62009CJ0511_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑511/09 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 4. prosince 2009,
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd, se sídlem v Dongguan (Čína), zastoupená P. Bentleym, QC,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:
Rada Evropské unie,
zastoupená J.-P. Hixem a B. Driessenem, jako zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem, Rechtsanwalt,
žalovaná v prvním stupni,
Evropská komise,
zastoupená H. van Vlietem a C. Clynem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
IML Industria Meccanica Lombarda Srl,
zastoupená R. Bierwagenem, Rechtsanwalt,
vedlejší účastnice v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, J. Malenovský, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász a G. Arestis (zpravodaj), soudci,
generální advokát: Y. Bot,
vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. prosince 2010,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 27. ledna 2011,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svým kasačním opravným prostředkem se Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd (dále jen „Dongguan“) domáhá zaprvé zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 23. září 2009, Dongguan Nanzha Leco Stationery v. Rada (T‑296/06, dále jen „napadený rozsudek“) v rozsahu, v němž se zamítá první část prvního žalobního důvodu vzneseného společností Dongguan, a zadruhé toho, aby Soudní dvůr sám rozhodl ve sporu tím, že zruší nařízení Rady (ES) č. 1136/2006 ze dne 24. července 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu pákových mechanismů pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 205, s. 1, dále jen „konečné nařízení“) v rozsahu, v němž na pákové mechanismy (dále jen „PM“) vyrobené společností Dongguan bylo uloženo antidumpingové clo, které přesahuje částku cla, která by musela být vyplacena, kdyby nebyla provedena napadená úprava vývozní ceny.
Právní rámec
2. Ustanovení upravující použití antidumpingových opatření Evropskou unií jsou obsažena v nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1), ve znění nařízení Rady (ES) č. 2117/2005, ze dne 21. prosince 2005 (Úř. věst. L 340, s. 17, dále jen „základní nařízení“).
3. Článek 2 odst. 1 až 7 základního nařízení definuje běžnou hodnotu výrobků považovaných za dumpingové. Podle těchto ustanovení:
„1. Běžná hodnota se obvykle zakládá na cenách, které jsou zaplaceny nebo mají být zaplaceny nezávislým odběratelem v zemi vývozu v běžném obchodním styku.
[...]
3. Pokud obdobné výrobky v běžném obchodním styku nejsou prodány nebo jen v neuspokojivém množství nebo tyto prodeje nepřipouštějí z důvodu zvláštní situace na trhu přiměřené srovnání, měla by být určena běžná hodnota obdobného výrobku podle výrobních nákladů v zemi původu s připočtením přiměřené částky za prodejní, správní a režijní náklady a za zisky nebo podle cen platných při vývozu do vhodné třetí země v běžném obchodním styku, pokud jsou tyto ceny reprezentativní. […]
[…]
7. a) V případě dovozu ze zemí bez tržního hospodářství se běžná hodnota určí na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím nebo ceny, za niž se prodává výrobek z takové třetí země do jiných zemí včetně Společenství, nebo v případě, že to není možné, na jakémkoli jiném přiměřeném základě, včetně ceny skutečně zaplacené nebo ceny, kterou je třeba zaplatit, za obdobné výrobky ve Společenství, která se v případě nutnosti náležitě opraví o přiměřené ziskové rozpětí.
[…]
b) V rámci antidumpingového šetření dovozu z Čínské lidové republiky, z Vietnamu, Kazachstánu, jakož i jakékoli jiné země bez tržního hospodářství, která je členem [Světové obchodní organizace (WTO)] ke dni zahájení šetření, se běžná hodnota určí podle odstavců 1 až 6, pokud se na základě řádně odůvodněných žádostí jednoho nebo více výrobců, na něž se vztahuje šetření, a v souladu s kritérii a postupy uvedenými v písmenu c) prokáže, že při výrobě nebo prodeji daného obdobného výrobku převažují pro tohoto výrobce nebo tyto výrobce podmínky tržního hospodářství. V opačném případě se použije písmeno a).
[…]“
4. Článek 2 odst. 8 základního nařízení stanoví:
„Vývozní cena je skutečně zaplacená cena, nebo cena, kterou je třeba zaplatit, za výrobek prodaný za účelem vývozu ze země vývozu do Společenství.“
5. Článek 2 odst. 10 základního nařízení stanoví:
„Mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou se provede spravedlivé srovnání. Toto srovnání se provede na stejné obchodní úrovni a na základě prodejů uskutečněných v co nejkratších časových intervalech, jakož i s náležitým přihlédnutím k jiným rozdílům, které ovlivňují srovnatelnost cen. Není-li srovnatelnost takto zjištěných běžných hodnot a vývozních cen uvedena, provedou se pokaždé náležité úpravy o rozdíly u činitelů, na které bylo upozorněno a které prokazatelně ovlivňují ceny a tím srovnatelnost cen. Přitom je třeba se při úpravách vyvarovat jakéhokoli zdvojení, zejména u slev z cen, rabatů, množství a různých obchodních úrovní. Pokud jsou splněny výše uvedené podmínky, mohou se provést úpravy u těchto činitelů:
[…]
i) Provize
Provede se úprava o rozdíly v provizích, které se vyplácejí za daný prodej. Provizí se rozumí rovněž obchodní přirážka obchodníka k cenám výrobku nebo obdobného výrobku, pokud tento obchodník plní funkce obdobné funkcím obchodního zástupce vykonávajícího svou činnost za úplatu formou provize.
