62014CC0398
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PEDRO CRUZ VILLALÓN
prezentate la 22 septembrie 2015 (
1
)
Cauza C‑398/14
Comisia
împotrivaRepublicii Portugheze
(acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulată de Comisie împotriva Republicii Portugheze)
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 91/271/CEE — Ape urbane reziduale — Tratare — Momentul relevant pentru respectarea obligațiilor impuse de articolul 4 alineatul (1) din Directiva 91/271/CEE — Secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271/CEE — Procedura de control al calității apelor tratate”
1.
Prin intermediul prezentei acțiuni, Comisia impută Republicii Portugheze încălcarea articolului 4 din Directiva 91/271/CEE (
2
), invocând în special faptul că, în vederea respectării acestei dispoziții, nu este suficientă simpla instalare a stațiilor de epurare, fiind necesară de asemenea realizarea în mod satisfăcător a controalelor prevăzute în secțiunea D din anexa I la respectiva directivă. Astfel, se oferă Curții oportunitatea de a analiza în mod explicit problematica legăturii dintre articolul 4 din directivă și secțiunea D din anexa I la această directivă, menționată anterior, dincolo de existența unor hotărâri izolate pronunțate de aceasta.
2.
Pe parcursul procedurii precontencioase și inclusiv prin observațiile scrise prezentate în fața Curții, atât Comisia, cât și Republica Portugheză și‑au concentrat argumentele pe identificarea aglomerărilor concrete care nu au respectat criteriul conformității cu articolul 4 din Directiva 91/271, invocat de Comisie.
3.
Cu toate acestea, Curtea a solicitat părților, în conformitate cu articolul 61 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, să își expună opinia, în cadrul ședinței publice, cu privire la condițiile de respectare a dispoziției respective, în special referitor la necesitatea luării în considerare a momentului punerii în funcțiune a stației sau la aspectul dacă, în conformitate cu secțiunea D din anexa I la directivă – care prevede că statele membre trebuie să asigure aplicarea unei metode de supraveghere a calității evacuărilor –, era necesară trecerea unui an de la punerea în funcțiune a stației, ridicându‑se problema posibilei legături între secțiunea D, menționată anterior, și articolul 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271.
I – Cadrul normativ
A – Dreptul Uniunii
4.
Primul, al treilea, al patrulea și al optulea considerente ale Directivei 91/271 au următorul conținut:
„[Î]ntrucât Rezoluția Consiliului din 28 iunie 1988[ (
3
) ] privind protecția Mării Nordului și a altor ape ale Comunității a invitat Comisia să prezinte propuneri privind măsurile necesare la nivelul Comunității în domeniul tratării apelor urbane reziduale;
[…]
întrucât, pentru a se evita deteriorarea mediului prin evacuarea apelor urbane reziduale insuficient tratate, este, în general, necesară tratarea secundară a acestor ape;
întrucât este necesar să se impună o tratare mai riguroasă în zonele sensibile, în timp ce în zonele mai puțin sensibile se poate considera corespunzătoare o tratare primară;
[…]
întrucât este necesară supravegherea instalațiilor de tratare, a apelor receptoare și a evacuării nămolurilor, pentru a proteja mediul de efectele negative ale evacuării apelor reziduale;
[…]”
5.
Articolul 1 din Directiva 91/271 prevede:
„Prezenta directivă se aplică colectării, tratării și evacuării apelor urbane reziduale, precum și tratării și evacuării apelor uzate care provin din anumite sectoare industriale.
Prezenta directivă are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării datorate evacuărilor de ape reziduale menționate anterior.”
6.
Conform articolului 2 din aceeași directivă:
„1.
«ape urbane reziduale» înseamnă apele menajere uzate sau amestecul de ape menajere uzate cu ape industriale uzate și/sau ape de scurgere;
[…]
5.
«sistem de colectare» înseamnă un sistem de canalizare care adună și transportă apele urbane reziduale;
6.
