62024CJ0203
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2025. szeptember 4. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szociális biztonság – Migráns munkavállalók – Alkalmazandó jogszabályok – 883/2004/EK rendelet – A 13. cikk (1) bekezdése – 987/2009/EK rendelet – A 14. cikk (8) és (10) bekezdése – Több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző munkavállaló – A tevékenység kevesebb mint 25%‑ának a lakóhely szerinti tagállamban történő végzése – A »tevékenység lényeges részének« fogalma – A munkaidővel és/vagy a díjazással kapcsolatos kapcsolóelvek – Más körülmények figyelembevétele – Az értékelési időszak tartama – A hatáskörrel rendelkező intézmények mérlegelési jogköre”
A C‑203/24. sz. [Hakamp] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (legfelsőbb bíróság, Hollandia) a Bírósághoz 2024. március 15‑én érkezett, 2024. március 15‑i határozatával terjesztett elő a
KN
és
a Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, F. Biltgen, az első tanács elnöke (előadó), és I. Ziemele bíró,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
KN képviseletében M. J. van Dam advocaat,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és M. H. S. Gijzen, meghatalmazotti minőségben,
–
a cseh kormány képviseletében J. Benešová, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
a francia kormány képviseletében R. Bénard és M. Guiresse, meghatalmazotti minőségben,
–
a Liechtensteini Hercegség kormánya képviseletében A. Entner‑Koch és R. Schobel, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében B.‑R. Killmann és F. van Schaik, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2012. május 22‑i 465/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2012. L 149., 4. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.; a továbbiakban: 883/2004 rendelet) 13. cikke (1) bekezdésének, valamint a 465/2012 rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 284., 1. o.; a továbbiakban: 987/2009 rendelet) 14. cikke (8) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a KN munkavállaló és a Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (a társadalombiztosítási intézet igazgatótanácsa, Hollandia; a továbbiakban: SVB) között a KN‑re alkalmazandó szociális biztonsági jogszabályok ideiglenes meghatározása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 883/2004 rendelet
3
A 883/2004 rendelet (1), (3) és (45) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(1)
A nemzeti szociális biztonsági rendszerek összehangolására vonatkozó szabályok a személyek szabad mozgásának keretébe tartoznak, és hozzá kell járulniuk az életszínvonal és az alkalmazási feltételek javításához.
[…]
(3)
A [szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi] rendeletet többször módosították és tették naprakésszé abból a célból, hogy ne csak a közösségi szinten zajló fejleményeket vegye figyelembe – beleértve a Bíróság ítéleteit –, hanem a jogszabályokban nemzeti szinten bekövetkezett változásokat is. Ezek a tényezők szerepet játszottak a közösségi koordinációs szabályok összetetté és terjedelmessé válásában. Ezért fontos e szabályok felváltása, egyben korszerűsítése és egyszerűsítése a személyek szabad mozgására vonatkozó célkitűzés megvalósítása céljából.
[…]
(45)
Mivel a tervezett intézkedés céljait, nevezetesen a személyek szabad mozgására vonatkozó jog hatékony gyakorlását biztosító koordinációs intézkedéseket a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a tervezett intézkedés terjedelme és hatásai miatt azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók, […]”
4
E rendelet 11. cikke kimondja:
„(1)   Az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.
[…]”
5
E rendelet „Tevékenység végzése két vagy több tagállamban” című 13. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy a következők hatálya alá tartozik:
a)
a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai, ha tevékenységének jelentős részét abban a tagállamban végzi; vagy
b)
ha tevékenységének nem jelentős részét végzi a lakóhely szerinti tagállamban:
i.
annak a tagállamnak a jogszabályai, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található, ha a személyt egyetlen vállalkozás vagy munkáltató alkalmazza; vagy
[…]”
A 987/2009 rendelet
6
A 987/2009 rendelet (1) preambulumbekezdésének szövege a következő:
A [883/2004] rendelet korszerűsíti a tagállamok nemzeti szociális biztonsági rendszereinek koordinálására vonatkozó szabályokat, megállapítva a végrehajtáshoz szükséges intézkedéseket és eljárásokat és egyszerűsítve azokat minden érintett szereplő számára. A végrehajtási szabályokat meg kell állapítani.”
