62023CC0269
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2024 m. gegužės 16 d. (
1
)
Sujungtos bylos C‑269/23 P ir C‑272/23 P
Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE,
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑269/23 P),
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑272/23 P)
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Subsidijos – Reglamentas (ES) 2016/1037 – Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) sutartis dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių – Trečiosios valstybės finansinės paramos kompensavimas kitos trečiosios valstybės teritorijoje – Galiojimas“
I. Įvadas
1.
Subsidijų teikėjų drausminimas yra subtilus uždavinys. Jų teikimas glaudžiai susijęs su valstybių suverenitetu – šios paprastai gali laisvai teikti naudą savo pramonei, neprivalėdamos pateisinti savo veiksmų (
2
).
2.
Vis dėlto kai kurie Sąjungos prekybos partneriai vis dažniau naudojasi subsidijomis kaip menkai užmaskuotomis ekonominės valstybės politikos priemonėmis (
3
). Visų pirma tarptautinių pastangų kovoti su „rinką ir prekybą iškraipančiomis subsidijomis“ (
4
) dėmesio centre atsidūrė Kinijos Liaudies Respublikos (toliau – Kinija) veiksmai, ypač šios šalies globalizacijos politika (
5
), skatinanti Kinijos įmones investuoti užsienyje (
6
).
3.
Šiuose apeliaciniuose skunduose kalbama apie galimai iškraipomąjį šios politikos poveikį vidaus rinkoje. Byloje keliamas klausimas, ar Komisija galėjo teisėtai pasinaudoti kompensacinėmis priemonėmis, reglamentuojamomis Pagrindiniame antisubsidijų reglamente (
7
) ir Sutartyje dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių (toliau – SKP sutartis) (
8
), siekdama kompensuoti vienos PPO narės (Kinijos) kitos PPO narės (Egipto Arabų Respublikos) (toliau – Egiptas) teritorijoje suteiktas subsidijas (
9
).
4.
Sprendimuose Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (
10
) ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (
11
) (toliau – skundžiami sprendimai) Bendrasis Teismas patvirtino kompensacinių muitų taikymo pagrįstumą esant tokio pobūdžio faktinėms aplinkybėms. Apeliantės tose bylose dabar ginčija šią išvadą.
5.
Kadangi pagrindiniuose tyrimuose PPO narė pirmą kartą istorijoje kompensavo žalingą „tarptautinių subsidijų“ poveikį (
12
), ši problema yra nauja ir ginčytina (
13
) ne tik Sąjungos teisės požiūriu (
14
).
II. Šios bylos aplinkybės
6.
Pagrindinių ieškinių aplinkybės išdėstytos skundžiamų sprendimų 2–26 punktuose. Šios analizės tikslais reikėtų kai ką priminti.
7.
„Kinijos ir Egipto Sueco TEDA ekonominio ir prekybos bendradarbiavimo zona“ (toliau – SEPB zona) yra platesnės laisvosios ekonominės zonos šiaurinėje Sueco įlankos dalyje, taigi Egipto teritorijos, dalis (
15
).
8.
Pagal Egipto įstatymą Nr. 83/2002 dėl ypatingo pobūdžio ekonominių zonų Egipto vyriausybė šią zoną priskyrė prie specialiųjų ekonominių zonų (
16
).
9.
Kadangi SEPB zoną Kinija pripažino kaip vieną iš 18 pirmųjų oficialiai patvirtintų „užsienio prekybos ir bendradarbiavimo zonų“ (
17
), nuo 2013 m. „užsienyje investuojančios“, įskaitant investicijas SEPB zonoje, Kinijos įmonės gali pasinaudoti fiskalinės ir mokestinės paramos politika, lengvatinėmis paskolomis, finansine parama sindikuotosiomis paskolomis, eksporto kreditais, projektų finansavimu, investicijomis į nuosavą kapitalą ir eksporto kreditų draudimu (
18
).
10.
2016 m. Kinijos ir Egipto prezidentai pasirašė Kinijos Liaudies Respublikos prekybos ministerijos ir Egipto Arabų Respublikos Sueco kanalo ekonominės zonos bendrosios administracijos susitarimą dėl Sueco ekonominio ir prekybos bendradarbiavimo zonos (
19
).
11.
Pagal to bendradarbiavimo susitarimo sąlygas Kinijos ir Egipto vyriausybės, vadovaudamosi nacionalinėmis strategijomis, turi bendrai plėtoti SEPB zoną (
20
). Pagal šį susitarimą Egipto vyriausybė suteikia žemės sklypų, darbo jėgą ir tam tikrų mokesčių lengvatų, o zonoje veikiančios Kinijos bendrovės vykdo gamybą naudodamos savo išteklius ir skirdamos savo vadovus. Papildomas finansavimas gaunamas tiesiogiai iš Kinijos (
21
).
12.
Ieškovės pirmojoje instancijoje yra Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (toliau – Jushi Egypt) ir Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (toliau –Hengshi Egypt). Tai pagal Egipto teisę įsteigtos bendrovės, kurias Egipte įsteigė Kinijoje įsikūrusios patronuojančiosios bendrovės Jushi China ir Hengshi China. Šios bendrovės yra susijusios ir galiausiai priklauso China National Building Material Group, kuri yra valstybės įmonė (
22
).
13.
Savo ruožtu ta grupė galiausiai priklauso valstybės valdomai Kinijos Valstybės Tarybos turto priežiūros ir administravimo komisijai (SASAC) (
23
). Ginčijamuose reglamentuose Kinijos Valstybės Tarybos, aukščiausios šios šalies administracinės institucijos, tiesiogiai kontroliuojama „SASAC [apibrėžiama kaip] pagrindinė institucija, per kurią Kinijos vyriausybė įvairiais būdais kontroliuoja valstybės valdomas įmones ir taip įgyvendina vyriausybės politiką bei planus, užuot verslo veikloje vadovavusis rinkos logika“ (
24
).
14.
Šiuose apeliaciniuose skunduose nagrinėjami produktai yra ištisinių gijų stiklo pluošto produktai (toliau – SPP) ir stiklo pluošto medžiagos (toliau – SPM). SPP yra tiesioginė SPM pirminė žaliava.
15.
SPP iš esmės yra smėlis, paverstas lenkiamomis stiklo pluošto gijomis. Šias gijas galima naudoti atskirai arba austi ir (arba) siūti į SPM. Kartu su dervomis kuriant lengvas kompozitines medžiagas, jos gali būti naudojamos komponentų tvirtumui, lengvumui ir ilgaamžiškumui didinti. Dėl savo savybių stiklo gijos naudojamos, be kita ko, automobilių, jūrų, aviacijos, kosmoso, vėjo energijos, infrastruktūros, vamzdžių ir statybų pramonėje.
16.
Dėl plataus užmojo Sąjungos klimato politikos SPP ir SPM paklausa Sąjungoje labai padidėjo (
25
).
17.
SEPB zonoje Jushi Egypt ir Hengshi Egypt gamina SPM, o Jushi Egypt ten taip pat gamina SPP (
26
). Šiuos produktus abi bendrovės iš tos zonos eksportuoja į Sąjungą (
27
).
18.
Ginčijamuose reglamentuose Komisija, remdamasi turimais įrodymais (
28
), be kita ko, padarė išvadą, kad tarp Kinijos vyriausybės ir Egipto vyriausybės veiksmų yra ryšys (
29
), pavyzdžiui, dėl lengvatinio skolinimo (
30
) ir paramos bendrovių Jushi Egypt ir Hengshi Egypt kapitalo investicijoms (
31
), todėl Kinijos vyriausybės šioms bendrovėms suteikta finansinė parama galėjo būti priskirta Egipto vyriausybei (
32
).
19.
Ginčijamuose reglamentuose Komisija patvirtino kompensacinius muitus, taikomus SPM ir SPP importui į Sąjungą. Ieškovėms buvo nustatytas 13,1 % dydžio muitas.
III. Skundžiami sprendimai
20.
2020 m. liepos 28 d. ir 2020 m. rugpjūčio 27 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktais ieškiniais apeliantės pareiškė ieškinius dėl ginčijamų reglamentų panaikinimo.
21.
2023 m. kovo 1 d. Bendrasis Teismas priėmė skundžiamus sprendimus, jais apeliančių ieškinius atmetė ir nurodė joms padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
IV. Procesas Teisingumo Teisme
22.
Atitinkamai 2023 m. balandžio 25 d. ir 2023 m. balandžio 27 d. pateiktais apeliaciniais skundais apeliantės prašo panaikinti skundžiamus sprendimus, iš dalies pritarti pirmosios instancijos teisme pateiktiems pagrindams ir priteisti iš Komisijos ir įstojusių į bylą šalių bylinėjimosi išlaidas.
23.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti visus apeliacinius skundus ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
24.
Šią Komisijos poziciją palaiko Tech-Fab Europe eV (byla C‑269/23 P) ir European Glass Fibre Producers Association (byla C‑272/23 P).
V. Analizė
25.
