62008CC0434_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az Oberlandesgericht Oldenburg (oldenburgi regionális fellebbviteli bíróság, Németország) által előterjesztett jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1782/2003/EK tanácsi rendelet(2) 46. cikke (2) bekezdésének értelmezését érinti.
2. A kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy e rendelkezés ellentétes‑e i. az olyan szerződéses megállapodásokkal, amelyekkel kifelé ugyan támogatási jogosultságok teljes és végleges átruházására kerül sor, azonban a felek között megkötött megállapodás alapján a támogatási jogosultságok gazdaságilag továbbra is az eladót illetik meg, a vevő viszont, mint a támogatás formális jogosultja, köteles a támogatási jogosultságokat megfelelő területeken történő gazdálkodással aktiválni, és a megkapott támogatást az eladónak teljes mértékben kifizetni, vagy ii. az olyan szerződéses megállapodásokkal, amelyek alapján oly módon ruháznak át a vevőre területalapú támogatásokat, hogy az az aktiválást és a támogatások kifizetését követően minden esetben köteles annak egy részét (az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti részt) az eladónak folyamatosan kifizetni. A kérdésre adandó igenlő válasz esetén a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi továbbá, hogy érvénytelenek‑e az ilyen szerződéses megállapodások.
I – A közösségi jogi szabályozás
3. A rendelet mezőgazdasági termelők részére biztosít jövedelemtámogatást egységes támogatási rendszer néven.
4. A jogosultság tekintetében a rendelet 33. cikkének (1) bekezdése (az alapeljárás tényállásának megvalósulása idején hatályos változatában) kimondja, hogy „a mezőgazdasági termelő abban az esetben jogosult az egységes támogatási rendszer igénybevételére, ha:
a) a 38. cikkben említett bázisidőszakban a VI. mellékletben említett támogatási rendszerek legalább egyikének alapján támogatásban részesült; vagy
b) a mezőgazdasági üzemhez vagy annak egy részéhez tényleges vagy várható örökség címén jutott olyan mezőgazdasági termelőtől, aki megfelelt az a) pontban említett feltételeknek; vagy
c) a nemzeti tartalék terhére vagy átruházás címén szerzett támogatási jogosultságot.”
5. A támogatási jogosultságok átruházásával kapcsolatban a rendelet 46. cikke kimondja:
„(1) Támogatási jogosultság csak az ugyanazon tagállamban letelepedett másik mezőgazdasági termelő javára ruházható át, a tényleges vagy várható öröklés címén történő átszállás esetének kivételével.
Azonban a tényleges vagy várható öröklés esetén is csak abban a tagállamban használható fel az adott támogatási jogosultság, ahol megállapításra került.
Az egyes tagállamok dönthetnek úgy, hogy a támogatási jogosultság csak egyazon régión belül legyen átruházható vagy felhasználható.
(2) Támogatási jogosultság eladás vagy bármely egyéb formában történő végleges átruházás útján ruházható át, földterülettel együtt vagy anélkül. Ezzel ellentétben, bérbeadás vagy más hasonló típusú ügylet csak abban az esetben engedhető meg, ha a támogatási jogosultság átruházását megfelelő támogatható hektárszám átruházása kíséri.
A 40. cikk (4) rendelkezésében említett vis maior
vagy rendkívüli körülmény esetének kivételével a mezőgazdasági termelő csak abban az esetben ruházhatja át támogatási jogosultságát földterület nélkül, ha a 44. cikk értelmében a támogatási jogosultságainak legalább 80%‑át felhasználta legalább egy naptári évben, vagy ha önkéntesen lemondott a nemzeti tartalék javára valamennyi olyan támogatási jogosultságáról, amelyet nem használt fel az egységes támogatás alkalmazásának első évében.
(3) Támogatási jogosultság földterülettel együtt vagy anélkül történő eladása esetén a tagállamok – a közösségi jog általános elveivel összhangban – dönthetnek úgy, hogy az eladott támogatási jogosultságok egy része visszakerül a nemzeti tartalékba, vagy egységértékük – a Bizottság által a 144. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban megállapítandó ismérveknek megfelelően – csökkentésre kerül a nemzeti tartalék javára.”
II – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
6. Amkeline Gerta Harms és Johann Harms, az alapeljárás felperesének egyik tagja (a továbbiakban: eladók), 2005. november 8‑án közjegyzői okiratba foglalt adásvételi szerződéssel Schirumban és Wiesensben fekvő mezőgazdasági ingatlant adtak el lakó- és gazdasági épületekkel együtt Freerk Heidingának, az alapeljárás alperesének (a továbbiakban: vevő). Ezenkívül átruházták a mezőgazdasági üzem meglévő takarmánykészleteit, tej‑referenciamennyiségeket és a (kérelmezett) támogatási jogosultságokat. A teljes vételár 690 000 eurót tett ki(3) . A támogatási jogosultságok vonatkozásában az adásvételi szerződés 9. §‑a az alábbi rendelkezéseket tartalmazta:
„A Németországi Szövetségi Köztársaságban irányadó ítélkezési gyakorlat alapján megállapítható, hogy a közös agrárpolitika reformja (KAP‑reform) következtében […] 2005. január 1‑től a támogatási jogosultságokat az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti hozzájárulásokkal, regionálisan egységes szántó- és állandó gyepterületi díjak formájában osztják ki. E háttér ismeretében a szerződő felek az alábbiak szerint rendelkeznek:
A vevők kérelmezők a 2005. évi KAP kérelmezési eljárásban. Ezzel az adásvételi szerződéssel az eladók minden olyan támogatási jogosultságot átruháznak a vevőre, amely őket a szerződés tárgyán, illetve a használatra átadott és a vevő által átvett bérleti és használati területeken történő gazdálkodás alapján megilleti. A támogatási jogosultság átruházása ellenérték nélkül történik.
