Byla C‑24/20
Europos Komisija
prieš
Europos Sąjungos Tarybą
2022 m. lapkričio 22 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Ieškinys dėl panaikinimo – Sprendimas (ES) 2019/1754 – Europos Sąjungos prisijungimas prie Lisabonos susitarimo dėl kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Ženevos akto – SESV 3 straipsnio 1 dalis – Išimtinė Sąjungos kompetencija – SESV 207 straipsnis – Bendra prekybos politika – Intelektinės nuosavybės komerciniai aspektai – SESV 218 straipsnio 6 dalis – Europos Komisijos iniciatyvos teisė – Europos Sąjungos Tarybos atliktas Komisijos pasiūlymo pakeitimas – SESV 293 straipsnio 1 dalis – Taikytinumas – ESS 4 straipsnio 3 dalis, 13 straipsnio 2 dalis ir 17 straipsnio 2 dalis – SESV 2 straipsnio 1 dalis – Kompetencijos suteikimo, institucinės pusiausvyros ir lojalaus bendradarbiavimo principai“
1.        Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumo sąlygos – Ieškinys, pareikštas ginčijamo akto rengėjui – Prašymas panaikinti Tarybos sprendimą dėl tarptautinio susitarimo sudarymo – Sprendimas, kurį priima tik Taryba – Leistinumas
(SESV 218 straipsnio 6 dalis, 263 straipsnis ir 297 straipsnio 2 dalis)
(žr. 42–45 punktus)
2.        Ieškinys dėl panaikinimo – Dalykas – Panaikinimas iš dalies – Sąlyga – Ginčijamų nuostatų atskiriamumas – Objektyvus kriterijus – Ginčijamo akto esmės nepakeitimas – Įvykdyta sąlyga – Priimtinumas
(SESV 263 straipsnis; Tarybos sprendimo 2019/1754 3 ir 4 straipsniai)
(žr. 47–49, 53–55 punktus)
3.        Taryba – Kompetencija – Teisė vieningu sprendimu pakeisti Komisijos pasiūlymą – Apimtis – Komisijos kaip paskirtos derybininkės pasiūlymas vykdant Sąjungos išorės veiksmus – Įtraukimas
(SESV 218 straipsnis ir 293 straipsnio 1 dalis)
(žr. 77–82 punktus)
4.        Europos Sąjunga – Institucijos – Pareigos – Lojalaus bendradarbiavimo pareiga – Institucinė pusiausvyra – Apimtis
(ESS 13 straipsnio 2 dalis, 16 straipsnio 1 dalis ir 17 straipsnio 2 dalis; SESV 293 straipsnis)
(žr. 83, 84, 92 punktus)
5.        Komisija – Kompetencija – Sąjungos aktai, išskyrus teisėkūros procedūra priimamus aktus – Tarptautinio susitarimo paskirtos derybininkės iniciatyvos teisė – Apimtis – Sąjungos bendrojo intereso rėmimas – Teisė pateikti pasiūlymą, nustatyti jo dalyką, tikslą, turinį ir jį pakeisti ar net atsiimti
(ESS 17 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies antras sakinys; SESV 218 straipsnio 3 ir 6 dalys)
(žr. 85–88 punktus)
6.        Taryba – Kompetencija – Teisė vieningu sprendimu pakeisti Komisijos pasiūlymą – Sąlyga – Pasiūlymo dalyko ir tikslo iškraipymo nebuvimas
(ESS 16 straipsnio 1 dalis ir 17 straipsnio 2 dalis; SESV 293 straipsnis; Tarybos sprendimo 2019/1754 3 straipsnis)
(žr. 92–94, 105–108, 111, 112 punktus)
7.        Taryba – Kompetencija – Teisė vieningu sprendimu pakeisti Komisijos, kaip tarptautinio susitarimo paskirtos derybininkės, pasiūlymą – Apimtis – Komisijos pasiūlymas dėl vienintelės Sąjungos naudojimosi išimtine kompetencija – Politinis pasirinkimas, susijęs su Komisijos atliekamu Sąjungos bendrojo intereso vertinimu – Tarybos pakeitimas, kuriuo valstybėms narėms suteikiama teisė įgyvendinti Sąjungos išimtinę kompetenciją – Neįtraukimas
(ESS 17 straipsnio 2 dalis; SESV 218 straipsnis ir 293 straipsnio 1 dalis)
(žr. 102–104, 109, 110 punktus)
Santrauka
Sprendimu 2019/1754(1) Europos Sąjungos Taryba patvirtino Sąjungos prisijungimą prie Lisabonos susitarimo(2) dėl kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Ženevos akto(3).