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu
6. Body 8 až 24 napadeného rozsudku popisují skutkový rámec sporu:
„Postup v rámci počátečního šetření
8 Žalobkyně, Dongguan [...] je společností založenou podle čínského práva se sídlem v Dongguan (Čína). Vyrábí [PM] obecně používané pro archivaci listů nebo jiných dokumentů do třídičů nebo pořadačů.
9 Žalobkyně prodává veškeré své výrobky společnosti World Wide Stationery Ltd (dále jen ‚WWS‘) prostřednictvím společnosti Leco Stationery Manufacturing Co. Ltd (dále jen ‚LECO‘), která je její hlavní akcionářkou, přičemž jak WWS, tak LECO mají sídlo v Hong Kongu (Čína). WWS následně výrobky žalobkyně prodává svým zákazníkům na čínském trhu a rovněž vyváží mimo Čínu do Evropského společenství a třetích států.
10 Dne 11. března 2005 obdržela Komise Evropských společenství podnět od tří výrobců Společenství, Interkov spol. s r. o., MI.ME.CA. Srl a NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki, na něž společně připadá více než 50 % celkové výroby PM ve Společenství. Stížnost byla podpořena společností IML Industria Meccanica Lombarda Srl [(dále jen ‚IML‘)]. V této stížnosti se tvrdilo, že dovozy PM z Číny jsou předmětem dumpingu a způsobují tak významnou škodu průmyslu Společenství.
11 Dne 28. dubna 2005 bylo v souladu s článkem 5 základního nařízení v Úředním věstníku Evropské unie (Úř. věst. C 103, s. 18) zveřejněno oznámení o zahájení antidumpingového šetření týkajícího se dovozů PM z Číny.
12 Po zahájení tohoto šetření Komise všem známým stranám dotčeným v rámci šetření zaslala dotazník. Žalobkyně tento dotazník vyplnila a poté předložila návrh, aby podle čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení získala postavení společnosti působící v tržním hospodářství, a podpůrně podle čl. 9 odst. 5 téhož nařízení žádost o individuální zacházení. Komise první návrh zamítla, ale přijala návrh druhý.
13 Elektronickou poštou ze dne 16. září 2005 požádala Komise žalobkyni o pomoc v přípravě návštěvy v Dongguan a Hong Kongu od 17. do 19. října 2005, aby mohla provést kontrolu v rámci šetření. Telefaxem ze dne 4. října 2005 Komise žalobkyni zaslala formální potvrzení své návštěvy. Nicméně elektronickou poštou ze dne 5. října 2005 Komise žalobkyni oznámila, že z důvodu nepředvídatelných okolností musí plánovanou návštěvu zrušit.
Prozatímní nařízení a pokračování postupu šetření
14 Dne 26. ledna 2006 přijala Komise nařízení (ES) č. 134/2006, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovoz PM pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 23, s. 13, dále jen ‚prozatímní nařízení‘). Toto nařízení stanovilo prozatímní antidumpingové clo ve výši 33,3 % na dovozy PM vyrobených žalobkyní, od 28. ledna 2006, a 48,1 % na veškeré další dovozy PM pocházejících z Číny.
15 Běžná hodnota PM pro vyvážející výrobce, kteří podobně jako žalobkyně nemají postavení společnosti působící v tržním hospodářství, byla stanovena v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení na základě ověřených informací, které byly sděleny výrobcem usazeným v obdobném státě. V tomto ohledu Komise prozatímně rozhodla, že nejvhodnější a nejrozumnější volbou je Irán. Běžná hodnota tak byla stanovena jako hodnota odpovídající vážené průměrné prodejní ceně na tuzemském iránském trhu používané iránským výrobcem, který spolupracoval, vůči nezávislým zákazníkům.
