62004CC0015_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezető megjegyzések
1. Jelen előzetes döntéshozatali eljárás tárgya az a jogi probléma, hogy egy közbeszerzési szerződés‑odaítélési eljárás visszavonása ellen van‑e jogorvoslati lehetőség. Pontosabban az a kérdés, hogy vajon az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv(2) (a továbbiakban: az irányelv) arra kötelezi‑e a tagállamokat, hogy szabályozzák a visszavonással vagy legalábbis az ajánlatkérő ezt elrendelő határozatával szemben a megsemmisítés lehetőségét.
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog
2. Az 1. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítása érdekében, hogy a 71/305/EGK és 77/62/EGK irányelv hatálya alá tartozó szerződés‑odaítélési eljárásokat illetően az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szemben a következő cikkekben és különösen a 2. cikk (7) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelően hatékonyan és különösen a lehető leggyorsabban jogorvoslattal lehessen élni azon az alapon, hogy e határozatok megsértették a közbeszerzésre vonatkozó közösségi jogot vagy az e jogot végrehajtó nemzeti jogszabályokat.”
3. A 2. cikk (1) bekezdése, amely a tagállamok részéről szabályozandó jogorvoslati lehetőségeket sorolja fel, többek között az alábbiak szerint rendelkezik:
„A tagállamok biztosítják, hogy az 1. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárások érdekében hozott intézkedések hatáskört adjanak:
[…]
b) a jogellenesen meghozott határozatok megsemmisítésére vagy megsemmisíttetésére, beleértve a diszkriminatív műszaki, gazdasági vagy pénzügyi előírások eltörlését az ajánlati felhívásból, az ajánlattételhez szükséges dokumentációból, illetve minden egyéb, a kérdéses szerződés‑odaítélési eljárásra vonatkozó dokumentumból;
[…]”
B – A nemzeti jog
4. A jogorvoslati eljárásnak a 2002. évi Bundesvergabegesetz(3) (szövetségi törvény a közbeszerzési szerződések odaítéléséről, a továbbiakban: BVergG) szerinti rendszere a külön megtámadható határozatok és azon határozatok megkülönböztetésén alapul, amelyek külön nem támadhatók meg. Azokat a határozatokat, amelyeket külön nem lehet megtámadni, az azokat közvetlenül követő, külön megtámadható határozattal együttesen lehet megtámadni.
5. A BvergG 20. § (13) bekezdése a) pontjának aa) alpontja szerint külön megtámadható határozatok a nyílt eljárásban: az ajánlati felhívás, az ajánlati határidőn belüli egyéb ténymegállapítások és a szerződés‑odaítéléséről szóló határozat. Ezért az ajánlati felhívásnak az ajánlatok felbontását követő visszavonása nem minősül külön megtámadható határozatnak.
6. A 105. § az ajánlati határidő lejárta utáni visszavonást szabályozza. Ennek (2) bekezdése olyan nyomós okokból engedi meg az ajánlatkérőnek a visszavonást, amelyek a visszavonást objektíve igazolják. A visszavonás objektíve nem igazolt pusztán abból a célból, hogy új ajánlati felhívást tegyenek lehetővé az ajánlati ár csökkentése érdekében.
7. A BvergG 162. § (2) bekezdésének 2. pontja szerint a Bundesvergabeamt (a továbbiakban: BVA) a szerződés‑odaítéléséig e szövetségi törvény és az ehhez kapcsolódó rendeletek megsértésének megszüntetése céljából hatáskörrel rendelkezik az ajánlatkérők jogellenes határozatainak megsemmisítésére az ajánlattevők részéről benyújtott jogorvoslati kérelmek keretei között.
8. A BvergG 166. § (2) bekezdésének 1. pontja szerint elfogadhatatlan a jogorvoslati kérelem, ha olyan határozat ellen irányul, amelyet külön nem lehet megtámadni.
9. A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint az ajánlati felhívás ajánlatok felbontását követő visszavonásának esetleges jogellenességére jelen esetben a BVergG rendszere szerint nem lehet hivatkozni egy következő, külön megtámadható határozattal kapcsolatos jogorvoslati eljárásban, mivel a visszavonás a szerződés‑odaítélési eljárást befejezi, és ezért ebben a szerződés‑odaítélési eljárásban az ajánlatkérő nem hoz további határozatot.
10. A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a BVergG rendszerének megfelelően nincs arra lehetőség, hogy nyílt eljárásban az ajánlati felhívásnak az ajánlatok felbontását követő visszavonásánál a visszavonást jogorvoslati eljárás során felülvizsgálják, és adott esetben megsemmisítsék. A BVergG rendszere szerint a BVA hatásköre az ajánlati felhívás visszavonását követően (csupán) arra terjed ki, hogy megállapítsa, vajon a visszavonás e szövetségi törvény megsértése miatt volt‑e jogellenes. A BVA jogsértést megállapító határozata képezi a feltételét annak, hogy a vállalkozás az ajánlatkérővel szemben a visszavonás jogellenessége miatt kártérítési igényt érvényesítsen.
III – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11. A Bundesimmobiliengesellschaft mbH (a továbbiakban: BIG) 2003. szeptember 26‑i közleményében a „6020 Innsbruck, Angerzellgasse 14., Akademisches Gymnasium, Neubau Volksschule und 3 Turnhallen“ (6020 Innsbruck, Angerzellgasse 14. sz. alatti gimnázium, általános iskola új épülete és 3 tornacsarnok) szerződés‑odaítélési eljáráson belül a bontási munkálatokra vonatkozó ütemre, nyílt eljárás keretében (a továbbiakban: az első szerződés‑odaítélési eljárás) ajánlati felhívást tett közzé.
