanță. Dimpotrivă, motivul în cauză reprezintă o extindere a obiectului litigiului în raport cu cel al procedurii în primă instanță și este, prin urmare, inadmisibil.
b) Temeinicie
82. Vom aborda în continuare, doar cu titlu subsidiar și în mod succint, temeinicia celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs.
83. Prin obiecția formulată, Nexans și Nexans France critică faptul că Tribunalul nu a examinat aspectul dacă, la adoptarea deciziei de inspecție, Comisia avea la dispoziție motive rezonabile pentru a suspecta existența unei încălcări a dreptului concurenței cu un domeniu de aplicare mondial.
84. Acest argument trebuie să fie respins.
85. Este cert că fiecare decizie de inspecție este supusă ulterior unui control judiciar pentru a se examina aspectul dacă Comisia a avut la dispoziție indicii suficiente pentru a motiva suspiciunea inițială privind săvârșirea unei încălcări grave a dreptului concurenței și pentru a justifica astfel măsurile de investigație dispuse în decizia sa de inspecție(41) . Un astfel de control judiciar ex‑post
este în principiu suficient pentru a garanta în mod corespunzător protecția drepturilor fundamentale ale întreprinderilor în cauză(42) .
86. Naturii acestui control ulterior îi corespunde obligația Comisiei de a preciza în mod concret abia în cursul procedurii desfășurate în fața instanțelor competente, iar nu, de exemplu, deja anterior, în motivarea deciziei sale de inspecție(43), informațiile pe baza cărora a considerat că este justificat să inspecteze incintele întreprinderii în cauză(44) .
87. În plus, în cauzele din materia concurenței, procedura desfășurată în fața instanțelor Uniunii se întemeiază pe principiul stabilirii situației de fapt și al administrării probelor de către părți(45) . Întrucât Nexans și Nexans France nu au pus în discuție în primă instanță aspectul dacă Comisia avea la dispoziție motive rezonabile pentru suspiciunea sa inițială privind existența unei încălcări a dreptului concurenței cu domeniu de aplicare mondial(46), nu a existat niciun motiv ca Tribunalul să abordeze această problemă. În orice caz, Tribunalul nu avea obligația să utilizeze referirea foarte vagă făcută de Nexans și de Nexans France la caracterul pur local al proiectelor individuale legate de cabluri electrice drept oportunitate pentru a pune în general în discuție existența unor indicii suficiente și pentru a efectua din proprie inițiativă investigații în scopul de a dovedi caracterul înțelegerii prezumate drept încălcare cu un domeniu de aplicare mondial.
88. Contrar opiniei exprimate de recurente, concluzia menționată mai sus nu este contrazisă de aspectul că inspecțiile inopinate implică ingerințe importante în incintele întreprinderilor și, prin urmare, în sfera acestora protejată în temeiul drepturilor fundamentale. Astfel, Nexans și Nexans France au fost reprezentate de avocați cu cunoștințe de specialitate de nivel înalt, de la care se putea aștepta invocarea tuturor criticilor necesare. În aceste împrejurări, instanței ar putea să îi revină obligația de a examina din oficiu ansamblul indiciilor cel mult atunci când fie se pronunță în lipsa audierii părții adverse(47), fie există motive serioase care indică faptul că se efectuează sau s‑a efectuat în mod nelegal o inspecție inopinată. În prezenta cauză nu s‑a regăsit însă niciuna dintre aceste situații.
89. În sfârșit, trebuie subliniat că procedura desfășurată în fața Curții a confirmat în final existența indiciilor pe baza cărora Comisia putea să își întemeieze în mod rezonabil, în prezenta cauză, suspiciunea inițială privind existența unei încălcări a dreptului concurenței cu domeniu de aplicare mondial. Astfel cum a susținut Comisia în memoriul în răspuns, fără să fie contrazisă, și astfel cum a dovedit prin citate, aceasta a avut la dispoziție, la momentul adoptării deciziei de inspecție, declarațiile orale ale solicitantului măsurilor de clemență din care rezultau indicii concrete privind existența unei înțelegeri care funcționa la nivel mondial, ai cărei membri și‑au împărțit, printre altele, piețele și s‑au limitat la respectivele piețe interne(48) . În plus, Comisia putea să recurgă la experiențele sale concrete recente legate de practici ale altor înțelegeri, la care participaseră, în parte, aceleași întreprinderi.
90. În aceste împrejurări, Comisia a căutat în mod întemeiat în cadrul inspecțiilor sale inopinate elemente de probă privind existența și modul de funcționare ale unei astfel de înțelegeri cu domeniu de aplicare mondial(49) .
c) Concluzie intermediară
91. În concluzie, al doilea aspect al primului motiv de recurs trebuie respins ca inadmisibil sau, în orice caz, ca nefondat. Prin urmare, primul motiv de recurs nu poate fi admis în totalitate.
