Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2026 m. sausio 15 d.(1)
Bylos C‑622/24 P ir C‑623/24 P
VT
prieš
Europos Komisiją (C‑622/24 P)
ir
UJ ir kt.
prieš
Europos Komisiją (C‑623/24 P)
„ Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Konkursas EPSO/AD/380/19 – Neįtraukimas į rezervo sąrašą – Vienodas požiūris – Testų raštu pakartojimas – Ieškinio ir skundo atitikties taisyklė – Pranešimo apie konkursą aiškinimas, susijęs su bendraisiais įgūdžiais “
I.      Įvadas
1.        Šie apeliaciniai skundai susiję su Europos personalo atrankos tarnybos (EPSO) surengtu viešuoju konkursu tarptautinio bendradarbiavimo su ES nepriklausančiomis šalimis ir pagalbos joms valdymo srities administratoriams įdarbinti. Rašytinių testų metu buvo daug techninių sutrikimų, kurie turėjo neigiamos įtakos nemažai kandidatų. Reaguodama į tai, atrankos komisija nusprendė visiems kandidatams, neatsižvelgiant į tai, ar jiems kilo techninių nesklandumų, pasiūlyti pasirinkti, ar perlaikyti tuos testus, ar palikti jų pradinius rezultatus. Šiuose apeliaciniuose skunduose keliamas klausimas dėl tokio sprendimo teisėtumo.
2.        Keli kandidatai, kurie galiausiai nebuvo įtraukti į minėto konkurso rezervo sąrašą, ginčijo jų neįtraukimą į šį sąrašą Bendrajame Teisme, nurodydami įvairius konkurso procedūros pažeidimus, įskaitant rašytinių testų pakartojimą. Konkrečiai kalbant, bylose, kuriose priimti sprendimai VT / Komisija(2) ir UJ ir kt. / Komisija(3), ieškovai prašė panaikinti atrankos komisijos priimtus atitinkamus sprendimus. Bendrasis Teismas atmetė ieškinius abiejose bylose, atmetęs beveik tapačius jų pagrindus.
3.        Šiais apeliaciniais skundais bylose C‑622/24 P ir C‑623/24 P apeliantai prašo panaikinti tuos Bendrojo Teismo sprendimus VT / Komisija ir UJ ir kt. /
Komisija (toliau – skundžiami sprendimai). Šiuo klausimu jie iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nekonstatavo vienodo požiūrio principo pažeidimo per konkursą. Šiuo klausimu jie tvirtina, kad atrankos komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, nes leido visiems kandidatams, o ne tik tiems, kuriems techniniai nesklandumai turėjo reikšmingą poveikį, pasinaudoti galimybe perlaikyti testus. Jie taip pat teigia, kad kandidatams, kurie perlaikė testus, buvo suteiktas nepagrįstas pranašumas, nes jie turėjo daug daugiau laiko pasiruošti. Galiausiai apeliantai taip pat ginčija tai, kad Bendrasis Teismas atmetė jų nurodytą pagrindą, susijusį su pranešimo apie konkursą aiškinimu, kiek jis susijęs su kandidatų bendrųjų gebėjimų vertinimu.
4.        Kadangi abiejų bylų faktinės aplinkybės ir jose iškelti teisiniai klausimai iš esmės sutampa, atrodo tikslinga juos nagrinėti vienoje bendroje išvadoje.
II.    Teisinis pagrindas
5.        Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų(4) (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 90 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai, gali paduoti paskyrimų tarnybai skundą dėl kiekvieno jo nenaudai priimto akto <...>.
Institucija praneša besiskundžiančiajam [suinteresuotajam] asmeniui apie savo motyvuotą sprendimą per keturis mėnesius nuo skundo padavimo dienos. Jeigu pasibaigus tam terminui atsakymas į skundą negautas, laikoma, kad priimtas sprendimas skundą atmesti, kuris gali būti skundžiamas pagal 91 straipsnį“.
6.        Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Apeliacinį skundą Europos Sąjungos Teisingumo Teismas priima tik tuo atveju, jei:
– paskyrimų tarnybai anksčiau buvo paduotas skundas pagal 90 straipsnio 2 dalį jame nustatytais terminais ir
– skundas buvo atmestas priimant formalų sprendimą arba apie tai nepranešant.“
III. Faktinės aplinkybės
7.        Ginčų, dėl kurių pateikti šie apeliaciniai skundai, aplinkybės išsamiai išdėstytos skundžiamuose sprendimuose. Šiai išvadai svarbias faktines aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
8.        2019 m. gruodžio 5 d. EPSO Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbė pranešimą apie viešąjį konkursą vertinant kvalifikaciją ir rengiant testus EPSO/AD/380/19, skirtą tarptautinio bendradarbiavimo su ES nepriklausančiomis šalimis ir pagalbos joms valdymo srities administratoriams įdarbinti(5), siekiant sudaryti du rezervo sąrašus: vieną – AD 7 lygio administratorių, o kitą – AD 9 lygio administratorių.
9.        Apeliantai abiejose bylose dalyvavo konkurso dalyje AD 7 lygio administratoriams įdarbinti. Sėkmingai išlaikę klausimų su keliais atsakymų variantais testus ir perėję atrankos pagal kvalifikaciją („Talent Screener“) etapą, jie dalyvavo vertinimo centro surengtuose testuose. Tai buvo du rašytiniai testai: atvejo tyrimas ir su konkrečia sritimi susijusi rašytinė užduotis (toliau kartu – „rašytiniai testai“), abu buvo surengti 2021 m. rugsėjo 9 d. (toliau – pradinė sesija).
10.      2021 m. spalio 4 d. raštu EPSO informavo kandidatus, kad dėl techninių problemų, kilusių per pradinę rašytinių testų sesiją, buvo nuspręsta pasiūlyti visiems šioje sesijoje dalyvavusiems kandidatams dvi galimybes: i) palikti (tuo metu dar nežinomus) pradinės sesijos rezultatus arba ii) perlaikyti rašytinius testus, taip atsisakant savo pradinių testų rezultatų.
11.      Nauji rašytiniai testai buvo laikomi 2021 m. lapkričio 10 d. (toliau – antroji sesija). Apeliantas byloje C‑622/24 P (VT) ir trys iš aštuonių apeliantų byloje C‑623/24 P (UN, US ir UT) nusprendė neperlaikyti testo ir pasilikti pradinės sesijos rezultatus. Kiti penki apeliantai byloje C‑623/24 P (UJ, UL, UP, UU ir UV) pasirinko perlaikyti testus.
12.      Aštuoniems kandidatams, kuriems per antrąją sesiją kilo techninių nesklandumų, atrankos komisija leido laikyti testus per trečiąją sesiją, surengtą 2021 m. gruodžio 10 d. UJ buvo vienintelis iš apeliantų, pakviestų į šią trečiąją sesiją ir joje dalyvavusių.
13.      2022 m. gegužės 5 d. EPSO kiekvienam apeliantui asmeniškai pranešė apie atrankos komisijos sprendimą neįtraukti jų vardų ir pavardžių į AD 7 rezervo sąrašą (toliau – sprendimai neįtraukti į sąrašą), motyvuojant tuo, kad jų nėra tarp kandidatų, gavusių aukščiausius bendrus vertinimo centre surengtų testų įvertinimus. Kiek tai konkrečiai susiję su vienu iš apeliantų byloje C‑623/24 P, UT, jo kandidatūra buvo atmesta dėl to, kad jis nesurinko minimalaus reikalaujamo balų skaičiaus.
14.      Kai kurie apeliantai (VT, UJ ir UL) pateikė prašymus atrankos komisijai peržiūrėti sprendimus neįtraukti jų į rezervo sąrašą. 2022 m. liepos 15 d. sprendimais šie prašymai buvo atmesti. Vėliau visi apeliantai, remdamiesi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė skundus EPSO (kaip kompetentingai paskyrimų tarnybai) (toliau – 90 straipsnio 2 dalimi grindžiami skundai), juose ginčijo sprendimus neįtraukti į jų rezervo sąrašą ir atitinkamais atvejais sprendimus atmesti jų prašymus dėl peržiūros.
15.      Kalbant konkrečiai, apeliantas byloje C‑622/24 P 2022 m. spalio 10 d. pateikė 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamą skundą, į kurį negavo aiškaus atsakymo. Taigi pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pasibaigus keturių mėnesių terminui, t. y. 2023 m. vasario 10 d., jo skundas buvo laikomas implicitiškai atmestu.
16.      2022 m. rugpjūčio 5 d. apeliantai byloje C‑623/24 P ir keli kiti kandidatai kartu pateikė 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamus skundus. Jų skundai buvo laikomi implicitiškai atmestais 2022 m. gruodžio 5 d., tačiau po to buvo eksplicitiškai atmesti 2023 m. kovo 13 d. paskyrimų tarnybos sprendimais.
IV.    Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
17.      Apeliantai abiejose bylose pareiškė ieškinius Bendrajame Teisme pagal SESV 270 straipsnį, ginčydami jų neįtraukimą į konkurso rezervo sąrašą.
18.      Formaliai jų ieškiniai (VT, UJ ir UM atveju) buvo laikomi pareikštais dėl 2022 m. liepos 15 d. atrankos komisijos sprendimų atmesti jų prašymus dėl peržiūros, o kitų apeliantų, kurie nepateikė tokių prašymų, atveju – tiesiogiai dėl 2022 m. gegužės 5 d. sprendimų neįtraukti į rezervo sąrašą (toliau kartu – nagrinėjami sprendimai).
19.      Abiejose bylose apeliantai pateikė septynis beveik identiškus pagrindus, kuriuose nurodė daug konkurso pažeidimų, siekdami, kad nagrinėjami sprendimai būtų panaikinti. 2024 m. liepos 10 d. sprendimais VT / Komisija ir UJ ir kt. / Komisija Bendrasis Teismas visiškai atmetė abu ieškinius ir nurodė kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
V.      Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
20.      VT pateikė apeliacinį skundą dėl Sprendimo VT / Komisija ir dabar jis nagrinėjamas byloje C‑622/24 P. Aštuoni iš trylikos apeliantų byloje UJ ir kt. / Komisija taip pat pateikė apeliacinį skundą dėl to sprendimo, tiek, kiek jis susijęs su jais (dabar jis nagrinėjamas byloje C‑623/24 P).