«echivalent‑locuitor (EL)» înseamnă încărcarea organică biodegradabilă cu o cerere biochimică de oxigen în cinci zile (CBO5) de 60 de grame de oxigen pe zi;
[…]
8.
«tratare secundară» înseamnă tratarea apelor urbane reziduale printr‑un procedeu care conține în general o tratare biologică cu decantare secundară sau printr‑un procedeu care permite respectarea condițiilor din tabelul 1 din anexa I;
[…]”.
7.
Conform articolului 3 alineatul (1) din Directiva 91/271:
„Statele membre veghează ca toate aglomerările să fie echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale:
—
până la 31 decembrie 2000, pentru cele al căror echivalent‑locuitor (EL) este mai mare de 15000 și
—
până la 31 decembrie 2005, pentru cele al căror EL se situează între 2000 și 15000.
[…]”
8.
Articolul 4 din aceeași directivă prevede:
„(1)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în următoarele împrejurări:
—
până la 31 decembrie 2000, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL mai mare de 15000;
—
până la 31 decembrie 2005, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10000 și 15000;
—
până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările în apele dulci și în estuare, care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2000 și 10000.
[…]
(3)   Evacuările din stațiile de epurare a apelor urbane reziduale prevăzute la alineatele (1) și (2) respectă condițiile din anexa I [secțiunea] B. […]
(4)   Încărcarea exprimată în EL se calculează pe baza încărcării medii maxime săptămânale care intră în instalația de tratare în cursul anului, cu excepția situațiilor neobișnuite, cum ar fi cele produse de precipitații intense.”
9.
Conform articolului 15 alineatul (1) din directiva menționată:
„Autoritățile competente sau organismele corespunzătoare supraveghează:
—
evacuările care provin de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, pentru a verifica respectarea condițiilor din anexa I [secțiunea] B, în conformitate cu procedurile de control stabilite la anexa I [secțiunea] D;
[…]”
10.
Anexa I la Directiva 91/271, intitulată „Dispoziții privind apele urbane reziduale”, este împărțită în următoarele patru secțiuni: A. Sistemele de colectare, B. Evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare, C. Apele industriale uzate, D. Metodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor.
11.
Conform anexei I secțiunea B:
„1.
Stațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare.
2.
Evacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1.
[…]”
12.
Secțiunea D din anexa I la directivă prevede:
„1.
Statele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos.
Se pot folosi alte metode decât cele prevăzute la punctele 2, 3 și 4, cu condiția să se poată dovedi că acestea permit obținerea unor rezultate echivalente.
Statele membre transmit Comisiei toate informațiile corespunzătoare privind metodele aplicate. Dacă estimează că nu se îndeplinesc condițiile prevăzute la punctele 2, 3 și 4, Comisia prezintă Consiliului o propunere corespunzătoare în această privință.
2.
Pe o perioadă de 24 de ore se prelev[ă] probe, proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate.
Se vor aplica practici internaționale de laborator corecte, pentru a reduce la minimum degradarea probelor între momentul colectării și cel al analizei.
3.
Numărul minim de probe care trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an se fixează în funcție de mărimea stației de epurare:
– EL cuprins între 2000 și 9999: 12 probe în cursul primului an
4 probe în anii următori, dacă se poate demonstra că apele respectă dispozițiile prezentei directive în primul an; dacă una dintre cele 4 probe nu corespunde normelor, în anul următor se vor preleva 12 probe.
– EL cuprins între 10000 și 49999: 12 probe
– EL de 50000 sau mai mult: 24 probe
[…]”
13.
Tabelul 1 din anexa I la Directiva 91/271 conține „Dispoziții privind evacuările provenind de la stații de epurare a apelor urbane reziduale în conformitate cu dispozițiile articolelor 4 și 5 din prezenta directivă […]”.
B – Dreptul național
14.
Directiva 91/271 a fost transpusă în dreptul portughez prin Decretul‑lege nr. 152/97 din 19 iunie 1997 (
4
).
15.