12. A BIG‑et, amelyben a szövetségi állam 100%‑os részesedéssel rendelkezik, azért alapították, hogy különösen a szövetségi állam építkezéseinek lebonyolítását és ingatlanvagyonának kezelését összehangolják. A vállalkozás célja többek között: a szövetségi állam céljaira helyiségek rendelkezésre bocsátása önállóan vagy harmadik személyekkel együttesen és ebből a célból, különös tekintettel a szövetségi állam igényeire, különösen ingatlanok és helyiségek megszerzése, használata, kezelése, bérbeadása és elidegenítése, épületek létesítése és fenntartása, központi épületgazdálkodási szolgáltatások, továbbá egyéb, a vállalkozás céljával összefüggő kisegítő és kiegészítő egyéb tevékenységek, utóbbiak a hitelnyújtásról szóló törvény (Kreditwesengesetz) rendelkezéseinek hatálya alá tartozó tevékenységek kivételével.
13. Az első szerződés‑odaítélési eljárás egy olyan építési szerződésre vonatkozik, amelynek becsült szerződési értéke 8 600 000 EUR. Az eljárás tárgyát képező bontási munkákra vonatkozó ütem becsült szerződési értéke 95 000 EUR.
14. A BIG 2003. október 29‑én kelt levelében közölte többek között a Koppensteiner GmbH‑val (a továbbiakban: a Koppensteiner), hogy nyomós okok miatt a BvergG 105. §‑a alapján visszavonja az ajánlattételi felhívást az ajánlattételi határidő lejártát követően.
15. 2003. november 6‑án a BIG telefonon arra kérte a Koppensteinert, hogy vegyen részt egy olyan tárgyalásos eljárásban, amelyet előzetesen nem tettek közzé, és amely az angerzellgassei tornaterem bontási munkálataira vonatkozott a napközi otthonos iskola és a három, föld alatt elhelyezkedő tornacsarnok építési előirányzata keretében (a továbbiakban: a második szerződés‑odaítélési eljárás). A Koppensteiner a második szerződés‑odaítélési eljárásban is ajánlatot nyújtott be. Mindkét szerződés‑odaítélési eljárás tárgya ugyanaz a szolgáltatás volt azzal, hogy a második szerződés‑odaítélési eljárásban az ajánlattételi felhívásban rögzítették, hogy „az egyes anyagtörmelékek darabos szétválasztása a helyszínen lehetséges”. A második szerződés‑odaítélési eljárás becsült szerződési értéke immár 90 000 EUR volt.
16. 2003. november 13‑án a Koppensteiner az első szerződés‑odaítélési eljárásra vonatkozóan kérelmet nyújtott be az ajánlattételi felhívás visszavonásának megsemmisítése és egy további szerződés‑odaítélési eljárásban történő ajánlattételi felhívástól való eltiltás iránt, továbbá vagylagosan kérelmet nyújtott be a visszavonás jogellenességének megállapítása iránt. A második szerződés‑odaítélési eljárásra vonatkozóan a Koppensteiner többek között a szerződés‑odaítélési eljárás megsemmisítése iránt nyújtott be kérelmet.
17. A BVA 2003. november 20‑i határozatával a jogorvoslati eljárás idejére, de legkésőbb 2004. január 13‑ig eltiltotta a BIG‑et a második szerződés‑odaítélési eljárás ajánlatainak felbontásától.
18. Mint ahogyan az iratokból kiderül, a BIG 2004. január 28‑án a második szerződés‑odaítélési eljárásban egy másik vállalkozásnak ítélte oda a szerződést. A bontási munkálatokat ez a vállalkozás már el is végezte.
19. A BVA előtt a BIG lényegében azt adta elő, hogy a visszavonás oka az a tény volt, hogy az összes ajánlati ár a szerződési érték gondos becslése ellenére lényegesen meghaladta a becsült szerződési értéket. A bontási munkálatokra vonatkozó ütem becsült szerződési értéke az első szerződés‑odaítélési eljárásban 95 000 EUR, míg a második szerződés‑odaítélési eljárásban 90 000 EUR volt. A legalacsonyabb ajánlat az első szerződés‑odaítélési eljárásban 304 150 EUR összeget tett ki, amely tehát túlságosan magas volt.
20. A Koppensteiner többek között előadta, hogy a Bíróságnak a Hospital Ingenieure ügyben hozott ítélete alapján „egy ajánlatkérő ajánlati felhívását visszavonó határozata jogorvoslati eljárásban felülvizsgálható és adott esetben megsemmisíthető [legyen] azon az alapon, hogy e határozat a közbeszerzések területén megsértette a Közösség jogszabályait […]”(4) .
21. Továbbá a Koppensteiner előadta, hogy „a BVergG 100. §‑a (2) bekezdésének és az ott szabályozott türelmi idő megfelelő alkalmazásával a visszavonásról szóló határozatnak is megtámadhatónak kell lennie az ajánlattevők számára a szerződés‑odaítéléséről szóló határozatra vonatkozó rendelkezések megfelelő alkalmazásával”. A visszavonásról szóló határozat hasonlóan értelmezendő, mint a szerződés‑odaítéléséről szóló határozat, mivel itt az ajánlatkérő olyan határozatáról van szó, amelyben az ajánlattevők egyikének sem kívánja a szerződést odaítélni.
22. A Bundesvergabeamt 2004. január 12‑én előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1. Olyan feltétlenek és kellően pontosak‑e az […] 1989. december 21‑i 89/665 tanácsi irányelv 1. cikkének és 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttes rendelkezései, hogy egy jogalany az ajánlattételi felhívásnak az ajánlatok felbontását követő visszavonása esetén a nemzeti bíróságok előtt ezekre a rendelkezésekre közvetlenül hivatkozhat, és ezek alapján a visszavonással szemben elfogadhatóan jogorvoslati eljárást kezdeményezhet?
2. Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén: Úgy kell‑e értelmezni az […] 1989. december 21‑i 89/665 irányelv 1. cikkének és 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttes rendelkezéseit, hogy a tagállamok kötelesek arra, hogy az ajánlatkérőnek az ajánlattételi felhívás visszavonását megelőző határozatával szemben, amely az ajánlattételi felhívás visszavonásának a szándékát nyilvánítja ki (a szerződés‑odaítéléséről szóló határozathoz hasonló, visszavonásról szóló határozat), minden esetben lehetővé tegyék a jogorvoslati eljárás megindítását azzal, hogy az ajánlattevő – attól a lehetőségtől függetlenül, hogy a visszavonás következtében kártérítést igényeljen – elérhesse a határozat megsemmisítését, amennyiben annak feltételei fennállnak?”
IV – Az elfogadhatóságról
23. A BIG és az osztrák kormány kétségbe vonták az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, illetve mindkét kérdés elfogadhatóságát. Az osztrák kormány álláspontja szerint a visszavonás megsemmisítése lehetetlen, mivel egy újabb szerződés‑odaítélés ebben a szerződés‑odaítélési eljárásban jogilag és gyakorlatilag is lehetetlen. A szerződés‑odaítélést követően a BVA‑nak nincs hatásköre a visszavonás megsemmisítésére, hanem már csak a visszavonás jogellenességét állapíthatja meg. A BIG azzal indokolja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés elfogadhatatlanságát, amely az ajánlattételi felhívás visszavonásának a szándékáról szól, hogy ilyen határozat meghozatalára az alapeljárásban már nincs lehetőség.
24. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában úgy ítélte meg, hogy csak abban az esetben utasíthatja el valamely nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdését, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen kapcsolatban sem áll az alapjogvita valóságával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus természetű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli és jogi elemek, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a feltett kérdésekre hasznos módon válaszolhasson(5) .
25. Egyrészt meg kell jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság minden olyan szükséges felvilágosítást megadott, amelyre a Bíróságnak szüksége van az eléterjesztett kérdések hasznos megválaszolásához.
26. Másrészt meg kell vizsgálni, hogy vajon a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések jelentősek maradtak‑e az alapeljárásban hozandó ítélet szempontjából azt követően is, hogy a második szerződés‑odaítélési eljárást a szerződés odaítélésével befejezték.
27. Tehát az a kérdés vetődik fel, hogy ezáltal megváltozott‑e az alapeljárás tárgya, és így elfogadhatatlanná váltak‑e az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések, amelyek a visszavonásra és nem az alapeljárás más kérelmeire vonatkoznak.
28. Amint a Siemens‑ügyben hozott ítéletből kitűnik(6), amely szintén a BVA egyik előzetes döntéshozatali előterjesztését érintette, a Bíróság az előzetes dön téshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságának megítélése során figyelembe veszi az előzetes döntéshozatalra utaló végzés meghozatalát követően bekövetkezett fejleményeket is.
29. Annak az eljárásnak a tárgya a BVA azon határozata jogkövetkezményeinek a megítélése volt, amelyet az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően a Verfassungsgerichtshof (Alkotmánybíróság) megsemmisített. A Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a határozat jogkövetkezményeire vonatkozó előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a határozat megsemmisítésével tisztán hipotetikus természetűvé váltak. A jogellenes közbeszerzési szerződések esetleges semmisségére vonatkozó kérdést a Bíróság mindenesetre elfogadhatónak tekintette.
30. A tényállás tehát akkor felelne meg a Siemens‑ügynek, ha az alapeljárásban megtámadott visszavonást időközben megsemmisítették volna. Ez azonban esetünkben kétségtelenül nem történt meg.
31. A Siemens‑üggyel ellentétben azonban a jelen eljárásban nem kifejezetten az új ajánlattételi felhívás jogi megítélésére vagy a második szerződés‑odaítélési eljárásban megkötött szerződés jogkövetkezményeire irányul a feltett kérdés.
32. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a visszavonással szembeni jogorvoslat lehetőségére, és ezáltal az első szerződés‑odaítélési eljárásra vonatoznak. Ezért nem lehet azt feltételezni, hogy a közösségi jog kért értelmezése nem áll kapcsolatban az alapjogvita valóságával vagy tárgyával, vagy az hipotetikus természetű, mivel az alapeljárásban kérdéses visszavonás jogszerűségének megítélése az első szerződés‑odaítélési eljárást, és nem a második szerződés‑odaítélési eljárást érinti. Pontosabban szólva csak ez utóbbit érinti a szerződés‑odaítélés. Ezt a formális megközelítési módot, azaz a két szerződés‑odaítélési eljárás kérdésének elkülönített értékelését, legalábbis az elfogadhatóság vizsgálata során, előnyben kell részesíteni.
33. Egyebekben nem zárható ki, hogy a második szerződés‑odaítélési eljárást követően megkötött szerződés az ajánlatkérő részéről esetleg elkövetett jogsértő cselekmények miatt semmis.
34. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tehát az alapügy tényállásának megváltozását követően is még kapcsolatban állnak az alapjogvita tárgyával.
35. Továbbá az sem zárható ki, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válasz a második szerződés‑odaítélési eljárás jogszerűségének megítélése szempontjából is releváns. Még ha ez a nemzeti jogból nem is következne, a szükségszerű összefüggés a közösségi jogból következhetne. Így a visszavonás irányelv alapján szükséges megsemmisítésének más következménye lehetne, mint pusztán a visszavonás jogellenességének megállapítása. Ezt azonban itt nem szükséges részletesebben megvizsgálni.
36. Kiegészítésképpen meg kell jegyezni, hogy a visszavonással szembeni jogorvoslat lehetőségének kérdése attól függetlenül vetődik fel, hogy a visszavonás esetleges megsemmisítése (hatályon kívül helyezés vagy más hasonló) után az ajánlatkérőnek mit szabad vagy mit kell tennie. Utóbbi azt a kérdést érintené, hogy vajon bizonyos esetekben, adott körülmények között egy úgynevezett „színlelt visszavonás” esetében nem áll‑e fenn az a kötelezettség, hogy a szerződés‑odaítélési eljárást mégis szerződés‑odaítéléssel fejezzék be.
