62007CJ0498
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
3 septembrie 2009 (
*1
)
„Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Marca figurativă La Española — Apreciere globală a riscului de confuzie — Element determinant”
În cauza C-498/07 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 12 noiembrie 2007,
Aceites del Sur-Coosur SA, fostă Aceites del Sur SA, cu sediul în Vilches (Spania), reprezentată de J.-M. Otero Lastres și R. Jimenez Diaz, abogados,
recurentă,
celelalte părți în proces fiind:
Koipe Corporación SL, cu sediul în San Sebastián (Spania), reprezentată de M. Fernández de Béthencourt, abogado,
reclamantă în primă instanță,
Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de doamna J. García Murillo, în calitate de agent,
pârât în primă instanță,
CURTEA (Camera întâi),
compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii M. Ilešič, A. Tizzano (raportor), A. Borg Barthet și J.-J. Kasel, judecători,
avocat general: domnul J. Mazák,
grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 14 octombrie 2008,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 3 februarie 2009,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, Aceites del Sur-Coosur SA, fostă Aceites del Sur SA (denumită în continuare „Aceites del Sur”), solicită anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 12 septembrie 2007, Koipe/OAPI – Aceites del Sur (La Española) (T-363/04, Rep., p. II-3355, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a admis acțiunea introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din (cauza R 1109/2000-4, denumită în continuare „decizia în litigiu”), privind o procedură de opoziție între Koipe Corporación SL (denumită în continuare „Koipe”) și Aceites del Sur.
Cadrul juridic
2
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) prevede:
„La opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când:
[…]
(b)
din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie [în percepția publicului de] pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară.”
3
Articolul 8 alineatul (2) din același regulament prevede:
„În înțelesul alineatului (1), «mărci anterioare» înseamnă:
(a)
mărci a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii comunitare, ținând cont, dacă este cazul, de dreptul la prioritate invocat în sprijinul acestor mărci și care aparțin următoarelor categorii:
(i)
mărci comunitare;
(ii)
mărci înregistrate într-un stat membru sau, în ceea ce privește Belgia, Luxemburg și Țările de Jos, la Oficiul mărcilor din Benelux;
(iii)
mărci care au făcut obiectul unei înregistrări în temeiul acordurilor internaționale, care produc efecte într-un stat membru;
[…]”
Situația de fapt
4
La 23 aprilie 1996, Aceites del Sur, o întreprindere spaniolă producătoare de uleiuri vegetale a prezentat OAPI, în temeiul Regulamentului nr. 40/94, o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare pentru a obține înregistrarea, pentru anumite tipuri de produse, printre care figurează „uleiurile și grăsimile comestibile”, a mărcii figurative La Española reprezentate mai jos:
5
La 23 noiembrie 1998, cererea de înregistrare a mărcii a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 89/98.
6
La 23 februarie 1999, întreprinderea Aceites Carbonell, devenită Koipe, a formulat o opoziție la înregistrarea mărcii menționate, invocând un risc de confuzie, în principal în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b), între marca a cărei înregistrare s-a solicitat și marca figurativă anterioară al cărei titular este Koipe, și anume Carbonell (denumită în continuare „marca Carbonell”), reprezentată în continuare:
7
Ca dovezi privind existența mărcii Carbonell, Koipe invoca șase înregistrări ale acestei mărci în Spania, înregistrarea comunitară „Carbonell” nr. 338681 (denumită în continuare „înregistrarea comunitară”), două înregistrări internaționale, precum și înregistrări naționale în Irlanda, în Danemarca, în Suedia și în Regatul Unit.
8
Divizia de opoziție a OAPI a considerat totuși că societatea Koipe a reușit să demonstreze numai existența a trei înregistrări spaniole și a înregistrării comunitare pentru „ulei de măsline”.
9
Prin Decizia nr. 2084/2000 din 21 septembrie 2000, divizia de opoziție a OAPI a respins opoziția Koipe. Aceasta a considerat că semnele în cauză produceau o impresie vizuală global diferită, că pe plan fonetic erau în totalitate lipsite de elemente similare și că legătura conceptuală referitoare la natura și la originea agricolă a produselor era scăzută, astfel încât orice risc de confuzie între mărcile în conflict era exclus.
10
La 19 ianuarie 2001, Koipe a introdus un recurs la OAPI împotriva deciziei de respingere a diviziei de opoziție. La, Camera a patra de recurs a OAPI a respins acest recurs adoptând decizia în litigiu care confirmă, în esență, că impresia vizuală produsă de semnele în cauză este în mod global diferită.