21.      Savo apeliaciniais skundais apeliantai prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamus sprendimus, patenkinti jų pirmojoje ir antrojoje instancijose pareikštus reikalavimus ir priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas. Komisija savo ruožtu prašo atmesti apeliacinius skundus ir priteisti iš apeliantų bylinėjimosi išlaidas.
VI.    Vertinimas
22.      Grįsdami savo apeliacinius skundus apeliantai nurodo du pagrindus.
23.      Pirmasis pagrindas, bendras abiem apeliaciniams skundams, grindžiamas galimu vienodo požiūrio principo pažeidimu dėl rašytinių testų pakartojimo.
24.      Antrasis pagrindas pateiktas dėl to, kad Bendrasis Teismas atmetė pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinio penktąjį pagrindą, grindžiamą pranešimo apie konkursą pažeidimu. Byloje UJ ir kt. / Komisija šis pagrindas buvo pripažintas nepriimtinu, o byloje VT / Komisija jis buvo pripažintas priimtinu, bet atmestas kaip nepagrįstas. Abiejose bylose apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisiškai klaidingas išvadas.
25.      Pirmiausia išnagrinėsiu apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą, susijusį su vienodo požiūrio principu (A), paskui išnagrinėsiu apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, paeiliui įvertindamas kiekvienai bylai būdingus procesinius ir materialinius klausimus (B).
A.      Apeliacinio skundo pirmasis pagrindas: vienodo požiūrio principo pažeidimas
26.      Apeliacinio skundo pirmajame pagrinde apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nekonstatavo Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 20 straipsnyje įtvirtinto vienodo požiūrio į konkurso kandidatus principo pažeidimo.
27.      Apeliantų teigimu, toks pažeidimas buvo padarytas: i) dėl to, kad galimybė perlaikyti rašytinius testus buvo suteikta visiems kandidatams, neatsižvelgiant į realiai kilusius techninius nesklandumus (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis); ii) dėl turėto ilgesnio laiko pasiruošti antrajai ir trečiajai rašytinių testų sesijoms (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis), ir iii) dėl to, kad trys rašytinių testų sesijos (o ypač trečioji) buvo surengtos skirtingomis datomis (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečia dalis, pateikta tik byloje C‑623/24 P).
28.      Kiekvieną iš šių apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalių nagrinėsiu iš eilės, pirmiausia išdėstęs reikšmingus šalių argumentus. Kalbant apie pirmas dvi dalis, pažymėtina, jog taip pat reikės išnagrinėti apeliantų suinteresuotumą pateikti tokius reikalavimus. Šį suinteresuotumą išimties tvarka dėl praktinių priežasčių nagrinėsiu atlikęs analizę dėl esmės, nes pirmiau atlikta galimos nelygybės analizė leis geriau paaiškinti apeliantų suinteresuotumą ja remtis, atsižvelgiant į skirtingas jų faktines aplinkybes.
1.      Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis: visiems kandidatams pasiūlytas perlaikymas
29.      Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė(6), kad atrankos komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo, suteikusi visiems kandidatams galimybę perlaikyti rašytinius testus, neatsižvelgiant į tai, ar jie patyrė techninių nesklandumų, turėjusių poveikį jų rezultatams(7).
30.      Šiuo klausimu skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad nors atrankos komisijos pasirinkta išeitis leido kandidatams, nepaveiktiems techninių nesklandumų, antrą kartą laikyti testus, šio skirtingo požiūrio buvo sunku išvengti, atsižvelgiant į sutrikimų mastą ir pobūdį, taip pat į didelį suinteresuotųjų kandidatų skaičių. Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad tokia priemonė atitiko teisėtą tikslą užtikrinti, kad visi techninių problemų patyrę kandidatai galėtų dalyvauti naujoje sesijoje.
a)      Pagrindiniai šalių pateikti argumentai
31.      Kaip jau minėta, apeliantai iš esmės teigia, kad tai, jog perlaikymas buvo siūlomas ne tik reikšmingų techninių nesklandumų patyrusiems kandidatams, bet ir tiems, kurie tokių nesklandumų beveik arba išvis nepatyrė, prilygo skirtingų situacijų vienodam vertinimui, taip pažeidžiant vienodo požiūrio principą.
32.      Jie teigia, kad atrankos komisijos pasirinkta išeitis nebuvo pateisinama konkurso tikslu (t. y. atrinkti kompetentingiausius kandidatus pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 27 straipsnį) ir buvo neproporcinga, viršijanti tai, kas buvo būtina dėl techninių sutrikimų atsiradusiems pažeidimams pašalinti. Taigi apeliantai teigia, jog Bendrasis Teismas nepripažino, kad atrankos komisija nesiėmė visų būtinų priemonių, kad nelygybės rizika būtų apribota iki bet kuriam egzaminui būdingos rizikos, ir sudarė kandidatų nelygybę, kurios buvo galima išvengti.
33.      Komisija ginčija apeliantų teiginį ir primena, kad konkurso atrankos komisijos turi plačią diskreciją nustatyti taisomąsias priemones, kai padaroma pažeidimų, todėl teisminės kontrolės apimtis yra ribota(8). Be to, ji pabrėžia, kad pagal suformuotą jurisprudenciją kiekvienam konkursui būdinga nelygybės rizika(9), todėl vienodo požiūrio principo pažeidimas gali būti nustatytas tik tuo atveju, jei atrankos komisija neapribojo šios rizikos tuo, kas paprastai būdinga visiems egzaminams(10). Komisijos teigimu, šiuo atveju taip nebuvo ir Bendrasis Teismas iš esmės padarė teisingą išvadą, kad pasirinkta išeitis buvo pateisinama pagal buvusias aplinkybes.
34.      Šiuo klausimu Komisija paaiškina, kad dėl patikrintų techninių sutrikimų paplitimo ir įvairovės būtų buvę neįmanoma išsiaiškinti jų apimties ir konkrečių pasekmių kiekvienam kandidatui(11). Todėl ji mano, kad galimybės perlaikyti testus pasiūlymas visiems kandidatams, užuot juos įpareigojus tą padaryti, buvo vienintelis įmanomas ir teisingas sprendimas, atitinkantis vienodo požiūrio, proporcingumo ir gero administravimo principus.
35.      Komisija teigia, kad net jei testus nusprendė perlaikyti ir kai kurie techninių nesklandumų nepatyrę kandidatai, dėl to jie prarado savo pradinius rezultatus, taigi dalyvavo konkurse iš naujo tokiomis pat sąlygomis kaip ir kiti kandidatai. Taigi jie negali būti laikomi turėjusiais „daugiau galimybių“ per konkursą. Galiausiai Komisija taip pat pabrėžia, jog apeliantai neįrodė, kodėl pasirinkta išeitis buvo jiems asmeniškai nepalanki.
b)      Analizė
36.      Pirmiausia reikėtų priminti, kad nors konkurso atrankos komisijos turi plačią diskreciją dėl konkurso sąlygų, turinio ir organizavimo (reikia laikyti, kad tai apima taisomųjų priemonių taikymą), šia diskrecija turi būti naudojamasi laikantis vienodo požiūrio principo(12).
37.      Pagal suformuotą jurisprudenciją, remiantis tuo principu, draudžiama panašias situacijas vertinti skirtingai ir skirtingas situacijas – vienodai, nebent tai būtų objektyviai pagrįsta(13).
38.      Mano nuomone, šioje byloje aišku, kad skirtingos situacijos buvo vertinamos vienodai: kandidatai, patyrę techninių nesklandumų, turėjusių didelį poveikį jų testams, buvo vertinami taip pat kaip kandidatai, beveik arba visai nepatyrę sunkumų, nes jiems visiems buvo suteikta galimybė sudalyvauti antroje sesijoje.
39.      Nors, kaip teigia Komisija, visi kandidatai galiausiai turėjo tik vieną įskaitytą bandymą laikyti rašytinius testus (nes buvo patvirtinti tik vieni rezultatai), apeliantų nurodomą nelygybę lėmė ne tai. Būtent bendras pasiūlymas pasirinkti perlaikymą suteikė papildomo pranašumo tiems kandidatams, kurie nepatyrė neigiamo techninių nesklandumų poveikio: galimybė pagerinti galimai netenkinančius pradinius rezultatus, arba atvirkščiai, pasilikti tenkinančius rezultatus, neprivalant iš naujo laikyti testo. Kitaip tariant, jie turėjo pranašumą pasirinkti, kuris iš jų mėginimų būtų užskaitytas. Tuo tarpu kandidatai, kurie dėl didelių techninių nesklandumų negalėjo veiksmingai dalyvauti pradinėje sesijoje, neturėjo tokio realaus pasirinkimo: jiems antroji sesija praktiškai buvo vienintelė ir galutinė galimybė laikyti rašytinius testus(14).
40.      Iš tikrųjų Bendrasis Teismas pripažino, kad tai buvo skirtingas požiūris, tačiau nusprendė, kad jo buvo „sunku išvengti“. Taigi reikėtų išnagrinėti, ar, kaip iš esmės nusprendė Bendrasis Teismas, toks skirtumas nagrinėjamomis aplinkybėmis buvo pateisinamas.
41.      Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 1d straipsnio 6 dalį ir suformuotą jurisprudenciją priemonė, dėl kurios atsiranda skirtingas požiūris, gali būti pateisinama, jeigu ja siekiama teisėto bendrojo intereso tikslo įgyvendinant personalo politiką ir ji yra proporcinga šiam tikslui(15).
42.      Pirma, kalbant apie siekiamą tikslą, galima būtų pritarti Komisijai, kad atrankos komisijos pasirinkta išeitimi buvo siekiama teisėto tikslo – ištaisyti trūkumus, atsiradusius dėl reikšmingų techninių problemų per pradinę rašytinių testų sesiją, kad būtų atkurtos konkurso sąlygos.
43.      Antra, kiek tai susiję su priemonės proporcingumu šiam tikslui, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, reikia išnagrinėti, ar i) priemonė buvo tinkama šiam tikslui pasiekti; ii) ja neviršyta to, kas buvo būtina šiam tikslui pasiekti; ir iii) ji buvo proporcinga stricto sensu, užtikrinant teisingą atitinkamų interesų pusiausvyrą(16).
44.      Dėl pirmojo tinkamumo aspekto reikėtų pažymėti, kad sprendimas leisti perlaikyti visiems kandidatams galėtų būti laikomas tinkamu ištaisyti pradinės sesijos trūkumus(17). Kaip nusprendė Bendrasis Teismas, tokia išeitis leido visiems techninių nesklandumų patyrusiems kandidatams užbaigti testus tinkamomis sąlygomis.