37. Végül akkor lennének az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok, ha a szerződés‑odaítélési eljárás olyan részére vonatkoznának, amely nem képezi annak az alapjogvitának a tárgyát, amelyben a kérdést előterjesztő bíróságnak el kell járnia(7), vagy egyáltalán egy másik szerződés‑odaítélési eljárást érintenének. Erről azonban itt szintén nincs szó.
38. A kérdést előterjesztő bíróság elmagyarázta, hogy milyen okok késztették arra a megfontolásra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válasz az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez szükséges.
39. Tehát elegendő támpont van arra vonatkozóan, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolása az alapeljárás jogvitájának eldöntéséhez szükséges.
40. Ezek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatónak tekintendők.
V – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tartalmáról
A – Előzetes megjegyzések
41. Mindkét, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés az ajánlattételi felhívás ajánlatkérő részéről történő visszavonására és a nemzeti jogorvoslati fórumok előtti jogvédelem ezzel összefüggő szempontjaira vonatkozik. Lényegében arról a kérdésről van itt szó, hogy vajon az irányelv arra kötelezi‑e a tagállamokat, hogy a visszavonás megsemmisítésének lehetőségét szabályozzák.
42. Míg az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés az irányelv 1. cikkének és 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttes rendelkezései esetleges közvetlen alkalmazhatóságára vonatkozik, addig az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés tárgya e rendelkezések értelmezése.
43. Ahogyan a Bizottság jogosan kifejti, egy irányelvi rendelkezés alapján történő, a közösségi jognak megfelelő értelmezésre irányuló kérdést fő szabály szerint az annak közvetlen alkalmazhatóságára irányuló kérdés előtt kell megválaszolni. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés az ajánlattételi felhívás visszavonásának szándékát kinyilvánító határozat megsemmisíthetőségére vonatkozik. Ez az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazása szerint ugyan feltételezi, hogy a nemzeti jogban egyáltalán van ilyen határozat, azonban az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből mégis az következik, hogy a kérdés arra irányul, hogy vajon az irányelv arra kötelezi‑e a tagállamokat, hogy arra az esetre, ha a nemzeti jog magát a visszavonás megsemmisítését nem teszi lehetővé, legalább az erről szóló határozatot és annak megsemmisíthetőségét előírják.
44. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések pontosabb elemzése azonban az előzetes döntéshozatalra utaló végzés magyarázatainak a fényében azt mutatja, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés magára a visszavonás esetleges megsemmisíthetőségére vonatkozik, ezzel szemben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a nemzeti jog – vagylagos – kialakítási lehetőségeit érinti.
45. A fentiek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdést egymástól elkülönítve az alábbi szempontok alapján kell megvizsgálni: magának a visszavonásnak a megsemmisíthetősége; abban az esetben, ha nem lehetséges a visszavonás megsemmisítése, kötelezettség arra vonatkozóan, hogy az ajánlattételi felhívás visszavonásának szándékát kinyilvánító határozatot előírják; az irányelv vonatkozó rendelkezéseinek közösségi jognak megfelelő értelmezése, valamint közvetlen alkalmazhatósága.
B – Az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének tartalmáról
46. Először tehát azt a kérdést kell megvizsgálni, hogy vajon kötelezi‑e az irányelv a tagállamokat arra, hogy általánosan az ajánlattételi felhívás visszavonására vonatkozóan a megsemmisítés, azaz a nemzeti jogorvoslati fórumok részéről történő megsemmisíthetőség lehetőségét szabályozzák.
47. A kérdés megválaszolásánál az ítélkezési gyakorlat azon általános elvéből kell kiindulni, miszerint az irányelv arra irányul, hogy „a már meglévő mechanizmusokat megerősítse annak érdekében, hogy biztosítsa a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos közösségi szabályok hatékony alkalmazását, különösen abban a szakaszban, amikor a sérelmek még orvosolhatók”(8) .
48. A megsemmisíthetőségre tekintettel különösen a Bíróság Hospital Ingenieure ügyben(9) hozott ítéletéből kell kiindulni. Ezt az ítéletet különféleképpen értelmezik. Jóllehet a Bíróság a visszavonásról szóló határozatot ott kifejezetten olyan határozatnak minősítette, amely az irányelv hatálya alá tartozik, olykor ezt úgy értelmezik, hogy bár az ilyen határozat elleni jogorvoslat lehetőségét elő kell írni, végeredményben elegendő csak a jogellenesség megállapítása, ezenkívül a megsemmisíthetőséget nem kell előírni. Ezt a megszorító értelmezést azzal indokolják, hogy a Bíróság határozatát az abban az ügyben érvényesülő nemzeti jogi helyzet alapján kell szemügyre venni. Ez a jogi helyzet nem biztosított hatáskört a jogorvoslati fórumoknak sem a jogellenesség megállapítására, sem a visszavonás megsemmisítésére.
49. Mint ahogyan az ítélet vonatkozó szövegrészei, nevezetesen a 48–54. pont mutatják, a Bíróság álláspontját – más ítéletekkel(10) szemben – éppen nem a konkrét nemzeti jogi helyzetre való hivatkozással indokolta meg.
50. A Bíróság a Hospital Ingenieure ügyben hozott ítéletét inkább absztrakt módon és általánosan fogalmazta meg. Így az ebben foglalt megállapítások annyiban általánosíthatók, amennyiben ezekből általánosan alkalmazandó elveket lehet leszűrni.
