62011CC0245
VERICA TRSTENJAK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. június 27. (
1
)
C-245/11. sz. ügy
K
(Az Asylgerichtshof [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„A 343/2003/EK rendelet — Egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározása — A 3. cikk (2) bekezdése — Szuverenitási záradék — 15. cikk — Humanitárius záradék — A 343/2003 rendelet alapvető jogokkal összhangban történő értelmezése — Az Alapjogi Charta 4. cikke — A kínzás és az embertelen vagy megalázó bánásmód és büntetés tilalma — Az Alapjogi Charta 7. cikke — A magán- és a családi élet tiszteletben tartása”
I – Bevezetés
1.
Az osztrák Asylgerichtshof jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelme az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2003. február 18-i 343/2003/EK tanácsi rendelet (
2
) értelmezését érinti. Az első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt szeretné megtudni, hogy kötelezhető-e egy tagállam a 343/2003 rendelet 15. cikkében rögzített „humanitárius záradék” alkalmazásával arra, hogy egy menedékjog iránti kérelmet a főszabály szerint felelős tagállam megfelelő kérése nélkül e tagállam helyett megvizsgáljon, amennyiben segítségre szoruló családtagok az elsőként említett tagállamban a menedékkérő gondozására szorulnak. A második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerint keletkezhet-e az eredetileg nem felelős tagállam számára menedékjog iránti kérelem megvizsgálására vonatkozó felelősségvállalási kötelezettség, amennyiben más tagállamnak a rendeletből eredetileg következő felelőssége az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 3. vagy 8. cikkének, illetve az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Alapjogi Charta) 4. vagy 7. cikkének megsértését eredményezné. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy milyen módon kell ebben az összefüggésben az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatát figyelembe venni.
II – Jogi háttér
A – Az Alapjogi Charta
2.
Az Alapjogi Charta 4. cikke „A kínzás és az embertelen vagy megalázó bánásmód és büntetés tilalma” cím alatt a következőképpen rendelkezik:
„Senkit sem lehet kínzásnak, embertelen vagy megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni.”
3.
Az Alapjogi Charta 7. cikke „A magán- és a családi élet tiszteletben tartása” cím alatt a következőképpen rendelkezik:
„Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát és kapcsolattartását tiszteletben tartsák.”
B – A 343/2003 rendelet
4.
A 343/2003 rendelet 2. cikkének i) pontja a következőképpen szól:
„E rendelet alkalmazásában:
i)
»családtag«: amennyiben a család már a származási országban is létezett, a kérelmezőnek a tagállamok területén tartózkodó alábbi családtagjai:
i.
a menedékkérő házastársa vagy vele tartós, nem házastársi kapcsolatban élő élettársa, amennyiben az adott tagállam idegenrendészeti szabályai vagy gyakorlata a házasságot nem kötött párokat a házastársakhoz hasonló elbánásban részesíti;
ii.
az i. pontban említett pár vagy a kérelmező kiskorú gyermekei, feltéve hogy eltartottak, valamint nem házasok, és függetlenül attól, hogy házasságban vagy házasságon kívül születtek, vagy nemzeti jogszabályok értelmében örökbe fogadták őket;
iii.
az apa, anya vagy gondviselő, amennyiben a kérelmező vagy a menekült kiskorú és nem házas;”
5.
A 343/2003 rendelet 3. cikke előírja:
„(1)   A tagállamok megvizsgálják harmadik országok minden olyan állampolgárának kérelmét, aki egy tagállam határán vagy területén menedékjogot kér. A kérelmet az a tagállam köteles megvizsgálni, amely a III. fejezetben előírt feltételek szerint felelős.
(2)   Az (1) bekezdéstől eltérve minden tagállam megvizsgálhatja a harmadik ország állampolgára által hozzá benyújtott menedékjog iránti kérelmet akkor is, ha annak megvizsgálásáért az e rendeletben megállapított feltételek szerint nem felelős. Ez esetben ez a tagállam válik e rendelet értelmében felelős tagállammá, vállalva a felelősséggel együtt járó kötelezettségeket. Ez a tagállam szükség esetén tájékoztatja a korábbi felelős tagállamot, a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást lefolytató tagállamot, vagy azt a tagállamot, amelyet a kérelmező átvételével vagy visszavételével kapcsolatban kerestek meg.”
[…]”
6.
A 343/2003 rendelet 15. cikke szerint:
„(1)   Bármelyik tagállam, még akkor is, ha az e rendeletben megállapított feltételek szerint nem felelős, egyesítheti a családtagokat, valamint más eltartott hozzátartozókat különösen családi vagy kulturális megfontolásokon alapuló humanitárius okokból. Ebben az esetben egy másik tagállam kérésére az említett tagállam vizsgálja meg az érintett személy menedékjog iránti kérelmét. Az érintett személyeknek ehhez hozzá kell járulniuk.
(2)   Olyan esetekben, amikor az érintett személy terhesség vagy újszülött gondozása, súlyos betegség, súlyos fogyatékosság vagy előrehaladott kor miatt mások gondozására szorul, a tagállamok általában együtt tartják vagy egyesítik a menedékkérőt egy másik tagállam területén tartózkodó hozzátartozójával, feltéve hogy a családi kötelékek már a származási országban fennálltak.
[…]
(4)   Amennyiben az így megkeresett tagállam helyt ad a kérésnek, a kérelem megvizsgálásáért való felelősséget ráruházzák.
[…]”
III – A tényállás, a nemzeti bíróság előtti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
7.
Az alapügy felperese (a továbbiakban: felperes) az Oroszországi Föderáció csecsen nemzetiségű állampolgára, Fehéroroszországon keresztül jogellenesen lépett be Lengyelországba, és ott nyújtotta be menedékjog iránti első kérelmét. E tagállamot az eljárás befejezésének kivárása nélkül elhagyva jogellenesen Ausztriába utazott, ahol benyújtotta menedékjog iránti második kérelmét.
8.
A felperes egyik fia Ausztriában él feleségével és közös kiskorú gyermekeikkel.
9.
A feleség több évvel ezelőtt egy harmadik államban egy súlyos traumát élt át, és ezt elmondta a felperesnek is.
10.
A felperes az egyetlen olyan személy a családban, aki tudomással bír a traumáról, és jelenleg legközelebbi tanácsadója és bizalmasa a menyének.
11.
A menyet annak veszélye fenyegeti, hogy a trauma felfedése esetén a család becsületének vélt helyreállítása érdekében súlyosan bántalmaznák, vagy akár meg is ölnék.
12.
A meny tartós pszichiátriai és pszichoterápiás és orvosi kezelés alatt áll. Erős gyógyszerekkel és többszörös egészségügyi terhelés sújtja.
13.
Betegségei folytán a meny képtelen a háztartást vezetni és gyermekeinek gondozását ellátni, így az a veszély áll fenn, hogy gyermekvédelmi hatóság családon kívüli helyezi el a gyermekeket. A gyermekek családon kívüli elhelyezésétől azonban a hatóság a felperes érkezését követően ideiglenesen elállt.
14.
A felperes Ausztriába érkezését követően ideiglenesen a fia családjánál lakott. Jelenleg a felperes már nem lakik a menyével és unokáival közös háztartásban.
15.
A Bundesasylamt a felperes osztrák menedékjog iránti kérelmét Lengyelországnak mint felelős tagállamnak a felelősségére való hivatkozással elfogadhatatlanként elutasította. Lengyelország Ausztria megfelelő kérésére hozzájárult a felperes átvételéhez. A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás tárgya a felperesnek a menedékjog iránti kérelmét elutasító határozat ellen benyújtott keresete.
16.
Mivel a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak a 343/2003 rendelet 15. cikkének és 3. cikkének az alapügyhöz hasonló esetre történő alkalmazását illetően, az eljárást felfüggesztette, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
1.
Úgy kell-e értelmezni a 343/2003 rendelet 15. cikkét, hogy a menedékkérőre vonatkozó eljárás lefolytatásáért az ugyanezen rendelet 6–14. cikke szerinti rendelkezések alapján eredetileg nem felelős tagállam szükségszerűen felelőssé válik akkor, ha a menedékkérő – súlyos beteg és kulturális körülmények miatt veszélyeztetett – menye vagy a meny megbetegedése miatt gondozásra szoruló kiskorú unokák ott tartózkodnak, és a menedékkérő késznek mutatkozik és képes arra, hogy menyét vagy az unokákat gondozza? Abban az esetben is így van-e ez, ha nem áll rendelkezésre az eredetileg felelős tagállamnak a 343/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének második mondata szerinti kérelme?
2.
Úgy kell-e értelmezni a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdését, hogy az első kérdésben vázolt helyzet fennállása esetén az eredetileg nem felelős tagállam szükségszerűen felelőssé válik akkor, ha a 343/2003 rendelet rendelkezéseiből egyébként eredő felelősség sértené az EJEE 3. vagy 8. cikkét (az Alapjogi Charta 4. vagy 7. cikkét)? Ebben az esetben az EJEE 3. vagy 8. cikkének (az Alapjogi Charta 4. vagy 7. cikkének) közvetett értelmezése és alkalmazása során az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerintitől eltérő, mégpedig tágabb „embertelen bánásmód” vagy „család” fogalmat kell-e alkalmazni?
