C‑191/09. P. és C‑200/09. P. sz. egyesített ügyek
Az Európai Unió Tanácsa
és
az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT)
és
Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT)
„Fellebbezések – Dömpingellenes vámok – 954/2006/EK rendelet – A Horvátországból, Romániából, Oroszországból és Ukrajnából származó, egyes varrat nélküli vas- és acélcsövek behozatala – 384/96/EK rendelet – 2. cikk, (10) bekezdés, i) pont, 3. cikk, (2), (3) és (5)–(7) bekezdés, 18. cikk, (3) bekezdés és 19. cikk, (3) bekezdés – A rendes érték és a kár meghatározása – A »gazdasági egység« fogalma – Védelemhez való jog – Az indokolási kötelezettség megsértése”
Az ítélet összefoglalása
1.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Dömpingkülönbözet – A rendes érték és az exportár közötti összehasonlítás – Kiigazítások – Bizonyítási teher
(384/96 tanácsi rendelet, 2. cikk, (10) bekezdés)
2.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Dömpingkülönbözet – Az exportár számítása – Figyelembe veendő elem – A rendes kereskedelmi forgalomban alkalmazott ár
(384/96 tanácsi rendelet, 2. cikk, (10) bekezdés, i) pont)
3.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Az intézmények mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
(EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk)
4.        Közösségi jog – Elvek – Védelemhez való jog – A közigazgatási eljárásokban való tiszteletben tartás – Antidömping – Az intézményeknek az érintett vállalkozások tájékoztatásának biztosítására vonatkozó kötelezettsége – Terjedelem
(384/96 tanácsi rendelet, 2. cikk, (10) bekezdés és 20. cikk, (2) bekezdés)
5.        Fellebbezés – Jogalapok – Az indokolás elégtelensége – A Törvényszék hallgatólagos indokolása – Megengedhetőség – Feltételek
(EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 51. cikk)
6.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Kár – A Bizottság általi ellenőrzés – Bizonyítási teher – Vizsgálati hatáskörök
(384/96 tanácsi rendelet, 3. cikk, (2) bekezdés, 3., 5., 6. és 7. cikk, valamint 18. cikk, (3) bekezdés)
7.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Kár – A kárkülönbözetnek a dömpingellenes vám mértékének a meghatározása érdekében történő felhasználása – Feltétel
(384/96 tanácsi rendelet, 9. cikk, (4) bekezdés)
8.        Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A tények és a bizonyítékok értékelésének a Bíróság általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét
(EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)
9.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Dömpingellenes eljárás – Bizalmas adatok felhasználása – A védelemhez való jog érintettsége – Feltételek
(384/96 tanácsi rendelet, 19. cikk)
1.        A rendes érték és az exportár meghatározása eltérő szabályok alapján történik, és ennélfogva a szóban forgó eladási, általános és adminisztratív költségeket nem kell feltétlenül egyformán alkalmazni az egyes esetekben. A két érték közötti esetleges különbségek azonban figyelembe vehetők az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96 rendelet 2. cikkének (10) bekezdésében foglalt kiigazítások keretében.
Mind e rendelet 2. cikke (10) bekezdésének szövegéből, mind annak szerkezetéből kitűnik, hogy az exportár vagy a rendes érték kiigazítása kizárólag az azon tényezőkkel összefüggő különbségek figyelembevétele érdekében történhet, amelyek érintik mindkét árat – úgy mint a jutalékok, vagyis a figyelembe vett értékesítések esetében fizetett jutalékok közötti különbségek –, amely tényezők tehát érintik az árak összehasonlíthatóságát, annak biztosítása érdekében, hogy az összehasonlítást ugyanazon a kereskedelmi szinten végezzék. Ezért az exportár 384/96 rendelet 2. cikkének (10) bekezdése keretében történő kiigazításának kérdése mindenekelőtt azon kereskedelmi szint vizsgálatát teszi szükségessé, amelyen az exportárat meghatározták.
Az azon tényező fennállására vonatkozó bizonyítási teherrel kapcsolatban, amely alapján a szóban forgó kiigazítást kérik vagy végzik, ha valamelyik fél az említett rendelet 2. cikkének (10) bekezdése alapján a rendes érték és az exportár összehasonlíthatóvá tételének céljából a dömpingkülönbözet meghatározására tekintettel kiigazításokat kér, e félnek bizonyítania kell, hogy a kérelme indokolt. Ugyanis annak bizonyítási terhe, hogy a 384/96 rendelet 2. cikke (10) bekezdésének a)–k) pontjában felsorolt különös kiigazításokat el kell végezni, azokra hárul, akik azokkal élni kívánnak, bárki legyen is az.