45.      Vis dėlto manau, kad tokiai priemonė neatitinka būtent būtinumo aspekto (ir nesant būtinybės nagrinėti proporcingumo stricto sensu). Nagrinėjant priemonės būtinumą esminis klausimas yra tas, ar tą patį tikslą būtų buvę galima taip pat veiksmingai pasiekti mažiau vienodo požiūrio principą ribojančiomis alternatyvomis. Mano nuomone, taip tikrai yra nagrinėjamu atveju.
46.      Pirmiausia vien dėl konteksto būtų galima pažymėti, kad iš esmės, kai pavieniai konkurso kandidatai patiria techninių problemų, už kurias jie nėra atsakingi, po patikros EPSO jiems pasiūlo taisomąsias priemones, pavyzdžiui, tikslinį perlaikymą(18). Būtent tai ir buvo padaryta, pavyzdžiui, šioje byloje, kiek tai susiję su aštuoniais kandidatais, kuriems buvo pasiūlyta trečioji rašytinių testų sesija, ir būtent tokį sprendimą apeliantai suprantamai gali laikyti tinkamu. Vis dėlto, kaip paaiškino Komisija, vykdant nagrinėjamą konkursą ši galimybė buvo neįgyvendinama (žr. šios išvados 34 punktą).
47.      Vis dėlto, mano nuomone, buvo prieinama tinkamesnė alternatyva: pripažinti pradinę sesiją negaliojančia – reikia laikyti, kad šiomis aplinkybėmis buvo smarkiai pakirstas jos sąžiningumas ir atsižvelgiant į išskirtinai didelį paveiktų kandidatų skaičių(19), ir surengti naują sesiją visiems kandidatams. Taip pasielgus, kaip teigia Komisija, būtų atkurtos konkurso sąlygos, buvusios tuo metu, kai buvo padaryti pažeidimai, nesuteikiant kai kuriems kandidatams pranašumo – galimybės pasirinkti testo rezultatus(20).
48.      Atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑623/24 P Komisija pripažino, kad toks alternatyvus sprendimas buvo įmanomas, tačiau nurodė, kad dėl jo kandidatai, nepatyrę reikšmingų techninių nesklandumų, būtų nesąžiningai netekę per pradinę sesiją teisėtai gautų rezultatų. Nesakau, kad nesuprantu tokio požiūrio, kurį, tikėtina, taip pat paskatino siekis išvengti kitų skundų. Vis dėlto noras išvengti, kad šie kandidatai netektų savo pirmųjų rezultatų, negali pateisinti pranašumo suteikimo jiems, palyginti su kitais kandidatais, o pasirinktos išeities poveikis yra būtent toks, kaip jau buvo paaiškinta. Tokia išvada yra įtikinama dar ir todėl, kad negalima pagrįstai teigti, jog kandidatai įgijo teisę pasilikti pirminius rezultatus arba būti atleisti nuo pareigos perlaikyti rašytinius testus, jei to reikėtų dėl susiklosčiusių aplinkybių. Tokia teisė neišplaukia iš pranešimo apie konkursą ir nėra informacijos, kuri rodytų (ir Komisija to neteigė), kad kandidatai gavo tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų, dėl kurių galėjo atsirasti teisėtų lūkesčių(21), kad jų pirminiai rezultatai bus išlaikyti, neatsižvelgiant į galimą vėlesnį konkurso (ar jo etapo) panaikinimą ir nepaisant nagrinėjamų išimtinių ir nenumatytų aplinkybių(22).
49.      Mano nuomone, darytina išvada, kad atrankos komisijos pasirinkta išeitis viršijo tai, kas buvo būtina pasiekti tikslą pašalinti trūkumus, atsiradusius dėl plataus masto techninių sutrikimų per pradinę rašytinių testų sesiją, kad būtų atkurtos konkurso sąlygos. Atvirkščiai, pasirinkta išeitis iš tikrųjų iškraipė šias sąlygas ir sukūrė naują nelygybę tarp kandidatų, taigi buvo išeita už ribų to, kas paprastai būdinga kiekvienam konkursui.
50.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, daryčiau išvadą, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamuose sprendimuose konstatavo, kad atrankos komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo, kai visiems kandidatams pasiūlė galimybę perlaikyti rašytinius testus ir neįpareigojo jų to padaryti.
51.      Nepaisant to, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti, ar visi apeliantai yra suinteresuoti remtis šiuo vienodo požiūrio principo pažeidimu – apie tai buvo užsiminta ir skundžiamuose sprendimuose.
52.      Nors, kaip teisingai pažymi apeliantai, jie neprivalo įrodyti, kad kai kurie kandidatai iš tikrųjų įgijo pranašumą(23), tai neatleidžia jų nuo pareigos įrodyti, kad galima nelygybė turėjo įtakos jiems asmeniškai. Pagal suformuotą jurisprudenciją ieškovas negali reikšti ieškinio vadovaudamasis bendruoju įstatymo ar institucijų interesu; ieškinyje dėl panaikinimo jis gali nurodyti tik tuos pagrindus, kurie su juo susiję asmeniškai(24).
53.      Kaip matyti iš pateiktos analizės (ir kaip pripažįsta patys apeliantai), skirtingas požiūris, atsiradęs dėl bendro pasiūlymo perlaikyti testus, lėmė, kad mažiau palankioje padėtyje bent iš esmės atsidūrė tie kandidatai, kuriems techniniai gedimai turėjo reikšmingos įtakos ir kurie dėl to neturėjo kito realaus pasirinkimo, kaip tik perlaikyti rašytinius testus. Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad kandidatai, kuriems buvo pasiūlyta perlaikyti testus, bet kurie pasirinko to nedaryti ir nusprendė pasilikti savo pradinius rezultatus, turi būti laikomi patenkintais savo pradiniais rezultatais, todėl nepriskirtinais prie asmenų, kuriuos smarkiai paveikė sutrikimai, kategorijos. Tiesa, apeliantas byloje C‑622/24 P teoriškai teigė, kad reikšmingų techninių sutrikimų patyrę kandidatai vis dėlto galėjo nuspręsti neperlaikyti testų, pavyzdžiui, dėl profesinių įsipareigojimų. Tačiau nė vienas iš apeliantų iš tikrųjų neteigė, kad taip buvo jų atveju.
54.      Taigi manau, kad tie apeliantai, kurie nusprendė nedalyvauti antrojoje rašytinių testų sesijoje (žr. šios išvados 11 punktą), negali teigti, kad yra asmeniškai suinteresuoti pateikti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį.
55.      Apeliantų, kurie dalyvavo antrojoje sesijoje (t. y. UJ, UL, UP, UU ir UV), padėtis ne tokia aiški. Komisija teigė, kad būtų neįmanoma tiksliai nustatyti, ar išties visi kandidatai per antrąją sesiją patyrė pakankamai rimtų techninių problemų. Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad taip buvo. Atsižvelgdamas į šį netikrumą, manau, kad abejonės gali būti aiškinamos tokių apeliantų naudai ir galima būtų pripažinti, kad jie yra suinteresuoti pateikti šią apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalį.
56.      Mano nuomone, iš viso, kas pirma išdėstyta, darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis turėtų būti pripažinta pagrįsta apeliantų UJ, UL, UP, UU ir UV atžvilgiu, o likusių apeliantų atžvilgiu – atmesta.
2.      Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis: ilgesnis laikas pasirengti vėlesnėms sesijoms
57.      Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą(25), nes nekonstatavo vienodo požiūrio principo pažeidimo dėl to, kad antrosios ir trečiosios rašytinių testų sesijų dalyviams buvo suteiktas gerokai ilgesnis laikotarpis pasirengti nei pradinės sesijos dalyviams.
58.      Konkrečiau kalbant, apeliantai Bendrajame Teisme teigė, kad antroji ir trečioji sesijos nebuvo tokios sunkios kaip pradinė sesija, kalbant apie abu rašytinius testus, t. y. atvejo tyrimą ir konkrečios srities užduotį. Konkrečiai dėl pastarosios užduoties jie teigė, kad atsižvelgiant į tai, jog atvejis, kuriuo ji buvo grindžiama, buvo tas pats per visas tris sesijas ir buvo paskelbtas prieš pradinę sesiją, vėlesnėse sesijose dalyvavę kandidatai įgijo nepagrįstą pranašumą tiek dėl testų panašumo, tiek dėl ilgesnio pasiruošimo laiko(26).
59.      Bendrasis Teismas atmetė tokius argumentus. Jis nusprendė, kad, nors užduotys ir buvo pagrįstos tuo pačiu pagrindiniu scenarijumi (nors versijos buvo dvi(27)), konkreti teksto, kurį reikėjo parengti per kiekvieną sesiją, tema reikšmingai ir pakankamai skyrėsi. Dėl papildomo pasiruošimo laiko Bendrasis Teismas nusprendė, kad iš to negalima daryti išvados, jog vėlesnėse sesijose dalyvavę kandidatai turėjo didelį pranašumą, nes nebuvo jokios informacijos, kuri leido manyti, kad atrankos komisija ketino apriboti kandidatams skirtą laiką susipažinti su paskelbtu scenarijumi.
a)      Pagrindiniai šalių pateikti argumentai
60.      Apeliantai pirmiausia pažymi, kad atvejis, kuriuo buvo grindžiama konkrečios srities užduotis, buvo paskelbtas 2021 m. rugpjūčio mėn., todėl 2021 m. lapkričio mėn. antrojoje sesijoje ir 2021 m. gruodžio mėn. trečiojoje sesijoje dalyvavę kandidatai turėjo daug daugiau laiko pasirengti, palyginti su tais, kurie dalyvavo tik 2021 m. rugsėjo mėn. pradinėje sesijoje. Jų teigimu, toks skirtingas pasiruošimo laikas lemia objektyvių konkurso sąlygų skirtumą, neatsižvelgiant į atrankos komisijos ketinimus ar testo temų pakeitimus. Todėl jie daro išvadą, kad, priešingai, nei nustatė Bendrasis Teismas, dėl to buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.
61.      Komisija teigia, kad apeliantai iš esmės siekia ginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, pagal kurį vėlesnėse sesijose dalyvavusiems kandidatams nebuvo suteiktas didelis pranašumas dėl papildomo pasiruošimo laiko. Taigi, Komisijos nuomone, šioje apeliacinio skundo dalyje keliamas ne teisės klausimas ir ją reikėtų atmesti kaip nepriimtiną.