16 Pokud jde o prodeje uskutečněné při vývozu do Společenství vývozci s individuálním zacházením a provedené prostřednictvím společností spojených s vývozci usazených mimo Společenství, vývozní cena PM byla určena podle čl. 2 odst. 8 základního nařízení na základě cen dalšího prodeje nezávislým zákazníkům ve Společenství. Zvláště vývozní cena PM žalobkyně byla určena na základě cen uplatňovaných WWS vůči prvnímu nezávislému zákazníkovi ve Společenství, s odečtením 12,6 % odpovídajícím některým nákladům vynaloženým ve fázi mezi závodem a hranicí Společenství, totiž dopravy, pojištění, údržby atd.
17 Podle prozatímního nařízení bylo srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny provedeno na základě ceny ze závodu na stejné obchodní úrovni. Pro zajištění spravedlivého srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou bylo podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení přihlédnuto k rozdílům u činitelů, o kterých bylo prohlášeno a prokázáno, že ovlivňují ceny a srovnatelnost cen. Co se týče žalobkyně, byla provedena úprava na základě čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, jelikož vývozní prodeje byly uskutečněny prostřednictvím společnosti s ní spojené, usazené v jiné než v dotyčné zemi nebo mimo Společenství. Tato úprava spočívala v odečtení 18,6 % z vývozní ceny PM z titulu prodejních nákladů, správních nákladů a jiných režijních nákladů WWS, 1,8 % na základě takových nákladů LECO a 5 % z důvodu přiměřeného ziskového rozpětí těchto dvou společností.
18 Dopisem ze dne 3. března 2006 žalobkyně předložila svá písemná vyjádření k uplatnění prozatímního nařízení. Mezi svými tvrzeními žalobkyně zaprvé uvedla, že není správné odečíst z vývozní ceny používané WWS určitou částku za prodejní, správní a režijní náklady, a za zisky LECO a WWS, neboť srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny v tomto případě údajně neprobíhá v téže obchodní úrovni. Zadruhé poznamenala, že došlo k chybám, pokud jde o výpočet prodejních, správních a režijních nákladů WWS a zvláště že některé přímé prodejní náklady byly započteny dvakrát.
19 Dne 21. dubna 2006 byla žalobkyně vyslechnuta v rámci slyšení na jednání. Po tomto slyšení žalobkyně předložila dne 26. dubna 2006 doplňující písemná vyjádření.
20 Dopisem ze dne 24. května 2006 Komise předala žalobkyni podle čl. 20 odst. 1 základního nařízení konečné vylíčení skutkových okolností a základních úvah, z nichž zamýšlela vycházet při návrhu stanovení konečných vyrovnávacích cel. Žalobkyně k tomuto dokumentu předložila písemná vyjádření dopisem ze dne 5. června 2006. Navrhovatelka rovněž provedla ústní vyjádření v průběhu slyšení dne 21. června 2006. Konečně dopisem ze dne 3. července 2006, Komise odpověděla na vyjádření žalobkyně s doplňujícími komentáři.
Konečné nařízení
21 Dne 24. července 2006 přijala Rada Evropské unie [konečné nařízení]. Konečné dumpingové rozpětí použitelné na žalobkyni bylo stanoveno na 27,1 %, zatímco pro ostatní výrobce na 47,4 %.
22 Co se týče výpočtu běžné hodnoty PM, Rada v konečném nařízení stanovila, že po nové analýze všech informací obdržených od výrobce v Iránu je třeba dojít k závěru, že tyto informace jsou neúplné nebo rozporné, a proto nemohou být použity pro výpočet konečné běžné hodnoty PM. Proto byl podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení pro výpočet běžné hodnoty použit jiný přiměřený základ. V tomto ohledu je v konečném nařízení uvedeno, že z důvodu nedostatku informací z jiných třetích států, ve kterých jsou vyráběny PM, byly údaje uvedené v podnětu a vycházející z průmyslu Společenství považovány za nejvhodnější základ ke stanovení konečné běžné hodnoty PM. Kromě toho z konečného nařízení vyplývá, že úpravy byly provedeny, aby odrážely určité ověřené údaje, které se objevily během šetření, zejména ceny surovin a přepravních nákladů.