Articolul 5 alineatul 2 din Decretul‑lege nr. 152/97, menționat anterior, prevede anumite termene în care entitățile menționate la articolul 4 din acesta trebuie să adopte metodele necesare pentru ca reziduurile actuale sau cele prevăzute la data intrării în vigoare a decretului să fie supuse unei tratări secundare. În special, s‑a stabilit data de 31 decembrie 2005 pentru aglomerările cu EL mai mare de 10000 și mai mic sau egal cu 15000 și, respectiv, pentru aglomerările cu EL mai mare de 2000 și mai mic sau egal cu 10000 în cazul evacuărilor în ape dulci sau în estuare.
16.
Conform articolului 14 din Decretul‑lege nr. 152/97, încălcarea dispozițiilor articolului 15 alineatul 2 constituie o contravenție sancționabilă cu amendă.
II – Procedura precontencioasă
17.
Procedura prealabilă prezentei acțiuni a fost inițiată în anul 2009 și avea ca obiect posibila încălcare de către Republica Portugheză a articolelor 3, 4 și 10 din Directiva 91/271 în ceea ce privește 186 de aglomerări.
18.
Pe parcursul procedurii prealabile, Republica Portugheză a dat curs parțial solicitărilor Comisiei, astfel încât, în cele din urmă, acțiunea introdusă de Comisie vizează încălcarea de către Republica Portugheză a articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește 52 de aglomerări.
III – Acțiunea Comisiei și procedura în fața Curții
19.
Prin intermediul cererii introductive, Comisia a susținut că, în vederea respectării dispoziției menționate, nu este suficientă instalarea unor stații de epurare (obligație impusă la articolul 3 din aceeași Directivă 91/271), ci este necesar ca stațiile să funcționeze astfel încât tratarea apelor să îndeplinească cerințele prevăzute în anexa I la directiva respectivă.
20.
În opinia sa, pentru a stabili dacă apele tratate respectă cerințele prevăzute în anexa I, este necesar ca pe parcursul primului an acestea să facă obiectul urmăririi prevăzute în secțiunea D din anexa menționată.
21.
Guvernul portughez nu a abordat problema menționată anterior în memoriul în răspuns, concentrându‑și apărarea pe faptul că aglomerările vizate sunt, în realitate, în număr de 26 și că lucrările necesare în vederea respectării cerinței impuse sunt foarte avansate.
22.
După cum s‑a arătat deja, la momentul respectiv, Curtea a solicitat părților să își expună opinia cu privire la condițiile de respectare a articolului 4 din Directiva 91/271, invitându‑le să își exprime poziția referitor la întrebarea concretă dacă este suficientă punerea în funcțiune a stației sau dacă este necesar, în plus, în conformitate cu secțiunea D din anexa I la directivă, care prevede că statele membre trebuie să asigure aplicarea unei metode de supraveghere a calității evacuărilor, ca în primul an de funcționare să fie efectuate cu rezultate satisfăcătoare controalele respective.
23.
În ședință, Comisia a susținut că nu era suficientă construirea unei stații de epurare, fiind necesară și funcționarea corectă a acesteia, întrucât obiectivul Directivei 91/271 este de a asigura calitatea apelor tratate, iar nu simpla construire a stațiilor de epurare. În opinia Comisiei, funcționarea corectă a stației poate fi dovedită doar prin efectuarea procedurilor de control prevăzute în secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271, în vederea căreia se impune prelevarea unui număr anual minim de probe, în funcție de mărimea stației de tratare, în special pe parcursul primului an de funcționare.
24.
La rândul său, Republica Portugheză consideră că momentul relevant, în sensul respectării articolului 4 din directivă, este cel al punerii în funcțiune a stației de epurare, mai precis momentul la care, odată cu punerea în funcțiune a stației, se efectuează cu succes primul control al calității evacuărilor.
IV – Apreciere
A – Considerații preliminare
25.