IV – A Bíróság előtti eljárás
17.
A 2011. május 20-i előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2011. május 23-án érkezett a Bíróság Hivatalához. Az írásbeli szakaszban a felperes, a Cseh Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, az Osztrák Köztársaság, a Magyar Köztársaság, az Olasz Köztársaság, a Francia Köztársaság, Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, valamint az Európai Bizottság nyújtott be észrevételeket. A 2012. május 8-i tárgyaláson a felperes, az Osztrák Köztársaság és a Bizottság vett részt.
V – A felek érvei
18.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre válaszolva a cseh és az osztrák kormány azt az álláspontot képviseli, hogy a 343/2003 rendelet nem alkalmazandó, amennyiben a menedékkérő már annak a tagállamnak a területén tartózkodik, amelyben a családtagjaival történő családegyesítést kéri, és ott menedékjog iránti kérelmet is benyújtott. A 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése ezzel szemben azokat az eseteket szabályozza, amelyekben a menedékkérő a rendelet III. fejezete szerint nem felelős tagállam területén tartózkodik. A jelen ügyben tehát kizárólag a rendelet 3. cikkének (2) bekezdése releváns. A francia, a magyar, a brit és az olasz kormány is kizárólag a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdését tartja alkalmazandónak az alapügyhöz hasonló esetben, indokolásként azonban a felelős tagállam átvételre vonatkozó kérésének hiányára támaszkodnak. A 343/2003 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének alkalmazása tekintetében a francia és a magyar kormány úgy véli, hogy jóllehet a 3. cikk (2) bekezdése szerint fennálló független felelősségvállalási jog főszabály szerint a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, az Alapjogi Charta vagy az EJEE megsértése esetén e független felelősségvállalási jog gyakorlására vonatkozó kötelezettség keletkezhet. A cseh, a brit és az olasz kormány álláspontja szerint a tagállamok azon mérlegelési jogköre, hogy a 343/2003 rendelet (3) cikkének (2) bekezdése szerint egy menedékjog iránti kérelem vizsgálatáért felelősséget vállaljanak, ezzel szemben nem tartozik az uniós jog hatálya alá. A cseh és a brit kormány mindazonáltal kiemeli, hogy az Európai Unió tagállamai mint az EJEE-ben részes államok kötelesek e nemzetközi szerződést betartani.
19.
A lengyel kormány, valamint a Bizottság és a felperes az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés megválaszolása során a 343/2003 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének az alapügyhöz hasonló esetre történő alkalmazhatóságából indul ki. Miközben a lengyel kormány az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megválaszolása során azt az álláspontot képviseli, hogy a tagállamok a számukra a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében biztosított mérlegelési jogkör keretében teljesen szabadon dönthetnek, a Bizottság és a felperes az alapvető jogok megsértése esetén lehetségesnek tartja az átvételi kötelezettséget.
VI – Jogi értékelés
20.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a kérdést előterjesztő bíróság a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében előírt „szuverenitási záradéknak” és az e rendelet 15. cikkében előírt „humanitárius záradéknak” az alapügyhöz hasonló esetben történő alkalmazásáról is tájékoztatást kér.
21.
A következőkben először a 343/2003 rendelet célkitűzéseire, valamint a 3. cikk (2) bekezdésének és a 15. cikknek a rendeletben elfoglalt helyére fogok kitérni. Ezt követően ennek alapján fogok az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdés konkrét megválaszolásával foglalkozni.
A – A 343/2003 rendelet célkitűzései, valamint a 3. cikk (2) bekezdésének és a 15. cikknek a 343/2003 rendeletben elfoglalt helye
1. A 343/2003 rendelet lényeges célkitűzései
22.
A 343/2003 rendelet az Európai Közösségek valamelyik tagállamában benyújtott menedékjog iránt kérelmek megvizsgálásáért felelős állam meghatározásáról szóló, 1990. június 15-én Dublinban aláírt egyezményt (
3
) (a továbbiakban: dublini egyezmény) váltotta fel.
23.
A 343/2003 rendelet lényeges célkitűzéseit a Bizottság már a 2001. július 26-i rendeletjavaslatában (
4
) részletesen kifejtette. E javaslat indokolásának 2.1. pontjában a „Célkitűzések” cím alatt egyrészt a menedékjog gyors, objektív szempontokon alapuló és az érintett számára igazságos, a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározásával kapcsolatos eljárás általi biztosítását, másrészt viszont a többszörösen, különböző tagállamokhoz benyújtott kérelmek benyújtásából eredő visszaélések megakadályozását veszik alapul.
24.
A Bizottság által megfogalmazott e lényeges célok aztán a 343/2003 rendeletben is kifejeződtek. A (3) és (4) preambulumbekezdés alapvető célkitűzésként említi a felelős tagállam rövid időn belüli meghatározását egy világos és alkalmazható módszer alapján, az eljáráshoz való hatékony hozzáférés garantálása érdekében. A 343/2003 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második mondata előírja azt az alapelvet, miszerint minden menedékjog iránti kérelmet egyetlen tagállam vizsgál meg. Ez egyrészt megakadályozza az úgynevezett refugees in orbit kialakulását, vagyis a menedékkérőknek az egyik tagállamból a másikba való továbbítását, és ennek megfelelően menedékjoguk tulajdonképpeni leértékelődését. Másrészt az úgynevezett asylum shoppingnak is véget vet azáltal, hogy kizárja az EU területén belüli ellenőrizetlen további migrációt vagy egymást követő menekültügyi eljárásokat. (
5
)
25.
A 343/2003 rendelet (6) preambulumbekezdésében azt hangsúlyozza továbbá, hogy a család egységét meg kell őrizni, amennyiben az összeegyeztethető a rendelet által követett egyéb célokkal. A (7) preambulumbekezdés azt a célt fogalmazza meg, hogy a tulajdonképpeni felelősségi feltételektől való eltéréssel egyetlen tagállam is együttesen elbírálhassa az ugyanazon család több tagja által benyújtott menedékjog iránti kérelmeket, hogy ilyen módon humanitárius okból lehetővé tegyék a családtagok együttélését.
26.
E körülmények alapján a 343/2003 rendelet III. fejezete – a rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerint – hierarchikusan strukturált felelősségi szabályok formájában rang szerint csökkenő sorrendben tagolt feltételeket tartalmaz a vizsgálatért felelős tagállam meghatározásához. A rendelet 6–8. cikkében e tekintetben elsődlegesen a család egységének megőrzése áll előtérben, és csak későbbi helyen, nevezetesen a rendelet 9–12. cikke jelöl meg olyan feltételeket, amelyek azzal a körülménnyel alapozzák meg valamely tagállam felelősségét, hogy az lehetővé tette a menedékkérő számára az Unió területére való belépést. A felelősségi feltételek e tagolásának célja egyrészt az, hogy elősegítse a felelős tagállam kizárólag objektív feltételek alapján történő megállapításával kapcsolatos követelmény érvényesülését, és figyelembe vegye a család megőrzésének célját. E feltételek célja másfelől, hogy ilyen módon megakadályozzák az egyidejűleg vagy egymást követően benyújtott több menedékjog iránti kérelem révén történő visszaéléseket, és végeredményben csak egyetlen tagállam minősüljön felelősnek.
2. A 3. cikk (2) bekezdésének és a 15. cikknek a 343/2003 rendeletben elfoglalt rendszertani helye
27.
A rendeletet elfogadó jogalkotó nem hagyta figyelmen kívül, hogy lehetnek olyan esetek, amelyekben a felelősség szigorú felelősségkatalógus szerint történő megállapítása elfogadhatatlan következményekhez vezethet. Az ilyen következmények elkerülése érdekében beillesztettek két olyan rendelkezést, amelyek az említett tagolt felelősségkatalógustól eltérően különös okokból lehetővé teszik egy másik tagállam felelősségét, nevezetesen a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő „szuverenitási záradékot” és a 15. cikkében foglalt „humanitárius záradékot”.
28.
A Bizottság a 2001. július 26-i rendeletjavaslatában a humanitárius záradékot azzal indokolta, hogy az elsősorban arra szolgál, hogy megakadályozza vagy megszüntesse a családtagoktól történő különválasztást, amely a felelősségi feltételek szó szerinti alkalmazásából eredhet. Ugyanis még ha a tervezett rendelet több kötelező rendelkezést tartalmaz is annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a családtagok nagyobb földrajzi közelségét, illetve a családi közösség fenntartását, olyan sokféle helyzet lehetséges, hogy nem írható elő mindegyikre különleges rendelkezés. Ebből az okból mind a tagállamoknak, mind pedig a menedékkérőnek érdekében áll egy humanitárius záradék előírása. (
6
)
29.
