Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 5.(1)
C‑507/24. P. sz. ügy
YS
kontra
az Európai Unió Tanácsa,
Európai Bizottság
„ Fellebbezés – Intézményi jog – Az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés – (EU) 2017/1939 rendelet – Az Európai Ügyészség európai ügyészeinek kinevezése – A Görög Köztársaság által jelölt egyik személy kinevezése – Az európai ügyészek kinevezésére alkalmazandó szabályok állítólagos megsértése – Megsemmisítés iránti kereset – A kinevezés jogszerűségének felülvizsgálata ”
1.        A Tanács az (EU) 2023/1335 határozattal(2) kinevezte az Európai Ügyészség öt „európai ügyészét” (a továbbiakban: európai ügyészek), köztük a Görögország által javasolt jelöltet.
2.        A 2023/1335 határozattal(3) szemben megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez(4) egy görög bíró, akit a nemzeti szakaszban nem nyilvánítottak jelöltnek.
3.        A Törvényszék a 2024. május 8‑i végzésében (a továbbiakban: a megtámadott végzés) azt állapította meg, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a 2023/1335 határozat érvényességének elbírálására, amennyiben annak állítólagos jogellenessége kizárólag a nemzeti bíróságok által értékelhető nemzeti aktus – mint az európai ügyészi tisztségre jelöltekre vonatkozó javaslat – jogellenességéből fakad.
4.        YS fellebbezett a Törvényszék által hozott végzéssel szemben. Fellebbezése lehetőséget nyújt a Bíróság számára az (EU) 2017/1939 rendeletben(5) meghatározott, az európai ügyészek kinevezési eljárásába illeszkedő nemzeti és uniós aktusokra vonatkozó bírósági felülvizsgálati hatáskörök megosztásának elemzésére.
I.      A jogvita előzményei
5.        A jogvita tényállását a megtámadott végzés 2‑12. pontja fejti ki, és a következőképpen foglalható össze:
–        A görög hatóságok 2022. szeptember 27‑én pályázatot hirdettek ügyészek számára a 2023. július 29‑től kezdődően betöltendő európai ügyészi tisztségre három jelölt kijelölése céljából.
–        YS 2022. október 17‑én benyújtotta jelentkezését a görög hatóságokhoz.
–        2022. december 20‑i határozatával az Anotato Dikastiko Symvoulio Politikis kai Poinikis Dikaiosynis (a polgári és büntető igazságszolgáltatás legfőbb bírói tanácsa, Görögország; a továbbiakban: legfőbb bírói tanács) elutasította YS jelentkezését, mert nem felelt meg a 4786/2021. sz. nemzeti törvényben előírt követelménynek, lévén nem ügyész, hanem bíró jogállású személy.
–        A legfőbb bírói tanács ugyanezen határozatban a Görög Köztársaság képviseletében három jelentkezőt jelölt az európai ügyész tisztségre.
–        2023. március 22‑én YS megtámadta a legfőbb bírói tanács határozatát a Symvoulio tis Epikrateias (államtanács, Görögország) előtt.(6)
–        A nemzeti hatóságok által előterjesztett jelölésekre figyelemmel a 2017/1939 rendelet 14. cikke (3) bekezdésében meghatározott, kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület(7) indokolással ellátott véleményt és rangsorolást készített a nemzeti hatóságok által jelölt valamennyi személyről, és e véleményeket továbbította a Tanácsnak.
–        A kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület javaslatának kézhezvételét követően a Tanács elfogadta a 2023/1335 határozatot.
II.    A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
6.        YS a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti keresetében a következőket kérte:
–        semmisítse meg a 2023/1335 határozatot teljes egészében, vagy legalább a görög jelölt európai ügyészi kinevezéséről szóló részében;
–        állapítsa meg és „semmisítse meg” a Bizottság mulasztását, amennyiben a Bizottság jogellenesen tartózkodott a görög hatóságok által az Európai Ügyészségre jelölt személyekre tett javaslat megvizsgálásától.
–        a Tanácsot és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
7.        Mind a Tanács, mind a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást emelt YS keresetével szemben.
8.        A Törvényszék a megtámadott végzésben kijelentette, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a jelöltekről a nemzeti hatóságok által a Tanács elé terjesztett javaslat törvényességének elbírálására.(8)
9.        A Törvényszék a megtámadott végzés következő pontjaiban indokolta a megállapításait:
–        A végzés 37. pontjában a Berlusconi és Fininvest ítélet 45. és 46. pontját ismertette.(9)
–        A 38. pontban megállapította, hogy a 2017/1939 rendelet 16. cikke (2) bekezdésének rendelkezései meghatározzák a Tanács mérlegelési jogkörét az Európai Ügyészségre szóló, a tagállamok által benyújtott jelentkezésekkel kapcsolatban, amely jogkör kizárólag annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy a javasolt jelöltek teljesítik‑e az európai ügyész feladatainak ellátásához szükséges feltételeket. Ezzel szemben a Tanács nem rendelkezik semmilyen jogkörrel a nemzeti eljárás során elutasított jelölésekkel kapcsolatban az elutasítás indokainak vizsgálatára.