Lisabonos susitarimas yra specialus susitarimas, kaip tai suprantama pagal Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės nuosavybės apsaugos(4) 19 straipsnį, prie kurio gali prisijungti bet kuri valstybė, kuri yra šios konvencijos šalis. Septynios Sąjungos valstybės narės yra šio susitarimo šalys. Pagal šį susitarimą valstybės, kurioms jis taikomas, sudaro specialiąją sąjungą Paryžiaus konvencija sukurtoje pramoninės nuosavybės apsaugos sąjungoje. Ženevos aktu Sąjungai suteikta galimybė kaip ir valstybėms, Lisabonos susitarimo narėms, tapti tos specialiosios sąjungos nare, nors šis susitarimas leido prisijungti tik valstybėms.
Sąjungos prisijungimas prie Ženevos akto buvo patvirtintas Sąjungos vardu pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnį. Šio sprendimo 2 ir 5 straipsniuose nustatyti praktiniai prisijungimo prie jo aspektai. Pagal ginčijamo sprendimo 3 straipsnį to pageidaujančioms valstybėms narėms leidžiama ratifikuoti Ženevos aktą arba prie jo prisijungti. Dėl šio sprendimo 4 straipsnio pažymėtina, kad jame patikslinamas atstovavimas Sąjungai ir valstybėms narėms, kurios ratifikuotų šį aktą arba prie jo prisijungtų specialioje sąjungoje, taip pat Sąjungai tenkantys įsipareigojimai, susiję su jos ir tokių valstybių narių naudojimusi iš šio akto kylančiomis teisėmis ir pareigomis.
Komisija pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo iš dalies, t. y. jo 3 ir 4 straipsnių panaikinimo, kiek juose daromos nuorodos į valstybes nares. Ji priekaištavo Tarybai dėl to, kad ji pataisė jos pasiūlymą(5), įtraukdama nuostatą, leidžiančią to pageidaujančioms valstybėms narėms ratifikuoti Ženevos aktą ar prie jo prisijungti. Komisijos pasiūlyme, pateiktame remiantis SESV nuostatomis dėl bendros prekybos politikos įgyvendinimo(6) ir sprendimo dėl tarptautinio susitarimo sudarymo šioje srityje priėmimo procedūros(7), atsižvelgiant į išimtinę Sąjungos kompetenciją buvo numatyta, kad tik Sąjunga prisijungia prie Ženevos akto.
Nagrinėdamas bylą didžiojoje kolegijoje Teisingumo Teismas priėmė sprendimą dėl ieškinio priimtinumo atsižvelgdamas į ginčijamo akto autoriaus kriterijų ir į tai, ar nuostatos, kurias prašoma panaikinti, gali būti atskirtos nuo likusios akto dalies. Be to, nagrinėdamas pagrindinį ieškinio pagrindą, kuriam jis pritarė, Teisingumo Teismas priėmė sprendimą dėl teisės priimti teisiškai privalomus aktus, kaip antai dėl prisijungimo prie tarptautinio susitarimo, kurią Taryba suteikia valstybėms narėms Sąjungos išimtinei kompetencijai priklausančioje srityje. Teisingumo Teismas iš dalies panaikino ginčijamą sprendimą ir konstatavo, kad jis priimtas pažeidžiant SESV 293 straipsnio 1 dalį, siejamą su ESS 13 straipsnio 2 dalimi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas iš karto atmetė Italijos Respublikos argumentą, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes pareikštas tik Tarybai, o ne jai ir Europos Parlamentui. Jis konstatavo, kad pagal SESV 218 straipsnio 6 dalį, nepaisant išankstinio Europos Parlamento patvirtinimo, tik Taryba yra įgaliota priimti sprendimą dėl tarptautinio susitarimo sudarymo. Taigi, ginčijamą sprendimą teisingai pasirašė tik Tarybos pirmininkas, nes toks parašas atskleidžia šio sprendimo autorių, kuriam turi būti pareikštas ieškinys.
Kita vertus, Teisingumo Teismas atmetė Tarybos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, kuriame ji teigė, kad ginčijamo sprendimo nuostatos, kurias Komisija prašo panaikinti, yra neatskiriamos nuo likusios šio sprendimo dalies, todėl jo negalima panaikinti iš dalies.