7
E rendeletnek „A [883/2004] rendelet 12. és 13. cikkére vonatkozó pontosítások” című 14. cikke (8) bekezdése a következőket írja elő:
„A [883/2004] rendelet 13. cikke (1) és (2) bekezdésének alkalmazásában a »munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység lényeges része« valamely tagállamban való gyakorlása azt jelenti, hogy a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tevékenységeinek mennyiségileg jelentős részét ott gyakorolja, anélkül, hogy szükségszerűen e tevékenységek főbb részéről lenne szó.
Annak meghatározásakor, hogy a tevékenységek jelentős része egy adott tagállamban zajlik‑e, az alábbi iránymutató jellegű ismérveket kell figyelembe venni:
a)
munkavállalói tevékenység esetén a munkaidőt és/vagy a díjazást; valamint;
b)
önálló vállalkozói tevékenység esetén a forgalmat, a munkaidőt, a nyújtott szolgáltatások számát és/vagy a jövedelmet.
A fent említett ismérvek tekintetében a 25%‑ánál kisebb arányú megfelelés – amit átfogó értékelés keretében kell megállapítani – azt jelzi, hogy a tevékenységek jelentős része nem az adott tagállamban folyik.”
8
Az említett rendelet 14. cikkének (10) bekezdése a következőket írja elő:
„A (8) és (9) bekezdés szerint alkalmazandó jogszabályok meghatározásához az érintett intézmények figyelembe veszik a következő 12 naptári hónapra előre jelzett helyzetet.”
9
Ugyanezen rendeletnek „A [883/2004] rendelet 13. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárás” című 16. cikke az (1) és (2) bekezdésében a következőket írja elő:
„(1)   Az a személy, aki két vagy több tagállamban végez különböző tevékenységeket, értesíti erről a lakóhelye szerinti tagállam illetékes hatósága által kijelölt intézményt.
(2)   A tevékenységet végző személy lakóhelye szerinti kijelölt intézmény haladéktalanul meghatározza az érintett személyre alkalmazandó jogszabályokat, tekintettel [a 883/2004 rendelet] 13. cikkére és a [987/2009] rendelet 14. cikkére. E kezdeti meghatározás ideiglenes jellegű. Az intézmény az általa ideiglenesen meghatározott jogszabályokról tájékoztatja minden olyan tagállam kijelölt intézményét, amelyben az érintett személy tevékenységet folytat.”
Az Európai Gazdasági Térség (EGT) Vegyes Bizottság határozatai
10
Az 1992. május 2‑i Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.) VI. melléklete (Szociális biztonság) a 2011. július 1‑jei, az EGT‑megállapodás VI. mellékletének (Szociális biztonság) és 37. jegyzőkönyvének módosításáról szóló, 76/2011 EGT vegyes bizottsági határozat (HL 2011. L 262., 33. o.) értelmében, amely 2012. június 1‑jén lépett hatályba, „hivatkozott jogi aktusokként” tartalmazza a 883/2004 rendeletet és a 987/2009 rendeletet. Ezek a rendeletek 2012. június1‑je óta alkalmazandók Liechtensteinben.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11
KN 2016‑ban Hollandiában rendelkezett lakóhellyel. 2016. február 4. és december 31. között (a továbbiakban: vitatott időszak) folyami hajósként dolgozott egy Hollandiában lajstromozott belvízi hajón (a továbbiakban: hajó), amelynek tulajdonosa és üzemeltetője egy Hollandiában bejegyzett és ott székhellyel rendelkező hajózási társaság volt. KN Belgiumban, Németországban és Hollandiában folytatta tevékenységét. A hajó hajónaplója szerint 2016‑ban KN teljes hajózási idejének körülbelül 22%‑át Hollandiában teljesítette. A jogvita tárgyát képező időszakban KN szerepelt egy liechtensteini székhelyű munkáltató személyzeti nyilvántartásában.
12
E hajónaplóból az is kitűnik, hogy 2013‑ban és 2014‑ben a hajó már a teljes hajózási idő 22%‑ában, illetve 24%‑ában Hollandiában hajózott. KN azonban ebben az időszakban nem dolgozott sem a liechtensteini székhelyű munkáltatónál, sem a hajón.
13
2017. július 25‑i levelében a Liechtensteini Hercegség tekintetében illetékes intézmény a 987/2009 rendelet 6. cikke alapján arra kérte az SVB‑t, hogy ideiglenesen határozza meg a KN‑re a vitatott időszakban alkalmazandó szabályozást.