După cum se știe, faptul că un stat membru nu contestă neîndeplinirea obligațiilor imputată de Comisie nu împiedică Curtea să verifice corectitudinea interpretării dreptului Uniunii în temeiul căreia Comisia a introdus acțiunea. Conform Hotărârii Comisia/Suedia, „în cadrul acțiunii în neîndeplinirea obligațiilor, este de competența Curții să analizeze dacă există sau nu există neîndeplinirea obligațiilor imputată, chiar dacă statul vizat nu contestă neîndeplinirea obligațiilor” (
5
).
26.
În prezenta cauză, Republica Portugheză a contestat inițial, în observațiile scrise, aprecierea Comisiei cu privire la încălcarea articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește mai multe aglomerări, fără a pune însă în discuție interpretarea respectivei dispoziții, în temeiul căreia Comisia a apreciat că Republica Portugheză a încălcat obligațiile care îi revin în conformitate cu tratatele (articolul 258 TFUE).
27.
Având în vedere că, indiferent de poziția Republicii Portugheze, „este de competența Curții să analizeze dacă există sau nu există neîndeplinirea obligațiilor imputată”, părțile au fost invitate, după cum am arătat deja, să își prezinte opinia cu privire la interpretarea articolului 4 din Directiva 91/271 în raport cu secțiunea D din anexa I la aceeași directivă. Astfel, Republica Portugheză a contestat deja, în ședință, interpretarea Comisiei cu privire la dispoziția respectivă, invocând că aceasta poate fi considerată încălcată doar în cazul în care stația de tratare nu a fost pusă în funcțiune la data prevăzută de dispoziția menționată, nefiind necesar să se împlinească termenul corespunzător în vederea efectuării controalelor prevăzute în secțiunea D din anexa I, menționată anterior.
28.
Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă interpretarea Comisiei cu privire la articolul 4 din Directiva 91/271 este sau nu este legală, întrucât, în ultimă instanță, de această circumstanță depinde existența neîndeplinirii obligațiilor, invocată prin intermediul acțiunii care a determinat inițierea prezentei proceduri.
B – Cu privire la hotărârile Curții referitoare la legătura dintre articolul 4 și secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271
29.
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 91/271 prevede că „[s]tatele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente”. Această obligație trebuia îndeplinită, în funcție de tipul aglomerării, până la 31 decembrie 2000 sau până la 31 decembrie 2005.
30.
Pe de altă parte, conform articolului 4 alineatul (3), „[e]vacuările din stațiile de epurare a apelor urbane reziduale prevăzute la alineatele (1) și (2) respectă condițiile din anexa I [secțiunea] B […]”.
31.
La rândul său, anexa I secțiunea B punctul 1 prevede că „[s]tațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare”, iar potrivit punctului 2 al aceleiași secțiuni, „[e]vacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1”.
32.
Cu toate acestea, articolul 4 din Directiva 91/271 nu face referire la anexa I secțiunea D, care, la punctul 1, prevede că „[s]tatele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos”. La aceasta se adaugă, în conformitate cu secțiunea D punctul 2, obligația de a preleva probe „[p]e o perioadă de 24 de ore […], proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate”. În plus, conform punctului 3, este prevăzut un „[n]umăr[…] minim de probe […] într‑un an […] în funcție de mărimea stației de epurare”.
33.
Curtea a avut deja ocazia să se pronunțe cu privire la problema posibilei legături dintre articolul 4 și secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271. Astfel, în Hotărârea Comisia/Italia (
6
), Curtea a confirmat legătura dintre articolul 4 și secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271, invocată de Comisie, concluzionând că respectarea articolului 4 din directivă depinde de aplicarea procedurii de prelevare a probelor, prevăzută în secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271.
34.