Ezáltal a 343/2003 rendelet 15. cikke a keletkezési története szerint kivételt előíró rendelkezést tartalmaz a rendelet III. fejezete szerinti, hierarchikusan tagolt felelősségkatalógushoz képest.
30.
Ugyanez érvényes a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerinti független felelősségvállalási jogra. Ezzel kapcsolatban a Bizottság 2001. július 26-i rendeletjavaslatából megállapítható, hogy a független felelősségvállalási jog gyakorlása szempontjából politikai és humanitárius megfontolások vagy a főszabály szerint nem felelős tagállam csupán gyakorlati megfontolásai is relevánsak lehetnek. (
7
)
31.
Ezáltal a 343/2003 rendelet 15. cikke és 3. cikkének (2) bekezdése is a rendelet III. fejezetében szereplő felelősségkatalógus alóli kivételt előíró rendelkezésnek minősül. Miközben a 15. cikket a „Humanitárius záradék” cím alatt illesztették be a rendelet IV. fejezetébe, a 3. cikk (2) bekezdése mindazonáltal az „Általános elvek” címet viselő II. fejezetben szerepel. Azt, hogy az egyik kivétel-rendelkezésnek a rendelet II. fejezetében foglalt általános elvek közötti, a másik ilyen rendelkezésnek pedig egy külön IV. fejezetben történő rendszertani elhelyezése nem a legmegfelelőbb, a 343/2003 rendelet átdolgozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó bizottsági javaslat (
8
) igazolja. Ebben az egyértelműség érdekében azt javasolják, hogy a szuverenitási záradékot és a humanitárius záradékot átdolgozást követően egyetlen fejezetben „diszkrecionális záradékok” megjelöléssel foglalják össze (
9
).
3. A 343/2003 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének viszonya a rendelet 15. cikkéhez
32.
Eddig nyitott maradt az a kérdés, hogy milyen viszonyban áll egymással a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése és 15. cikke.
33.
A cseh és az osztrák kormány a menedékkérő tartózkodási helyét tekinti e rendelkezések alkalmazása szempontjából releváns elhatárolási kritériumnak, és a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdését akkor tartja alkalmazandónak, ha a menedékkérő a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért eredetileg nem felelős tagállamban tartózkodik, ezzel szemben a 343/2003 rendelet 15. cikkét véleményük szerint olyan esetekre kell alkalmazni, amelyekben a menedékkérő a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős államban tartózkodik, szükségesnek tűnik azonban a menedékjogi eljárás más államban történő lefolytatása. Ezt a megközelítést nem tudom követni.
34.
Az olyan értelmezés ugyanis, amely más körülmények figyelembevétele nélkül csupán a menedékkérő tartózkodási helyéhez igazodik, nem felelne meg a 343/2003 rendelet 15. cikke már ismertetett célkitűzésének.
35.
Ahogy már kifejtettem, a 343/2003 rendelet 15. cikkének bevezetése során a család egységének megőrzését, illetve helyreállítását biztosító általános rendelkezésről volt szó azokra az esetekre, amelyekben a III. fejezetben előírt felelősségi szabályok humanitárius szempontból méltánytalanságot jelenthetnek a menedékkérőre nézve. Már a 2001. július 26-i első bizottsági rendeletjavaslat egy általános rendelkezés létrehozásának célját követte a családtagok különválasztásának elkerülése érdekében. (
10
) A 343/2003 rendelet 15. cikkének végül elfogadott változata szemmel láthatóan ezen a javaslaton alapul. A humanitárius záradék alkalmazásának lényeges feltétele a családtagok egyesítése, illetve a családtagok különválasztásának elkerülése. (
11
)
36.
A 343/2003 rendelet 15. cikke tehát a keletkezési története és a szövege szerint is családi okokra vonatkozó különleges rendelkezés a humanitárius területen, miközben a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése általános méltányossági záradéknak minősül. Ez különösen abból következik, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikke (2) bekezdése alkalmazásának konkrét esetei – a 343/2003 rendelet 15. cikkével ellentétben – nincsenek pontosan meghatározva.
37.
A 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése és 15. cikke közötti lényeges különbség továbbá, hogy a 3. cikk (2) bekezdése esetében a főszabály szerint felelős tagállamban már benyújtottak menedékjog iránti kérelmet, ezzel szemben a 15. cikk esetében ennek nem kell szükségszerűen így lennie.
38.
Ennélfogva összefoglalásképpen rögzíteni kell, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése és 15. cikke is a tagállamok mérlegelési jogkörben hozott döntéseire vonatkozó különleges rendelkezésnek minősülnek, amelyek alkalmazási területei átfedhetik egymást, és amelyek – az adott tényállási feltételek fennállása esetén – párhuzamosan relevánsak lehetnek. E tekintetben a 343/2003 rendelet 15. cikke a humanitárius okokból végrehajtott családegyesítés területén mérlegelési jogkörben hozott döntésekre vonatkozó különleges rendelkezés, minek során a menedékkérő tartózkodási helye nem bír jelentőséggel, ezzel szemben a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerinti független felelősségvállalási jog gyakorlása szempontjából más humanitárius okok is mérvadók lehetnek. Ennek megfelelően a 15. cikkben szereplő humanitárius záradék nem méltányossági esetekre vonatkozó általános rendelkezés, hanem szükségszerűen ahhoz kapcsolódik, hogy a kérelmező valamely családtagja a tagállamok területén tartózkodik.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
39.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arról kér tájékoztatást, hogy az alapügyhöz hasonló esetben az Osztrák Köztársaság a 343/2003 rendelet 15. cikke szerint kötelezhető-e arra, hogy a felperes menedékjog iránti kérelmét a 6–14. cikkben foglalt szabályok szerint elsődlegesen felelős tagállam helyett megvizsgálja, és hogy ez akkor is érvényes-e, ha nem áll rendelkezésre az elsődlegesen felelős tagállam átvételre vonatkozó kérése.
40.
E kérdés megválaszolásához először a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (2) bekezdése közötti viszonyra fogok kitérni. E körülmény alapján fogom majd vizsgálni, hogy a 15. cikk (2) bekezdése az alapügyhöz hasonló esetben releváns lehet-e. Mivel véleményem szerint erre a kérdésre nemleges választ kell adni, ezt követően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdést a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése alapján fogom megválaszolni.
1. A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (2) bekezdése közötti viszony
41.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése azt a lehetőséget biztosítja a tagállamok számára, hogy humanitárius okokból családtagokat, valamint más eltartott hozzátartozókat egyesítsenek, és ebből a célból megvizsgáljanak olyan menedékjog iránti kérelmeket, amelyekért a III. fejezet felelősségi szabályai szerint nem felelősek. Ehhez a 15. cikk (1) bekezdésének második mondata szerint a másik tagállam kérése szükséges. Ezenkívül a 15. cikk (1) bekezdésének harmadik mondata a menedékkérő hozzájárulására vonatkozó követelményt ír elő.
42.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szabályozási példákat tartalmaz a humanitárius okokra vonatkozóan. E tekintetben a szabályozás átfogó összefüggéséből és keletkezéstörténetéből az tűnik ki, hogy a 15. cikk (1) bekezdése a feltételeket és a humanitárius ok fennállása esetén lefolytatandó eljárást is szabályozza, miközben a 15. cikk (2) bekezdése olyan eseteket sorol fel, amelyekben az e rendelkezés értelmében vett humanitárius okok fennállását főszabály szerint meg kell állapítani, és következésképpen a humanitárius záradékot alkalmazni kellene.
43.
Már a Bizottság javasolta a 2001. július 26-i rendeletjavaslatában annak pontosabb meghatározását, hogy milyen elvek szerint legyen megengedett a felelősség feltételeitől a családegyesítés céljából való eltérés. (
12
) Ez a javaslat – ahogy végső soron a 343/2003 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének végleges változata – a dublini egyezmény 18. cikke szerinti bizottság 2000. október 31-i 1/2000 határozatára (
13
) vezethető vissza, amely előírta, hogy a családegyesítésnek a dublini egyezmény hatálya alatt főszabály szerint akkor kell megtörténnie, ha olyan esetek állnak fenn, amelyek jelenleg a 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében szerepelnek.
44.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (2) bekezdése közötti különbségtétel indoka az, hogy a rendeletet elfogadó jogalkotó tudatában volt annak, hogy végtelen számú különféle helyzet képzelhető el a humanitárius záradék alkalmazása szempontjából, és nem írható elő mindegyikre vonatkozóan különleges rendelkezés. (
14
) Itt például az egykori gyarmatosító hatalmak területéről érkező menedékkérőkre kell gondolni, amely hatalmak még ma is meghatározó befolyást gyakorolnak egyes menedékkérők származási országának kulturális viszonyaira, vagy a menedékkérők nyelvtudására, amely alkalmas lehet arra, hogy az egyesítés családi vonatkozásának különös súlyt kölcsönözzön. (
15
) Azt, hogy ilyen esetekben fennállnak-e családegyesítést megkövetelő humanitárius okok, a tagállamoknak a 343/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének fényében kell megítélniük. Ezzel szemben az említett rendelet 15. cikkének (2) bekezdése olyan lényeges tényállások pontosítását tartalmazza, amelyekben a különleges körülmények olyan súllyal bírnak, hogy a humanitárius okok fennállását általában meg kell állapítani, és következésképpen a rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerinti családegyesítésnek főszabály meg kell történnie.