14
2019. november 8‑i határozatával az SVB úgy ítélte meg, hogy a vitatott időszakban a holland szabályozást kell alkalmazni, és ezen időszak tekintetében a holland szociális biztonsági rendszer alkalmazását igazoló igazolást (A1 igazolás) állított ki.
15
KN panaszt nyújtott be, amelyet az SVB 2020. március 6‑i határozatával azzal az indokkal utasított el, hogy az érintett személy a vitatott időszakban munkavállalói tevékenységének lényeges részét Hollandiában végezte. E következtetés levonásához az SVB nemcsak azon hajó hajózási idejét vette figyelembe, amelyen KN dolgozott, amint az a hajónaplóból kitűnik, hanem azt a tényt is, hogy Hollandiában rendelkezett lakóhellyel, hogy a hajó ott van lajstromozva, valamint hogy a hajó tulajdonosa és üzemeltetője ott rendelkezett székhellyel.
16
Mivel az SVB e határozatával szemben benyújtott keresetét a rechtbank Midden‑Nederland (közép‑hollandiai elsőfokú bíróság, Hollandia) elutasította, KN fellebbezést nyújtott be a Centrale Raad van Beroephoz (szociális és közszolgálati fellebbviteli bíróság, Hollandia), és olyan dokumentumokat nyújtott be, amelyekből kitűnt, hogy a vitatott időszakban Hollandiában teljesített munkaideje teljes munkaidejének 18,5%‑ára korlátozódott.
17
2022. május 19‑i ítéletében a Centrale Raad van Beroep (szociális és közszolgálati fellebbviteli bíróság) elutasította e fellebbezést, mivel úgy ítélte meg, hogy a vitatott időszakra a társadalombiztosításra vonatkozó holland szabályozást kell alkalmazni. E bíróság szerint az a munkavállaló, aki munkavállalói tevékenységének kevesebb mint 25%‑át végzi a lakóhelye szerinti tagállamban, ennek ellenére úgy tekinthető, mint aki e tevékenység lényeges részét ebben az államban végezte, amennyiben erre vonatkozóan elegendő egyéb információ áll rendelkezésre.
18
A Centrale Raad van Beroep (szociális és közszolgálati fellebbviteli bíróság) úgy ítélte meg, hogy az SVB kellőképpen bizonyította, hogy KN munkavállalói tevékenységének lényeges részét a lakóhelye szerinti tagállamban végezte, figyelembe véve e tekintetben, hogy az a hajó, amelyen dolgozott, 2013‑ban és 2014‑ben szintén hajózott Hollandiában teljes hajózási idejének 22%‑ában, illetve 24%‑ában, az érintett Hollandiában lakott, a hajót ott lajstromozták, és mind a tulajdonos, mind pedig a hajó üzemeltetője ott rendelkezett székhellyel.
19
KN felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Centrale Raad van Beroep (szociális és közszolgálati fellebbviteli bíróság) ítéletével szemben a Hoge Raad der Nederlandenhez (legfelsőbb bíróság, Hollandia), a kérdést előterjesztő bírósághoz. KN azt állítja, hogy a Centrale Raad van Beroep (szociális és közszolgálati fellebbviteli bíróság) azzal, hogy nem releváns körülményeket vett figyelembe azon hely értékelése tekintetében, ahol munkavállalói tevekénységének lényeges részét végezte, tévesen alkalmazta a 883/2004 rendelet 13. cikkét és a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdését. Ezenfelül, KN szerint az említett bíróság tévesen hagyta figyelmen kívül azt a tényt, hogy a munkáltató Liechtensteinben rendelkezik székhellyel, és a behajózás és a kihajózás Belgiumban, nem pedig Hollandiában történt.
20
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság több kérdést tesz fel.
21
E bíróság először is azt kívánja megtudni, hogy milyen körülmények lehetnek relevánsak annak megállapításához, hogy azok a munkavállalók, akik annak ellenére, hogy munkaidejük kevesebb mint 25%‑át teljesítik a lakóhelyük szerinti tagállamban, munkavállalói tevékenységük lényeges részét mégis e tagállamban végzik.