Így, ha egy gyártó a rendes érték főszabály szerint lefelé történő vagy az exportár logikusan felfelé történő kiigazítását kéri, e gazdasági szereplőnek kell feltüntetnie és bizonyítania, hogy az ilyen kiigazítás alkalmazásának feltételei teljesültek. Ezzel szemben, amennyiben a Tanács és a Bizottság úgy véli, hogy az exportár csökkentését eredményező kiigazításra van szükség, mivel a gyártó kapcsolt értékesítő társasága a jutalékalapon dolgozó ügynök feladataihoz hasonló feladatokat lát el, ezen intézményeknek kell legalább egybevágó ténykörülményeket szolgáltatniuk annak alátámasztása érdekében, hogy e feltétel teljesült.
(vö. 51., 53., 57., 58., 60., 61. pont)
2.        Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96 rendelet 2. cikke (10) bekezdésének szövegében és különösen annak i) pontjában semmi sem akadályozza meg a „gazdasági egység” fogalmának az exportár végleges meghatározására történő alkalmazását az e cikk alapján történő tisztességes összehasonlítás céljából. Így, ha egy gyártó az exporttermékeit az Unióban jogilag önálló, azonban a gyártó által gazdaságilag ellenőrzött társaságon keresztül forgalmazza, semmiféle jogi vagy gazdasági indok nem akadályozza meg azt, hogy az e két gazdasági szereplő közötti „gazdasági egység” fennállását el lehessen ismerni.
Bár az említett fogalom a rendes érték meghatározása céljából került kidolgozásra, e megállapításból nem következik az, hogy e fogalom csak az exportáló gyártók belső piacának keretén belül alkalmazandó. Ugyanis, ha egy gyártó a termékeit jogilag önálló, azonban a gazdasági ellenőrzése alatt álló társaság közvetítésével forgalmazza az Unióban, az e gyártó és az értékesítő társaság közötti valós gazdasági helyzetet tükröző megállapítás követelménye sokkal inkább amellett szól, hogy a „gazdasági egység” fogalmát alkalmazzák az exportár számítása érdekében.
(vö. 54., 55. pont)
3.        A kereskedelempolitikai védintézkedések területén az uniós intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az általuk vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan. Az ilyen értékelés bírósági felülvizsgálatát illetően annak így az eljárási szabályok betartásának, a vitatott módszer végrehajtásához kiválasztott tényadatok tényszerű pontosságának, ezen tényadatok értékelése során a nyilvánvaló hiba kizárásának, illetve a hatáskörrel való visszaélés kizárásának ellenőrzésére kell korlátozódnia.
A Törvényszék nem lépi túl az általa végzett jogszerűségi vizsgálat korlátait annak megállapításával, hogy valamely intézmény által az elvégzett kiigazítás igazolására előterjesztett bizonyítékok nem elég meggyőzőek, és ezért nem tekinthetők olyan ténykörülményeknek, amelyek lehetővé teszik azon tényező fennállásának a megállapítását, amely alapján kiigazítást végeztek, és e tényezőnek az árak összehasonlíthatóságára gyakorolt befolyása meghatározását. Így ugyanis a Törvényszék semmiféle különös bizonyítási terhet nem ró az intézményekre, annak bizonyításának kivételével, hogy az ilyen kiigazítás elvégzésének a feltételei teljesültek. Ezenkívül a Törvényszék arra irányuló értékelése, hogy bizonyos dokumentumok nem tekinthetők elegendő bizonyítéknak, nem minősül az intézmények tényértékelésének helyébe lépő új értékelésnek. Ilyen körülmények között a bírósági felülvizsgálatot nem lehet olyannak tekinteni, mint amely átvette volna az intézmények széles mérlegelési jogkörét.
(vö. 62., 63., 67., 68. pont)
4.        A védelemhez való jog tiszteletben tartása alapvető jelentőséggel bír a dömpingellenes eljárásokban. E tekintetben az érintett vállalkozásoknak a közigazgatási eljárás során lehetőséget kell biztosítani arra, hogy kifejtsék a hivatkozott tények és körülmények helytállóságával és relevanciájával kapcsolatos, valamint a Bizottság által a dömpingmagatartás fennállására és az abból eredő kárra vonatkozóan tett állításnak az alátámasztására felhasznált bizonyítékokkal kapcsolatos álláspontjukat.
Ezenkívül valamely érintett vállalkozástól nem lehet megkövetelni annak bizonyítását, hogy a bizottsági határozatnak eltérő lett volna a tartalma, csupán azt, hogy ez az eset nem teljességgel kizárt, mivel hogy az eljárási szabálytalanság hiányában e felek jobban tudták volna biztosítani a védekezésüket.