45.
Ezt az elemzést igazolja az a megállapítás, hogy a 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése – a 15. cikk (1) bekezdésével ellentétben – azoknak a konkrét eseteknek a felsorolásán kívül, amelyekben humanitárius okokat főszabály szerint meg kell állapítani, nem tartalmaz további feltételeket. A 15. cikk (2) bekezdése azt sem írja elő kifejezetten, hogy a menedékjog iránti kérelemért való felelősség átvállalásának egy másik tagállam kérésére és az érintett személyek hozzájárulásával kell történnie. Amennyiben a 15. cikk első két bekezdését egymástól független rendelkezéseknek tekintenénk, ez azt eredményezné, hogy éppen különösen súlyos esetekben történne a III. fejezetben szereplő feltételek szerint nem felelős tagállam általi vizsgálat anélkül, hogy a menedékkérőnek lehetősége lenne ezzel kapcsolatban nyilatkozni. Nyilvánvaló, hogy a rendeletet elfogadó jogalkotó nem akart ilyen megoldást.
46.
Ezáltal a 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése a 15. cikk (1) bekezdésében szereplő humanitárius okok felsorolásának és pontosításának minősül.
47.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (2) bekezdése közötti lényeges különbség a tagállamokat megillető mérlegelési mozgástérben rejlik. A döntéshozó hatóságok mérlegelési mozgásterét a 15. cikk (2) bekezdésében megjelölt esetekben – a 15. cikk (1) bekezdésével ellentétben – jelentősen korlátozzák. A 15. cikk (2) bekezdése olyan eseteket ír le, amelyekben a családegyesítésnek főszabály szerint meg kell történnie. Amennyiben ilyen eset áll fenn, csak akkor lehet a családegyesítésre vonatkozó döntéstől eltekinteni, ha olyan különleges körülmények állnak fenn, amelyek ezt kivételesen igazolják. (
16
) Amennyiben a 15. cikk (2) bekezdésében megjelölt életkörülmény megléte ellenére a humanitárius ok fennállására nemleges választ adnak, ezt következésképpen különösen meg kell indokolni.
48.
Ezzel szemben a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezés a konkrét esetre vonatkozó, mérlegelési jogkörben történő döntést biztosít a tagállamok számára, minek során az összes releváns tényezőt magának a tagállamnak kell mérlegelnie. A „humanitárius” és a „családi vagy kulturális megfontolások” fogalom esetében ugyanis meg nem határozott jogi fogalmakról van szó, amelyek a legkülönbözőbb családi vonatkozású tényállásokra való rugalmas alkalmazást engednek meg. Ez a 15. cikk (2) bekezdésével szemben jelentősen bővített mérlegelési mozgástér a humanitárius záradék azon céljával magyarázható, hogy az Alapjogi Charta és az EJEE rendelkezéseinek figyelembevételével olyan tényállásokat rögzítsenek, amelyek a számos lehetséges helyzet és sajátosság alapján ex ante nem határozhatók meg pontosan.
2. A 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése az alapügyhöz hasonló helyzetre nem alkalmazandó
49.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése a szövege szerint úgy rendelkezik, hogy olyan esetekben, amikor az „érintett személy” terhesség vagy újszülött gondozása, súlyos betegség, súlyos fogyatékosság vagy előrehaladott kor miatt „mások” gondozására szorul, a tagállamok általában együtt tartják vagy egyesítik a menedékkérőt egy másik tagállam területén tartózkodó hozzátartozójával, feltéve hogy a családi kötelékek már a származási országban fennálltak.
50.
Az a kérdés, hogy a 343/2003 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének értelmében ki tartozik az „érintett személy” és „mások” fogalma alá, e rendelet 15. cikke (1) bekezdésének figyelembevételével könnyen megválaszolható. A 15. cikk (1) bekezdésének második mondata szerint ugyanis a nem elsődlegesen felelős tagállam egy másik tagállam kérésére az e bekezdésben megjelölt feltételekkel megvizsgálhatja az „érintett személy” menedékjog iránti kérelmét. Ezáltal az „érintett személy” a 15. cikk (1) bekezdése értelmében a menedékkérő.
51.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (2) bekezdése közötti rendszertani összefüggés figyelembevételével abból kell tehát kiindulni, hogy a 15. cikk (2) bekezdése értelmében „érintett személy” a menedékkérő, miközben e rendelkezés értelmében „mások” a menedékkérő családtagjai.
52.
Következésképpen a 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése a szövege szerint nem alkalmazandó az alapügyhöz hasonló esetre. Az alapügyben ugyanis nem a menedékkérő szorul valamely tagállamban tartózkodó családtagja gondozására, hanem sokkal inkább egy családtag az, aki a menedékkérő segítségére szorul.
53.
Véleményem szerint nincs teleologikus indok a 343/2003 rendelet 15. cikke (2) bekezdése e nyelvtani és rendszertani értelmezésének olyan módon történő kiegészítésére, hogy e kivétel-rendelkezés akkor is alkalmazandó, ha valamely, az egyik tagállamban tartózkodó családtag szorul a menedékkérő gondozására.
54.
Ezt az a körülmény sem zárja ki, hogy a 343/2003/EK rendelet részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló 1560/2003 bizottsági rendelet (
17
) 11. cikkének (1) bekezdése szerint a 343/2003/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó, ha a menedékkérő egy másik tagállamban élő hozzátartozójának eltartására van utalva, vagy egy másik tagállamban élő hozzátartozója szorul a menedékkérő által nyújtott eltartásra. Az 1560/2003 rendelet esetében ugyanis olyan végrehajtási rendeletről van szó, amely a főrendelet rendelkezéseit csak kiegészíti vagy pontosítja, lényegesen azonban nem módosíthatja.
55.
E körülmények alapján meg kell állapítani, hogy a 343/2003 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése az alapügyhöz hasonló esetre nem alkalmazható.
3. A 343/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének az alapügyhöz hasonló esetre történő alkalmazásáról
56.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint bármelyik tagállam, még akkor is, ha az e rendelet III. fejezetében megállapított feltételek szerint nem felelős, egyesítheti a családtagokat, valamint más eltartott hozzátartozókat az ott megjelölt humanitárius okokból, minek során egy másik tagállam kérésére és az érintett személy hozzájárulásával megvizsgálja annak menedékjog iránti kérelmét. A 343/2003 rendelet 15. cikkének (4) bekezdése megerősíti, hogy ilyen esetben a kérelem megvizsgálásáért való felelősséget a megkeresett tagállamra ruházzák.
57.
Annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy e rendelkezésből az alapügyhöz hasonló esetben következhet-e az Osztrák Köztársaság számára a felperes menedékjog iránti kérelmének megvizsgálására vonatkozó kötelezettség, különösen azt kell tisztázni, hogy
—
a felperes a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerinti családtagok személyi körébe sorolható-e,
—
a menedékjog iránti kérelemnek a III. fejezet szerint nem felelős tagállam általi megvizsgálására vonatkozóan a 15. cikk (1) bekezdésében előírt lehetőség vizsgálati kötelezettségé alakulhat-e, és ha igen, milyen körülmények között, és
—
az ilyen vizsgálati kötelezettség fennállása esetén el lehet-e tekinteni az átvételre vonatkozó kéréstől.
58.
Ezzel a három kérdéssel a következőkben fogok foglalkozni.
a) A felperes a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerinti családtagok körébe sorolható
59.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok az ott megjelölt feltételek fennállása esetén egyesíthetnek „családtagokat, valamint más eltartott hozzátartozókat” a menedékjog iránti kérelmek vizsgálata céljából.
60.
A 343/2003 rendelet 2. cikkének i) pontja a „családtag” fogalom viszonylag szűk jogi meghatározását tartalmazza, amely nem terjed ki az anyós és a meny közötti viszonyra. Ez felveti azt a kérdést, hogy a 15. cikk (1) bekezdése szerinti családtagok személyi körének alapjául a 2. cikk i) pontjánál tágabb családfogalom szolgál-e.
61.
Véleményem szerint erre a kérdésre igenlő választ kell adni. Jóllehet a 343/2003 rendelet német nyelvi változatának a rendelet más nyelvi változataival való összehasonlításából az következik, hogy a 15. cikk (1) bekezdésében szereplő „családtag” fogalom megfelel a 343/2003 rendelet 2. cikkének i) pontja szerinti „családtag” fogalomnak. (
18
) Mindazonáltal abból a tényből, hogy emellett „más” hozzátartozókat is megjelölnek, az következik, hogy itt nem lehet irányadó a 2. cikk i) pontjában szereplő meghatározás. Ennek megfelel az angol nyelvi változat is, amely ezen a helyen az „other dependent relatives” fogalmat tartalmazza.
