Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2024 m. gruodžio 12 d.(1)
Byla C‑305/22
C.J.
Baudžiamoji byla
(Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis, išduotas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Europos arešto orderio neprivalomojo nevykdymo pagrindas – Vykdančiosios valstybės narės įsipareigojimas vykdyti prašomam perduoti asmeniui paskirtą laisvės atėmimo bausmę – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimas, siekiant juos vykdyti kitoje valstybėje narėje – Išduodančiosios valstybės narės sutikimo nebuvimas – Išduodančiosios valstybės narės teisė pačiai vykdyti bausmę – Europos arešto orderio palikimas galioti – Vykdančiosios teisminės institucijos pareiga vykdyti Europos arešto orderį “
ir
Byla C‑595/23 [Cuprea](i)
EDS
Baudžiamoji byla
dalyvaujant:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(Corte d’appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos arešto orderis – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis laisvės atėmimo bausmės vykdymo tikslais – Atsisakymas perduoti – 4 straipsnio 6 punktas – Neprivalomasis nevykdymo pagrindas – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimas – 8 straipsnis, 22 straipsnio 1 dalis ir 25 straipsnis – Nuosprendžio vykdymas išdavus Europos arešto orderį – Galima išduodančiosios valstybė narė
pareiga atšaukti šį orderį – Reglamentas (ES) 2018/1862 – Šengeno informacinė sistema (SIS) – 26 straipsnio 1 dalis, 27 straipsnio 1 dalis, 53 straipsnio 1 dalis, 55 straipsnio 1 dalis, taip pat 59 straipsnio 1 ir 3 dalys – Galima išduodančiosios valstybės narės
pareiga ištrinti iš SIS perspėjimą dėl prašomo perduoti asmens“
I.      Įžanga
1.        Atsižvelgdamas į bylos C‑305/22 ir bylos C‑595/23 sąsają, manau, kad tikslinga pateikti abiem byloms bendrą išvadą. Manau, tai yra svarbu
dėl to, kad išryškėja problemos, galinčios kilti dėl to, kaip Italijos teisminės institucijos supranta 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 4 straipsnio 6 dalyje nustatyto neprivalomojo nevykdymo pagrindo taikymą(2).
2.        Iš tikrųjų byla C‑595/23 yra puikus pavyzdys sutrikimų, kurių gali kilti, jei vykdančioji teisminė institucija, taikydama šį neprivalomojo nevykdymo pagrindą, nesilaiko 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatiniame sprendime 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje(3), numatytų taisyklių.
A.      Dėl bylos C‑305/22
3.        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑305/22 susijęs su Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 5 ir 6 punktų bei 8 straipsnio 1 dalies c punkto ir Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 2 dalies, 22 straipsnio 1 dalies ir 25 straipsnio išaiškinimu.
4.        Šis prašymas pateiktas vykstant nacionaliniam procesui, kuriame Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) turi priimti sprendimą dėl nacionalinio įsakymo dėl laisvės atėmimo bausmės vykdymo, išduoto dėl Italijoje gyvenančio C.J.,
ir dėl jo išduoto Europos arešto orderio galiojimo. Remdamosi Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu Italijos teisminės institucijos atsisakė vykdyti šį Europos arešto orderį(4). Šios institucijos vienu metu priėmė sprendimą dėl nuosprendžio pripažinimo ir C.J. skirtos bausmės vykdymo, nepaisydamos Rumunijos teisminių institucijų pateikto prieštaravimo, kad ši bausmė būtų vykdoma Italijoje.
5.        2024 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismas nusprendė perduoti bylą C‑305/22 nagrinėti pirmajai kolegijai. 2024 m. kovo 13 d. įvyko teismo posėdis, o 2024 m. birželio 13 d. pateikiau išvadą(5), kurioje, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, daugiausia dėmesio skyriau pirmajam–trečiajam Curtea de Apel Bucureşti (Bukarešto apeliacinis teismas) pateiktiems prejudiciniams klausimams.
6.        Šioje išvadoje pasiūliau Teisingumo Teismui atsakyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktas ir 8 straipsnio 1 dalies c punktas bei Pamatinio sprendimo 2008/909 4 straipsnio 2 ir 5 dalys, 8 straipsnio 1 dalis, 22 straipsnio 1 dalis ir 25 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad teisminė institucija negali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderio, išduoto siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, remdamasi pirmojoje iš šių nuostatų nurodytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, jei apkaltinamasis nuosprendis pripažįstamas ir vykdomas nesilaikant Pamatiniame sprendime 2008/909 numatytos tvarkos ir sąlygų. Susiklosčius tokiai situacijai, išduodančioji valstybė narė išsaugo teisę vykdyti šią bausmę, o vykdančioji teisminė institucija turi įvykdyti Europos arešto orderį perduodama prašomą perduoti asmenį tai valstybei narei.
7.        Pirmosios kolegijos prašymu, pateiktu pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 60 straipsnio 3 dalį, Teisingumo Teismas 2024 m. liepos 9 d. nusprendė perduoti bylą C‑305/22 didžiajai kolegijai ir numatyti, kad būtų pateiktos pastabos dėl pirmojo–trečiojo prejudicinių klausimų.
8.        Taigi, vadovaudamasis Procedūros reglamento 83 straipsniu, 2024 m. rugsėjo 13 d.
Nutartimi C. J. (Nuosprendžio vykdymas išdavus EAO)(6) Teisingumo Teismas nusprendė atnaujinti žodinę proceso stadiją ir pakviesti šalis į naują posėdį. Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytos suinteresuotosios šalys buvo pakviestos šiame posėdyje pareikšti savo nuomonę dėl šios nutarties priede pateiktų klausimų.
9.        Rumunijos, Čekijos, Prancūzijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Europos Komisija dalyvavo 2024 m. spalio 14 d. vykusiame teismo posėdyje.
10.      Šiame posėdyje buvo pakartotos 2024 m. kovo 13 d. posėdyje išdėstytos dalyvių pozicijos, grindžiamos iš esmės tais pačiais argumentais.
11.      Taigi, nuomonės ir toliau kardinaliai skiriasi. Nors Nyderlandų vyriausybė tvirtina, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte nurodytas neprivalomojo nevykdymo pagrindas gali būti taikomas ne tik Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytais atvejais, kiti šio proceso dalyviai laikosi priešingos nuomonės. Kiek tai susiję su pastarųjų nuomonėmis, Čekijos vyriausybės pozicija skiriasi nuo Rumunijos ir Prancūzijos vyriausybių nuomonės, taip pat nuo Komisijos nuomonės, nes, priešingai nei pastarosios, ji, atrodo, mano, jog šiam neprivalomojo nevykdymo pagrindui įgyvendinti nereikalingas apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės sutikimas, nors pripažįsta, kad teismo sprendimas turi būti pripažintas ir bausmė turi būti vykdoma pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatas.