62.      Papildomai, kiek tai susiję su nuopelnais, Komisija mano, kad kandidatų rezultatai buvo vertinami atsižvelgiant ne į laiką, kurį jie turėjo susipažinti su scenarijumi, o kaip nusprendė Bendrasis Teismas – remiantis pakankamai skirtingomis kiekvieno testo temomis. Komisijos teigimu, darytina išvada, kad pasiruošimo laikas neturėjo jokios įtakos kandidatų rezultatų vertinimui.
b)      Analizė
63.      Pirma, dėl šios antros dalies priimtinumo nepritariu Komisijos nuomonei, kad apeliantai ginčija Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą. Apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad dėl papildomo pasiruošimo laiko vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas, vien dėl to, kad atrankos komisija neketino riboti šio laiko. Iš esmės ginčijama tai, ar nustatyta faktinė aplinkybė, kad tam tikriems kandidatams buvo suteiktas ilgesnis pasiruošimo laikas, reiškia objektyvių konkurso surengimo sąlygų skirtumą, kuris prieštarauja vienodo požiūrio principui; tai yra teisės klausimas. Mano nuomone, todėl Komisijos pateiktas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas negali būti pripažintas pagrįstu.
64.      Antra, dėl esmės reikėtų pažymėti, kad apeliantai pirmojoje instancijoje pateikė du atskirus argumentus savo teiginiui, kad antroji ir trečioji sesijos buvo lengvesnės nei pradinė sesija, pagrįsti: i) per visas sesijas kandidatų buvo prašoma atlikti labai panašias užduotis; ir ii) vėlesnėse sesijose dalyvavę kandidatai turėjo daugiau laiko pasiruošti, nes pagrindinis scenarijus buvo paskelbtas daug anksčiau. Nustatydamas, kad rašytinės konkrečios srities užduoties temos buvo pakankamai skirtingos visose trijose sesijose, Bendrasis Teismas nagrinėjo tik pirmąjį iš šių aspektų (jis nėra ginčijamas šiuose apeliaciniuose skunduose). Vis dėlto, priešingai, nei
teigia Komisija, tai nereiškia, kad dėl tokios išvados netenka reikšmės antrasis aspektas, t. y. ar skirtingas pasiruošimo laikas galėjo turėti įtakos santykiniam sesijų sunkumui. Dėl skirtingo užduočių temų pobūdžio neatmetama galimybė, kad nevienodas pasiruošimo
laikas vis dėlto galėjo turėti įtakos kandidatų rezultatams. Vietoj to Bendrasis Teismas atskirai išnagrinėjo antrąjį argumentą, susijusį su skirtingu pasiruošimo laiku, kaip nurodyta šios išvados 59 punkte, ir iš esmės padarė išvadą, kad dėl tokio skirtingo pasiruošimo laiko vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas, nes atrankos komisija neketino apriboti nė vieno kandidato pasiruošimo laiko. Šiuo atveju kvestionuojama būtent ši išvada.
65.      Tai paaiškinęs, primenu, kad, remiantis jurisprudencija, pagal vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad visi to paties konkurso kandidatai laikytų tą patį testą tomis pačiomis sąlygomis ir kad testai būtų iš esmės vienodo sudėtingumo visiems kandidatams(28).
66.      Skundžiamuose sprendimuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad ilgesnis pasiruošimo engimo laikas nesuteikė reikšmingo pranašumo vėlesnėse sesijose dalyvavusiems kandidatams, ir, atrodo, šią išvadą jis grindė tik tuo, kad atrankos komisija neturėjo jokio akivaizdaus ketinimo apriboti šį laiką. Vis dėlto, mano nuomone, laikantis tokio požiūrio neatsižvelgiama į objektyvias papildomo laiko, skirto pasiruošti žinomai testo medžiagai, pasekmes. Tačiau, mano nuomone, būtent šios pasekmės yra lemiamos vertinant, ar būta skirtingo požiūrio. Iš tiesų, atsižvelgiant į pirmesniame punkte nurodytą jurisprudenciją, svarbus klausimas yra tas, ar dėl skirtingo pasiruošimo laiko kandidatai konkurse dalyvavo objektyviai skirtingomis sąlygomis, o tai priklauso nuo konkretaus atvejo aplinkybių.
67.      Nors ne visi pasiruošimo laiko skirtumai gali būti laikomi reikšmingais, dėl Bendrojo Teismo nustatytų konkrečių šios bylos aplinkybių manau, kad toks skirtumas tampa esminis. Antrojoje ir trečiojoje sesijose dalyvavę kandidatai atitinkamai turėjo du arba tris kartus daugiau laiko susipažinti su tuo pačiu iš anksto paskelbtu scenarijumi nei pradinėje sesijoje dalyvavę kandidatai. Manau, kad dėl šio daug ilgesnio pasiruošimo laiko, skirto tam pačiam scenarijui, ir neišvengiamai dėl tam tikrų įžvalgų iš pradinės sesijos, kaip būtų galima panaudoti šį scenarijų, mano nuomone, reikšmingai skiriasi sąlygos, kuriomis trijose sesijose dalyvavę kandidatai atliko rašytinę konkrečios srities užduotį.
68.      Taigi, kaip ir dėl šio pagrindo pirmos dalies, reikia įvertinti, ar toks skirtingas požiūris buvo objektyviai pateisinamas ir proporcingas. Šiuo klausimu Komisija nepateikė jokio konkretaus pateisinimo. Galima tik spėlioti, kad nusprendus pateikti tokį patį iš anksto paskelbtą scenarijų, kai buvo iš naujo atliekama rašytinė konkrečios srities užduotis (dėl ko buvo daugiau laiko pasiruošti), buvo siekiama teisėto tikslo užtikrinti panašų sunkumo lygį per visas sesijas. Vis dėlto net ir remiantis šia prezumpcija nemanau, kad šios bylos aplinkybėmis pasirinktas požiūris yra proporcingas, be kita ko, dėl to, kad ir šiuo atveju būta mažiau ribojančių alternatyvų. Net jei surengti visų sesijų per trumpesnį laikotarpį nebuvo įmanoma dėl administracinių suvaržymų, mano nuomone, buvo galima apsvarstyti kitas alternatyvas, pavyzdžiui, paskelbti naują lygiaverčio sudėtingumo scenarijų arba, kaip aptarta pirmesnėje šios išvados dalyje, pakartotinai surengti rašytinius testus visiems kandidatams vienodomis sąlygomis.
69.      Mano nuomone, darytina išvada, kad papildomas pasiruošimo laikas, kurį turėjo vėlesnėse sesijose dalyvavę kandidatai, lėmė vienodo požiūrio principo pažeidimą.
70.      Taigi manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamuose sprendimuose konstatavo, kad tokio pažeidimo nebuvo padaryta.
71.      Vis dėlto, kaip ir apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos dalies atveju, tokia išvada taikoma ne visiems apeliantams. Kaip jau nusprendė Bendrasis Teismas ir pripažino apeliantai, šia apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalimi gali remtis tik tie apeliantai, kurie pakartotinai nelaikė rašytinių testų, taigi neturėjo ilgesnio laikotarpio pasiruošti rašytinei konkrečios srities užduočiai. Šie apeliantai yra VT, UN US ir UT(29).
72.      Vis dėlto man atrodo, kad UT atveju turi būti daromas skirtumas. Nors apeliacinės bylos šalys jo konkrečiai neaptarė, mano supratimu, iš minėto Sprendimo UJ ir kt. / Komisija 5 punkto matyti, kad UT nebuvo įtrauktas į rezervo sąrašą, nes vertinimo centre nesurinko minimalaus reikalaujamo balų skaičiaus.
73.      Šiuo klausimu pranešime apie konkursą buvo nustatytos dvi kumuliacinės įtraukimo į rezervo sąrašą sąlygos: i) surinkti minimalų reikalaujamą balų skaičių už visus testus vertinimo centre ir ii) būti vienu iš geriausiai bendrai įvertintų kandidatų. Esmė ta, kad UT neįvykdė pirmosios iš šių sąlygų. Taigi jis nebuvo įtrauktas į rezervo sąrašą ne po to, kai buvo atliktas kandidatų lyginamasis vertinimas pagal bendrą didžiausią balų skaičių, kai galimas skirtingas požiūris būtų galėjęs turėti įtakos jo santykiniam įvertinimui, o dėl to, kad jis neįvykdė minimalaus įvertinimo reikalavimo.
74.      Netgi, kaip jau buvo minėta šioje išvadoje, atsižvelgiant į tai, kad apeliacinio skundo pagrindas dėl vienodo požiūrio pažeidimo yra pagrįstas, ir netgi darant prielaidą, kad, jei nebūtų buvę šio pažeidimo, kiti kandidatai būtų galėję gauti mažesnius balus arba neišlaikyti testų, tai vis vien nebūtų pakeitę paties UT balų, kurie buvo mažesni už minimalų reikalaujamą įvertinimą. Taip yra todėl, kad šioje byloje nurodoma nelygybė susijusi su kitiems kandidatams suteiktomis nepagrįstomis galimybėmis pasiekti geresnių rezultatų; ji nesusijusi su jokiu neigiamu poveikiu paties UT rezultatams. Mano nuomone, darytina išvada, kad UT atveju šį apeliacinio skundo pagrindą reikėtų atmesti(30).
75.      Vadinasi, kadangi pirma nustatytos teisės klaidos Sprendime UJ ir kt. / Komisija negali būti pagrindas panaikinti sprendimą neįtraukti UT į rezervo sąrašą, to sprendimo rezoliucinė dalis jo atžvilgiu lieka nepakitusi. Mano nuomone, jo atveju to sprendimo motyvus veikiau reikėtų pakeisti pirma išdėstytais argumentais(31).
76.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, darau išvadą, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį reikėtų pripažinti pagrįsta, kiek ji susijusi su apeliantais VT, UN ir US, tačiau atmesti kitų apeliantų atžvilgiu.
Tarpinė išvada
77.      Iš šios išvados A.1 ir A.2 dalyse padarytų išvadų matyti, kad skundžiamuose sprendimuose yra teisės klaidų, todėl, mano nuomone, jie turėtų būti panaikinti visų apeliantų atžvilgiu, išskyrus UT.