62.
Ezek a megfontolások arra a következtetésre vezetnek, hogy a felperes besorolható a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerinti „családtagok, valamint más eltartott hozzátartozók” személyi körébe.
b) Azokról a körülményekről, amelyek között a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében előírt, a menedékjog iránti kérelem megvizsgálására vonatkozó lehetőség vizsgálati kötelezettséggé alakulhatna
63.
Ahogy az N. S.-ügyben 2011. szeptember 22-én ismertetett indítványomban előadtam (
19
), és ahogy a Bíróság az ebben az ügyben 2011. december 21-én hozott ítéletében megerősítette (
20
), a tagállam arról hozott döntése, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerint megvizsgál egy menedékjog iránti kérelmet, az Alapjogi Charta 51. cikkének (1) bekezdése szempontjából a 343/2003 rendelet tagállami végrehajtási cselekményének minősül, ezért a tagállamoknak e döntés során figyelembe kell venniük az Alapjogi Charta rendelkezéseit.
64.
Ez az értékelés alkalmazható a 343/2003 rendelet 15. cikkében szereplő humanitárius záradékra is. Ennélfogva a tagállam arról hozott döntése, hogy a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint megvizsgál egy menedékjog iránti kérelmet, az Alapjogi Charta 51. cikkének (1) bekezdése szempontjából szintén a 343/2003 rendelet tagállami végrehajtási cselekményének minősül, amelynek során a tagállamnak figyelembe kell vennie az Alapjogi Charta rendelkezéseit.
65.
Az Alapjogi Charta figyelembevételére vonatkozó e követelmény fényében a tagállamok különleges körülmények között kötelezhetők arra, hogy egy menedékjog iránti kérelem megvizsgálásához való jogukat humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkének rendelkezései szerint gyakorolják, amennyiben megállapítható lenne, hogy egyébként fennállna a menedékkérő számára az Alapjogi Chartában biztosított jogok indokolatlan korlátozásának súlyos veszélye. (
21
)
66.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében egyrészt az Alapjogi Charta 4. cikkében rögzített, az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmának, másrészt pedig a magán- és a családi élet az Alapjogi Charta 7. cikkében rögzített védelmének esetleges megsértésére hivatkozik.
67.
Az Alapjogi Charta 4. cikkének esetleges megsértésével kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az alapügyben a felperes Lengyelországnak történő átadására kerülne sor, amennyiben Ausztriának a felperes menedékjogi eljárásának lefolytatásáért való felelőssége nem állna fenn. Ez a felperesnek a gondozásra szoruló menyétől történő különválasztását eredményezné, ami a meny egészségének romlásához és saját veszélyeztetéséhez vezethetne. Az Alapjogi Charta 7. cikkének esetleges megsértése tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli továbbá, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadása a kiskorú unokáktól történő különválasztást eredményezné, akiket további következményként megfelelő gondozás hiányában az anyjuktól történő különválasztás veszélye fenyegetne. (
22
)
68.
Jóllehet az arról való döntés, hogy az alapügyben fennáll-e az Alapjogi Charta 4. cikke megsértésének súlyos veszélye, végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata, ki kell emelni, hogy az embertelen vagy megalázó bánásmód Alapjogi Chartában biztosított tilalmának megsértése olyan testi vagy lelki fájdalom vagy szenvedés okozását feltételezi, amely intenzitását és tartamát tekintve elégséges súllyal bír. (
23
) Közvetlenül állami szervek részéről a felperest éppen úgy nem fenyegeti ilyesmi, mint a menyét. Csupán a meny életére és megélhetésére gyakorolt közvetett hatásoktól kellene tartani.
69.
Jóllehet ebben az összefüggésben abból kell kiindulni, hogy az Alapjogi Charta 4. cikke a tagállamokat a magánszemélyek általi kínzás és embertelen vagy megalázó bánásmód elleni védelemre is kötelezheti (
24
), véleményem szerint kétséges, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadásának a meny életére és megélhetésére gyakorolt negatív hatásai az alapügyhöz hasonló esetben az Alapjogi Charta 4. cikkének megsértéséhez szükséges súllyal bírnak. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróságnak a legpontosabban meg kell vizsgálnia, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadásának a meny ausztriai életére és megélhetésére gyakorolt hatásai az Alapjogi Charta 4. cikkének értelmében éppenséggel embertelennek vagy megalázónak minősülnek-e.
70.
Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság mégis arra a következtetésre jutna, hogy az Alapjogi Charta 4. cikkében a meny számára biztosított jogok megsértésének súlyos veszélye áll fenn, az Osztrák Köztársaságnak a fenyegető jogsértéssel szembeni védelem érdekében meghozandó intézkedés kiválasztása során elégséges mérlegelési mozgásteret kell biztosítani. (
25
) Még ha az alapügyhöz hasonló esetben az Alapjogi Charta 4. cikkéből az Osztrák Köztársaság azon pozitív kötelezettségére lehetne is következtetni, hogy a menynek a felperes Lengyelországnak történő átadása következtében fennálló veszélyeztetését megakadályozza, akkor is az Osztrák Köztársaságra kellene bízni a megfelelő védelmi intézkedés kiválasztását.
71.
Ebből közvetve az következik, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadásának tilalma akkor sem vezethető le az Alapjogi Charta 4. cikkéből, ha ez az alapvető jog az alapügyhöz hasonló esetben az Osztrák Köztársaság pozitív tevékenységét követelné meg a meny védelme érdekében. Ebben az esetben ugyanis az Osztrák Köztársaságnak jogában állna a meny javára egy másik megfelelő védelmi intézkedés mellett dönteni.
72.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt a kérdést sem szükséges tovább tárgyalni, hogy az Osztrák Köztársaság a felperestől eltérő más személlyel szembeni, az Alapjogi Charta 4. cikke szerint tiltott embertelen vagy megalázó bánásmód elkerülése érdekében kötelezhető-e arra, hogy e személy menedékjog iránti kérelmét humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkében foglalt rendelkezések szerint megvizsgálja.
73.
Az Alapjogi Charta 7. cikkében biztosított, a családi élet tiszteletben tartásához való jog esetleges megsértését illetően a kérdést előterjesztő bíróság egyrészt a felperes mint nagymama és az unokái közötti kapcsolatra utal. Másrészt a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadása esetén arra kellene számítani, hogy az unokákat gyermekjóléti intézkedés keretében elválasztják anyjuktól.
74.
Az Alapjogi Charta 7. cikkének az alapügyhöz hasonló esetre történő alkalmazása tekintetében abból kell kiindulni, hogy a felperes mint nagymama és az unokái közötti kapcsolatra kiterjedhet a családi élet tiszteletben tartásához való jog, főképp mivel ehhez a családtagok együttélése nem feltétlenül szükséges. (
26
) Ennélfogva nem zárható ki, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadása az Alapjogi Charta 7. cikke értelmében vett, a családi élet tiszteletben tartásához való jog sérelmét jelenthetné.
75.
Mindazonáltal az ilyen jogsértés az Alapjogi Charta 52. cikke (1) és (3) bekezdésének rendelkezései szerint igazolható lenne. Ezzel kapcsolatban az Alapjogi Charta 52. cikkének (1) bekezdése különösen azt írja elő, hogy a családi élet tiszteletben tartásához való jog gyakorlása csak a törvény által (
27
), és e jog lényeges tartalmának, valamint az arányosság elvének tiszteletben tartásával korlátozható. Mivel a felperes Lengyelországnak történő átadása a 343/2003 rendeletben a felperes menedékjog iránti kérelméért felelős tagállam meghatározására vonatkozóan megállapított szabályozás végrehajtásával történne, ennek törvényes alapja lenne. Ezenkívül a Bíróság az N. S.-ügyben hozott ítéletében kiemelte, hogy a 343/2003 rendelet III. fejezetében megállapított felelősségi szabályok alapjogi korlátozás fennállása esetén is csak rendkívüli körülmények között módosíthatók (
28
). Ezt a megfontolást az alapügyhöz hasonló esetben a családi élet tiszteletben tartásához való jog sérelme arányosságának vizsgálatával összefüggésben (
29
), valamint e jog lényeges tartalma tiszteletben tartásának vizsgálatával összefüggésben (
30
) kell figyelembe venni. Ennélfogva csak a családi élet tiszteletben tartásához való jog különösen jelentős korlátozása minősülhetne olyan nem megengedett korlátozásnak, amely alkalmas lenne arra, hogy a 343/2003 rendeletben foglalt felelősségi szabályokat érintse.
76.