23 Vývozní cena byla určena podle metody uvedené v prozatímním nařízení (viz bod 16 výše).
24 Podle konečného nařízení bylo srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny provedeno na základě ceny ze závodu na stejné obchodní úrovni. Aby bylo zajištěno spravedlivé srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou v případě žalobkyně, byla, na rozdíl od jejího prvního tvrzení uvedeného v dopise ze dne 3. března 2006, zachována úprava vývozní ceny WWS podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení. Orgány Společenství potvrdily své stanovisko, podle kterého je vztah mezi žalobkyní na jedné straně a LECO a WWS na straně druhé srovnatelný se vztahem k subjektu vykonávajícímu svou činnost za úplatu formou provize. Nicméně přezkum druhého tvrzení žalobkyně v dopise ze dne 3. března 2006 týkajícího se dvojího zohlednění některých prodejních výdajů LECO a WWS potvrdil, že při výpočtu těchto nákladů došlo k překlepu. To vedlo ke snížení odečtu prodejních, správních a jiných režijních nákladů WWS z 18,6 % na 3,2 %. Konečně vedla úprava provedená orgány Společenství k odečtení 3,2 % z vývozní ceny, zejména z důvodu přímých prodejních, správních a jiných režijních nákladů WWS, 1,8 % z důvodu takových nákladů LECO a 5 % jakožto ziskového rozpětí obou společností.“
Řízení u Tribunálu a napadený rozsudek
7. Návrhem zapsaným kanceláří k datu 19. října 2006 podala Dongguan u Tribunálu žalobu na částečnou neplatnost. Usnesením ze dne 16. února 2007 povolil předseda pátého senátu Tribunálu Komisi vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady. Usnesením ze dne 19. dubna 2007 povolil společnosti IML vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady.
8. Na podporu své žaloby Dongguan vznesla dva žalobní důvody.
9. První žalobní důvod ve své první části vycházel z porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení, jelikož orgány údajně srovnávaly běžnou hodnotu a vývozní ceny PM v různých fázích uvádění na trh, a ve své druhé části z porušení zásad řádné správy a „pečlivé kontroly“ tím, že orgány neprovedly přiměřené ověření údajů, které jim byly poskytnuty. Druhý žalobní důvod vycházel z porušení čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení, jelikož orgány v konečném nařízení změnily způsob výpočtu běžné hodnoty PM, který se l iší od způsobu v prozatímním nařízení, přičemž tato změna nebyla odůvodněna žádnými velmi vážnými důvody.
10. Pokud jde o první část prvního žalobního důvodu, který je jediný předmětem tohoto řízení o kasačním opravném prostředku, Tribunál dospěl k závěru, že úprava v čl. 2 odst. 10 základního nařízení, na jejímž základě se z vývozní ceny odečítají prodejní náklady vyplývající z uvádění PM společnosti Dongguan na trh Společenství, byla potřebná k tomu, aby nedošlo k nerovnováze při srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny uvedených PM.
11. Tribunál zejména konstatoval v bodech 40 až 53 napadeného rozsudku:
„40 Úvodem je třeba připomenout, že v oblasti obchodních ochranných opatření mají orgány Společenství širokou posuzovací pravomoc z důvodu komplexnosti hospodářských, politických a právních situací, které musejí zkoumat (rozsudky Soudního dvora ze dne 27. září 2007, Ikea Wholesale, C‑351/04, Sb. rozh. s. I‑7723, bod 40, a Tribunálu ze dne 8. července 2008, Huvis v. Rada, T‑221/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 38).
41 Kromě toho je ustálenou judikaturou, že se v oblasti obchodních ochranných opatření přezkum posouzení orgánů soudem Společenství musí omezit na ověření dodržování procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění, na jejichž základě byla provedena zpochybňovaná volba, neexistence zjevně nesprávného posouzení těchto zjištění, nebo neexistence zneužití pravomoci (viz rozsudky Tribunálu ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada, T‑35/01, Sb. rozh. s. II‑3663, body 48 a 49 a citovaná judikatura, a ze dne 4. října 2006, Moser Baer India v. Rada, T‑300/03, Sb. rozh. s. II‑3911, bod 28 a citovaná judikatura). Tento omezený soudní přezkum se zvláště vztahuje na volbu mezi různými metodami výpočtu dumpingového rozpětí a posouzení běžné hodnoty výrobku (viz rozsudek Ikea Wholesale, bod 40 výše, bod 41 a citovaná judikatura).
42 Krom toho podle judikatury jak ze znění, tak i struktury čl. 2 odst. 10 základního nařízení vyplývá, že úprava vývozní ceny nebo běžné hodnoty může být učiněna pouze z důvodu zohlednění rozdílů týkajících se faktorů, které mají vliv na ceny, a tedy jejich srovnatelnost (rozsudek Tribunálu ze dne 21. listopadu 2002, Kundan a Tata v. Rada, T‑88/98, Recueil, s. II‑4897, bod 94). To jinými slovy znamená, že úprava má za cíl obnovit symetrii mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou výrobku, takže pokud byla úprava náležitým způsobem provedena, znamená to, že obnovila symetrii mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou. Naproti tomu, pokud úprava nebyla náležitým způsobem provedena, znamená to, že byla vytvořena asymetrie mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou (rozsudek Tribunálu ze dne 10. března 2009, Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP v. Rada, T‑249/06, [Sb. rozh. s. II‑383], body 194 a 195).