B – Al doilea motiv de recurs: decizia Tribunalului privind cheltuielile de judecată
92. Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, care privește punctele 138 și 139 din hotărârea atacată, recurentele invocă în final faptul că decizia Tribunalului privind cheltuielile efectuate în procedura în primă instanță este „vădit nerezonabilă”.
93. Potrivit articolului 58 alineatul (2) din Statutul Curții de Justiție, recursurile nu pot privi exclusiv taxele și cheltuielile de judecată. În jurisprudența constantă, această dispoziție este interpretată în sens larg. Potrivit jurisprudenței, sub incidența acesteia intră și situațiile în care un recurent nu se îndreaptă exclusiv împotriva deciziei privind cheltuielile de judecată, ci contestă hotărârea pronunțată în primă instanță și sub alte aspecte, fără ca, în final, să aibă câștig de cauză în privința vreunuia dintre motivele de recurs invocate(50) .
94. Cu siguranță, aceasta este situația în cauză. Întrucât, pe baza celor menționate anterior(51), argumentul invocat de recurente nu a fost primit, nu mai este necesară examinarea în continuare a motivului prin care se contestă decizia Tribunalului privind cheltuielile de judecată.
95. Pentru motive de exhaustivitate, adăugăm în această privință faptul că, potrivit articolului 87 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul său de procedură, Tribunalul dispune de o marjă largă de apreciere, pe care nu a depășit‑o în prezenta cauză. Nexans și Nexans France au contestat în primă instanță trei acte diferite efectuate de Comisie sub numeroase aspecte juridice. Ele au căzut parțial în pretenții numai cu privire la unul dintre actele menționate – decizia de inspecție. În aceste împrejurări, considerăm că este pe deplin rezonabil faptul că Tribunalul a obligat Nexans și Nexans France să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.
96. Prin urmare, al doilea motiv de recurs trebuie respins ca inadmisibil sau, în orice caz, ca nefondat.
VI – Cheltuieli de judecată
97. Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
98. În temeiul articolului 138 alineatele (1) și (2) coroborat cu articolul 184 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată; în cazul în care mai multe părți cad în pretenții, Curtea decide asupra împărțirii cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a formulat concluzii în acest sens, iar recurentele au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată. Acestea trebuie să suporte în solidar cheltuielile de judecată, întrucât au introdus împreună recursul(52) .
VII – Concluzie
99. În lumina considerațiilor precedente, propunem Curții să se pronunțe după cum urmează:
„1) Respinge recursul.
2) Recurentele suportă în solidar cheltuielile de judecată aferente procedurii.”
(1) .
(2)
–	Prezintă relevanță doar temeiul juridic existent anterior intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, întrucât decizia de inspecție a fost adoptată și a fost pusă în aplicare înainte de 1 decembrie 2009.
(3)
–	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 [CE] și 82 [CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), denumit în continuare „Regulamentul nr. 1/2003”.
(4)
–	Hotărârea Nexans France și Nexans/Comisia (T‑135/09, EU:T:2012:596), denumită în continuare și „hotărârea atacată” sau „hotărârea Tribunalului”.
(5)
–	A se vedea punctele 1 și 2 din dispozitivul hotărârii atacate.
(6)
–	A se vedea punctele 3 și 4 din dispozitivul hotărârii atacate.
(7)
–	Hotărârile FIAMM și alții/Consiliul și Comisia (C‑120/06 P și C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punctul 96), Edwin/HABM (C‑263/09 P, EU:C:2011:452, punctul 64) și Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Parlamentul European și Consiliul (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punctul 82).
(8)
–	A se vedea în acest sens Hotărârile Moritz/Comisia (C‑68/91 P, EU:C:1992:531, punctele 26 și 37-39), Acerinox/Comisia (C‑57/02 P, EU:C:2005:453, punctele 36 și 37), Comisia/Greencore (C‑123/03 P, EU:C:2004:783, punctele 40 și 41), France Télécom/Comisia (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, punctul 41), Komninou și alții/Comisia (C‑167/06 P, EU:C:2007:633, punctul 22) și Mindo/Comisia (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, punctul 41).
(9)
–	Punctele 97-99 din hotărârea atacată.
(10)
–	În primă instanță, numai patru dintre cele 73 de puncte ale cererii introductive formulate de Nexans și de Nexans France (punctele 37-40), precum și două dintre cele 41 de puncte ale memoriului în replică (punctele 19 și 20) au fost consacrate acestei probleme.
