62017CC0709
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2019 m. balandžio 10 d. (
1
)
Byla C‑709/17 P
Europos Komisija
prieš
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
„Apeliacinis skundas – Dempingas – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/776 – Iš Kambodžos, Pakistano ir Filipinų siunčiamų dviračių importas – Galutinio antidempingo muito, nustatyto Kinijos kilmės dviračių importui, taikymo išplėtimas jų importui – Reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 – 13 straipsnis – Vengimas – Surinkimo operacijos – Tiesioginė ir netiesioginė atitinkamų dalių įsigijimo vieta – Vengimo įrodinėjimą reglamentuojančios taisyklės“
1.
Dabartinei ekonomikos padėčiai būdinga didėjanti tarptautinės prekybos globalizacija, dėl kurios vis auga įmonių galimybė prekių, ypač nepažangiųjų technologijų prekių, gamybą perkelti į skirtingas šalis. Tokiomis globalios ekonomikos sąlygomis tampa vis svarbiau, kad Europos Sąjunga turėtų prekybos apsaugos priemones, kad būtų galima veiksmingai reaguoti į problemas, kylančias dėl tokios verslo aplinkos, užtikrinant veiksmingą Sąjungos pramonės apsaugą nuo dempingo kaina importuojamų produktų.
2.
Šioje byloje Teisingumo Teismas pirmą kartą susidūrė su sudėtingais vengimo veiksmais, susijusiais su viena po kitos einančiomis arba sudėtinėmis skirtingose trečiosiose šalyse vykdomomis surinkimo operacijomis. Šioje byloje kyla pagrindinis klausimas, kaip su tokiais veiksmais susiduriančioms Sąjungos institucijoms įrodyti tokį vengimą.
3.
Toks klausimas iškilo per Europos Komisijos inicijuotą apeliacinį procesą dėl 2017 m. spalio 10 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo Kolachi Raj Industrial / Komisija (T‑435/15 (
2
), toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas panaikino Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/776 (
3
) (toliau – ginčijamas reglamentas), kuriuo Kinijos kilmės dviračiams nustatyto galutinio antidempingo muito taikymas išplečiamas importuojamiems dviračiams, be kita ko, siunčiamiems iš Pakistano, kiek tai susiję su bendrove Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. (toliau – Kolachi).
4.
Taigi ši byla labai svarbi reglamentuojant Sąjungos antidempingą, nes joje Teisingumo Teismas pirmą kartą galės nustatyti su įrodymais susijusius reikalavimus, kurie taikomi Sąjungos institucijoms sudėtingais vengimo atvejais.
I. Teisinis pagrindas
5.
Klostantis bylos faktinėms aplinkybėms, dėl kurių kilo ginčas, Sąjungos antidempingo priemonių nustatymą reglamentuojančios nuostatos buvo įtvirtintos Reglamente (EB) Nr. 1225/2009 (
4
).
6.
Šio reglamento 13 straipsnis susijęs su vengimu ir suformuluotas taip:
„1.   Kai galiojančių priemonių yra vengiama, pagal šį reglamentą nustatyti antidempingo muitai gali būti išplečiami panašaus produkto, kuris gali būti ir nežymiai pakeistas, ir nepakeistas, importui iš trečiųjų valstybių; arba nežymiai pakeisto panašaus produkto importui iš valstybės, kuriai taikoma priemonė; arba šių prekių sudėtinėms dalims <…>. Vengimas apibrėžiamas kaip prekybos tarp trečiųjų valstybių ir [Sąjungos] arba individualių bendrovių valstybėje, kuriai nustatytos priemonės, ir [Sąjungos] būdo pokytis, atsiradęs dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokiomis kitomis pagrįstomis priežastimis ar ekonominiu pagrindimu, kaip tik antidempingo muito nustatymu, ir kai yra įrodymų dėl žalos arba kad ištaisantysis muito poveikis yra mažinamas panašaus produkto kainų ir (arba) kiekių prasme, bei yra dempingo įrodymų, lyginant su anksčiau panašiam produktui nustatytomis, jei būtina pagal 2 straipsnio nuostatas, normaliosiomis vertėmis.
Pirmoje pastraipoje minimi veiksmai, procesas ar veikla, inter alia, apima <…> esant 2 dalyje nurodytoms aplinkybėms, dalių surinkimui surinkimo operacijomis [Sąjungoje] ar trečiojoje valstybėje.
2.   Surinkimo operacijos [Sąjungoje] ar trečiojoje valstybėje laikomos galiojančių priemonių vengimu, jeigu:
a)
tos operacijos prasidėjo arba žymiai suintensyvėjo jau pradėjus arba prieš pat pradedant antidempingo tyrimą, o nagrinėjamos sudedamosios dalys yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės; ir
b)
tokios sudedamosios dalys sudaro 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų dalių vertės, tačiau vengimu nelaikomas atvejis, kai surinkimo ar baigimo operacijų metu įvežtų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų; ir
c)
taisomasis muito poveikis yra mažinamas surinkto panašaus produkto kainų ir (arba) kiekių prasme ir yra dempingo įrodymų, lyginant su anksčiau panašiam ar artimam produktui nustatytomis normaliosiomis vertėmis.
3.   Pagal šį straipsnį tyrimai pradedami Komisijos iniciatyva arba valstybės narės ar kurios nors suinteresuotos šalies prašymu, kai pateikiama pakankamai įrodymų dėl 1 dalyje nurodytų veiksnių. <…>
Tyrimus atlieka Komisija. Jai gali padėti muitinės institucijos; tyrimas baigiamas per devynis mėnesius.
Kai galutinai patvirtinti faktai pateisina priemonių išplėtimą, Komisija <…> priemones išplečia.
<…>
5.   Jokia šio straipsnio nuostata netrukdo įprastu būdu taikyti galiojančių nuostatų dėl muito mokesčių“.
II. Ginčo aplinkybės ir ginčijamas reglamentas
7.
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas reglamentas atitinkamai išdėstyti skundžiamo sprendimo 1–19 punktuose ir 20–27 punktuose, kuriuos nurodau dėl išsamesnės informacijos.
8.
Šios bylos tikslais priminsiu tik tai, kad jau 1993 m. Sąjunga Kinijos kilmės dviračiams nustatė antidempingo muitą, kurį vėliau kelis kartus peržiūrėjo, o 2013 m. galiausiai nustatė 48,5 % dydžio muitą (
5
).
9.
2013 m. pasibaigus pirmajam antidempingo priemonių vengimo tyrimui, Sąjunga Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 501/2013 (
6
) šio antidempingo muito taikymą išplėtė importuojamiems dviračiams, siunčiamiems iš Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso.
10.
2014 m. gavusi naują skundą Komisija pradėjo antrąjį antidempingo priemonių vengimo tyrimą, šį kartą dėl galimo 2013 m. Kinijos dviračių importui nustatytų antidempingo priemonių vengimo importuojant iš Kambodžos, Pakistano ir Filipinų siunčiamus dviračius.
11.
Konkrečiai kalbant apie Pakistaną, pažymėtina, kad vienintelė šioje šalyje dviračių gamintoja Kolachi dalyvavo šiame antrajame tyrime. Iš šio tyrimo matyti, kad Kolachi negamino dviračių dalių Pakistane – jas pirkdavo Šri Lankoje ir Kinijoje, o dviračius surinkdavo Pakistane (
7
). Didžioji dauguma Kolachi tiekėjų buvo Šri Lankos bendrovės, priklausiusios tai grupei, kuriai priklausė Kolachi – šios grupės savininkas buvo kinų kilmės asmuo – ir jau buvo pripažinta, kad šios bendrovės dalyvavo su antidempingo muito, kurį Sąjunga nustatė iš Kinijos importuojamiems dviračiams, vengimu susijusioje veikloje (
8
). Atlikus tyrimą taip pat nustatyta, kad, viena vertus, tiekėjas, t. y. bendrovė Flying Horse Pvt., iš kurios Kolachi nupirko daugiausia (93 %) dviračių dalių, naudojamų per surinkimo operacijas Pakistane, buvo tarpininkė, kuri pirko didelį šių dalių kiekį iš Šri Lankoje įsteigtos dviračių dalių gamintojos, ir, kita vertus, kad gamintojas buvo ta pati bendrovė Great Cycles PVT Ltd, viena iš minėtų bendrovių, susijusių su Kolachi. Iš tyrimo matyti, kad daugumą iš Flying Horse nupirktų ir iš Šri Lankos importuotų dalių pagamino Great Cycles naudodama nemažai kiniškų medžiagų. Komisija taip pat nurodė nemažai anomalijų, dėl kurių Flying Horse ir Kolachi ryšiai kelia abejonių (
9
).