11
În primul rând, potrivit deciziei în litigiu, elementele figurative, constituite în esență din imaginea unei persoane șezând într-o livadă de măslini, aveau doar un caracter distinctiv scăzut pentru uleiul de măsline, ceea ce a avut drept consecință acordarea unei importanțe primordiale elementelor verbale „La Española” și „Carbonell”. În continuare, în ceea ce privește compararea acestor semne pe plan fonetic și conceptual, camera a patra de recurs a constatat că societatea Koipe nu a negat lipsa totală a unei coincidențe între elementele verbale, nici nivelul redus al legăturii conceptuale între semnele în conflict. În sfârșit, recunoscând că divizia de opoziție ar fi trebuit să se pronunțe cu privire la notorietatea mărcilor anterioare, camera a considerat totuși că această apreciere, precum și examinarea documentației prezentate în fața camerei de recurs pentru a demonstra notorietatea respectivă nu erau strict necesare, întrucât în niciun caz nu era îndeplinită una dintre condițiile prealabile pentru aprecierea unui risc de confuzie cu o marcă renumită sau notorie, și anume existența unei similitudini între semne.
Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
12
La 31 august 2004, Koipe a introdus la Tribunal o acțiune având ca obiect anularea deciziei în litigiu.
13
Koipe invoca două motive de anulare, întemeiate, pe de o parte, pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și, pe de altă parte, pe obligația OAPI de a examina dovezile privind renumele mărcii anterioare.
14
Înainte de a statua pe fond, Tribunalul a arătat, cu titlu preliminar, la punctul 47 din hotărârea atacată, că exista un diferend între părți în ceea ce privește înregistrările care trebuiau luate în considerare pentru a aprecia existența dreptului de opoziție invocat de Koipe. Acest litigiu privea în special faptul că, potrivit OAPI și Aceites del Sur, întrucât data depunerii înregistrării comunitare era ulterioară datei depunerii mărcii a cărei înregistrare se solicita, camera de recurs nu ar fi trebuit să ia în considerare această înregistrare.
15
Cu toate acestea, Tribunalul a statuat că acest aspect era lipsit de pertinență în scopul soluției litigiului, pronunțându-se după cum urmează la punctul 48 din hotărârea atacată:
„[…] Într-adevăr, decizia atacată este esențialmente întemeiată pe lipsa similitudinii între elementul figurativ al mărcii Carbonell și cel al mărcii solicitate. Or, elementul figurativ al mărcii Carbonell este identic în toate înregistrările invocate de [Koipe], atât în cele luate în considerare de camera de recurs, cât și în cele pe care aceasta le-a înlăturat.”
16
Ca urmare a acestei considerații preliminare, Tribunalul a examinat primul motiv al acțiunii prin care Koipe susținea că, în decizia în litigiu, OAPI nu a ținut seama nici de faptul că mărcile în conflict erau în mod global similare la prima vedere, similitudine care era de natură să creeze o confuzie pe piață, nici de faptul că produsul care face obiectul cererii de înregistrare, în speță uleiul de măsline, este identic cu produsul desemnat de marca anterioară.
17
În această privință, Tribunalul a constatat, la punctele 75-78 din hotărârea atacată, că, în decizia în litigiu, camera de recurs s-a limitat la a arăta, pentru a-și susține concluzia privind caracterul distinctiv scăzut al elementelor figurative ale mărcilor în conflict, că reprezentarea în cauză, constituită în esență din imaginea unei persoane șezând într-o livadă de măslini, nu este neobișnuită în domeniul mărcilor de ulei de măsline. Cu toate acestea, potrivit Tribunalului, motivele pentru care respectiva cameră a conchis în acest sens nu erau indicate și aceasta nu a citat nicio marcă, în afara celor în conflict, care cuprindea un element figurativ similar celui utilizat de acestea din urmă.
18
Tribunalul a dedus din aceasta, la punctul 87 din hotărârea atacată, că în mod greșit a concluzionat camera de recurs că elementele figurative ale mărcilor în conflict prezentau un caracter distinctiv scăzut.
19
La punctele 88 și 89 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat că în mod eronat a considerat camera de recurs că, în speță, compararea elementului verbal al mărcilor în conflict a dobândit o importanță primordială având în vedere caracterul distinctiv scăzut al elementelor figurative ale respectivelor mărci.
20
La punctul 91 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că elementul figurativ ocupă o poziție mult mai importantă, în termeni de suprafață, decât elementul verbal.
21
În această privință, la punctele 92 și 93 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat în special că, astfel cum de altfel „[susținuse] OAPI însuși, în alte proceduri de opoziție”, „elementul verbal «La Española» are doar un caracter distinctiv foarte scăzut. Acest cuvânt este utilizat în mod obișnuit în Spania și este perceput ca fiind descriptiv cu privire la originea geografică a produselor”.
22
În ceea ce privește similitudinea mărcilor și riscul de confuzie, s-a statuat, la punctul 103 din hotărârea atacată, după cum urmează:
„Tribunalul apreciază că totalitatea elementelor comune celor două mărci în cauză produce o impresie vizuală globală de o similitudine ridicatã, întrucât marca La Española reproduce cu o mare precizie esența mesajului și impresia vizuală transmise de marca Carbonell: femeia îmbrăcată în rochie tradițională, șezând într-un anumit mod, lângă o ramură de măslin, pe fundalul unei livezi de măslini, ansamblul având un aranjament aproape identic al spațiilor, al culorilor și al locurilor în care sunt scrise denumirile mărcilor și al modului în care este realizată această scriere.”