43 V tomto rámci musí Tribunál zkoumat otázku, zda při výpočtu běžné hodnoty a vývozní ceny byla dodržena úroveň srovnání zvolená orgány a následně ověřit, zda měla provedená úprava za následek obnovení symetrie při srovnání těchto dvou faktorů, nebo zda naopak vedla ke srovnání v různých stadiích uvádění na trh.
44 V projednávané věci z bodu 22 konečného nařízení vyplývá, že srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou PM z Číny bylo orgány uskutečněno v témže stadiu uvádění na trh, totiž na základě ceny ze závodu. Co se týče PM vyráběných žalobkyní, je zvláště v dopise ze dne 3. července 2006 uvedeno, že jak běžná hodnota, tak vývozní cena těchto výrobků byly stanoveny před vstupem případného zprostředkujícího subjektu do procesu prodeje, tedy před vstupem LECO a WWS do procesu uvádění PM žalobkyně na trh.
45 Pokud jde o vývozní cenu, je dále třeba uvést, že žalobkyně nepopírá, že její výpočet byl uskutečněn v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení. Stejně jako orgány totiž připouští, že vývozní cena jejích PM odpovídá cenám používaným WWS pro nezávislé zákazníky na trhu Společenství, jak je stanoveno v bodě 21 odůvodnění konečného nařízení a, s odkazem na toto posledně uvedené ustanovení, v bodech 41 a 42 prozatímního nařízení.
46 Pokud jde na druhé straně o běžnou hodnotu, žalobkyně se naproti tomu domnívá, že tato hodnota měla být určena podle čl. 2 odst. 1 a 3 základního nařízení, a tudíž odpovídat cenám jejích PM, jak je WWS uplatňovala na vnitrostátním čínském trhu.
47 V tomto ohledu je třeba připomenout, že ze znění čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení vyplývá, že určení běžné hodnoty výrobků pocházejících z Číny podle pravidel uvedených v čl. 2 odst. 1 až 6 téhož nařízení je omezeno na jednotlivé zvláštní případy, ve kterých dotyční výrobci, každý za sebe, podali žádost, řádně doloženou dokumenty v souladu s kritérii a postupy uvedenými v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, aby prokázali, že působí v podmínkách tržního hospodářství (v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2003, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures a Zhejiang Yankon v. Rada, T‑255/01, Recueil, s. II‑4741, bod 40).
48 V projednávané věci je však třeba konstatovat, že podle čtrnáctého bodu odůvodnění konečného nařízení byla žádost předložená žalobkyní na základě čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení zamítnuta. Běžná hodnota PM žalobkyně tudíž nemohla být stanovena jako odpovídající cenám těchto výrobků na domácím trhu žalobkyně, tedy cenám uplatňovaným ze strany WWS na čínském trhu, jelikož bylo zjištěno, že nebyly předmětem běžných obchodních operací.
49 Ostatně je třeba uvést, že odkaz učiněný v tomto ohledu žalobkyní na body 15 až 18 rozsudku [Soudního dvora ze dne 5. října 1988, Brother Industries v. Rada [(250/85, Recueil, s. 5683)], není v projednávané věci relevantní. V tomto rozsudku se sice Soudní dvůr domníval, že orgány běžnou hodnotu dovozů z Japonska právem vypočetly z cen dalšího prodeje používaných distributorem na domácím trhu, avšak toto posouzení bylo založeno na skutečnosti, že Japonsko bylo zemí s tržním hospodářstvím.
50 Dále je třeba konstatovat, že podle bodu 17 odůvodnění konečného nařízení byla běžná hodnota PM vyráběných žalobkyní vypočtena na přiměřeném základě v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení. Podle judikatury je cílem tohoto ustanovení zabránit zohlednění cen a nákladů platných v zemích, které nemají tržní hospodářství, jelikož tyto parametry obvykle nejsou výsledkem působení tržních sil (viz obdobně rozsudky Soudního dvora ze dne 11. července 1990, Neotype Techmashexport v. Komise a Rada, C‑305/86 a C‑160/87, Recueil, s. I‑2945, bod 26, a ze dne 22. října 1991, Nölle, C‑16/90, Recueil, s. I‑5163, bod 10). Pokud jde o PM žalobkyně, z dopisu ze dne 3. července 2006 zvláště vyplývá, že běžná hodnota byla vypočtena z výrobních, správních a jiných režijních nákladů obdobných výrobců ve Společenství, jakož i z odhadu přiměřeného zisku. Do tohoto výpočtu však nemohly být zahrnuty žádné přímé prodejní náklady, jelikož – jak žalobkyně opakovaně uznává zejména v odpovědích na dotazník zaslaných Komisi v průběhu šetření, jakož i v dopise ze dne 5. června 2006 – uváděním výrobků žalobkyně na trh byly pověřeny LECO a WWS.