Ši išvada yra toliau nurodytos struktūros. Kadangi pagrindinis teisinis klausimas, kurį reikia išspręsti pagal šiuos apeliacinius skundus, yra susijęs su metodikos, kurią Komisija taikė siekdama kompensuoti Kinijos „tarptautines subsidijas“ Egipte, galiojimu, pirmiausia nagrinėsiu jį. Siūlau konstatuoti, kad Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai patvirtino ginčijamą metodiką, remdamasis Pagrindiniu antisubsidijų reglamentu ir SKP sutartimi (A skirsnis) (
33
).
26.
Tik paskui pereisiu prie techniškesnių bendrųjų apeliacinio skundo pagrindų: panašios padėties nustatymo siekiant kompensuoti Egipto importo muitų nuolaidų sistemą (B skirsnis) ir užsienio valiutos keitimo nuostolių apmokestinimo tvarkos kompensavimo galimybės (C skirsnis). Galiausiai aptarsiu vienintelį apeliacinio skundo pagrindą, kuris šiuose dviejuose Teisingumo Teisme nagrinėjamuose apeliaciniuose skunduose skiriasi, t. y. grupės subjektams kompensuotinos subsidijos dydį (D skirsnis).
A.
Antisubsidijų priemonės taikymas „tarptautinėms“ subsidijoms
27.
Apeliacinio skundo antrasis ir trečiasis pagrindai byloje C‑269/23 P ir apeliacinio skundo pirmasis ir antrasis pagrindai byloje C‑272/23 P iš esmės yra susiję su klausimu, ar Komisija galėjo teisėtai pasinaudoti Pagrindiniame antisubsidijų reglamente reglamentuojama antisubsidijų priemone, kad kompensuotų tiesioginę ir netiesioginę finansinę paramą, kurią apeliantės gavo iš Kinijos vyriausybės nagrinėjamo produkto gamybai Egipte (
34
).
28.
Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas patvirtino šią galimybę. Remdamasis tekstiniu, kontekstiniu ir teleologiniu aiškinimais, tas teismas priėjo prie išvados, jog „pagal pagrindinį antisubsidijų reglamentą negalima atmesti, kad net jei finansinis įnašas nėra tiesiogiai gautas iš kilmės arba eksportuojančios valstybės vyriausybės, jis gali būti jai priskirtas“ (
35
). Šią išvadą jis padarė remdamasis Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto, kuriame apibrėžiama sąvoka „subsidija“, aiškinimu kartu su šio reglamento 5 konstatuojamąja dalimi (
36
).
29.
Pritariu Bendrojo Teismo išvadai. Toliau pateiksiu kelis papildomus argumentus.
30.
Teisinis klausimas, kuriuo grindžiami šie apeliaciniai skundai, iš esmės yra susijęs su sąvokos „subsidija“, kuri apibrėžta Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnyje, taikymo sritimi.
31.
Šios nuostatos versijoje anglų kalba nustatyta, kad subsidija turi būti suprantama kaip reiškianti, kad „kilmės arba eksportuojančios valstybės vyriausybė skyrė finansinį indėlį“ („a financial contribution by a government in
the country of origin or export“) (
37
), dėl kurio suteikiama nauda (
38
).
32.
Komisijos argumentacija tiesiogiai susijusi su mano išskirtomis šios nuostatos teksto anglų kalba dalimis. Argumentas iš esmės susijęs su Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkte vartojamo nežymimojo artikelio „a“ ir žymimojo artikelio „the“ skirtumais ir iš to atsirandančia galimybe taikyti šią priemonę kompensacinėms Kinijos subsidijoms, suteiktoms Egipte įsisteigusioms įmonėms.
33.
Visgi, kaip teisingai pabrėžia apeliantės, atlikus lingvistinę Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto versijų analizę atsiskleidžia skirtumai.
34.
Šios nuostatos versijos kai kuriomis kalbomis, kaip ir jos versija anglų kalba, iš tiesų gali būti aiškinamos taip, kad finansinio įnašo, kuris yra naudingas nagrinėjamam produktui kilmės ar eksporto šalyje, šaltinis paliekamas tam tikra dalimi neapibrėžtas (
39
). Vis dėlto kitose kalbinėse versijose nuostata formuluojama taip, kad galima daryti prielaidą, jog sąvoka „subsidija“ apima tik finansines išmokas, kurias skiria nagrinėjamo produkto kilmės arba eksporto šalies vyriausybė (
40
).
35.
Taigi siekiant užtikrinti vienodą Pagrindinio antisubsidijų reglamento taikymą ir aiškinimą jo 3 straipsnis turi būti aiškinamas atsižvelgiant į taisyklių, kurių dalis jis yra, tikslą ir bendrąją sistemą (
41
).
36.
Antisubsidijų priemonės taikymo sritį ir taikymą reguliuojantys principai nustatyti Pagrindinio antisubsidijų reglamento 1 straipsnio 1 dalyje. Remiantis šia nuostata, kompensacinis muitas gali būti nustatytas siekiant kompensuoti „subsidiją, tiesiogiai ar netiesiogiai suteiktą bet kurio produkto gamybai, eksportui ar pervežimui, kurį išleidus į laisvą apyvartą Sąjungoje būtų padaryta žala“ (
42
).
37.
Iš šios apibrėžties aišku, kad Pagrindinį antisubsidijų reglamentą siekiama taikyti visais atvejais, kai gali prireikti nustatyti kompensacinį muitą, siekiant kompensuoti užsienio produkto subsidijavimą įvairiais vertės perdavimais, kurie daro žalą panašaus produkto pramonei Sąjungoje.
38.
Pagrindinio antisubsidijų reglamento 1 straipsnio 1 dalyje nenustatyta, kad žalinga subsidija turi būti tiesiogiai gaunama iš produkto kilmės ar eksporto šalies. Priešingai, nuoroda į tai, kad tokia subsidija gali būti suteikiama „netiesiogiai“, reiškia, kad nebūtinai turi būti teritorinis ryšys su kilmės ar eksporto šalimi, jei ši subsidija gali būti susijusi su bet kurio produkto, kurio išleidimas į vidaus rinką daro žalą, gamyba, eksportu ar vežimu.
39.
Tokį aiškinimą taip pat patvirtina Pagrindinio antisubsidijų reglamento 2 straipsnio a punktas, kurio atitinkamoje dalyje nustatyta, kad kompensuotiną „subsidiją gali suteikti importuoto produkto kilmės valstybės vyriausybė arba tarpinės valstybės, iš kurios produktas yra eksportuojamas į Sąjungą, <…> vyriausybė“ (
43
). Šioje nuostatoje vartojant modalinį veiksmažodį „gali“ taip pat neapibrėžiamas galimų kompensuotinos subsidijos davėjų ratas, neapsiribojant tik nagrinėjamo produkto kilmės ar eksporto šalimi.
40.
Be to, priešingai, nei teigia apeliantės, šios aplinkybės nepaneigia Pagrindinio antisubsidijų reglamento 4 straipsnio 2 ir 3 dalys, kuriose aptariamas kompensuotinos subsidijos specifiškumo klausimas ir nustatyta, kad specifika vertinama atsižvelgiant į „subsidiją suteikusiosios valdžios institucijos jurisdikciją“.
41.
Iš tiesų šioje nuostatoje nekalbama apie tai, ar subsidiją suteikusi valdžios institucija turi būti nagrinėjamo produkto eksporto arba kilmės šalyje.
42.
Taigi, kaip teisingai nustatė Bendrasis Teismas (
44
), kai, kaip ir pagrindiniuose tyrimuose, Komisija, remdamasi turimais įrodymais, gali priskirti finansinį įnašą nagrinėjamo produkto kilmės ar eksporto šalies vyriausybei, nepaisant to, kad šį įnašą iš pradžių suteikė trečiosios šalies vyriausybė ar viešoji įstaiga, Pagrindinio antisubsidijų reglamento 4 straipsnio 2 ir 3 dalys leidžia Komisijai tą pirmąją vyriausybę laikyti šį konkretų finansinį įnašą „suteikusia valdžios institucija“ (
45
).
43.
Galiausiai, kaip teisingai pažymi Komisija, tokį aiškinimą taip pat patvirtina Pagrindinio antisubsidijų reglamento 5 konstatuojamoji dalis, kurioje, kaip atrodo, nuosekliai įvairiomis kalbomis (
46
) paaiškinama, kad subsidija yra tada, kai įrodoma, kad „tos valstybės teritorijoje buvo gautas vyriausybės ar bet kurios valstybinės institucijos finansinis indėlis“ (angl. „a financial contribution by a government or a public body within the territory of a country“) (
47
).
44.
Šiame kontekste produktas gali būti laikomas subsidijuojamu ne tik tada, kai subsidija gali būti priskirta nagrinėjamo produkto kilmės ar eksporto šaliai, bet ir tada, kai, remiantis turimais įrodymais, galima nustatyti, kad žalingo subsidijavimo šaltinis yra kita vyriausybė ar viešasis subjektas.
45.
Tokį aiškinimą patvirtina ir Pagrindinio antisubsidijų reglamento, kuriuo nuo pat jo pirminės formos 1968 m. (
48
) iš esmės siekiama padėti Sąjungos pramonei atkurti konkurencijos sąlygų pusiausvyrą vidaus rinkoje, kuriai įtakos turi užsienyje teikiamos draudžiamos subsidijos, tikslas (
49
).
