62018CC0427
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. október 16. (
1
)
C‑427/18. P. sz. ügy
Európai Külügyi Szolgálat
kontra
Ruben Alba Aguilera,
Simone Barenghi,
Massimo Bonannini,
Antonio Capone,
Stéphanie Carette,
Alejo Carrasco Garcia,
Francisco Carreras Sequeros,
Carl Daspect,
Nathalie Devos,
Jean‑Baptiste Fauvel,
Paula Cristina Fernandes,
Stephan Fox,
Birgitte Hagelund,
Chantal Hebberecht,
Karin Kaup‑Laponin,
Terhi Lehtinen,
Sandrine Marot,
David Mogollon,
Clara Molera Gui,
Daniele Morbin,
Charlotte Onraet,
Augusto Piccagli,
Gary Quince,
Pierre‑Luc Vanhaeverbeke,
Tamara Vleminckx,
Birgit Vleugels,
Robert Wade,
Luca Zampetti
„Fellebbezés – Közszolgálat – Tisztviselők és alkalmazottak – Európai Külügyi Szolgálat – Díjazás – Harmadik országba beosztott személyi állomány – Az Etiópiába beosztott személyi állomány részére az életkörülmények után nyújtott támogatás – 30%‑ról 25%‑ra csökkentés”
1.
Fellebbezésében az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) az Európai Unió Törvényszéke 2018. április 13‑i Alba Aguilera és társai kontra EKSZ ítéletének (
2
) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék megsemmisítette az EKSZ költségvetési és igazgatási főigazgatójának az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzata X. mellékletének 10. cikkében foglalt, életkörülmények után nyújtott támogatás – 2016. év [ADMIN(2016) 7] meghatározásáról szóló, 2016. április 19‑i határozatát, amely az Európai Unió Etiópiába beosztott személyi állományának fizetett, életkörülmények után nyújtott támogatás mértékét 2016. január 1‑jétől a referenciaösszeg 30%‑áról annak 25%‑ára történő csökkenti (a továbbiakban: vitatott határozat).
I. Jogi háttér
A.
Az Európai Unió egyéb alkalmazottainak jogállása és a rájuk vonatkozó szabályozás
2.
Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) a jogvitára alkalmazandó változatában az 1b. cikkének a) pontjában előírja, hogy amennyiben a személyzeti szabályzat másként nem rendelkezik, az Európai Külügyi Szolgálatot e személyzeti szabályzat alkalmazásában az Unió intézményének kell tekinteni.
3.
A személyzeti szabályzat 10. cikke az Unió intézményeinek képviselőiből, és azok személyzeti bizottságainak azonos számú képviselőjéből álló személyzeti szabályzati bizottságot hoz létre.
4.
A személyzeti szabályzat VIIIb. címének egyetlen rendelkezése a 101a. cikk. Ez utóbbi előírja, hogy a személyzeti szabályzat egyéb rendelkezéseinek sérelme nélkül, a harmadik országokban szolgálatot teljesítő tisztviselőkre vonatkozó különös és kivételes rendelkezéseket a X. melléklet állapítja meg.
5.
A személyzeti szabályzat 110. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A személyzeti szabályzat végrehajtására szolgáló általános rendelkezéseket az egyes intézmények kinevezésre jogosult hatóságai fogadják el a személyzeti bizottsággal és a személyzeti szabályzati bizottsággal történő konzultációt követően.
(2)   A Bizottság által a személyzeti szabályzat érvényre juttatása érdekében elfogadott végrehajtási szabályok – ideértve az (1) bekezdés szerinti általános végrehajtási rendelkezéseket is – analógia útján vonatkoznak az ügynökségekre is. […]”
6.
A személyzeti szabályzatnak „A harmadik országban szolgálatot teljesítő tisztviselőkre vonatkozó különleges és kivételes rendelkezések” címet viselő X. melléklete az 1. cikkének első és harmadik bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„E melléklet meghatározza az Európai Unió harmadik országban szolgálatot teljesítő tisztviselőire vonatkozó különleges és kivételes rendelkezéseket.
[…]
Az általános végrehajtási rendelkezéseket a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban kell elfogadni.”
7.
E melléklet 10. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   Életkörülmények után nyújtott támogatást kell meghatározni a tisztviselő alkalmazási helyének megfelelően egy adott referenciaösszeg százalékos arányában. E referenciaösszeg tartalmazza a teljes alapilletményt, a külföldi munkavégzési támogatást, a háztartási támogatást és az eltartott gyermek után nyújtott támogatást, csökkentve a személyzeti szabályzatban vagy az annak végrehajtására hozott rendeletekben említett kötelező levonásokkal.
Amennyiben a tisztviselőt olyan országban alkalmazzák, ahol az életkörülmények megegyezőnek tekinthetők az Európai Unióban szokásos életkörülményekkel, ilyen támogatás nem fizethető.
Az egyéb alkalmazási helyek esetében az életkörülmények után nyújtott támogatást többek között az alábbi jellemzők figyelembevételével kell meghatározni:
–
egészségügyi és kórházi környezet,
–
biztonság,
–
éghajlat,
–
az elszigeteltség mértéke,
–
egyéb helyi életkörülmények.
Az egyes alkalmazási helyek vonatkozásában megállapított életkörülmények után nyújtott támogatást évente felül kell vizsgálni, és azt a kinevezésre jogosult hatóság a személyzeti bizottság véleményének beszerzését követően adott esetben kiigazítja.
[…]
(3)   E cikk alkalmazásának részletes szabályait a kinevezésre jogosult hatóság határozza meg.”
8.
Az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (a továbbiakban: egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek) a 10. cikkének (5) bekezdésében pontosítja, hogy a személyzeti szabályzat VIIIb. cikkét analógia útján alkalmazni kell a harmadik országokba beosztott ideiglenes alkalmazottakra. Egyébiránt az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 118. cikke előírja, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletét analógia útján alkalmazni kell a harmadik országokba beosztott szerződéses alkalmazottakra, bizonyos körülmények között a 21. cikkben foglalt eltérésekkel.