A támogatási jogosultságok a területpihentetésre járó támogatás kivételével az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti hozzájárulásokat foglalják magukban [...]
A támogatási jogosultságok végleges megállapítását és elosztását követően az eladók ezek értékét az utóbbi megismerésétől számított két héten belül, legkésőbb azonban 2006. január 15‑én közlik a vevővel.
A szerződő felek […] kötelezettséget vállalnak arra, hogy a megfelelő azonosítók és az érték megadásával legkésőbb 2006. február 15‑ig szerződést kötnek a konkrét támogatási jogosultságok átruházásáról.
Az említett szerződés megkötését követő egy hónapon belül a szerződő felek bejelentik az átruházást az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer központi adatbankjába.
A szerződő felek egymás közötti jogviszonyukban megállapodnak, hogy a vevőt szántóföld vonatkozásában 40 támogatási jogosultság, legelő vonatkozásában pedig 40 támogatási jogosultság illeti meg, valamint az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti támogatási jogosultságoknak (»top up«) az a része, amely az üzem átvétele keretében bérletként a vevőre átruházott tej‑referenciamennyiségnek (kb. 622 000 kg) felel meg.
A vevő kötelezettséget vállal arra, hogy az ezt meghaladó, területi és a mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti támogatási jogosultság címén évente kapott összegeket (kb. 15 támogatási jogosultság szántóföld vonatkozásában, kb. 15 támogatási jogosultság legelő vonatkozásában és kompenzációs kifizetések kb. 1 000 000 kg tej‑referenciaérték vonatkozásában) azok kifizetését követően az eladónak átadja […]”
7. Az adásvételi szerződés teljesítésre került. Az eladott mezőgazdasági területek tulajdonjogát a vevőre átruházták. 2006. április 1‑jén 111,79 támogatási jogosultságot ruháztak át rá. A vevő ettől az időponttól egy másik személlyel együtt polgári jogi társaság keretében működteti a megszerzett mezőgazdasági üzemet.
8. Az alapeljárás felperese az ingatlan‑adásvételi szerződés és egy 2006. január 6‑i, ezzel összefüggő, bérleti díjkövetelések átvételéről szóló szerződés alapján 4378,16 euró összegű hátralékos bérleti díjkövetelést érvényesített az egyéni tej‑referenciamennyiség, valamint a részére engedményezett és az eladókat a felek között fennálló jogviszony alapján a 2006. évre megillető támogatások vonatkozásában, összesen 40 823,05 euró összegben. Az utóbbi igényt, amely részben tárgya a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő fellebbezési eljárásnak, az alapeljárás felperese az adásvételi szerződés fent idézett 9. §‑ából, és az ebben az adásvételi szerződésben a szerződő felek között fennálló jogviszony tekintetében előírt, az eladókat megillető támogatáskifizetések alapján vezette le.
9. A Landgericht Aurich (aurichi regionális bíróság) a fizetés iránti keresetnek a bérletidíj‑igények átvétele alapján helyt adott. A további kereseti kérelmeket elutasította, így különösen azokat, amelyek a támogatási jogosultságok átruházására vonatkoztak. E tekintetben úgy vélte, hogy az adásvételi szerződés 9. §‑ából eredő igényeknek a 29,79 hektárra vonatkozó támogatási jogosultságoknak az eladókra történő visszaruházásával eleget tettek.
10. Ez ellen az ítélet ellen az alapeljárás felperese fellebbezéssel élt, és azt kérte, hogy az Oberlandesgericht Oldenburg változtassa meg a Landgericht ítéletét, és kötelezze a vevőt arra, hogy fizessen meg az eladóknak további 23 113,73 eurót a 2007. február 2‑tól számított jegybanki alapkamat 5 százalékponttal meghaladó mértékű kamataival együtt. A vevő kérte, hogy a bíróság utasítsa el a fellebbezést.
11. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a fellebbezés sikere azon múlik, hogy érvényes‑e a 2005. november 8‑i közjegyzői okiratba foglalt adásvételi szerződés 9. §‑ában szereplő szerződéses rendelkezés.
12. Mivel a rendelet 46. cikkére tekintettel súlyos kételyek merülnek fel e szerződéses rendelkezés érvényessége tekintetében – különös figyelemmel a támogatási jogosultság átruházása vonatkozásában e cikkben előírt korlátozásokra, valamint a közvetlen támogatásokkal elérni kívánt, támogatások odaítélésében megnyilvánuló célra, amelyet itt valószínűleg nem érnek el –, az Oberlandesgericht Oldenburg úgy döntött, hogy a következő kérdést kell a Bíróság elé terjesztenie előzetes döntéshozatalra:
„Úgy kell‑e értelmezni az 1782/2003/EK rendelet 46. cikkének (2) bekezdését, hogy e rendelkezéssel összeegyeztethetetlenek és ezért érvénytelenek az olyan szerződéses megállapodások, amelyekkel látszólag ugyan támogatási jogosultságok teljes és végleges átruházására kerül sor, azonban a felek között megkötött megállapodás alapján a támogatási jogosultságok gazdaságilag továbbra is az eladót illetik meg, a vevő azonban, mint a támogatás formális jogosultja, köteles a támogatási jogosultságokat a megfelelő területeken történő gazdálkodással aktiválni, és a megkapott támogatást az eladónak teljes mértékben kifizetni, vagy, amelyek alapján oly módon ruháznak át a vevőre területalapú támogatásokat, hogy a vevő legalábbis a jogosultságok aktiválását és a támogatások kifizetését követően köteles annak egy részét (az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti részt) az eladónak rendszeresen kifizetni?”