–        A 39. pontban kijelentette, hogy a nemzeti hatóságok és az uniós intézmények között a 2017/1939 rendelet rendelkezései által érintett területen való hatáskörmegosztásból az következik, hogy a nemzeti hatóság által az Európai Ügyészségbe való kinevezésre jelentkezők kijelöléséről elfogadott aktus köti a Tanácsot, és meghatározza a Tanács határozatának feltételeit, amennyiben annak határozata az érintett tagállamok által előterjesztetteken kívül nem vonatkozhat más jelentkezésekre.
–        A 40. pontban a fentiekből azon következtetést vonta le, hogy a Törvényszéknek nem feladata a legfőbb bírói tanács YS jelentkezését elutasító határozatának állítólagos jogellenességére vonatkozó érv vizsgálata, amelynek felülvizsgálata az ugyanezen végzés 37. pontjában említett feltételek mellett a nemzeti bíróságokra tartozik.
–        A 41. pontban megállapította, hogy YS nem terjesztett elő a 2023/1335 határozat jogellenességét megalapozó más érvet, ezért a megsemmisítés iránti kérelmeit elfogadhatatlannak kell tekinteni.
10.      Másodlagosan, a Törvényszék értelmezésében YS nem tudta bizonyítani a 2023/1335 határozat megtámadásához fűződő tényleges, illetve egyértelmű érdekét. YS számára az e határozat megtámadására vonatkozó jogosultság egy olyan jövőbeli és bizonytalan ténytől függött, mint a jelentkezését elutasító nemzeti határozat előzetes megsemmisítése.(10)
III. Fellebbezés és a Bíróság előtti eljárás
11.      YS fellebbezése 2024. július 18‑án érkezett a Bírósághoz.
12.      Fellebbezésében YS a következőket kéri a Bíróságtól:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést;
–        a megtámadott végzés hatályon kívül helyezését követően semmisítse meg a 2023/1335 határozatot teljes egészében, vagy legalább a Görögország által javasolt jelöltet kinevező és a felperes európai ügyészi pályázatát elutasító részében;
–        a Tanácsot és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
13.      A fellebbezés két jogalapon alapul:
–        a Törvényszék hatáskörének hiányával kapcsolatos téves jogalkalmazás.
–        a 2023/1335 határozat megtámadására vonatkozó jogosultság hiányával kapcsolatos téves jogalkalmazás.
14.      A Tanács és a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és YS‑t kötelezze a költségek viselésére.
IV.    Értékelés
A.      A fellebbezés elfogadhatósága
1.      Érvelés
15.      A Tanács ugyan formálisan nem hivatkozik YS fellebbezésének elfogadhatatlanságára, ám fenntartja, hogy e fellebbezés csupán megismétli, illetve szó szerint átveszi az első fokon előadott érveket. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a fellebbezés tehát elfogadhatatlan.
16.      YS válaszában azzal érvelt, hogy a Tanács kifogása nyilvánvalóan megalapozatlan, mivel a fellebbezés gondos olvasatából kiderül, hogy érvei a Törvényszék által elkövetett téves jogalkalmazás orvoslására irányulnak.
2.      Értékelés
17.      A fellebbezésben pontosan meg kell jelölni annak az ítéletnek a vitatott részeit, amelynek a hatályon kívül helyezését kérik, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket.(11)
18.      E követelménynek nem felelnek meg a fellebbezés azon elemei, amelyek nem tartalmaznak kifejezetten a megtámadott határozatban foglalt téves jogalkalmazás beazonosítására irányuló érveket, és csupán a Törvényszék előtt már előadott érvek megismétlésére szorítkoznak, és ezen elemeket, mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.(12)
19.      Viszont ha a felperes az uniós jognak a Törvényszék általi értelmezését vagy alkalmazását kifogásolja, az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik. Ha a felperes a Törvényszék előtt már felhasznált jogalapokra és érvekre tudná csak alapítani fellebbezését, a fellebbezési eljárás részben értelmét vesztené.(13)
20.      A jelen fellebbezés keretében YS nyíltan és részletesen vitatja a Törvényszéket a megtámadott végzés meghozatalára vezető érveket. Ezen érveket YS azon állítások vonatkozásában bírálja, hogy egyfelől a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel a jelöltekről a nemzeti hatóságok által a Tanács elé terjesztett javaslat jogszerűségének elbírálására, másrészt pedig, hogy YS nem jogosult a 2023/1335 határozat megtámadására.
21.      Következésképpen a fellebbezés álláspontom szerint elfogadható.
B.      Az ügy érdeméről
1.      Az első fellebbezési jogalap
22.      YS azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben úgy ítélte meg, hogy a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel a jelöltekről a nemzeti hatóságok által a Tanács elé terjesztett javaslat jogszerűségének elbírálására.
a)      A felek érvelése
23.      YS azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a Berlusconi és Fininvest ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot.