(11)
– Punctul 97 din hotărârea atacată.
(12)
–	Punctele 98 și 99 din hotărârea atacată.
(13)
–	Punctul 99 din hotărârea atacată.
(14)
–	Hotărârile Wunenburger/Comisia (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punctul 80) și Gogos/Comisia (C‑583/08 P, EU:C:2010:287, punctul 35).
(15)
–	Hotărârile Comisia/Sytraval și Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punctul 63), Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punctul 166) și Ziegler/Comisia (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, punctul 115).
(16)
–	A se vedea în acest sens Concluziile avocatului general Mischo prezentate în cauza Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:73, punctul 206), precum și Concluziile noastre prezentate în cauza Solvay/Comisia (C‑109/10 P, EU:C:2011:256, punctul 138).
(17)
–	Aceeași direcție o urmează critica formulată de recurente potrivit căreia, în prezenta cauză, Comisia a acționat după o „metodă globală a năvodului” (în limba de procedură: „ global dragnet approach ”).
(18)
–	Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 29), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctele 8 și 40), Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctele 26 și 45) și Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 47); a se vedea de asemenea Hotărârea Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P‑C‑252/99 P și C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punctul 299). Deși această jurisprudență privește în continuare reglementarea care a precedat articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003, ea poate fi totuși transpusă fără probleme în privința celei din urmă dispoziții.
(19)
–	Hotărârile Comisia/Sytraval și Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punctul 63), Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punctul 166) și Ziegler/Comisia (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, punctul 116).
(20)
–	A se vedea în același sens Hotărârea National Panasonic/Comisia (EU:C:1980:169, punctul 21), precum și Concluziile avocatului general Mischo prezentate în cauza Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:73, punctul 174); a se vedea, în plus, Concluziile noastre prezentate în cauza Solvay/Comisia (C‑109/10 P, EU:C:2011:256, punctul 143).
(21)
–	A se vedea de asemenea – în ceea ce privește constatarea aspectului dacă se urmărește o încălcare a articolului 81 CE sau a articolului 82 CE – Concluziile avocatului general Mischo prezentate în cauza Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:73, punctul 176), precum și Concluziile noastre prezentate în cauza Solvay/Comisia (C‑109/10 P, EU:C:2011:256, punctul 144).
(22)
–	Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 41), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctul 10), Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 45) și Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 82).
(23)
–	Hotărârea France Télécom/Comisia (T‑340/04, EU:T:2007:81, punctul 52).
(24)
–	Hotărârea France Télécom/Comisia (T‑340/04, EU:T:2007:81, punctul 51).
(25)
–	Hotărârea Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 83).
(26)
–	Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 41), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctul 9) și Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 45); a se vedea de asemenea Concluziile noastre prezentate în cauza Solvay/Comisia (C‑109/10 P, EU:C:2011:256, punctul 138).
(27)
–	A se vedea în acest sens Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 19), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctul 30) și Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 16).
(28)
–	Hotărârea Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 83).
(29)
–	Hotărârea Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 84); a se vedea și Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 27), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctul 38) și Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 24).
(30)
–	A se vedea în acest sens considerentul (24) al Regulamentului nr. 1/2003 și articolul 4 din acesta, precum și Hotărârea National Panasonic/Comisia (EU:C:1980:169, punctul 20), și Hotărârile AM & S/Comisia (155/79, EU:C:1982:157, punctul 15), Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 25), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctul 36), Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 22) și Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctul 42).
(31)
–	Deși recurentele abordează aspecte legate de dreptul internațional abia în cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, considerăm totuși că este mai util să examinăm deja argumentul invocat de ele în această privință în cadrul acestui prim aspect al primului motiv de recurs.
(32)
–	A se vedea în esență, în această privință, Hotărârea Zellstoff (Hotărârea Ahlström Osakeyhtiö și alții/Comisia, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 și 125/85-129/85, EU:C:1988:447, punctele 15-17).
(33)
–	Punctul 99 ultima teză din hotărârea atacată.
(34)
–	În prezenta cauză, Comisia a pledat abia în ședința desfășurată în fața Curții pentru declararea acestui al doilea aspect al primului motiv de recurs ca inadmisibil.
(35)
–	Hotărârile Dansk Rørindustri și alții/Comisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P‑C‑208/02 P și C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punctul 165), Alliance One International și Standard Commercial Tobacco/Comisia (C‑628/10 P și C‑14/11 P, EU:C:2012:479, punctul 111) și Groupe Gascogne/Comisia (C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punctul 35).
(36)
–	A se vedea secțiunea 3.2.3 (punctele 37-40) din cererea introductivă introdusă în primă instanță care este intitulată „Overly broad geographic scope”.