23
La punctele 104 și 105 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că această impresie globală similară creează în mod inevitabil pentru consumator un risc de confuzie între mărcile în conflict și că acest risc de confuzie nu este diminuat de existența unui element verbal diferit, având în vedere caracterul distinctiv foarte scăzut al unui element verbal care face referire la originea geografică a produsului.
24
În sfârșit, după ce a amintit, la punctul 107 din hotărârea atacată, jurisprudența comunitară care a definit profilul consumatorului mediu drept consumatorul normal informat și suficient de atent și de avizat, al cărui nivel de atenție este totuși susceptibil să varieze în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză, Tribunalul a constatat, la punctele 108 și 109 din aceeași hotărâre, că uleiul de măsline este un produs de consum curent în Spania și că, în împrejurările specifice ale vânzării acestui produs, elementul figurativ al mărcilor în conflict dobândește o importanță sporită, ceea ce crește riscul de confuzie între cele două mărci în conflict.
25
În consecință, la punctul 112 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat că în mod eronat a conchis camera de recurs că este exclusă orice posibilitate de confuzie între mărcile în conflict. Potrivit Tribunalului, toate constatările pe care le-a efectuat arată că există un risc real de confuzie între respectivele mărci.
26
Prin urmare, Tribunalul a admis primul motiv al acțiunii, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, și, fără să fie necesar să se examineze al doilea motiv invocat de Koipe în susținerea acestei acțiuni, a admis acțiunea modificând decizia în litigiu și concluzionând că opoziția formulată de această societate era întemeiată.
Concluziile părților
27
Prin recursul formulat, recurenta solicită Curții:
—
anularea în totalitate a hotărârii atacate și, prin urmare,
—
soluționarea litigiului în mod definitiv, în ipoteza în care stadiul litigiului permite acest lucru, sau
—
trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare „pentru a statua în conformitate cu criteriile imperative ale Curții” și
—
obligarea Koipe, precum și a OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
28
Koipe solicită respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
29
OAPI solicită respingerea primului motiv invocat în susținerea recursului și lasă la aprecierea Curții al doilea motiv.
Cu privire la recurs
30
În susținerea recursului formulat, recurenta invocă două motive. Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) punctele (i) și (ii) din Regulamentul nr. 40/94. Cel de al doilea motiv, care cuprinde două aspecte, este întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat.
31
Trebuie să se analizeze împreună primul motiv și primul aspect al celui de al doilea motiv, în cadrul cărora recurenta dezvoltă argumente în parte similare și în parte complementare.
Cu privire la primul motiv și cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv
Argumentele părților
32
Prin intermediul primului motiv prezentat, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând, la punctul 48 din hotărârea atacată, că, întrucât toate elementele figurative ale diferitelor înregistrări invocate de Koipe erau identice, „nu este pertinent” să se stabilească clar care dintre aceste înregistrări îndeplinește condiția de a avea drept obiect „mărci anterioare”, în sensul dispoziției menționate, în vederea exercitării dreptului de opoziție.
33
Din acest motiv, Tribunalul ar fi admis în esență, contrar literei articolului 8 din Regulamentul nr. 40/94 și principiului priorității înregistrării ce reglementează procedura de opoziție, că o marcă ulterioară, în cauză înregistrarea comunitară, este opozabilă unei cereri de înregistrare a unei mărci anterioare, în speță marca a cărei înregistrare s-a solicitat, numai în temeiul faptului că elementul figurativ al mărcii ulterioare este identic cu cel al altor mărci anterioare aparținând aceleiași persoane care a formulat opoziția. Această eroare săvârșită de Tribunal ar fi avut, în plus, consecințe importante asupra verificării existenței unui risc de confuzie între mărcile în conflict, în special în ceea ce privește stabilirea teritoriului relevant și a publicului relevant.
34
Koipe și OAPI susțin că recurenta intenționează să confere formulării punctelor 47 și 48 din hotărârea atacată o importanță și un conținut disproporționate, în măsura în care, contrar celor pretinse de recurentă, Tribunalul nu a considerat niciodată înregistrarea comunitară drept element constitutiv al unui drept anterior în vederea exercitării dreptului de opoziție și nu i-a acordat o valoare specială în cadrul examinării existenței unui risc de confuzie între mărcile în conflict. De fapt, în hotărârea menționată, Tribunalul ar fi analizat tot problema existenței unui risc de confuzie între mărci numai pe „teritoriul spaniol” și pe „piața spaniolă”.
35
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv, recurenta arată că, neexcluzând în mod expres înregistrarea comunitară din grupul mărcilor pe care Koipe le-a invocat în susținerea opoziției, Tribunalul ar fi luat în considerare această înregistrare în mod neîntemeiat și, în consecință, ar fi stabilit în mod incorect publicul relevant și teritoriul relevant apreciind riscul de confuzie în raport cu publicul de pe teritoriul comunitar, iar nu în raport cu cel de pe teritoriul spaniol.