24.      Ezen ítélkezési gyakorlat alapján attól függ a hatáskörrel rendelkező bíróság meghatározása az európai ügyészi tisztségre jelentkező személyek valamely tagállam általi jelölése jogszerűségének felülvizsgálata tekintetében, hogy az uniós intézmények elegendő mérlegelési jogkörrel rendelkeznek‑e a kérdéses nemzeti aktus értékeléséhez.
25.      Így, ha a nemzeti aktus köti az Unió intézményeit, a nemzeti bíróságok rendelkeznek hatáskörrel. Ellenkező esetben a nemzeti aktus előkészítő jellegűnek minősül, és annak esetleges felülvizsgálata az uniós bíróság hatáskörébe tartozik a Tanács érdemi aktusa jogszerűségének ellenőrzése keretében.(14)
26.      YS álláspontja szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Tanácsot köti a nemzeti javaslat. Egyfelől azért, mert elképzelhetetlen, hogy a Tanács ne utasíthatna el egy nyilvánvalóan jogellenes javaslatot és ne kérhetné új jelentkezések előterjesztését. Másrészt azért, mert abszurd lenne megakadályozni a Tanácsot a javaslat jogszerűségének felülvizsgálatában, miközben a Tanács – miként a Törvényszék is elismerte – széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a jelölt személyek érdemeinek értékelése és összehasonlítása terén.(15)
27.      YS szerint e körülmény a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület széles hatásköreivel együttvéve azt feltételezi, hogy az uniós intézmények annyira tevékenyen részt vesznek az eljárásban, hogy nem maradhatnak közömbösek az uniós jog olyan kirívó megsértésével szemben, mint a jogszerűség elvét sértő nemzeti eljárás keretében kiválasztott jelentkezők előterjesztése.
28.      A Tanács és a Bizottság érvelése szerint a Törvényszék nem követte el az állítólagos téves jogalkalmazást, mindössze helyesen alkalmazta a Berlusconi és Fininvest ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot.
b)      Elemzés
1)      Az európai ügyészek kinevezési eljárása
29.      A 2017/1939 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése értelmében az európai ügyészek kinevezési eljárása azzal kezdődik, hogy minden tagállam három személyt jelöl:
–        akik az adott tagállam ügyészi vagy bírói karának aktív tagjai;
–        akiknek a függetlenségéhez nem férhet kétség; és
–        akik rendelkeznek a magas szintű ügyészi vagy bírói tisztségbe történő kinevezéshez – a saját tagállamukban – szükséges képesítéssel, és akik a nemzeti jogrendszereket, a pénzügyi nyomozásokat és a büntetőügyekben folytatott nemzetközi igazságügyi együttműködést illetően releváns gyakorlati tapasztalatra tettek szert.
30.      Az e követelményeknek való megfelelést a 2017/1939 rendelet 16. cikkének (2) bekezdése értelmében az ugyanezen rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében említett kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület indokolással ellátott véleménye révén kell ellenőrizni.(16)
31.      A kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület indokolással ellátott véleményének kézhezvételét követően a Tanács kiválasztja és kinevezi a jelöltek egyikét az adott tagállam európai ügyészévé, a 2017/1939 rendelet 16. cikkének (2) bekezdésében foglaltak szerint.
32.      Amennyiben a testület azt állapítja meg, hogy egy adott jelölt nem teljesíti az európai ügyész feladatainak ellátásához szükséges feltételeket, akkor ez a véleménye kötelező erővel bír a Tanácsra nézve.
33.      E rendelkezések szövegéből kitűnik, hogy az európai ügyészek kinevezési eljárása három szakaszból áll:
–        Az első – szigorúan nemzeti – szakaszban mindegyik tagállam három jelöltet javasol.
–        A második szakaszban az (EU) 2017/1939 rendelettel létrehozott kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület indokolással ellátott véleményt ad ki a javasolt jelöltek alkalmasságáról.
–        A harmadik és egyben utolsó szakaszban a Tanács kinevezi a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület által alkalmasnak ítélt jelöltek egyikét.
34.      Ez tehát egy összetett eljárás, amelyben az egyik uniós intézmény kizárólagos döntéshozatali hatáskörének gyakorlása (az európai ügyészek kinevezése) megköveteli a tagállamokra az uniós jog által szintén kizárólagos jelleggel ruházott jelölési hatáskör előzetes gyakorlását (az európai ügyész tisztségére jelölt személyek előterjesztése).