12.      Dar kartą išklausęs šios bylos dalyvių išsakytas nuomones, ir toliau manau, kad analizė, kurią pateikiau 2024 m. birželio 13 d. išvadoje, yra vienintelė, kuria remiantis galima pasiekti, pirma, kovos su nebaudžiamumu tikslą, kurio siekiama Pagrindų sprendimu 2002/584, ir, antra, tikslą sudaryti palankesnes sąlygas nuteistojo asmens socialinei reintegracijai, kurio siekiama tiek šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 6 punktu, tiek Pamatiniu sprendimu 2008/909. Visų pirma, mano nuomone, šio pamatinio sprendimo 25 straipsnis neturėtų būti aiškinamas taip, kad būtų pažeistas tikslas išvengti atitinkamo asmens nebaudžiamumo, o tai reiškia veiksmingą bausmės vykdymą tiek jos pobūdžio, tiek trukmės požiūriu(7). Be to, svarbu pabrėžti, kad šis tikslas aiškiai paminėtas šio straipsnio baigiamojoje dalyje
13.      Taigi pateikiu Teisingumo Teismui savo ankstesnę išvadą, kurią palieku nepakeistą ir ją visą pakartoju.
B.      Dėl bylos C‑595/23
14.      Prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑595/23 pateiktas dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto, Pamatinio sprendimo 2008/909 22 straipsnio 1 dalies ir 25 straipsnio bei 46 konstatuojamosios dalies ir 2018 m. lapkričio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1862 dėl Šengeno informacinės sistemos (SIS) sukūrimo, eksploatavimo ir naudojimo policijos bendradarbiavimui ir teisminiam bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose, kuriuo iš dalies keičiamas ir panaikinamas Tarybos sprendimas 2007/533/TVR ir panaikinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1986/2006 ir Komisijos sprendimas 2010/261/ES(8), iš dalies pakeisto 2022 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2022/1190(9), 46 konstatuojamosios dalies ir 24, 25, 26 straipsnių bei 55 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
15.      Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą dėl Rumunijos valdžios institucijų išduoto Europos arešto orderio dėl EDS, siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, vykdymo.
16.      Šios bylos aplinkybės yra tokios pačios kaip ir byloje C‑305/22, t. y. skiriasi Rumunijos ir Italijos teisminių institucijų požiūris į sąlygas, kurių reikia laikytis taikant Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje numatytą neprivalomąjį nevykdymo pagrindą.
17.      Dėl šio požiūrių skirtumo kyla sunkumų, kurie yra šios bylos esmė, t. y. sunkumas nustatyti instituciją, kuri yra kompetentinga ištrinti iš SIS perspėjimą(10) apie asmenį, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis, kurį vykdančioji teisminė institucija atsisako vykdyti pagal šią nuostatą, tačiau nesilaikydama Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos tvarkos ir sąlygų.
II.    Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai byloje C‑595/23
18.      2017 m. liepos 10 d. Rumunijoje EDS buvo nuteistas penkerių metų ir šešių mėnesių laisvės atėmimo bausme.
19.      2019 m. vasario 8 d.
Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) išdavė Europos arešto orderį dėl EDS, siekiant įvykdyti šį nuosprendį. Tuo pačiu metu kompetentingos Rumunijos institucijos į SIS įvedė perspėjimą dėl EDS suėmimo, kad jis būtų perduotas Rumunijai pagal šį Europos arešto orderį.
20.      2020 m. sausio 13 d. EDS buvo sulaikytas Italijoje.
21.      2020 m. rugsėjo 15 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Corte d'appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas, Italija), pirma, atsisakė perduoti EDS, siekiant vykdyti Rumunijoje paskirtą bausmę, remdamasis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytu nevykdymo pagrindu. Antra, šis teismas pripažino 2017 m. liepos 10 d. Rumunijos teisminės institucijos priimtą nuosprendį, kuriuo grindžiamas Europos arešto orderis, ir nurodė bausmę vykdyti Italijoje pagal jos vidaus teisę(11). Bausmė pradėta vykdyti 2022 m. liepos 15 d.(12).
22.      Iš Rumunijos vyriausybės rašytinių pastabų matyti, kad 2022 m. rugsėjo 20 d.
Corte d'appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas) prašomo perduoti asmens prašymu Rumunijos valdžios institucijų teiravosi, ar pagal Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas, Rumunija) praktiką(13) dėl baudžiamosios atsakomybės senaties termino bausmės vykdymo senaties terminas laikomas suėjusiu. 2022 m. rugsėjo 29 d. Rumunijos valdžios institucijos nurodė, kad nebuvo priimtas joks galutinis teismo sprendimas, kuriuo būtų konstatuota, kad baudžiamosios atsakomybės senaties terminas yra suėjęs.
23.      2022 m. spalio 11 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas) sprendimais Nr. 297/2018 ir Nr. 358/2022, paskelbė bausmės vykdymą baigtu ir atšaukė Rumunijos apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimą, motyvuodamas tuo, kad jis tapo nebevykdytinas.
24.      2022 m. rugpjūčio 24 d.
Ministero della Giustizia (Teisingumo ministerija, Italija) paprašė Rumunijos valdžios institucijų ištrinti perspėjimą iš SIS. 2022 m. rugpjūčio 30 d. Rumunija atsakė, kad Europos arešto orderis nebus atšauktas, nes Teisingumo Teismui buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir dėl to bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas.
25.      2023 m. vasario 2 d. sprendimu Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) atsiėmė šį prašymą, kurį jis buvo perdavęs Teisingumo Teismui byloje AR (C‑179/22), ir atmetė EDS prašymą atšaukti dėl jo išduotą Europos arešto orderį ir išbraukti perspėjimą iš SIS.
26.      Dėl to Italijos teisingumo ministerija pateikė du vėlesnius prašymus Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) ir Ministerului Justiţiei (Teisingumo ministerija, Rumunija) atitinkamai 2023 m. kovo 9 d. ir 2023 m. gegužės 9 d., kad Rumunijos valdžios institucijos atšauktų Europos arešto orderį ir išbrauktų perspėjimą iš SIS.
27.      2023 m. kovo 11 d. sprendimu Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukštasis kasacinis ir teisingumo teismas, Rumunija) atmetė EDS kasacinį skundą dėl 2023 m. vasario 2 d.
Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) sprendimo, konstatuodamas, kad atsižvelgiant į tai, jog Rumunijos apkaltinamasis nuosprendis jo vykdymo tikslais buvo pripažintas Italijoje, visi su tokiu vykdymu susiję klausimai išimtinai priskirtini Italijos vykdančiojo teismo, kaip pripažinto nuosprendžio vykdymo valstybės narės teismo, jurisdikcijai.
28.      Šiomis aplinkybėmis EDS kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, be kita ko, teigdamas, kad išnaudojo visas Rumunijos teisėje numatytas teisinės gynybos priemones ir kad dėl šios faktinės padėties neteisėtai apribota jo asmeninė laisvė ir teisė laisvai judėti, nes kol perspėjimas nebuvo išbrauktas iš SIS, jis negalėjo vykti į kitos valstybės narės teritoriją nesusidurdamas su realia grėsme būti suimtas.
29.      Šiuo klausimu EDS nurodo, kad 2021 m. rugpjūčio mėn. po Corte d'appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas) sprendimo, kuriuo buvo atsisakyta jį perduoti, ir nepradėjus vykdyti pripažinto nuosprendžio jis išvyko atostogauti į Graikiją, kur Mikonos saloje jį sulaikė policija, vykdydama 2019 m. vasario 8 d.
Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) išduotą Europos arešto orderį.