51. Jelen előzetes döntéshozatali eljárásban tehát azt kell tisztázni, hogy vajon az irányelv nemcsak a jogellenesség megállapításának kötelezettségét, ami a nemzeti jogban is adott, hanem a visszavonás megsemmisíthetőségének lehetőségét is előírja‑e, azaz kötelezi‑e a tagállamokat arra, hogy a visszavonás megsemmisítésének a lehetőségét előírják.
52. Az erre a kérdésre adott válasz összefügg az irányelv értelmezendő és alkalmazandó rendelkezéseivel. Míg az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése az ajánlatkérőnek az irányelv által szabályozott határozataira vonatkozó tárgyi hatályt határozza meg, addig 2. cikkének (1) bekezdése a tagállamok által előírandó jogvédelmi lehetőségeket határozza meg.
53. Mindkét rendelkezés a „határozatok” fogalmából indul ki. Itt a 2. cikket az 1. cikk jóval általánosabb rendelkezése konkretizálásának kell tekinteni. Mivel a 2. cikk az 1. cikkhez kapcsolódik, az ajánlatkérő mindkét rendelkezés által szabályozott „határozatai” körének egyeznie kellene. Ha tehát a Bíróság a „határozatok” fogalmát kizárólag az 1. cikk (1) bekezdése szerint értelmezte volna, ennek vonatkoznia kellene a 2. cikk (1) bekezdésének az értelmezésére is.
54. Amint azonban világosan kitűnik a Hospital Ingenieure ügyben hozott ítélet 49. pontjából, a Bíróság kifejezetten hivatkozott az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjára is, és megállapította, hogy „ezen irányelv 1. cikkének (1) bekezdése semmilyen korlátozást nem ír elő az ott említett határozatok természetére és tartalmára vonatkozóan. Ilyen korlátozás a nevezett irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjának szövegéből sem vezethető le”.
55. Egyebekben a Bíróság ezen ítélet 55. pontjában kifejezetten hivatkozott a visszavonás megsemmisíthetőségére. Az, hogy a Bíróság ott a megsemmisíthetőség elé az „adott esetben” fordulatot illesztette, csak az irányelv rendelkezéseinek felel meg, és azt nem szabad tévesen korlátozásnak érteni. Mivel az ajánlatkérő határozata elleni jogorvoslat esetében nem mindig kell megsemmisítést elrendelni, hanem csak a feltételek fennállása esetén. A megsemmisítés lehetőségét azonban általánosan biztosítani kell.
56. A továbbiakban a Bíróság GAT‑ügyben(11) hozott ítéletéből az derül ki, hogy a 2. cikk (1) bekezdésében felsorolt eljárások azon jogorvoslati eljárások közé tartoznak, amelyek bevezetését az irányelv a tagállamok részére előírja.
57. Tehát a „határozatok” fogalmának tág értelméből kell kiindulni mind az irányelv 1. cikke (1) bekezdésének, mind a 2. cikke (1) bekezdésének értelmében.
58. A visszavonás tehát mind az irányelv hatálya alá általánosan tartozó határozatok közé, mind azon határozatok közé tartozik, amelyekre vonatkozóan a tagállamoknak a megsemmisítés (hatályon kívül helyezés) lehetőségét elő kell írniuk.
59. Most már azt lenne célszerű megvizsgálni, hogy vajon nem biztosít‑e olyan lehetőséget az irányelv a tagállamoknak, hogy egyes határozatokat a hatályon kívül helyezés (megsemmisítés) lehetőségéből kizárjanak. Első pillantásra emellett szól egy tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban Spanyolországgal szemben hozott ítélet(12), amelyben a Bíróság a megsemmisíthetőség korlátozásának egy sajátos formáját elfogadhatónak nyilvánította egyes, a szerződés‑odaítélési eljárásban hozott határozatok tekintetében.
60. Mindenesetre ebből az ítéletből is levezethető az az általános elv, hogy az irányelv 1. cikkében „szabályozott jogorvoslati eljárásoknak egyrészt hatékonynak kell lenniük, és a lehető leggyorsabban kell lebonyolódniuk, másrészt mindenki számára elérhetőnek kell lenniük, akinek érdekében áll vagy állt egy adott közbeszerzési szerződés elnyerése, és állítólagos jogsérelmet szenvedtek, vagy fennáll ennek a kockázata.”(13) .
61. Az az elv is a jogvédelmet előnyben részesítő értelmezés mellett szól, miszerint az irányelv célja a meghatározott érdekkel rendelkező vállalkozások védelme(14) . Ezt mutatják az alapeljárás alapjául szolgáló jogvita körülményei is.
62. A spanyol jogvédelmi rendszerre vonatkozó ügyhöz kapcsolódóan mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy a Bíróság a Bizottság kifogását ott főként azért utasította el, mert a Bizottság nem szolgáltatta a közvetlen kereseteknél szükséges bizonyítékot(15) .
63. Továbbá hangsúlyozandó, hogy a Bíróság számára ebben az ügyben az volt a meghatározó, „hogy a spanyol szabályozás […] az érdekelt személyeknek lehetővé teszi, hogy ne csak a végleges aktusokat támadják meg, hanem eljárási cselekményeket is, amennyiben azok közvetve vagy közvetlenül olyan tárgyú döntést tartalmaznak, amelyek az eljárás folytatását vagy a védekezést teszik lehetetlenné, vagy jogokat vagy jogos érdekeket helyrehozhatatlan módon csorbítanak”(16) .
64. Ezt azonban az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog éppen nem engedi meg.
65. A Bíróság Hospital Ingenieure ügyben hozott ítéletét azonban olykor még egy összefüggésben szokták megszorítóan értelmezni. A Bíróságnak abból az utalásából, hogy a megsemmisíthetőség hiánya az ajánlattevőket attól a lehetőségtől fosztja meg, hogy kártérítési keresetet indítsanak, azt a következtetést vonják le, hogy elegendő a kártérítés biztosítására történő korlátozás, és nem kell a megsemmisítés lehetőségét is előírni.