51 Ze způsobu, jakým byl proveden výpočet běžné hodnoty PM žalobkyně, a zejména z nezahrnutí prodejních nákladů do výpočtu, tedy vyplývá, že by při srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny PM žalobkyně vznikla nerovnováha, kdyby orgány na základě čl. 2 odst. 10 základního nařízení neprovedly úpravu ve formě odečtení z vývozní ceny prodejních nákladů vyplývajících z uvádění PM žalobkyně na trh Společenství.
52 V důsledku toho je třeba dojít k závěru, že se orgány nedopustily zjevně nesprávného posouzení tím, že provedly úpravu, na základě čl. 2 odst. 10 základního nařízení, vývozní ceny PM vyráběných žalobkyní.
53 S přihlédnutím k výše uvedenému je třeba zamítnout první část prvního žalobního důvodu žalobkyně.“
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení
12. Ve svém kasačním opravném prostředku Dongguan žádá, aby Soudní dvůr:
– zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž zamítá první část žalobního důvodu, který Dongguan uplatnila v prvním stupni,
–
rozhodl ve sporu tím, že zruší konečné nařízení v rozsahu, ve kterém na pákové mechanismy vyráběné Dongguan ukládá antidumpingové clo převyšující částku cla, která by byla splatná, jestliže by nebyla provedena sporná úprava vývozní ceny, a
–
uložil Radě náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení v prvním stupni.
13. Ve své kasační odpovědi Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zamítl kasační opravný prostředek,
–
podpůrně zamítl žalobu a
–
každopádně uložil Dongguan náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
14. Komise prohlašuje, že se ztotožňuje se stanoviskem Rady.
15. IML podporuje návrhová žádání Rady.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
16. Dongguan svým jediným důvodem kasačního opravného prostředku požaduje zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž Tribunál zamítl první část prvního žalobního důvodu vycházející z porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení, jelikož orgány údajně srovnávaly běžnou hodnotu a vývozní cenu PM v různých fázích uvádění na trh.
Argumentace účastnic řízení
17. Podle společnosti Dongguan Tribunál nepřiznal správný právní účinek pojmu „obdobná běžná hodnota“, jak je definován v čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení.
18. V důsledku toho Tribunál došel k závěru, podle Dongguan nesprávně, že taková obdobná běžná hodnota se stanoví na úrovni, na které PM opouštějí výrobní řetězec Dongguan v Číně, ačkoli v samotném napadeném rozsudku bylo konstatováno, že prodejní, správní a režijní náklady související s vnitrostátním prodejem a vývozem nesly nikoli společnost v Číně, nýbrž spojené společnosti v zemi s tržním hospodářstvím, totiž v Hongkongu.
19. Dongguan dále tvrdí, že vzhledem k tomu, jak ve vzájemné souvislosti znějí body 38, 50, 60 a 63 napadeného rozsudku, je nesporné, že prodejní, správní a režijní náklady, které vznikly LECO a WWS v Hongkongu, jsou náklady vynaloženými v souvislosti s prodejem výrobků určených na vývoz a prodejem výrobků v Číně a že nebyla zpochybněna skutečnost, že Dongguan neměla v Číně žádné prodejní náklady. V tomto ohledu podle navrhovatelky porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení přímo vyplývá z argumentu týkajícího se čl. 2 odst. 7 písm. a) tohoto nařízení.
20. Podle Dongguan skutečnost, že uváděním výrobků navrhovatelky na trh byly pověřeny LECO a WWS, nemá žádnou souvislost s určením běžné hodnoty, protože tato hodnota je obdobnou běžnou hodnotou, a tudíž není založena na nákladech nesených navrhovatelkou. V důsledku toho konstatování Tribunálu v bodě 50 napadeného rozsudku, že do tohoto výpočtu nemohly být zahrnuty žádné přímé prodejní náklady, jelikož uváděním výrobků Dongguan na trh byly pověřeny LECO a WWS, je údajně nesprávné.
21. Naproti tomu zjištění, že uváděním výrobků Dongguan na trh byly pověřeny LECO a WWS, bylo relevantní pro určení stadia v distribučním řetězci navrhovatelky, ve kterém je běžná hodnota určená v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení správnou obdobnou běžnou hodnotou. Podle Dongguan v projednávané věci stadium, které je třeba v rámci distribučního řetězce zohlednit, odpovídá stadiu „odchodu z WWS“, tedy běžné hodnotě, za kterou je výrobek poprvé poskytován osobě, která s ním není ve spojení, na domácím trhu.