2)      Az összetett eljárásba illeszkedő aktusok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörök megosztása
35.      A Bíróság a Berlusconi és Fininvest ítéletben a következő ítélkezési gyakorlatot állapította meg:
–        „[A] nemzeti hatóság olyan aktusa, amely valamely uniós határozathozatali eljárás részét képezi, nem tartozik az uniós bíróság kizárólagos hatáskörébe, ha a nemzeti hatóságok és az uniós intézmények között az adott területen érvényesülő hatáskörmegosztásból az következik, hogy a nemzeti hatóság által hozott aktus egy olyan uniós aktus elfogadására vonatkozó eljárás szükséges szakaszát képezi, amelyben az uniós intézményeknek csak korlátozott mérlegelési mozgásterük van, vagy azzal nem is rendelkeznek, amennyiben a nemzeti aktus köti az uniós intézményt.”(17)
–        „Így a nemzeti bíróságokra hárul az ilyen nemzeti jogi aktust esetlegesen érintő szabálytalanságok elbírálása, adott esetben a Bíróság előtt előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezve, a felülvizsgálat ugyanolyan feltételei mellett, mint amelyek az ugyanezen nemzeti hatóság által hozott bármely végleges aktusra irányadók, amely harmadik személyeket sérthet, továbbá a hatékony bírói jogvédelem elve alapján kötelesek elfogadhatónak tekinteni az e célból benyújtott keresetet még akkor is, ha a belső eljárásjogi szabályok ezt hasonló esetben nem írják elő.”(18)
36.      A nemzeti és uniós hatóságok részvételével zajló összetett eljárásokban előfordulhat, hogy a nemzeti hatóság saját, különös és kizárólagos döntéshozatali hatáskörrel rendelkezik, amely esetben kizárólag a nemzeti bíróságok rendelkeznek hatáskörrel e hatóság aktusai jogszerűségének felülvizsgálatára.(19)
37.      A bankunió keretében lévő összetett eljárásoktól eltérően (amelyekben a nemzeti szakasz csupán a döntéshozatali hatáskört az uniós intézménynél vagy szervnél összpontosító európai szakasz előkészítésére szolgál),(20) az európai ügyészek kinevezésére irányuló eljárás nemzeti szakasza önálló érdemi szakasz, mivel a nemzeti hatóságok kötelező erejű határozatokat hoznak, az alább kifejtettek szerint. E határozatokat kizárólag a nemzeti bíróságok vizsgálhatják felül.
3)      A felülvizsgálati hatáskör a jelen ügyben
38.      A Törvényszék azon előfeltevésből indul ki, hogy kötelező erővel bír a Tanácsra nézve a nemzeti hatóság aktusa, amellyel kijelöli az európai ügyészi kinevezésre jelentkezőket, és ezen aktus meghatározza a Tanács határozatában foglaltakat, amennyiben nem vonatkozhat a tagállamok által előterjesztetteken kívül más jelentkezésekre.(21)
39.      YS ezzel szemben úgy véli, hogy a nemzeti javaslat széles mérlegelési jogkört enged a Tanácsnak a javasolt jelentkezők alkalmasságának ellenőrzésében, és így szükségszerűen a nemzeti kiválasztási eljárás jogszerűségének felülvizsgálatában.(22)
40.      Álláspontom szerint a Bizottság helyesen állítja, hogy a fellebbező helytelenül értelmezte a megtámadott végzés 39. pontját.
41.      Valójában az európai ügyészi kinevezésre három jelentkezőt javasló nemzeti aktus olyan értelemben nem bír kötelező erővel az Unióra nézve, hogy feltétlenül ki kellene neveznie az egyik javasolt jelöltet, csak olyan értelemben kötelező, hogy a Tanács nem nevezhet ki a javaslatban nem szereplő jelöltet.
42.      Ennek bizonyítéka, hogy ha a Tanács elutasítja az összes jelentkezőt, (kizárólag) a tagállam feladata egy új javaslat benyújtása.(23)
43.      Az uniós intézmények teljes szabadsággal rendelkeznek a jelentkezők érdemeinek értékelésében, és ilyen értelemben a nemzeti javaslathoz nem kötöttek. Azonban ezen intézményeket bármiféle eltérési lehetőség nélkül köti a tagállam azon határozata, hogy a Tanács által kinevezhető jelöltek körét a három javasolt jelöltre korlátozza. E nemzeti javaslattételi aktus a Tanács határozathozatalára vonatkozó kötelező összefüggés behatárolásával nem hagy teret a mérlegelésre (vagyis kötelező erővel bír) az uniós intézmény számára.
44.      Más szóval, a Tanács szabadon elutasíthatja a nemzeti javaslatot, ám azt nem válthatja fel más javaslattal, illetve nem módosíthatja. A Tanács nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy jelentkezőket javasoljon, szigorúan csak arra jogosult, hogy a tagállam által javasolt jelöltek közül egyet kinevezzen.
45.      A jelentkezőkre vonatkozó javaslat aktusa (amely a már említettek szerint kötelező erővel bír a Tanácsra nézve) csak a nemzeti bíróságok általi felülvizsgálat tárgyát képezheti. Ezzel szemben az uniós bíróság feladata felülvizsgálni a tagállam részéről javasolt egyik jelölt Tanács általi kinevezésének érvényességét.
