62020CJ0577_RES
C‑577/20. sz. ügy
A
(a Korkein hallinto‑Oikeus [Finnország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (első tanács), 2022. június 16.
„Előzetes döntéshozatal – Szakmai képesítések elismerése – 2005/36/EK irányelv – 2. cikk – Hatály – A 13. cikk (2) bekezdése – Szabályozott szakmák – Valamely tagállamban a pszichoterapeuta cím használatához való jog megszerzésének feltételei egy másik tagállambeli egyetem által kiadott pszichoterapeuta oklevél alapján – EUMSZ 45. és EUMSZ 49. cikk – Mozgás‑ és letelepedési szabadság – A szóban forgó képzés egyenértékűségének értékelése – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – A tagállamok közötti lojális együttműködés elve – A másik tagállamban kiadott oklevél alapján vélelmezhető ismeretek és képesítés szintjének a fogadó tagállam általi kétségbe vonása – Feltételek”
Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Munkavállalók – Szakmai képesítések elismerése – A 2005/36 irányelv hatálya – Szabályozott szakmák – Az érintett szakma más tagállamban való gyakorlására vonatkozó feltétel nemteljesülése– A fogadó tagállamban benyújtott, elismerés iránti kérelem – Kizártság – A fogadó tagállam szabályozásából eredő, bizonyos tevékenységek gyakorlására vonatkozó korlátozások – Az említett tagállam azon kötelezettsége, hogy megvizsgálja a nemzeti jog által megkövetelt, illetve a kérelmező által megszerzett oklevelek és képesítések egymásnak való megfelelőségét
(EUMSZ 45. és EUMSZ 49. cikk; 2005/36 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 13. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 34., 35., 37., 40–44. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Munkavállalók – Szakmai képesítések elismerése – Valamely szabályozott szakma fogadó tagállambeli gyakorlásához való jog – E tagállambeli illetékes hatóság, amelynek a valóságot tükrözőnek kell tekintenie a más tagállam hatósága által kiállított oklevelet – Ezen hatóság konkrét bizonyítékokon alapuló, súlyos kétségei a kérelmező által vélelmezhetően megszerzett ismeretek és képesítések szintjét illetően – Az érintett hatóság azon joga, hogy kérje a kiállító hatóságot, hogy vizsgálja felül az oklevél kiállításának megalapozottságát – Bizonyítékok, amelyek lehetnek az érintett képzés szervezőitől eltérő személyek, vagy egy másik tagállamnak a feladataik keretében eljáró hatóságai által továbbított információk – Az érintett oklevelet kibocsátó hatóság mérlegelési mozgástere
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 45. és EUMSZ 49. cikk)
(lásd: 46–52., 54., 55., 57. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
A finn állampolgár A Finnországban, finn nyelven, egy egyesült királysági egyetem által egy finn társasággal együttműködésben szervezett képzésen vett részt, amelynek végén 2017 novemberében ezen egyetem állított ki számára posztgraduális oklevelet. A Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirastótól (szociális és egészségügyi engedélyező és felügyeleti hivatal, Finnország; a továbbiakban: Valvira) kérte a pszichoterapeuta szakmai cím használatához való jogot, amely a finn szabályozás értelmében védett. Ugyanabban az évben korábban a Valvirát több, e képzésen korábban részt vevő személy kereste meg, akik a képzés tényleges tartalmát illetően lehetséges hiányosságokat jeleztek.
2018‑ban a Valvira elutasította A kérelmét, mivel úgy vélte, hogy nem tudja biztosítani, hogy e képzés megfelel a finnországi pszichoterapeuta képzésre vonatkozó követelményeknek. A Helsingin hallinto‑oikeus (helsinki közigazgatási bíróság, Finnország) 2019 áprilisában elutasította az A által e határozattal szemben benyújtott keresetet, helybenhagyva a Valvira által elfogadott értelmezést.
A ezt követően felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Korkein hallinto‑oikeushoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország). E bíróság megállapította, hogy a pszichoterapeuta szakma nem szabályozott az Egyesült Királyságban, és az érintett, aki nem gyakorolt pszichoterapeuta szakmát egy olyan másik tagállamban, ahol a szakma nem szabályozott szakma, amint azt a 2005/36 irányelv (
1
) 13. cikkének (2) bekezdése megköveteli, nem hivatkozhat azon jogra, hogy Finnországban ezen irányelv alapján megkezdhesse e foglalkozást. E bíróság ugyanakkor arra keresi a választ, hogy A helyzetét a munkavállalók szabad mozgásának (
2
) és a letelepedés szabadságának (
3
) elvére tekintettel is meg kell‑e vizsgálni, igenlő válasz esetén pedig arra, hogy a fogadó tagállam illetékes hatósága az ismeretek és képesítések egyenértékűségének vizsgálata keretében támaszkodhat‑e az érintett oklevelet kiállító egyetem által szolgáltatott információktól eltérő információkra.