B.
Az EKSZ határozatai
9.
Az Európai Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkében foglalt, életkörülmények után nyújtott támogatásról és többlettámogatásról szóló, 2013. december 17‑i határozata [HR DEC(2013) 013] (a továbbiakban: 2013. december 17‑i határozat) a személyzeti szabályzatot és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételeket, többek között magát a 10. cikket említi és utal arra, hogy a határozatot a személyzeti bizottsággal folytatott konzultációt követően fogadták el. Az első és egyetlen preambulumbekezdése szerint a 2013. december 17‑i határozat többek között az életkörülmények után nyújtott támogatásra vonatkozó belső iránymutatások megállapítására irányul.
10.
E határozat 2. cikke értelmében:
„A [kinevezésre jogosult hatóság] az EKSZ személyzeti bizottsága és a Bizottság véleményének beszerzését követően meghatározza az egyes szolgálati helyekre vonatkozó, életkörülmények után nyújtott támogatás százalékos mértékét. […]”
11.
Az említett határozat 12. cikkének első bekezdése értelmében annak rendelkezéseit analógia útján alkalmazni kell az ideiglenes alkalmazottakra és a szerződéses alkalmazottakra.
12.
A 2013. december 17‑i határozat, valamint a személyzeti szabályzat X. melléklete, különösen a 8. cikke és 10. cikke alapján és az EKSZ személyzeti bizottságával és a Bizottság személyzeti szabályzati bizottságával folytatott konzultációt követően az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) megbízott igazgatási főigazgatója elfogadta a többek között az életkörülmények után nyújtott támogatások meghatározásának módszereiről szóló, 2014. december 3‑i EEAS DEC(2014) 049 határozatot (a továbbiakban: 2014. december 3‑i határozat).
II. A jogvita előzményei és a vitatott határozat
13.
Ruben Alba Aguilera és az elsőfokú eljárás felpereseinek jegyzékén megnevezett többi személy, az Európai Unió etiópiai küldöttségéhez beosztott tisztviselők, illetve alkalmazottak.
14.
2016. április 19‑én az EKSZ költségvetési és igazgatási főigazgatója a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikke alapján elfogadta a harmadik országokban szolgálatot teljesítő alkalmazottaknak fizetett, életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatáról szóló vitatott határozatot. Ebben a határozatban az etiópiai küldöttségre beosztott uniós személyi állományra alkalmazandó életkörülmények után nyújtott támogatás mértékét a referenciaösszeg 30%‑áról annak 25%‑ára csökkentették. Továbbá az EKSZ költségvetési és igazgatási főigazgatójának ugyanazon a napon elfogadott, a harmadik országba beosztott tisztviselők, ideiglenes alkalmazottak és szerződéses alkalmazottak számára biztosított pótszabadságról szóló határozatából kitűnik, hogy csupán akkor részesülhetnek pótszabadságban, ha a szolgálati helyen az életkörülmények nehezek vagy nagyon nehezek. Mivel csökkentették az etiópiai küldöttségre beosztott uniós személyi állományra alkalmazandó, életkörülmények után nyújtott támogatás mértékét, a felperesek elvesztették a pótszabadság kedvezményét is.
15.
2016. július 13‑a és 18‑a között az elsőfokú eljárás felpereseinek mindegyike panaszt nyújtott be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján a kinevezésre jogosult hatósághoz, illetve a munkaszerződés megkötésére jogosult hatósághoz a vitatott határozattal szemben.
16.
2016. november 9‑én a kinevezésre jogosult hatóság és a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság ezeket a panaszokat elutasította.
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
17.
Az elsőfokú eljárás felperesei keresetükben azt kérték a Törvényszéktől, hogy semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az 2016. január 1‑jétől 30%‑ról 25%‑ra csökkenti az Unió Etiópiába beosztott személyi állománynak járó, az életkörülmények után nyújtott támogatás összegét, kötelezze az EKSZ‑t arra, hogy a felpereseket ért nem vagyoni kár címén fizessen meg a felpereseknek a Törvényszék által ex aequo et bono meghatározott átalányösszeget és kötelezze az EKSZ‑t a költségek viselésére.
18.
Az EKSZ e kereset elutasítását és e felpereseknek a költségek viselésére történő kötelezését kérte.
19.
A Törvényszék megsemmisítette a vitatott határozatot, a keresetet az ezt meghaladó részében elutasította és az EKSZ‑t kötelezte a költségek viselésére.
IV. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
20.
A Bíróság Hivatalához 2018. június 26‑án benyújtott kérelmével az EKSZ előterjesztette a jelen fellebbezést. E fellebbezésben az EKSZ azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, adjon helyt az első fokon előterjesztett kérelmeinek és kötelezze az elsőfokú eljárás felpereseit az eljárási költségek viselésére.
21.
E felperesek elsődlegesen azt kérik a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést és kötelezze az EKSZ‑t a költségek viselésére, és másodlagosan – amennyiben a fellebbezés megalapozott –, hogy utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé.
V. Elemzés
22.
Az EKSZ a fellebbezésének alátámasztására két jogalapot hoz fel, az első a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkét, a második e melléklet 10. cikkének értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazáson alapul. E jogalapokkal az EKSZ lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen ítélte úgy, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkében előírt, életkörülmények után nyújtott támogatást szabályozó rendelkezések végrehajtása révén az EKSZ, e melléklet 1. cikkének harmadik bekezdésével összhangban, köteles volt az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására.
23.