46.      A Törvényszék ezért nem végzett téves jogalkalmazást, amikor megállapította a hatásköre hiányát a jelöltekről a görög hatóságok által a Tanácsnak benyújtott javaslat jogszerűségének megítélésére, mivel e tekintetben a görög bíróságok rendelkeznek hatáskörrel.
47.      YS kitartott amellett, hogy a Tanácsot nem kötheti egy kirívóan jogellenes eljárásból eredően kidolgozott javaslat. YS az érvelését olyan példákkal szemlélteti, amelyek szélsőséges jellegét maga is elismeri.(24)
48.      YS ezen érvelése a jelen ügynek nem megfelelő hipotetikus helyzeteket(25) mutat be, ezért nem befolyásolhatják a Törvényszék által figyelembe vett tényekre korlátozott fellebbezés kimenetelét.
49.      Amennyiben a Bíróság szükségesnek ítéli a határozathozatalt YS ezen érvéről – annak hipotetikus jellege dacára –, véleményem szerint el kell utasítania azt.
50.      Ténylegesen, ha egy tagállam nyílt kiválasztási eljárást szervez – amire a 2017/1939 rendelet értelmében nem köteles – az eljárást az uniós jognak megfelelő módon kell kialakítania:
–        Először is, az eljárásnak igazodnia kell a 2017/1939 rendelethez, vagyis úgy kell megtervezni, hogy lehetővé tegye az említett rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeknek megfelelő jelöltek kiválasztását.
–        Másodszor, és általános jelleggel, az eljárásnak tiszteletben kell tartania az uniós jog alapelveit és szabályait; különösen a hátrányos megkülönböztetés tilalmát.
51.      Márpedig a jelen fellebbezés tárgya ettől eltérő kérdésre vonatkozik, és önmagában a 2023/1335 határozat érvényességére korlátozódik. E kérdést nem lehet megegyezőnek tekinteni annak tisztázásával, hogy ki a felelős az uniós jog betartásának biztosításáért az európai ügyészek tisztségére jelentkezőkkel kapcsolatos nemzeti javaslattal kapcsolatban.
52.      Természetesen e javaslat jogszerűségének felülvizsgálata nem tartozik a Tanács hatáskörébe, ahogyan azt YS állítja, sem pedig az uniós bírók hatáskörébe, mivel a Berlusconi és Fininvest ítéletben összefoglalt ítélkezési gyakorlat a nemzeti bíróságokra ruházza a nemzeti aktusok jogszerűségének felülvizsgálatát – miként az ilyen esetek vonatkozásában fentebb kifejtettem.
53.      Megerősíti az eddigi megállapításokat a Bíróság által a jelen ügyhöz hasonló esetben, a Törvényszék bíráinak kinevezési eljárásába illeszkedő aktusok felülvizsgálata kapcsán hozott ítélet. A 2024. július 29‑i Valančius ítéletről(26) van szó.
54.      A Törvényszék valamely bírájának kinevezésére irányuló eljárása három szakaszból áll, amelyek közül a jelen fellebbezés szempontjából az első és a második szakasz meghatározó:
–        Az első szakaszban a tagállam kormánya jelöltet állít a tisztségre, és e jelölést eljuttatja a Tanács Főtitkárságához.
–        A második szakaszban az EUMSZ 255. cikkben említett bizottság véleményt nyilvánít arról, hogy e jelölt az EUMSZ 254. cikk második bekezdésében előírt követelményekre tekintettel alkalmas‑e a bírói feladatoknak a Törvényszéken történő ellátására.
55.      A Bíróság – távolról sem megkérdőjelezve a nemzeti bíróságok hatáskörét a Törvényszék bírói tisztségére szóló jelöltállításra vonatkozó (az eljárás első szakaszában a nemzeti hatóságok által elfogadott) javaslat(27) jogszerűségének felülvizsgálatára – az előterjesztő bíróság rendelkezésére bocsátotta az előzetes döntéshozatal iránti kérelmének alapjául szolgáló uniós rendelkezések értelmezését.
56.      A Bíróság álláspontja szerint a nemzeti bíróság feladata az eljárás első szakaszában a nemzeti hatóságok által a Törvényszék bírói tisztségére pályázó személy jelölése jogszerűségének felülvizsgálata, amely bíróságnak a jogszerűséget a kinevezési eljárást szabályozó uniós „rendelkezésekben előírt követelményekre tekintettel” kell ellenőriznie.(28)
57.      Végeredményben a Tanács nem köteles mindenáron elfogadni az uniós jogot sértő eljárás eredményeként született javaslatot. Épp ellenkezőleg, a Tanács támaszkodhat biztosítékként az e javaslat jogszerűségének felülvizsgálatára, amely jogszerűséget adott esetben a nemzeti bíróságok ellenőriznek.