În Hotărârea Comisia/Belgia (
7
), guvernul belgian a susținut că nu este necesară respectarea procedurii prevăzute în secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271 dacă primele rezultate înregistrate după punerea în funcțiune a stației de epurare respectă cerințele de calitate prevăzute în tabelul 1 din anexa I, menționată anterior. Comisia consideră că această abordare a fost respinsă de Curte cu ocazia soluționării fondului cauzei. Cu toate acestea, este cert că în acel caz Curtea nu a avut cu adevărat ocazia să se pronunțe cu privire la acest aspect concret, deoarece în cauza respectivă era determinant faptul că guvernul belgian a admis că cele două aglomerări în discuție nici măcar nu dispuneau de instalații de tratare (
8
), motiv pentru care nu se poate afirma că în această hotărâre a fost confirmat raționamentul adoptat în Hotărârea Comisia/Italia (
9
).
35.
În aceste condiții, se poate concluziona că, în realitate, Curtea a avut o singură ocazie să se pronunțe cu privire la legătura dintre articolul 4 și secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271, în mod foarte contextual, explicând‑se astfel motivul pentru care, în prezenta cauză, Curtea a solicitat părților să își exprime poziția în ceea ce privește această chestiune.
C – Cu privire la interpretarea articolului 4 în contextul sistemului Directivei 91/271
36.
O primă analiză a Directivei 91/271, în ansamblul său, relevă că legătura dintre articolul 4 și secțiunea D din anexa I la directivă conduce la o contradicție cu articolul 3 din aceeași directivă.
37.
Astfel, dacă respectarea articolului 4 implică aplicarea procedurii prevăzute în secțiunea D din anexa I, atunci stațiile de epurare ar fi trebuit instalate cu un an înainte de data stabilită la articolul 3 în vederea tratării apelor reziduale urbane, întrucât procedura prevăzută în secțiunea D, în termenii invocați de Comisie, trebuie să se desfășoare pe parcursul unui an.
38.
Cu toate acestea, datele impuse la articolul 3 din directivă pentru echiparea tuturor aglomerărilor urbane cu sisteme de colectare sunt identice cu cele stabilite la articolul 4 alineatul (1) în vederea implementării tratării în condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (3). Interpretarea articolului 4 în termenii propuși de Comisie – și adoptați de Curte în Hotărârea Comisia/Italia (
10
) – ar implica, în mod inevitabil, lipsirea de efecte a articolului 3.
39.
În opinia noastră, interpretarea literală a articolelor 3 și 4 din Directiva 91/271 permite evitarea contradicției semnalate și identificarea unei soluții conforme cu sistemul directivei.
40.
În acest sens, trebuie subliniat, în primul rând, că articolul 4 nu face niciun fel de referire la anexa I secțiunea D. Anexa în cauză este menționată expres doar la alineatul (3) al acestei dispoziții, care prevede că „[e]vacuările […] prevăzute la alineatele (1) și (2) respectă condițiile din anexa I [secțiunea] B”. Aceste condiții se referă la calitatea evacuărilor.
41.
La rândul său, anexa I secțiunea D face trimitere la „[m]etodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor”, cu alte cuvinte la procedurile care trebuie aplicate astfel încât evacuările să respecte ulterior cerințele de calitate impuse de directivă.
42.
Respectivele „metode de referință, urmărire și evaluare” trebuie aplicate atât timp cât funcționează instalațiile, cu alte cuvinte pe termen nedeterminat. De fapt, articolul 15 alineatul (1) din Directiva 91/271 prevede că autoritățile trebuie să supravegheze evacuările „pentru a verifica respectarea condițiilor din anexa I [secțiunea] B, în conformitate cu procedurile de control stabilite la anexa I [secțiunea] D” (
11
).
43.
Prin urmare, este evident că anexa I secțiunea D face referire la o obligație continuă prin care se încearcă să se asigure că evacuările respectă de‑a lungul timpului cerințele de calitate pe care au trebuit să le îndeplinească de la momentul punerii în funcțiune a instalației. În opinia noastră, interpretarea conform căreia o instalație poate intra în funcțiune, în sensul articolului 4 din Directiva 91/271, numai cu condiția ca evacuările sale să aibă o anumită calitate pe parcursul anului – aceasta reprezentând poziția adoptată de Comisie, prin susținerea potrivit căreia articolul 4 este respectat sub rezerva aplicării procedurii prevăzute în anexa I secțiunea D – nu este concludentă.