A Bíróság e kérdések közül az elsőre igenlő választ ad, mivel úgy véli, hogy az ilyen feltételek mellett a szabályozott szakma megkezdése iránt előterjesztett kérelmet az EUMSZ 45. vagy az EUMSZ 49. cikkre tekintettel kell értékelni. Úgy ítéli meg továbbá, hogy a fogadó tagállam illetékes hatósága, amelyhez ilyen kérelmet nyújtottak be, köteles a valóságot tükrözőnek tekinteni egy másik tagállam hatósága által kiállított oklevelet. E hatóság csak abban az esetben kérheti a kiállító hatóságtól ezen oklevél kiállítása megalapozottságának felülvizsgálatát, és adott esetben annak visszavonását, ha komoly kétségei vannak bizonyos konkrét bizonyítékok – amelyek terjedelmét a Bíróság pontosítja – alapján. Az oklevél visszavonása hiányában a fogadó tagállam hatósága csak kivételesen, abban az esetben vonhatja kétségbe az említett oklevél kiállításának megalapozottságát, ha az adott ügy körülményei nyilvánvalóan az érintett oklevél valóságot tükröző voltának hiányát tárnák fel.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság pontosítja, hogy a szóban forgó helyzet a 2005/36 irányelv hatálya alá tartozik, mivel az előírt képesítés megszerzését tanúsító okiratot a fogadó tagállamtól eltérő tagállamban állították ki. Mindazonáltal úgy tűnik, hogy az érintett nem felel meg a 2005/36 irányelv 13. cikkének (2) bekezdésében előírt azon követelménynek, hogy a pszichoterapeuta szakmát az e rendelkezésben előírt minimális időszak alatt gyakorolja, így nem hivatkozhat a szakmai képesítések elismerésének ezen irányelv által bevezetett egyik rendszerére sem.
A helyzetének az EUMSZ 45. és EUMSZ 49. cikkre tekintettel történő értékelése során a Bíróság emlékeztet arra, hogy a személyek szabad mozgásának megvalósítása azt jelenti, hogy a tagállamok nem tagadhatják meg az e két rendelkezésben biztosított szabadságok gyakorlását azon állampolgáraiktól, akik valamely másik tagállamban szereztek szakmai képesítést. A tagállami hatóságoknak, amikor uniós tagállam állampolgára nyújt be hozzájuk szabályozott szakma gyakorlásának engedélyezésére irányuló kérelmet, figyelembe kell venniük az érintett okleveleinek, bizonyítványainak és egyéb tanúsítványainak összességét, valamint releváns szakmai tapasztalatát, összehasonlítva egyfelől az ezen okiratok és e tapasztalat által igazolt képzettséget, másfelől a nemzeti jogszabályok által megkívánt ismereteket és képesítéseket. Mivel ez az elv az EUM‑Szerződésben rögzített alapvető szabadságok velejárója, az oklevelek kölcsönös elismerésére vonatkozó irányelvek – amelyek közé a 2005/36 irányelv is tartozik – elfogadása nem teheti nehezebbé az oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok elismerését az azok hatálya alá nem tartozó helyzetekben. Így abban az esetben, ha a szakmai képesítések elismerésének a 2005/36 irányelv által bevezetett rendszere közül egyikre sem lehet hivatkozni, az érintett fogadó tagállamnak az EUMSZ 45. és EUMSZ 49. cikk alapján kell eleget tennie a szakmai képesítések elismerésére vonatkozó kötelezettségeinek.
A Bíróság másodsorban kifejti, hogy a különböző tanúsítványok és tapasztalatok fenti összehasonlító vizsgálatára irányuló eljárásnak lehetővé kell tennie a fogadó tagállam hatóságai számára annak objektív vizsgálatát, hogy a külföldi oklevél az azzal rendelkező személy tekintetében, a nemzeti oklevél által tanúsítottakkal – ha nem is azonos, de legalábbis – egyenértékű ismereteket és képesítést igazol. A külföldi oklevél egyenértékűsége ezen vizsgálatának kizárólag azon ismeretek és képesítés szintjének figyelembevételével kell történnie, amelyekkel az ilyen oklevéllel rendelkező személy vélelmezhetően rendelkezik, tekintettel azon tanulmányok és azon gyakorlati képzés jellegére és időtartamára, amelyek ezen oklevélhez kapcsolódnak. Mivel ez az összehasonlítás feltételezi a tagállamok közötti kölcsönös bizalmat a kiállított tanúsítványok tekintetében, a fogadó tagállam hatósága főszabály szerint köteles a valóságot tükrözőnek tekinteni a másik tagállam hatósága által kiállított oklevelet. E hatóság csak abban az esetben kérheti a kiállító hatóságtól, hogy a bizonyítékok fényében vizsgálja felül a kérelmező által hivatkozott oklevél kiállításának megalapozottságát, ha olyan egybevágó valószínűsítő körülmények együttesét képező konkrét bizonyítékokon alapuló, súlyos kétségei vannak, amelyek arra engednek következtetni, hogy az oklevél nem tükrözi a kérelmező által vélelmezhetően megszerzett ismeretek és képesítések szintjét, és a kiállító hatóságnak adott esetben vissza kell vonnia ezen oklevelet. Az említett konkrét bizonyítékok között szerepelhetnek többek között az érintett képzés szervezőitől eltérő személyek által szolgáltatott információk. Amennyiben a kiállító hatóság az említett bizonyítékok alapján felülvizsgálta az oklevél kiállításának megalapozottságát, és azt nem vonta vissza, a fogadó tagállam hatósága csak kivételesen, abban az esetben vonhatja kétségbe az említett oklevél kiállításának megalapozottságát, ha az adott ügy körülményei nyilvánvalóan az érintett oklevél valóságot tükröző voltának hiányát tárják fel.
(
1
)	A szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7‑i 2005/36/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL 2005. L 255., 22. o.).
(
2
)	A munkavállalók szabad mozgásának elvét az EUMSZ 45. cikk tartalmazza.
(
3
)	A letelepedés szabadságának elvét pedig az EUMSZ 49. cikk szabályozza.