12.
2015 m. gegužės 18 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą, kuriame išplėtė 48,5 % galutinio antidempingo muito importuojamiems Kinijos kilmės dviračiams taikymą dviračių, be kita ko, siunčiamų iš Pakistano ir deklaruojamų arba nedeklaruojamų kaip Pakistano kilmės, importui (
10
).
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
13.
2015 m. liepos 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Kolachi ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo, kiek šis su ja susijęs. Per Bendrojo Teismo posėdį European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų (
11
).
14.
Grįsdama ieškinį dėl panaikinimo Kolachi nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, grindžiamą pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto pažeidimu. Savo vienintelio ieškinio pagrindo pirmoje dalyje Kolachi užginčijo Komisijos vertinimą, pagal kurį A formos kilmės sertifikatų, kuriuos Kolachi pateikė per tyrimą, kad įrodytų, jog Great Cycles pagamintos dalys iš tikrųjų yra Šri Lankos kilmės, įrodomoji galia nepakankama. Ginčijamame reglamente Komisija atmetė šias formas dėl kelių neatitikimų. Savo vienintelio ieškinio pagrindo antroje dalyje Kolachi teigė, kad Komisija klaidingai taikė pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, kaip kilmės taisyklę, dviračių dalių gamybos operacijoms Šri Lankoje, nors tyrimas susijęs su galimu antidempingo priemonių vengimu Pakistane.
15.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas išdėstė argumentus remdamasis dviejų etapų motyvavimu.
16.
Pirmiausia, skundžiamo sprendimo 77–93 punktuose Bendrasis Teismas nustatė pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų įrodinėjimo taisykles, siekiant konstatuoti, kad atliekamos surinkimo operacijos yra vengimo veiksmai.
17.
Taigi Bendrasis Teismas, remdamasis savo 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendime Starway / Taryba (T‑80/97, EU:T:2000:216, toliau – Sprendimas Starway) nustatytais principais, skundžiamo sprendimo 83 punkte nurodė, kad nors įprastai pakanka nurodyti, iš kur yra dalys, naudojamos surenkant galutinį produktą, siekiant taikyti pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, kilus abejonių gali prireikti patikrinti, ar dalys, kurios „yra iš“ trečiosios valstybės, iš tikrųjų yra kitos valstybės kilmės.
18.
Po to skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktuose pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkte vartojamą sąvoka „yra iš“ Bendrasis Teismas aiškino kaip nuorodą į „importą“.
19.
Šiuo pagrindu skundžiamo sprendimo 86 ir 87 punktuose Bendrasis Teismas pirmiausia konstatavo, kad jeigu ne mažiau kaip 47 % dalių, naudotų dviračiams Pakistane surinkti, buvo pagamintos Šri Lankoje ir iš ten importuotos, galėjo būti laikoma, kad šios dalys „yra iš“ Šri Lankos, todėl kilus abejonių ši išvada neturėtų trukdyti Komisijai patikrinti, ar dalys, kurios „yra iš“ Šri Lankos, iš tikrųjų yra kitų valstybių kilmės, šiuo atveju – Kinijos, kuriai taikomos priemonės.
20.
Antra, remdamasis pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies aiškinimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 94–119 punktuose pasiūlė patikrinti, ar Komisija galėjo, nepadarydama teisės klaidos, nuspręsti, kad dviračių dalys, kurios yra iš Šri Lankos, iš tikrųjų yra Kinijos kilmės.
21.
Taigi skundžiamo sprendimo 94–106 punktuose Bendrasis Teismas atmetė Kolachi vienintelio ieškinio pagrindo pirmąją dalį, susijusią su „A formos“ kilmės sertifikatų įrodomąja verte. Ši skundžiamo sprendimo dalis nėra šio apeliacinio skundo dalykas.
22.
Tačiau skundžiamo sprendimo 107–119 punktuose Bendrasis Teismas Kolachi vienintelio ieškinio pagrindo antrąją dalį pripažino pagrįsta ir konstatavo, kad Komisija padarė teisė klaidą „pagal analogiją“ taikydama pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą Šri Lankoje pirktoms dviračių dalims, kad patikrintų jų kilmę per surinkimo operacijas Pakistane. Iš tikrųjų, Bendrojo Teismo nuomone, taip elgdamasi Komisija, pirma, iš tiesų nagrinėjo, ar dviračių dalių Šri Lankoje gamyba siekiama vengti antidempingo priemonių, taikomų Kinijos kilmės dviračiams, nors tai nebuvo nagrinėjama šiame tyrime. Antra, ji „pagal analogiją“ taikė pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatą, kuri nėra kilmės taisyklė, todėl negalėjo būti taikoma siekiant nustatyti prekės kilmę.
23.
Todėl Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą reglamentą, kiek jis susijęs su Kolachi.
IV. Šalių reikalavimai
24.
2017 m. gruodžio 8 d. Komisija pateikė apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo. Šiuo apeliaciniu skundu Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį ir priteisti iš Kolachi bylinėjimosi išlaidas arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis ją išnagrinėtų iš naujo ir atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų abiejose instancijose nagrinėjimą.
25.
Atsiliepime į apeliacinį skundą Kolachi Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, pataisyti skundžiamą sprendimą arba patvirtinti jo rezoliucinę dalį. Ji taip pat prašo nurodyti Komisijai padengti savo pačios bylinėjimosi išlaidas, patirtas vykstant apeliaciniam procesui, taip pat priteisti iš jos Kolachi patirtas bylinėjimosi išlaidas ir nurodyti EBMA padengti savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas vykstant apeliaciniam procesui.
26.
EBMA prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį ir priteisti iš Kolachi bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis ją išnagrinėtų iš naujo, atidėti klausimo dėl bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidų nagrinėjimą ir priteisti iš Kolachi bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu procesu.
V. Apeliacinio skundo vertinimas
A.
Šalių argumentų santrauka
27.
Grįsdama apeliacinį skundą Komisija, palaikoma EBMA, nurodo vienintelį dviejų dalių pagrindą, grindžiamą teisės klaidomis aiškinant pagrindinio reglamento 13 straipsnį. Šis pagrindas pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 83–93 punktais ir 107–119 punktų.
28.
Komisija konkrečiai nurodo Bendrojo Teismo aiškinimą (
12
), pagal kurį iš esmės įtvirtinta prielaida, kad dalis „yra iš“ valstybės, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą, tik jeigu ta dalis importuota iš tos valstybės, kitaip tariant, iš jos atsiųsta, nebent Komisija įrodo, kad ši dalis yra valstybės, kuriai taikoma antidempingo priemonė, kilmės.
29.
Vienintelio ieškinio pagrindo pirmoje dalyje Komisija teigia, kad toks aiškinimas klaidingas, nes reiškia, kad surinkimui naudojamų dalių „įsigijimo vieta“ negali būti įrodyta kitaip nei taikant kilmės taisyklę, o tam nėra jokio pagrindimo pagrindinio reglamento 13 straipsnyje ir tai prieštarauja teisės aktų leidėjo valiai, šiam nustatant kovos su priemonių vengimu sistemą. Iš tikrųjų, pagal šią nuostatą nustatoma atskira ir nuo kilmės taisyklių nepriklausoma teisės sistema. Be to, taikant Bendrojo Teismo aiškinimą sumažėja kovai su vengimu skirtos priemonės veiksmingumas. Iš tikrųjų kiekviena atskira dalis turėtų būti patikrinta pagal kilmės taisykles nustatytus kriterijus, o to neįmanoma padaryti atliekant antidempingo priemonių vengimo tyrimą.
30.
Antroje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes jo pateikiamu pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies aiškinimu apribojamas įrodinėjimo būdas, kurį ji gali naudoti, kad įrodytų, jog surinkimo operacijose naudojamos dalys „yra iš“ valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės, jai draudžiant taikyti kitokį įrodymą nei kilmės taisyklės.
31.
Kolachi ginčija Komisijos argumentus. Dėl pirmos dalies ji pabrėžia, kad nei pagrindiniame reglamente, nei ankstesniuose teisės aktuose neapibrėžti žodžiai „yra iš“. Todėl šie žodžiai nėra savarankiška sąvoka ir turi būti aiškinami atsižvelgiant į analogiškas Sąjungos teisės aktuose pateiktas sąvokas, be kita ko, muitų srityje vartojamą sąvoką „kilmė“, o tai, beje, išplaukia iš pagrindinio reglamento 13 straipsnio 5 dalies.
32.