46.
Apibendrinant galima daryti išvadą, kad Pagrindinis antisubsidijų reglamentas taikomas ne vien subsidijomis, kurias valstybės vyriausybė teikia „savo“ teritorijoje.
47.
Vis dėlto apeliantės tvirtina, kad taip suprantama antisubsidijų drausmės taikymo sritis neatitinka Sąjungos įsipareigojimų pagal GATT ir SKP sutartį (
50
).
48.
Sutinku, kad į šiuos tarptautinius susitarimus reikia atsižvelgti, nes Sąjunga yra pasirašiusi PPO susitarimus, įskaitant GATT ir SKP sutartį, kurie, kaip Sąjungos teisinės tvarkos dalis, yra privalomi jos institucijoms (
51
).
49.
Nors gerai žinoma, kad šie susitarimai paprastai neturi tiesioginio poveikio (
52
), Sąjungos konstitucinė pareiga laikytis įsipareigojimų, kylančių iš jos tarptautinių įsipareigojimų (
53
), atspindinti bendrąjį tarptautinės teisės principą laikytis sutartinių įsipareigojimų (pacta sunt servanda) (
54
), reikalauja, kad prireikus ji aiškintų Sąjungos teisę pagal PPO teisę (
55
).
50.
Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad juo siekiama į Sąjungos teisę „kiek įmanoma plačiau“ perkelti įsipareigojimus, prisiimtus pagal SKP sutartį.
51.
Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs, kad tokia pati formuluotė, nors ir Pagrindinio antidempingo reglamento kontekste (
56
), savaime neturi būti suprantama kaip Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimas į Sąjungos teisę perkelti visas SKP sutarties taisykles (
57
).
52.
Taigi neteisinga daryti išvadą, kokią padarė Bendrasis Teismas (
58
), kad šios formuluotės vartojimas yra pakankamas įrodymas manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino įgyvendinti konkrečius įsipareigojimus, prisiimtus pagal SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunktį.
53.
Vis dėlto Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto formuluotė iš esmės atitinka SKP sutarties 3 straipsnio 1 dalies a punkto formuluotę. Atitinkamai pirmoji nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į antrąją (
59
).
54.
Šios sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunktyje nurodyta, jog „laikoma, kad subsidija egzistuoja, jeigu <…> yra teikiama vyriausybės ar kitos valstybės institucijos, esančios tos valstybės narės teritorijoje <…>, finansinė parama“ (
60
).
55.
Aiškinant šią nuostatą sąžiningai ir atsižvelgiant į įprastinę jos sąvokų reikšmę jų kontekste, kaip reikalaujama pagal Vienos konvencijos dėl sutarčių teisės (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1155 t., p. 331) 31 straipsnio 1 dalį, paaiškėja, jog visų pirma dėl to, kad SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunkčio įžanginėje dalyje frazėje „vyriausybės finansinė parama“ vartojamas nežymimasis artikelis „a“, lieka neaiški aptariamo finansinio įnašo šaltinio geografinė kilmė, jei aptariamos subsidijos šaltinis yra bet kuri PPO narė.
56.
Nemanau, kad SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunkčio formuluotė „narės teritorijoje“ turi įtakos tokiam aiškinimui, nes ši formuluotė susijusi su sąvoka „vyriausybė ar kita valstybinė institucija“, o ne su sąvoka „finansinė parama“.
57.
Ši išvada taip pat atitinka SKP sutartį, kurioje aiškinamas ir taikomas GATT 1994 VI straipsnis ir kurios „pagrindinis tikslas ir uždavinys <…> yra didinti ir gerinti GATT drausmę, susijusią su subsidijų ir kompensacinių priemonių taikymu“ (
61
).
58.
Šiuo atžvilgiu visų pirma remiuosi GATT 1994 VI straipsnio 3 dalimi, kurioje kompensacinis muitas apibrėžiamas kaip specialus muitas, taikomas siekiant kompensuoti „dotaciją ar subsidiją, kuri buvo tiesiogiai arba netiesiogiai suteikta tokiai prekei gaminti, perdirbti ar eksportuoti“, nenurodant, kas teikia tokią lengvatą ar subsidiją, ir teritoriškai neapribojant ją teikiančio subjekto.
59.
Taigi GATT 1994 VI straipsnis iš esmės (
62
) apima visas subsidijas, nepriklausomai nuo jų kilmės (
63
).
60.
Žvelgiant iš šios perspektyvos, kitoks aiškinimas prieštarautų ne tik įprastai SKP sutartyje ir GATT 1994 VI straipsnyje vartojamų sąvokų prasmei, bet ir šių nuostatų tikslui ir paskirčiai, jei Sąjunga negalėtų kompensuoti finansinių įnašų, kaip antai nagrinėjamų šioje byloje, vien dėl jų teritorinio šaltinio.
61.
Atsižvelgiant į tai, kad iš derybų dėl SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunkčio istorijos (
64
), kuri gali būti papildoma šios sutarties aiškinimo priemonė pagal Vienos konvencijos dėl sutarčių teisės 32 straipsnį, negalima kildinti kitokio aiškinimo, man akivaizdu, kad SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunktis neapriboja finansinių įnašų geografinio šaltinio PPO narės, kurios teritorijoje gaminamas atitinkamas produktas, teritorija (
65
).
62.
Taigi manau, kad pagal SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktį nedraudžiama subsidija laikyti susitarimo, pagal kurį viena PPO narė finansiškai prisideda prie kitos PPO narės teritorijoje gaminamo produkto.
63.
Dėl visų pirma nurodytų priežasčių laikausi nuomonės, jog Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad Pagrindinio antisubsidijų reglamento taikymo sritis, konkrečiai nurodyta jo 1 straipsnio 1 dalyje ir 3 straipsnio 1 dalies a punkte, taip pat apima atvejį, kai Komisija, remdamasi pakankamais įrodymais, gali iš vienos trečiosios šalies vyriausybės gautą finansinę paramą priskirti kitos trečiosios šalies vyriausybei.
64.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui atmesti apeliacinio skundo antrąjį ir trečiąjį pagrindus byloje C‑269/23 P ir apeliacinio skundo pirmąjį ir antrąjį pagrindus byloje C‑272/23 P.
B.
Panašios padėties nustatymas importuojamoms medžiagoms taikomos Egipto importo muitų nuolaidų sistemos kompensavimo tikslais
65.
Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde byloje C‑269/23 P ir apeliacinio skundo trečiajame pagrinde byloje C‑272/23 P apeliantės iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai, siekdamas kompensuoti apeliančių naudą dėl importo muitų nuolaidų sistemos, palaikė Komisijos metodą, pagal kurį jų padėtis buvo lyginama su įmonės, taip pat įsikūrusios SEPB zonoje, tačiau parduodančios prekes Egipto rinkai, padėtimi (
66
). Be to, apeliantės teigia, kad jų situacija turėjo būti lyginama su teoriniu scenarijumi, pagal kurį jos būtų įsisteigusios ne SEPB zonoje, tačiau vis tiek eksportuotų nagrinėjamus produktus į Europos Sąjungą. Apeliantės tvirtina, kad tokiu atveju Egipto vyriausybė neatsisakė pajamų dėl importo muitų nuolaidų sistemos, nes ji niekada nesiekė surinkti importo muitų už importuotas žaliavas, skirtas nagrinėjamiems produktams gaminti.
66.
Taigi apeliančių argumentai iš esmės grindžiami klausimu, kokia turėtų būti panaši situacija šioje byloje (
67
).
67.
Visgi vienintelė teisinė nuostata, kurią apeliantės apeliacinių skundų tekste nurodo savo argumentui pagrįsti, yra Antisubsidijų reglamento 5 straipsnis. Ši nuostata, susijusi su kompensuotinos subsidijos dydžio kiekybiniu nustatymu, nereglamentuoja panašios padėties siekiant nustatyti, ar Egipto vyriausybė nusprendė atsisakyti tam tikrų pajamų, kurios kitu atveju turėtų būtų gautos, kaip tai suprantama remiantis Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčiu (nes šių atsisakytų pajamų kiekybinis nustatymas logiškai vyksta po to, kai nustatomas jų buvimas) (
68
).
68.
Apeliantės taip pat nepaaiškina, kaip Bendrasis Teismas suklydo aiškindamas ar taikydamas taikytiną teisinį pagrindą.
69.
Vis dėlto šis paaiškinimas yra labai svarbus apeliančių argumentų priimtinumui, nes Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje, net jei tai būtų nuostata, kuria apeliantės siekė remtis (quod non), nenumatyta metodo, kaip parinkti tinkamą panašią padėtį nustatant, ar valstybės pajamų, kurios kitu atveju būtų gautos, yra atsisakoma arba jos nesurenkamos.
70.
Atitinkamai Komisija turi tam tikrą diskreciją pasirinkti įvairius parametrus ir scenarijus, kuriais grindžiamas jos uždavinys nustatyti, ar Egipto vyriausybė nusprendė atsisakyti pajamų, kurios kitu atveju būtų gautos (
69
).