30.      Taigi EDS prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo įpareigoti ištrinti perspėjimą iš SIS ir atšaukti dėl jo išduotą Europos arešto orderį.
31.      Siekdamas priimti sprendimą dėl šio prašymo, šis teismas išdėstė Italijos teisinį reglamentavimą šioje srityje.
32.      Iš pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2005 m. balandžio 22 d.
Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d'arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (Įstatymas Nr. 69 dėl vidaus teisės suderinimo su Pagrindų sprendimu [2002/584])(14) 18a straipsnio „Neprivalomojo nevykdymo pagrindai“ matyti, kad jeigu Europos arešto orderis yra išduotas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, Corte d'appello (Apeliacinis teismas) gali atsisakyti perduoti prašomą perduoti asmenį, jeigu šis asmuo yra Italijos pilietis arba kitos valstybės narės pilietis, teisėtai ir faktiškai gyvenantis ar esantis Italijoje, su sąlyga, kad šis teismas nurodo vykdyti šią bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo Italijoje pagal jos vidaus teisę.
33.      2010 m. rugsėjo 7 d.
Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all'applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell'Unione europea (Įstatyminis dekretas Nr. 161/2010, kuriuo nustatomos nuostatos dėl nacionalinės teisės suderinimo su Pamatiniu sprendimu [2008/909])(15) numatyta, kad, pripažinus užsienio teismo sprendimą, bausmė vykdoma pagal Italijos teisę, įskaitant nuostatas, taikomas atleidimui nuo bausmės ir malonės suteikimui.
34.      Be to, iš šio įstatyminio dekreto 24 straipsnio taip pat matyti, kad tuo atveju, kai Corte d'appello (Apeliacinis teismas) atsisako perduoti pagal Europos arešto orderį, grindžiamą apkaltinamuoju nuosprendžiu, prašomą perduoti asmenį ir nurodo bausmę vykdyti Italijos teritorijoje, jis tuo pačiu metu, jei tenkinamos sąlygos, turi pripažinti šį apkaltinamąjį nuosprendį, kuriuo grindžiamas Europos arešto orderis, jo vykdymo Italijoje tikslais.
35.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad, atsižvelgiant į tai, jog EDS palankios sąlygos buvo įvykdytos, pripažintos bausmės, t. y. penkerių metų ir šešių mėnesių laisvės atėmimo bausmės, dalis (trejų metų dydžio)
buvo panaikinta dėl pagal 2006 m. liepos 31 d.
Legge Nr. 241 – Concessione di indulto (Įstatymas Nr. 241 dėl malonės suteikimo)(16) suteiktą atleidimą nuo bausmės.
36.      Šis teismas mano, kad dėl atsisakymo perduoti EDS Rumunijos valdžios institucijoms, apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo siekiant jį vykdyti Italijoje ir Italijoje pripažintos bausmės vykdymo pradžios EDS turi teisę į tai, kad dėl jo išduotas Europos arešto orderis būtų panaikintas ir kartu – kad į SIS įvestas perspėjimas būtų ištrintas.
37.      Minėtas teismas vis dėlto pažymi, kad Italijos teisėje nenumatyta Italijos teismo, kaip vykdančiosios valstybės teismo, teisė nurodyti atšaukti kitos valstybės narės išduotą Europos arešto orderį ir ištrinti išduodančiosios valstybės narės į SIS įvestą perspėjimą. Darytina išvada, kad, remiantis vien Italijos teise, EDS prašymas negalėjo būti patenkintas.
38.      Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, reikia nustatyti, ar pagal Sąjungos teisę vykdančiosios valstybės narės teismui gali būti suteikta teisė nurodyti atšaukti kitos valstybės narės išduotą Europos arešto orderį ir ištrinti išduodančiosios valstybės narės į SIS įvestą perspėjimą.
39.      Šiuo klausimu šis teismas cituoja SIS reglamento 55 straipsnio 1 dalį, kurioje numatyta, kad „[p]erspėjimai dėl suėmimo perdavimo ar ekstradicijos tikslais pagal 26 straipsnį ištrinami, kai asmuo perduodamas perspėjimą pateikusios valstybės narės kompetentingoms institucijoms arba kai įvykdoma jo ekstradicija į tą valstybę narę. Jie taip pat ištrinami, kai kompetentinga teisminė institucija, laikydamasi nacionalinės teisės, panaikina teismo sprendimą, kurio pagrindu buvo įvestas perspėjimas. Jie taip pat ištrinami pagal 53 straipsnį pasibaigus perspėjimo galiojimui.“
40.      Minėtas teismas pažymi, kad šioje nuostatoje nenumatytas perspėjimo ištrynimas, kai asmenį buvo atsisakyta perduoti pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą, nurodant įvykdyti bausmę vykdančiosios valstybės narės teritorijoje pagal jos vidaus teisę, prieš tai pripažinus apkaltinamąjį nuosprendį pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnį. Vis dėlto, susiklosčius tokiai situacijai, kaip ir prašomo perduoti asmens perdavimo atveju, reikėtų manyti, kad Europos arešto orderis nebeturi poveikio, todėl atitinkamo asmens nebereikia ieškoti ir suimti pagal šį orderį. Be to, SIS reglamento 46 konstatuojamoji dalis aiškintina taip, kad perspėjimas turi būti ištrintas, nes joje nurodyta, kad „[p]erspėjimas turėtų būti saugomas tik tiek laiko, kiek būtina tikslui, kuriam jis buvo įvestas, pasiekti“.
41.      Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, šiame reglamente yra spraga, kurią Teisingumo Teismas turėtų panaikinti pateikdamas tokį išaiškinimą, kad situacija, kai taikomas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje numatytas neprivalomojo nevykdymo pagrindas, apimtų ir situaciją, kai perspėjimas turi būti ištrintas, nes prašomas perduoti asmuo buvo perduotas.
42.      Taigi šis teismas laikosi nuomonės, kad jeigu išduodančioji valstybė narė, kuri į SIS įvedė perspėjimą pagal SIS reglamento 26 straipsnį, jo neištrina pagal taip aiškinamą šio reglamento 55 straipsnio 1 dalį, vykdančioji valstybė narė galėtų prašyti, kad išduodančiosios valstybės narės SIRENE(17) biuras jį ištrintų. Šiuo klausimu minėtas teismas remiasi minėto reglamento 24 ir 25 straipsniais, kuriuose numatyta, kad valstybė narė gali prašyti perspėjimą įvedusios valstybės narės prie perspėjimo pridėti žymą(18).
43.      Šiomis aplinkybėmis Corte d‘appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„Ar kartu taikomos šių straipsnių nuostatos:
–        Pagrindų sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 punktas;
–        Pamatinio sprendimo [2008/909] 22 straipsnio 1 dalis ir 25 straipsnis;
–        [SIS] reglamento 24, 25 ir 26 straipsniai bei 55 straipsnio 1 dalis ir
–        [SIS] reglamento 46 konstatuojamoji dalis,
turėtų būti aiškinamos taip, kad:
a)      kai vykdančioji valstybė atsisakė perduoti asmenį, kurį išduodančioji valstybė prašė perduoti pagal Europos arešto orderį, išduotą siekiant įvykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, pripažino nuosprendį, nurodė vykdyti bausmę savo teritorijoje pagal savo nacionalinę teisę ir bausmė pradėta vykdyti, išduodančioji valstybė privalo ištrinti į SIS įvestą perspėjimą ir atšaukti Europos arešto orderį;
b)      kol išduodančioji valstybė neatliko [Europos arešto orderio] atšaukimo ir [perspėjimo] ištrynimo veiksmų, vykdančiosios valstybės teisminė institucija turi teisę prašyti išduodančiosios valstybės SIRENE biuro ištrinti perspėjimą iš SIS ir šis SIRENE biuras privalo tai padaryti?“
44.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė, kad būtų pritaikyta Procedūros reglamento 107 straipsnyje numatyta prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra. 2023 m. spalio 9 d. sprendimu Teisingumo Teismas nusprendė šį prašymą atmesti.