Šiame kontekste Teisingumo Teismas priminė, kad siekiant nustatyti, ar ginčijamas nuostatas galima atskirti, reikia išnagrinėti jų apimtį, kad būtų galima objektyviai įvertinti, ar jų panaikinimas pakeistų ginčijamo akto prasmę ir esmę. Jis konstatavo, kad ginčijamo sprendimo esmę sudaro Sąjungos prisijungimas prie Ženevos akto, Sąjungos vardu patvirtinto pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnį. Vis dėlto nuostatomis, kurias Komisija prašo panaikinti, siekiama leisti to pageidaujančioms valstybėms narėms ratifikuoti Ženevos aktą arba prie jo prisijungti kartu su Sąjunga. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nei situacija, kai nė viena valstybė narė nepasinaudoja šia galimybe, nei iš jos kylančios pasekmės neturi įtakos ginčijamo sprendimo 1 straipsnio teisinei reikšmei ir nekvestionuoja Sąjungos prisijungimo prie Ženevos akto. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tai, jog Komisija prašė laikinai nuo jo sprendimo priėmimo dienos palikti galioti ginčijamo sprendimo dalių, kurias ji prašo panaikinti, padarinius, kiek tai susiję su valstybėmis narėmis, kurios yra Lisabonos susitarimo šalys, neturi jokios įtakos to sprendimo nuostatų, kurias prašoma panaikinti, atskiriamumui.
Nagrinėdamas bylą iš esmės Teisingumo Teismas turėjo išnagrinėti pagrindinį ieškinio pagrindą, grindžiamą tuo, kad pakeisdama Komisijos pasiūlymą ir įtraukdama nuostatą, leidžiančią to pageidaujančioms valstybėms narėms ratifikuoti Ženevos aktą ar prie jo prisijungti, Taryba veikė nesilaikydama Komisijos iniciatyvos, taip pažeisdama SESV 218 straipsnio 6 dalį bei 293 straipsnio 1 dalį ir pakenkdama ESS 13 straipsnio 2 dalyje įtvirtintai institucinei pusiausvyrai.
Pirmiausia Teisingumo Teismas nusprendė, kad SESV 293 straipsnio 1 dalis yra taikytina, kai Taryba, remdamasi Komisijos, veikiančios kaip jos pagal SESV 218 straipsnio 3 dalį paskirta derybininkė, siūlymu, priima sprendimą dėl tarptautinio susitarimo sudarymo pagal SESV 218 straipsnio 6 dalį.
Antra, Teisingumo Teismas išnagrinėjo argumentą, grindžiamą SESV 293 straipsnio 1 dalies pažeidimu.
Jis visų pirma priminė, kad ši nuostata turi būti aiškinama laikantis institucinės pusiausvyros principo, būdingo Sąjungos institucinei struktūrai, pagal kurį kiekviena institucija vykdo savo įgaliojimus, paisydama kitų institucijų įgaliojimų ir Sąjungos institucijų lojalaus bendradarbiavimo principo(8). Sąjungos aktai, kaip antai ginčijamas sprendimas dėl nagrinėjamo tarptautinio susitarimo sudarymo, išskyrus teisėkūros procedūra priimamus aktus, priimami remiantis Komisijos siūlymu. Naudodamasi šia iniciatyvos teise Komisija remia bendruosius Sąjungos interesus ir imasi šiuo tikslu atitinkamų iniciatyvų. SESV 293 straipsnyje įtvirtinus, pirma, Tarybos teisę keisti pasiūlymą, išskyrus išimtinius atvejus, vieningu sprendimu ir, antra, Komisijos teisę keisti pasiūlymą, kol Taryba nepriėmė sprendimo, užtikrinamas Komisijos ir Tarybos kompetencijos institucinės pusiausvyros principo laikymasis. Tarybos teisė daryti pakeitimus negali būti išplėsta, kad ji galėtų iškraipyti Komisijos pasiūlymą taip, kad tai trukdytų įgyvendinti juo siekiamus tikslus ir dėl to jis netektų savo raison d’être.
Tada Teisingumo Teismas patikrino, ar Tarybos padarytas pakeitimas iškraipė Komisijos pasiūlymo dalyką arba tikslą taip, kad tai trukdytų įgyvendinti juo siekiamus tikslus.
Šiuo klausimu jis priminė, kad šio pasiūlymo dalykas buvo tik Sąjungos prisijungimas prie Ženevos akto, o jo tikslas buvo leisti Sąjungai tinkamai pasinaudoti jai suteikta išimtine kompetencija šio akto reglamentuojamose srityse, t. y. bendrosios prekybos politikos, kuri grindžiama vienodais principais ir vykdoma vadovaujantis Sąjungos išorės veiksmų principais ir tikslais, o ši kompetencija apima derybas dėl Ženevos akto.