36
Recurenta subliniază în această privință că, deși Tribunalul face referire la „piața spaniolă” a uleiului de măsline în hotărârea atacată, o astfel de trimitere s-a făcut nu în cadrul analizei riscului de confuzie, ci în alt context și într-un scop mult mai restrâns, în special cel al aprecierii „caracterului distinctiv al elementelor figurative” ale mărcilor în conflict, care constituie numai unul dintre factori, între mulți alții, care trebuie evaluați, pentru a statua cu privire la existența riscului de confuzie, și anume cel al similitudinii între mărci.
37
Koipe și OAPI răspund, în esență, că atunci când a analizat caracterul distinctiv al elementelor figurative și verbale ale mărcilor în conflict, Tribunalul a efectuat respectiva analiză tocmai pentru a soluționa aspectul dacă există în Spania un risc de confuzie între aceste mărci. Koipe și OAPI adaugă că, în cadrul acestei aprecieri, Tribunalul a limitat în mod clar și corect la acest stat membru analiza publicului relevant și a teritoriului relevant.
Aprecierea Curții
38
Trebuie amintit de la început că, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea unei mărci atunci când din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie în percepția publicului de pe teritoriul în care este protejată marca anterioară. Un astfel de risc de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară. În plus, în temeiul alineatului (2) litera (a) al aceluiași articol 8, mărci anterioare înseamnă mărcile comunitare, mărcile înregistrate într-un stat membru sau care au făcut obiectul unei înregistrări internaționale a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii comunitare.
39
În speță, opoziția formulată de Koipe la înregistrarea mărcii La Española se întemeia pe mai multe înregistrări naționale și internaționale, precum și pe înregistrarea comunitară, a cărei dată de depunere este ulterioară celei a cererii de înregistrare formulate de Aceites del Sur.
40
Or, este cu siguranță adevărat că nu reiese din lectura punctelor pertinente ale hotărârii atacate că Tribunalul a exclus în mod expres respectiva înregistrare comunitară dintre mărcile care trebuiesc luate în considerare în vederea examinării temeiniciei opoziției formulate de Koipe.
41
Cu toate acestea, presupunând chiar că, acționând astfel, Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 40/94, această eroare de drept nu este de natură să vicieze hotărârea atacată.
42
Astfel, pe de o parte, trebuie să se constate că, la punctul 48 din hotărârea atacată, Tribunalul a recunoscut în mod valabil societății Koipe dreptul de a se opune înregistrării mărcii La Española referindu-se la toate înregistrările invocate de această societate, care includeau mai multe mărci a căror dată a depunerii era într-adevăr anterioară celei a mărcii a cărei înregistrare s-a solicitat. Prin urmare, nu se poate susține că, prin faptul că nu a exclus în mod explicit înregistrarea comunitară în contextul aprecierii temeiniciei opoziției formulate de Koipe, Tribunalul ar fi luat în considerare această înregistrare și astfel ar fi stabilit, după cum pretinde recurenta, principiul că o marcă ulterioară poate fi invocată în susținerea opoziției împotriva cererii de înregistrare a unei mărci depuse anterior.
43
Pe de altă parte, trebuie să se arate că eroarea pretins săvârșită de Tribunal nu a antrenat nici consecințe determinante în ceea ce privește definirea teritoriului relevant și a publicului relevant în cadrul verificării existenței unui risc de confuzie între mărcile în conflict.
44
Astfel, rezultă în mod evident de la punctele 53, 63, 77-80, 92 și 111 din hotărârea atacată că Tribunalul a apreciat existența respectivului risc referindu-se în mod exact și constant la „teritoriul spaniol” și la „piața spaniolă”, fără să facă în vreun moment referire, astfel cum a recunoscut de altfel chiar recurenta în cadrul ședinței, la un teritoriu diferit sau la un public diferit.
45
În consecință, primul motiv și primul aspect al celui de al doilea motiv invocate în susținerea recursului trebuie respinse ca fiind în parte nefondate și în parte inoperante.
Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv
Argumentele părților
46
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv invocat, recurenta susține în primul rând că, în pofida faptului că, în conformitate cu jurisprudența comunitară, riscul de confuzie trebuie apreciat în mod global ținând seama de toți factorii pertinenți ai cauzei (a se vedea în special Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL, C-251/95, Rec., p. I-6191, punctul 22, precum și Hotărârea din, Ruiz-Picasso și alții/OAPI, C-361/04 P, Rec., p. I-643, punctul 18), Tribunalul a omis să ia în considerare doi factori extrem de importanți și pertinenți, și anume, pe de o parte, coexistența anterioară pe o perioadă îndelungată a mărcilor în conflict pe piața spaniolă a uleiului de măsline și, pe de altă parte, notorietatea acestora pe această piață. Astfel, Tribunalul nu ar fi evaluat în mod corect elementul privind similitudinea între mărcile menționate.