45.      2023 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru prašymu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pateikė prašymą bylą nagrinėti pagal Procedūros reglamento 105 straipsnyje numatytą pagreitintą procedūrą, tas prašymas 2023 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu buvo atmestas(19).
46.      2024 m. balandžio 24 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui buvo išsiųstas prašymas pateikti informacijos, siekiant išsiaiškinti, ar perspėjimas dėl EDS, nepaisant praėjusio laiko, vis dar yra įtrauktas į SIS, ir, jei atsakymas į šį klausimą būtų neigiamas, ar šis teismas tebeprašo priimti prejudicinį sprendimą.
47.      Gavus minėto teismo 2024 m. gegužės 3 d. atsakymą į šį prašymą dėl informacijos pateikimo bylos nagrinėjimas Teisingumo Teisme buvo atnaujintas.
48.      2024 m. birželio 17 d. šios bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas pagal Procedūros reglamento 55 straipsnio 1 dalies b punktą, kol bus priimtas galutinis sprendimas byloje C‑305/22.
49.      Pirmajai kolegijai priėmus sprendimą prašyti Teisingumo Teismo perduoti bylą C‑305/22 didžiajai kolegijai pagal Procedūros reglamento 60 straipsnio 3 dalį ir atnaujinti žodinį bylos nagrinėjimą pagal šio reglamento 83 straipsnį, 2024 m. liepos 18 d. buvo nuspręsta nutraukti bylos sustabdymą ir atnaujinti šios bylos nagrinėjimą.
50.      EDS, Italijos ir Rumunijos vyriausybės bei Komisija pateikė rašytines pastabas ir dalyvavo 2024 m. spalio 14 d. vykusiame teismo posėdyje, per kurį jie, be kita ko, atsakė į Teisingumo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
III. Analizė
51.      Prašymu priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑595/23 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui pateikia du klausimus.
52.      Pirma, šis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tuo atveju, kai valstybės narės teisminė institucija, remdamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu, atsisakė vykdyti Europos arešto orderį, išduotą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, pripažino nuosprendį, kuriuo paskirta ši bausmė, ir pradėjo vykdyti šią bausmę šioje valstybėje narėje, išduodančioji valstybė narė privalo ištrinti į SIS įvestą perspėjimą ir atšaukti šį Europos arešto orderį.
53.      Antra, minėtas teismas siekia išsiaiškinti, ar tol, kol Europos arešto orderis nėra atšauktas ir kol išduodančioji valstybė narė nėra ištrynusi perspėjimo, vykdančioji valstybė narė turi teisę prašyti šios valstybės narės ištrinti perspėjimą iš SIS ir ar ši valstybė narė privalo patenkinti šį prašymą.
A.      Dėl priimtinumo
54.      Pirma, Komisija pažymi, kad, atsižvelgiant į tai, jog ši byla susijusi su Europos arešto orderiu ir Rumunijos valdžios institucijų įvestu perspėjimu, pirmasis prejudicinis klausimas yra susijęs su pareiga, kurią prireikus turėtų vykdyti Rumunijos valdžios institucijos, nes Italijos teismas šiuo klausimu neturi jurisdikcijos. Taigi šis klausimas yra abstraktus ir hipotetinis Italijos teisme nagrinėjamos bylos kontekste ir galėtų būti svarstomas tik atsižvelgiant į antrąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą klausimą.
55.      Manau, kad tai, jog pirmasis klausimas yra susijęs su galima perspėjimą įvedusios valstybės narės pareiga ištrinti perspėjimą iš SIS tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, nėra pagrindas daryti išvadą, jog jis yra hipotetinis. Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kad Rumunijos teisminės institucijos nepatenkino EDS prašymo ištrinti su juo susijusio perspėjimo, jis kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, kuris pagrįstai teiraujasi Teisingumo Teismo, ar tokia pareiga yra, kad nustatytų savo jurisdikcijos apimtį šiuo klausimu, todėl, mano nuomone, nėra pagrindo manyti, kad pirmasis klausimas yra nepriimtinas. Atsižvelgdamas į tai, manau, kad tikslinga kartu išnagrinėti abu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktus klausimus, nes jais siekiama nustatyti atitinkamas išduodančiosios valstybės narės ir vykdančiosios valstybės narės kompetentingų institucijų pareigas ir kompetenciją dėl perspėjimo ištrynimo atsisakius vykdyti Europos arešto orderį pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą.
56.      Antra, reikia pažymėti, kad Europos arešto orderis dėl EDS buvo išduotas 2019 m. vasario 8 d., o perspėjimas į SIS pagal SIS reglamento 26 straipsnio 1 dalį buvo įvestas 2019 m. vasario 11 d.
57.      Vis dėlto pagal šio reglamento 53 straipsnio 2 dalį toks perspėjimas, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, galioja, jei nėra pratęstas, ne ilgiau kaip penkerius metus, ir per šį penkerių metų laikotarpį turi būti peržiūrėta perspėjimo saugojimo būtinybė. Pagal SIS reglamento 53 straipsnio 7 dalį perspėjimas automatiškai ištrinamas pasibaigus to straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nurodytam peržiūros laikotarpiui, išskyrus atvejus, kai perspėjimas buvo pratęstas pagal minėto straipsnio 6 dalį.
58.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo buvo klausiama, ar perspėjimas dėl EDS tebegalioja, ar 2024 m. vasario mėn. jis buvo automatiškai ištrintas, todėl prašymas priimti prejudicinį sprendimą neteko prasmės. Šiam teismui taip pat buvo pateiktas klausimas, ar tuo atveju, kai SIS nėra galiojančio perspėjimo dėl EDS, jis ketina nekeisti savo sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
59.      2024 m. gegužės 3 d. rašte minėtas teismas patvirtino, kad nenori keisti savo sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Iš tiesų, iš Teisingumo Teismo gavęs prašymą pateikti informacijos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė SIRENE Italijos skyriaus patikrinti, ar 2019 m. vasario 11 d. perspėjimas tebėra įvestas į SIS, ar jis tebegalioja, ar jis buvo pratęstas ir ar SIRENE Rumunijos skyrius yra įvedęs kitų su tuo pačiu Europos arešto orderiu susijusių perspėjimų.
60.      2024 m. gegužės 2 d. pranešime SIRENE Italijos skyrius šiam teismui atsakė, kad „nagrinėjamas perspėjimas vis dar tebėra įvestas SIS II duomenų bazėje. Po ieškomo asmens sulaikymo prie šio perspėjimo buvo pridėta žyma.“
61.      Šiomis aplinkybėmis, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, reikia daryti prielaidą, kad perspėjimas dėl EDS tebėra galiojantis. Tai per posėdį patvirtino Rumunijos vyriausybė, kuri nurodė, kad šis perspėjimas buvo pratęstas.