Bendrasis Teismas pažymėjo, kad kai Sutartys konkrečioje srityje suteikia Sąjungai išimtinę kompetenciją, tik Sąjunga gali priimti teisiškai privalomus aktus, nebent ji įgaliotų valstybes nares juos priimti(9). Be to, kompetencijos suteikimo principas ir institucinis pagrindas, apibrėžtas ESS tam, kad Sąjunga galėtų įgyvendinti jai pagal Sutartis suteiktą kompetenciją, yra Sąjungos ir jos teisės ypatumai, susiję su konstitucine Sąjungos struktūra.
Teisingumo Teismas konstatavo, kad nusprendusi suteikti valstybėms narėms teisę ratifikuoti Ženevos aktą arba prie jo prisijungti Taryba išreiškė politinį sprendimą, alternatyvų Komisijos pasiūlymui, kuris daro poveikį Sąjungos išimtinės kompetencijos įgyvendinimo tvarkai, nors toks pasirinkimas priklauso nuo Komisijos atliekamo Sąjungos bendrojo intereso vertinimo, kuris neatsiejamai susijęs su Komisijos iniciatyvos teise.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad šiuo Tarybos suteiktu įgaliojimu iškraipomas Komisijos pasiūlymo, kuriame išreiškiamas jos politinis sprendimas leisti Sąjungai vienai prisijungti prie Ženevos akto ir vienai įgyvendinti išimtinę kompetenciją šio akto taikymo srityje, dalykas ir tikslas.
Be to, jis priduria, kad šios išvados negali paneigti tai, kad ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje numatytas leidimas suteikiamas su sąlyga, kad bus visapusiškai gerbiama išimtinė Sąjungos kompetencija, ir kad pagal šio sprendimo 4 straipsnį siekdama užtikrinti vieningą Sąjungos ir jos valstybių narių tarptautinį atstovavimą Taryba pavedė Komisijai atstovauti Sąjungai ir visoms valstybėms narėms, pageidaujančioms pasinaudoti šiuo leidimu. Atsižvelgiant į tai, naudodamosi šiuo leidimu tokios valstybės narės, kaip nepriklausomi tarptautinės teisės subjektai, veikiantys lygiagrečiai su Sąjunga, įgyvendintų išimtinę Sąjungos kompetenciją ir neleistų jos įgyvendinti jai vienai.
Galiausiai argumentai dėl būtinybės užtikrinti, kad Sąjunga turėtų balsavimo teises specialiosios sąjungos asamblėjoje, ir išsaugoti pagal Lisabonos susitarimą įregistruotų kilmės vietos nuorodų apsaugos pirmenybę ir tęstinumą septyniose valstybėse narėse, kurios jau yra šio susitarimo šalys, negali pateisinti Tarybos padaryto pakeitimo. Teisingumo Teismas nusprendė, kad galimi sunkumai, su kuriais Sąjunga galėtų susidurti tarptautiniu lygiu įgyvendindama savo išimtinę kompetenciją, arba tokio įgyvendinimo pasekmės valstybių narių tarptautiniams įsipareigojimams savaime negali būti priežastis leisti Tarybai pakeisti Komisijos pasiūlymą taip, kad būtų iškraipytas jo dalykas ar tikslas, taip pažeidžiant institucinę pusiausvyrą, kurios laikymąsi siekiama užtikrinti SESV 293 straipsniu.
1      2019 m. spalio 7 d. Tarybos sprendimas (ES) 2019/1754 dėl Europos Sąjungos prisijungimo prie Lisabonos susitarimo dėl kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Ženevos akto (OL L 271, 2019, p. 12; toliau – ginčijamas sprendimas).
2      Lisabonos susitarimas dėl kilmės vietos nuorodų apsaugos ir jų tarptautinės registracijos pasirašytas 1958 m. spalio 31 d., patikslintas Stokholme 1967 m. liepos 14 d. ir iš dalies pakeistas 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 t., Nr. 13172, p. 205, toliau – Lisabonos susitarimas).
3      Lisabonos susitarimo dėl kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Ženevos aktas (OL L 271, 2019, p. 15; toliau – Ženevos aktas).
4      Konvencija dėl pramoninės nuosavybės apsaugos buvo pasirašyta 1883 m. kovo 20 d. Paryžiuje, paskutinį kartą peržiūrėta 1967 m. liepos 14 d. Stokholme ir iš dalies pakeista 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 t., Nr. 11851, p. 305).
5      2018 m. liepos 27 d. Komisijos pasiūlymas dėl Tarybos sprendimo dėl Europos Sąjungos prisijungimo prie Lisabonos susitarimo dėl kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų Ženevos akto (Dokumentas COM(2018) 350 final).
6      SESV 207 straipsnis.
7      SESV 218 straipsnio 6 dalies a punktas.
8      ESS 13 straipsnio 2 dalyje įtvirtinti principai.
9      SESV 2 straipsnio 1 dalis.