Be to, Komisija neteisingai suprato skundžiamą sprendimą. Bendrasis Teismas priėmė sprendimą ne dėl įsigijimo vietos įrodymo, o dėl Komisijos galimybės „patikrinti“ dalių kilmę. Todėl Bendrasis Teismas neapribojo Komisijos turimų priemonių ir nenusprendė, kad sąvoka „įsigijimo vieta“ grindžiama kilmės taisyklėmis. Bet kuriuo atveju, kilmės taisyklės, kaip antai įtvirtintos muitų teisės aktuose, yra tinkamas kriterijus dalių „įsigijimo vietai“ nustatyti. Tokį aiškinimą patvirtina Sąjungos įsipareigojimai Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) atžvilgiu. Tačiau pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytos ribos nėra svarbios nustatant dalies kilmę. Be to, visiškai neįrodyta, kad dėl Bendrojo Teismo aiškinimo sumažėtų kovai su vengimu skirtų taisyklių veiksmingumas.
33.
Dėl antros dalies Kolachi tvirtina, kad nesant aiškios nuostatos dėl pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytų kriterijų naudojimo dalių kilmei nustatyti, toks naudojimas neleistinas. Ši nuostata yra bendros antidempingo muitų nustatymo tvarkos išimtis, todėl ji turėtų būti aiškinama siaurai. Be to, pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytų kriterijų ir aptariamų dalių įsigijimo vietos apibrėžties nesieja joks loginis ryšys.
34.
Subsidiariai, tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, Kolachi prašo Teisingumo Teismo pakeisti motyvus, skundžiamame sprendime dalių kilmės nuorodas pakeičiant į jų įsigijimo vietos nuorodą.
B.
Vertinimas
1. Pirminės pastabos
35.
EBMA palaikomos Komisijos apeliacinis skundas susijęs ir su Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 107–119 punktuose pateikta išvada, kad Komisija padarė teisės klaidą „pagal analogiją“ taikydama pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą Šri Lankoje pirktoms dalims, ir su teorine arba aiškinamąja prielaida, kuria grindžiama ši išvada, t. y. minėto sprendimo 83 ir 93 punktuose Bendrojo Teismo atliktas taisyklių, kuriomis reglamentuojamos pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje nurodytos įrodinėjimo sąlygos, kad būtų galima nustatyti, ar surinkimo operacijos yra vengimo veiksmai, vertinimas.
36.
Prieš pradedant nagrinėti argumentus dėl Komisijos nurodyto vienintelio ieškinio pagrindo dėl skundžiamo sprendimo, mano nuomone, tikslinga priminti tam tikrus principus, susijusius su vengimą reglamentuojančiomis Sąjungos teisės nuostatomis, kaip antai nustatytus jurisprudencijoje.
2. Vengimą reglamentuojančios Sąjungos teisės nuostatos atsižvelgiant į jurisprudenciją
37.
Pirmiausia, reikia pažymėti, kad pagrindiniame reglamente įtvirtintos kovą su vengimu reglamentuojančios teisės nuostatos nėra grindžiamos 1994 m. antidempingo kodeksu (
13
) – jos įtvirtintos vėlesniuose Sąjungos teisės aktuose (
14
). Iš tikrųjų, nors vengimo klausimas buvo aptartas per PPO-GATT derybas, nebuvo pasiekta jokio susitarimo šioje srityje (
15
).
38.
Tai reiškia, kad pagrindinio reglamento 13 straipsnyje įtvirtintos vengimą reglamentuojančios teisės nuostatos yra Sąjungos antidempingo teisės aktais reglamentuojama reguliavimo sistema, nors jai būdinga sava specifika.
39.
Kalbant apie šių teisės nuostatų tikslus, pažymėtina, jog Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę paaiškinti, kad pagal pagrindinio reglamento tikslą ir struktūrą, būtent jo 19 konstatuojamąją dalį ir 13 straipsnį, vienintelis reglamento, kuriuo išplečiamas antidempingo muito taikymas, tikslas yra užtikrinti to muito veiksmingumą ir užkirsti kelią jo vengimui, todėl priemonė, kuria išplečiamas galutinio antidempingo muito taikymas, tik papildo pirminį aktą, kuriuo nustatomas toks muitas, kuriuo užtikrinamas galutinių priemonių veiksmingas taikymas (
16
).
40.
Taigi kovą su vengimu reglamentuojančias Sąjungos teisės nuostatas reikia aiškinti atsižvelgiant į šį tikslą, t. y. tikslą užtikrinti Sąjungos patvirtintų antidempingo priemonių veiksmingumą ir užkirsti kelią jų vengimui.
41.
Be to, Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje pateikė keletą gairių dėl keturių įrodinėjimo sąlygų, kurias reikia įvykdyti, kad būtų nustatytas vengimas (
17
).
42.
Iš tikrųjų Teisingumo Teismas nurodė, kad iš pagrindinio reglamento, konkrečiai jo 13 straipsnio 3 dalies, matyti, kad pareiga įrodyti vengimą tenka institucijoms. Todėl jeigu Sąjungos institucijos priima sprendimą išplėsti antidempingo muitų, kuriuos jos nustatė importui iš tam tikros šalies, taikymą kitai šaliai, jos turi nustatyti, kad yra visi šių muitų vengimą sudarantys požymiai, kurie nurodyti pagrindinio reglamento 13 straipsnio 1 dalies trečiame sakinyje (
18
).
43.
Nors nekyla jokių abejonių dėl to, kad pareiga įrodyti vengimą tenka Sąjungos institucijoms, siekiant nustatyti vengimo įrodymo lygį reglamentuojančias taisykles reikia atsižvelgti į du jurisprudencijoje nurodytus aspektus.
44.
Todėl, viena vertus, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pagrindinio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje sąvoka „vengimas“ suformuluota labai bendrai, todėl Sąjungos institucijoms suteikiama plati veiksmų laisvė (
19
). Šios veiksmų laisvės pripažinimas atitinka plačią diskreciją, kurią pagal suformuotą jurisprudenciją institucijos paprastai turi bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekybos apsaugos priemonėmis, atsižvelgiant į ekonominių, politinių ir teisinių situacijų, kurias jos turi išanalizuoti, sudėtingumą (
20
).
45.
Be to, ši veiksmų laisvė reiškia, kad vykdant teisminę kontrolę reikia tik patikrinti, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais (
21
).
46.
Kita vertus, Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad atliekant tyrimą dėl galimų vengimo veiksmų, Sąjungos institucijų galios yra gana ribotos. Priešingai nei kitose Sąjungos teisės srityse, pavyzdžiui, konkurencijos teisės pažeidimų srityje, šios institucijos neturi įgaliojimų priversti konkrečius gamintojus ir (arba) eksportuotojus dalyvauti tyrime arba teikti informaciją. Todėl jos priklausomos nuo savanoriško suinteresuotųjų šalių bendradarbiavimo teikiant joms reikalingą informaciją (
22
).
47.
Be to, tokie tyrimai paprastai daugiausia vyksta už Sąjungos ribų ir jiems taikomi dideli apribojimai laiko atžvilgiu. Iš tikrųjų pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą priemonių vengimo tyrimas turi būti užbaigtas per devynis mėnesius.
48.
Tačiau Teisingumo Teismas dar neturėjo galimybės atskirai išnagrinėti vengimo veiksmų, susijusių su surinkimo operacijomis, įrodinėjimo taisyklių pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį.
49.
Šiuo atveju vienintelis svarbus precedentas jurisprudencijoje yra Sprendimas Starway, kuriuo, kaip matyti iš šios išvados 17 punkto, Bendrasis Teismas rėmėsi skundžiamame sprendime savo pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies aiškinimui pagrįsti.
50.
Sprendime Starway Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį Sąjungos institucijos turi įrodyti, kad dalys, sudarančios 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų dalių vertės, yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, kad surinkimo operacija galėtų būti laikoma galiojančių antidempingo priemonių vengimu. Tačiau minėtos institucijos neprivalo įrodyti, kad tos dalys taip pat yra iš šios valstybės. O atitinkamas veiklos vykdytojas turi pateikti įrodymą, kad minėtos dalys yra iš kitos valstybės, kad jo surinkimo operacijos nebūtų laikomos vengimo veiksmais (
23
).
3. Dėl žodžių „yra iš“ išaiškinimo pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą
51.
EBMA palaikomos Komisijos pateiktus argumentus dėl skundžiamo sprendimo reikia nagrinėti atsižvelgiant į jurisprudencijoje įtvirtintus ir ankstesniame skyriuje išdėstytus principus. Pirmiausia šie argumentai susiję su skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktu pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkte vartojamų žodžių „yra iš“ aiškinimu.
52.