62.      Atsižvelgdamas į šią informaciją, manau, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
B.      Dėl esmės
63.      SIS yra mechanizmas, kuriuo nacionalinės institucijos perduoda viena kitai informaciją policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose tikslais. Pagal SIS reglamento 1 straipsnį „SIS tikslas – užtikrinti aukštą saugumo lygį Sąjungos laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje, be kita ko, palaikyti visuomenės saugumą ir viešąją tvarką, užtikrinti saugumą valstybių narių teritorijose, ir, naudojantis šia sistema perduodama informacija, užtikrinti [SESV] trečiosios dalies V antraštinės dalies 4 ir 5 skyrių nuostatų, susijusių su asmenų judėjimu valstybių narių teritorijose, taikymą“.
64.      Pagal SIS reglamento 4 straipsnio 1 dalį SIS sudaro, inter alia, centrinė sistema ir nacionalinė sistema kiekvienoje valstybėje narėje, kurios yra tarpusavyje susietos. Iš šio reglamento 4 straipsnio 2 dalies matyti, kad valstybės narės įveda, atnaujina, ištrina SIS duomenis ir atlieka SIS duomenų paiešką per savo pačių nacionalinę sistemą.
65.      Visas keitimosi informacija mechanizmas grindžiamas perspėjimais dėl asmenų ir objektų.
66.      Reikia pabrėžti pagrindinį vaidmenį, kurį atlieka valstybė narė, įvedanti perspėjimą į SIS, kuri yra „perspėjimą pateikusi valstybė narė“, kaip apibrėžta SIS reglamento 3 straipsnio 9 punkte.
67.      Iš tiesų pagal šio reglamento 26 straipsnio 1 dalį „[p]erspėjimai dėl asmenų, ieškomų norint juos suimti perdavimo tikslu pagal Europos arešto orderį, arba perspėjimai dėl asmenų, ieškomų norint juos suimti ekstradicijos tikslu, įvedami perspėjimą pateikusios valstybės narės teisminės institucijos prašymu“. Be to, minėto reglamento 27 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[j]ei asmuo yra ieškomas norint jį suimti perdavimo tikslu pagal Europos arešto orderį, perspėjimą pateikusi valstybė narė į SIS įveda Europos arešto orderio originalo kopiją“.
68.      Pagal SIS reglamento 59 straipsnio 1 dalį „[p]erspėjimą pateikusi valstybė narė atsako už duomenų tikslumo, atnaujinimo ir jų įvedimo į bei saugojimo SIS teisėtumo užtikrinimą“.
69.      Be to, šio reglamento 59 straipsnio 3 dalyje pažymėta, kad „[t]ik perspėjimą pateikusi valstybė narė turi būti įgaliota keisti, papildyti, taisyti, atnaujinti ar ištrinti duomenis, kuriuos ji įvedė į SIS“.
70.      Iš šių nuostatų matyti, kad tik perspėjimą pateikusi valstybė narė yra atsakinga už perspėjimo saugojimą arba ištrynimą. Nors vykdančioji valstybė narė gali prašyti, kad perspėjimą pateikusios valstybės narės SIRENE biuras ištrintų tokį perspėjimą, ir nors atitinkami asmenys gali kreiptis į tos valstybės narės kompetentingas institucijas pagal SIS reglamento 67 straipsnio 1 dalį ir 68 straipsnio 1 dalį(20), galutinį sprendimą šiuo klausimu priima minėta valstybė narė, išnagrinėjusi kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes. Be to, reikia pažymėti, kad išimtinė perspėjimą pateikusios valstybės narės atsakomybė dėl perspėjimo saugojimo ar ištrynimo dera su išimtine tos pačios valstybės narės išduodančiosios teisminės institucijos atsakomybe dėl Europos arešto orderio, kuris gali būti tokio perspėjimo pagrindas, palikimo galioti ar atšaukimo.
71.      Kiek tai susiję su atvejais, kai perspėjimą pateikusiai valstybei narei gali tekti ištrinti į SIS įvestą perspėjimą, reikia pažymėti, kad pagal SIS reglamento 53 straipsnio 1 dalį „[p]erspėjimai dėl asmenų saugomi ne ilgiau nei jų reikia tiems tikslams, dėl kurių jie buvo įvesti, pasiekti“(21). Šiame straipsnyje taip pat nustatomi perspėjimų peržiūros terminai ir konkrečiai nurodoma, kad SIS reglamento 26 straipsnio tikslais įvestas perspėjimas galioja penkerius metus. Vis dėlto valstybės narės, laikydamosi nacionalinės teisės, gali nustatyti trumpesnius peržiūros laikotarpius(22). Per peržiūros laikotarpį perspėjimą pateikusi valstybė narė, atlikusi išsamų individualų vertinimą, gali nuspręsti perspėjimą dėl asmens saugoti ilgiau negu peržiūros laikotarpį, jei paaiškėja, kad tai būtina ir proporcinga tais tikslais, dėl kurių perspėjimas buvo įvestas(23).
72.      Be to, reikia priminti, kad pagal SIS reglamento 55 straipsnio 1 dalį „[p]erspėjimai dėl suėmimo perdavimo ar ekstradicijos tikslais pagal 26 straipsnį ištrinami, kai asmuo perduodamas perspėjimą pateikusios valstybės narės kompetentingoms institucijoms arba kai įvykdoma jo ekstradicija į tą valstybę narę. Jie taip pat ištrinami, kai kompetentinga teisminė institucija, laikydamasi nacionalinės teisės, panaikina teismo sprendimą, kurio pagrindu buvo įvestas perspėjimas. Jie taip pat ištrinami pagal 53 straipsnį pasibaigus perspėjimo galiojimui.“
73.      Kaip pagrįstai pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šioje nuostatoje nėra aiškiai numatytas į SIS įvesto perspėjimo ištrynimas, kai asmenį buvo atsisakyta perduoti pagal Pagrindų sprendimo 2002/584/TVR 4 straipsnio 6 punktą, nurodant įvykdyti bausmę vykdančiosios valstybės narės teritorijoje pagal jos vidaus teisę, prieš tai pripažinus apkaltinamąjį nuosprendį pagal Pamatinio sprendimo 2008/909/TVR 25 straipsnį.
74.      Vis dėlto manau, kad pagal tai, kas matyti iš SIS reglamento 53 straipsnio 1 dalies, perspėjimą pateikusi valstybė narė privalo patikrinti, ar, kai vykdančioji valstybė narė taiko Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje numatytą neprivalomojo nevykdymo pagrindą, buvo pasiektas tikslas, dėl kurio į SIS buvo įvestas perspėjimas dėl ieškomo asmens. Jei taip yra, perspėjimą pateikusi valstybė narė šį perspėjimą privalo ištrinti(24). Tuomet tos valstybės narės sprendimas labai priklausys nuo perspėjimą pateikusios teisminės institucijos vertinimo, ar būtina palikti galioti Europos arešto orderį dėl to asmens.