A kérdést előterjesztő bíróság azzal kapcsolatos fejtegetései tekintetében, hogy a felperes Lengyelországnak történő átadása esetén az unokáknak a menytől történő különválasztásának veszélye áll fenn, ki kell emelni továbbá, hogy a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy ilyen különválasztásra gyermekjóléti intézkedés keretében kell számítani. (
31
) Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság megemlíti, hogy ebben az összefüggésben a menynek a gyermekeitől történő jogszerű különválasztásáról lenne szó. (
32
) Annak a ténynek a figyelembevételével, hogy az Osztrák Köztársaság az EJEE-ben részes tagállam, abból kell kiindulni, hogy az unokák gyermekjóléti intézkedés keretében történő és az osztrák jog szerint jogszerű különválasztása az anyjuktól főszabály szerint nem minősülhet az unokáknak és a menynek az Alapjogi Charta 7. cikke értelmében vett, a családi élet tiszteletben tartásához való joga indokolatlan korlátozásának. E körülmény alapján nem szükséges tovább tárgyalni azt a kérdést, hogy a felperestől eltérő más személynek a családi élet tiszteletben tartásához való joga megsértésének elkerülése érdekében az Osztrák Köztársaság kötelezhető-e arra, hogy e személy menedékjog iránti kérelmét humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkében foglalt rendelkezések szerint megvizsgálja.
77.
A fenti megfontolásokra tekintettel összefoglalásképpen megállapítható, hogy a tagállamok rendkívüli körülmények között kötelezhetők arra, hogy a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásához való jogukat humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkében foglalt rendelkezések szerint gyakorolják, amennyiben megállapítható lenne, hogy különben az Alapjogi Chartában a menedékkérő számára biztosított jogok indokolatlan megsértésének súlyos veszélye állna fenn.
c) Az átvételre vonatkozó kérés szükségessége átvételi kötelezettség fennállása esetén
78.
A 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok az ott megjelölt humanitárius okokból egyesíthetik a családtagokat, valamint más eltartott hozzátartozókat a menedékjog iránti kérelmek megvizsgálása céljából, amennyiben az érintett személyek ehhez hozzájárulnak, és egy másik tagállam átvételre vonatkozó kérése rendelkezésre áll.
79.
A rendelet szövege szerint tehát a humanitárius záradék alkalmazásához rendelkezésre kell állnia egy másik tagállam átvételre vonatkozó kérésének.
80.
Az átvételre vonatkozó kéréssel kapcsolatos követelmény véleményem szerint annak szükségességével magyarázható, hogy az egyes tagállamoknak a menedékjog iránti kérelmek megvizsgálása keretében történő eljárását összehangolják. E tekintetben különösen azt kell figyelembe venni, hogy a menedékjogi eljárás lefolytatásáért a 343/2003 rendelet szerint fennálló felelősség kérdésében lehetőleg gyorsan és egységesen kell dönteni. Úgy tűnik számomra, hogy ebben az összefüggésben az átvételre vonatkozó kérés jelentősége abban rejlik, hogy e kéréssel kétséget kizáróan tisztázni kell a menedékjogi eljárásban részt vevő különböző tagállamok között, hogy mely tagállam fogja átvenni a menedékjog iránti kérelem vizsgálatát a 343/2003 rendeletben foglalt rendelkezések szerint.
81.
E körülmények alapján az átvételre vonatkozó kérés meglétével kapcsolatos követelménytől akkor sem lehet eltekinteni, ha egy tagállamot rendkívüli körülmények között arra köteleznek, hogy a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásához való jogát humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkének rendelkezései szerint gyakorolja. Mindazonáltal ilyen esetben a 15. cikk (1) bekezdésében rögzített, az átvételre vonatkozó kéréssel kapcsolatos követelményt úgy kellene értelmezni, hogy az átvételre kötelezett tagállam a 343/2003 rendelet 15. cikkének alapjogokkal összhangban álló értelmezése és alkalmazása fényében köteles lenne a menedékjogi eljárásban részt vevő másik tagállamot a tényállásról és a jogi helyzetről tájékoztatni, és e tagállamot a menedékjogi eljárás átvételéhez való hozzájárulása iránt megkeresni.
4. Következtetés
82.
A fenti megfontolásaim alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a tagállamok rendkívüli körülmények között kötelezhetők arra, hogy a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásához való jogukat humanitárius okokból a 343/2003 rendelet 15. cikkének rendelkezései szerint gyakorolják, amennyiben megállapítható, hogy különben az Alapjogi Chartában a menedékkérő számára biztosított jog indokolatlan megsértésének súlyos veszélye áll fenn. Amennyiben ilyen esetben nem áll rendelkezésre a 343/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében vett, átvételre vonatkozó kérelem, az átvételre kötelezett tagállam köteles a menedékjogi eljárásban részt vevő másik tagállamot a tényállásról és a jogi helyzetről tájékoztatni, és e tagállamot a menedékjogi eljárás átvételéhez való hozzájárulása iránt megkeresni.
C – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
83.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arról kér tájékoztatást, hogy az Osztrák Köztársaságnak a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében szabályozott azon joga, hogy az alapügyhöz hasonló esetben a felperes menedékjog iránti kérelmének megvizsgálásáért felelősséget vállaljon, felelősségvállalási kötelezettséggé alakulhat-e, amennyiben a 343/2003 rendeletben egyébként előírt felelősség az EJEE 3. vagy 8. cikkének, illetve az Alapjogi Charta 4. vagy 7. cikkének megsértését jelentené. A kérdést előterjesztő bíróság kérdést tesz fel az EJEB-nek az EJEE 3., illetve 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának az Alapjogi Charta 4., illetve 7. cikkének értelmezése szempontjából fennálló jelentőségére vonatkozóan is.
84.
Annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében előírt független felelősségvállalási jog felelősségvállalási kötelezettséggé alakulhat-e, és ha igen, milyen körülmények között, a már hivatkozott, az N. S.-ügyben 2011. december 21-én hozott ítéletből kell kiindulni, amelyben a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy egy tagállam arról hozott döntése, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerint megvizsgál egy menedékjog iránti kérelmet, az Alapjogi Charta 51. cikkének (1) bekezdése szempontjából a 343/2003 rendelet tagállami végrehajtási cselekményének minősül, ezért a tagállamoknak e döntés során figyelembe kell venniük az Alapjogi Charta rendelkezéseit. (
33
)
85.
Ebből a Bíróság arra következtetett, hogy az a tagállam, amelyben olyan menedékkérő tartózkodik, akinek menedékjog iránti kérelméért a 343/2003 rendelet III. fejezetében foglalt rendelkezések szerint nem felelős, nem adhatja át a menedékkérőt a 343/2003 rendelet III. fejezete szerint felelős tagállamnak, ha tudomással kell bírnia arról, hogy ez az Alapjogi Chartában e menedékkérő számára biztosított jogok megsértését eredményezné. (
34
) Ilyen esetben annak a tagállamnak, amelyben a menedékkérő tartózkodik – fenntartva a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt azon lehetőséget, hogy maga vizsgálja meg a kérelmet –, mellőznie kell a III. fejezetben foglalt feltétel alkalmazását, amely szerint a másik tagállam felelős, és meg kell állapítania, hogy a rangsorban következő valamelyik feltétel alapján meg lehet-e egy másik tagállamot határozni felelősként a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért, amelynek a menedékkérő alapvető jogainak megsértése nélkül átadható. (
35
) Annak a tagállamnak, amelyben a menedékkérő tartózkodik, ügyelnie kell azonban arra, hogy a kérelmező alapvető jogának megsértésével járó helyzetet ne súlyosbítsa a felelős állam meghatározására irányuló, aránytalanul hosszú ideig tartó eljárással. Szükség esetén magának a tagállamnak kell a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően a kérelmet megvizsgálnia. (
36
)
86.
Annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy milyen módon kell figyelembe venni az EJEB-nek az EJEE 3. és 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatát az Alapjogi Charta 4. és 7. cikkének értelmezése és alkalmazása keretében, az Alapjogi Charta 52. cikkének (3) bekezdéséből kell kiindulni. Eszerint az Alapjogi Chartában rögzített és az EJEE-ben biztosított jogoknak megfelelő jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az EJEE-ben szerepelnek. Ezenkívül az Alapjogi Charta 52. cikkének (3) bekezdése kifejezetten megállapítja, hogy ez a rendelkezés nem akadályozza meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson.
87.
Ahogy már az N. S.-ügyben 2011. szeptember 22-én ismertetett indítványomban előadtam (
37
), ezt a rendelkezést úgy kell értelmezni, hogy az Alapjogi Charta 52. cikkének (3) bekezdésével összhangban biztosítani kell, hogy az Alapjogi Charta által azokon a területeken nyújtott védelem, amelyeken az Alapjogi Charta rendelkezései átfedést mutatnak az EJEE rendelkezéseivel, ne maradjon el az EJEE által nyújtott védelem mögött. Mivel az EJEE által nyújtott védelem tartalmát és terjedelmét az EJEB ítélkezési gyakorlata pontosította, ezen ítélkezési gyakorlat az Alapjogi Charta megfelelő rendelkezéseinek Bíróság általi értelmezése során különös jelentőséggel és rendkívüli súllyal bír.
88.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság azon kérdésére, hogy az alapügyhöz hasonló esetben az Alapjogi Charta 4. vagy 7. cikke indokolatlan korlátozása fennállásának vizsgálata során az EJEB-nek az EJEE 3., illetve 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatától eltérő „embertelen bánásmód” és „család” fogalmat kell-e alkalmazni, véleményem szerint nemleges választ kell adni.