E jogalapokban az EKSZ a megtámadott ítélet 28. és 29. pontjára utal, amelyekben a Törvényszék – utalva az ítélkezési gyakorlatára – emlékeztetett arra, hogy az általános végrehajtási rendelkezések elfogadása két esetben kötelező: amikor a jogalkotó azt kifejezetten előírja (az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kifejezett kötelezettsége), vagy amikor e kötelezettség magából az alkalmazandó rendelkezésből következik (az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának hallgatólagos kötelezettsége). Ezen értelmezést a Bíróság az ítélkezési gyakorlatában már elfogadta. (
3
)
A.
Az első jogalapról
24.
A személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazáson alapuló első jogalappal az EKSZ azt kifogásolja, hogy a Törvényszék, elsődlegesen a megtámadott ítélet 30. és 31. pontjában úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés harmadik bekezdése az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kifejezett kötelezettségét írja elő e melléklet egészére vonatkozóan.
25.
Az elsőfokú eljárás felperesei elsődlegesen az első fellebbezési jogalap elfogadhatóságát vitatják. Ebből következően e jogalap érdemi vizsgálatát megelőzően meg kell vizsgálni e felperesek érvelését, amely lényegében e jogalap, mint elfogadhatatlan elutasítására irányul.
1. Az elfogadhatóságról
26.
Az elsőfokú eljárás felperesei azt állítják, hogy a fellebbezés első jogalapja elfogadhatatlan, azzal az indokkal, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkére vonatkozó általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettsége – e melléklet 1. cikke harmadik bekezdésének végrehajtásaként – a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletből (
4
) eredő ítélkezési gyakorlaton alapul, amelyet az EKSZ nem vitatott a Törvényszék előtt. A fellebbezés első jogalapja így módosítaná a jogvita tárgyát.
27.
E tekintetben nem osztom az elsőfokú eljárás felpereseinek kételyeit.
28.
Kétségtelen, a Törvényszék a megtámadott ítélet 25. pontjában utalt arra, hogy az EKSZ nem kérdőjelezi meg, hogy a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletből (
5
) következően köteles volt a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikkének általános végrehajtási rendelkezései elfogadására, mivel az említett melléklet 1. cikkének harmadik bekezdése az életkörülmények után nyújtott támogatást szabályozó rendelkezésekre is vonatkozik.
29.
Azonban, amint az a megtámadott ítélet 27. pontjából következik, az EKSZ többek között arra hivatkozott, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének megfelelően elfogadott, 2013. december 17‑i és 2014. december 3‑i határozatot az általános végrehajtási rendelkezésekkel egyenértékűnek lehet tekinteni. Arra következtetek ebből, hogy az EKSZ lényegében azt állította, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem ír elő „feltétlen” kötelezettséget az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására vonatkozóan, az e melléklet 10. cikkén alapuló határozat elfogadását megelőzően. Márpedig a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletben (
6
) a Törvényszék kifejezetten elutasította a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének azon értelmezését, amely szerint az elfogadott határozatokat – anélkül, hogy a személyzeti szabályzat 110. cikkének eljárási követelményeit betartanák –, általános végrehajtási rendelkezéseknek lehet tekinteni. Az elsőfokú eljárás felpereseinek állításával ellentétben tehát nem lehet úgy tekinteni, hogy az EKSZ nem vitatta az ezen ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatot.
30.
Úgy vélem, hogy a fellebbezés első jogalapja ebből következően elfogadható. Ennélfogva meg kell vizsgálni e jogalap megalapozottságát, amellyel az EKSZ arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen ítélte úgy, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése kifejezetten előírja az e melléklet egészére vonatkozó általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét.
2. Az ügy érdeméről
31.
A jelen ügyet illetően mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy nem arra a kérdésre kell válaszolni, hogy szükséges‑e az e melléklet egészére vonatkozó általános végrehajtási rendelkezések elfogadása, hanem arra, hogy ezek elfogadása szükséges‑e a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdése harmadik és negyedik albekezdésének végrehajtásához, amely a harmadik országokba beosztott alkalmazottaknak juttatott életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatára vonatkozik. Ebből a szempontból fogom elemezni a fellebbezés első jogalapját, amely mindenesetre kiterjed a megtámadott ítélet e kérdéssel kapcsolatos bírálatára is.
32.
Emlékeztetőül, a Törvényszék a megtámadott ítélet 30. és 31. pontjában megállapította, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése kifejezetten előírja a melléklet egészére vonatkozó általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét. Következésképpen a Törvényszék álláspontja szerint az életkörülmények után nyújtott támogatás megadását szabályozó, a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkében előírt rendelkezéseket végrehajtó uniós intézmény e melléklet 1. cikkének harmadik bekezdése értelmében köteles elfogadni az általános végrehajtási rendelkezéseket.
33.
Azon megállapításának alátámasztására, amely szerint az EKSZ a vitatott határozat elfogadását megelőzően köteles volt elfogadni az általános végrehajtási rendelkezéseket, a Törvényszék arra a megfontolásra helyezkedett, amely szerint bár a személyzeti szabályzat X. mellékletének a vitatott határozat jogalapját képező 10. cikke nem tartalmaz kifejezett előírást az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására vonatkozóan, e melléklet 1. cikkének harmadik bekezdése ellenben – az említett melléklet egészére vonatkozóan – kifejezetten kimondja e kötelezettséget. Az a tény, hogy az 1. cikk harmadik bekezdése a személyzeti szabályzat X. mellékletének „általános rendelkezései” között szerepel, annak általános hatályt ad oly módon, hogy az említett rendelkezés e melléklet valamennyi rendelkezésére vonatkozik, beleértve a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkében előírt, életkörülmények után nyújtott támogatást szabályozó rendelkezéseket is. Megjegyzendő, hogy ezen érvelést követte a Törvényszék a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletben, (
7
) amelyre egyébiránt a megtámadott ítéletben többször hivatkozik.
34.