44.
Faptul că, astfel cum a susținut Comisia în cadrul ședinței publice, experiența demonstrează că nu sunt puține cazurile în care stațiile de epurare sunt puse în funcțiune în condiții care nu permit asigurarea nivelurilor de calitate impuse de Directiva 91/271 nu poate justifica aprecierea conform căreia instalațiile construite în termenele prevăzute la articolul 3 din directivă sunt considerate puse în funcțiune doar atunci când se constată că probele examinate pe parcursul unui an în conformitate cu procedura prevăzută în secțiunea D din anexa I respectă nivelurile impuse în secțiunea B din aceeași anexă. În acest caz, soluția care se impune constă, mai degrabă, în verificarea, încă de la început, a îndeplinirii condițiilor necesare pentru punerea în funcțiune a instalației, cu alte cuvinte a respectării, la acel moment, a condițiilor care figurează în anexa I secțiunea B, circumstanță care nu trebuie dovedită prin aplicarea procedurii de prelevare a probelor, prevăzută în secțiunea D din anexa I, care are ca scop, astfel cum am arătat, să asigure că apele tratate au în mod constant aceeași calitate precum cea de la momentul punerii în funcțiune pentru prima dată a instalației.
D – Cu privire la aplicarea în circumstanțele din prezenta cauză a interpretării propuse a articolului 4 din Directiva 91/271
45.
În temeiul considerațiilor anterioare, acțiunea Comisiei poate fi admisă doar în ceea ce privește acele aglomerări care nu dispuneau de un sistem de colectare funcțional la data prevăzută la articolul 4 din Directiva 91/271, conform condițiilor prevăzute în secțiunea B din anexa I la aceeași directivă. Acțiunea trebuie însă respinsă în ceea ce privește aglomerările care, la acea dată, dispuneau de un sistem de colectare funcțional, în conformitate cu condițiile prevăzute în anexa I secțiunea B, fără a fi necesară efectuarea cu succes a controalelor prevăzute în secțiunea D din anexa I pentru primul an de funcționare.
V – Cheltuielile de judecată
46.
În conformitate cu articolul 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, propunem Curții să decidă ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.
VI – Concluzie
47.
În temeiul considerațiilor prezentate, propunem Curții să hotărască după cum urmează:
1)
Să constate nerespectarea de către Republica Portugheză a obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271/CEE în ceea ce privește aglomerările care nu dispuneau de un sistem de colectare funcțional la data prevăzută la articolul respectiv și în conformitate cu condițiile prevăzute în secțiunea B din anexa I la aceeași directivă.
2)
Să respingă acțiunea în ceea ce privește aglomerările care, la data respectivă, dispuneau de un sistem de colectare funcțional, în conformitate cu condițiile din anexa I secțiunea B, fără a fi necesară parcurgerea în mod satisfăcător a procedurilor de control prevăzute în secțiunea D din anexa I pentru primul an de funcționare.
3)
Să dispună ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.
(
1
)   Limba originală: spaniola.
(
2
)   Directiva Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43, denumită în continuare „Directiva 91/271”).
(
3
)   JO C 209, p. 3.
(
4
)   Jurnalul oficial portughez, seria I‑A, nr. 139, p. 2959.
(
5
)   CauzaC‑438/07 (EU:C:2009:613, punctul 53).
(
6
)   Cauza C‑565/10 (EU:C:2012:476, punctele 37-39).
(
7
)   Cauza C‑395/13 (EU:C:2014:2347).
(
8
)   Cauza C‑395/13 (EU:C:2014:2347, punctul 48).
(
9
)   Cauza C‑565/10 (EU:C:2012:476).
(
10
)   Cauza C‑565/10 (EU:C:2012:476, punctele 37-39).
(
11
)   Sublinierea noastră.