22
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének holland nyelvi változatában a „mede” („szintén”) és az „indicatieve criteria” („iránymutató jellegű ismérvek”) kifejezések, valamint az „indicatie” („jelzi”) ige használatából vitathatatlanul az következik, hogy abban az esetben, ha a lakóhely szerinti tagállamban a munkaidő és/vagy a díjazás ezen, a munkavállaló által a különböző tagállamokban végzett valamennyi tevékenységre vonatkozó ismérvek kevesebb mint 25%‑át teszi ki, fennáll annak a lehetősége, hogy e munkavállaló helyzetének átfogó értékelése keretében más körülményeket is figyelembe lehessen venni.
23
Márpedig nem csak hogy a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése nem említi, hogy melyek ezek az egyéb releváns körülmények, de nem is egyértelmű, hogy milyen jelentőséget kell tulajdonítani e (8) bekezdés utolsó albekezdésének, amely szerint az e bekezdésben említett ismérvek tekintetében a 25%‑ánál kisebb arányú megfelelés azt jelzi, hogy a tevékenységek jelentős része nem a lakóhely szerinti tagállamban folyik.
24
A 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdése a) pontjának szövege lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a „lényeges rész” fogalmának az érintett személy munkavállalói tevékenységeire kell vonatkoznia. A 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése egyértelművé teszi, hogy a tevékenységek olyan részéről kell, hogy szó legyen, amely mennyiségi szempontból jelentős. Ily módon a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a többi körülménynek közvetlen kapcsolatban kell állnia a tevékenységek gyakorlásával, utalnia kell a tevékenységek végzésének helyére, és lehetővé kell tennie, hogy a lakóhely szerinti tagállamban végzett tevékenységeknek az érintett személy összes tevékenységéhez viszonyított jelentőséget illetően mennyiségi szempontból következtetéseket lehessen levonni.
25
A kérdést előterjesztő bíróság másodsorban úgy véli, hogy a figyelembe veendő különböző körülmények közül ki kell zárni azt a helyet, ahol a hajó tulajdonosa és üzemeltetője székhellyel rendelkezik, vagy azt a helyet, ahol a munkavállaló ki‑ és/vagy behajózik, vagy akár a hajózás idejét vagy helyszínét azon évek során, amikor a munkavállaló nem állt liechtensteini munkáltatója alkalmazásában. Ezenkívül a munkavállaló lakóhelye a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem minősülhet releváns iránymutatásnak, mivel a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése éppen annak az esetnek felel meg, amikor a munkavállaló tevékenységeinek egy részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi. A munkáltató székhelye sem kapcsolódik az ezen államban végzett tevékenységekhez.
26
Harmadszor, azt az időszakot illetően, amelyet figyelembe kell venni annak értékelése során, hogy a munkavállaló tevékenységének lényeges részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy azt az A1 igazolással érintett időszakra kell‑e korlátozni, vagy adott esetben az hosszabb lehet annak érdekében, hogy egy naptári évnek feleljen meg. A 987/2009 rendelet 14. cikkének (10) bekezdése előírja, hogy a következő tizenkét naptári hónapra vonatkozóan figyelembe kell venni a jövőbeli helyzetet, anélkül azonban, hogy pontosítaná, hogy e határidőt mely időponttól kell számítani, az adott napon, vagy egy meghatározott időszak végétől.
27
A 987/2009 rendelet nem tartalmaz semmiféle rendelkezést egy adott időszakot megelőző időszak figyelembevételére vonatkozóan. Márpedig az Európai Unióban (EU), az Európai Gazdasági Térségben (EGT) és Svájcban alkalmazandó jogszabályokról szóló, a szociális biztonsági rendszerek koordinációjával foglalkozó igazgatási bizottság által kidolgozott és jóváhagyott, 2013 decemberében közzétett gyakorlati útmutató (a továbbiakban: gyakorlati útmutató) szerint a tevékenységek végzésének korábbi módjai szintén megbízható mutatói lehetnek az érintett munkavállaló jövőbeli magatartásának.
28
Negyedszer, a kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést teszi fel, hogy milyen mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a hatáskörrel rendelkező intézmény az A1‑es igazolás kiállítása keretében annak meghatározása során, hogy a munkavállaló tevékenységeinek lényeges részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e.