58.      Természetesen a Tanács elé kerülhetnek olyan javaslatok, amelyek kidolgozását azért nem tárgyalta egy nemzeti bíróság, mert nem került sor felülvizsgálható nyilvános kiválasztási eljárásra, vagy pedig azért, mert e javaslatokat senki sem támadta meg. Az első esetben a felülvizsgálatnak nincs tárgya (még a Tanács számára sem); a második esetben a közhatalmi szervek aktusaiban foglalt jogszerűségi vélelem érvényesül, amelyeket ‑ bár bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik ‑ nem támadtak meg.(29)
59.      Mint már rámutattam, a jelen ügyben a nemzeti bíróságok előtt eljárás folyik a legfőbb bírói tanács által tett javaslat jogszerűségével kapcsolatban. Ezen eljárásban meghatározható, hogy az európai ügyészi tisztségre jelentkezők kiválasztására vonatkozó görög eljárásnak lehetővé kellett‑e volna tennie a bírák, és nem csak az ügyészi kar tagjainak jelentkezését.
2.      A második fellebbezési jogalap
60.      A második fellebbezési jogalap azt rója fel a Törvényszéknek, hogy téves jogalkalmazást követett el azon megállapítás révén, hogy YS‑nek a 2023/1335 határozat megtámadásához nem fűződött tényleges és egyértelmű érdeke.
61.      Amennyiben álláspontom szerint az első fellebbezési jogalapot el kell utasítani, a második jogalapot nem szükséges vizsgálni.
62.      Valójában, ha a Bíróság megerősíti, hogy a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel a fellebbező kérelmeinek elbírálására, e megállapítás kizárná a fellebbezés bármely más jogalapjának elemzését.
63.      A második fellebbezési jogalappal mindazonáltal foglalkozom arra az esetre, ha a Bíróság helyt adna az első jogalapnak.
a)      A felek érvelése
64.      YS véleménye szerint:
–        Az első fellebbezési jogalap helyben hagyása azzal járna, hogy a Törvényszék hatáskörrel rendelkezne a 2023/1335 határozat „felülvizsgálatára”, ideértve „a legfőbb bírói tanács előkészítő aktusát/határozatát”. A Törvényszék által a legfőbb bírói tanács határozata jogellenességének esetleges megállapítása YS jelentkezése elutasításának megsemmisítéséhez vezetne.(30)
–        A 2023/1335 határozat megtámadására vonatkozó jogosultság függővé tétele attól, hogy a nemzeti bíróság előzetesen megsemmisítse YS jelentkezésének elutasítását, a hatékony jogorvoslathoz való jogától történő megfosztásával lenne egyenértékű, mivel a 2023/1335 határozattal szemben a Törvényszék előtti keresetindítás határideje lejárt volna a nemzeti bírósági eljárás befejezése előtt.
–        Fennáll annak a veszélye, hogy a legfőbb bírói tanács határozatával szemben benyújtott keresetet tárgyaló nemzeti bíróság nem terjeszt előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé.
–        A hatékony jogorvoslathoz való joga megsértését kártérítési kereset útján nem lehetne orvosolni.
65.      A Tanács és a Bizottság lényegében azzal érvel, hogy a Törvényszék helyesen alkalmazta a Bíróság ítélkezési gyakorlatát a megsemmisítés iránti kereset indítására vonatkozó jogosultság terén.
b)      Elemzés
66.      Mint már kifejtettem, a Törvényszék másodlagosan úgy vélte, hogy YS nem tudta bizonyítani a 2023/1335 határozat megtámadásához fűződő tényleges, illetve egyértelmű érdekét.
67.      A Törvényszék a saját korábbi ítélkezési gyakorlatára hivatkozással(31) emlékeztetett arra, hogy a természetes személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha e személynek érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Az ilyen jellegű érdek feltételezi, hogy ezen aktus megsemmisítése önmagában jogi következményekkel járhat, és hogy a kereset eredménye az azt benyújtó fél számára előnyt jelenthet.
68.      Ezen előfeltétel mellett a Törvényszék megállapította, hogy YS jogosultsága a 2023/1335 határozat megtámadására egy olyan jövőbeli és bizonytalan ténytől függ, mint a kiválasztási eljárás nemzeti szakaszában való részvételre szóló jelentkezését elutasító nemzeti határozat előzetes megsemmisítése. E határozat elbírálása folyamatban volt egy nemzeti bíróság előtt, amely még nem határozott.
69.      Úgy vélem, hogy e megközelítés helytelen. Álláspontom szerint YS jogosultsággal rendelkezett a 2023/1335 határozat megtámadására, mivel részt kívánt venni az e határozathoz vezető eljárásban, és érdeke fűződött a határozat semmisségének megállapításához.
70.      A 2023/1335 határozat semmisségének megállapítása előnyhöz juttathatja YS‑t (részvétel egy új kiválasztási eljárásban), amennyiben a Törvényszék elfogadja YS érveit a Tanács a legfőbb bírói tanács határozatának felülvizsgálatára vonatkozó kötelezettsége tárgyában.