71.
Nesant jokių kitų priešingų argumentų, Bendrajam Teismui negalima priekaištauti, kad patvirtino Komisijos pasirinktą tinkamą panašią padėtį antisubsidijų tyrimuose, kuriais grindžiami šie apeliaciniai skundai (
70
).
72.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pripažinti apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą byloje C‑269/23 P ir apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą byloje C‑272/23 P nepriimtinais.
C.
Užsienio valiutos keitimo nuostolių, patirtų dėl Egipto svaro devalvavimo 2016 m., apmokestinimo tvarkos kompensavimas
73.
Apeliacinio skundo byloje C‑269/23 P penktajame pagrinde ir apeliacinio skundo byloje C‑272/23 P ketvirtajame pagrinde apeliantės iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neįvertino, ar Komisija ginčijamuose reglamentuose nustatė tinkamą subsidijavimo schemą. Jų teigimu, Komisija klaidingai nusprendė, kad būtent užsienio valiutos keitimo nuostolių apmokestinimo tvarka, įvesta po 2016 m. Egipto svaro devalvacijos (
71
), yra subsidijavimo schema, pagal kurią suteikta de facto specifinė nauda, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 2 dalies ir 4 straipsnio 2 dalies c punkto nuostatas. Apeliančių teigimu, ta tvarka buvo taikoma visoms Egipto bendrovėms, todėl teoriškai kiekviena Egipto bendrovė galėjo atskaityti nuostolius, patirtus dėl 2016 m. Egipto svaro devalvavimo padarinių. Dėl šios priežasties Komisija nepagrįstai priskyrė dėl 2016 m. devalvacijos gautą naudą užsienio valiutos keitimo nuostolių apmokestinimo tvarkai.
74.
Nors apeliaciniai skundai, priešingai, nei teigia Komisija, nesuteikia aiškumo, mano supratimu, šiais pagrindais nesiekiama iš naujo ištirti faktinių aplinkybių. Vis dėlto iš išsamaus argumentų aiškinimo galima spręsti, jog apeliantės siekia, kad Teisingumo Teismas peržiūrėtų Bendrojo Teismo išvadą, kad bendras apmokestinimo tvarkos ir specialių apskaitos taisyklių nagrinėjimas galėjo suteikti de facto specifinę naudą.
75.
Tokio pobūdžio argumentai patenka į Teisingumo Teismo kompetencijos sritį (
72
).
76.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Pagrindinio antisubsidijų reglamento 4 straipsnio 2 dalies c punkto tikslas yra būtent aprėpti tokius scenarijus, kai iš pirmo žvilgsnio priemonė gali atrodyti nekonkreti, tačiau praktiškai, remiantis objektyviais kriterijais ar sąlygomis, ja nustatomas konkretus susitarimas, kuriuo siekiama suteikti subsidiją tam tikroms įmonėms.
77.
Atlikdamas šį vertinimą, kad nustatytų, ar subsidija yra de facto specifinė, Teisingumo Teismas turi sutelkti dėmesį ne į pačias nacionalines taisykles, bet į šių taisyklių poveikio tam tikroms įmonėms laipsnį (
73
) ir jas vertinti atsižvelgdamas į kontekstą, kuriam esant jos buvo nustatytos (
74
).
78.
Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas būtent taip ir padarė.
79.
Pirma, jis laikėsi nuomonės, kad apeliančių argumentai buvo grindžiami klaidinga prielaida, t. y. kad „Komisija nemanė, jog pati apmokestinimo tvarka yra subsidija, kuriai gali būti taikoma kompensacinė priemonė“ (
75
).
80.
Antra, šis teismas išaiškino, kad Komisija, apmokestinimo tvarką ir specialiąsias apskaitos taisykles vertindama kartu, padarė išvadą, kad nors minėtos taisyklės galėjo būti naudingos visoms Egipto bendrovėms, praktiškai jos buvo skirtos tam, kad būtų galima kompensuoti neigiamą 2016 m. Egipto svaro devalvacijos poveikį, todėl tam tikrai bendrovių kategorijai (
76
), kaip antai apeliantėms (
77
), buvo suteikta didelė nauda (
78
).
81.
Galiausiai Bendrasis Teismas paaiškino, kad apeliantės nepateikė jokių įrodymų, kuriais būtų galima paneigti šias nustatytas faktines aplinkybes (
79
).
82.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui kaip nepagrįstus taip pat atmesti apeliacinio skundo byloje C‑269/23 P penktąjį pagrindą ir apeliacinio skundo byloje C‑272/23 P ketvirtąjį pagrindą.
D.
Grupės subjektams kompensuotinos subsidijos dydžio nustatymas
83.
Apeliacinio skundo byloje C‑269/23 P pirmajame pagrinde apeliantės iš esmės nesutinka su Bendrojo Teismo sprendimu pritarti Komisijos metodikai, pagal kurią ji apskaičiavo apeliančių gautos kompensuotinos subsidijos sumą, atsižvelgdama į jų bendrą apyvartą (
80
).
84.
Atitinkamai šis apeliacinio skundo pagrindas reikalauja išaiškinti Pagrindinio antisubsidijų reglamento 5 ir 6 straipsnius.
85.
To reglamento 5 straipsnyje „Kompensuotinos subsidijos dydžio apskaičiavimas“ nurodyta, kad apskaičiuojant kompensuotinos subsidijos dydį turi būti remiamasi „gavėjui“ suteikta nauda, kuri, kaip nustatyta, egzistavo subsidijavimo tyrimo laikotarpiu. Taip pat to paties reglamento 6 straipsnyje „Gavėjo naudos apskaičiavimas“ nustatytos tam tikros gairės, kaip apskaičiuoti išmokos, taigi ir subsidijos, sumą „gavėjui“.
86.
Apeliančių teigimu, šiose nuostatose vartojama vienaskaita „gavėjas“ reikštų, kaip Bendrasis Teismas konstatavo Sprendime Jindal Saw ir Jindal Saw Italia / Komisija (
81
), kad „nauda turi būti įrodyta ir apskaičiuota kiekvienam gavėjui atskirai, atsižvelgiant į jo padėtį“ (
82
). Tik tais atvejais, kai subsidija būtų skirta bendrai abiem subjektams kartu, kompensuotinos subsidijos suma taip pat galėtų būti nustatyta šiems subjektams bendrai. Vadinasi, Komisija turėjo atskirai apskaičiuoti procentais išreikštą Jushi Egypt ir Hengshi Egypt naudą, taikyti šią procentais išreikštą naudą jų atitinkamai nagrinėjamojo produkto apyvartai ir apskaičiuoti vieną bendrą svertinį vidutinį subsidijų skirtumą apeliantėms bendrai (
83
).
87.
Kartu apeliantės neginčija (iš esmės savo rašytiniuose paaiškinimuose aiškiai sutinka), kad, nepaisant to, kad Pagrindinio antisubsidijų reglamento 5 ir 6 straipsniuose sąvoka „gavėjas“ vartojama vienaskaita, ši sąvoka gali būti aiškinama kaip apimanti ir įmonių grupę (
84
).
88.
Nemanau, kad būtų logiška laikytis apeliančių siūlomo atskyrimo.
89.
Pirma, jų argumentai nepagrįsti jokiomis nuorodomis ar jurisprudencija (
85
). Pagrindinio antisubsidijų reglamento 5 ir 6 straipsniuose taip pat nėra jokių sąlygų, kurios leistų sąvoką „gavėjas“ aiškinti siaurai.
90.
Antra, platus šios sąvokos aiškinimas ne tik atitinka aiškinimą, kurį Teisingumo Teismas pateikė aiškindamas panašias valstybės pagalbos ir konkurencijos teisės sąvokas, t. y. sąvokas „ekonominis vienetas“ arba „įmonė“ (
86
), bet ir sutampa su PPO apeliacinis komiteto pateiktu SKP sutartyje vartojamos sąvokos „gavėjas“ aiškinimu (
87
).
91.
Trečia, pramoniniu ir ekonominiu požiūriais metodas, pagal kurį nedalomą visumą sudarantys subjektai laikomi susijusiais, atitinka ekonominį turinį, nes būtina užtikrinti, kad nebūtų išvengta antisubsidijų priemonės taikymo kapitalo pervedimams grupės viduje (
88
).
92.
Toks platus sąvokas „gavėjas“ aiškinimas padeda siekti Pagrindinio antisubsidijų reglamento tikslo, t. y. „kompensuoti visas subsidijas, tiesiogiai ar netiesiogiai suteiktas bet kurio produkto, kurio išleidimas į laisvą apyvartą Sąjungoje daro žalą, gamybai, eksportui ar vežimui“ (
89
).
93.
Dėl šių priežasčių nemanau, jog Teisingumo Teismas turėtų nuspręsti, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai pateikė minėtą aiškinimą ir paliko galioti Komisijos atliktą apeliančių subsidijos, kuriai gali būti taikomos kompensacinės priemonės, apskaičiavimą.