47
În al doilea rând, recurenta consideră că, departe de a se conforma regulii „aprecierii globale” și a „impresiei de ansamblu” în sensul jurisprudenței menționate la punctul precedent, Tribunalul a „aplicat o metodă analitică” și a procedat astfel la o examinare distinctă și succesivă a elementelor figurative și a elementelor verbale ale mărcilor în conflict, acordând în mod eronat o importanță decisivă elementelor figurative și refuzând în mod greșit să recunoască cea mai mică importanță elementelor verbale ale acestora.
48
Pentru acest motiv, atribuind elementului figurativ o importanță „dominantă” în raport cu toate celelalte elemente constitutive ale mărcii La Española și făcându-le astfel neglijabile pentru impresia de ansamblu produsă de această marcă, Tribunalul ar fi denaturat elementele de fapt și mijloacele de probă depuse la dosar.
49
În al treilea rând, Tribunalul nu ar fi evaluat în mod corect „publicul”, ca element determinant pentru aprecierea globală a riscului de confuzie între mărcile în conflict, în măsura în care acesta ar fi conferit consumatorului mediu spaniol de ulei de măsline profilul unui consumator neatent și nerațional, iar nu profilul „consumatorului mediu normal informat și suficient de atent și de avizat”, astfel cum impune jurisprudența comunitară.
50
Koipe consideră, în schimb, că Tribunalul a aplicat în mod corect criteriul aprecierii globale, din moment ce, în hotărârea atacată, acesta a examinat în mod corect existența riscului de confuzie, ținând seama de toate elementele pertinente din cauză, inclusiv de faptul că mărcile în conflict nu au coexistat în mod pașnic pe piața spaniolă.
51
Astfel, în conformitate cu jurisprudența comunitară, toate elementele constitutive ale unei mărci nu ar avea nici aceeași valoare și nici aceeași importanță. În consecință, faptul că Tribunalul a acordat elementului figurativ un caracter dominant, care i-a permis să concluzioneze cu privire la existența unui risc de confuzie între mărcile în conflict, ținând seama în același timp și de elementul verbal, nu încalcă nicio dispoziție a dreptului comunitar al mărcilor, în măsura în care nu s-ar fi îndepărtat în niciun fel de la criteriile legale și jurisprudențiale ce reglementează aprecierea acestui risc.
52
În ceea ce privește considerațiile referitoare la pretinsa calificare eronată a consumatorului spaniol de ulei de măsline efectuată de Tribunal, Koipe consideră că este vorba despre simple afirmații de fapt inadmisibile în stadiul recursului.
53
În ceea ce îl privește, OAPI susține mai întâi că faptul că Tribunalul nu a luat în considerare coexistența semnelor pe teritoriul relevant și notorietatea în Spania a mărcii a cărei înregistrare se solicita nu are nicio consecință determinantă asupra rezultatului la care a ajuns această instanță în ceea ce privește aprecierea cu privire la riscul de confuzie.
54
În continuare, cu privire la metoda reținută de Tribunal pentru a verifica existența unui risc de confuzie, OAPI subliniază că această instanță a comparat semnele în conflict din punct de vedere vizual, luând în considerare numai elemente figurative și ignorând impactul pe care l-ar avea elementele verbale asupra impresiei de ansamblu a celor două semne, ținând seama de gradul scăzut al caracterului distinctiv al semnului verbal „La Española”.
55
Cu toate acestea, OAPI nu se pronunță cu privire la temeinicia unei asemenea metode, ci o lasă la aprecierea Curții, limitându-se la a indica două soluții posibile.
56
Pe de o parte, respectiva apreciere a Tribunalului ar putea fi validată numai dacă s-ar admite de către Curte că, ținând seama de caracterul nesemnificativ al celorlalte elemente constitutive ale mărcilor în conflict, instanța de fond putea în mod întemeiat să efectueze o comparație între semnele lor reprezentative numai pe baza elementelor figurative ale acestora și dacă, în temeiul similitudinii stabilite între aceste semne, nu este necesar să se efectueze comparația denumirilor acestora din punct de vedere verbal și conceptual.
57
Pe de altă parte, dacă, dimpotrivă, Curtea ar trebui să ajungă la concluzia că raționamentul dezvoltat de Tribunal este insuficient pentru a întemeia analiza pe care acesta a efectuat-o cu privire la semnele în cauză sau deși justificările pe care Tribunalul s-a întemeiat nu sunt conforme cu normele juridice, hotărârea atacată ar trebui anulată pentru încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și cauza ar trebui trimisă Tribunalului spre rejudecare, pentru ca acesta să compare din nou semnele în conformitate cu interpretarea Curții, și anume ținând seama de semne în ansamblul lor.
58
În sfârșit, în ceea ce privește contestările referitoare la calificarea consumatorului spaniol de ulei de măsline, OAPI susține, precum recurenta, că publicul luat în considerare de Tribunal în hotărârea atacată prezintă un profil mai apropiat de consumatorul neglijent decât de consumatorul suficient de atent.