Ezt követően a megtámadott ítélet 34. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az EKSZ még mindig nem fogadta el a személyzeti szabályzat 110. cikkének megfelelően az általános végrehajtási rendelkezéseket a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikkének végrehajtása érdekében. A megtámadott ítélet 35. pontjában egyébiránt a Törvényszék olyan értelmű megállapítást tett, hogy a 2013. december 17‑i határozat és a 2014. december 3‑i határozat nem tekinthető a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése értelmében vett általános végrehajtási rendelkezésnek. A Törvényszék álláspontja szerint az e határozatokhoz hasonló egyszerű belső iránymutatások elfogadásához az intézmények nem kötelesek tiszteletben tartani a személyzeti szabályzat 110. cikkében rögzített eljárási követelményeket, többek között nem kötelesek beszerezni a személyzeti szabályzati bizottság véleményét és konzultálni a szöveggel érintett intézmény személyzeti bizottságával. Ezzel szemben a személyzeti szabályzat 110. cikke előírja, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket nem lehet elfogadni azon kettős feltétel teljesítése nélkül, hogy konzultálnak az intézmény személyzeti bizottságával és beszerzik a személyzeti szabályzati bizottság véleményét.
35.
E tekintetben kétségtelenül igaz, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése e melléklet általános rendelkezéseinek képezi a részét. Így a priori alkalmazható az említett melléklet valamennyi rendelkezésére vonatkozóan.
36.
Mindazonáltal a Törvényszéknek a megtámadott ítéletben bemutatott értelmezése azon az előfeltevésen alapul, amely szerint a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése e melléklet egészét illetően önálló és elegendő forrásnak minősül az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására vonatkozó kötelezettséghez. Az EKSZ ellenben vitatja ezen előfeltevést és azt az értelmezést támogatja, amely szerint a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése magában foglalja, hogy azokban az esetekben, amelyekben e melléklet releváns rendelkezései megkövetelik az általános végrehajtási rendelkezések elfogadását, azokat a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban kell elfogadni. Másképp megfogalmazva, az EKSZ úgy véli – amint azt a tárgyaláson is kifejtette –, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése csak egy eljárási utaló szabálynak minősül. Az EKSZ csak akkor lenne köteles elfogadni az általános végrehajtási rendelkezéseket a személyzeti szabályzat X. melléklete valamely érintett rendelkezésének végrehajtását megelőzően, ha e rendelkezés előírja annak kötelezettségét. Ilyen esetben az általános végrehajtási rendelkezéseket a személyzeti szabályzat 110. cikkében előírt eljárási követelményekkel összhangban kell elfogadni.
37.
E körülmények között annak meghatározásához, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete keretében van‑e olyan kifejezett rendelkezés, amely a kinevezésre jogosult hatóság számára előírja az általános végrehajtási rendelkezések elfogadását az e melléklet 10. cikke (1) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdése által számára biztosított döntéshozatali jogkör gyakorlása során, meg kell vizsgálni a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének e személyzeti szabályzat többi rendelkezéséhez viszonyított szerepét.
38.
Már most jelzem, hogy véleményem szerint több érv szól azon értelmezés mellett, amely szerint ez utóbbi rendelkezés nem írja elő az általános végrehajtási rendelkezéseknek a harmadik országokba beosztott alkalmazottaknak fizetett életkörülmények után nyújtott támogatás összegét felülvizsgáló határozat elfogadását megelőző elfogadásának kifejezett kötelezettségét. A személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének ezen értelmezését alátámasztja először is az általános végrehajtási rendelkezések és az alkalmazási szabályok közötti, a személyzeti szabályzat X. mellékletének keretében a jogalkotó által eszközölt különbségtételből [a) szakasz] levont következtetések, másodszor e melléklet egyéb rendelkezéseire vonatkozó általános végrehajtási rendelkezések alkalmazásából levont következtetések [b) szakasz] és végül harmadszor, az említett melléklet 1. cikke harmadik bekezdésének hatékony érvényesüléséből levont következtetések [c) szakasz].
a) Az általános végrehajtási rendelkezések és a részletes alkalmazási szabályok közötti különbségtétel
39.
Amint azt az EKSZ a fellebbezésében megjegyzi, a személyzeti szabályzat X. mellékletének egészében történő vizsgálatából kitűnik, hogy e melléklet 3. cikke kifejezetten előírja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság az általános végrehajtási rendelkezések alapján határozatot fogadhat el. Az említett melléklet 10. cikkének (3) bekezdése ellenben eltérő terminológiát használ, és azt írja elő, hogy a kinevezésre jogosult hatóság meghatározza ugyanezen melléklet 10. cikke alkalmazásának részletes szabályait.
40.
Egy ilyen terminológiai kettősség következményekkel jár az általános végrehajtási rendelkezések és az alkalmazási szabályok elfogadási módjaira. Így a személyzeti szabályzat 110. cikke kimondja, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket az egyes intézmények kinevezésre jogosult hatóságai fogadják el a személyzeti bizottsággal és a személyzeti szabályzati bizottsággal történő konzultációt követően. A személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdése ellenben pontosítja, hogy az egyes alkalmazási helyek vonatkozásában megállapított életkörülmények után nyújtott támogatást évente felül kell vizsgálni, és azt a kinevezésre jogosult hatóság a személyzeti bizottság véleményének beszerzését követően adott esetben kiigazítja; e cikk (3) bekezdése továbbá utal arra, hogy a személyzeti szabályzat 10. cikke alkalmazásának részletes szabályait a kinevezésre jogosult hatóság határozza meg.
41.