94.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui atmesti apeliacinio skundo byloje C‑269/23 P pirmąjį pagrindą.
VI. Bylinėjimosi išlaidos
95.
Pagal Procedūros reglamento 137 straipsnį ir 184 straipsnio 2 dalį, kai Teisingumo Teismas pats priima galutinį sprendimą byloje, jis turi priimti sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.
96.
Pagal to reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
97.
Kadangi, mano nuomone, dėl pirma nurodytų priežasčių apeliantės pralaimėjo apeliacinėje instancijoje, manau, kad jos turi padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek pirmojoje, tiek apeliacinėje instancijose.
98.
Atvirkščiai, remiantis Procedūros reglamento 140 straipsnio 3 dalimi, taikoma apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, Tech-Fab Europe eV ir European Glass Fibre Producers Association padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
99.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
–
atmesti apeliacinius skundus kaip nepagrįstus,
–
palikti galioti 2023 m. kovo 1 d. Sprendimą Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (T‑480/20, EU:T:2023:90) ir 2023 m. kovo 1 d. Sprendimą Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (T‑540/20, EU:T:2023:91),
–
nurodyti Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE padengti savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek pirmojoje, tiek apeliacinėje instancijose, ir
–
nurodyti Tech-Fab Europe eV ir European Glass Fibre Producers Association padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Šiuo klausimu žr. Luengo Hernández de Madrid, G. E., Regulation of Subsidies and State Aids in WTO and EC Law, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2007, p. 4.
(
3
)	Apskritai žr. Bräutigam, D. ir Xiaoyang, T., „Economic statecraft in China’s new overseas special economic zones: Soft power, business, or resource security?“, IFPRI Discussion Paper 01168, 2012 m. kovo mėn., p. 9.
(
4
)	2020 m. sausio 14 d. Japonijos, Jungtinių Amerikos Valstijų ir Europos Sąjungos prekybos ministrų trišalio susitikimo jungtinis pareiškimas, kurį galima rasti adresu: https://ustr.gov/about-us/policy-offices/press-office/press-releases/2020/january/joint-statement-trilateral-meeting-trade-ministers-japan-united-states-and-european-union
(
5
)	Išsamiau žr. Komisijos tarnybų darbiniame dokumente dėl reikšmingų Kinijos Liaudies Respublikos ekonomikos iškraipymų prekybos apsaugos tyrimų tikslais, SWD(2024)91 final, p. 618 ir paskesni) (jame išsamiai paaiškinta, jog „vykdant „Investuok užsienyje“ politiką pabrėžiama, kad Kinijos bendrovės gali visapusiškai naudotis ir vidaus, ir tarptautiniais ištekliais, kad kompensuotų bet kokius vidaus rinkos trūkumus“).
(
6
)	Apskritai žr. Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija, „Kinijos sausumos ir jūrų kelių iniciatyva tarptautinės prekybos, investicijų ir finansų srityje“, OECD Business and Finance Outlook, 2018, p. 3 ir 33.
(
7
)	2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1037 dėl apsaugos nuo subsidijuoto importo iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (OL L 176, 2016, p. 55) (toliau – Pagrindinis antisubsidijų reglamentas).
(
8
)	Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) sutartis dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių (toliau – SKP sutartis).
(
9
)	Žr. 2020 m. birželio 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2020/776, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms nustatomi galutiniai kompensaciniai muitai ir iš dalies keičiamas Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/492, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms nustatomi galutiniai antidempingo muitai (OL L 189, 2020, p. 1; toliau – SPM reglamentas), ir 2020 m. birželio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2020/870, kuriuo importuojamiems Egipto kilmės ištisinių gijų stiklo pluošto produktams nustatomas galutinis kompensacinis muitas, galutinai surenkamas laikinasis kompensacinis muitas ir taikomas registruotiems importuojamiems Egipto kilmės ištisinių gijų stiklo pluošto produktams nustatytas galutinis kompensacinis muitas (OL L 201, 2020, p. 10) (toliau – SPP reglamentas) (toliau kartu – ginčijami reglamentai).
(
10
)	2023 m. kovo 1 d. Sprendimas Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (T‑480/20, EU:T:2023:90) (toliau – Sprendimas Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija).
(
11
)	2023 m. kovo 1 d. Sprendimas Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija (T‑540/20, EU:T:2023:91) (toliau – Sprendimas Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija).
(
12
)	Jungtinės Amerikos Valstijos 2024 m. kovo 25 d. iš dalies pakeitė savo antisubsidijų reglamentus, kad būtų konkrečiai leista nustatyti kompensacinius muitus tarptautinėms subsidijoms; žr. 2024 m. kovo 25 d. JAV prekybos departamento priimtą dokumentą „Prekybos priemonių vykdymo gerinimas ir stiprinimas administruojant antidempingo ir kompensacinių muitų įstatymus“. Federal Register, vol. 89, p. 20766, 2024 m. kovo 25 d., konkrečiai – p. 20826 ir paskesni.
(
13
)	Šiuo klausimu žr. Benita M., The WTO Law of Subsidies – A Comprehensive Approach, Kluwer Law International, Leiden, 2019, p. 605 (kur paaiškinama, kad, „nepaisant to, kaip atrodo, dabartinėje jurisprudencijoje niekada nebuvo susidurta su“ scenarijumi, kai subsidija suteikiama naudos gavėjui, gaminančiam aptariamą produktą už subsidiją suteikusios vyriausybės šalies ribų).
(
14
)	Visgi tuo metu, kai buvo rengiama ši išvada, Sąjunga buvo baigusi dar vieną antisubsidijų tyrimą, kuriame buvo pasinaudota antisubsidijų priemone nagrinėjant panašaus pobūdžio „tarptautinių subsidijų“ scenarijų, susijusį su Indonezijos Respublika ir Kinija; žr. 2022 m. kovo 15 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2022/433, kuriuo importuojamiems Indijos ir Indonezijos kilmės plokštiems šaltai valcuotiems nerūdijančiojo plieno produktams nustatomi galutiniai kompensaciniai muitai ir iš dalies keičiamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2021/2012, kuriuo importuojamiems Indijos ir Indonezijos kilmės plokštiems šaltai valcuotiems nerūdijančiojo plieno produktams nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas (OL L 88, 2022, p. 24). Šis reglamentas buvo užginčytas Bendrajame Teisme byloje PT Indonesia Ruipu Nickel ir Chrome Alloy / Komisija (T‑348/22), kuri tebėra nagrinėjama. Dėl to paties reglamento PPO ginčų sprendimo taryboje buvo pradėta procedūra, kuri dar nebaigta ir užregistruota kaip „Europos Sąjunga – Kompensaciniai ir antidempingo muitai nerūdijančio plieno šaltojo valcavimo produktams iš Indonezijos“ (DS616).
(
15
)	Abiejų skundžiamų sprendimų 3 punktas. Dėl šios zonos geografinės plėtros taip pat žr. tų sprendimų 4, 7 ir 9 punktus.
(
16
)	Abiejų skundžiamų sprendimų 4 punktas. Žr. taip pat SPM reglamento 650 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 38 konstatuojamąją dalį.
(
17
)	Žr. SPM reglamento 651 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 39 konstatuojamąją dalį.
(
18
)	Abiejų skundžiamų sprendimų 7 punktas.
(
19
)	Abiejų skundžiamų sprendimų 9 punktas. Žr. taip pat SPM reglamento 656 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 44 konstatuojamąją dalį.
(
20
)	SEPB zonos plėtrai vadovauja bendrovė Egypt TEDA Investment Co., kuri yra bendra įmonė, įsteigta, viena vertus, bendrovės China-Africa TEDA Investment Co., Ltd. (tai yra Kinijos ir Afrikos plėtros fondo ir valstybės įmonės Tianjin TEDA Investment Holding Co., Ltd. įsteigta bendrovė), ir, kita vertus, bendrovės Egypt China Joint Venture Company. Tiek Egypt TEDA Investment Co., tiek Kinijos ir Afrikos plėtros fondas yra atitinkamai įsteigti kaip Egipto ir Kinijos valstybės bendrovių bendros įmonės. Žr. SPM reglamento 649 ir 652 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 37 ir 40 konstatuojamąsias dalis.
(
21
)	Abiejų skundžiamų sprendimų 10 punktas. Žr. taip pat SPM reglamento 658 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 46 konstatuojamąją dalį.
(
22
)	Sprendimo Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 2 punktas. Taip pat žr. SPM reglamento 93 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 187 konstatuojamąją dalį.
(
23
)	SPM reglamento 93 konstatuojamoji dalis ir SPP reglamento 187 konstatuojamoji dalis.
(
24
)	SPM reglamento 774 konstatuojamoji dalis ir SPP reglamento 212 konstatuojamoji dalis. Nuo 2017 m. SASAC vaidmuo, be kita ko, yra „skatinti optimalų valstybei priklausančio kapitalo paskirstymą, sutelkiant dėmesį į misijas, susijusias su nacionalinių strateginių tikslų įgyvendinimu“: žr. Komisijos tarnybų darbo dokumentą dėl didelių Kinijos Liaudies Respublikos ekonomikos iškraipymų prekybos gynimo tyrimų tikslais (SWD(2024) 91 final), p. 111.