Aprecierea Curții
59
În ceea ce privește argumentele recurentei referitoare la erorile săvârșite de Tribunal în contextul verificării existenței unui risc de confuzie între mărcile în conflict trebuie amintit de la început că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, existența unui asemenea risc în percepția publicului trebuie să fie apreciată în mod global ținând cont de toți factorii pertinenți din cazul în speță (a se vedea în acest sens Hotărârea SABEL, citată anterior, punctul 22, și Hotărârea din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Rec., p. I-3819, punctul 18, Ordonanța din, Matratzen Concord/OAPI, C-3/03 P, Rec., p. I-3657, punctul 28, Hotărârea din, Medion, C-120/04, Rec., p. I-8551, punctul 27, și Hotărârea din, OAPI/Shaker, C-334/05 P, Rep., p. I-4529, punctul 34).
60
Potrivit unei jurisprudențe de asemenea constante, aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, auditivă sau conceptuală a mărcilor în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante (a se vedea Hotărârea OAPI/Shaker, citată anterior, punctul 35 și jurisprudența citată).
61
Mai exact, Curtea a statuat că, în cadrul examinării existenței unui risc de confuzie, aprecierea similitudinii între două mărci nu se poate limita la luarea în considerare numai a unei componente a unei mărci complexe și la compararea acesteia cu o altă marcă. Dimpotrivă, comparația trebuie să se facă prin examinarea mărcilor în cauză, apreciată fiecare ca întreg (a se vedea în acest sens Ordonanța Matratzen Concord/OAPI, citată anterior, punctul 32, precum și Hotărârile citate anterior Medion, punctul 29, și OAPI/Shaker, punctul 41).
62
În această privință, Curtea a precizat de asemenea că, potrivit unei jurisprudențe constante, impresia de ansamblu produsă de o marcă complexă în memoria publicului relevant poate fi dominată, în anumite împrejurări, de una sau mai multe dintre componentele sale. Cu toate acestea, aprecierea similitudinii se va putea face exclusiv pe baza elementului dominant numai dacă toate celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile (Hotărârea OAPI/Shaker, citată anterior, punctul 41, precum și 42, și Hotărârea din 20 septembrie 2007, Nestlé/OAPI, C-193/06 P, punctul 42, precum și 43 și jurisprudența citată).
63
Prin urmare, în lumina acestor principii trebuie să se examineze al doilea aspect al celui de al doilea motiv invocat de recurentă în susținerea recursului.
64
În această privință, trebuie arătat că, în hotărârea atacată, Tribunalul a considerat mai întâi, la punctele 88-90, că în mod eronat camera de recurs a conferit o importanță primordială elementului verbal al mărcii având în vedere caracterul distinctiv scăzut al elementelor figurative ale mărcilor menționate.
65
În schimb, Tribunalul a recunoscut o asemenea importanță elementului figurativ afirmând în mod clar, la punctul 91 din hotărârea atacată, că acest element ocupa o poziție mult mai importantă, în termeni de suprafață, decât elementul verbal, conferind astfel acestuia din urmă un caracter subsidiar în raport cu elementul figurativ. Potrivit punctului 109 din aceeași hotărâre, elementul figurativ menționat deținea astfel, în împrejurările specifice ale vânzării produsului în cauză, o importanță sporită.
66
Astfel, Tribunalul a conferit elementului figurativ al mărcilor în conflict un caracter de element dominant în raport cu celelalte elemente constitutive ale acestora, în special în raport cu elementul verbal. Aceasta i-a permis să își întemeieze în mod corect analiza pe similitudinea semnelor și pe existența unui risc de confuzie între mărcile La Española și Carbonell, conferind un caracter esențial comparației acestor semne din punct de vedere vizual.
67
Contrar celor afirmate de recurentă, o astfel de abordare nu a determinat totuși Tribunalul să nu țină seama în niciun fel de impactul elementului verbal.
68
Astfel, după ce a efectuat, la punctul 100 din hotărârea atacată, o analiză comparativă detaliată a mărcilor în conflict pe plan vizual, Tribunalul a constatat în continuare, la punctele 103 și 104 din aceeași hotărâre, că totalitatea elementelor comune celor două mărci în cauză producea o impresie vizualã globalã de o similitudine ridicatã, întrucât marca La Española reproduce cu o mare precizie esența mesajului și impresia vizuală transmise de marca Carbonell, producând, așadar, în mod inevitabil pentru consumator un risc de confuzie între aceste mărci.
69
În sfârșit, Tribunalul a precizat, la punctele 105 și 111 din hotărârea atacată, că un astfel de risc de confuzie nu este diminuat de existența elementului verbal diferit, ținând seama de caracterul distinctiv foarte scăzut al elementului verbal al mărcii a cărei înregistrare se solicita, care face referire la originea geografică a produsului.
70
Cu alte cuvinte, chiar considerând elementul figurativ al mărcilor menționate drept un element dominant în raport cu celelalte elemente constitutive ale acestora, Tribunalul nu a omis să ia în considerare elementul verbal. Dimpotrivă, tocmai în cadrul aprecierii acestui element, Tribunalul de Primă Instanță i-a atribuit, în esență, un caracter neglijabil, pentru motivul, în special, că diferențele dintre semnele verbale ale mărcilor în conflict nu permit să se infirme concluzia la care a ajuns la finalul examinării comparative a acestora pe plan vizual.