78.      Jeigu Teisingumo Teismas nepritartų pirma pateiktam vertinimui, išnagrinėsiu apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį ir antrąjį pagrindą (kuris bet kuriuo atveju išlieka svarbus UT).
3.      Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečia dalis: skirtingomis datomis surengti rašytiniai testai
79.      Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje, pateiktoje tik byloje C‑623/24 P, apeliantai tvirtina, kad minėto Sprendimo UJ ir kt. / Komisija 119–122 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nekonstatavo, kad surengus skirtingas rašytinių testų sesijas, visų pirma trečiąją sesiją, skirtingomis datomis buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.
a)      Pagrindiniai šalių pateikti argumentai
80.      Grįsdami šią apeliacinio skundo dalį(32) apeliantai iš esmės remiasi Sprendimu Prais(33) (o kituose apeliacinio skundo punktuose – ir Sprendimu OJ(34)), ir teigia, jog pagal vienodo požiūrio principą, remiantis tais sprendimais, reikalaujama, kad visi kandidatai laikytų rašytinius testus vienu metu. Tuo remdamiesi jie tvirtina, kad rašytinių testų organizavimas trimis skirtingomis datomis savaime yra nesuderinamas su vienodo požiūrio principu.
81.      Komisija teigia, kad apeliantų nurodyta jurisprudencija šios bylos aplinkybėmis neturi reikšmės. Ji priduria, kad bet kuriuo atveju buvo laikomasi iš tos jurisprudencijos kylančių principų, nes buvo kalbama ne apie testų rengimą skirtingomis datomis, o apie tos pačios testų sesijos pakartojimą dėl techninių problemų, kai kiekviena sesija vyko vieną dieną.
b)      Analizė
82.      Pirma, reikėtų pažymėti, kad sprendimai Prais ir OJ buvo susiję su pavienių kandidatų prašymais dėl asmeninių priežasčių surengti jiems konkurso testus kitą dieną. Kompetentingos paskyrimų tarnybos atmetė šiuos prašymus ir šie jų sprendimai buvo patvirtinti atitinkamais teismo sprendimais, iš esmės motyvuojant tuo, kad, jeigu šiems asmenims būtų leista laikyti egzaminus kitomis datomis, galėjo būti pažeistas reikalavimas, kad testai būtų rengiami tomis pačiomis sąlygomis visiems kandidatams. Taigi Komisija teisingai pabrėžia, kad tos situacijos labai skiriasi nuo nagrinėjamų aplinkybių, kai atrankos komisija, susidūrusi su plataus masto techniniais trikdžiais, turėjo imtis taisomųjų priemonių.
83.      Bet kuriuo atveju tie teismo sprendimai negali būti suprantami kaip išreiškiantys griežtą poziciją, kuria apeliantai siekia remtis, t. y. kad vien tai, jog rašytiniai konkurso testai rengiami skirtingomis datomis, neišvengiamai reiškia vienodo požiūrio principo pažeidimą.
84.      Pirma, abiejuose minėtuose teismo sprendimuose buvo teigiama, kad prašymai dėl skirtingų datų galėjo būti patenkinti skirtingomis aplinkybėmis(35).
85.      Antra, tų sprendimų motyvai buvo paremti tuo, kad konkurso testai turi būti rengiami vienodomis sąlygomis visiems kandidatams. Nors testavimas vienu metu paprastai yra veiksmingiausias būdas užtikrinti vienodas sąlygas, ši logika negali būti taikoma kaip absoliuti taisyklė. Iš tiesų toks absoliutus aiškinimas, kurį pateikia apeliantai, neleistų imtis taisomųjų priemonių kilus techninių ar kitų trikdžių ir net surengti pakartotinius testus kandidatams, kai sprendimas pašalinti šiuos kandidatus iš konkurso buvo panaikintas Sąjungos teismų (paradoksalu, bet šiais apeliaciniais skundais apeliantams gali pavykti pasiekti būtent tokį rezultatą).
86.      Taigi, priešingai, nei tvirtina apeliantai, pagal vienodo požiūrio principą nereikalaujama, kad visi testai visada būtų rengiami tą pačią dieną. Veikiau reikalaujama, kad dėl bet kokio laiko skirtumo neturi skirtis objektyvios sąlygos, kuriomis kandidatai vertinami (pavyzdžiui, vėliau testus laikantys kandidatai neturi būti iš anksto susipažinę su testų temomis – tai reiškia, kad jos turi skirtis, kartu išlaikant lygiavertį sudėtingumo lygį).
87.      Taigi, mano nuomone, pats vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas vien dėl to, kad rašytiniai testai buvo rengiami trimis skirtingomis datomis. Susirūpinimą dėl vienodo požiūrio veikiau kelia konkreti šių sesijų organizavimo tvarka, visų pirma bendras perlaikymas ir daug ilgesnis pasiruošimo laikas pagal žinomą scenarijų – šie klausimai jau buvo išnagrinėti analizuojant pirmas dvi pirmojo pagrindo dalis. Taigi, mano nuomone, šio pagrindo trečia dalis, vertinama atskirai, yra nepagrįsta ir turi būti atmesta.
B.      Apeliacinio skundo antrasis pagrindas: teisės klaidos, padarytos atmetant pirmojoje instancijoje nurodytą penktąjį pagrindą
88.      Apeliacinio skundo antrasis pagrindas susijęs su tuo, kad Bendrasis Teismas atmetė pirmojoje instancijoje pateiktą penktąjį pagrindą. Šis pagrindas iš esmės buvo identiškas abiejose bylose ir, kaip bus išsamiau paaiškinta toliau, buvo grindžiamas pranešimo apie konkursą pažeidimu, kiek tai susiję su vertintinais kandidatų įgūdžiais. Vis dėlto Bendrasis Teismas atmetė šį pagrindą remdamasis skirtingais motyvais abiejose bylose.
89.      Konkrečiai kalbant, minėtame Sprendime UJ ir kt. / Komisija Bendrasis Teismas atmetė šį pagrindą kaip nepriimtiną, nes apeliantai jo nepateikė 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamuose skunduose ir todėl nesilaikė skundo ir ieškinio atitikties taisyklės. Tuo tarpu Sprendime VT / Komisija Bendrasis Teismas įvertino ieškinio pagrindo pagrįstumą ir jį atmetė kaip nepagrįstą.
90.      Taigi apeliantai byloje C‑623/24 P ginčija išvadą dėl nepriimtinumo, o apeliantas byloje C‑622/24 P ginčija Bendrojo Teismo atliktą esmės vertinimą. Iš eilės išnagrinėsiu atitinkamus apeliacinio skundo pagrindus, pradėdamas nuo priimtinumo klausimo (1), o tada nagrinėsiu nurodomą klaidą vertinant pradinio pagrindo esmę (2).
1.      Apeliacinio skundo byloje C‑623/24 P antrasis pagrindas: skundo ir ieškinio atitikties taisyklė
91.      Apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantai byloje C‑623/24 P teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą (Sprendimo UJ ir kt. / Komisija 206 ir 207 punktuose), kai atmetė jų penktąjį pagrindą kaip nepriimtiną, nes nesilaikyta administracinio skundo ir ieškinio atitikties taisyklės.
a)      Pagrindiniai šalių pateikti argumentai
92.      Nors apeliantai neginčija, kad jų 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamame skunde nebuvo jokios nuorodos į nagrinėjamą konkretų pagrindą, jie teigia, kad Bendrasis Teismas jų atveju pernelyg griežtai taikė atitikties taisyklę.
93.      Šiuo klausimu apeliantai teigia, kad atitikties taisyklė suformuota tik jurisprudencijoje ir ji neturi jokio aiškaus pagrindo SESV 270 straipsnyje, Pareigūnų tarnybos nuostatuose ar Bendrojo Teismo procedūros reglamente. Taigi jie mano, kad tai yra nerašytas procesinis apribojimas, kuris, kai taikomas siaurai, pažeidžia Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintą teisę į veiksmingą teisminę gynybą. Remdamiesi, be kita ko, buvusio Tarnautojų Teismo sprendimu byloje Mandt(36), apeliantai prašo šią taisyklę aiškinti lanksčiai, t. y. kad jiems pakaktų 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamame skunde ginčyti materialinį, o ne vien procedūrinį pranešimo apie konkursą teisėtumą.
94.      Be to, apeliantai teigia, kad taisyklės, pagal kurią leidžiama taikiai išspręsti administracijos ir skundo pateikėjo ginčą, loginis pagrindas negali pateisinti siauro jos taikymo tokiais atvejais, kaip apeliantų, kai paskyrimų tarnyba nepateikė aiškaus atsakymo į jų skundą per Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje nustatytus terminus, todėl taikus ginčo sprendimas iš tikrųjų nebuvo svarstytinas variantas.
95.      Komisija mano, kad apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikėtų atmesti kaip neveiksmingą arba akivaizdžiai nepagrįstą, nes, jos nuomone, apeliantai iš esmės siekia išvengti pareigos pateikti administracinį skundą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje ir 91 straipsnio 2 dalyje nurodytą ikiteisminę procedūrą. Be to, Komisija pažymi, kad Bendrasis Teismas, veikdamas kaip apeliacinės instancijos teismas, vėlesnėse bylose aiškiai atmetė „lankstų“ požiūrį, kurio laikytasi Sprendime Mandt. Galiausiai ji tvirtina, kad eksplicitinio ar implicitinio atsakymo į skundą pobūdis neturi įtakos atitikties taisyklės taikymui ir kad bet kuriuo atveju šioje byloje eksplicitinis sprendimas buvo priimtas prieš pasibaigiant ieškinio pareiškimo terminui.
b)      Analizė
96.      Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal atitikties taisyklę Sąjungos viešosios tarnybos ginčuose reikalaujama, kad pagal SESV 270 straipsnį pareikštame ieškinyje būtų nurodyti tik tie reikalavimai, kurie grindžiami tuo pačiu pagrindu kaip ir nurodytasis išankstiniame ir privalomame skunde pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, antraip ieškinys būtų nepriimtinas. Ieškinyje šie reikalavimai gali būti išplėtoti, nurodant pagrindus ir argumentus, kurie nebūtinai buvo pateikti skunde, bet yra glaudžiai su juo susiję. Šia taisykle siekiama sudaryti galimybes taikiai išspręsti ginčus, užtikrinant, kad paskyrimų tarnyba galėtų pakankamai tiksliai suprasti kritiką dėl ginčijamo akto(37).