Šiuo klausimu primenu, jog pagal šią nuostatą pirmiausia būtina, kad atitinkamos dalys būtų iš šalies, kuriai taikomos priemonės, kad surinkimo operacijas būtų galima laikyti galiojančių antidempingo priemonių vengimo veiksmais.
a) Bendrojo Teismo motyvai skundžiamame sprendime
53.
Kaip pažymėta šios išvados 18 punkte, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktuose išaiškino pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkte vartojamus žodžius „yra iš“ juos prilygindamas sąvokai „importas“.
54.
Taigi, remiantis Bendrojo Teismo aiškinimu, pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą dalys gali būti laikomos „iš“ valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės, tik jeigu jos buvo importuotos iš tos valstybės. Jeigu atitinkamos dalys būtų importuotos iš kitos valstybės – į valstybę, kurioje vyko surinkimo operacijos –, tuomet, Bendrojo Teismo nuomone, Komisija galėtų į tai atsižvelgti pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą atlikdama vertinimą, kad nustatytų, ar surinkimo operacijos yra antidempingo priemonės vengimas, tik dviem atvejais: jeigu tai tik dalių pervežimas per kitą (tarpinę) valstybę arba jeigu Komisija tikrina, ar tos dalys iš tikrųjų yra valstybės, kuriai taikomos priemonės, kilmės, nors tos dalys buvo importuotos iš kitos (tarpinės) valstybės.
55.
Todėl Bendrojo Teismo motyvuose numatyta, jog Komisija turi atlikti tam tikrą dviejų etapų vertinimą, kad pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą būtų nustatyta atitinkamų dalių įsigijimo vieta. Pirma, būtina, kad Komisija nustatytų, ar atitinkamos dalys importuotos iš valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės. Antra, jeigu taip nėra, ji dar gali patikrinti, ar tos dalys iš tikrųjų yra valstybės, kuriai taikomos priemonės, kilmės, net jei tos dalys importuotos iš kitos valstybės.
56.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį aiškindamas žodžius „yra iš“ rėmėsi dvigubu pagrindu. Pirma, jis rėmėsi tuo, kad keliose pagrindinio reglamento (
24
) nuostatose žodžiai „yra iš“ sistemiškai susiejami su sąvoka „importas“ ir tai patvirtina skirtingų šių nuostatų kalbinių versijų analizė. Antra, jis rėmėsi veiksmingumo tikslu, kurio siekiama kovoti su vengimu skirtomis priemonėmis, kaip apibrėžta pagrindinio reglamento 13 straipsnyje.
b) Žodžių „yra iš“ aiškinimas
57.
Komisija ir EBMA tvirtina, kad Bendrojo Teismo pateiktas žodžių „yra iš“ aiškinimas yra klaidingas ir prieštarauja kovai su vengimu skirtų nuostatų esmei.
58.
Tokiomis aplinkybėmis reikia įvertinti, ar skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktas žodžių „yra iš“ aiškinimas yra teisingas.
59.
Pirmiausia pažymiu, kaip ir Bendrasis Teismas, kad pagrindiniame reglamente nėra nagrinėjamų žodžių apibrėžties.
60.
Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (
25
).
61.
Pirma, kalbėdamas apie pažodinį aiškinimą, pažymiu, kad pirmiausia pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkto tekste nėra jokios aiškios nuorodos į sąvoką „importas“. Be to, kaip matyti iš šios išvados 56 punkto, Bendrasis Teismas visiškai nesirėmė nuostatos, kurioje pateiktos sąvokos, formuluote nagrinėjamų žodžių aiškinimui pagrįsti, o teikė pirmenybę kontekstiniam ir teleologiniam požiūriui.
62.
Tačiau šiomis aplinkybėmis nesu tikras, kad tai, jog nagrinėjamoje nuostatoje, priešingai nei kitų pagrindinio reglamento nuostatų atveju, teisės aktų leidėjas nusprendė nesusieti žodžių „yra iš“ su sąvoka „importas“, patvirtina aiškinimą, pagal kurį susiejamos šios dvi sąvokos.
63.
Atvirkščiai, kai pagal Bendrojo Teismo nurodytas nuostatas pagrindiniame reglamente susiejamos šios sąvokos, žodžiai „yra iš“ atlieka aiškinamąją žodžio „importas“ funkciją, jeigu šios sąvokos skirtos nurodyti iš kur yra importas. Tačiau pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkte pateikti žodžiai „yra iš“ visiškai nesusiję su nuostatoje nepateikta sąvoka „importas“, bet daro nuorodą į atitinkamas dalis. Minėtos sąvokos atlieka žodžio „dalis“ aiškinamąją funkciją ir jomis siekiama nurodyti, kad atitinkamos dalys turi būti konkrečiai iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, kad į jas būtų galima atsižvelgti atliekant surinkimo operacijų vertinimą.
64.
Iš tikrųjų dirbtinai susiejant sąvokas „yra iš“ ir „importas“, nors toks susiejimas aiškiai nenurodytas, apribojama pirmosios sąvokos apimtis. Iš tiesų remiantis pažodiniu aiškinimu, prancūzų kalba žodžiai „yra iš“ reiškia ir „būti iš“, ir „kilti iš“ (
26
). Aiškinimu, kuriuo šios sąvokos reikšmė labai susiaurinama iki pirmosios reikšmės, pagal kurią dalys fiziškai tiesiogiai yra iš, t. y. importuotos iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, ribojama žodžių „yra iš“ apimtis. Iš tikrųjų pagal tokį aiškinimą antra žodžių „yra iš“ reikšmė netaikoma, kai dalis netiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, t. y. kai atitinkamos dalys gali būti laikomos valstybės, kuriai taikomos priemonės, kilmės, nors fiziškai tiesiogiai nėra iš tos valstybės.
65.
Be to, siauram Bendrojo Teismo pateikto žodžių „yra iš“ aiškinimui prieštarauja skirtingų nagrinėjamos nuostatos, t. y. pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkto, kalbinių versijų analizė, kurios Bendrasis Teismas neatliko skundžiamame sprendime (
27
).
66.
Iš tikrųjų, nors keliose šios nuostatos kalbinėse versijose vartojama žodžiams „yra iš“ (
28
) prancūzų kalba lygiaverčiai žodžiai, kitose kalbinėse versijose, pavyzdžiui, vokiškoje ir itališkoje versijose aiškiai nurodoma dalių kilmė iš „valstybės, kuriai taikomos priemonės“ (
29
), o kitose kalbinėse versijose vartojami dar dviprasmiškesni žodžiai, nes jie gali reikšti ir įsigijimo vietą, ir kilmę (
30
).
67.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pažodinė nagrinėjamos nuostatos analizė veikiau paneigia aiškinimą, pagal kurią žodžiai „yra iš“ susiaurinami iki atitinkamų dalių „importo“ iš galutinės eksportuojančios valstybės.
68.
Tačiau laikantis požiūrio, kai atsižvelgiama ir į skirtingas veiksmažodžio „būti iš“ reikšmes, ir į skirtingas nagrinėjamos nuostatos kalbines versijas, veikiau patvirtinama tai, kad šie žodžiai, apimantys ne vien sąvoką „importas“, bet ir tai, kad atitinkamos dalys gali ir tiesiogiai, ir netiesiogiai būti iš valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės, aiškintini plačiau.
69.
Antra, kalbant apie nagrinėjamos nuostatos kontekstą, pažymėtina, kad, kaip matyti iš šios išvados 37 ir 38 punktų, pagrindinio reglamento 13 straipsnyje įtvirtinta vengimą reglamentuojanti Sąjungos teisės nuostata turi būti laikoma specialia antidempingo reguliavimo sistema Sąjungos teisėje, jeigu ji nepagrįsta 1994 m. antidempingo kodeksu.
70.
Tokiomis aplinkybėmis manau, kad jeigu Bendrasis Teismas pageidauja remtis pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies aiškinimu atsižvelgiant į kitas šio reglamento nuostatas, pirmiausia įskaitant tam tikras nuostatas, kuriomis į Sąjungos teisę būtų galima perkelti 1994 m. antidempingo kodekse (
31
) įtvirtintas konkrečias pareigas, jis privalo paaiškinti, kodėl ši nuoroda yra pagrįsta, o Bendrasis Teismas šiuo atveju to nepadarė.
71.
Taigi šiuo argumentu taip pat paneigiami Bendrojo Teismo nurodyti sąvokų „įsigijimo vieta“ ir „importas“ susiejimą pateisinantys motyvai.
72.
Trečia, mano manymu, siauras skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktas žodžių „yra iš“ aiškinimas nebeatitinka kovai su vengimu skirtos teisės nuostatos, kurios, kaip matyti iš šios išvados 39 ir 40 punktų, tikslas yra užtikrinti Sąjungos priimtų antidempingo priemonių veiksmingumą ir užkirsti kelią jų vengimui.