66. Itt először arra az elvre kell utalni, amely a Hospital Ingenieure ügyben is kifejezésre jut, miszerint a bírósági felülvizsgálat terjedelmét nem szabad megszorítóan értelmezni(17) .
67. Ebben az összefüggésben a visszavonás megsemmisíthetőségének kizárását és a kártérítésre való korlátozást azon általános szabály alóli kivételnek kell tekinteni, amely szerint az ajánlatkérő határozatai tekintetében az irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott minden lehetőséget szabályozni kell.
68. A jogorvoslati fórumok hatáskörének ilyen korlátozását azonban az irányelv kifejezetten csak a 2. cikk (6) bekezdésében írja elő. Ezen rendelkezés szerint ez a hatáskör a szerződés‑odaítélést követő szerződéskötés után
a kártérítés megítélésére korlátozhat ó.
69. Mindazonáltal más esetekre az irányelv nem ír elő kártérítésre való korlátozást.
70. Ebből az következik, hogy a szerződés‑odaítélést követő szerződéskötés esetére szabályozott kártérítésre való korlátozás nem alkalmazható a visszavonás esetére. Jóllehet a visszavonás is a szerződés‑odaítélési eljárás befejezését eredményezi, azonban a megsemmisítés kizárása és a kártérítésre való korlátozás mögött a fent említett esetben az az elv húzódik meg, hogy az egyszer már megkötött szerződéseket nem lehet megsemmisíteni. Ez az indokolás azonban szerződés hiányában itt nem állja meg a helyét.
C – Az irányelv rendelkezéseinek átültetéséről
71. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés tárgya lényegében az irányelv rendelkezéseinek tagállamok általi átültetésének szempontja, különösen a visszavonás – megkövetelt vagy legalábbis elfogadható – felosztása egy olyan határozatra, amely az ajánlattételi felhívás visszavonásának a szándékát nyilvánítja ki, és magára a visszavonási aktusra, amelynek akkor már nem kell megtámadhatónak lennie.
72. Az itt említett problematika – legalábbis az absztrakció magasabb szintjén – megfelel a szerződés‑odaítélésről szóló határozat megtámadhatóságának, amelyet a Bíróság az Alcatel‑ügyben hozott ítéletében(18) követelt meg.
73. A visszavonás és a szerződés‑odaítélés között valóban fennáll bizonyos párhuzam annyiban, hogy mindkét aktus lezárja a szerződés‑odaítélési eljárást.
74. A Bíróság Alcatel‑ügyben hozott ítéletéből elsősorban azt a szabályt lehet levezetni, hogy azt az aktust kell előírni, „amelyről az érdekeltek tudomást szerezhetnek, és amely jogorvoslati eljárás keretében megsemmisíthető”(19) .
75. Az ajánlatkérő bármely határozata legyen is megtámadható, a hatékony jogvédelem mindenesetre az ajánlatkérő nyilvánosságra kerülő aktusát feltételezi.
76. Tekintettel arra a felosztásra, miszerint létezik egy aktust megelőző határozat, amely az aktus elfogadásának szándékát nyilvánítja ki, és létezik maga az aktus, arra kell utalni, hogy egy ilyen felosztás alapvetően az ajánlatkérő minden egyes aktusára vonatkozóan elképzelhető. Így az ajánlatok kizárása előtt is hozható olyan határozat, amelyben az ajánlatkérő az ajánlat kizárására vonatkozó szándékát közli.
77. Jelen eljárásban az ilyen megkettőzés értelmére és jogi elfogadhatóságára irányuló kérdéstől függetlenül azt kell tisztázni, hogy a visszavonás tekintetében megfelelő‑e a felosztás.
78. A Bizottság álláspontja szerint a visszavonásról szóló határozatnak, azaz magának a visszavonásnak kell megtámadhatónak lennie, és a felosztás nem felel meg az irányelv rendelkezéseinek. Ezt a tételt a Bizottság abból vezeti le, hogy az Alcatel‑ügy a szerződés‑odaítélést és az ezzel összefüggő szerződéskötést érintette. A visszavonást azonban nem követi szerződéskötés.
79. Az Alcatel‑ügyben hozott ítélet általánosíthatósága azonban korlátozott. Így a Bíróságnak az Alcatel‑ügyben hozott ítéletben tett nem minden megállapítása alkalmazható más tényállásokra. Ez azonban nem jelenti azt, hogy ezáltal azok a hasonló megoldások, amelyek a szerződés‑odaítélésre tekintettel elfogadhatók, más tényállásokra eleve elfogadhatatlanok lennének.
80. Azt, hogy a felosztás legalábbis a szerződés‑odaítélés tekintetében megfelelő, a Bíróság az Osztrák Köztársasággal szembeni kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban erősítette meg. Eszerint a szerződés‑odaítélésről szóló közlemény az azt követő várakozási és türelmi idővel elegendő. Ez utóbbinak kell lehetőséget adnia az ajánlattevőknek arra, hogy jogorvoslatot nyújtsanak be(20) .
81. Ezen ítélet indokolásából és a Bíróság ezen irányelvre vonatkozó egyéb ítélkezési gyakorlatából mindenesetre nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy a szerződés‑odaítélésen kívüli esetekben történő felosztás a közösségi jogot sértené. Itt is az irányelv célkitűzésének az elérése lényeges: a hatékony és gyors jogvédelem. Éppen ez utóbbi célnak azonban a tényleges visszavonást megelőző határozat megtámadhatósága jobban megfelelne.
82. A felosztás megfelelő kialakításánál tehát a nemzeti jogalkotó ragaszkodhat ahhoz, hogy a visszavonási aktus megsemmisítését kizárja. Egy ilyen megoldásnak persze meg kell felelnie az irányelv előírásainak és az egyéb közösségi jogi rendelkezéseknek.