13. A 2009. december 3‑án tartott tárgyaláson a Bíróság meghallgatta a felek előadását.
III – Értékelés
A – A felek főbb érvei
14. Az alapeljárás felperesei, Arnold és Johanne Harms a német jog alapján polgári jogi társaságot alapítottak, amely az alapeljárás felperesként vitatja az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben előadott tényeket, és azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nincs összhangban az alapeljárás alapjául szolgáló tényállással.
15. Az alapeljárás felperese szerint a közösségi jog a rendelet 46. cikkének (2) bekezdésében kifejezetten kimondja, hogy a támogatási jogosultságok eladás útján átruházhatók egy másik mezőgazdasági termelő részére. Az ilyen szerződéses rendelkezés érvényessége nem függhet semmilyen további közjogi feltételtől, sem előzetes hatósági engedély megszerzésétől. Azt állítja, hogy a közösségi jognak nincs olyan rendelkezése, amely meghatározná az alapeljárásban szóban forgó adásvételiszerződés‑típus szerinti kifizetés módját. A támogatási jogosultságok eladásának kizárólag azon polgári jogi elvekkel kell összhangban állnia, amelyek értelmében érvényesül a szerződéskötési szabadság, és a szerződő felek szabadon határozhatják meg az ellenszolgáltatás típusát. Ezért e felek szabadon megállapodhatnak egyösszegű teljesítés helyett részletfizetésben is. Ez nem ássa alá a rendelet 46. cikke (2) bekezdésének célját, és mindenképpen megmarad a vevő azon lehetősége, hogy felbontsa az ilyen megállapodást.
16. Az alapeljárás felperese azzal érvel továbbá, hogy nem sérül azon kötelezettség, amely szerint a támogatási jogosultságok átruházása csak abban az esetben engedhető meg, ha azt megfelelő támogatható hektárszám átruházása kíséri. Álláspontja szerint e rendelkezés azon helyzet elkerülésére irányul, amely során a támogatási jogosultságok megszerzésére irányuló jogot tisztán gazdasági jellegű, állandó vagy hosszú távú megállapodással ruházzák át. A bérlet időtartamának lejártakor ugyanis a támogatási jogosultságokra irányuló jog visszaszállna a föld tulajdonosára, aki ezt követően átruházhatná azokat más személyre. Ugyanakkor pontosan ez az, amit az eladó a jelen ügyben nem tehet meg. A támogatási jogosultságokat véglegesen átruházták a vevőre. Az utóbbi rendelkezik azzal a lehetőséggel, hogy átruházza e jogosultságokat más személyekre. Mindenesetre az alapeljárás szerinti helyzetben a támogatási jogosultságok az egész mezőgazdasági üzemmel (ideértve a mezőgazdasági területet is) együtt kerültek átruházásra a vevő részére.
17. Következésképpen az alapeljárás felperesei arra kérik a Bíróságot, hogy nyilvánítsa az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést elfogadhatatlannak. Másodlagosan előadják, hogy a rendelet 46. cikkének (2) bekezdése nem zárja ki az alapeljárásban szereplő szerződéses megállapodáshoz hasonló olyan szerződéses megállapodást, amely szerint a támogatási jogosultságoknak a vevőre történő átruházása fejében a vevő köteles az őt a jövőben megillető támogatások egy részét ellenszolgáltatásként az eladónak megfizetni.
18. A német kormány álláspontja szerint a rendelet 46. cikkének (2) bekezdése nem zárja ki az alapeljárásban szereplő átruházási megállapodáshoz hasonló átruházási megállapodást, mivel az ilyen megállapodás a rendelet 46. cikke (2) bekezdése első albekezdésének első mondata értelmében „bármely egyéb formában történő végleges átruházás”, és mint ilyen érvényes. A szerződéskötési szabadságra vonatkozó szabályok értelmében a vevőnek és az eladónak jogában áll polgári jogi feltételeket alkalmazni a támogatási jogosultságok átruházására; az egységes támogatási rendszer szabályai nem érintik az ilyen megállapodásokat, amennyiben azok nem sértik a közösségi jogi rendelkezéseket, és nem ellentétesek az egységes támogatási rendszer támogatási céljaival. A szabályok értelmében a mezőgazdasági termelő – a jelen esetben a vevő ‑ akkor részesül visszamenőlegesen a mezőgazdasági üzem egységes támogatásában, ha a mezőgazdasági üzemében teljesítette a releváns feltételeket. A közösségi jog értelmében a támogatás kedvezményezettje szabadon dönt e támogatás felhasználásáról. Ebből az következik, hogy e támogatás arra is felhasználható, hogy fizessenek vele a támogatási jogosultságot átruházó személynek. A német kormány arra a következtetésre jut, hogy a rendelet 46. cikkének (2) bekezdése nem zárja ki az alapeljárásban szereplő megállapodáshoz hasonló megállapodásokat.