A Törvényszék – amelyet az elsőfokú eljárás felperesei is támogatnak ezzel kapcsolatban – általi értelmezés elfogadása az eljárási követelmények többszöröződéséhez vezetne. A harmadik országba beosztott alkalmazottakra vonatkozó, életkörülmények után nyújtott támogatás felülvizsgálatához a kinevezésre jogosult hatóságnak egyrészről konzultálnia kellene a személyzeti bizottsággal és be kellene szereznie a személyzeti szabályzati bizottság véleményét az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásához, és másrészről meg kellene határoznia a részletes alkalmazási szabályokat, és ismét be kellene szereznie a személyzeti bizottság véleményét. Ennélfogva, a Törvényszék álláspontja szerint, ha a kinevezésre jogosult hatóságnak az általános végrehajtási rendelkezéseket az életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatára vonatkozó határozat elfogadását megelőzően kell elfogadnia, fel kell tenni azt a kérdést, hogy milyen okok vezettek a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikkének (3) bekezdésében szereplő részletes alkalmazási szabályok említéséhez, amely kevésbé szigorú eljárási követelményeket támaszt a személyzeti szabályzat 110. cikkében foglaltakhoz képest.
42.
Az eljárási követelményeknek e többszöröződése annak lehet a jele, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem ír elő kifejezett kötelezettséget a harmadik országokba beosztott alkalmazottakra vonatkozó, életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatára vonatkozó – a vitatott határozathoz hasonló – határozat elfogadását illetően. E megfontolást nem vitatják az elsőfokú eljárás felpereseinek érvei, akik az Osorio és társai kontra EKSZ ítéletet (
8
) említve arra hivatkoznak, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete rendelkezései összességének, és különösen e melléklet 3. cikkének olvasata nem erősíti meg az EKSZ által javasolt értelmezést.
b) Az általános végrehajtási rendelkezésekre történő hivatkozás a személyzeti szabályzat X. mellékletében
43.
Igaz, hogy a Közszolgálati Törvényszék az Osorio és társai kontra EKSZ ítéletben (
9
) értelmezte a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikkét, és hogy az ezen ítélet ellen benyújtott fellebbezés alapján hozott ítéletet a Törvényszék a Vanhalewyn kontra EKSZ (
10
) ügyben. Ezen első ítéletben a Közszolgálati Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a szövegezése alapján e rendelkezést e melléklet 1. cikkének (1) bekezdésétől eltérve kifejezetten előírták. Következésképpen az általános végrehajtási rendelkezések, amelyekre a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikke utal, és amelyek azon tisztviselők helyzetére vonatkoznak, akiket határozott időre az intézmény székhelyén vagy a más uniós alkalmazási helyen lévő beosztásba helyeznek át, a Közszolgálati Törvényszék álláspontja szerint nem alkalmazhatók az e melléklet 1. cikkének első bekezdésében említett, „harmadik országba beosztott […] tisztviselőkre alkalmazandó különös és eltérő rendelkezésekre” és nem utalhatnak az ugyanezen melléklet 1. cikkének harmadik bekezdésében előírt általános végrehajtási rendelkezésekre. (
11
)
44.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy arra utalva, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete meghatározza a harmadik országokba beosztott uniós tisztviselőkre vonatkozó különös és eltérő szabályokat, e melléklet 1. cikkének első bekezdése oly módon jelöli ki annak hatályát, hogy az említett melléklet rendelkezései főszabály szerint nem alkalmazandók az Unión belül szolgálatot teljesítő tisztviselőkre. Márpedig a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikke alapján a kinevezésre jogosult hatóság – eltérve e melléklet 1. cikkének első bekezdésétől – úgy határozhat, hogy az Unióban határozott időre áthelyezett valamely tisztviselőre alkalmazza az említett melléklet egyes rendelkezéseit, noha e mellékletet a harmadik országba beosztott tisztviselők helyzetének szabályozása céljából jelölték ki.
45.
Egyébiránt a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikkében előírt eltérés e melléklet 1. cikkének csak az első bekezdésére vonatkozik. Következésképpen ezen eltérés lehetővé teszi a kinevezésre jogosult hatóság számára az említett melléklet személyi hatályának kiterjesztését. (
12
) Semmi nem utal arra, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikkére nem vonatkoznak e melléklet 1. cikkének harmadik bekezdésében előírt követelmények, amely akként rendelkezik, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban kell elfogadni.
46.
E megfontolásokból következik, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem minősül önálló és elegendő forrásnak az általános végrehajtási rendelkezéseknek a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban történő elfogadására vonatkozó kötelezettségéhez. Véleményem szerint egy ilyen kifejezett vagy hallgatólagos kötelezettség csak e rendelkezés és a személyzeti szabályzat X. mellékletének egyéb rendelkezésével összefüggésben történő értelmezéséből eredhet. Amint ugyanis az a jelen indítvány 23. pontjából kitűnik, az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettsége akkor áll fenn, amikor azt a jogalkotó kifejezetten előírja, vagy amikor az magából az alkalmazandó rendelkezésből következik.
47.
Össze kell vetni a fenti megfontolásokat az elsőfokú eljárás felperesei által a tárgyalás során állított feltevéssel, amely szerint a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének ezen értelmezése megfosztaná e rendelkezést a hatékony érvényesülésétől.
c) A személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének hatékony érvényesüléséről
48.
Egyértelmű, hogy azon értelmezés, amely szerint a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése – az EKSZ fogalomhasználatával élve – csak „eljárási utaló szabálynak” minősül, kételyeket támaszthat e melléklet felépítését illetően és különösen azon okokat illetően, amelyek miatt az 1. cikk harmadik bekezdése oda beillesztésre került. Azzal lehetne ugyanis érvelni, hogy a személyzeti szabályzatnak már a 110. cikkéből következik, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket az e rendelkezésben előírt eljárással összhangban kell elfogadni. Egyébiránt a személyzeti szabályzat tartalmaz általános végrehajtási rendelkezéseket említő rendelkezéseket is, anélkül, hogy e rendelkezések kifejezetten előírnák az általános végrehajtási rendelkezéseknek a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban történő elfogadásának kötelezettségét. (
13
)
49.