71
Prin urmare, trebuie să se constate că, în speță, contrar celor afirmate de recurentă, Tribunalul a aplicat în mod corect regula privind aprecierea globală, astfel cum a fost definită de jurisprudența comunitară amintită la punctele 59-62 din prezenta hotărâre, în cadrul verificării existenței unui risc de confuzie între mărcile în conflict.
72
În consecință, nu se poate susține, astfel cum a afirmat recurenta, că Tribunalul, departe de a se conforma jurisprudenței menționate, a denaturat elementele de fapt și mijloacele de probă prezentate la dosar.
73
În plus, în ceea ce privește argumentul recurentei privind contestarea calificării consumatorului spaniol de ulei efectuate de Tribunal, este necesar, pe de o parte, să se constate că analiza efectuată de acesta din urmă cu privire la aspectul în cauză este conformă jurisprudenței constante a Curții în materie.
74
Astfel, după cum a amintit în mod întemeiat Tribunalul la punctul 107 din hotărârea atacată, percepția pe care o are asupra mărcilor consumatorul mediu al produselor sau al serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului de confuzie (Hotărârile citate anterior SABEL, punctul 23, și Lloyd Schuhfabrik Meyer, punctul 25) și, în vederea acestei aprecieri globale, consumatorul mediu este prezumat a fi normal informat, suficient de atent și de avizat, iar nivelul său de atenție poate varia în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză (Hotărârea Lloyd Schuhfabrik Meyer, citată anterior, punctul 26).
75
În lumina acestor principii, Tribunalul a constatat în special, la punctele 108 și 109 din hotărârea atacată, că uleiul de măsline este un produs de consum curent în Spania, că se achiziționează de cele mai multe ori în supermarketuri sau în unități în care produsele sunt aliniate pe rafturi și consumator se ghidează mai mult după impactul vizual al mărcii pe care o caută.
76
Prin urmare, Tribunalul a putut să deducă astfel, în mod întemeiat, la punctele 109 și 110 din hotărârea atacată, că, în aceste împrejurări, elementul figurativ al mărcilor în conflict dobândește o importanță crescută, fapt care sporește riscul de confuzie între acestea, și că semnele care le desemnează sunt mai dificil de deosebit deoarece, astfel cum Curtea a avut ocazia, de altfel, să precizeze (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior OAPI/Shaker, punctul 35, precum și Nestlé/OAPI, punctul 34 și jurisprudența citată), consumatorul mediu percepe în mod normal o marcă ca pe un tot și nu efectuează o examinare a diferitelor detalii ale acesteia.
77
Pe de altă parte, în ceea ce privește argumentul recurentei în legătură cu constatările efectuate de Tribunal referitor la nivelul de atenție al consumatorului menționat, trebuie să se arate că acesta privește exclusiv elemente de natură factuală.
78
În această privință, trebuie amintit că Tribunalul este singurul competent, pe de o parte, să constate faptele, cu excepția cazurilor în care inexactitatea materială a constatărilor sale ar rezulta din înscrisurile de la dosar care i-au fost prezentate, și, pe de altă parte, să aprecieze aceste fapte. Aprecierea faptelor nu constituie, așadar, sub rezerva denaturării elementelor care i-au fost prezentate, un aspect de drept supus, ca atare, controlului Curții în cadrul unui recurs (a se vedea Hotărârea din 29 aprilie 2004, Henkel/OAPI, C-456/01 P și C-457/01 P, Rec., p. I-5089, punctele 41 și 56, precum și Hotărârea din, Develey/OAPI, C-238/06 P, Rep., p. I-9375, punctul 97).
79
Or, în speță, întrucât nicio denaturare nu a fost demonstrată și nici măcar invocată de recurentă, acest argument trebuie considerat ca fiind vădit inadmisibil.
80
În sfârșit, în ceea ce privește contestațiile recurentei potrivit cărora, prin faptul că a omis să țină seama în hotărârea atacată de coexistența anterioară pe o perioadă îndelungată a mărcilor în conflict pe piața spaniolă a uleiului de măsline și de notorietatea lor pe această piață, Tribunalul nu ar fi evaluat în mod corect elementul referitor la similitudinea între aceste mărci, trebuie să se constate că respectivele argumente nu pot fi primite.
81
În această privință, deși Tribunalul nu a evaluat în mod efectiv pertinența acestor două elemente, în speță, această împrejurare nu a avut, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 31 din concluzii, nicio consecință determinantă asupra rezultatului la care a ajuns această instanță în ceea ce privește aprecierea efectuată asupra riscului de confuzie.