73.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, kaip nurodžiau šios išvados 1 punkte, dabartinės ekonomikos, kuriai būdinga tarptautinės prekybos globalizacija ir išaugusi galimybė perkelti prekių, ypač nepažangiųjų technologijų prekių, gamybą, sąlygomis tapo santykinai paprasta nustatyti vis sudėtingėjančias vengimo formas. Tokiomis aplinkybėmis svarbiausia, kad Sąjunga turėtų prekybos apsaugos priemones, kuriomis būtų galima veiksmingai reaguoti į tokias problemas užtikrinant veiksmingą Sąjungos pramonės apsaugą nuo dempingo kaina importuojamų produktų. Būtent atsižvelgiant į tai reikia aiškinti šias pagrindinio reglamento 13 straipsnyje nurodytas kovai su vengimu skirtas teisės nuostatas.
74.
Atsižvelgdamas į tai, pažymiu, kad remiantis Bendrojo Teismo pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą pateiktu žodžių „yra iš“ aiškinimu, Komisijai suteikiama galimybė remtis vien fiziniu judėjimu (t. y. paprasčiausiu importu) iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, į surinkimo valstybę, kad būtų nuspręsta, jog dalys „yra iš“ pirmosios valstybės.
75.
Tiesa, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 85 punkte, kad tokiu požiūriu supaprastinama „įsigijimo vietos“ įrodinėjimo sąlyga priemonių vengimo surenkant dalis atvejais, kuriuos galima apibrėžti kaip „klasikinius“ atvejus, t. y. kai galiausiai į galutinį produktą surinktos dalys tiesiogiai importuojamos iš valstybės, kuriai taikomos priemonės.
76.
Iš tikrųjų, šiuo atveju pagal tokį aiškinimą vien dėl Komisijos išvados, kad dalys importuotos iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, atsiranda tam tikra prielaida, kurią gali paneigti atitinkami veiklos vykdytojai, kad tos dalys „yra iš“ tos valstybės (
32
).
77.
Tačiau visiškai kitaip yra „sudėtingų“ vengimo veiksmų, apimančių vieną po kitos einančias arba sudėtines surinkimo operacijų skirtingose valstybėse, atveju – tokie veiksmai taip pat turi būti įtraukti į pagrindinio reglamento 13 straipsnyje nurodytos kovai su vengimu skirtos teisės nuostatos taikymo sritį.
78.
Iš tikrųjų, priešingai nei „klasikinių“ surinkimo operacijų atveju, „sudėtingų“ priemonių vengimo veiksmų atveju pagal Bendrojo Teismo pateiktą žodžių „yra iš“ aiškinimą pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą sukuriama tam tikra prielaida, kad atitinkamos dalys „yra iš“ importuojančios šalies. Tai reiškia, kad pagal tokiais atvejais Bendrojo Teismo taikomą dviejų etapų požiūrį net esant tvirtiems vienareikšmiams įrodymams, kuriais galima pagrįsti teisėtus įtarimus dėl priemonių vengimo veiksmų, minėtų dalių kilmės nustatymo pareiga (
33
) tenka Sąjungos institucijoms, o ne atitinkamiems veiklos vykdytojams.
79.
Taikant tokį požiūrį gerokai apsunkinama Sąjungos institucijoms tenkanti vengimo veiksmų, susijusių su sudėtingomis surinkimo operacijomis, įrodinėjimo pareiga. Be to, toks požiūris prieštarauja Sprendime Starway taikomam požiūriui, kuriuo rėmėsi pats Bendrasis Teismas (
34
).
80.
Mano manymu, aiškinimas, pagal kurį gerokai apsunkinama Sąjungos institucijoms tenkanti vengimo įrodinėjimo pareiga, negali būti vertinamas kaip atitinkantis pagrindinį šios išvados 39, 40 ir 72 punktuose nurodytų kovos su priemonių vengimu taisyklių veiksmingumo tikslą. Tokia išvada dar labiau peršasi atsižvelgiant į šios išvados 46 ir 47 punktuose išdėstytus svarstymus dėl priemonių vengimo tyrimų ir Sąjungos institucijų įgaliojimų šioje srityje pobūdžio.
81.
Be to, ketvirta, kaip teisingai nurodė Komisija, pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies, pagal kurią Sąjungos institucijoms nustatoma pareiga nustatyti importuojamų dalių kilmę, aiškinimas prieštarauja teisės aktų leidėjo valiai atsisakyti reikalavimo, kad institucijos pateiktų su surinkimo operacijomis susijusių dalių kilmės, techniniu muitų teisės aktų požiūriu, įrodymus. Iš tikrųjų, nors pirmiausia Sąjungos kovos su vengimo priemonėmis taisyklėse numatyta galimybė išplėsti galutinius antidempingo muitus, jeigu surinktos „dalys yra <…> iš produktą eksportuojančios šalies, kuriai taikomi antidempingo muitai“ (
35
), priėmus Reglamentą (EB) Nr. 3283/94 (
36
) su surinkimo operacijomis susijusioje teisės nuostatoje sąvoka „kilmė“ buvo pakeista į žodžius „yra iš“, todėl galima pagrįstai manyti, kad toks pakeitimas reiškia teisės aktų leidėjo norą šiame kontekste atsisakyti sąvokos „kilmė“, kaip ji suprantama techniniu požiūriu (
37
), ir šiuo klausimu pakeisti vengimo operacijų nustatymo sąlygas (
38
). Todėl įsigaliojus šioms naujoms taisyklėms, patvirtintoms šioje byloje taikytinoje pagrindinio reglamento redakcijoje, Sąjungos institucijos nebeprivalo nustatyti dalių „kilmės“ techniniu muitų teisės aktų požiūriu, o tik turi įrodyti, kad tos dalys yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės – tai reiškia, kad žodžiai „yra iš“ turi būti suprantami lanksčiau ir plačiau nei sąvoka „kilmė“ (
39
).
82.
Apibendrinant pažymėtina, jog iš viso to, kas išdėstyta, mano nuomone, matyti, kad skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktuose Bendrojo Teismo pateiktas siauras žodžių „yra iš“ aiškinimas pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą, šiuos žodžius susiejant su sąvoka „importas“, yra klaidingas.
83.
Tačiau manau, kad iš pažodinio, kontekstinio, teleologinio ir istorinio šios nuostatos aiškinimo matyti, kad žodžiai „yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės“ turi būti aiškinama plačiai – taip, kad žodžiai „yra iš“ apima tai, kad atitinkamos dalys ir tiesiogiai, ir netiesiogiai yra iš šios valstybės.
4. Dėl vengimo veiksmų, susijusių su surinkimo operacijomis, įrodinėjimo taisyklių pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį
84.
Skundžiamame sprendime Komisija galbūt turėtų patikrinti, ar Bendrasis Teismas pagrindė taisyklių, kuriomis reglamentuojami įrodymai, kuriuos Sąjungos institucijos turi pateikti, kad būtų nustatyti su surinkimo operacijomis susiję veiksmai, pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį nustatymą, remdamasi žodžių „yra iš“ aiškinimu ir su tuo susijusiu skirtumu tarp, viena vertus, atitinkamų dalių įsigijimo vietos, iš kurios, pasak Bendrojo Teismo, jos importuotos ir, kita vertus, šių dalių kilmės.
85.
Apeliaciniame skunde Komisija, palaikoma EBMNA, taip pat ginčija šį skundžiamo sprendimo aspektą.
86.
Šiuo klausimu pirmiausia primenu, kad, kaip matyti iš šio išvados 41 ir 42 punktų, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad pareiga įrodyti vengimą tenka Sąjungos institucijoms. Tačiau reikia patikrinti, kaip šį įrodinėjimo pareiga turi būti taikoma in concreto ir kokios apimties įrodymų reikalaujama iš institucijų skirtingomis aplinkybėmis, kurios gali susiklostyti.
87.
Šiomis aplinkybėmis manau, jog būtina skirti dviejų tipų atvejus: pirma, atvejus, kuriuos pavadinau „klasikiniu“ vengimo atveju, kai atitinkamos dalys – galiausiai surenkamos į galutinį produktą – tiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės, ir, antra, „sudėtingus“ vengimo atvejus, apimančius viena po kitos einančias arba sudėtines surinkimo operacijas vienoje arba keliose skirtingose valstybėse, kai atitinkamos dalys netiesiogiai yra iš surinkimo valstybės.
88.