29
E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden (holland legfelsőbb bíróság, Hollandia) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Milyen körülmények vagy milyen körülménytípusok alapján értékelhető az, a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése szerinti kérdés, hogy a két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy tevékenységének jelentős részét a lakóhely szerinti tagállamban végzi‑e, ha megállapítást nyer, hogy e személy a munkaidejének 22%‑ában végzi tevékenységét az említett tagállamban? Szükséges‑e ehhez, hogy i. az adott körülmény közvetlen kapcsolatban álljon a tevékenység végzésével, ii. az adott körülmény utaljon a tevékenység végzésének helyére, és iii. az adott körülményből mennyiségi szempontból következtetéseket lehessen levonni arra vonatkozóan, hogy a lakóhely szerinti tagállamban végzett tevékenység mekkora súllyal bír az érintett személy tevékenységének egészéhez képest?
2)
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel figyelembe kell‑e vagy lehet‑e venni ezen értékelés során a következőket: i. a munkavállaló lakóhelye, ii. azon belvízi hajó bejegyzésének helye, amelyen a munkavállaló a tevékenységét végzi, iii. a belvízi hajó tulajdonosának és üzemeltetőjének székhelye, iv. az a hely, ahol a hajó attól eltérő időszakokban hajózott, amelynek során a munkavállaló már nem dolgozott a hajón és még a munkáltató alkalmazásban sem állt, v. a munkáltató székhelye, valamint vi. az a hely, ahol a munkavállaló a hajó fedélzetére lép, és ahol elhagyja azt?
3)
Milyen időszak szempontjából kell értékelni, hogy a munkavállaló a lakóhely szerinti tagállamban végzi‑e tevékenységének jelentős részét?
4)
Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása során a bíróságok által főszabály szerint tiszteletben tartandó mérlegelési mozgástérrel rendelkezik‑e valamely tagállam illetékes intézménye a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében szereplő »tevékenységének lényeges részét« kifejezés tekintetében, és ha igen, milyen mértékben?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
30
Első és második kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdését, hogy annak értékelése során, hogy egy olyan személy, aki két vagy több tagállamban végez szokásosan munkavállalóként tevékenységet, e tevékenység lényeges részét a lakóhely szerinti tagállamban végzi‑e, a hatáskörrel rendelkező intézménynek lehetősége van arra, hogy az ebben az államban teljesített munkaidőtől és/vagy díjazástól eltérő körülményeket is figyelembe vegyen.
31
A 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének megfogalmazásából az következik, hogy a „munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység lényeges része” valamely tagállamban való gyakorlása azt jelenti, hogy a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tevékenységeinek mennyiségileg jelentős részét ott gyakorolja, anélkül, hogy szükségszerűen e tevékenységek főbb részéről lenne szó. Annak meghatározásakor, hogy a tevékenységek jelentős részét valamely tagállamban végzik‑e, a munkavállalói tevékenység tekintetében a munkaidőt és/vagy a díjazást kell figyelembe venni. Az ezen ismérvek kevesebb mint 25%‑ának való megfelelés azt jelzi, hogy a tevékenység lényeges részét nem az érintett tagállamban végzik (2022. május 19‑iINAIL és INPS ítélet, C‑33/21, EU:C:2022:402, 63. pont).
32
A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett kétségek abból erednek, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének holland nyelvi változata a „mede” („szintén”) kifejezést tartalmazza azon iránymutató jellegű ismérvek említésével együtt, amelyeket figyelembe kell venni annak meghatározása során, hogy az érintett személy munkavállalói tevékenységeinek jelentős részét valamely tagállamban végzi‑e. A kérdést előterjesztő bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy az e rendelkezésben felsorolt munkaidőtől és/vagy díjazástól eltérő ismérvek is elfogadhatók.
33
Márpedig meg kell állapítani, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének más nyelvi változatai, különösen az angol, a német, a francia vagy a lett nyelvi változat nem tartalmazza a „szintén” kifejezést.
34
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve e tekintetben nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben. Az ilyen megközelítés ugyanis összeegyeztethetetlen lenne az uniós jog egységes alkalmazásának követelményével Az uniós szövegek egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi (2010. március 25‑iHelmut Müller ítélet, C‑451/08, EU:C:2010:168, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2024. március 21‑iCobult ítélet, C‑76/23, EU:C:2024:253, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Azon szabályozás összefüggéseit illetően, amelynek a szóban forgó rendelkezés a részét képezi, magából a 987/2009 rendeletnek a címéből kitűnik, hogy e rendelet a 883/2004 rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok meghatározására irányul. A 987/2009 rendelet 14. cikke „A [883/2004] rendelet 12. és 13. cikkére vonatkozó pontosítások” címet viseli, (8) bekezdése pedig „[a 883/2004 rendelet] 13. cikke (1) és (2) bekezdésének alkalmazása” céljából került elfogadásra.