19. A Bizottság azon a véleményen van, hogy a jelen ügyben a támogatási jogosultságok átruházása és aktiválása nincs összhangban az egységes támogatási rendszer elveivel. A Bizottság szerint az alapeljárásban részt vevő felek által elfogadott jogi aktus megkerülte a rendelet rendelkezéseit. A Bizottság javasolja, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ adja, hogy a rendelet 2. cikkének a) és c) pontjával, valamint 33. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben értelmezett 46. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a fenti rendelkezésekkel nem egyeztethetők össze az alapeljárásban szereplő szerződéses megállapodásokhoz hasonló szerződéses megállapodások.
B – Értékelés
20. A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a rendelet 46. cikkének (2) bekezdése ellentétes‑e az alapeljárásban szereplő szerződéses megállapodáshoz hasonló szerződéses megállapodásokkal, és ha igen, akkor ezek érvénytelenek‑e.
21. A kérdést előterjesztő bíróság a kérdésében különösen a megállapodások két típusa között tesz különbséget: i. olyan szerződéses megállapodások, amelyekkel kifelé ugyan támogatási jogosultságok teljes és végleges átruházására került sor, azonban a felek között megkötött megállapodás alapján a támogatási jogosultságok gazdaságilag továbbra is az eladót illetik meg, a vevő viszont, mint a támogatás formális jogosultja, köteles a támogatási jogosultságokat megfelelő területeken történő gazdálkodással aktiválni, és a megkapott támogatást az eladnak teljes mértékben kifizetni; és ii. olyan szerződéses megállapodások, amelyek alapján oly módon ruháznak át a vevőre területalapú támogatásokat, hogy az köteles annak egy részét (az adott mezőgazdasági üzem sajátosságai szerinti részt) az eladónak folyamatosan kifizetni. Ugyanakkor úgy vélem, hogy a jelen ügy megítélése körében a megállapodásoknak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben hivatkozott két típusa között jogi szempontból nincs különbség.
22. Először az alapeljárás felperese által felhozott azon érvvel kell foglalkoznom, amely szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatatlan azon az alapon, hogy nincs összhangban az alapeljárás szerinti tényállással.
23. E tekintetben elegendő rámutatni arra, hogy nem a Bíróság feladata az, hogy megállapítsa az alapeljárásban hozott döntés szempontjából releváns tényeket. A Bíróság kimondta, hogy „a Bíróságnak a közösségi bíróságok és a nemzeti bíróságok közötti hatáskörmegosztás értelmében azt a tényállást kell figyelembe vennie, amit a hozzá intézett kérdést tartalmazó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmaz”(4) . A Bíróság az érdekelt felek ezen összefüggésekre vonatkozó, a Bíróság alapokmányának 23. cikke szerinti észrevételeit nem veszi figyelembe(5) . Ezért nem támogatható az elfogadhatatlansági kifogás, és a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket az Oberlandesgericht Oldenburg előzetes döntéshozatalra utaló határozatában meghatározott tényállás alapján kell megvizsgálnia.
1. Az egységes támogatási rendszerre vonatkozó előzetes megjegyzés
24. Mindenekelőtt, csak azok a mezőgazdasági termelők jogosultak az egységes támogatási rendszer igénybevételére, akik átruházás címén vagy a nemzeti tartalék terhére szereztek támogatási jogosultságot(6) . Csak azok a személyek minősülnek „mezőgazdasági termelőnek”, akik a rendeletben meghatározott „mezőgazdasági tevékenységet”(7) folytatnak. Ugyanakkor pusztán az a tény, hogy egy mezőgazdasági termelő támogatási jogosultságokat szerzett, nem eredményezi automatikusan azt, hogy tényleges támogatást is kap ezekkel a jogosultságokkal összefüggésben. Ahhoz, hogy a mezőgazdasági termelő részesüljön a támogatáskifizetésből, a támogatási jogosultságok megszerzése mellett aktiválnia is kell azokat a rendelkezésére álló, megfelelő hektárszámú mezőgazdasági területen, és meg kell felelnie egyéb gazdálkodási követelményeknek – például környezetvédelmi és állatvédelmi feltételeknek, valamint élelmiszer‑biztonsági szabályoknak (ún. „cross compliance” [kölcsönös megfeleltetés])(8) .
2. A központi kérdés: a rendelet 46. cikke (2) bekezdésének értelmezése
25. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazása, és annak az eladók és a vevő által megkötött szerződéses megállapodáshoz (megállapodásokhoz)(9) való viszonya ellenére úgy ítélem meg, hogy a Bíróságnak kizárólag a rendelet 46. cikke (2) bekezdésének értelmezésére kellene összpontosítania. A Bíróságnak csak annyiban kellene figyelembe vennie az alapeljárás szerinti tényállást, amennyiben az a fenti rendelkezés megfelelő értelmezéséhez szükséges.