97.      Nors tiesa, kad atitikties taisyklė nėra aiškiai įtvirtinta Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose (ar kurioje nors kitoje taikytinoje nuostatoje), dėl to jos negalima atmesti kaip nepagrįstai suformuotos jurisprudencijoje. Pagal tas nuostatas ieškinio pareiškimo teisme sąlyga yra ta, kad prieš tai turi būti paduotas administracinis skundas, ir jos netektų prasmės bei jomis galėtų būti piktnaudžiaujama, jeigu šiuo tikslu pakaktų bet kokio skundo, net nesusijusio su vėlesnio ieškinio dalyku ar pagrindu.
98.      Darytina išvada, kad ieškinys turi būti susijęs su skundu, kuris, mano nuomone, negali būti vien formalus arba pernelyg abstraktus. Vis dėlto būtent taip iš esmės teigia apeliantai, remdamiesi Sprendimu Mandt.
99.      Tame sprendime (ir keliose vėlesnėse bylose, kurių nebuvo daug) buvęs Tarnautojų Teismas nusprendė, kad atitikties taisyklė turėtų būti aiškinama lanksčiau, atsižvelgiant į neformalų ikiteisminės procedūros pobūdį, tai, kad paprastai šiuo etapu advokato pagalba nėra teikiama, ir teisę į veiksmingą teisminę gynybą pagal Chartijos 47 straipsnį. Tuo remdamasis buvęs Tarnautojų Teismas pripažino, kad ieškinyje nurodyti pagrindai gali būti laikomi „glaudžiai susijusiais“ su skunde nurodytais pagrindais, jeigu ir vieni, ir kiti susiję su ginčijamo akto materialiniu teisėtumu (arba, atvirkščiai, procedūriniu teisėtumu), net kai jie pateikiami dėl skirtingų ginčijamo akto aspektų.
100. Vis dėlto, kaip teisingai pažymėjo Komisija, Bendrasis Teismas, kaip Tarnautojų Teismo apeliacinės instancijos teismas, vėlesnėse bylose susiaurino šį pernelyg platų požiūrį, suderindamas jurisprudenciją su ankstesniais Teisingumo Teismo sprendimais dėl atitikties taisyklės(38) Mano nuomone, tai buvo teisingas žingsnis. Kaip Bendrasis Teismas pripažino Sprendime Moschonaki(39), materialinio ir procedūrinio teisėtumo sąvokos yra pernelyg plačios ir abstrakčios, kad užtikrintų kokį nors prasmingą ryšį tarp ikiteisminiu etapu ir ieškinyje nurodytų pagrindų. Vis dėlto šis ryšys būtinas norint pasiekti ikiteisminės procedūros tikslą – kad ginčai būtų išsprendžiami taikiai.
101. Vadinasi, negalima pritarti apeliantams, kai jie remiasi minėtu sprendimu Mandt, teigdami, jog tam, kad Teisingumo Teisme būtų galima pateikti bet kokį su materialiniu teisėtumu susijusį pagrindą, pakanka, kad jų 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamame skunde būtų remiamasi tik materialiniu konkurso ar nagrinėjamų sprendimų teisėtumu. Dėl tokio aiškinimo ikiteisminė procedūra netektų savo funkcijos. Kai 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamame skunde net neužsimenama apie konkretų priekaištą, susijusį su aptariamu aktu, paskyrimų tarnyba negali pakankamai aiškiai suprasti susirūpinimą suinteresuotajam asmeniui keliančių klausimų, todėl ji negali veiksmingai persvarstyti akto, jį pakeisti ar panaikinti ar siekti taikaus ginčo sprendimo.
102. Be to, apeliantai nurodė, kad būtent šis taikaus ginčo sprendimo tikslas paneigiamas, kai, kaip jų atveju, per Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje numatytą keturių mėnesių terminą nepriimamas joks aiškus sprendimas. Jie teigia, kad tokiomis aplinkybėmis atitikties taisyklė prireikus turėtų būti taikoma plačiau, jei apskritai turėtų būti taikoma. Nepritariu tokiai pozicijai.
103. Kaip ir Komisija, manau, kad paskyrimų tarnybos atsakymo į skundą, nesvarbu, ar šis atsakymas būtų implicitinis, ar eksplicitinis, pobūdis neturi reikšmės ir nekeičia atitikties taisyklės reikalavimų(40). Be to, man atrodo, kad apeliantų argumentai nėra tinkami, nes jie pateikiami retrospektyviai: iš vėlesnio implicitinio sprendimo atmesti skundą jie daro išvadą, kad skundo etapas niekada negalėjo pasiekti savo tikslo, ir tada jie remiasi šiuo teiginiu teigdami, kad į skundą išvis nereikėjo įtraukti nagrinėjamo pagrindo. Vis dėlto skundo turinys negali būti nustatytas atsižvelgiant į tai, kaip paskyrimų tarnyba galiausiai į jį atsakė. Be to, net ir implicitinio atmetimo atveju negalima atmesti galimybės, kad jei konkretus priekaištas būtų aiškiai pateiktas nuo pat pradžių, paskyrimų tarnyba būtų galėjusi laikytis kitokios pozicijos, pavyzdžiui, patenkinti skundą ir išnagrinėti taikaus ginčo sprendimo galimybę.
104. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai atmetė apeliantų pirmojoje instancijoje pateiktą penktąjį pagrindą kaip nepriimtiną, nes, neginčijama, jų 90 straipsnio 2 dalimi grindžiamame skunde nebuvo nurodytas joks atitinkamas reikalavimas ar glaudžiai susijęs argumentas. Taigi manau, kad apeliacinio skundo byloje C‑623/24 P antrojo pagrindo antrą dalį reikėtų atmesti kaip nepagrįstą.
105. Pažymiu, kad išsamumo sumetimais apeliantai taip pat išdėstė savo poziciją dėl savo pradinio penktojo pagrindo esmės. Jų argumentai šiuo klausimu atitinka apelianto byloje C‑622/24 P argumentus, kuriuos nagrinėsiu kitoje šios išvados dalyje. Atsižvelgdamas į išvadas, kurios bus padarytos šiuo klausimu, manau, kad net jei nagrinėjamas pagrindas būtų buvęs pripažintas priimtinu apeliantų naudai byloje C‑623/24 P, jis bet kuriuo atveju nebūtų buvęs priimtas iš esmės.
2.      Apeliacinio skundo antrasis pagrindas byloje C‑622/24 P: pranešimo apie konkursą pažeidimas
106. Apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantas byloje C‑622/24 P teigia, kad minėto Sprendimo VT / Komisija 187–193 punktuose aiškindamas pranešimą apie konkursą Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kiek tai susiję su kandidatų įgūdžiais, kurie turėjo būti įvertinti.
107. Konkrečiau kalbant, Bendrajame Teisme apeliantas teigė, kad atrankos komisija pažeidė pranešimą apie konkursą, nes įvertino kandidatų į AD 7 lygio pareigas (tokių, kaip jis) vadovavimo kolektyvui įgūdžius, nors, jo nuomone, pagal minėtą pranešimą šie įgūdžiai turėjo būti vertinami tik kandidatų į AD 9 lygio pareigas atveju.
108. Bendrasis Teismas atmetė šį pagrindą ir nusprendė, kad apeliantas klaidingai rėmėsi pranešimo apie konkursą dalimi, kurioje buvo aprašytos užduotys, kurių atlikimo buvo galima tikėtis iš įdarbintų kandidatų (toliau – užduoties dalis), kai tik dėl AD 9 lygio administratorių buvo nurodyta, kad „gali būti reikalaujama, kad <...> laureatai gebėtų vadovauti specialistų kolektyvui“. Atvirkščiai, pranešimo apie konkursą dalyje, susijusioje su kandidatų atrankos būdu (toliau – „atrankos“ dalis), buvo numatyta, kad vertinimo centre turi būti įvertinti visų kandidatų, neatsižvelgiant į lygį, aštuoni bendrieji įgūdžiai, įskaitant „lyderystę“. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad vertindama apelianto lyderystės įgūdį atrankos komisija veikė visiškai laikydamasi pranešimo apie konkursą nuostatų.
a)      Pagrindiniai šalių pateikti argumentai
109. Apeliantas teigia, kad atlikdamas vertinimą Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nesilaikė pranešimo apie konkursą teksto (t. y. konkurso teisinio pagrindo), – jame „vadovavimas komandai“ buvo aiškiai numatytas kaip užduotis tik AD 9 lygio pareigoms, ir klaidingai nusprendė, kad ši sąvoka ir sąvoka „lyderystė“ yra tarpusavyje pakeičiamos.
110. Remdamasis Sprendimu Spisto(41), apeliantas teigia, kad užduočių, kurias reikės atlikti po įdarbinimo, pobūdis yra pagrindinis pranešimo apie konkursą aiškinimo kriterijus, todėl juo turi būti vadovaujamasi vertinant kandidatus. Jis iš esmės teigia, kad pranešimo „atrankos“ dalis negali būti aiškinama atskirai nuo „užduočių“ dalies ir turėjo būti aiškinama atsižvelgiant į ją.
111. Jo nuomone, darytina išvada, kad turėjo būti vertinami tik kandidatų į AD 9 lygio pareigas su kolektyvo valdymu susiję įgūdžiai. Papildomai jis priduria, kad net jei turėjo būti vertinamas visų kandidatų lyderystės įgūdis, atrankos komisija turėjo taikyti bent jau skirtingus vertinimo kriterijus kiekvienam iš šių lygių.
112. Komisija teigia, kad apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra nepagrįstas. Ji pabrėžia, kad pranešime apie konkursą buvo aiškiai numatyta, jog vertinimo centre bus vertinamas visų kandidatų bendrasis įgūdis „lyderystė“, nesvarbu, į kokio lygio pareigas būtų kandidatuojama. Šiuo klausimu ji primena, kad EPSO konkursuose kandidatuojant į bet kurio lygio pareigas visada vertinami bendrieji įgūdžiai, neatsižvelgiant į konkurso laimėtojams teksiančias konkrečias užduotis.