(37)
–	Punctele 39 și 40 din cererea introductivă introdusă în primă instanță.
(38)
–	Punctele 37 și 38 din cererea introductivă introdusă în primă instanță.
(39)
–	În ceea ce privește jurisprudența constantă potrivit căreia, în cazul controlului judiciar al actelor Uniunii, trebuie să se facă distincția între legalitatea formală și legalitatea materială, a se vedea Hotărârile Comisia/Sytraval și Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punctul 67), Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punctul 181) și Gascogne Sack Germania/Comisia (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, punctul 46).
(40)
–	A se vedea în acest sens punctele 60-94 din hotărârea atacată.
(41)
–	Hotărârile Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctele 49 și 50), precum și, în mod implicit, Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 52).
(42)
–	Curtea Europeană a Drepturilor Omului, Hotărârea Smirnov împotriva Rusiei din 7 iunie 2007 (cererea nr. 71362/01, Recueil des arrêts et décisions
2007-VII, punctul 45), precum și Hotărârea Harju împotriva Finlandei din 15 februarie 2011 (cererea nr. 56716/09, punctele 40 și 44) și Hotărârea Heino împotriva Finlandei (cererea nr. 56720/09, punctul 45).
(43)
–	A se vedea în acest sens și Hotărârea Dalmine/Comisia (C‑407/04 P, EU:C:2007:53, punctul 60), în care Curtea a recunoscut pericolul privind posibilitatea întreprinderii în cauză de a ascunde elemente de probă, în cazul în care, încă din prima etapă a investigației Comisiei, întreprinderea ar fi în măsură să identifice informațiile de care dispune Comisia la momentul respectiv.
(44)
–	A se vedea în acest sens Hotărârile Hoechst/Comisia (46/87 și 227/88, EU:C:1989:337, punctul 41), Dow Benelux/Comisia (85/87, EU:C:1989:379, punctele 9 și 15), Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctele 45 și 51) și Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, punctele 60-62).
(45)
–	În ceea ce privește în special principiul stabilirii situației de fapt și al administrării probelor de către părți în legătură cu deciziile de inspecție, a se vedea Hotărârea Dow Chemical Ibérica și alții/Comisia (97/87-99/87, EU:C:1989:380, punctul 52); în ceea ce privește în general acest principiu în dreptul concurenței, a se vedea Hotărârile Chalkor/Comisia (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punctele 64 și 65) și Otis și alții (C‑199/11, EU:C:2012:684, punctul 61, prima teză), precum și Concluziile noastre prezentate în cauza Alliance One International și Standard Commercial Tobacco/Comisia (C‑628/10 P și C‑14/11 P, EU:C:2012:11, punctul 99) și Concluziile noastre prezentate în cauza Schindler Holding și alții/Comisia (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, punctul 47).
(46)
–	A se vedea punctele 78 și 79 din prezentele concluzii.
(47)
–	Această situație se regăsește în general atunci când o instanță națională este chemată să autorizeze, ca măsură de precauție, anterior efectuării unei inspecții inopinate, aplicarea unor măsuri coercitive [articolul 20 alineatele (7) și (8) din Regulamentul nr. 1/2003].
(48)
–	Aceste declarații ale solicitantului măsurilor de clemență au făcut deja, în parte, obiectul unei dezbateri contradictorii în procedura desfășurată în primă instanță.
(49)
–	La punctele 69-72 din prezentele concluzii am examinat deja argumentele de drept internațional invocate de recurente în cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs.
(50)
–	A se vedea Ordonanța Roujanski/Consiliul (C‑253/94 P, EU:C:1995:4, punctele 12-14), precum și Hotărârea Henrichs/Comisia (C‑396/93 P, EU:C:1995:280, punctele 65 și 66), Hotărârile Comisia și Franța/TF1 (C‑302/99 P și C‑308/99 P, EU:C:2001:408, punctul 31), Tralli/EZB (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, punctul 88) și Gualteri/Comisia (C‑485/08 P, EU:C:2010:188, punctul 111).
(51)
–	A se vedea în acest sens observațiile noastre referitoare la primul motiv de recurs formulate la punctele 24-86 din prezentele concluzii.
(52)
–	Hotărârea Akzo Nobel Chemicals și Akcros Chemicals/Comisia și alții (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, punctul 123); a se vedea în același sens Hotărârea D și Suedia/Consiliul (C‑122/99 P și C‑125/99 P, EU:C:2001:304, punctul 65); în această din urmă cauză, D și Regatul Suediei introduseseră chiar două recursuri separate și totuși au fost obligate să suporte în solidar cheltuielile de judecată.