26. Az EK 249. cikk második bekezdéséből egyértelműen következik, hogy a közösségi rendeletek a tagállamokban közvetlenül alkalmazandók. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi jogforrások rendszerében betöltött szerepükből és jellegükből fakadóan a rendeletek előírásainak közvetlen hatályuk van a nemzeti jogrendszerekben, anélkül hogy szükség lenne a nemzeti hatóságok átültető intézkedésére. A Bíróság valóban elismerte, hogy kivételes esetekben „egyes rendelkezéseinek végrehajtása érdekében szükséges lehet, hogy a tagállamok intézkedjenek azok átültetéséről”(10) . Ugyanakkor úgy ítélem meg, hogy a rendelet 46. cikkének (2) bekezdése esetében nem ez a helyzet áll fenn. Ezért elegendő a rendelet 46. cikkének (2) bekezdésére összpontosítani, anélkül hogy bármilyen esetleges nemzeti átültető intézkedést figyelembe kellene venni.
27. A rendelet 46. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a támogatási jogosultságok „eladás vagy bármely egyéb formában történő végleges átruházás” útján ruházhatók át, földterülettel együtt vagy anélkül. Ugyanakkor a nem végleges átruházások – bérbeadás vagy más hasonló típusú ügylet – csak abban az esetben engedhetők meg, ha a támogatási jogosultság átruházását megfelelő támogatható hektárszám átruházása kíséri.
28. Álláspontom szerint a jelen ügy elbírálása szempontjából nem kell figyelembe venni a támogatási jogosultságok átruházásának egyéb, a rendeletben meghatározott feltételeit, ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság nem kérte ezek értelmezését. Mindenesetre úgy vélem, hogy ezek figyelembevétele nem szükséges a rendelet 46. cikke (2) bekezdésének értelmezéséhez.
29. Ebből az következik, hogy a jelen ügy központi kérdése a rendelet 46. cikkének (2) bekezdésében található „(a támogatási jogosultságok) eladás vagy bármely egyéb formában történő végleges átruházás(a)” fordulat értelmezése.
30. Ehhez az értelmezéshez teljes mértékben figyelembe kell venni a támogatási jogosultságokkal kapcsolatos szabályozást és az azok átruházását érintő rendelkezéseket.
31. Először is, a támogatási jogosultság célja az, hogy a támogatható hektárszámhoz kapcsolódva feljogosít a támogatási jogosultság által megállapított összeg igénylésére(11) . Ahogyan azt a fenti 24. pontban említettem, az egységes támogatási rendszert a mezőgazdasági termelőknek, ezen belül is az aktív mezőgazdasági termelőknek(12) szánták. Ehelyütt fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a mezőgazdasági üzem egységes támogatása – szemben a közös agrárpolitika 1992. és 1999. évi reformjából származó termelési jogokkal (droits à produire)
és támogatási jogokkal (droits à prime)  – kizárólag „a mezőgazdasági termelők részére nyújtott jövedelemtámogatás”(13) .
32. Másodszor, egyértelmű, hogy a támogatási jogosultságok átruházása vonatkozásában az volt a közösségi jogalkotó szándéka, hogy azok átruházhatók legyenek, és kereskedjenek velük. A mezőgazdasági üzem egységes támogatását éppen azért osztották fel támogatási jogosultságokra, hogy azok átruházását megkönnyítsék(14) A tejkvótákkal ellentétben például a támogatási jogosultságok főszabály szerint szabadon átruházhatók, és nem kapcsolódnak meghatározott mezőgazdasági területhez. Ugyanakkor a rendelet világos szabályokat fektet le az átruházásra és annak korlátozására vonatkozóan: így különösen a támogatási jogosultságokat csak más mezőgazdasági termelőkre(15) lehet átruházni.
33. A támogatási jogosultságok átruházásának és az azokkal való kereskedésnek a lehetősége ugyanakkor magában rejti a közösségi jogalkotó céljától eltérő olyan cél elérésére való törekvés lehetőségét is, amelyet az utóbbi egyértelműen el kívánt kerülni.
34. Ezzel kapcsolatban a rendelet (30) preambulumbekezdése kimondja, hogy „ […] A megfelelő mezőgazdasági alapot nélkülöző támogatási jogosultságok felhalmozásához vezető spekulatív átruházások elkerülése érdekében a támogatás odaítélésénél indokolt meghatározott támogatható hektárszámhoz kötni a jogosultságokat, és egyúttal rendelkezni a jogosultságok átruházásának egy‑egy régión belülre történő lehetséges korlátozásáról. […]”
35. Ebből az következik, hogy a támogatási jogosultságok átruházására vonatkozó részletes szabályok alapvető célja a spekulatív jellegű átruházások elkerülése. Amint kiderült, az egységes támogatási rendszer célja az, hogy az aktív mezőgazdasági termelőknek(16) nyújtson jövedelemtámogatást, nem pedig olyan személyeknek, akik a támogatási jogosultságokkal való kereskedés során a mezőgazdaságon kívüli, egyéb vagyoni érdekeltségekkel rendelkeznek(17) . A rendelet ugyanis el kívánja kerülni, hogy azok a személyek kapjanak támogatáskifizetést, akik nem végeznek a rendelet értelmében vett mezőgazdasági tevékenységet, és ezért ezen a területen nem részesülhetnek a közösségi finanszírozásból(18) .
36. Úgy tűnik, a közösségi jogalkotót foglalkoztatták a rendelet rendelkezéseinek megkerülésére irányuló gyakorlatok, és valós szándék állt fenn a csalás elkerülésére és visszaszorítására(19), nem utolsósorban azért, mert a spekuláció kockázata minden termeléstől független szabályozásban jelen van(20) .