113. Taigi Komisija teigia, kad AD 7 ir AD 9 lygius buvo svarbu atskirti ne vertinimo centre, o tik „Talent Screener“ („Atranka pagal kvalifikaciją“) etapu (kai buvo atsižvelgiama į profesinę patirtį, reikalingą užduotims, kurias turėtų atlikti atrinkti kandidatai). Taigi Komisija mano, kad apeliantas be reikalo remiasi Sprendimu Spisto, nes ta byla buvo susijusi su profesinės patirties vertinimu „Talent Screener“ etapu, o ne su bendrųjų įgūdžių vertinimu. Be to, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas nelaikė sąvokų „lyderystė“ ir „vadovavimas kolektyvui“ viena kitą pakeičiančiomis. Atvirkščiai, jis išnagrinėjo kiekvieną sąvoką pagal jos kontekstą ir teisingai konstatavo, kad atrankos komisija įvertino tik bendrąjį lyderystės įgūdį, kaip buvo numatyta pranešime.
b)      Analizė
114. Pirma, reikėtų paaiškinti, kad apelianto suformuluotas teiginys, t. y. kad atrankos komisija vertino jo gebėjimus vadovauti kolektyvui, yra faktiškai netikslus. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo (53 ir 192 punktai), atrankos komisija vertino būtent lyderystės įgūdį ir šiuo tikslu atsižvelgė į gebėjimą „vadovauti žmonėms, juos ugdyti ir motyvuoti siekti rezultatų“. Kaip pažymėjo Bendrasis Teismas, šis įgūdis buvo vienas iš aštuonių bendrųjų įgūdžių, vertintinų vertinimo centre visiems kandidatams, neatsižvelgiant į lygį, kaip buvo aiškiai numatyta pranešimo apie konkursą „atrankos“ dalyje.
115. Tuo remiantis galima suprasti, kad apeliantas iš esmės teigia, jog atsižvelgiant į tai, kad iš konkurso laimėtojų į AD 7 lygio pareigas nebūtų galima tikėtis, kad jie, vykdydami savo užduotis, vadovaus kolektyvui, jų lyderystės įgūdis turėjo būti arba nevertinamas, arba vertinamas pagal kitokius kriterijus nei kandidatų į AD 9 lygio pareigas. Vis dėlto šie du teiginiai kyla iš esminio nesupratimo, viena vertus, ką reiškia lyderystės kaip įgūdžio sąvoka ir, kita vertus, koks yra per EPSO konkursus vertinamų bendrųjų įgūdžių pobūdis.
116. Šiuo klausimu pirmiausia galima pažymėti, kad nors „lyderystė“ gali apimti vadovavimo kitiems aspektus, tai nėra įgūdis, kurio reikalaujama tik iš oficialias vadovaujamąsias pareigas einančių asmenų. Iš asmens gali būti reikalaujama vadovauti projektui arba tvarkyti bylą, t. y. koordinuoti ir orientuoti kolegas, pavyzdžiui, nebūnant kolektyvo vadovu. Regis, kad apeliantas, manydamas, jog „lyderystė“ gali būti visapusiškai aktuali tik kandidatams į AD 9 lygio pareigas kaip potencialiems kolektyvų vadovams, painioja vadovavimo kolektyvui ir lyderystės sąvokas.
117. Pažymėtinas ir kitas aspektas, t. y. kad EPSO ir įdarbinančios institucijos bei įstaigos, kurioms ji dirba, naudodamiesi savo diskrecija nustatyti gebėjimus, kurių gali reikalauti iš konkursų kandidatų(42), apibrėžė tam tikrus bendruosius įgūdžius, kurie laikomi esminiais visoms pareigoms šiose institucijose ar įstaigose. „Lyderystė“ yra vienas iš tokių įgūdžių, taikomų visoms visų lygių administratorių pareigybėms, įskaitant pradinio AD 5 lygio pareigybes(43)
118. Dėl šios priežasties pranešime apie konkursą įgūdžio vertinimo tikslu nedaroma jokio skirtumo tarp kandidatų į AD 7 ir AD 9 lygio pareigas. Taigi pranešimo apie konkursą „užduočių“ dalis, kurioje aprašytos su kiekvienu lygiu sietinos užduotys, nėra svarbi vertinant bendruosius įgūdžius. Šiomis aplinkybėmis atrankos komisija negalėjo nepaisyti aiškaus pranešimo teksto, kuris yra konkurso teisinis pagrindas ir kuriame apibrėžiamos atrankos komisijos diskrecijos ribos(44); vietoj to ji privalėjo įvertinti visų kandidatų lyderystės įgūdžius remdamasi tais pačiais kriterijais, neatsižvelgiant į lygį.
119. Taigi darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad atrankos komisija nepažeidė pranešimo apie konkursą, priešingai, nei teigia apeliantas.
120. Šios išvados nepaneigia apelianto argumentas, grindžiamas minėtu sprendimu Spisto. Tas sprendimas nepatvirtina apelianto teiginio; atvirkščiai, jis patvirtina pirma padarytą išvadą.
121. Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Spisto, kandidatė per EPSO surengtą konkursą priekaištavo atrankos komisijai dėl to, kad ši „Talent Screener“ etapu vertino ir, kaip paaiškėjo, pageidavo, kad ji turėtų vadovavimo kolektyvui patirties, nors nei atrankos kriterijuose, nei šiuose kriterijuose nurodytų užduočių aprašyme nebuvo jokios užuominos apie tokią patirtį. Bendrasis Teismas nusprendė, kad įtraukdama šį papildomą „vadovavimo kolektyvui“ kriterijų į „Talent Screener“ etapą, atrankos komisija nesilaikė pranešimo apie konkursą sąlygų.
122. Skirtumas tarp minėtos ir šios bylos yra aiškus, nes byla Spisto buvo susijusi su „Talent Screener“ etapu, kuris aiškiai skirtas kandidatų patirčiai, susijusiai su atliktinomis užduotimis, įvertinti. Iš to negalima daryti išvados, kad, kaip teigia apeliantas, užduočių (kurios šiuose apeliaciniuose skunduose nagrinėjamame konkurse skyrėsi pagal lygį) aprašymas yra kriterijus, kuriuo turi būti vadovaujamasi aiškinant pranešimą apie konkursą, kiek tai susiję su visais konkurso etapais. Atvirkščiai, Bendrasis Teismas sprendimo toje byloje 46 ir 47 punktuose pažymėjo, kad skyrėsi skirtingų konkurso etapų tikslai: „Talent Screener“ etapo tikslas buvo įvertinti kandidatų profesinę patirtį ir nurodytą kvalifikaciją, o per etapą vertinimo centre siekiama įvertinti jų praktinius gebėjimus ir kompetenciją. Dėl to Bendrasis Teismas nusprendė, kad vienam konkurso etapui taikomi kriterijai negali turėti įtakos kitu etapu atliekamam vertinimui. Taip pat reikėtų paminėti, jog Bendrasis Teismas Sprendime Spisto papildomai pažymėjo, kad lyderystės įgūdis negali būti aiškinamas kaip neišvengiamai apimantis vadovavimą kolektyvui, ir šis aspektas visiškai atitinka pirma pateiktą analizę. Taigi Sprendimas Spisto ne tik nepatvirtina apelianto argumento, bet veikiau patvirtina pirma padarytą išvadą, kad Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime teisingai nusprendė, jog atrankos komisija veikė laikydamasi pranešimo apie konkursą.
123. Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, apeliacinio skundo byloje C‑622/24 P antrąjį pagrindą reikėtų atmesti kaip nepagrįstą.
VII. Vertinimo pasekmės
124. Kaip konstatuota šios išvados 77 punkte, manau, kad apeliacinio skundo pirmasis pagrindas yra pagrįstas, kalbant apie visus apeliantus, išskyrus UT. Todėl skundžiami sprendimai turėtų būti panaikinti apeliantų VT, UJ, UL, UN, UP, US, UU ir UV atžvilgiu.
125. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, jis gali grąžinti bylą Bendrajam Teismui arba pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
126. Šioje byloje laikausi nuomonės, kad šioje bylos stadijoje Teisingumo Teismas gali priimti galutinę poziciją byloje ir padaryti išvadą, kad nagrinėjami sprendimai, ginčijami apeliantų, kurių atžvilgiu apeliacinio skundo pirmasis pagrindas buvo pripažintas pagrįstu, turi būti panaikinti.
VIII. Dėl bylinėjimosi išlaidų
127. Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
128. Šioje byloje apeliantai reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas. Kadangi, mano nuomone, apeliaciniai skundai turėtų būti patenkinti, iš Komisijos reikėtų priteisti bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
IX.    Išvada
129. Atsižvelgdamas į pirma pateiktą vertinimą, siūlau Teisingumo Teismui:
–        byloje C‑622/24 P:
–        panaikinti 2024 m. liepos 10 d. Sprendimą VT / Komisija (T‑216/23, EU:T:2024:465);
–        panaikinti 2022 m. liepos 15 d. sprendimą, kuriuo viešojo konkurso EPSO/AD/380/19 atrankos komisija po peržiūros nusprendė neįtraukti VT į AD 7 lygio tarptautinio bendradarbiavimo su ES nepriklausančiomis šalimis ir pagalbos joms valdymo srities administratorių rezervo sąrašą;
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas pirmojoje ir apeliacinėje instancijoje.
–        Byloje C‑623/24 P:
–        panaikinti 2024 m. liepos 10 d. Sprendimą UJ ir kt. / Komisija (T‑120/23, EU:T:2024:464), kiek jis susijęs su UJ, UL, UN, UP, US, UU ir UV;
–        atmesti apeliacinį skundą, kiek jis susijęs su UT;
–        panaikinti 2022 m. liepos 15 d. sprendimus, kuriais viešojo konkurso EPSO/AD/380/19 atrankos komisija po peržiūros nusprendė neįtraukti UJ ir UL į AD 7 lygio tarptautinio bendradarbiavimo su ES nepriklausančiomis šalimis ir pagalbos joms valdymo srities administratorių rezervo sąrašą;
–        panaikinti 2022 m. gegužės 5 d. atrankos komisijos sprendimus neįtraukti UN, UP, US, UU ir UV į rezervo sąrašą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas pirmojoje ir apeliacinėje instancijoje.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2024 m. liepos 10 d. Sprendimas VT / Komisija
(T‑216/23, EU:T:2024:465, toliau – Sprendimas VT / Komisija). Ši byla buvo laikoma modeline 18 kitų panašių bylų (bylos T‑217/23, T‑234/23–T‑238/23, T‑241/23, T‑242/23, T‑249/23–T‑254/23, T‑259/23, T‑264/23, T‑267/23 ir T‑268/23), todėl jų nagrinėjimas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 71a straipsnį buvo atitinkamai sustabdytas.