22. Rada připomíná, že skutkové okolnosti, na kterých se zakládá tento důvod, nejsou zpochybňovány. Tvrdí, že orgány správně vypočítaly běžnou hodnotu sestavenou na základě „ceny ze závodu“ pro společnost, která nevynaložila žádné přímé prodejní náklady na prodej svých výrobků na domácím trhu, přičemž se opíraly o údaje pocházející z průmyslu Společenství. Vývozní cena byla stanovená na základě cen, které WWS účtovala prvnímu nezávislému zákazníkovi.
23. Orgány nicméně provedly úpravu vývozní ceny používané společností Dongguan, v souladu s čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, protože Dongguan přímo neprodávala své výrobky nezávislým zákazníkům, nýbrž veškeré své vývozní prodeje prováděla prostřednictvím společností s ní spojených, tedy LECO a WWS. V tomto ohledu orgány došly k závěru, že se vztah mezi Dongguan a s ní spojenými společnostmi LECO a WWS podobá vztahu k subjektu vykonávajícímu svou činnost za úplatu formou provize.
24. Podle Rady Dongguan netvrdila, že orgány porušily čl. 2 odst. 1 až 3 a odst. 7 písm. a) základního nařízení, protože do vypočítané běžné hodnoty nezahrnuly prodejní náklady. Konečně se Rada domnívá, že tvrzení týkající se porušení čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení jsou založena výlučně na argumentu, podle kterého běžná hodnota odpovídá stadiu „odchodu z WWS“. Toto tvrzení je údajně zjevně nesprávné a každopádně nepřípustné, jelikož zpochybňuje skutková zjištění Tribunálu. Tvrzení o porušení čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení je proto třeba rovněž zamítnout.
Závěry Soudního dvora
25. Je třeba uvést, že určení běžné hodnoty a určení vývozní ceny se řídí odlišnými pravidly, a že proto dotčené prodejní, správní a režijní náklady nezbytně nemusejí být v obou případech posuzovány stejným způsobem. V rámci úprav stanovených v čl. 2 odst. 10 základního nařízení je však možno zohlednit případné rozdíly mezi oběma hodnotami (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. května 1991, Nakajima v. Rada, C‑69/89, Recueil, s. I‑2069, bod 73).
26. V tomto ohledu vyplývá jak ze znění, tak struktury čl. 2 odst. 10 základního nařízení, že úprava vývozní ceny nebo běžné hodnoty může být učiněna pouze z důvodu zohlednění rozdílů týkajících se faktorů, které mají vliv na ceny, a tedy jejich srovnatelnost, aby se zajistilo srovnání učiněné v témže stadiu uvádění na trh.
27. V projednávané věci Dongguan v podstatě tvrdí, že obdobná běžná hodnota stanovená v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení by měla být obdobná běžné hodnotě, která v projednávané věci odpovídá stadiu „odchodu z WWS“. Jelikož v projednávaném případě v dotyčné zemi není tržní hospodářství, musí být běžná hodnota určená podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení obdobná běžné hodnotě určené v podmínkách tržního hospodářství, která odpovídá běžné hodnotě, za kterou je výrobek poskytnut první nespojené osobě na vnitrostátním trhu, tedy prvnímu nezávislému zákazníkovi.
28. Podle společnosti Dongguan Tribunál napadeným rozsudkem schválil snížení vývozní ceny na úrovni předcházející stadiu „odchodu z WWS“, a v důsledku toho porušil zásadu symetrie mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou, která by měla odpovídat stadiu „odchodu z WWS“, což tedy zároveň zakládá porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení.
29. V projednávané věci z osmnáctého bodu odůvodnění konečného nařízení vyplývá, že běžná hodnota byla stanovena na základě údajů poskytnutých průmyslem Společenství. Podle bodu 21 odůvodnění konečného nařízení, byla metodika stanovená v bodech 41 a 42 odůvodnění prozatímního nařízení potvrzena.
30. Podle bodu 22 odůvodnění konečného nařízení bylo srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou PM provedeno na základě ceny ze závodu na stejné obchodní úrovni. Podle tohoto bodu odůvodnění pro zajištění spravedlivého srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou bylo podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení přihlédnuto k rozdílům mezi faktory, v jejichž případě bylo prohlášeno a prokázáno, že ovlivňují ceny a srovnatelnost cen. Okolnosti, kvůli nimž byly úpravy přijaty, se týkají nákladů souvisejících s uváděním PM společnosti Dongguan na trh Společenství.
31. Dongguan však zaprvé s odkazem na výše uvedený rozsudek Brother Industries v. Rada (body 15 až 18) tvrdí, že hlavní otázka v projednávané věci se týká vymezení úrovně v distribučním řetězci, které musí v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení odpovídat obdobná běžná hodnota, tedy běžná hodnota určená v podmínkách tržního hospodářství.