37. Ebben a tekintetben a támogatási jogosultságok átruházására vonatkozó legfontosabb korlátozások egyike az a követelmény, hogy a támogatási jogosultság átruházásának teljesnek és véglegesnek kell lennie, kivéve a bérbeadás vagy más hasonló nem végleges ügylet esetét, amelyet megfelelő támogatható hektárszám átruházásának kell kísérnie.
38. Ebből az következik, hogy a támogatási jogosultságok eredeti jogosultjának és eladójának a támogatási jogosultságoknak egy másik mezőgazdasági termelő részére történő eladásakor feltétlenül le kell mondania az azokhoz fűződő jogáról, és ennek eredményeképpen az átruházással a támogatási jogosultságokra vonatkozó új jog keletkezik a vevő oldalán, aki ezt követően eljárhat azok aktiválása érdekében. Az utóbbinak kell ugyanis megkapnia a jövedelmét növelő megfelelő összegeket (egységes támogatásokat) – mert ő az, aki megműveli az érintett mezőgazdasági területet(21) . A támogatási jogosultságokon alapuló kifizetésekhez való jog nem választható el a támogatási jogosultságokon fennálló tulajdonjogtól.
39. Ha jogi következményeit és jogi hatásait(22) tekintve a támogatási jogosultságok átruházása – például a felek között megkötött megállapodás okán (accidentalia negotii)  – azt eredményezi, hogy az eladó nem mond le teljesen arról, hogy ezen támogatási jogosultságok alapján kifizetésekben részesüljön és a vevő oldalán nem keletkezik az ezen támogatási jogosultságok szerinti kifizetésekre vonatkozó megfelelő jog(23), akkor nem teljesültek a támogatá si jogosultságok jogszerű átruházásának feltételei.
40. Éppen ez a helyzet akkor, amikor a támogatási jogosultságok eladója ragaszkodik ahhoz, hogy az adásvételi szerződésben fenntartsa jogát az ezen támogatási jogosultságok alapján kifizetett összegekből való részesedésre, hiszen a támogatási jogosultságok szerinti kifizetésekre vonatkozó jog nem választható el a támogatási jogosultságokon fennálló tulajdonjogtól, függetlenül attól, hogy az ilyen kifizetésekre vonatkozó jog az átruházott támogatási jogosultságok egészét, vagy azoknak csak egy részét érinti.
41. Ezért osztozom a kérdést előterjesztő bíróság azon aggodalmában, amely szerint a jelen ügyben megkötött megállapodás felveti azt a kérdést, hogy a támogatási jogosultságok formális átruházásával, amelyek az eladót a felek között létrejött megállapodás alapján valójában továbbra is megilletik, és azon megállapodással, amely szerint a vevő támogatási jogosultságoknak megfelelő területeken, a rendelettel összhangban(24) folytatott gazdálkodást a jelen esetben olyan átruházási mód ( „letéteményesi szerződés keretében történő átruházás”) keletkezik‑e, amely nem felel meg a rendelet 46. cikkének (2) bekezdésében szabályozott átruházási módok – azaz eladás vagy bármely egyéb végleges átruházás – feltételeinek. Az ügylet ugyanis láthatólag azt eredményezi, hogy a megfelelő összegekkel (az egységes támogatásokkal) elérni kívánt szubvenciós cél ‑ a támogatási jogosultságnak megfelelő területeken ténylegesen mezőgazdasági tevékenységet folytató termelő jövedelemtámogatása ‑ tartósan nem érhető el. Ehelyett az adásvételi szerződésből az következik, hogy a megfelelő összegeket (egységes támogatások), vagy azok egy részét tartósan más személy részére kell kifizetni(25) .
42. Az előbbi megfontolásokból az következik, hogy a rendelet 46. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a támogatási jogosultságoknak földdel vagy föld nélkül történő eladása, vagy bármely más módon történő végleges átruházása során biztosítani kell azt, hogy a támogatási jogosultságok eladója vagy átruházója a szerződésben vagy más szerződéses rendelkezésben semmilyen módon ne tarthassa meg magának a támogatási jogosultságok szerinti összegek kifizetésére (egységes támogatásra) vonatkozó jogot, mivel a támogatási jogosultságok szerinti összegek kifizetésére (egységes támogatásra) vonatkozó jog nem választható el a támogatási jogosultságokon fennálló tulajdonjogtól.
43. Ugyanakkor kizárólag a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy milyen jogkövetkezményekkel jár a rendelet 46. cikke (2) bekezdésének fenti értelmezése a kérdéses szerződéses megállapodást és az érintett szerződéses rendelkezést illetően.
IV – Végkövetkeztetések
44. Javaslom a Bíróságnak, hogy az Oberlandesgericht Oldenburg kérdését a következőképpen válaszolja meg:
Az 1782/2003 rendelet 46. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a támogatási jogosultságoknak földdel vagy föld nélkül történő eladása, vagy bármely más módon történő végleges átruházása során biztosítani kell azt, hogy a támogatási jogosultságok eladója vagy átruházója a szerződésben vagy más szerződéses rendelkezésben semmilyen módon ne tarthassa meg magának a támogatási jogosultságok szerinti összegek kifizetésére (egységes támogatásra) vonatkozó jogot, mivel a támogatási jogosultságok szerinti összegek kifizetésére (egységes támogatásra) vonatkozó jog nem választható el a támogatási jogosultságokon fennálló tulajdonjogtól.