83. Ami azt a határozatot illeti, amely az ajánlattételi felhívás visszavonásának a szándékát nyilvánítja ki, annak feltételeihez tartozik különösen a határozat közlése azokkal az ajánlattevőkkel, akik a visszavonás esetén az ajánlatok felbontását követően válnak ismertté, továbbá egy megfelelő várakozási idő.
84. A teljesség kedvéért utalni kell azokra a visszavonást érintő változásokra, amelyek az úgynevezett jogalkotási csomagból következnek. Így az új közbeszerzési irányelvek előírják, hogy a szerződés‑odaítélésének mellőzéséről erre vonatkozó kérelem nélkül is tájékoztatást kell adni(21) .
85. Végül arra kell felhívni a figyelmet, hogy a visszavonás megsemmisítésének hatásai, azaz a jogi következményei a visszavont vagy a közvetlenül azt követően lebonyolított szerződés‑odaítélési eljárásra vonatkozóan, nem képezik tárgyát az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseknek, és ezért eljárásjogi okokból a Bíróság nem is vizsgálhatja ezeket.
D – A közösségi jognak megfelelő értelmezésről és a közvetlen alkalmazhatóságról
86. Mint ahogyan a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában hangsúlyozza, a nemzeti jog rendelkezéseit az irányelvekkel összhangban kell értelmezni. Ez természetesen érvényes a nemzeti közbeszerzési jog irányelv szerinti értelmezésére is(22) .
87. Amennyiben nem lenne lehetséges a nemzeti jog irányelvnek megfelelő értelmezése, abban az esetben meg kell vizsgálni, hogy közvetlenül alkalmazható‑e az irányelv vonatkozó rendelkezése. Ennek az a feltétele, hogy a rendelkezés tartalmilag feltétlen és kellően pontos legyen.
88. Jelen eljárás tárgya elsősorban az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja és az ajánlatkérő határozatainak itt szabályozott megsemmisíthetősége, amelyekhez a visszavonás és az erről szóló határozat is tartozik.
89. Az irányelv rendelkezésének közvetlen alkalmazhatóságával szemben kifogásként felhozható, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából világosan következik, hogy ez az irányelv, különösen 2. cikkének (1) bekezdése, nem alkalmazható közvetlenül.
90. Ezért mielőtt a közvetlen alkalmazhatóság feltételeinek a fennállását megvizsgálnánk, meg kell vizsgálni ezt az álláspontot a Bíróság vonatkozó ítéleteinek a fényében.
91. A 2. cikk (1) bekezdésének közvetlen alkalmazhatóságával szemben mindenekelőtt az Alcatel‑ügyben hozott ítélet hozható fel. Ebben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy „a 89/665 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját nem lehet úgy értelmezni, hogy a tagállamoknak a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásaira hatáskörrel rendelkező jogorvoslati fórumai – a szerződés‑odaítélésről szóló határozat hiánya ellenére, amellyel szemben megsemmisítés iránti jogosrvoslati kérelem lenne kezdeményezhető – az ebben a rendelkezésben megnevezett feltételek szerint jogorvoslati hatáskörrel rendelkeznek”(23) . Amennyiben ezt a pontot az azt megelőző ponttal összeolvassuk, amelyben a közösségi jognak megfelelő értelmezés lehetetlensége esetén a kártérítésre történik utalás, akkor abból a 2. cikk (1) bekezdése közvetlen alkalmazhatóságának elutasítására következtethetnénk.
92. Hasonló vonatkozik a Bíróság Tögel‑ügyben hozott ítéletére, amely kifejezetten a nemzeti fórumoknak a szerződés‑odaítélések egy egész csoportjával kapcsolatos hatáskörét érintette. A Bíróságnak itt is értelmeznie kellett az irányelv 2. cikkének (1) bekezdését, és ebben sem ismerte el ezen rendelkezés közvetlen alkalmazhatóságát(24) .
93. Mindkét ítéletben közös azonban, hogy ezeket a nemzeti hatásköri kérdések kontextusában kell figyelembe venni, és megítélésem szerint nem zárják ki kifejezetten a vonatkozó irányelv rendelkezéseinek közvetlen alkalmazhatóságát általában. Ez mindkét ítélet hatályát annyiban leszűkíti, amennyiben ezekből nem vezethető le általános megállapítás a közvetlen alkalmazhatóság tekintetében.
94. Ezzel szemben a vonatkozó irányelvet érintő ítélkezési gyakorlatban, méghozzá az Alcatel‑ és a Tögel‑ügyet követően hozott egyik ítéletben, az irányelv rendelkezései közvetlen alkalmazhatóságának, nevezetesen a helyettesítő hatásnak az elismerése is megtalálható.
95. Így a Bíróság a Santex‑ügyben hozott ítéletében megállapította, hogy abban az esetben, ha az irányelvnek megfelelő alkalmazásra nincs lehetőség, „a nemzeti bíróság köteles arra, hogy a közösségi jogot teljes terjedelmében alkalmazza, és azokat a jogokat, amelyeket ez az egyes jogalanynak biztosít, védelmezze azáltal, hogy szükség esetén nem alkalmazza a nemzeti jog azon rendelkezéseit, amelyek alkalmazása az eset körülményei között a közösségi joggal ellentétes eredményre vezetne”(25) .
96. A Bíróság pontosabban azt biztosította, hogy az ajánlattevőknek lehetősége legyen az ajánlatkérők határozataival szemben kifogásokat érvényesíteni azáltal, hogy a nemzeti bíróság meghatározott nemzeti eljárási szabályokat nem alkalmaz. Az nem tekinthető általános feltételnek, hogy a nemzeti jog a jogalkalmazás mellőzését adott esetben megengedte.
97. Az irányelvre vonatkozó ítélkezési gyakorlat elemzése tehát lehetővé teszi azt a következtetést, hogy az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja közvetlenül alkalmazható.