Azonban a védelemhez való joggal kapcsolatos szabálytalanság fennállása csak abban az esetben vezethet a Horvátországból, Romániából, Oroszországból és Ukrajnából származó, egyes varrat nélküli vas‑ és acélcsövek behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 945/2006 rendelet megsemmisítéséhez, ha fennáll annak a lehetősége, hogy e szabálytalanság miatt a közigazgatási eljárás más eredménnyel zárulhatott volna.
(vö. 76–79., 83. pont)
5.        Az indokolási kötelezettség nem írja elő, hogy a Törvényszék olyan magyarázatot köteles adni, amely kimerítően és egyenként követi a jogvita felei által előadott összes érvet, mivel az indokolás lehet hallgatólagos is, amennyiben lehetővé teszi az érdekeltek számára, hogy megismerjék a kérdéses intézkedések meghozatalának okait.
(vö. 105. pont)
6.        A dömpingellenes vizsgálat keretében az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96 rendelet 18. cikkének (3) bekezdéséből következik, hogy a más formában vagy a Bizottság kérdőívére adott választól eltérő más dokumentum keretében benyújtott információkat nem szabad figyelmen kívül hagyni, amennyiben az e cikkben említett feltételek teljesülnek.
Amennyiben valamelyik fél elmulasztott a kérdőívre válaszolni, de más dokumentumban információt nyújtott be, nem lehet neki felróni az együttműködés hiányát, ha először is az esetleges hiányosságok nem nehezítik meg indokolatlanul az ésszerűen pontos ténymegállapítást, másodszor az információkat időben nyújtják be, harmadszor azok ellenőrizhetők, negyedszer pedig a fél a legjobb tudása szerint járt el.
Továbbá az uniós termelőt nem lehet nem együttműködőnek tekinteni, ha az adatszolgáltatás bizottsági kérdőívre adandó válasz benyújtásának e termelő kapcsolt társasága általi elmulasztása miatti hiányosságainak nincs jelentős hatása a vizsgálat lefolytatására. Következésképpen az ilyen termelőre vonatkozó adatokat nem lehet automatikusan kizárni azon adatok közül, amelyeket az uniós ágazat által elszenvedett kár számítása érdekében figyelembe vesznek.
(vö. 150–152. pont)
7.        Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96 rendelet 9. cikkének (4) bekezdése alapján, amely megállapítja az alacsonyabb vám szabályát, a kárkülönbözetet a dömpingellenes vám mértékének meghatározása érdekében csak akkor használják, ha a dömpingkülönbözet magasabb a kárkülönbözetnél.
(vö. 153. pont)
8.        Nem a fellebbezésről döntő Bíróság feladata, hogy a bizonyítékok általa végzett értékelésével váltsa fel a Törvényszék által végzett értékelést. Így, amennyiben a Törvényszék úgy dönt, hogy bizonyos, hozzá értékelésre benyújtott bizonyítékokat alapul vesz, míg másokat nem, a Bíróság nem ellenőrizheti e döntést; ez alól kivétel annak megállapítása, hogy a Törvényszék elferdítette az említett bizonyítékokat, megsértve azok tartalmának hitelességét.
(vö. 160. pont)
9.        Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96 rendelet 19. cikkének (3) bekezdése a bizalmas információt szolgáltató – de annak akár csak kivonatos formában történő hozzáférhetővé tételét sem engedélyezni kívánó – érdekelt fél és a dömpingellenes vizsgálatot végző azon intézmény közötti viszonyokat szabályozza, amely úgy is határozhat, hogy az információt figyelmen kívül hagyja, kivéve ha más megfelelő források alapján meggyőző módon bizonyítható, hogy ezen információ helytálló. Márpedig, amennyiben a vizsgálatot végző intézmény úgy dönt, hogy a szóban forgó információ felhasználható, amit pedig a 384/96 rendelet lehetővé tesz számára, a fennmaradó kérdés a vizsgálatban részt vevő egyéb érdekelt felek tekintetében pontosan az, hogy egy ilyen felhasználás érintheti‑e a védelemhez való jogukat.
Következésképpen a dömpingellenes intézkedés megszüntetésének indokaként a dömpingellenes eljárás felei csak akkor hivatkozhatnak olyan információk Bizottság általi felhasználására, amelyeknek nem nyújtották be a nem bizalmas összefoglalóját, ha bizonyítják, hogy ezen információk felhasználása sértette a védelemhez való jogukat.
A védelemhez való jog nem sérül, ha bebizonyosodik, hogy valamely vállalkozás által a kérdőívre adott válasz nem bizalmas változatának egy másik vállalkozás számára történő rendelkezésre bocsátása nem vezetett volna más eredményhez a közigazgatási eljárásban, mivel ezen információk nem voltak hatással a kármeghatározásra.
(vö. 165., 166., 171. pont)