71.      Másszóval, ha a Bíróság elfogadná (quod non), hogy a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik a kiválasztási eljárás nemzeti szakasza jogszerűségének, és következésképpen (járulékos jelleggel) a legfőbb bírói tanács határozatának elbírálására, kevéssé tartom vitathatónak YS jogosultságát a 2023/1335 határozat megtámadására.
72.      Valójában a Törvényszék azon esetleges megállapítása, hogy a legfőbb bírói tanács határozata nem felelt meg a 2017/1939 rendelet 16. cikke (1) bekezdésének (amely szerint az európai ügyészi tisztségre jelentkezőknek az ügyészi vagy a bírói kar aktív tagjainak kell lenniük), a nemzeti eljárás újbóli megnyitását vonná maga után olyan feltételek mellett, amelyek legalábbis lehetővé teszik YS számára a jelentkezése benyújtását. Ilyen esetben az eljárás nemzeti szakaszában elutasított jelölt jogosultsággal rendelkezik az eljárást összességében lezáró végső határozat (azaz a 2023/1335 határozat) megtámadására.
C.      A költségekről
73.      A Bíróság eljárási szabályzatának 184. cikke értelmében és a Tanács és a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell YS‑t a költségek viselésére.
V.      Végkövetkeztetés
74.      A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy:
–        utasítsa el a fellebbezést;
–        YS‑t kötelezze a költségek viselésére.
1      Eredeti nyelv: spanyol.
2      Az Európai Ügyészség európai ügyészeinek kinevezéséről szóló, 2023. június 27‑i tanácsi határozat (HL 2023. L 166., 116. o.).
3      A megsemmisítés iránti kereset egyúttal azon megállapítás ellen is irányult, hogy a Bizottság jogellenesen tartózkodott a Görög Köztársasággal szemben a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindításától. A fellebbezés tárgyát csak a végzésnek a 2023/1335 határozat megsemmisítése iránti keresetben hivatkozott része képezi. A fellebbezés tehát nem irányul az EUMSZ 265. cikke alapján benyújtott mulasztás megállapítása iránti kereset elfogadhatatlansága ellen.
4      YS kontra Tanács és Bizottság ügy (T‑411/23, EU:T:2024:310).
5      Az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről szóló, 2017. október 12‑i tanácsi rendelet (HL 2017. L 283., 1. o.).
6      E megtámadás eredménye 2024. május 8‑án (amely napon a Törvényszék meghozta a megtámadott végzést) még nem volt ismert (megtámadott végzés, 44. pont).
7      Amelyet az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről szóló, (EU) 2017/1939 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület működési szabályzatáról szóló, 2018. július 13‑i (EU) 2018/1696 tanácsi végrehajtási határozat (HL 2018. L 282., 8. o.) szabályoz.
8      Továbbá a Törvényszék elfogadhatatlannak nyilvánította az annak megállapítására irányuló kérelmet, hogy a Bizottság jogellenes mulasztást követett el azáltal, hogy nem indított kötelezettségszegési eljárást a Görög Köztársasággal szemben (a megtámadott végzés 25‑32. pontja). YS a megtámadott végzés e részével szemben nem fellebbezett.
9      2018. december 19‑i Berlusconi és Fininvest ítélet (C‑219/17, EU:C:2018:1023; a továbbiakban: Berlusconi és Fininvest ítélet).
10      A megtámadott végzés 42‑46. pontja.
11      2019. január 23‑i Deza kontra ECHA ítélet (C‑419/17 P, EU:C:2019:52), 93. pont. Ezen ítélkezési gyakorlat jogi alapja az EUMSZ 256. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében, az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58. cikkének első albekezdésében, valamint a Bíróság eljárási szabályzatának 168. cikke (1) bekezdésének d) pontjában és 169. cikke (2) bekezdésében található.
12      2000. július 4‑i Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet (C‑352/98 P, EU:C:2000:361), 35. pont; 2019. szeptember 19‑i Renew Consorzio Energie Rinnovabili kontra Bizottság és Olaszország végzés (C‑325/19 P, EU:C:2019:768), 20. pont.
13      2005. július 7‑i Le Pen kontra Parlament ítélet (C‑208/03 P, EU:C:2005:429), 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
14      A fellebbezés 21. pontja.
15      A fellebbezés 28. pontja, hivatkozással a Törvényszék 2022. január 12‑i Verelst kontra Tanács ítéletének (T-647/20, EU:T:2022:5) 122. pontjára.