36
A 987/2009 rendelet 14. cikkének értelmezéséhez tehát figyelembe kell venni a 883/2004 rendelet 12. és 13. cikkét.
37
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 883/2004 rendeletnek „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címének rendelkezései, amelyek közé e rendelet 12. és 13. cikke is tartozik, teljes és egységes kollíziós szabályrendszert képeznek, amelyek célja nem csak több nemzeti szabályozás egyidejű alkalmazásának és az esetlegesen ebből eredő bonyodalmaknak az elkerülése, hanem annak megakadályozása is, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó személyek – rájuk nézve irányadó szabályozás hiányában – a szociális biztonsági rendszer nyújtotta védelem nélkül maradjanak (lásd ebben az értelemben: 2023. november 16‑iZakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu ítélet, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Amint az a 883/2004 rendelet (1) és (45) preambulumbekezdéséből következik, e rendelet célja a tagállamok nemzeti szociális biztonsági rendszerei közötti koordináció biztosítása a személyek szabad mozgása hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében, és ezáltal az Unión belül mozgó személyek életszínvonalának és alkalmazási feltételeinek javításához való hozzájárulás, miközben korszerűsíti és egyszerűsíti az 1408/71 rendeletben foglalt szabályokat (2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 63. pont).
39
Ezt a célt a 883/2004 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése valósítja meg, amely előírja, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre a szociális biztonság területén csak egy tagállam szabályozása alkalmazható, amelyet az említett rendelet II. címével összhangban kell meghatározni.
40
Ezenkívül e 11. cikk a (3) bekezdésének a) pontjában rögzíti azt az elvet, amely szerint az a személy, aki egy tagállam területén végez munkavállalói tevékenységet, e tagállam szabályozásának hatálya alá tartozik (2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 42. pont).
41
Ez az elv ugyanakkor a 883/2004 rendelet „[a] 12–16. cikk[é]re is figyelemmel” került megfogalmazásra, mivel bizonyos különleges helyzetekben az említett elv puszta és egyszerű alkalmazása azzal a veszéllyel járna, hogy hogy nem az elkerülését eredményezné az olyan, mind a munkavállalót, mind a munkáltatót és a szociális biztonsági intézményeket érintő adminisztrációs nehézségeknek, amelyek hatásuknál fogva akadályozhatják az említett rendelet hatálya alá tartozó személyek szabad mozgásának gyakorlását, hanem épp ellenkezőleg: a létrehozását (2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 43. pont).
42
E különleges helyzetek között szerepel a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett azon személy helyzete, aki két vagy több tagállamban végez szokásosan munkavállalóként tevékenységet.
43
A 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy az a személy, aki két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként végez tevékenységet, a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, ha tevékenységének jelentős részét ott végzi, míg e rendelkezés b) pontja azt említi meg, hogy az a személy, aki két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként végez tevékenységet, és aki e tevékenység jelentős részét nem a lakóhelye szerinti tagállamban végzi, azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található.
44
A 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában előírt kollíziós szabályok biztosítják, hogy amennyiben egy személy két vagy több tagállamban folytat munkavállalói tevékenységet, továbbra is csak egy tagállam jogszabályai legyenek alkalmazandók, azaz vagy az adott személy lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai, ha az érintett személy tevékenységének jelentős részét ott végzi, vagy ennek hiányában annak a tagállamnak a jogszabályai, amelyben munkáltatója letelepedett.
45
Ily módon a 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja a jelen ítélet 37. és 38. pontjában hivatkozott célkitűzésbe illeszkedik, amennyiben – miközben egyszerűsíti a korábbi szabályozás által bevezetett szabályokat – a foglalkoztatás helye szerinti tagállamnak az e rendelet 11. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt szabályától eltérő szabályokat ír elő, pontosan azon bonyodalmak elkerülése érdekében, amelyek egyébként ezen utóbbi szabálynak a két vagy több tagállamban végzett tevékenységet érintő helyzetekre történő alkalmazásából eredhetnek (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 64. pont).