(1) .
(2)  -	A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1783/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.; a továbbiakban: rendelet).
(3)  -	Az eladók a mezőgazdasági üzemük számára az értékesített mintegy 9,6 ha, tulajdonukban álló területhez még körülbelül 100 ha mezőgazdasági területet bérbe is vettek több bérbeadótól, illetve a területek tulajdonosaival használati szerződéseket kötöttek. Az adásvételi szerződés alapján az volt a cél, hogy a vevő a kiegészítő területeket a tulajdonosokkal, illetve a jogosultakkal történő megegyezés alapján vegye át. Az eladók kötelezettséget vállaltak arra, hogy ebben lehetőségeikhez mérten közreműködnek.
(4)  -	Lásd a C‑153/02. sz. Neri‑ügyben 2003. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑13555. o.) 33‑36. pontját.
(5)  -	Lásd különösen- a 104/77. sz. Oehlschläger‑ügyben 1978. március 16‑án hozott ítélet (EBHT 1978., 791. o.) 4. pontját; a 17/81. sz. Pabst & Richarz ügyben 1982. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 1982., 1331. o.) 10–12. pontját; a C‑482/01. és C‑493/01. sz., Orfanopoulos és Oliveri egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑5257. o.) 42. pontját; a C‑145/03. sz. Keller‑ügyben 2005. április 12‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2529. o.) 32‑34. pontját; a C‑267/03. sz. Lindberg‑ügyben 2005. április 21‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑3247. o.) 41. és 42. pontját, valamint a C‑305/08. sz. CoNISMa‑ügyben 2009. szeptember 3‑án (az EBHT‑ban még nem tették közzé) ismertetett főtanácsnoki indítványom 12. lábjegyzetét.
(6)  -	Lásd a rendelet 2. cikkének a) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 33. cikke (1) bekezdésének c) pontját. Az utóbbi cikk külön‑külön meghatározza a „mezőgazdasági termelő” és a „mezőgazdasági tevékenység” fogalmát.
(7)  -	Azaz olyan tevékenységet, amely a mezőgazdasági termékek termelésére, tenyésztésére vagy művelésére, illetve a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartására irányul.
(8)  -	Ennek kapcsán hivatkozni kell a rendelet III. mellékletével összefüggésben értelmezett 1. és azt követő cikkeire, valamint a rendelet 33., 36., 43. és azt követő cikkeire. Párhuzamot lehet vonni a támogatási jogosultságoknak a megfelelő hektárszámon történő tényleges felhasználására vonatkozó kötelezettség, valamint a tejkvóták felhasználásához kapcsolódó termelési kötelezettség között. A mezőgazdasági termelő akkor kaphat kompenzációt a tejtermelés végleges megszakításáért, ha a kérelmezés napján a 857/84 rendelet 12. cikkének c) pontja szerinti termelőként tejet termel, és a közvetlen értékesítések vonatkozásában egyéni referenciamennyiséggel rendelkezik. Ugyanakkor, ha egy mezőgazdasági termelő spontán felhagyott a tejtermeléssel, akkor e rendelkezések alkalmazásában nem tekinthető többé termelőnek. Lásd a C‑152/95. sz., Macon és társai ügyben 1997. október 9‑én hozott ítéletet (EBHT 1997., I‑5429. o.), továbbá a C‑275/05. sz. Kibler‑ügyben 2006. október 26‑án hozott ítélet (EBHT 2005., I‑10569. o.) 24. pontját.
(9)  -	Ennek kapcsán meg kell jegyezni, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint az alapeljárás felperese olyan társaság, amelyre a 2007. január 29‑i írásbeli engedményezési nyilatkozattal mindkét eladó engedményezte az adásvételi szerződésből származó megfelelő igényeket.
(10)  -	Lásd a C‑403/98. sz. Azienda Agricola Monte Arcosu ügyben 2001. január 11‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑103. o.) 26. pontját.
(11)  -	Lásd a rendelet 44. cikkét.
(12)  -	Ez azért fontos, mert a közösségi agrárpolitika legújabb reformjának egész rendszere és a mögötte húzódó elgondolások arra irányultak, hogy felhagyjanak a (meghatározott) mezőgazdasági termékek termeléséhez nyújtott támogatás korábbi elvével, és olyan rendszert vezessenek be helyette, amely a mezőgazdasági vállalkozásokat működtető személyek részére nyújt támogatást. A mezőgazdasági termelők ily módon rugalmasak lehetnek a termelésre vonatkozó döntéseik meghozatalakor, miközben állandó jövedelmet biztosítanak a számukra, ez pedig összhangban van a közösségi agrárpolitikának az EK 33. cikk szerinti célkitűzéseivel. A reformmal versenyképesebbé, fenntarthatóbbá és piacorientáltabbá kívánták tenni az európai mezőgazdaságot.
(13)  -	Lásd a rendelet 1. cikkét. Ezzel kapcsolatban úgy vélem, hogy a támogatási jogosultságoknak általában a mezőgazdasági termelőhöz kell kapcsolódniuk, nem a földtulajdonoshoz, vagy a bérbeadóhoz. Továbbá itt kell megjegyeznem, hogy úgy tűnik, hogy a támogatási jogosultságok a mezőgazdasági termelők jövedelmének lényeges részévé váltak. Lásd „Les 50 ans de la Politique agricole commune et du Comité européen de droit rural – Un droit rural évolué en Europe”, European Council for Agricultural Law,
L’Harmattan, Párizs, 2008., 416. o.