Márpedig a személyzeti szabályzat 110. cikkére történő utaláson alapuló jogalkotási technikát nem csak a személyzeti szabályzat X. melléklete alkalmazza. A személyzeti szabályzatban ugyanis több rendelkezés található, amely az általános végrehajtási rendelkezéseknek a 110. cikkel összhangban történő elfogadására hivatkozik. (
14
) A jogalkotó szempontjából így mindig érdemes a személyzeti szabályzat 110. cikkére utalni annak pontosítása céljából, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket az e cikkben előírt eljárással összhangban kell elfogadni.
50.
Kétségtelen, hogy a személyzeti szabályzat e rendelkezéseinek keretében a személyzeti szabályzat 110. cikkére történő utalás azzal a pontosítással jár együtt, amely szerint valamely cikk vagy bekezdés általános végrehajtási rendelkezéseiről van szó. (
15
) A személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése ellenben nem tartalmaz ilyen pontosítást, amely szerint e melléklet vagy e melléklet valamennyi rendelkezésének általános végrehajtási rendelkezéseiről lenne szó. Márpedig véleményem szerint nem léphetünk a jogalkotó helyébe, és nem lehet hozzátenni egy ilyen általános hatályú pontosítást az érintett melléklet valamennyi rendelkezését illetően. Amint azt az EKSZ megjegyzi, egy ilyen értelmezés kiüresíthetné a X. melléklet – önmagukban elégséges – rendelkezéseinek értelmét, és hiányos jelleget adhat nekik.
51.
Mindent egybevetve egyedül e X. melléklet írja elő kifejezetten, hogy a rendelkezései eltérést engednek a személyzeti szabályzat többi rendelkezésétől. Igaz, hogy a személyzeti szabályzat 101a. cikke előírja, hogy a harmadik országokban szolgálatot teljesítő tisztviselőkre vonatkozó különös és kivételes rendelkezéseket az említett X. melléklet állapítja meg, a személyzeti szabályzat egyéb rendelkezéseinek sérelme nélkül. Így azzal lehetne érvelni, hogy a 110. cikk alkalmazandóságának a X. melléklet 1. cikkének harmadik bekezdése általi ismételt megerősítése felesleges. Azonban ezen ismételt megerősítés nélkül nehéz lenne meghatározni, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete – a 3. cikkében megemlítve az általános végrehajtási rendelkezéseket – eltér‑e az e személyzeti szabályzat 110. cikkében előírt eljárástól is.
52.
Továbbá az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettsége megjelenhet kifejezett kötelezettségként vagy hallgatólagos kötelezettségként. Nem lehet kizárni, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete a 3. cikkének kiegészítéseként tartalmaz olyan rendelkezéseket is, amelyek jellegükből adódóan szükségessé teszik az általános végrehajtási rendelkezések elfogadását. Ilyen esetben a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése megkövetelné a 110. cikk eljárási követelményeinek betartását.
53.
Végül a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdését lehet úgy értelmezni, hogy amikor az általános végrehajtási rendelkezéseket kötelezettség hiányában fogadják el, a 110. cikk eljárási követelményeit ugyanúgy be kell tartani.
54.
E megfontolásokból következik, hogy azon értelmezés, amely szerint a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem minősül önálló és elégséges forrásnak az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségéhez, nem vezet e rendelkezés értelmétől való megfosztáshoz.
55.
Megjegyzendő, hogy ezen értelmezést bizonyos mértékig megerősíti a Törvényszék közelmúltbeli ítélkezési gyakorlata.
56.
Kétségtelen, hogy a megtámadott ítéletben többször hivatkozott Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletben (
16
) a Törvényszék elismerte az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására vonatkozó kifejezett kötelezettség fennállását a személyzeti szabályzat X. mellékletének egészét illetően, beleértve az életkörülmények után nyújtott támogatást szabályozó rendelkezéseket is.
57.
Mindazonáltal az e melléklet egészére vonatkozó, a fent hivatkozott ítéletben szereplő megfontolást csak obiter dictumként lehet tekinteni. A Vanhalewyn kontra EKSZ ítélet (
17
) olyan határozatra vonatkozott, amellyel naprakésszé tették azon harmadik országok jegyzékét, amelyek tekintetében az életkörülményeket az Unióban megállapított életkörülményekkel megegyezőnek tekintették. E határozat így a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdésének második albekezdésére vonatkozott, amely annak kimondására szorítkozik, hogy amennyiben a tisztviselőt olyan országban alkalmazzák, ahol az életkörülmények megegyezőnek tekinthetők az Európai Unióban szokásos életkörülményekkel, ilyen támogatás nem fizethető. A vitatott határozat azonban a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdésére vonatkozik, amelynek tartalma kifejezőbb mint ugyanezen melléklet 10. cikke (1) bekezdése második albekezdésének tartalma.
58.
Egyébiránt a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletnél (
18
) későbbi PO és társai kontra EKSZ ítéletben (
19
) úgy tűnik, hogy maga a Törvényszék korlátozta saját ítélkezési gyakorlatának hatályát, megállapítva, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem értelmezhető úgy, hogy az az EKSZ‑t e melléklet 15. cikkének második mondata értelmében rá ruházott határozathozatali jogkör gyakorlásával kapcsolatos általános végrehajtási rendelkezések elfogadására kötelezi. A Törvényszék a PO és társai kontra EKSZ ítéletben (
20
) rámutatott, hogy az ott kifejtett megfontolások összhangban vannak a Vanhalewyn kontra EKSZ ítéletben (
21
) megfogalmazottakkal. Figyelemmel a jelen ügy körülményeire, úgy vélem, hogy e kérdésről nem kell határozni. A jelen ügyben – szintén a PO és társai kontra EKSZ ítélet (
22
) fényében – az a tény a releváns, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése nem ír elő általános hatályú kötelezettséget a X. melléklet egészét illetően.