(
25
)	Žr., pavyzdžiui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonės „Europos stiklo pramonė kryžkelėje: pereinant prie žalesnės, energiją efektyviai vartojančios pramonės, taip stiprinant konkurencingumą ir išsaugant kokybiškas darbo vietas“ (2022/C 105/04) 3.1.1.1, 3.1.2.1 ir 3.4 punktus (juose stiklo pluošto dariniai apibūdinami kaip „labai svarbūs, norint pasiekti optimalią šiluminę pastatų izoliaciją“ ir pabrėžiama, kad jie naudojami vėjo turbinose, ekranuose, išmaniuosiuose telefonuose, planšetiniuose kompiuteriuose ir kituose (jutikliniuose) ekranuose).
(
26
)	Žr. SPM reglamento 659 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 47 konstatuojamąją dalį.
(
27
)	Žr. atitinkamą skundžiamų sprendimų 14 punktą.
(
28
)	Pagal Pagrindinio antisubsidijų reglamento 28 straipsnio 1 dalį tais atvejais, kai bet kuri suinteresuotoji šalis atsisako leisti susipažinti su informacija, kitokiu būdu nesuteikia reikalingos informacijos per tam tikrą laiką, Komisija, remdamasi turimais faktais, gali daryti teigiamas arba neigiamas išvadas. SPM reglamento 661–664 konstatuojamosiose dalyse ir SPP reglamento 49–57 konstatuojamosiose dalyse Komisija paaiškina, kad turėjo remtis šia nuostata, be kita ko, dėl teisinės ir institucinės sistemos ir SEPB zonos administravimo, taip pat dėl tikslaus Kinijos ir Egipto vyriausybių bendradarbiavimo, susijusio su šia zona.
(
29
)	Šiuo aspektu žr. SPM reglamento 676, 678 ir 683 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 61, 66 ir 71 konstatuojamąsias dalis: „Egipto vyriausybė tikėjosi, kad Kinija finansuos glaudų bendradarbiavimą SEPB zonoje, ir tą finansavimą vertino palankiai, nes siekė paskatinti vieno iš skurdžiausių regionų vystymąsi. Kinijos vyriausybė tikėjosi, kad Kinijos bendrovės galės vykdyti veiklą už Kinijos teritorijos ribų ir plėsti savo eksportą pagal Sausumos ir jūros kelių iniciatyvą (galbūt išvengti prekybos apsaugos priemonių taikymo)“.
(
30
)	Žr. SPM reglamento 726–757 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 143–147 konstatuojamąsias dalis.
(
31
)	Žr. SPM reglamento 758–804 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 230–241 konstatuojamąsias dalis. Taip pat žr. 2020 m. balandžio 29 d. bendrojo galutinio faktų atskleidimo dokumento (AS657) (bylos T‑540/20 A.24 priedas) 158–206 punktus.
(
32
)	Žr. SPM reglamento 670–699 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 58–87 konstatuojamąsias dalis. Šiuo klausimu taip pat žr. SPM reglamento 659 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 47 konstatuojamąją dalį: Jushi Egypt ir Hengshi Egypt„finansuojamos Kinijos lėšomis, jos naudoja iš Kinijos importuotas žaliavas ir įrangą, joms vadovauja Kinijos vadovai ir jos naudojasi Kinijos praktine patirtimi“.
(
33
)	Kadangi Bendrasis Teismas nenagrinėjo klausimo dėl Kinijos finansinių įnašų priskirtinumo Egiptui, taip pat to, kaip Komisija naudojosi Tarptautinės teisės komisijos priimtu straipsnių dėl valstybių atsakomybės už tarptautinės teisės pažeidimus projektu, ir kadangi šis klausimas nebuvo apskųstas Teisingumo Teismui (žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 103 (T‑480/20) ir 70 (T‑540/20) punktus), savo pozicijos dėl šios bendros diskusijos dalies neteiksiu. Taip pat žr. SPM reglamento 686, 707, 708, 718 ir 719 konstatuojamąsias dalis ir SPP reglamento 74, 95, 102 ir 103 konstatuojamąsias dalis.
(
34
)	Dėl išsamumo norėčiau pažymėti, kad apeliaciniuose skunduose apeliantės ginčija skundžiamų sprendimų 81–103 punktus (T‑480/20) ir 48–70 punktus (T‑540/20). Vis dėlto daugelis šių punktų yra susiję su faktinėmis išvadomis, kurias Bendrasis Teismas padarė remdamasis ginčijamais reglamentais. Atsižvelgiant į tai, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą Teisingumo Teismo jurisdikcija iš esmės apsiriboja teisės klausimais, tiek, kiek apeliacinio skundo antrasis pagrindas byloje C‑269/23 P ir apeliacinio skundo pirmasis pagrindas byloje C‑272/23 P taip pat turėtų būti suprantami kaip ginčijantys Bendrojo Teismo nustatytas faktines aplinkybes, tačiau nepaaiškinantys, kaip šis teismas iškraipė aiškią jam pateiktų įrodymų prasmę, jie yra nepriimtini; žr., ex multis, 2023 m. birželio 8 d. Sprendimą Severstal ir NLMK / Komisija (C‑747/21 P ir C‑748/21 P, EU:C:2023:459, 44–46 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
35
)	Atitinkamai skundžiamų sprendimų 84 punktas (T‑480/20) ir 51 punktas (T‑540/20).
(
36
)	Atitinkamai skundžiamų sprendimų 79–83 punktai (T‑480/20) ir 46–50 punktai (T‑540/20).
(
37
)	Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a ir b punktai (išskirta mano). Po šio konceptualaus apibrėžimo pateiktas vyriausybės ar viešosios įstaigos veiksmų, kurie yra subsidija, kaip antai tiesioginis lėšų pervedimas, pavyzdžiui, dotacijų ar paskolų forma, arba labiau netiesioginės kainų palaikymo priemonės, pavyzdžiui, valstybės pajamos, kurių kitu atveju būtų atsisakoma, sąrašas; žr. to reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto i–iv papunkčius. Kaip Bendrasis Teismas taip pat išaiškino 2019 m. balandžio 10 d. Sprendime Jindal Saw ir Jindal Saw Italia / Komisija (T‑300/16, EU:T:2019:235, 107 punktas), sąrašas užbaigiamas „pagrindinio [antisubsidijų] reglamento 3 straipsnio 1 pastraipos a punkto iv papunkčio antra įtrauka, [kuri] iš esmės yra nuo vengimo apsauganti nuostata, kuria siekiama užtikrinti, kad trečiųjų šalių viešosios valdžios institucijos negalėtų nesilaikyti subsidijavimo taisyklių ir priimti priemones, kurios iš pirmo žvilgsnio nepriskiriamos stricto sensu šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto i–iii papunkčių taikymo sričiai, tačiau faktiškai turi tokį patį poveikį“. Taip pat žr. PPO apeliacinio komiteto ataskaitos byloje „Jungtinės Valstijos – Galutinis kompensacinio muito nustatymas dėl tam tikros spygliuočių medienos iš Kanados“ (WT/DS257/AB/R) 52 punktą.
(
38
)	Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 2 dalis (išskirta mano).
(
39
)	Žr., pavyzdžiui, versijas vokiečių („eine Regierung im Ursprungs- oder Ausfuhrland“), ispanų („los poderes públicos en el territorio del país de origen o de exportación“), danų („staten i oprindelses- eller eksportlandet“) ir airių („go bhfuil ranníocaíocht airgeadais ó rialtas sa tír thionscnaimh nó sa tír is onnmhaireoir“) kalbomis.
(
40
)	Žr., pavyzdžiui, versijas prancūzų („des pouvoirs publics du pays d'origine ou d'exportation“), italų („una pubblica amministrazione del paese d'origine o di esportazione“), kroatų („postoji financijski doprinos vlade zemlje podrijetla ili izvoza“) ir slovėnų („gre za finanční prispevek vlade v državi porekla ali izvoza“) kalbomis.
(
41
)	Žr., ex multis, 1977 m. spalio 27 d. Sprendimą Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, 14 punktas) ir 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Komisija / Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717, 88 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
42
)	Išskirta mano.
(
43
)	Išskirta mano.
(
44
)	Žr. skundžiamų sprendimų 106–108 punktus (T‑480/20) ir 73–75 punktus (T‑540/20).
(
45
)	Galėčiau pridurti, kad priešingu atveju antisubsidijų priemonės taikymas priklausytų nuo atitinkamų finansinių srautų kilmės, o tai net ir tais atvejais, kai kapitalo judėjimą galima pakankamai tiksliai stebėti, leistų lengvai apeiti Pagrindinio antisubsidijų reglamento taikymo sritį.