Pirmojo tipo atvejais, siekiant įrodyti, kad atitinkamos dalys yra tiesiogiai iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, mano nuomone, pakanka, kaip Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamame sprendime ir kaip matyti iš šios išvados 74–76 punktų, Komisijai nustatyti, kad atitinkamos dalys importuotos iš valstybės, kuriai taikomos antidempingo priemonės. Tokiu atveju, nustačius, kad šios dalys yra tiesiogiai iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, atitinkami veiklos vykdytojai tebeturės galimybę paneigti prielaidą, kad importuojamos dalys yra tiesiogiai iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, įrodydami, kad iš tikrųjų aptariamos dalys yra kitos valstybės kilmės (
40
).
89.
Toks taisyklių, kuriomis tokiais atvejais reglamentuojamas įrodinėjimas, nustatymas, mano manymu, visiškai atitinka kovos su priemonių vengimu taisyklių veiksmingumo tikslą.
90.
Antrojo tipo atvejais, t. y. kai institucijos susiduria su tuo, kad atitinkamos dalys netiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, išskyrus atvejus, kai dalys tik pervežamos į tarpinę valstybę, sudėtingi vengimo veiksmai, susiję su sudėtinėmis surinkimo operacijomis, negali būti taip skubiai įrodyti.
91.
Vis dėlto, jeigu atliekant tyrimą paaiškėja, kad, nors į galutinį produktą surinktos dalys buvo importuotos iš kitos valstybės nei ta, kuriai taikomos priemonės, o iš tikrųjų didelė jų dalis buvo pagaminta valstybėje, kuriai taikomos priemonės, arba kurios pagamintos naudojant didelę tos valstybės kilmės sudėtinių dalių arba medžiagų dalį, mano nuomone, Komisijos reikalaujama įrodymų apimtis vengimo veiksmams nustatyti gali būti sumažinta.
92.
Iš tikrųjų, tokiomis aplinkybėmis, mano nuomone, būtų pagrįsta leisti Komisijai remtis „nuosekliais įrodymais“ (
41
), kad pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą nustatytų, ar šios dalys netiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, kad galėtų į tai atsižvelgti pagal minėto reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą atlikdama vertinimą. Įvairiuose gamybos grandinės etapuose dalyvaujančių bendrovių sąsajos, kai kurių iš šių bendrovių dalyvavimas atliekant ankstesnius vengimo veiksmus, duomenys apie mažą pridėtinę vertę atliekant tarpines surinkimo operacijas yra veiksniai, į kuriuos Komisija gali atsižvelgti atlikdama savo vertinimą, susijusį su nustatymu, ar atitinkamos dalys netiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, pavyzdžiai.
93.
Tokiu atveju, kai Komisija remdamasi „nuosekliais įrodymais“ nustato, kad pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą atitinkamos dalys netiesiogiai yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės, atitinkamas veiklos vykdytojas tebeturi galimybę įrodyti, kad, nors didelę tų iš tarpinės valstybės importuotų dalių dalį sudaro valstybės, kuriai taikomos priemonės, dalys arba nors tos dalys pagamintos naudojant didelę tos valstybės kilmės sudėtinių dalių arba medžiagų dalį ir neatsižvelgiant į svarbius veiksnius, kuriais aiškiai grindžiamas įtarimas dėl vengimo, iš tikrųjų šios dalys yra minėtos tarpinės valstybės kilmės arba prireikus kitos valstybės kilmės. Todėl minėtas veiklos vykdytojas galės, pavyzdžiui, pateikti patikimus aptariamų dalių kilmės iš tarpinės valstybės sertifikatus. Jis taip pat galės įrodyti, kad tarpinėje valstybėje šios dalys buvo iš tikrųjų iš esmės apdorotos, todėl pasikeitė jų pobūdis, be to, toks tarpinis apdorojimas grindžiamas objektyviais ekonominiais motyvais, kurie pateisina tokią keliose valstybėse naudojamą gamybos grandinę.
94.
Remiantis tokiu taisyklių, kuriomis reglamentuojamas įrodinėjimas sudėtinių surinkimo operacijų atveju, apibūdinimu, mano nuomone, galima laikytis principo, pagal kurį Sąjungos institucijos turi įrodyti vengimo veiksmus ir kuris taip pat atitinka kovos su priemonių vengimu taisyklių veiksmingumo tikslą. Taip apibūdinant šias taisykles taip pat atsižvelgiama į specifinį Sąjungos institucijų turimų įgaliojimų vykdant priemonių vengimo tyrimus pobūdį ir į laiko apribojimus, kurie joms taikomi vykdant tokios rūšies tyrimus, kaip pažymėta šios išvados 46 ir 47 punktuose.
95.
Tačiau Bendrojo Teismo rekomenduojamas šios išvados 54 ir 55 punktuose aprašytas dviejų etapų požiūris grindžiamas klaidingu pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies aiškinimu.
5. Išvada
96.
Mano nuomone, su klaidingu skundžiamame sprendime pateiktu žodžių „yra iš“ aiškinimu susijęs priemonių vengimo įrodinėjimo taisyklių nustatymas yra visų argumentų, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija padarė teisės klaidą, todėl ginčijamas reglamentas turi būti panaikintas, pagrindas. Iš tikrųjų, Bendrojo Teismo nuomone, kadangi atitinkamos dalys buvo tariamai importuotos „iš“ Šri Lankos, Komisija privalėjo patikrinti, ar jos yra Kinijos kilmės, jeigu norėjo į tai atsižvelgti atlikdama surinkimo operacijų vertinimą pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą. Taigi Komisija padarė tariamą teisės klaidą, nes tikrindama, ar tos dalys yra Kinijos kilmės, „pagal analogiją“ naudojo pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytus kriterijus.
97.
Darytina išvada, kad dėl Bendrojo Teismo padarytos klaidos aiškinant žodžius „yra iš“ Bendrasis teismas pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį klaidingai nustatė taisykles, kuriomis reglamentuojamas sudėtingų vengimo veiksmų atliekant surinkimo operacijas nustatymo įrodymas, o šiuo nustatymu grindžiama Bendrojo Teismo išvada dėl Komisijos padarytos teisės klaidos.
98.
Šiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad skundžiamame sprendime yra padarytos kelios teisės klaidos aiškinant pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį, kurios kelia abejonių dėl skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo padarytos išvados pagrindo. Todėl, mano nuomone, Komisijos, remiamos EBMA, pateiktas apeliacinis skundas turi būti patenkintas, o skundžiamas sprendimas – panaikintas (
42
).
VI. Dėl ieškinio pirmojoje instancijoje
99.
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti. Manau, kad taip yra ir nagrinėjamu atveju.
100.
Ieškinį pirmojoje instancijoje Kolachi grindė vieninteliu pagrindu, susijusiu su pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto pažeidimu. Iš esmės Kolachi kaltino Komisiją, pirma, dėl to, kad ši taikė minėtą teisės nuostatą gamybos operacijoms Šri Lankoje, nors tyrimas buvo susijęs su tariamu vengimu atliekant surinkimo operacijas Pakistane, antra, dėl to, kad Komisija padarė teisės klaidą, nes minėtą teisės nuostatą laikė kilmės taisykle ir, trečia, dėl to, kad nesiėmė jokių priemonių Sąjungos muitų teisės aktuose nurodytoms kilmės taisyklėms taikyti.
101.
Todėl, pirmiausia, reikėtų pažymėti, kad remiantis pačios Kolachi tyrimo metu pateikta informacija, 93 % dalių, naudojamų surenkant dviračius Pakistane, buvo pristatytos per tarpininkę Flying Horse. 46 % visų šių surinktų dalių importuotos iš Kinijos, o 47 % visų šių surinktų dalių – iš Šri Lankos. Atlikus tyrimą nustatyta, kad dauguma iš Šri Lankos importuotų dalių nupirktos iš Flying Horse, t. y. rėmus, šakes, lydinio ratlankius ir plastikinius ratus iš tikrųjų pagamino Great Cycles naudodama pakankamai daug kiniškų medžiagų. Be to, iš tyrimo matyti, kad Great Cycle yra su Kolachi susijusi bendrovė, kuri anksčiau buvo įtraukta į vengimo operacijas. Todėl, kaip matyti iš ginčijamo reglamento 99 konstatuojamosios dalies, Komisija taip pat konstatavo, kad Flying Horse ir Kolachi sieja abejonių keliantis ryšys. Visos šios aplinkybės buvo nustatytos, o Kolachi jų neužginčijo. Per Teisingumo Teismo posėdį, atsakydama į konkrečius jai pateiktus klausimus, Kolachi net aiškiai patvirtino, kad Šri Lankoje pagamintos dalys „tapo“ Kinijos kilmės dalimis.
102.