59.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a fellebbezés első jogalapja megalapozott annyiban, amennyiben az EKSZ arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése kifejezetten előírja az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét a harmadik országba beosztott alkalmazottaknak juttatott életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatára vonatkozó – e melléklet 10. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése alapján elfogadott – határozat hozatalát megelőzően. Mindazonáltal úgy gondolom, hogy e megfontolás, a fellebbezés második jogalapjának vizsgálata nélkül nem elegendő a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez.
B.
A második jogalapról
60.
Emlékeztetőül, a Törvényszék a megtámadott ítélet 28. és 29. pontjában utalt arra, hogy az általános végrehajtási rendelkezések elfogadása két esetben kötelező: amikor a jogalkotó azt kifejezetten előírja, vagy amikor az magából az alkalmazandó rendelkezésből következik.
61.
A fellebbezés második jogalapja megismétli a megtámadott ítélet 28. és 29. pontjában a Törvényszék által tett megállapításokat. E jogalappal az EKSZ arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletnek 10. cikke olyan jellegű rendelkezés, amely szükségessé teszi az általános végrehajtási rendelkezések elfogadását, abban az értelemben, hogy e rendelkezés annyira nem világos és nem egyértelmű, hogy önkényes alkalmazásra ad lehetőséget.
62.
Az elsőfokú eljárás felperesei ellenben elsődlegesen úgy vélik, hogy a második jogalap hatástalan. Mivel a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikkének harmadik bekezdése kifejezetten előírja az EKSZ számára azt kötelezettséget, hogy e melléklet 10. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseit fogadja el, e 10. cikk állítólagos világos jellege irreleváns.
1. A jogalap hatásosságáról
63.
Fogékony vagyok az elsőfokú eljárás felpereseinek érveire a második jogalap hatásosságát illetően, amennyiben a megtámadott ítélet értelmezése kételyeket hagyhat azon kötelezettség eredetét illetően, amely a Törvényszék álláspontja szerint az EKSZ‑re hárul. Először is, a Törvényszék a megtámadott ítélet 30. és 31. pontjában utalt arra, hogy – a személyzeti szabályzat X. mellékletének egészét illetően, beleértve az e melléklet 10. cikkében előírt életkörülmények után nyújtott támogatást szabályozó rendelkezéseket is –, az említett melléklet 1. cikkének harmadik bekezdése kifejezetten előírja az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét.
64.
Mindazonáltal másodszor a Törvényszék a megtámadott ítélet 32. pontjában bemutatta azokat az érveket, amelyek alátámasztják a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikkét illetően az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét. A Törvényszék álláspontja szerint e kötelezettséget az magyarázza, hogy e rendelkezés különösen széles mérlegelési jogkört biztosít a kinevezésre jogosult hatóság számára a harmadik országban uralkodó életkörülmények meghatározása tekintetében. Ezt a gondolatmenetet követve a megtámadott ítélet 38. pontjában a Törvényszék látszólag úgy tekinti, hogy az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására szükség van annak biztosítása érdekében, hogy a harmadik országban uralkodó életkörülmények meghatározására szolgáló szempontokat elvont módon, és minden olyan eljárástól függetlenül állapítsák meg, amely az életkörülmények után nyújtott támogatás összegének felülvizsgálatára vonatkozik, annak elkerülése érdekében, hogy e szempontok megválasztását az adminisztráció által esetleg várt eredmény befolyásolja.
65.
E körülmények között nem zárható ki, hogy a Törvényszék nem végezte el legalább hallgatólagosan a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikkének a jelen indítvány 60. pontjában említett második esetre tekintettel való minősítését.
66.
Amennyiben helyesen értelmezem a megtámadott ítéletet, és ha a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke jellegénél fogva előírja az általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának kötelezettségét, a második jogalap nem hatástalan, és az a tény, hogy a fellebbezés első jogalapja megalapozott, nem vonná maga utána a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését. Úgy vélem ezért, hogy nem elegendő a fellebbezés első jogalapjának elemzése, a fellebbezés második jogalapját is vizsgálni kell.
2. Az ügy érdeméről
67.
Emlékeztetőül, az EKSZ a második jogalapjával lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletének 10. cikke olyan jellegű rendelkezés, amely szükségessé teszi az általános végrehajtási rendelkezéseket elfogadását. Közelebbről a Törvényszék kimondta, hogy e rendelkezés olyannyira nem egyértelmű és pontos, hogy önkényes alkalmazásra alkalmas. Márpedig, amint arra az EKSZ hivatkozik, az életkörülmények után nyújtott támogatás végrehajtására vonatkozó szabályok elfogadása keretében a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdése előírja a személyzeti bizottság véleményének beszerzését, ami a 2013. december 17‑i határozat és a 2014. december 3‑i határozat elfogadása során megvalósult. E szakasz már önmagában lehetővé teszi minden olyan veszély elhárítását, hogy az életkörülmények után nyújtott támogatás mértékét meghatározó szempontokat az adminisztráció annak érdekében írja elő, hogy egy keresett eredményt kapjon. E 10. cikk – amely megállapítja az életkörülmények után nyújtott támogatás meghatározása során figyelembe veendő szempontokat és bevezeti annak éves felülvizsgálatát – részletességének mértéke egyébiránt önmagában mutatja, hogy az érintett rendelkezések nem hagynak mérlegelési mozgásteret az önkényes alkalmazáshoz.
68.
Az elsőfokú eljárás felperesei azt állítják, hogy e jogalap – amennyiben hatásos – nem megalapozott, tekintettel arra, hogy az általános végrehajtási rendelkezések elfogadása maga után vonja, hogy a személyzeti szabályzati bizottság véleménye befolyásolhatja a kinevezésre jogosult hatóság határozatát.
69.