32. Je pravda, že z tohoto rozsudku vyplývá, že vzhledem ke skutečnosti, že výpočet běžné hodnoty směřuje ke stanovení prodejní ceny výrobku, která by existovala v případě, že by byl tento výrobek prodán v jeho zemi původu nebo zemi vývozu, bylo odůvodněné v tomto konkrétním případě použít ceny dalšího prodeje uplatňované přidruženým distributorem, protože tyto ceny se mohly považovat za ceny při prvním prodeji výrobku, ke kterému došlo v rámci běžných obchodních transakcí. V uvedené věci však dotyčná země měla tržní hospodářství. Naproti tomu v projednávané věci byla dotčená běžná hodnota PM vypočtena na přiměřeném základě popsaném v bodě 27 tohoto rozsudku v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení, protože dotyčná země nemá tržní hospodářství.
33. Ačkoli čl. 2 odst. 1 základního nařízení stanoví obecnou zásadu, podle které je běžná hodnota zpravidla založena na cenách, které byly nebo mají být zaplaceny, při běžném obchodovaní nezávislými zákazníky ve vyvážejících zemích, ze znění ani ze struktury čl. 2 odst. 7 tohoto nařízení, ani z judikatury Soudního dvora nevyplývá, že pokud unijní orgány stanoví běžnou hodnotu „na jakémkoli jiném přiměřeném základu“, musí tato běžná hodnota vždy odpovídat běžné hodnotě, kterou má výrobek při dodání prvnímu nezávislému zákazníkovi. Takový výklad by zasahoval do posuzovací pravomoci unijních orgánů týkající se stanovení běžné hodnoty v případě zemí, které nemají tržní hospodářství (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsude k Ikea Wholesale, bod 40).
34. Tento závěr není zpochybněn čl. 2 odst. 3 základního nařízení, který se týká pouze výpočtu běžné hodnoty vyvážejícího podniku, který působí v tržním hospodářství.
35. Vzhledem k předcházejícím úvahám, je třeba připustit, že orgány správně vypočítaly běžnou hodnotu sestavenou na základě „ceny ze závodu“, jelikož dotčená společnost nenese žádné přímé prodejní náklady související s jejími prodeji na vnitrostátním trhu.
36. V bodě 51 napadeného rozsudku Tribunál došel k závěru, že by při srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny PM Dongguan vznikla nerovnováha, kdyby orgány na základě čl. 2 odst. 10 základního nařízení neprovedly úpravu ve formě odečtení z vývozní ceny prodejních nákladů vyplývajících z uvádění PM Dongguan na trh Společenství, jelikož prodejní náklady nebyly zahrnuty do výpočtu běžné hodnoty.
37. K provedení takové úpravy se orgány musejí opírat o skutečnosti, jakými jsou prodejní náklady vyplývající z uvádění PM společnosti Dongguan na trh Společenství, které mohou v určité míře ovlivnit srovnatelnost vývozní ceny s běžnou hodnotou.
38. V projednávané věci orgány stanovily vývozní cenu na základě cen, které společnosti spojené s Dongguan účtovaly prvnímu nezávislému zákazníkovi. Tribunál v bodě 45 napadeného rozsudku uvádí, že Dongguan připouští – a orgány to potvrzují – že vývozní cena jejích PM odpovídá cenám uplatňovaným společností WWS ve vztahu k nezávislým zákazníkům na trhu Společenství.
39. V důsledku toho byly vypočtená běžná hodnota a vývozní cena v projednávané věci určeny ve dvou různých fázích uvádění na trh, což mohlo odůvodňovat úpravu.
40. Je tudíž třeba dojít k závěru, že skutečnost, že unijní orgány pro účely úpravy na základě čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení zohlednily neexistenci přímého prodeje společnosti Dongguan nezávislým zákazníkům, umožnila porovnat, v témže stadiu uvádění na trh, běžnou hodnotu a vývozní cenu s cílem určit dumpingové rozpětí v souladu s požadavky na spravedlivé srovnání podle téhož ustanovení. Z této úpravy vyplývá, že ani jeden z těchto obou faktorů nezahrnuje přímé prodejní náklady.
41. Ani orgány ani Tribunál se proto nedopustily nesprávného posouzení tím, že provedly dotčenou úpravu podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení.
42.
Za těchto podmínek je třeba jediný důvod kasačního opravného prostředku vznesený společností Dongguan zamítnout.
K nákladům řízení
43. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Rada a IML náhradu nákladů řízení požadovaly a společnost Dongguan neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení. V souladu s odstavcem 4 uvedeného článku 69, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku rovněž použije na základě uvedeného článku 118, nese Komise, která byla vedlejší účastnicí v prvním stupni, vlastní náklady řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
2) Společnost Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie a společností IML Industria Meccanica Lombarda Srl.
3)
Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.