(
46
)	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, versijas prancūzų („une contribution financière par les pouvoirs publics ou tout organisme public, sur le territoire d'un pays“), vokiečių („eine Regierung oder eine öffentliche Körperschaft im Gebiet eines Landes eine finanzielle Beihilfe leistet“), ispanų („una contribución financiera por los poderes públicos o un organismo público en el territorio de un país“), italų („un contributo finanziario da parte di una pubblica amministrazione o di un ente pubblico nel territorio di un paese“), airių („anníocaíocht airgeadais ó rialtas nó ó chomhlacht poiblí éigin laistigh de chríoch tíre“), kroatų („financijski doprinos vlade ili javnog tijela na državnom području zemlje“) ir danų („en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område“) kalbomis.
(
47
)	Išskirta mano. Visa ši konstatuojamoji dalis skamba taip: „nustatant, ar suteikta subsidija, būtina parodyti, kad tos valstybės teritorijoje buvo gautas vyriausybės ar bet kurios valstybinės institucijos finansinis indėlis arba kad buvo suteikta parama norint išlaikyti atitinkamas pajamas ar kainas, kaip numatyta 1994 m. [Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT)] XVI straipsnyje, ir kad tuo būdu įmonė gavėja gavo naudos“.
(
48
)	Žr. 1968 m. balandžio 5 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 459/68 dėl apsaugos nuo dempingo arba lengvatų ar subsidijų, kurias taiko Europos ekonominei bendrijai nepriklausančios šalys (OL L 93, 1968, p. 1).
(
49
)	Šiuo klausimu žr. 1988 m. liepos 14 d. Sprendimą Fediol / Komisija (187/85, EU:C:1988:399, 14 punktas): subsidija patenka į Pagrindinio antisubsidijų reglamento taikymo sritį, „jei suteiktas ekonominis pranašumas turi žalingą poveikį įprastai konkurencijai, nes jis suteiktas įmonei arba sektoriaus lygiu įmonių grupei“. Taip pat pagal analogiją žr. 2000 m. spalio 3 d. Sprendimą Industrie des poudres sphériques / Taryba (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, 91 punktas) ir 2023 m. birželio 8 d. Sprendimą Severstal ir NLMK / Komisija (C‑747/21 P ir C‑748/21 P, EU:C:2023:459, 73 punktas), kur prekybos teisių gynimo priemonės apibūdinamos kaip „gynybos nuo nesąžiningos konkurencijos <…> priemonė“, kurios paskirtis – „atkurti nacionalinės rinkos pusiausvyrą“).
(
50
)	Abu šiuos susitarimus Sąjunga patvirtino kaip PPO steigimo sutarties dalį; žr. 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimą 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80).
(
51
)	Žr., ex multis, 1974 m. balandžio 30 d. Sprendimą Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, 5 ir 6 punktai) ir 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Aukštasis mokslas) (C‑66/18, EU:C:2020:792, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
52
)	Visų pirma žr. 1994 m. spalio 5 d. Sprendimą Vokietija / Taryba (C‑280/93, EU:C:1994:367, 106–109 punktai) ir 1999 m. lapkričio 23 d. Sprendimą Portugalija / Taryba (C‑149/96, EU:C:1999:574, 47 punktas).
(
53
)	Šis įsipareigojimas numatytas SESV 216 straipsnio 2 dalyje.
(
54
)	Šiuo klausimu taip pat žr. mano išvadą byloje Changmao Biochemical Engineering / Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2022:890, 34 punktas).
(
55
)	Šiuo klausimu žr. 2022 m. sausio 20 d. Sprendimą Komisija / Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, 31 ir 32 punktai) (Pagrindinis antidempingo reglamentas).
(
56
)	Kitaip tariant, 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (OL L 176, 2016, p. 21).
(
57
)	Žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Komisija / Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 52 punktas).
(
58
)	Žr. skundžiamų sprendimų 99 punktą (T‑480/20) ir 66 punktą (T‑540/20).
(
59
)	Šiuo klausimu žr. 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimą Komisija / Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:370, 82 punktas) ir 2024 m. vasario 27 d. Sprendimą EUIPO / The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 74 punktas). Dėl konkretaus taikymo, kai toks aiškinimas buvo galimas, žr. 2022 m. sausio 20 d. Sprendimą Komisija / Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, 30 ir 34 punktai).
(
60
)	Išskirta mano.
(
61
)	Žr. PPO apeliacinio komiteto ataskaitą „Jungtinės Valstijos – Kompensaciniai muitai, taikomi tam tikriems korozijai atspariems plokštiems anglies plieno gaminiams iš Vokietijos“ (WT/DS213/AB/R), 2002 m. lapkričio 28 d., 73 punktas. Šiuo klausimu taip pat žr. PPO apeliacinio komiteto ataskaitos byloje „Jungtinės Valstijos – Galutinis kompensacinio muito nustatymas dėl tam tikros spygliuočių medienos iš Kanados“ (WT/DS257/AB/R) 95 punktą.
(
62
)	Turėčiau aiškiai pabrėžti, kad vien tai, jog priemonė yra „subsidija“ pagal GATT 1994 VI straipsnį, nebūtinai reiškia, kad į SKP sutarties taikymo sritį patenka bet kokia reguliavimo intervencija rinkoje; šiuo klausimu žr. PPO apeliacinio komiteto ataskaitos byloje „Jungtinės Valstijos – Dinaminės atsitiktinės prieigos atminties puslaidininkių (DRAMS) iš Korėjos kompensacinio muito tyrimas“ (WT/DS296/AB/R) 115 punktą.
(
63
)	Šiuo klausimu taip pat žr. PPO analitinę rodyklę „VI straipsnis – Antidempingas ir kompensaciniai muitai“, p. 239; joje, kalbant apie sąvoką „dotacija arba subsidija“, daroma nuoroda į 1960 m. sausio 29 d. Antidempingo ir kompensacinių muitų ekspertų grupės antrąją ataskaitą (L/1141), kurioje paaiškinta, jog „trys ekspertai nusprendė, kad šis žodis turėtų būti aiškinamas plačiau ir kad jis apima visas subsidijas, neatsižvelgiant į jų pobūdį ir kilmę, įskaitant privačių įstaigų teikiamas subsidijas“.
(
64
)	Iš tiesų, kaip aiškina Komisija, nors per derybas (tuometinio) 3 straipsnio 1 dalies a punkto tekstas buvo išplėstas, į sąvokos „vyriausybė“ apibrėžtį taip pat įtraukiant bet kurią PPO narės teritorijoje esančią valstybinę instituciją, nėra jokių įrodymų, kad šiuo teksto pakeitimu ar bet kuriuo kitu pakeitimu buvo siekiama apriboti PPO narės finansinių įnašų, kurie gali būti priskirti PPO narei, teritorinę taikymo sritį. Šiuo klausimu žr. Derybų dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių grupė, Derybų grupės darbo eiga, pirmininko ataskaita Derybų dėl prekių grupei, dokumentas MTN.GNG/NG10/W/38 (1990 m. liepos 18 d.), p. 2, ir dokumentas MTN.GNG/NG10/W/38/Rev.1 (1990 m. rugsėjo 4 d.), p. 2.
(
65
)	Šią išvadą taip pat pagrindžia Crochet, V. ir Hegde, V., „China’s „Going Global“ Policy: Transnational protection subsidies under the WTO SCM Agreement“, 23 Journal of International Economic Law, 2020, p. 847 ir Reinhold, P., „Strategische Autonomie und Handelsschutz – Länderübergreifende Subventionen vor den EU-Gerichten“, Jean Monnet Working Paper, Nr. 1/24, p. 7; abiejuose dokumentuose paaiškinta, kad SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunktyje nenurodoma, kur turi būti „vyriausybės ar kitos valstybės institucijos“ suteikto finansinio įnašo gavėjas.
(
66
)	Apeliaciniais skundais ginčijami skundžiamų sprendimų 167–169 punktai (T‑480/20) ir 134–136 punktai (T‑540/20).
(
67
)	Apeliacinio skundo byloje C‑269/23 P ketvirtojo pagrindo pavadinime ir apeliacinio skundo byloje C‑272/23 P trečiojo pagrindo pavadinime apeliantės taip pat nurodo Pagrindinio antisubsidijų reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčio ir 2 dalies pažeidimą. Vis dėlto, kadangi šios šalys apeliacinio skundo tekste nedetalizuoja įtariamo šių nuostatų pažeidimo, manau, kad apeliaciniai skundai turi būti atmesti kaip nepriimtini, nes neatitinka Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalies reikalavimų. Šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimą Changmao Biochemical Engineering / Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 87 punktas).
(
68
)	Kaip paaiškino Bendrasis Teismas, PPO apeliacinis komitetas mano, kad reikalavimas nustatyti tinkamą lyginamąjį rodiklį kyla iš SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunkčio ii papunkčio (žr. atitinkamai skundžiamų sprendimų 164 (T‑480/20) ir 131 (T‑540/20) punktus). Visų pirma dėl SKP sutarties 1 straipsnio 1 dalies a punkto 1 papunkčio ii papunktyje pateiktos formuluotės „kitu atveju būtų atsisakyta“ PPO apeliacinis komitetas pažymėjo, kad pajamų, kurios kitu atveju būtų gautos, atsisakymas reiškia, jog vyriausybė gavo mažiau pajamų, nei būtų gavusi kitoje situacijoje. Taigi teisė į pajamas, kurios atsisakyta, turi būti nustatyta remiantis „tam tikru apibrėžtu normatyviniu kriterijumi, pagal kurį galima palyginti faktiškai gautas pajamas ir pajamas, kurios būtų gautos „kitu atveju“. Žr. PPO apeliacinis komitetas, „Jungtinės Valstijos – Prekybai dideliais civiliniais orlaiviais poveikį darančios priemonės (Antrasis skundas)“ (WT/DS353/AB/R), 806 punktas. Taip pat žr. PPO apeliacinis komitetas, „Jungtinės Valstijos – „Užsienio prekybos korporacijų“ apmokestinimo tvarka“ (WT/DS108/AB/R), 90 punktas.