3      2024 m. liepos 10 d. Sprendimas UJ ir kt. / Komisija (T‑120/23, EU:T:2024:464) (toliau – Sprendimas UJ ir kt. / Komisija). Šią bylą kartu iškėlė 13 ieškovų.
4      Reglamentas Nr. 31 (EEB), 11 (EAEB), nustatantis Europos ekonominės bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (OL L 56, 1968, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 5).
5      OL C 409 A, 2019, p. 1.
6      Sprendimo VT / Komisija 107–112 punktuose ir Sprendimo UJ ir kt. / Komisija 103–109 punktuose.
7      Nors apeliantai keliose savo argumentų vietose mini trečiąją rašytinių testų sesiją, šią apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį galima suprasti tik kaip susijusią su pasiūlymu dėl antrosios rašytinių testų sesijos. Skundžiamuose sprendimuose (taip pat žr. šios išvados 10–12 punktus) aiškiai nustatyta, kad galimybė dalyvauti visiems kandidatams buvo suteikta tik per antrąją sesiją, o trečiojoje sesijoje galėjo dalyvauti tik aštuoni kandidatai, patyrę techninių nesklandumų per antrąją sesiją.
8      Pavyzdžiui, žr. 2009 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Aparicioir kt. / Komisija (F‑20/08, F‑34/08 ir F‑75/08, EU:F:2009:132, 77 punktas).
9      Pavyzdžiui, todėl, kad testo temų pasirinkimas gali būti palankesnis tam tikriems kandidatams, kurie būna susipažinę su ta konkrečia tema; žr. 1988 m. kovo 8 d. Sprendimą Sergioir kt. / Komisija (64/86, 71/86–73/86 ir 78/86, EU:C:1988:119, 26–28 punktai).
10      Ten pat; taip pat žr. 2008 m. kovo 12 d. Sprendimą Giannini / Komisija (T‑100/04, EU:T:2008:68, 133 punktas).
11      Komisija tai aiškiai nurodo tik atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑622/24 P, nors apie tai galima spręsti ir iš jos pastabų byloje C‑623/24 P.
12      Žr. 1982 m. vasario 18 d. Sprendimą Ruske / Komisija (67/81, EU:C:1982:69, 9 punktas; toliau – Sprendimas Ruske); 2022 m. rugsėjo 7 d. Nutartį Rosca / Komisija (C‑802/21 P, EU:C:2022:677, 31 punktas) ir 2022 m. gruodžio 14 d. Sprendimą SY / Komisija (T‑312/21, EU:T:2022:814, 43 ir 71 punktai; toliau – Sprendimas SY).
13      Pavyzdžiui, žr. 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Komisija / VW ir kt. (C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 142 punktas).
14      Nepaisant išimties tvarka surengtos trečiosios sesijos, skirtos ribotam kandidatų skaičiui dėl patirtų papildomų techninių sutrikimų.
15      Pavyzdžiui, žr. 2019 m. kovo 26 d. Sprendimą Ispanija / Parlamentas (C‑377/16, EU:C:2019:249, 38 punktas) ir Sprendimo SY 53 ir 74 punktus.
16      Žr. 2023 m. gruodžio 5 d. Sprendimą Nordic Info (C‑128/22, EU:C:2023:951, 77 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17      Vis dėlto kyla klausimas, ar priemonė gali būti laikoma visiškai tinkama pašalinti pažeidimus ir atkurti konkurso sąlygas, jei dėl jos padaromas naujas pažeidimas, t. y. atsiranda nagrinėjamas skirtingas požiūris.
18      Žr. pranešimo apie konkursą III priedo 4.1 punktą; tai dabar taip pat išsamiai išdėstyta 2024 m. birželio 24 d. EPSO paskelbtame leidinyje „Skundų dėl testų rengimo nagrinėjimo politika“, kurį galima rasti adresu https://eu-careers.europa.eu/en/epso-complaint-resolution-policy.
19      Bent pusė kandidatų, kaip pažymėjo Bendrasis Teismas sprendimo VT / Komisija 108 punkte.
20      Žinoma, tokia išeitis nebūtų buvusi ideali kandidatams, kuriems būtų tekę perlaikyti testus nepaisant to, kad juos tenkino jų per pradinę sesiją gauti rezultatai. Vis dėlto, esant tokioms išimtinėms aplinkybėms, kaip nagrinėjamos šioje byloje, tai atrodo vienintelė prieinama ištaisymo galimybė, kurią pasirinkus tam tikriems kandidatams nebūtų buvęs savaime suteiktas pranašumas.
21      Žr. 2025 m. vasario 27 d. Sprendimą OA / Parlamentas (C‑32/24 P, EU:C:2025:118, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Šiuo klausimu žr. palyginti neseniai priimtą Sprendimą SY, kuriame Bendrasis Teismas konstatavo, kad kandidato teisėti lūkesčiai nebuvo paveikti tuo atveju, kai dėl COVID‑19 susiklosčiusių force majeure aplinkybių jo pirmojo testo rezultatai buvo ne tik panaikinti, bet ir testas pakeistas kitos rūšies testu, nenumatytu pradiniame pranešime apie konkursą.
23      Pavyzdžiui, žr. Sprendimo SY 126 punktą.
24      Žr. 1983 m. birželio 30 d. Sprendimą Schloh / Taryba (85/82, EU:C:1983:179, 14 punktas) ir 2021 m. kovo 25 d. Sprendimą Alvarez y Bejaranoir kt. / Komisija (C‑517/19 P ir C‑518/19 P, EU:C:2021:240, 91 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
25      Sprendimo VT / Komisija 113–117 punktuose ir Sprendimo UJ ir kt. / Komisija.
26      Šiuo klausimu reikėtų patikslinti, kad scenarijus, susijęs su fiktyvia šalimi, buvo paskelbtas dar prieš pradinę sesiją, ir kandidatai buvo pakviesti su juo susipažinti. Per raštišką konkrečios srities užduotį kandidatai buvo pakviesti raštu išspręsti situaciją atsižvelgiant į tą scenarijų.
27      Per pradinę ir trečiąją rašytinių testų sesiją buvo remiamasi šio scenarijaus 1 versija, o per antrąją sesiją – jo 2 versija.
28      Žr., pavyzdžiui, 1988 m. kovo 24 d. Sprendimą Goossens ir kt. / Komisija (228/86, EU:C:1988:172, 15 punktas).
29      Aišku, būtų galima kelti klausimą (kaip Komisija tai darė byloje VT / Komisija), ar šie kandidatai gali remtis nevienodu pasiruošimo laiku, kalbant apie antrąją sesiją, turint omenyje tai, kad jie nusprendė joje nedalyvauti. Vis dėlto, kadangi atrankos komisija nusprendė pasiūlyti kandidatams galimybę pasirinkti tarp pradinės ir antrosios sesijos rezultatų, mano nuomone, ji turėjo užtikrinti, kad šios sesijos būtų surengtos lygiavertėmis sąlygomis. Be to, šio klausimo nekyla kalbant apie trečiąją sesiją, kurioje galėjo pasirinkti dalyvauti tik aštuoni kandidatai.
30      Pagal analogiją žr. 2005 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Vanlangendonck / Komisija (T‑361/03, EU:T:2005:433, 33 punktas), 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimą MataBlanco / Komisija (F‑65/10, EU:F:2012:178, 38 ir 39 punktai) ir 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimą BX / Komisija (T‑352/13 P, EU:T:2015:225, 27 ir paskesni punktai).
31      Žr. 2023 m. kovo 16 d. Sprendimą Komisija / CalhauCorreia de Paiva(C‑511/21 P, EU:C:2023:208, 64 ir 65 punktai).
32      Pažymiu, kad nors trečioje dalyje daugiausia dėmesio skiriama trečiajai rašytinių testų sesijai, apeliantai abiejose bylose dar citavo Sprendimą Prais grįsdami dvi pirmąsias to paties pagrindo dalis, taip pat dėl antrosios rašytinių testų sesijos. Kadangi šiuos argumentus visų apeliantų atveju galima suprasti kaip papildomą apeliacinio skundo pirmojo pagrindo dalį, ši analizė bet kuriuo atveju yra vienodai reikšminga.
33      1976 m. spalio 27 d. Sprendimas Prais / Taryba (130/75, EU:C:1976:142, toliau – Sprendimas Prais).
34      2022 m. vasario 23 d. Sprendimas OJ / Komisija (T‑709/20, EU:T:2022:81, toliau – Sprendimas OJ).
35      Sprendime Prais – jei ieškovė būtų iš anksto pranešusi paskyrimų tarnybai, kad negalės dalyvauti pasirinktą datą (žr. 17 punktą), o Sprendime OJ – jeigu būtų buvę pateikti atitinkami įrodymai, patvirtinantys, kad ieškovas negalėjo dalyvauti nustatytomis datomis (50 ir paskesni punktai).
36      2010 m. liepos 1 d. Sprendimas Mandt / Parlamentas (F‑45/07, EU:F:2010:72) (toliau – Sprendimas Mandt).
37      Žr. 1986 m. gegužės 7 d. Sprendimą Rihouxir kt. / Komisija (52/85, EU:C:1986:199, 13 punktas) ir 1989 m. kovo 14 d. Sprendimą del Amo Martinez / Parlamentas (133/88, EU:C:1989:124, 9 ir 10 punktai).
38      Ten pat.
39      2013 m. spalio 25 d. Sprendimas Komisija / Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, 75 ir paskesni punktai).
40      Taip pat žr. Sprendimo UJ ir kt. / Komisija 150 punktą, kuriame Bendrasis Teismas, nors ir nagrinėdamas kitą ieškinio pagrindą, taip pat nusprendė, kad aiškaus atsakymo nepateikimas per keturių mėnesių terminą neturi įtakos atitikties taisyklės taikymui.
41      2021 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Spisto / Komisija (T‑572/20, EU:T:2021:766) (toliau – Sprendimas Spisto.
42      Žr. 2023 m. vasario 16 d. Sprendimą Komisija / Italija ir Ispanija (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43      Taip buvo iki 2022 m., taigi ir kalbant apie nagrinėjamą konkursą. Nuo 2023 m. reikalaujami įgūdžiai pasikeitė, tačiau ir toliau vadovaujamasi logika, kad jų reikalaujama visoms pareigoms ir lygiams; šiuo klausimu žr. https://eu-careers.europa.eu/en/kick-start-epsos-transformation-process.
44      Žr. Sprendimo Ruske 9 punktą ir Sprendimo SY 83 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.