89.
Ahogy már kifejtettem (
38
), az embertelen vagy megalázó bánásmód Alapjogi Charta 4. cikkében biztosított tilalmának megsértése olyan testi vagy lelki fájdalom vagy szenvedés okozását feltételezi, amely intenzitását és tartamát tekintve kellő súllyal bír. Ezáltal az Alapjogi Charta 4. cikke szerinti „embertelen vagy megalázó bánásmód” fogalma lényegében megegyezik az EJEE 3. cikkében szereplő azonos fogalommal. A bántalmazásnak ugyanis az EJEB állandó ítélkezési gyakorlata szerint is el kell érnie egy minimális súlyosságot ahhoz, hogy arra az EJEE 3. cikkének hatálya kiterjedjen. Az, hogy ez a minimális súlyosság adott-e, az ügy összes körülményétől függ, így többek között a bántalmazás tartamától, pszichés és fizikai hatásaitól, valamint egyes esetekben az áldozat nemétől, életkorától és egészségi állapotától. (
39
)
90.
A „családi élet” fogalmának értelmezése tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság különösen azt szeretné megtudni, hogy az Alapjogi Charta 7. cikkéből csak a „tényleges” családi élet védelme következik-e, ahogy az EJEB-nek az EJEE 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlata megköveteli, vagy az Alapjogi Charta 7. cikke azokat a családi kapcsolatokat is védi, amelyek az EJEB ítélkezési gyakorlata értelmében nem minősülnek „tényleges” családi életnek. Ez a kérdés az alapügyben azért merül fel, mivel a felperes Ausztriában csak korlátozottan élt egy háztartásban a menyével és az unokáival, és jelenleg már nem ez a helyzet.
91.
Az EJEB-nek az EJEE 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlata szerint ez a rendelkezés a családi élet tiszteletben tartásához való jogot biztosítja, és ennélfogva fennálló családot feltételez. E tekintetben az a döntő, hogy az érintett személyek között tényleges családi élet állt fenn (
40
), minek során különösen azt kell vizsgálni, hogy valóban és ténylegesen fennáll-e szoros személyes kötelék (
41
).
92.
Véleményem szerint az EJEB ítélkezési gyakorlatában tett e megállapítás, hogy az EJEE 8. cikke csak a tényleges családi életet védi, minden további nélkül alkalmazható az Alapjogi Charta 7. cikkében biztosított, a családi élet tiszteletben tartásához való jogra. Ebben az összefüggésben az Alapjogi Charta magyarázataira (
42
) és különösen a 7. cikkhez fűzött magyarázatra kell utalni, ahol kiemelik, hogy a 7. cikk szerinti jogok megfelelnek az EJEE 8. cikkében biztosított jogoknak (
43
). Ennélfogva abból kell kiindulni, hogy az Alapjogi Charta 7. cikke szerinti családi élet is az érintett személyek között ténylegesen fennálló szoros személyes köteléket feltételez.
VII – Végkövetkeztetések
93.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy az Asylgerichtshof előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következő választ adja:
1)
A tagállamok rendkívüli körülmények között kötelezhetők arra, hogy a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásához való jogukat humanitárius okokból az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2003. február 18-i 343/2003 tanácsi rendelet 15. cikkének rendelkezései szerint gyakorolják, amennyiben megállapítható, hogy különben az Alapjogi Chartában a menedékkérő számára biztosított jog indokolatlan megsértésének súlyos veszélye áll fenn. Amennyiben ilyen esetben nem áll rendelkezésre a 343/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében vett, átvételre vonatkozó kérelem, az átvételre kötelezett tagállam köteles a menedékjogi eljárásban részt vevő másik tagállamot a tényállásról és a jogi helyzetről tájékoztatni, és e tagállamot a menedékjogi eljárás átvételéhez való hozzájárulása iránt megkeresni.
2)
Az a tagállam, amelyben olyan menedékkérő tartózkodik, akinek menedékjog iránti kérelméért a 343/2003 rendelet III. fejezetében foglalt rendelkezések szerint nem felelős, nem adhatja át a menedékkérőt a 343/2003 rendelet III. fejezete szerint felelős tagállamnak, ha tudomással kell bírnia arról, hogy ez az Alapjogi Chartában e menedékkérő számára biztosított jogok megsértését eredményezné. Ilyen esetben annak a tagállamnak, amelyben a menedékkérő tartózkodik – fenntartva a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt azon lehetőséget, hogy maga vizsgálja meg a kérelmet – mellőznie kell a III. fejezetben foglalt feltétel alkalmazását, amely szerint a másik tagállam felelős, és meg kell állapítania, hogy a rangsorban következő valamelyik feltétel alapján meg lehet-e egy másik tagállamot határozni felelősként a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért, amelynek a menedékkérő alapvető jogainak megsértése nélkül átadható. Annak a tagállamnak, amelyben a menedékkérő tartózkodik, ügyelnie kell azonban arra, hogy a kérelmező alapvető jogának megsértésével járó helyzetet ne súlyosbítsa a felelős állam meghatározására irányuló, aránytalanul hosszú ideig tartó eljárással. Szükség esetén magának a tagállamnak kell a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően a kérelmet megvizsgálnia.
3)
Annak vizsgálatához, hogy az alapügyhöz hasonló esetben a felperesnek a menedékjog iránti kérelméért a 343/2003 rendelet III. fejezete szerint felelős tagállamnak történő átadása az Alapjogi Charta 4. vagy 7. cikkének indokolatlan korlátozását eredményezi-e, nem kell az EJEE 3. cikke szerinti „embertelen bánásmód” és az EJEE 8. cikke szerinti „család” fogalomnak az EJEB ítélkezési gyakorlata szerintitől eltérő fogalmát alapul venni.
(
1
)	Az indítvány eredeti nyelve: német. Az eljárás nyelve: német.
(
2
)	HL L 50., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 109. o.
(
3
)	HL C 254., 1. o.
(
4
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat, COM(2001) 447 végleges.
(
5
)	Hermann, M. in: Hailbronner, K. (szerk.), EU Immigration and Asylum Law, München, 2010., Kommentierung zu VO 343/2003, 1. cikk, 20. és azt követő pont, Filzwieser, C. / Sprung, A., Dublin II-Verordnung, Das Europäische Asylzuständigkeitssystem, 3. kiadás, 2010., 3. cikk, K6. pont, Huber, B. / Göbel-Zimmermann, R., Ausländer- und Asylrecht, 2. kiadás, München, 2008., 1885. pont.
(
6
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 4. lábjegyzet), a 16. cikkhez fűzött magyarázat.
(
7
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 4. lábjegyzet), a 3. cikkhez fűzött magyarázat.
(
8
)	Az egy harmadik ország állampolgára, illetve hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló európai parlamenti és tanács rendeletre vonatkozó javaslat (COM(2008) 820 végleges).
(
9
)	Uo., az indokolás 3. pontja.
(
10
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 4. lábjegyzet), az akkori 16. cikkhez fűzött magyarázat.
(
11
)	Ez a célkitűzés a 343/2003 rendelet átdolgozására vonatkozó, már hivatkozott bizottsági javaslatban is megtalálható. Ebben a javaslatban ugyanis a szuverenitási záradék és a humanitárius záradék közötti különbségtételre olyan javaslatot tesznek, miszerint a szuverenitási záradékot elsősorban humanitárius okokból és méltányossági esetekben kell alkalmazni, ezzel szemben a humanitárius záradékot akkor kell alkalmazni, ha a kötelező feltételek szigorú alkalmazása a családtagok különválasztását eredményezi; lásd az egy harmadik ország állampolgára, illetve hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 8. lábjegyzet) indokolásának 3. pontját.
(
12
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 4. lábjegyzet), a 16. cikkhez fűzött magyarázat.
(
13
)	A dublini egyezmény 18. cikke alapján létrehozott bizottság 2000. október 31-i 1/2000 határozata a felelősségnek a családtagok vonatkozásában történő, az egyezmény 3. cikkének (4) bekezdése és 9. cikke szerinti átszállásáról (HL L 281., 1. o.). E határozat második preambulumbekezdésében kiemelik, hogy a tagállamok a dublini egyezmény 3. cikkének (4) bekezdése és 9. cikke szerint akkor is megvizsgálhatták a menedékjog iránti kérelmeket, ha az ezen egyezményben meghatározott feltételek szerint nem voltak felelősek. Az 1/2000 határozatban annak célkitűzéseként azt jelölik meg, hogy e rendelkezések családtagok menedékjog iránti kérelmeinek kezelése tekintetében történő értelmezésére és alkalmazására vonatkozó rendelkezéseket állapítson meg.
(
14
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (a fenti 4. lábjegyzet), a 16. cikkhez fűzött magyarázat.
(
15
)	Lásd erről Filzweiser, C./Sprung, A., az 5. lábjegyzetben hivatkozott mű, 15. cikk, K8. pont.