Atsižvelgiant į faktus, nustatytus atliekant tyrimą, reikia įvertinti ginčijamo reglamento 98–101 konstatuojamąsias dalis, kuriose Komisija nusprendė, kad Kolachi dalyvavo surinkimo operacijose, kurios pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalį yra vengimo veiksmai.
103.
Iš ginčijamo reglamento 98 ir 99 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Komisija, remdamasi, pirma, tvirtinimu, kad Kolachi nepavyko įrodyti, kad šios dalys yra Šri Lankos kilmės (
43
), ir, antra, keliais veiksniais, keliančiais abejonių dėl Flying Horse, veikiančios kaip su Kolachi susijusi bendrovė tarpininkė, t. y. Great Cycle, ir pačios Kolachi ryšių, padarė išvadą, kad dalys, kurias Kolachi nupirko iš Flying Horse, ir kurios importuotos iš Šri Lankos, iš tikrųjų (netiesiogiai) yra iš Kinijos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktą. Remdamasi šiais veiksniais, ginčijamo reglamento 99 konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje Komisija padarė išvadą, kad pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kriterijai yra įvykdyti šiuo atveju.
104.
Tik atsakydama į Kolachi pateiktą argumentą, apibendrintą ginčijamo reglamento 100 konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje, kuriuo Komisija kaltinama tuo, kad pasinaudojo pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktu kaip kilmės taisykle, ginčijamo reglamento 101 konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje Komisija, nurodžiusi, kad „pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktas iš tiesų nėra kilmės taisyklė“, pagrįstai „nusprendė, kad pačios sudedamosios dalys yra iš Kinijos, kadangi joms pagaminti panaudota daugiau kaip 60 % žaliavų iš Kinijos ir pridėtinė vertė buvo mažesnė nei 25 % gamybos sąnaudų“.
105.
Atsižvelgdamas į visus su tyrimu susijusius veiksnius ir ginčijamo reglamento išaiškinimą, manau, pirma, kad Komisija, taikydama mano šios išvados 91–93 punktuose pasiūlytų „sudėtingų“ surinkimo operacijų įrodinėjimo taisykles, šiuo atveju galėtų padaryti išvadą, kad dalys, nupirktos iš Flying Horse, importuotos iš Šri Lankos, bet pagamintos Great Cycle, tiesiogiai yra iš Kinijos. Iš tikrųjų, pirma, buvo nustatyta, kad minėtos dalys pagamintos Šri Lankoje naudojant pakankamai daug kiniškų sudedamųjų dalių ir medžiagų. Antra, Komisija turėjo „nuoseklių įrodymų“, kuriais aiškiai grindė įtarimą dėl Kolachi dalyvavimo sudėtingose vengimo operacijose. Šiuo atveju pagal minėtas įrodinėjimo taisykles Kolachi turi įrodyti, kad atitinkamos dalys yra Šri Lankos kilmės, bet akivaizdu, kad tai bendrovei to padaryti nepavyko.
106.
Iš to matyti, kad, antra, šiomis aplinkybėmis Komisija visiškai neprivalėjo tikrinti tų dalių kilmės taikydama kažkokią kilmės taisyklę pagal muitų teisę arba „pagal analogiją“ taikydama pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kriterijus kaip kilmės taisyklę, kad nustatytų, jog minėtos dalys netiesiogiai yra iš Kinijos.
107.
Trečia, mano nuomone, iš atitinkamų ginčijamo reglamento konstatuojamųjų dalių aiškinimo matyti, kad bet kuriuo atveju Komisija „pagal analogiją“ nenaudojo pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kriterijų kaip kilmės taisyklės, kad nustatytų, kad atitinkamos dalys netiesiogiai yra iš Kinijos. Tvirtinimas, kad šios dalys netiesiogiai yra iš Kinijos, iš tikrųjų susijęs su aiškiomis išvadomis, kurias Komisija padarė iš ginčijamo reglamento 98 konstatuojamosios dalies antrojo sakinio ir 99 konstatuojamosios dalies priešpaskutinio sakinio remdamasi savo turima informacija. Tai, kad Komisija, atsakydama į konkretų Kolachi pateiktą argumentą, taip pat konstatavo, kad pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kriterijai įvykdyti, kiek tai susiję su aptariamomis Šri Lankoje pagamintomis dalimis, yra tik papildomas veiksnys, kuriuo remiantis galima dar labiau pagrįsti išvadą, kurią Komisija jau padarė, ir kad prireikus Kolachi turi ją paneigti pateikdama patikimus įrodymus, kad minėtos dalys yra Šri Lankos kilmės.
108.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, mano nuomone, trys vienintelio Kolachi pareikšto ieškinio pagrindo kaltinimai turi būti atmesti, todėl visas Kolachi ieškinys dėl panaikinimo turi būti atmestas.
VII. Dėl bylinėjimosi išlaidų
109.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
110.
Jeigu Teisingumo Teismas pritartų mano vertinimams, susijusiems su Komisijos apeliaciniu skundu, Kolachi būtų pralaimėjusi šalis. Šiomis aplinkybėmis Komisija ir EBMA reikalavo iš jos priteisti bylinėjimosi išlaidas, todėl Teisingumo Teismui siūlau priteisti iš Kolachi bylinėjimosi išlaidas, kurias Komisija ir EBMA patyrė pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese.
VIII. Išvada
111.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1.
Panaikinti 2017 m. spalio 10 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Kolachi Raj Industrial / Komisija (T‑435/15, EU:T:2017:712).
2.
Atmesti Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį byloje T‑435/15.
3.
Priteisti iš Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd bylinėjimosi išlaidas, kurias Komisija ir European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) patyrė pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	EU:T:2017:712.
(
3
)	2015 m. gegužės 18 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo Tarybos reglamentu (ES) Nr. 502/2013 Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračiams nustatyto galutinio antidempingo muito taikymas išplečiamas importuojamiems dviračiams, siunčiamiems iš Kambodžos, Pakistano ir Filipinų ir deklaruojamiems arba nedeklaruojamiems kaip Kambodžos, Pakistano ir Filipinų kilmės (OL L 122, 2015, p. 4).
(
4
)	2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentas (EB) dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, 2009, p. 51, klaidų ištaisymas OL L 7, 2010, p. 22), iš dalies pakeistas 2014 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 37/2014 (OL L 18, 2014, p. 1) (toliau – pagrindinis reglamentas).
(
5
)	Taip pat žr. 2013 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentą (ES) Nr. 502/2013, kuriuo, pagal Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 11 straipsnio 3 dalį atlikus tarpinę peržiūrą, iš dalies keičiamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 990/2011, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračiams nustatomas galutinis antidempingo muitas (OL L 153, 2013, p. 17). Žr. skundžiamo sprendimo 1–5 punktus, kuriuose pateiktos nuorodos į ankstesnius reglamentus.
(
6
)	2013 m. gegužės 29 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 990/2011 Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračiams nustatyto galutinio antidempingo muito taikymas išplečiamas importuojamiems dviračiams, siunčiamiems iš Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso ir deklaruojamiems arba nedeklaruojamiems kaip Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso kilmės (OL L 153, 2013, p. 1).
(
7
)	Žr. skundžiamo sprendimo 8 punktą.
(
8
)	Žr. skundžiamo sprendimo 9 ir 11 punktus.
(
9
)	Skundžiamo sprendimo 12 ir 13 punktai.
(
10
)	Žr. ginčijamo reglamento 1 straipsnio 1 dalį.
(
11
)	2016 m. kovo 9 d. Bendrojo Teismo septintosios kolegijos pirmininko nutartis.
(
12
)	Komisija konkrečiai nurodo skundžiamo sprendimo 83, 87, 92 ir 108 punktus.
(
13
)	Susitarimas dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (OL L 336, 1994, p. 103, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189), pateiktas Pasaulio prekybos organizacijos steigimo sutarties, patvirtintos 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu, 1A priede (OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80).
(
14
)	Žr. pagrindinio reglamento 19 konstatuojamąją dalį. Šiuo klausimu žr. generalinio advokato Paolo Mengozzi išvadą sujungtose bylose Maxcom ir kt. / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 5 punktas), taip pat generalinio advokato Yves Bot išvadą byloje Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, 10 ir 11 punktai).
(
15
)	Šiuo klausimu žr. pagrindinio reglamento 19 konstatuojamąją dalį.
(
16
)	Žr. 2013 m. birželio 6 d. Sprendimą Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, 28 punktas) ir 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimą APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, 50 ir 53 punktai). Šiuo klausimu taip pat žr. pagrindinio reglamento 19 konstatuojamąją dalį ir Sprendimo Starway 85 punktą.