75.      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas 2024 m. liepos 29 d.
Sprendime Breian(25) nusprendė, kad „[j]okioje Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatoje neatmetama išduodančiosios institucijos galimybė neatsiimti prašymo perduoti asmenį pagal Europos arešto orderį, kai valstybės narės vykdančioji institucija atsisako jį vykdyti“(26), net jei toks atsisakymas turėtų paskatinti išduodančiąją teisminę instituciją būti budrią(27).
76.      Išduodančiosios teisminės institucijos sprendimas neatšaukti Europos arešto orderio gali pasirodyti būtinas ypač tada, kai pašalintos aplinkybės, kliudžiusios vykdyti ankstesnį Europos arešto orderį, arba kai sprendimas atsisakyti vykdyti šį Europos arešto orderį neatitiko Sąjungos teisės, siekiant užbaigti prašomo perduoti asmens perdavimo procedūrą ir norint įgyvendinti šiuo pagrindų sprendimu siekiamą kovos su nebaudžiamumu tikslą(28).
77.      Mano nuomone, teisminė institucija negali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderio, išduoto siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, remdamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte nurodytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, jei apkaltinamasis nuosprendis pripažįstamas ir vykdomas nesilaikant Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos tvarkos ir sąlygų. Susiklosčius tokiai situacijai, išduodančioji teisminė institucija gali palikti galioti šį Europos arešto orderį, išduodančioji valstybė narė išlaiko teisę vykdyti šią bausmę, o vykdančioji teisminė institucija turi įvykdyti minėtą Europos arešto orderį perduodama prašomą perduoti asmenį tai valstybei narei.
78.      Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad iš Italijos teisės matyti, jog atsisakius perduoti asmenį pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalį kartu pripažįstamas apkaltinamasis nuosprendis, kuriuo grindžiamas Europos arešto orderis, nereikalaujant apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės sutikimo. Darytina išvada, kad vykdančioji valstybė narė galėtų vienašališkai nuspręsti vykdyti šį nuosprendį savo teritorijoje, net jei apkaltinamąjį nuosprendį priėmusi valstybė narė tam aiškiai prieštarauja. Savo 2024 m. birželio 13 d. išvadoje byloje C. J. (Nuosprendžio vykdymas išdavus EAO)(29), kuria remiuosi, išsamiai išdėsčiau priežastis, dėl kurių manau, kad, priešingai, nei matyti iš Italijos teisės ir Italijos teisminių institucijų praktikos, taikant šioje nuostatoje numatytą neprivalomojo nevykdymo pagrindą, vykdančiosios valstybės narės teisminės institucijos apkaltinamąjį nuosprendį pripažįsta ir vykdo pagal Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytą tvarką ir sąlygas, pagal kurias reikalaujama, kad nuosprendį priėmusi valstybė narė duotų sutikimą vykdančiajai valstybei narei prisiimti atsakomybę dėl bausmės vykdymo.
79.      Be to, man kyla rimtų abejonių, ar alternatyvi perdavimo socialinėms tarnyboms priemonė, kuri EDS buvo taikyta nuo 2022 m. liepos 15 d. iki tol, kol Corte d‘appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas) 2022 m. spalio 11 d. priėmė sprendimą užbaigti bausmės vykdymą ir atšaukti sprendimą pripažinti apkaltinamąjį nuosprendį, yra suderinama su Pamatinio sprendimo 2008/909 22 straipsnio 1 dalimi.
80.      Šioje nuostatoje nustatyta taisyklė, pagal kurią išduodančioji valstybė narė nevykdo nuosprendžio, nes jo vykdymas pradėtas vykdančiojoje valstybėje narėje. Manau, kad šios taisyklės įgyvendinimas reiškia, kad tenkinamos abi sąlygos.
81.      Pirma, vykdančiojoje valstybėje narėje nuosprendis turi būti įvykdytas pagal Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytas taisykles. Taip nėra tuo atveju, kai sprendimas baudžiamojoje byloje buvo pripažintas nesilaikant šiame pamatiniame sprendime nustatytos tvarkos ir sąlygų ir, be kita ko, išduodančiajai valstybei narei nepranešus apie nuosprendį, prie kurio pridėtas minėtame pamatiniame sprendime numatytas liudijimas. Pripažinus, kad tokiu atveju dėl bausmės vykdymo pradžios vykdančiojoje valstybėje narėje išduodančioji valstybė narė galėtų prarasti kompetenciją vykdyti šią bausmę, atsirastų galimybė apeiti tame pačiame pamatiniame sprendime nustatytas taisykles.
82.      Kita vertus, bausmės vykdymo pradžia, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 22 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad vykdančiojoje valstybėje narėje vykdoma bausmė, dėl kurios pobūdžio ir trukmės nusprendė nuosprendį priėmusios valstybės narės kompetentinga teisminė institucija. Vis dėlto reikia pažymėti, kad Rumunijoje EDS paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymas Italijoje sustabdytas iki 2022 m. liepos 15 d., nors šios bausmės vykdymas net nebuvo atidėtas. Be to, nuo šios datos buvo vykdoma ne ši laisvės atėmimo bausmė, o alternatyvi priemonė – perdavimas socialinėms tarnyboms – iki 2022 m. spalio 11 d., kai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paskelbė bausmės vykdymo pabaigą ir atšaukė Rumunijos priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimą. Tiek bausmės vykdymo sustabdymas, tiek bausmės pobūdžio pakeitimas, išskyrus Pamatinio sprendimo 2008/909(30) 8 straipsnio 2–4 dalyse numatytus bausmės adaptavimo atvejus, man atrodo nesuderinami su teiginiu, kad Rumunijoje EDS paskirta laisvės atėmimo bausmė pradėta vykdyti Italijoje pagal to pamatinio sprendimo 22 straipsnio 1 dalies nuostatas.
83.      Norėčiau pabrėžti, kad itin svarbu laikytis šių sąlygų, siekiant užtikrinti, kad taisyklė, pagal kurią atsisakymas vykdyti Europos arešto orderį remiantis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu reiškia tikrą vykdančiosios valstybės narės įsipareigojimą vykdyti prašomam perduoti asmeniui paskirtą laisvės atėmimo bausmę(31), netaptų beprasmė(32).
84.      Taip pat svarbu pažymėti, kad vykdančiajai valstybei narei keliamas reikalavimas dėl įsipareigojimo, susijusio su prašomam perduoti asmeniui paskirtos laisvės atėmimo bausmės veiksmingu vykdymu tiek jos pobūdžio, tiek trukmės atžvilgiu, yra nesuderinamas su šios valstybės narės teisminės institucijos priimtu sprendimu atšaukti išduodančiojoje valstybėje narėje priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimą dėl to, kad šis nuosprendis tapo nebevykdytinas. Reikia pridurti, kad pagal analogiją su 2023 m. sausio 31 d. Teisingumo Teismo sprendimu Puig Gordi ir kt.(33) vykdančiosios teisminės institucijos išvada, kad išduodančiojoje valstybėje narėje suėjo baudžiamosios atsakomybės senaties terminas, nors pastaroji nurodė, kad šiuo klausimu nebuvo priimtas joks teismo sprendimas, prieštarauja abipusio pripažinimo principui, kuris pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 6 konstatuojamąją dalį yra teisminio bendradarbiavimo kertinis akmuo(34).