(
16
)	Lásd erről Filzweiser, C. / Sprung, A., az 5. lábjegyzetben hivatkozott mű, 15. cikk, K11. pont; Hailbronner/Thiery, Schengen II und Dublin. Der zuständige Asylstaat in Europa, ZAR 1997., 57. o.
(
17
)	A 343/2003 rendelet részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló, 2003. szeptember 2-i 1560/2003/EK bizottsági rendelet, HL L 222., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 200. o.
(
18
)	Az angol nyelvi változatban ezen a helyen mind a 343/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében, mind pedig a 2. cikk i) pontjában a „family members” fogalom szerepel. Ez az egységes alkalmazás a rendelet francia és spanyol nyelvi változata tekintetében is megállapítható.
(
19
)	A C-411/10. sz. N. S.-ügyben 2011. szeptember 22-én ismertetett indítvány (2011. december 21-én hozott ítélet, EBHT 2011., I-13905. o.) 69. és azt követő pontjai.
(
20
)	A C-411/10. és C-493/10. sz., N. S. egyesített ügyekben 2011. december 21-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-13905. o.) 64. és azt követő pontjai.
(
21
)	A tagállamok ehhez hasonló azon kötelezettségéről, hogy a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerinti független felelősségvállalási jogukat gyakorolják annak érdekében, hogy elhárítsák az Alapjogi Chartában a menedékkérő számára biztosított alapvető jogok megsértésének súlyos veszélyét, lásd a 19. lábjegyzetben hivatkozott N. S.-ügyben ismertetett indítványom 116. és azt követő pontjait. Jóllehet a Bíróság az N. S.-ügyben hozott ítéletében e tekintetben viszonylag burkoltan foglalt állást (lásd különösen a 20. lábjegyzetben hivatkozott N. S.-ügyben hozott ítélet 82. pontját), mindazonáltal arra a következtetésre jutott, hogy annak a tagállamnak, amelyben olyan menedékkérő tartózkodik, akinek menedékjog iránti kérelméért a 343/2003 rendelet III. fejezetének rendelkezései szerint nem felelős, ügyelnie kell arra, hogy a kérelmező alapvető jogának megsértésével járó helyzetet ne súlyosbítsa a felelős állam meghatározására irányuló, aránytalanul hosszú ideig tartó eljárással, és szükség esetén magának a tagállamnak kell a 343/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően a kérelmet megvizsgálnia (98. pont). Lásd erről a jelen indítvány 84. és azt követő pontjait is.
(
22
)	Lásd különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 33., 41. és 45. pontját.
(
23
)	Ebben az értelemben Jarass, D., Charta der Grundrechte der Europäischen Union, München, 2010., 4. cikk, 8. pont; Callies, C., in: EUV/AEUV (kiadó: Callies/Ruffert), 4. kiadás, München, 2011., Uniós Alapjogi Charta 4. cikke, 8. és azt követő pontok.
(
24
)	Így az EJEB állandó ítélkezési gyakorlatában úgy dönt, hogy a szerződő államoknak az EJEE 1. cikke szerinti azon kötelezettsége, hogy biztosítsák a joghatóságuk alatt álló minden személy számára az egyezményben meghatározott jogokat és szabadságokat, az EJEE 3. cikkével összefüggésben olyan intézkedéseket követel meg az államoktól, amelyek biztosítják, hogy a joghatóságuk alatt álló személyeket ne vessék alá kínzásnak vagy embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek, beleértve a magánszemélyek általi ilyen bánásmódot. Így például az EJEB 2011. május 1-jei Ebcin kontra Törökország ítéletének (19506/05. sz. panasz) 35. pontja; a 2001. május 10-i Z. és társai kontra Egyesült Királyság ítéletének (29392/95. sz. panasz) 73. pontja, valamint az 1998. szeptember 23-i A. kontra Egyesült Királyság ítéletének (25599/94. sz. panasz) 22. pontja.
(
25
)	Lásd ebben az összefüggésben az EJEB állandó ítélkezési gyakorlatát is, amely szerint az államok által az EJEE 3. cikkével összefüggésben értelmezett 1. cikke közvetett megsértésének megakadályozása érdekében meghozandó intézkedéseknek „hatékony védelmet” kell lehetővé tenniük, és magukban kell foglalniuk az olyan jogsértések megelőzéséhez szükséges „megfelelő intézkedéseket”, amelyekről a hatóságok tudomással bírtak, vagy tudomással kellett volna bírniuk, az EJEB 2012. január 31-i Karaman és társai kontra Törökország ítéletének (60272/08. sz. panasz) 46. pontja, valamint a 2006. október 12-i Mubilanzila Mayeka és Kaniki Mitunga kontra Belgium ítéletének (13178/03. sz. panasz) 53. pontja. Ezenkívül az EJEB a 2009. június 9-i Opuz kontra Törökország ítéletének (33401/02. sz. panasz) 165. pontjában kifejezetten megerősítette, hogy nem lehet az EJEB feladata, hogy az illetékes nemzeti hatóságok helyett arról döntsön, hogy melyik rendelkezésre álló intézkedést kell meghozni ahhoz, hogy az érintett tagállam az EJEE 3. cikkéből eredő pozitív védelmi kötelezettségének eleget tegyen.
(
26
)	Lásd Jarass, D., a 23. lábjegyzetben hivatkozott mű, 7. cikk, 21. pont.
(
27
)	Az alapjogi korlátozásra vonatkozó e törvényi fenntartás következtében az Alapjogi Chartában biztosított jogok korlátozását vagy az uniós jogalkotónak vagy a nemzeti jogalkotónak kell előírnia.
(
28
)	Lásd a 20. lábjegyzetben hivatkozott N. S.-ügyben hozott ítélet 82. pontját.
(
29
)	Ennek az arányossági vizsgálatnak egy háromlépcsős vizsgálati séma alapján kell történnie, minek során nemcsak az alkalmasságot és a szükségességet, hanem az alapjogi sérelem megfelelőségét is vizsgálni kell.
(
30
)	A lényeges tartalomra vonatkozó garancia tekintetében még az a kérdés is felmerül, hogy ez a háromlépcsős arányossági vizsgálat mellett továbbra is önálló jelentőséggel bírhat-e. (Lásd erről Kingreen, T., in: EUV/EGV [kiadó: Callies/Ruffert], 4. kiadás, München, 2011., EU-GRCharta 52. cikk, 64. pont; Jarass, D., a 23. lábjegyzetben hivatkozott mű, 52. cikk, 45. pont). Amennyiben ugyanis egy korlátozás olyan átfogó, hogy figyelmen kívül hagyja az érintett alapjog alapvető alkotóelemeit, és ennélfogva annak lényeges tartalmát érinti, főszabály szerint nem megfelelőként, és következésképpen aránytalanként kifogásolható lesz.
(
31
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 41. pontja.
(
32
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 46. pontja.
(
33
)	A 20. lábjegyzetben hivatkozott N. S.-ügyben hozott ítélet 64. és azt követő pontjai.
(
34
)	Uo., 94. pont.
(
35
)	Uo., 96. és azt követő pont.
(
36
)	Uo., 98. pont.
(
37
)	Lásd a 19. lábjegyzetben hivatkozott N. S.-ügyben 2011. szeptember 22-én ismertetett indítványom rendelkező részre vonatkozó javaslatának 4. pontját.
(
38
)	Lásd a jelen indítvány 68. pontját.
(
39
)	Lásd ebben az összefüggésben az EJEB 2012. január 17-i Stanev kontra Bulgária ítéletének (36760/06. sz. panasz) 202. pontját; a 2010. június 1-jei Gäfgen kontra Németország ügyben ítéletének (22978/05. sz. panasz) 88. pontját; a ügyben 2008. január 30-i Testa kontra Horvátország ítéletének (20877/04. sz. panasz) 43. pontját és a 2006. július 11-i Jalloh kontra Németország ítéletének (54810/00. sz. panasz) 67. pontját.
(
40
)	Lásd az EJEB 1979. június 13-i Marckx kontra Belgium ítéletének (6833/74. sz. panasz) 31. pontját.
(
41
)	Lásd az EJEB 2010. november 2-i Şerife Yigit kontra Törökország ítéletének (3976/05. sz. panasz) 93. pontját, valamint 2001. július 12-i K. és T kontra Finnország ítéletének (25702/94. sz. panasz) 150. pontját.
(
42
)	HL C 2007. 303., 32. o. Az Alapjogi Charta 52. cikkének (7) bekezdése szerint az Unió és a tagállamok bíróságainak kellően figyelembe kell venniük az Alapjogi Charta értelmezésére vonatkozó iránymutatásként készült magyarázatokat. Az EUSZ 6. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdésében is kifejezetten megerősítik az Alapjogi Charta magyarázatainak a Charta egyes rendelkezéseinek értelmezése szempontjából fennálló jelentőségét.
(
43
)	Ezen elv megerősítésére lásd a C-400/10. PPU. sz. McB.-ügyben 2010. október 5-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-8965. o.) 53. pontját.