46
Ebben az összefüggésben a jelen ítélet 43. pontjában említett rendelkezésekkel bevezetett, eltérést engedő szabályok célja annak biztosítása, hogy az ugyanezen ítélet 39. pontjában felidézett, az egy tagállam jogszabályai alkalmazása szabályának megfelelően a két vagy több tagállamban munkavállalóként tevékenységet végző személyek csak egyetlen tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozzanak azzal, hogy ennek érdekében olyan kapcsolódási kritériumokat határoznak meg, amelyek figyelembe veszik e munkavállalók objektív helyzetét szabad mozgásuk megkönnyítése érdekében (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 65. pont).
47
E megfontolások fényében kell értelmezni a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdését, amikor az a munkaidőre és/vagy a díjazásra utal annak meghatározása érdekében, hogy a munkavállaló összes tevékenységének mennyiségileg jelentős részét valamely tagállamban végzi‑e.
48
Ebben az összefüggésben egyrészt meg kell állapítani, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének utolsó albekezdése, amely szerint az érintett munkavállaló helyzetének átfogó értékelése keretében kell megvizsgálni, hogy elérték‑e a 25%‑os küszöböt, kifejezetten a „fent említett ismérvekre” hivatkozik, azaz munkavállalói tevékenység esetén a munkaidőre és/vagy a díjazásra vonatkozó ismérvekre, minden más ismérvet kizárva.
49
Az a körülmény, hogy a felsorolt ismérvek ezen ellenőrzése az érintett munkavállaló helyzetének átfogó értékelése keretében történik, nem azt jelenti, hogy további ismérvek is hozzáadhatók, hanem azt, hogy az említett munkavállaló valamennyi munkavállalói tevékenységét figyelembe kell venni.
50
Másrészt e rendelkezés megfogalmazása nem hagy kétséget afelől, hogy a munkaidőre és/vagy a díjazásra vonatkozó 25%‑os ismérv teljesülése hiányában nem állapítható meg, hogy a munkavállalói tevékenység lényeges részét az érintett tagállamban végzik.
51
Annak elismerése, hogy egy olyan munkavállaló, aki az összes munkavállalói tevékenységének kevesebb mint 25%‑át végezte a lakóhelye szerinti tagállam területén, a 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében ez utóbbi tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozhat, nem csak az e rendelet 12–14. cikkében előírt kapcsolóelvek eltérést engedő jellegének figyelmen kívül hagyását jelentené, a lakóhely szerinti tagállamra vonatkozókat is ideértve, hanem még bizonytalanságot is teremtene az e rendelet II. címében foglalt kollíziós szabályok alkalmazása terén, annak az egyszerűségnek a rovására, amelyet e szabályok hivatottak bevezetni az érintett munkavállaló objektív helyzetén alapuló kapcsolóelvek alkalmazását illetően.
52
Azt az értelmezést, amely szerint a munkaidőre és/vagy díjazásra vonatkozó ismérvek 25%‑os megfelelésének hiánya nem pótolható más ismérvek figyelembevételével, a gyakorlati útmutató által adott magyarázó megjegyzések is megerősítik, amely dokumentum jellegénél fogva nem rendelkezik kötelező jogi kötőerővel. Erre figyelemmel, ez az útmutató hasznos eszköz a 883/2004 és a 987/2009 rendelet értelmezéséhez. Ennek megfelelően a dokumentumnak a tevékenység „lényeges részének” fogalmára vonatkozó részében az szerepel, hogy a munkaidőre és/vagy díjazásra vonatkozó ismérveket kötelezően figyelembe kell venni annak ellenőrzése érdekében, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének utolsó albekezdésében említett 25%‑os küszöböt a lakóhely szerinti tagállamban érik‑e el, és ha igen, az arra utal, hogy az érintett munkavállaló tevékenységeinek lényeges részét ebben a tagállamban végzi. Jóllehet a gyakorlati útmutató kimondja, hogy más ismérvek is szerepet játszhatnak, azokat azonban nem határozza meg, a felhozott összes konkrét példából kitűnik, hogy a lakóhely szerinti tagállamban a munkaidő és/vagy a díjazás tekintetében kevesebb mint 25%‑nak megfelelő munkavállalói tevékenység végzése nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ezen állam jogszabályait kell alkalmazni.