(
17
)	Iš pagrindinio reglamento 13 straipsnio 1 dalies trečiajame sakinyje pateiktos apibrėžties matyti, kad siekiant nustatyti vengimą, turi būti įvykdytos keturios sąlygos: pirma, vengimas turi būti apibrėžiamas kaip prekybos tarp trečiųjų valstybių ir Sąjungos būdo pokytis; antra, šis pokytis turi būti atsiradęs dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokiomis kitomis pagrįstomis priežastimis ar ekonominiu pagrindimu, kaip tik antidempingo muito nustatymas; trečia, turi būti įrodymų dėl žalos ir, ketvirta, turi būti dempingo įrodymų.
(
18
)	Žr. generalinio advokato Paolo Mengozzi išvadą sujungtose bylose Maxcom ir kt. / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), taip pat šiuo klausimu 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Maxcom / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 56–58 punktai).
(
19
)	Žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Simon, Evers & Co (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 48 punktas).
(
20
)	Žr. generalinio advokato Paolo Mengozzi išvadą sujungtose bylose Maxcom ir kt. / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 44 punktas), taip pat 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 29 punktas) ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Maxcom / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Ten pat.
(
22
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato Paolo Mengozzi išvadą sujungtose bylose Maxcom ir kt. / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	Žr. Sprendimo Starway 84, 85 ir 88 punktus ir skundžiamo sprendimo 79–81 punktus.
(
24
)	Skundžiamo sprendimo 84 punkte Bendrasis Teismas konkrečiai nurodo pagrindinio reglamento 8 konstatuojamąją dalį, taip pat 2 straipsnio 7 dalies a punktą, 3 straipsnio 4 dalį, 9 straipsnio 5 ir 6 dalis, 13 straipsnio 1 dalį.
(
25
)	Žr. 2017 m. spalio 12 d. Sprendimą Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
26
)	Žr. Le petit Larousse illustré, 2011 m. leidinys, Larousse, Paryžius, pateiktą žodžių „būti iš“ apibrėžtį. Tačiau šiomis aplinkybėmis sąvoka „kilmė“ negali būti suprantama taip, kaip ji suprantama technine prasme pagal muitų teisės aktus. Šiuo klausimu žr. šios išvados 81 punkte pateiktus argumentus, susijusius su istoriniu nagrinėjamos nuostatos aiškinimu.
(
27
)	Šiuo klausimu pažymiu, kad Bendrasis Teismas neatliko skirtingų kalbinių nagrinėjamos nuostatos versijų vertinimo, bet atliko skundžiamo sprendimo 84 punkte ir šios išvados 24 išnašoje nurodytų pagrindinio reglamento straipsnių, kuriuose sąvoka „yra iš“ siejama su sąvoka „importas“, kalbinių versijų vertinimą.
(
28
)	T. y. ispaniškoji („procedan del“), graikiškoji („προέρχονται από“), angliškoji („are from“), kroatiškoji („iz“), latviškoji („nāk no“), lietuviškoji („yra iš“), portugališkoji („provenientes do“) ir rumuniškoji („provin din“) versijos.
(
29
)	Vokiškoje versijoje vartojamas žodis „ursprung“, o itališkoje – žodis „originari“.
(
30
)	Žr., be kita ko, čekiškąją („pochazeji“), lenkiškąją („pochodzą“), ir slovakiškąją („pochádzajú“) kalbines versijas. Atrodo, kad tą patį galima pasakyti apie estiškoje kalbinėje versijoje vartojamus žodžius „pärinevad riigist“.
(
31
)	Šiomis aplinkybėmis nebūtina spręsti klausimo, ar pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalimi ir 9 straipsnio 5 ir 6 dalimis siekiama perkelti šiuos įpareigojimus. Kiek tai susiję su pagrindinio reglamento 9 straipsnio 5 dalimi, žr. generalinio advokato Paolo Mengozzi išvadą byloje Taryba / Growth Energy ir Renewable Fuels Association / Komisija (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, 184 ir kt. punktai).
(
32
)	Iš tikrųjų, iš jurisprudencijos matyti, kad kai Sąjungos institucijos trečiosios valstybės mastu nustato vengimą, atitinkami eksportuojantys gamintojai turi įrodyti, kad dėl jų konkrečios padėties jiems pagrįstai galima taikyti išimtį pagal pagrindinio reglamento 13 straipsnio 4 dalį (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Maxcom / Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 59 punktą). Todėl šiems gamintojams turi būti suteikta galimybė įrodyti, kad dalys, kurios „yra iš“ valstybės, kuriai taikomos priemonės, iš tikrųjų yra kitos trečiosios valstybės kilmės, taip kad jų surinkimas nelaikytinas vengimu. Be to, tokio požiūrio Bendrasis Teismas laikėsi Sprendime Starway (85, 86 ir 88 punktai) ir jį išsamiau išdėstė skundžiamame sprendime (žr. konkrečiai skundžiamo sprendimo 80 ir 81 punktus).
(
33
)	Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime vartoja žodį „tikrinti“, o ne žodžius „nustatyti“ arba „įrodyti“ kilmę (žr., be kita ko, 87, 92, 107, 114 punktus). Tačiau iš viso skundžiamo sprendimo aiškinimo (pirmiausia 107–114 punktų) matyti, kad galiausiai pagal Bendrojo Teismo rekomenduojamą ir šios išvados 54 ir 55 punktuose išdėstytą dviejų etapų požiūrį Sąjungos institucijos turi įrodyti atitinkamų dalių kilmę, kaip ji suprantama pagal muitinės formalumus, „sudėtingų“ surinkimo operacijų atveju.
(
34
)	Žr. šios išvados 50 punktą ir 32 išnašą.
(
35
)	Žr. 1987 m. birželio 22 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1761/87, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EEB) Nr. 2176/84 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina ar subsidijuojamo importo iš šalių, kurios nėra Europos ekonominės bendrijos narės (OL L 167, 1987, p. 9), 1 straipsnį, pagal kurį Sąjungos teisėje įtvirtinamos kovos su vengimu taisyklės. Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato Yves Bot išvadą byloje Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, 9 punktas ir kt.).
(
36
)	1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 349, 1994, p. 1).
(
37
)	Tokia teisės aktų leidėjo valia grindžiama Komisijos darbo dokumentu (COM(94) 414 final, 1994 m. spalio 5 d., p. 164 ir 165), pagal kurį „kilmės taisyklės vis mažiau tinkamos spręsti akivaizdžius vengimo atvejus“.
(
38
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Starway 83 punktą.
(
39
)	Mano nuomone, šia išvada neturėtų būti abejojama dėl to, kad, kaip matyti iš šios išvados 67 punkto, kai kuriose pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punkto kalbinėse versijose išliko nuorodos į „kilmę“. Iš tikrųjų, pirma, akivaizdu, kad tokių versijų yra nedaug, palyginti su kitomis kalbinėmis šio pagrindinio reglamento versijomis, ir, antra, nagrinėjamos nuostatos, pagal kurią Komisija įpareigojama įrodyti dalių kilmę, kaip ji suprantama pagal muitinės formalumus, kad galėtų nustatyti iš kur yra tos dalys, aiškinimas prieštarauja kovą su vengimu reglamentuojančių teisės nuostatų tikslui užtikrinti šios išvados 39, 40 ir 72 punktuose nurodytą antidempingo priemonių veiksmingumą. Be to, priešingai, nei tvirtino Kolachi, toks įpareigojimas jokiu būdu neturėtų būti grindžiamas pagrindinio reglamento 13 straipsnio 5 dalimi.
(
40
)	Žr. šios išvados 32 išnašą.
(
41
)	Šis įrodymų, kurių reikalauja Sąjungos institucijos vengimui nustatyti, apimties nustatymo kriterijus yra tas pats, kuris pripažintas jurisprudencijoje, kai Sąjungos institucijos priima sprendimą, visų suinteresuotųjų šalių arba bent didelės jų dalies nebendradarbiavimo atveju, remdamosi turimais duomenimis. Šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 35–37 punktai), 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Maxcom / Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 63–66 punktai), 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Maxcom / City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P ir C‑260/15 P, EU:C:2017:62, 65–68 punktai).
(
42
)	Kadangi dėl Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos aiškinant žodžius „yra iš“ ir su tuo susijusio klaidingo taisyklių, kuriomis reglamentuojamas vengimo veiklos vykdant surinkimo operacijas įrodinėjimas, nustatymo griaunami visi Bendrojo Teismo argumentai, Kolachi pateiktas ir šios išvados 34 punkte nurodytas prašymas pakeisti motyvus jokiu atveju negali būti patenkintas.
(
43
)	Žr. ginčijamo reglamento 98 konstatuojamąją dalį. Dėl šios analizės, kurią patvirtino Bendrasis Teismas, nepateiktas apeliacinis skundas (žr. šios išvados 21 punktą).