E tekintetben a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése utal arra, hogy „az [életkörülmények után nyújtott támogatást] többek között az alábbi jellemzők figyelembevételével kell meghatározni”. Kétségtelen, hogy a „többek között” kifejezés jelzi, hogy a feltüntetett jellemzők felsorolása nem kimerítő jellegű. Mindazonáltal e rendelkezést a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben kell értelmezni, amely szerint „e cikk alkalmazásának részletes szabályait a kinevezésre jogosult hatóság határozza meg”. Ráadásul, amint azt az EKSZ megjegyzi, az életkörülmények után nyújtott támogatás megállapítását évente felülvizsgálják és a személyzeti bizottság véleményének beszerzését követően adott esetben kiigazítják. A jogalkotó tehát az önkényesség kizárását lehetővé tevő több intézkedést írt elő a személyzeti szabályzat X. melléklete 10. cikke (1) bekezdése harmadik és negyedik albekezdésének végrehajtása során.
70.
A fenti megfontolások fényében úgy vélem, hogy a második jogalap megalapozott. Az elemzésemből is az következik, hogy az EKSZ által benyújtott fellebbezés két jogalapja megalapozott.
71.
Következésképpen e megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni, mivel a személyzeti szabályzat X. melléklete 1. cikke harmadik bekezdésének és 10. cikkének hibás értelmezésében megnyilvánuló téves jogértelmezést tartalmaz, amennyiben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy ez utóbbi rendelkezés végrehajtása révén és a vitatott határozathoz hasonló, a harmadik országokba beosztott alkalmazottakra vonatkozó, életkörülmények után nyújtott támogatás összegét felülvizsgáló határozat elfogadása okán az EKSZ‑nek el kellett volna fogadni az általános végrehajtási rendelkezéseket. E körülmények között a fellebbezés megalapozott és a megtámadott ítélet rendelkező részének első pontját hatályon kívül kell helyezni.
72.
Egyébiránt az Európai Unió Bírósága alapokmányának 61. cikke szerint, ha a fellebbezés megalapozott, a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi. Ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
73.
Úgy ítélem meg, hogy a jelen esetben a per állása nem teszi lehetővé a határozathozatalt. A Törvényszék elé benyújtott keresetben ugyanis az elsőfokú eljárás felperesei három jogalapra hivatkoztak. Márpedig, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 44. pontjában kimondta, az ítéletet anélkül hozta meg, hogy az előtte hivatkozott második és harmadik jogalapot vizsgálta volna. Ennélfogva az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé annak érdekében, hogy e jogalapokról határozatot hozzon.
VI. Végkövetkeztetés
74.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) által hivatkozott jogalapokat el kell fogadni, és azt javasolom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2018. április 13‑iAlba Aguilera és társai kontra EKSZ ítélete (T‑119/17, EU:T:2018:183) rendelkező részének első pontját, amellyel a Törvényszék megsemmisítette az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) 2016. április 19‑i, az Európai Unió Etiópiába beosztott személyi állományának fizetett, életkörülmények után nyújtott támogatás mértékének2016. január 1‑jétől a referenciaösszeg 30%‑áról annak 25%‑ára történő csökkentéséről szóló határozatát, valamint ezen ítélet rendelkező részének harmadik pontját, amellyel a Törvényszék az EKSZ‑t kötelezte a költségek viselésére, hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé.
3)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	T‑119/17, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2018:183.
(
3
)	Lásd szintén e két esetet illetően: 1965. július 8‑iWillame kontra Bizottság ítélet (110/63, EU:C:1965:71).
(
4
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
5
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
6
)	Ezen ítélet 35. pontja szerint az a tény, hogy a kinevezésre jogosult hatóság meghatározta „az életkörülmények egyenértékűségének értékelésében iránymutatásul szolgáló szempontokat”, már nem releváns, mivel e szempontokat az általános végrehajtási rendelkezések nem tartalmazták.
(
7
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, 22. és 23. pont).
(
8
)	2014. szeptember 25‑i ítélet (F‑101/13, EU:F:2014:223).
(
9
)	2014. szeptember 25‑i ítélet (F‑101/13, EU:F:2014:223, 24. és 25. pont).
(
10
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
11
)	2014. szeptember 25‑iOsorio és társai kontra EKSZ ítélet (F‑101/13, EU:F:2014:223, 25. pont).
(
12
)	Az a tény, hogy a személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. cikke előírja e melléklet hatálya kiterjesztésének lehetőségét, annak okát is magyarázza, hogy a kinevezésre jogosult hatóság miért köteles az általános végrehajtási rendelkezések elfogadására az e rendelkezés alapján elfogadott határozat hozatalát megelőzően. E melléklet hatályának az Unióban akár csak határozott időre beosztott tisztviselőkre történő kiterjesztése ugyanis ellentétes lehet a személyzeti szabályzat X. mellékletének céljával és sértheti az egyenlő bánásmód elvét. Lásd ebben az értelemben: 1997. május 29‑iRijk kontra Bizottság ítélet (C‑153/96 P, EU:C:1997:268, 28. és 29. pont).
(
13
)	Szemléltetésképp lásd a személyzeti szabályzat VII. melléklete 9. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését és e melléklet 13a. cikkét, valamint a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének második albekezdését.
(
14
)	Lásd a személyzeti szabályzat 27. cikkének második bekezdését és a személyzeti szabályzat 45a. cikkének (5) bekezdését, valamint a személyzeti szabályzat IX. melléklete 2. cikkének (3) bekezdését.
(
15
)	Lásd a 13. lábjegyzetet.
(
16
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, 24. és 25. pont).
(
17
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, 24. és 25. pont).
(
18
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
19
)	2018. október 25‑i ítélet (T‑729/16, EU:T:2018:721, 160–165. pont).
(
20
)	2018. október 25‑i ítélet T‑729/16, EU:T:2018:721, 166–170. pont).
(
21
)	2016. március 17‑i ítélet (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
22
)	2018. október 25‑i ítélet (T‑729/16, EU:T:2018:721).