82
Astfel, pe de o parte, deși nu se poate exclude posibilitatea ca o coexistență pe o anumită piață a două mărci să contribuie eventual, alături de alte elemente, la diminuarea riscului de confuzie între aceste mărci în percepția publicului relevant, trebuie, în plus, să fie îndeplinite anumite condiții. Așadar, astfel cum sugerează avocatul general la punctele 28 și 29 din concluzii, lipsa riscului de confuzie poate, în special, să fie dedusă din caracterul „pașnic” al coexistenței mărcilor în conflict pe piața în cauză.
83
Cu toate acestea, rezultă din dosar că, în speță, coexistența între mărcile La Española și Carbonell nu a fost în niciun caz „pașnică”, problema similitudinii între aceste mărci opunând cele două întreprinderi în fața instanțelor naționale de mulți ani.
84
Pe de altă parte, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe notorietate, trebuie să se precizeze de la început că renumele mărcii anterioare, în speță marca Carbonell, este cel care trebuie luat în considerare pentru a aprecia dacă similitudinea între produsele desemnate de două mărci este suficientă pentru a genera un risc de confuzie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 septembrie 1998, Canon, C-39/97, Rec., p. I-5507, punctul 24). Prin urmare, în speță, recurenta nu poate opune notorietatea mărcii La Española pe piața spaniolă a uleiului de măsline, astfel cum aceasta a procedat deja, fără succes, în primă instanță, pentru a afirma lipsa riscului de confuzie între mărcile în conflict, din moment ce este cert că această marcă este ulterioară mărcii Carbonell. Pe de altă parte, în ceea ce privește, în schimb, renumele acestei ultime mărci, recurenta nu explică sub ce formă Tribunalul, dacă ar fi luat în considerare acest element, ar fi putut să confere un caracter distinctiv ridicat mărcii La Española și să excludă astfel existența unui risc de confuzie între mărcile menționate.
85
În aceste condiții, argumentele menționate trebuie respinse ca inoperante.
86
Din ansamblul considerațiilor de mai sus rezultă că niciunul dintre motivele invocate de recurentă în susținerea recursului formulat nu poate să fie admis și, în consecință, acesta trebuie respins.
Cu privire la considerațiile finale ale OAPI privind anumite excepții de inadmisibilitate invocate în primă instanță
87
În observațiile sale scrise, OAPI dezvoltă, pe lângă răspunsul la motivele de recurs, considerații privind anumite excepții de inadmisibilitate respinse de Tribunal și solicită Curții să adopte o poziție cu privire la acest aspect ținând seama de faptul că astfel de probleme ar avea o incidență asupra apărării de către acest organism a unor diverse cauze aflate pe rolul Curții.
88
Mai exact, OAPI susține că Tribunalul a săvârșit o încălcare a articolului 63 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 întrucât această dispoziție nu i-ar permite să emită o decizie cuprinzând un rezultat contrar celui reținut printr-o decizie contestată a unei camere de recurs, astfel cum a procedat în hotărârea atacată.
89
În plus, în opinia OAPI, Tribunalul trebuia să declare inadmisibile înscrisurile prezentate în primă instanță pentru motivul că, în conformitate cu articolul 74 din Regulamentul nr. 40/94, acestea ar fi trebuit prezentate camerei de recurs.
90
În împrejurările prezentei cauze, pentru a contesta concluziile la care a ajuns Tribunalul, OAPI ar fi trebuit fie să introducă un recurs împotriva hotărârii atacate, fie să formuleze un recurs incident în măsura în care astfel de argumente nu fuseseră invocate în recurs.
91
Întrucât OAPI nu a introdus recurs împotriva hotărârii atacate, este necesar totuși să se verifice dacă cele contestate de acesta pot fi considerate de natură să constituie un recurs incident.
92
În această privință, trebuie amintit că o calificare a unui argument drept recurs incident impune, în temeiul articolului 117 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, ca partea care îl invocă să urmărească anularea, în tot sau în parte, a hotărârii atacate pentru un motiv care nu a fost invocat în cererea de recurs. Pentru a stabili dacă ne regăsim într-un astfel de caz în speță, trebuie să se examineze formularea, obiectivul și contextul pasajului în discuție din memoriul în răspuns al OAPI (Hotărârea din 10 iulie 2008, Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala, C-413/06 P, Rep., p. I-4951, punctul 186).
93
Or, în speță, este cert, pe de o parte, că în memoriul în răspuns OAPI nu utilizează niciunde expresia „recurs incident”, ci își prezintă argumentele mai degrabă ca pe considerații finale vizând, în esență, să obțină clarificări din partea Curții cu privire la interpretarea dispozițiilor Regulamentului nr. 40/94. Pe de altă parte, acesta nu solicită Curții să anuleze hotărârea atacată.
94
În aceste împrejurări, este necesar să se concluzioneze că respectivele considerații nu constituie un recurs incident și, prin urmare, Curtea nu trebuie să se pronunțe asupra acestui aspect.
Cu privire la cheltuielile de judecată
95
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Koipe a solicitat obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată, iar recurenta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Koipe. Întrucât OAPI nu a solicitat obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată, se impune obligarea acestuia la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursul.
2)
Aceites del Sur-Coosur SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Koipe Corporación SL.
3)
Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.