(14)  -	Lásd a rendelet (30) preambulumbekezdését.
(15)  -	Akiknek ugyanazon tagállamban letelepedettnek kell lenniük. Lásd a rendelet 46. cikkének (1) bekezdését.
(16)  -	Tehát olyanoknak, akik a rendeletben meghatározottak szerint ténylegesen mezőgazdasági tevékenységet végeznek. Ugyanez az elv érvényes például a tejkvótákra. Az utóbbiakat – a támogatási jogokkal történő spekuláció elkerülése végett – nem lehet átruházni olyan személyekre, akik nem minősülnek termelőnek. Lásd ezzel kapcsolatban többek között Barthélemy, D. és David, J. (szerk.), L’agriculture européenne et les droits à produire,
INRA, Párizs, 1999., 172. o.
(17)  -	Például a „Vente et droits à paiement unique (visite d’un Huron au royaume des imprimés)”, Droit rural, 348. sz., 2006. december, 34. szám című munkájában J.–J. Barbiéri beszámol arról, hogy az átmeneti időszakban a francia mezőgazdasági minisztérium – a spekulatív manőverek visszaszorítása végett – kinyilvánította, hogy a támogatási jogosultságok mezőgazdasági terület nélkül „nem használhatók fel”.
(18)  -	A Bizottság ezzel kapcsolatban hivatkozik a rendelet 33. cikke (1) bekezdésének b) pontjára.
(19)  -	Lásd Gadbin, D., „Les droits à paiement unique, pour qui, pourquoi?”; Droit rural,
334. sz., 2005. június, 8. sz. Szemléltetésképpen hivatkozni lehet: i. a rendelet (21) preambulumbekezdésére („[…] A közösségi pénzeszközök jogtalan kiutalásának elkerülése érdekében nem fizethető támogatás olyan mezőgazdasági termelő részére, aki mesterségesen teremtette meg az adott támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket.”); valamint a rendelet 29. cikkére („[…] nem fizethető támogatás olyan kedvezményezett részére, akiről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy az adott támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson”). Ezek a rendelkezések tükrözik a Bíróságnak a joggal való visszaéléshez kapcsolódó ítélkezési gyakorlatát. Lásd többek között a C‑44/89. sz. Von Deetzen‑ügyben 1991. október 22‑én hozott ítélet („Von Deetzen II”) (EBHT 1991., I‑5119. o.) 24–29. pontját; a C‑313/99. sz., Mulligen és társai ügyben 2002. június 20‑án hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5719. o.) 30. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot; a C‑255/02. sz., Halifax és társai ügyben 2006. február 21‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑1609. o.) 69. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot; a C‑279/05. sz. Vonk Dairy Products ügyben 2007. január 11‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑239. o.) 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, a C-278/06. sz. Otten‑ügyben 2007. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑4513. o.) 39. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(20)  -	Lásd Bianchi, D., La politique agricole commune (PAC) – Toute la PAC, rien d’autre que la PAC, Bruylant, 2006., 332. o.
(21)  -	Ezért a vevőnek nem csak jogi szempontból kell a támogatási jogosultságok jogosultjának lennie, hanem gazdasági szempontból az egységes támogatás jogosultjának is. A támogatási jogosultságok vonatkozásában nem válhat el egymástól a névleges és a tényleges tulajdonjog, mert ezzel végső soron olyan személyhez kerülhetnek az egységes támogatások, aki nem műveli meg az azoknak megfelelő földet.
(22)  -	Nem lényeges, hogy miként idézik elő ezeket a jogi következményeket és jogi hatásokat, mert itt a lényeg az ügylet eredményéért fennálló felelősség kérdése, nem pedig az ügylet formája vagy esetleges elemei. Ez jellemző azokra a jogi helyzetekre, ahol a felek közjogi alapú követelésekkel kerülnek szembe, és a rendelet szerinti támogatási jogosultságok vonatkozásában egyértelműen ez a helyzet. Azaz amennyiben az ügylet nem eredményezi a támogatási jogosultságok teljes és végleges átruházását és ezzel a támogatási jogosultságok szerinti kifizetésekre való jog végleges átruházását, akkor jogi szempontból lényegtelen, hogy a felek szándékosan jártak‑e el, vagy sem. Az a tény számít, hogy megállapodásuk eredményeként nem történt végleges átruházás.
(23)  -	Feltéve, hogy teljesül minden egyéb vonatkozó feltétel.
(24)  -	Azaz a rendelet 3. cikkében meghatározott gazdálkodási követelményekkel összhangban.
(25)  -	Igaza lehet a Bizottságnak, amikor azt állítja, hogy mivel a támogatási jogosultságokat ingyenesen ruházták át, a támogatási jogosultságok vevője és új jogosultja vélhetően a „stróman” szerepét tölti be az eladó javára, aki gazdasági szempontból annak ellenére változatlanul megkapja a támogatáskifizetést – miközben annak sem az összege, sem a tartama nem esik korlátozás alá –, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből láthatóan a rendelet 2. cikkének a) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 33. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében nem minősül többé mezőgazdasági termelőnek, legalábbis nem az érintett földterületeket illetően.