(
69
)	Šiuo klausimu žr. 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimą NTN Toyo Bearing ir kt. / Taryba (240/84, EU:C:1987:202, 19 punktas); jame išaiškinta, kad tais atvejais, kai Sąjungos teisės aktai neįpareigoja taikyti konkrečios metodikos, tuomet, kai reikia rinktis iš įvairių Sąjungos teisėje nustatytų tikslų siekimo būdų, būtina įvertinti sudėtingas ekonomines situacijas, kurių atžvilgiu Teisingumo Teismas atlieka tik akivaizdžių klaidų kontrolę.
(
70
)	Žr. skundžiamų sprendimų 168 punktą (T‑480/20) ir 135 punktą (T‑540/20).
(
71
)	Kaip Komisija paaiškina ginčijamuose reglamentuose: „2016 m. Egipto vyriausybė, remdamasi Tarptautinio valiutos fondo rekomendacija, nusprendė Egipto svaro (toliau – EGP) fiksuotą valiutos kursą pakeisti kintamu valiutos kursu. Todėl Egipto svaras per mėnesį nuvertėjo beveik perpus kitų pagrindinių valiutų, pavyzdžiui, JAV dolerio ir euro, atžvilgiu. Siekdama spręsti šio staigaus valiutos kurso svyravimo problemą, [Egipto vyriausybė] paskelbė specialųjį apskaitos standartą ir specialią mokesčių taisyklę užsienio valiutos kursų skirtumams vertinti. Todėl bendrovėms buvo daugiau leista iš savo apmokestinamųjų pajamų atskaityti užsienio valiutos kursų skirtumus dėl EGP nuvertėjimo“. Žr. SPM reglamento 860 konstatuojamąją dalį ir SPP reglamento 287 konstatuojamąją dalį.
(
72
)	Šiuo klausimu žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimą Komisija / Brazzelli Lualdi ir kt. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 49 punktas); jame paaiškinta, kad, nors Bendrasis Teismas turi išimtinę jurisdikciją vertinti faktines aplinkybes, „pirmosios instancijos teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas turi jurisdikciją vykdyti jam pagal EEB sutarties 168a straipsnį privalomą kontrolę, jeigu pirmosios instancijos teismas apibrėžė jų teisinę prigimtį ir nustatė teisines pasekmes“.
(
73
)	Šiuo klausimu žr. PPO apeliacinio komiteto ataskaitos byloje Jungtinės Valstijos – Prekybai dideliais civiliniais orlaiviais poveikį darančios priemonės (Antrasis skundas) – Sąjungos rėmimasis Susitarimo dėl ginčų sprendimo 21.5 straipsniu (WT/DS353/AB/RW) 5.1813 punktą. Šiuo klausimu taip pat žr. Rubini, L., The Definition of Subsidy and State Aid: WTO and EC Law in Comparative Perspective, Oxford University Press, Oxford, 2009, p. 373 ir paskesni.
(
74
)	Šiuo klausimu ir pagal analogiją valstybės pagalbos srityje žr. 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Komisija ir Ispanija / Gibraltaro vyriausybė ir Jungtinė Karalystė (C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 106 punktas); jame paaiškinta, kad „tai, jog offshore bendrovės neapmokestinamos, yra ne atsitiktinis aptariamo režimo padarinys, bet neišvengiama pasekmė to, jog apmokestinimo bazės sudarytos būtent taip, kad dėl mokesčių reformos projekte numatytos apmokestinimo bazės offshore bendrovėms, kurios dėl savo pobūdžio neturi darbuotojų ir neužima komercinių patalpų, nesusidarytų mokesčio bazė“.
(
75
)	Skundžiamų sprendimų 176 ir 177 punktai (T‑480/20) bei 143 ir 144 punktai (T‑540/20).
(
76
)	Šiuo atžvilgiu žr. SPP reglamento 861 konstatuojamąją dalį ir SPM reglamento 288 konstatuojamąją dalį; jose paaiškinama, kad dėl specialaus apskaitos standarto „bendrovės, vykdančios veiklą užsienio valiuta, mokesčių tikslais nurodo patiriančios nuostolių, nors jų finansinė padėtis gali rodyti stabilų pelną. [O] Egipto bendrovės, vykdančios savo veiklą EGP, patyrė faktinių nuostolių, turėjusių realų poveikį jų verslui, kuris buvo kompensuotas taikant specialią [Egipto vyriausybės] nustatytą mokesčių taisyklę“.
(
77
)	Šiuo klausimu žr. SPP reglamento 862 konstatuojamąją dalį ir SPM reglamento 289 konstatuojamąją dalį; jose paaiškinta, kad apeliantės „beveik išimtinai orientuotos į eksportą, importuoja beveik visą savo įrangą, o jų paskolos yra gautos ir didžioji dalis medžiagų yra įsigytos užsienio valiuta. Todėl [apeliančių] užregistruoti nuostoliai dėl EGP devalvacijos, visų pirma dėl didelių paskolų užsienio valiuta, nėra faktiniai ir naudojami tik mokesčių tikslais apmokestinamosioms pajamoms sumažinti“.
(
78
)	Skundžiamų sprendimų 176 punktas (T‑480/20) ir 143 punktas (T‑540/20).
(
79
)	Atitinkamai skundžiamų sprendimų 177 punktas (T‑480/20) ir 144 punktas (T‑540/20).
(
80
)	Apeliantės remiasi Sprendimo Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 32, 37, 42, 43, 46–48, 51–55 ir 58 punktais kaip apeliacinio skundo pagrindu.
(
81
)	2019 m. balandžio 10 d. Sprendimas Jindal Saw ir Jindal Saw Italia / Komisija (T‑300/16, EU:T:2019:235).
(
82
)	Žr. 2019 m. balandžio 10 d. Sprendimo Jindal Saw ir Jindal Saw Italia / Komisija (T‑300/16, EU:T:2019:235, 207, 210 ir 211 punktai).
(
83
)	Apeliančių teigimu, dėl to bendra kompensacinio muito norma būtų buvusi 4,6 %, o ne 10,9 %, kaip nustatė Komisija.
(
84
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 47 punktą, kuriame daroma nuoroda į PPO apeliacinio komiteto ataskaitą Jungtinės Valstijos – Kompensaciniės priemonės tam tikriems produktams iš Europos Bendrijų (WT/DS212/AB/R, 108 punktas); joje nustatyta, kad „sąvoka „gavėjas“ gali reikšti ir įmonę <…>, ir jos savininką. „Asmenų grupę“ gali sudaryti „fizinių asmenų“ grupė, „fizinių ir juridinių asmenų“ grupė arba tik „juridinių asmenų“ grupė“.
(
85
)	Apeliančių nuorodos į tai, kaip jos traktuojamos lygiagrečiuose antidempingo ir antisubsidijų tyrimuose, yra netinkamos. Net jei sprendimų praktika prekybos apsaugos srityje galėtų būti privaloma Komisijai (quod non; žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimo Eurofer / Komisija, C‑226/20 P, EU:C:2022:122, 60 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), ši paaiškina, kad tik Jushi Egypt veikė kaip gamintojas, eksportuojantis SPP į Sąjungą, todėl nebuvo jokio reikalo tirti naudos perkėlimo iš Jushi Egypt į Hengshi Egypt galimybės. Pagal analogiją žr. Sprendimo Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 55 punktą.
(
86
)	Šiuo klausimu žr., kiek tai susiję su valstybės pagalbos sritimi, 1984 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Intermills / Komisija (323/82, EU:C:1984:345, 11 ir 12 punktai) ir 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze ir kt. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 112–114 punktai); taip pat, kiek tai susiję su konkurencijos teisės sritimi, 1984 m. liepos 12 d. Sprendimą Hydrotherm Gerätebau (170/83, EU:C:1984:271, 11 punktas) ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
87
)	Žr. Sprendimo Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 47 punktą.
(
88
)	Šiuo klausimu taip pat žr. Sprendimo Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics ir Jushi Egypt for Fiberglass Industry / Komisija 56 punktą ir nuorodą į PPO apeliacinio komiteto ataskaitą Jungtinės Valstijos – Galutinis kompensacinio muito nustatymas dėl tam tikros spygliuočių medienos iš Kanados (WT/DS257/AB/R), 146 punktas. Valstybės pagalbos srityje taip pat žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze ir kt. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 114 punktas).
(
89
)	To reglamento 1 straipsnio 1 dalis.