98. Az irányelvi rendelkezés közvetlen alkalmazhatóságának feltételei teljesülnek. Így már az irányelv 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának szövege is azt mutatja, hogy ez a rendelkezés kellően pontos. A tartalmi feltétlenséggel kapcsolatban sem merül fel kétely.
99. Az, hogy a tagállamok a nemzeti jogorvoslati eljárások szabályozásánál bizonyos mérlegelési lehetőséggel rendlkeznek, még nem zárja ki az irányelv 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának közvetlen alkalmazhatóságát, mivel ennek rendelkezései minimális védelemnek minősülnek. Amennyiben ilyen minimális védelem meghatározható, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint(26) ez elegendő a közvetlen alkalmazhatósághoz.
100. A kérdést előterjesztő bíróság azáltal teljesítheti az irányelv 1. és 2. cikkének előírásait, ha vagy nem alkalmazza a külön megtámadható határozatokról szóló nemzeti rendelkezéseket, beleértve a jogorvoslati lehetőségről szóló rendelkezést is, vagy e határozatok listáját a visszavonással kiegészíti.
VI – Végkövetkeztetések
101. A fentiek alapján azt javasolom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre az alábbi választ adja:
„Az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének és 2. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttes rendelkezései úgy értelmezendők, hogy a tagállamok kötelesek arra, hogy az ajánlatkérőnek az ajánlattételi felhívás visszavonását megelőző határozatával szemben, amely az ajánlattételi felhívás visszavonásának a szándékát nyilvánítja ki (a szerződés‑odaítéléséről szóló határozathoz hasonló, visszavonásról szóló határozat), minden esetben lehetővé tegyék a jogorvoslati eljárás megindítását azzal, hogy az ajánlattevő – attól a lehetőségtől függetlenül, hogy a visszavonás következtében kártérítést igényeljen – elérhesse a határozat megsemmisítését, amennyiben annak feltételei fennállnak.
Az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja olyan feltétlen és kellően pontos, hogy valamely jogalany az ajánlattételi felhívásnak az ajánlatok felbontását követő visszavonása esetén a nemzeti bíróságok előtt erre közvetlenül hivatkozhat, és ez alapján elfogadhatóan jogorvoslati eljárást kezdeményezhet.”
(1) .
(2)
–	HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.
(3)
–	BGBl I., 99/2002. sz.
(4)
–	Lásd ehhez a C‑92/00. sz., Hospital Ingenieure ügyben 2002. június 18‑án hozott ítélet rendelkező részét (EBHT 2002., I‑5553. o.).
(5)
–	Lásd ehhez csupán a C‑379/98. sz. PreussenElektra ügyben 2001. március 13‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑2099. o.) 39. pontját, a C‑390/99. sz. Canal Satélite Digital ügyben 2002. január 22‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑607. o.) 19. pontját és a C‑373/00. sz. Adolf Truley ügyben 2003. február 27‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑1931. o.) 22. és azt követő pontjait.
(6)
–	A C‑314/01. sz. Siemens‑ügyben 2004. március 18‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé) 38. és azt követő pontjai.
(7)
–	Ilyen tényállásról lásd a C‑421/01. sz. Traunfellner‑ügyben 2003. október 16‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑11967. o.) 38. pontját.
(8)
–	A C‑212/02. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2004. június 24‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé) 20. pontja és a C‑433/93. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1995. augusztus 11‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑2303. o.) 23. pontja.
(9)
–	A fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott C‑92/00. sz. ügyben hozott ítélet.
(10)
–	Lásd például a C‑327/00. sz. Santex‑ügyben 2003. február 27‑én hozott ítéletet (EBHT 2003., I‑1877. o.).
(11)
–	A C‑315/01. sz. GAT‑ügyben 2003. június 19‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑6351. o.) 53. pontja a kártérítés megítélésének lehetőségéről.
(12)
–	A C‑214/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑4667. o.).
(13)
–	A fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott C‑214/00. sz. ügyben hozott ítélet 78. pontja.
(14)
–	A fenti 8. lábjegyzetben hivatkozott C‑212/02. sz. ügyben hozott ítélet 24. pontja.
(15)
–	A fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott C‑214/00. sz. ügyben hozott ítélet 80. pontja.
(16)
–	A fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott C‑214/00. sz. ügyben hozott ítélet 79. pontja.
(17)
–	A fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott C‑92/00. sz. ügyben hozott ítélet 61. pontja.
(18)
–	A C‑81/98. sz. Alcatel és társai ügyben 1999. október 28‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑7671. o.).
(19)
–	A fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott C‑81/98. sz. ügyben hozott ítélet 48. pontja.
(20)
–	A fenti 8. lábjegyzetben hivatkozott C‑212/02. sz. ügyben hozott ítélet 21. és azt követő pontjai.
(21)
–	Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 41. cikkének (1) bekezdése és a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) 49. cikkének (1) bekezdése.
(22)
–	Lásd a fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott C‑81/98. sz. ügyben hozott ítélet 49. pontját, a C‑76/97. sz. Tögel‑ügyben 1998. szeptember 18‑án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑5357. o.) 25. pontját és a fenti 10. lábjegyzetben hivatkozott C‑327/00. sz. ügyben hozott ítélet 63. pontját.
(23)
–	A fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott C‑81/98. sz. ügyben hozott ítélet 50. pontja.
(24)
–	A fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott C‑76/97. sz. ügyben hozott ítélet 22. és azt követő pontjai.
(25)
–	A fenti 10. lábjegyzetben hivatkozott C‑327/00. sz. ügyben hozott ítélet 64. pontja.
(26)
–	Így a legutóbb a C‑397/01–C‑403/01. sz., Pfeiffer és társai egyesített ügyekben 2004. október 5‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé) 105. pontja.