16      E testület működését a 2018/1696 végrehajtási határozat melléklete szabályozza. E melléklet VI. szakaszának 2. pontja szerint a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület a jelöltek jelentkezéseit az (EU) 2017/1939 rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében meghatározott követelményekre tekintettel bírálja el. A jelentkezések elbírálása és a jelöltek meghallgatása során tett megállapításai alapján a testület indokolással ellátott véleményt fogalmaz meg a jelölteknek az európai ügyészek feladatainak ellátásához szükséges képesítéséről, és kifejezetten állást foglal abban a kérdésben, hogy a jelölt megfelel‑e az (EU) 2017/1939 rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeknek (VII. szakasz, 2. pont, első albekezdés). Ha a jelöltek nem felelnek meg e feltételeknek, a testületnek az érintett tagállamoktól megfelelő számú új személy jelölését kell kérnie (VII. szakasz, 2. pont, második albekezdés). Végül a testület a jelölteket képesítésük és tapasztalatuk szerint rangsorolja, tükrözve a testület preferenciájának sorrendjét, amelynek követése nem kötelező (VII. szakasz, 2. pont, harmadik albekezdés).
17      Berlusconi és Fininvest ítélet, 45. pont.
18      Berlusconi és Fininvest ítélet, 46. pont.
19      2020. január 29‑i GAEC Jeanningros ítélet (C‑785/18, EU:C:2020:46), 25. pont: „figyelemmel arra a döntési jogkörre, amely ily módon a hatáskörmegosztás ezen rendszerében [az oltalom alatt álló eredetmegjelölések bejegyzésére irányuló eljárás keretében] a nemzeti hatóságokat megilleti, kizárólag a nemzeti bíróságok feladata az e hatóságok által hozott olyan jogi aktusok jogszerűségének elbírálása, mint például az elnevezések bejegyzése iránti kérelmekkel kapcsolatos jogi aktusok, amelyek elengedhetetlen szakaszát képezik az uniós jogi aktusok elfogadási eljárásának, hiszen az uniós intézmények ezen aktusok tekintetében csupán korlátozott vagy nem létező értékelési mozgástérrel rendelkeznek.”
20      Ennek keretében született meg a Berlusconi és Fininvest ítélet.
21      A megtámadott végzés 39. pontja.
22      A viszonválasz 6. pontja.
23      A 2018/1696 végrehajtási határozat melléklete VII. szakasza 2. pontjának második albekezdése.
24      Ilyen eset lenne, ha valamely tagállam „olyan személyekre szűkítené a javaslatát, akik azon túl, hogy birtokában vannak a szükséges ismereteknek, például kertészek is” (a fellebbezés 24. pontja); „csupán olyan jogászokat vagy ügyvédeket javasolna, akik nem tagjai az ügyészi vagy bírói karnak” (a fellebbezés 25. pontja); „nyilvános felhívást alkalmazna a jelölt kiválasztása céljából […]” (a válasz 4. pontja); vagy pedig végezetül nemi alapon hátrányosan megkülönböztető pályázati felhívást tenne közzé (uo.).
25      Az európai ügyészek kiválasztására vonatkozó görög eljárás (állítólagos) jogellenessége semmilyen módon nem kapcsolódik az YS által a fellebbezésében példázott körülményekhez. Egyetlen kertész jelentkezőt sem részesítettek előnyben, ügyvédek jelentkezését sem engedélyezték, a tisztségeket nem hirdették meg nyilvános felhívás keretében, és nincs bizonyíték bármely személy nemi alapon történő hátrányos megkülönböztetésére sem.
26      C‑119/23. sz. ügy (EU:C:2024:653); a továbbiakban: Valančius ítélet.
27      Valančius ítélet, 29. pont.
28      Valančius ítélet, 38. pont.
29      E feltételezések ismét a jelen fellebbezéshez nem kapcsolódó területre merészkednek.
30      A fellebbezés 41. pontja.
31      A megtámadott végzés 42. pontja a Törvényszék 2020. december 17‑i IM kontra EIB és EIF végzésének (T‑80/20, EU:T:2020:636) 30. és 31. pontjára utal, amelyek pedig a 2011. szeptember 13‑i Dredging International és Ondernemingen Jan de Nul kontra EMSA ítélet (T‑8/09, EU:T:2011:461) 134. és 135. pontjára hivatkoznak. Ez utóbbi ítélet 134. pontja így szól: „amennyiben az ajánlattevő ajánlatát a szerződés odaítélését megelőző eljárási szakaszban utasították el, és így a többi ajánlattal nem hasonlították össze, az érintett ajánlattevőnek a szerződést odaítélő határozat elleni eljáráshoz fűződő érdeke az ajánlatát elutasító határozat megsemmisítéséhez kötött. A szerződést odaítélő határozat megsemmisítése ugyanis – azáltal, hogy megsemmisítenek egy olyan összehasonlítást követően hozott határozatot, amelynek során ezen ajánlattevő ajánlatát helytelenül figyelmen kívül hagyták –, csak abban az esetben járhat jogi következményekkel, és válhat azon ajánlattevő javára, akinek az ajánlatát a szerződés odaítélését megelőző eljárási szakaszban elutasították, ha e korábbi elutasító határozatot is megsemmisítik.”