85.      Atsižvelgdamas į šias aplinkybes ir su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atliks patikrinimus, kuriuos privalo atlikti, manau, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis negalima teigti, jog perspėjimą pateikusi valstybė narė gali būti laikoma turinčia pareigą ištrinti iš SIS perspėjimą dėl EDS dėl to, kad vykdančioji teisminė institucija taikė Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje nurodytą neprivalomojo nevykdymo pagrindą.
IV.    Išvada
86.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) byloje C‑305/22 pateiktus pirmąjį–trečiąjį prejudicinius klausimus:
2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos 4 straipsnio 6 punktas ir 8 straipsnio 1 dalies c punktas bei 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje, 4 straipsnio 2 ir 5 dalys, 8 straipsnio 1 dalis, 22 straipsnio 1 dalis ir 25 straipsnis
turi būti aiškinami taip:
teisminė institucija negali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderio, išduoto siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, remdamasi pirmojoje iš šių nuostatų nurodytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, jei apkaltinamasis nuosprendis pripažįstamas ir vykdomas nesilaikant Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos tvarkos ir sąlygų. Susiklosčius tokiai situacijai, išduodančioji teisminė institucija gali palikti galioti šį Europos arešto orderį, išduodančioji valstybė narė išlaiko teisę vykdyti šią bausmę, o vykdančioji teisminė institucija turi įvykdyti minėtą Europos arešto orderį perduodama prašomą perduoti asmenį tai valstybei narei.
87.      Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Corte d’appello di Napoli (Neapolio apeliacinis teismas, Italija) byloje C‑595/23 pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
2018 m. lapkričio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1862 dėl Šengeno informacinės sistemos (SIS) sukūrimo, eksploatavimo ir naudojimo policijos bendradarbiavimui ir teisminiam bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose, kuriuo iš dalies keičiamas ir panaikinamas Tarybos sprendimas 2007/533/TVR ir panaikinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1986/2006 ir Komisijos sprendimas 2010/261/ES, su pakeitimais, padarytais 2022 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2022/1190, 26 straipsnio 1 dalis, 27 straipsnio 1 dalis, 53 straipsnio 1 dalis, 55 straipsnio 1 dalis, 59 straipsnio 1 ir 3 dalys
turi būti aiškinamos taip:
teisminei institucijai atsisakius vykdyti Europos arešto orderį, išduotą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, remiantis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktu, tik išduodančiajai valstybei narei tenka pareiga patikrinti, ar tikslas, dėl kurio į SIS buvo įvestas perspėjimas dėl prašomo perduoti asmens, buvo pasiektas; tokiu atveju šis perspėjimas turėtų būti ištrintas.
Ši valstybė narė turi teisę laikytis nuomonės, kad šis tikslas nepasiektas ir todėl minėtas perspėjimas turi būti saugomas
SIS, kai vykdančiajai teisminei institucijai taikant šioje nuostatoje numatytą neprivalomojo nevykdymo pagrindą apkaltinamasis nuosprendis pripažįstamas ir vykdomas nesilaikant Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos tvarkos ir sąlygų. Tokioje situacijoje išduodančioji teisminė institucija gali laikytis nuomonės, kad Europos arešto orderį, kuriuo grindžiamas prašomo perduoti asmens perspėjimas, būtina palikti galioti.
1      Originalo kalba: prancūzų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34.
3      OL L 327, 2008, p. 27.
4      Šioje nuostatoje numatyta, kad vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, „jei Europos arešto orderis yra išduotas, siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, kai prašomas perduoti asmuo yra vykdančiojoje valstybėje arba yra jos pilietis ar gyventojas, ir toji valstybė imasi vykdyti bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo pagal savo vidaus teisę“.
5      Išvada byloje C. J. (Nuosprendžio vykdymas išdavus EAO) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
6      C‑305/22, nepaskelbta Rink., EU:C:2024:783.
7      Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimą AV (Bendras nuosprendis) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Mano nuomone, 2018 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016) 48 punktą Teisingumo Teismas turėtų patikslinti, kad būtų aišku, jog Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 dalyje nustatyto neprivalomo nevykdymo pagrindo taikymas negali daryti neigiamos įtakos tikslo išvengti atitinkamo asmens nebaudžiamumo įgyvendinimui, o tai reiškia, kad laikomasi Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos tvarkos ir sąlygų.
8      OL L 312, 2018, p. 56.
9      OL L 185, 2022, p. 1, toliau – SIS reglamentas.
10      Pagal SIS reglamento 3 straipsnio 1 punktą „perspėjimas“ yra „į SIS įvestų duomenų, pagal kuriuos kompetentingos institucijos gali nustatyti asmens tapatybę, siekiant imtis konkretaus veiksmo, rinkinys“.
11      Rašytinėse pastabose Rumunijos vyriausybė nurodė, kad Rumunijos valdžios institucijos informavo Italijos valdžios institucijas, jog, pirma, jos nedavė sutikimo, kad pastarosios institucijos pripažintų Rumunijoje priimtą galutinį apkaltinamąjį nuosprendį, ir, antra, kol Rumunijos valdžios institucijos nebus informuotos apie nuosprendžio vykdymo pradžią Italijoje, Rumunija išsaugos teisę vykdyti šią bausmę savo teritorijoje.
12      Rašytinėse pastabose Rumunijos vyriausybė nurodė, kad EDS atžvilgiu pradėta vykdyti ne laisvės atėmimo bausmė, kuria buvo nuteistas šis asmuo, o alternatyvi priemonė – jo perdavimas socialinėms tarnyboms.
13      Nurodytą teismų praktiką sudaro Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas) sprendimai Nr. 297/2018, paskelbtas 2018 m. birželio 25 d.
Monitorul Oficial al României Nr. 518, ir Nr. 358/2022, paskelbtas 2022 m. birželio 9 d.
Monitorul Oficial al României Nr. 565, susiję su prieštaravimu, grindžiamu Codul penal (Baudžiamasis kodeksas) 155 straipsnio 1 dalies nuostatų neatitiktimi Konstitucijai. Dėl baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimo bylose, susijusiose su Europos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais, žr. 2023 m. liepos 24 d. Sprendimą Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
14      GURI Nr. 98, 2005 m. balandžio 29 d., p. 6.
15      GURI Nr. 230, 2010 m. spalio 1 d., p. 1.
16      GURI Nr. 176, 2006 m. liepos 31 d., p. 4.
17      SIS apima bendrą nacionalinių biurų, vadinamų SIRENE biurais, tinklą, kuris veikia 24 valandas per parą, 7 dienas per savaitę ir, be kita ko, užtikrina keitimąsi visa papildoma informacija ir prieigą prie jos (žr. SIS reglamento 5 konstatuojamąją dalį ir 7 straipsnį).
18      Taip visų pirma yra tuo atveju, kai valstybė narė mano, kad perspėjimo vykdymas nesuderinamas su jos nacionaline teise, jos tarptautiniais įsipareigojimais ar esminiais nacionaliniais interesais (24 straipsnio 1 dalis), arba kai vykdančioji teisminė institucija atsisakė vykdyti Europos arešto orderį, remdamasi nevykdymo pagrindu (25 straipsnio 1 dalis). Pagal SIS reglamento 3 straipsnio 8 punktą žyma apibrėžiama kaip „perspėjimo galiojimo sustabdymas nacionaliniu lygmeniu; žymą galima pridėti prie perspėjimų dėl suėmimo, perspėjimų dėl dingusių ir pažeidžiamų asmenų, perspėjimų dėl atsargių, tikslinių ir konkrečių patikrinimų bei informacinių perspėjimų“.