53
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy egy személy munkavállalói tevékenységének jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi, ebben a tagállamban anélkül kell elérni a munkaidő és/vagy a díjazás 25%‑ára vonatkozó küszöbértéket, hogy más ismérvek figyelembevétele ellensúlyozhatná a fent hivatkozott ismérveknek való megfelelés hiányát.
54
Ebből következik, hogy egy, az alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan esetben, amelyben nem vitatott, hogy a munkavállaló a munkavállalói tevékenységének 22%‑át végezte a lakóhelye szerinti tagállamban, ami nem éri el a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének utolsó albekezdésében előírt 25%‑os küszöböt, a 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt kollíziós szabály nem alkalmazható a munkavállalóra, így az alkalmazandó jogszabályokat az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt kollíziós szabálynak megfelelően kell meghatározni, amely rendelkezés előírja, hogy a munkavállaló azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található.
55
A fentiekből az következik, hogy nem kell más ismérveket figyelembe venni annak meghatározásához, hogy az érintett munkavállaló a munkavállalói tevékenységének lényeges részét a lakóhelye szerinti államban végzi‑e.
56
A fenti indokokra tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy annak értékelése tekintetében, hogy egy olyan személy, aki két vagy több tagállamban végez szokásosan munkavállalóként tevékenységet, e tevékenység lényeges részét a lakóhely szerinti tagállamban végzi‑e, a hatáskörrel rendelkező intézmény feladata, hogy e személy helyzetének átfogó értékelése keretében megvizsgálja, hogy munkaidejének és/vagy díjazásának legalább 25%‑át ebben az államban teljesítette‑e, illetve kapta‑e meg. Ebben az összefüggésben más körülményeket vagy ismérveket nem kell figyelembe venni.
A harmadik kérdésről
57
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy mely időszakot kell figyelembe venni annak a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésében előírt átfogó értékelés keretében történő megállapítása során, hogy az érintett munkavállaló a munkavállalói tevékenységének jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e.
58
E tekintetben a 987/2009 rendelet 14. cikkének (10) bekezdése előírja, hogy az érintett intézményeknek a következő tizenkét naptári hónapra előre jelzett helyzetet kell figyelembe venniük.
59
Bár e rendelkezés nem pontosítja azon 12 hónapos időszak kezdetét, amelyet figyelembe kell venni, szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy a következő tizenkét hónapról van szó, mivel e rendelet egyetlen rendelkezése sem utal az érintett munkavállaló múltbeli helyzetére.
60
Mivel a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben értelmezett 14. cikke (10) bekezdésének alkalmazása azokra az esetekre korlátozódik, amikor a munkavállaló a tevékenységét két vagy több tagállamban végzi, meg kell állapítani, hogy a kezdőpontnak a tevékenység két vagy több tagállamban történő megkezdése időpontjának kell lennie.
61
A fenti indokokra tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) és (10) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy helyzetének átfogó értékelése keretében annak megállapításához, hogy e személy tevékenységének lényeges részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, a következő tizenkét naptári hónapra előre jelzett jövőbeli helyzetét kell figyelembe venni.
A negyedik kérdésről
62
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy milyen mérlegelési mozgástérrel rendelkezik egy tagállam hatáskörrel rendelkező intézménye annak meghatározása során, hogy a munkavállaló a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében vett munkavállalói tevékenységének jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végezte‑e.
63
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a negyedik kérdésre nem kell válaszolni.
A költségekről
64
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A 2012. május 22‑i 465/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 14. cikkének (8) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
annak értékelése tekintetében, hogy egy olyan személy, aki két vagy több tagállamban végez szokásosan munkavállalóként tevékenységet, e tevékenység lényeges részét a lakóhely szerinti tagállamban végzi‑e, a hatáskörrel rendelkező intézmény feladata, hogy e személy helyzetének átfogó értékelése keretében megvizsgálja, hogy munkaidejének és/vagy díjazásának legalább 25%‑át ebben az államban teljesítette‑e, illetve kapta‑e meg. Ebben az összefüggésben más körülményeket vagy ismérveket nem kell figyelembe venni.
2)
A 465/2012 rendelettel módosított 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) és (10) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy helyzetének átfogó értékelése keretében annak megállapításához, hogy e személy tevékenységének lényeges részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, a következő tizenkét naptári hónapra előre jelzett jövőbeli helyzetét kell figyelembe venni.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.