19      Žr. 2023 m. gruodžio 5 d. Teisingumo Teismo nutartį Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
20      Pagal šio reglamento 67 straipsnio 1 dalį „[d]uomenų subjektai turi galėti naudotis teisėmis, nustatytomis 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 [dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 127, 2018, p. 2)] 15, 16 ir 17 straipsniuose ir [2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos d]irektyvos (ES) 2016/680 [dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuri[a] panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR (OL L 119, 2016, p. 89)] 14 straipsnyje bei 16 straipsnio 1 ir 2 dalyse“. Be to, SIS reglamento 68 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, „[n]edarant poveikio Reglamento [2016/679] ir Direktyvos [2016/680] nuostatoms dėl teisių gynimo priemonių, bet kuris asmuo pagal bet kurios valstybės narės teisę gali imtis teisinių veiksmų bet kurioje kompetentingoje institucijoje, įskaitant teismus, dėl prieigos prie informacijos, jos ištaisymo, jos ištrynimo, informacijos gavimo ar žalos atlyginimo dėl su juo susijusio perspėjimo“.
21      Taip pat žr. šio reglamento 46 konstatuojamąją dalį. Be to, pažymėtina, kad pagal SIRENE vadovo, pateikto 2015 m. sausio 29 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2015/219, kuriuo pakeičiamas Įgyvendinimo sprendimo 2013/115/ES priimti antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos (SIS II) SIRENE vadovą ir kitas įgyvendinimo priemones priedas (OL L 44, 2015, p. 75), priede, 2.9 punktą „[v]os tik reikalavimas išsaugoti perspėjimą nebetaikomas, perspėjančioji valstybė narė nedelsdama panaikina perspėjimą“.
22      Žr. SIS reglamento 53 straipsnio 5 dalį.
23      Žr. SIS reglamento 53 straipsnio 6 dalį.
24      Pagal analogiją žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimą Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Transporto priemonės, dėl kurios įvestas perspėjimas, registracija) (C‑88/21, EU:C:2022:982, 46 ir 47 punktai). Taip pat reikia pažymėti, kad SIS reglamento 55 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje daroma nuoroda į to reglamento 53 straipsnį, o tai patvirtina tokį aiškinimą.
25      C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
26      2024 m. liepos 29 d. Sprendimas Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 48 punktas).
27      2024 m. liepos 29 d. Sprendimas Breian
(C-318/24 PPU, EU:C:2024:658, 49 punktas).
28      Žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vis dėlto šiame sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad iš jo jurisprudencijos matyti, jog, atsižvelgiant į tai, kad palikus galioti Europos arešto orderį, kurį vienoje valstybėje narėje atsisakyta vykdyti, asmuo, dėl kurio jis išduotas, gali būti suimtas kitoje valstybėje narėje, taigi ir apribota jo asmeninė laisvė, išduodančioji teisminė institucija turi išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į konkretaus atvejo ypatumus, proporcinga palikti galioti arešto orderį. Atlikdama tokį nagrinėjimą ši teisminė institucija, be kita ko, turi atsižvelgti į nusikalstamos veikos, už kurią persekiojamas prašomas perduoti asmuo, pobūdį ir sunkumą, dėl šio asmens išduoto Europos arešto orderio palikimo galioti pasekmes šiam asmeniui ir į minėto arešto orderio įvykdymo perspektyvas (54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29      C‑305/22, EU:C:2024:508.
30      Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad „<...> Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2–4 dalyse numatytos griežtos sąlygos, kurių turi laikytis vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, adaptuodama išduodančiojoje valstybėje skirtą bausmę, ir jos yra šiai institucijai pagal šio pamatinio sprendimo 8 straipsnio 1 dalį tenkančios pagrindinės pareigos pripažinti jai perduotą nuosprendį ir nedelsiant imtis visų būtinų priemonių įvykdyti bausmę, kurios trukmė ir pobūdis atitinka išduodančiojoje valstybėje priimtu nuosprendžiu skirtos bausmės trukmę ir pobūdį, vienintelės išimtys“; žr., be kita ko, 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimą AV (Bendras nuosprendis) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, iš Pamatinio sprendimo 2008/909 12 straipsnio 1 dalies, 13 straipsnio ir 21 straipsnio e punkto bendro aiškinimo matyti, kad, pirma, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija privalo informuoti išduodančiąją valstybę narę apie bet kokį sprendimą adaptuoti bausmę, priimtą pagal to pamatinio sprendimo 8 straipsnio 2 ir 3 dalis, ir, antra, pastaroji valstybė narė, jei ji nesutinka su tokiu sprendimu adaptuoti bausmę ir kol bausmė nepradėta vykdyti vykdančiojoje valstybėje narėje, gali panaikinti joje išduotą liudijimą (tai reiškia, kad liudijimą iš anksto perdavė išduodančiosios valstybės narės kompetentinga institucija pagal minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnio 2 dalį). Reikia pridurti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2–4 dalyse numatyti bausmės adaptavimo atvejai turi būti atskirti nuo šios bausmės vykdymo tvarkos, kurią pagal minėto pamatinio sprendimo 17 straipsnio 1 dalį reglamentuoja vykdančiosios valstybės narės teisė. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas, be kita ko, nurodė, kad pastaroji nuostata apima priemones, kuriomis siekiama užtikrinti faktinį laisvės atėmimo bausmės vykdymą; žr. 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimą AV (Bendras nuosprendis) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 39 punktas). Šis skirtumas yra šiuo metu nagrinėjamos bylos Fira (C‑215/24), susijusios su vykdančiosios valstybės narės teisminės institucijos sustabdytu išduodančiosios valstybės narės teisminės institucijos paskirtos laisvės atėmimo bausmės vykdymu, esmė.
31      Žr., be kita ko, 2023 m. birželio 6 d. Sprendimą O. G. (Europos arešto orderis dėl trečiosios šalies piliečio) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, prieš atsisakydama vykdyti Europos arešto orderį vykdančioji teisminė institucija turi patikrinti, ar yra galimybė realiai įvykdyti bausmę pagal vidaus teisę; žr., be kita ko, 2019 m. birželio 24 d. Sprendimą Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 88 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32      Vykdančiosios valstybės narės apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimas taip pat reiškia, kad, kaip numatyta Pamatinio sprendimo 2008/909 19 straipsnio 2 dalyje, „[t]ik išduodančioji valstybė gali priimti sprendimus dėl prašymų peržiūrėti nuosprendį, kuriuo skiriama pagal šį pamatinį sprendimą vykdoma bausmė“.
33      C‑158/21, EU:C:2023:57.
34      Žr. 2023 m. sausio 31 d. Sprendimą Puig Gordi ir kt. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 88 punktas). Teiginį, kad tokia senatis suėjusi nagrinėjamu atveju, beje, Rumunijos vyriausybė išsamiai ginčijo per teismo posėdį.