62024CJ0168
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2025. december 18. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Védjegyek – A 2008/95/EK irányelv – A 12. cikk (2) bekezdésének b) pontja – (EU) 2015/2436 irányelv – A 20. cikk b) pontja – A védjegyoltalom megszűnésének okai – A fogyasztók megtévesztésének veszélye a védjegy használata következtében – Egy divattervező családi nevének megfelelő védjegy – A védjegy átruházása – A védjegy olyan használata, amely alapján a közönség ténylegesen azt hiheti, hogy a tervező továbbra is részt vesz az e védjegyet viselő termékek tervezésében – Téves feltevés”
A C‑168/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) a Bírósághoz 2024. február 28‑án érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő
a PMJC SAS
és
a [W] [X],
az [M] [X],
az [X] Créative SAS
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (előadó), N. Piçarra, és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: N. Emiliou,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a PMJC SAS képviseletében M. Le Guerer avocat,
–
[W] [X], [M] [X] és az [X] Créative SAS képviseletében E. Fortunet avocat,
–
a francia kormány képviseletében R. Bénard és E. Timmermans, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében C. Auvret és P. Němečková, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. március 27‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 299., 25. o.) 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának, valamint a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 71., 325. o.; HL 2016. L 110., 5. o.) 20. cikke b) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a PMJC SAS és a [W] [X], az [M] [X] és az [X] Créative SAS között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely jogvita tárgya az előbbi társaság két, egy divattervező családi nevéből álló védjegyhez kapcsolódó jogainak részleges megszűnése.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/95 irányelv
3
A 2008/95 irányelv „Megszűnési okok” című 12. cikkének (2) bekezdése a következőket írta elő:
„[…] [A] védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a lajstromozás napját követően:
[…]
b)
a védjegy – a jogosult vagy az ő engedélyével más által folytatott védjegyhasználat következtében – az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban megtévesztővé vált, különösen az áruk vagy a szolgáltatások jellegét, minőségét vagy földrajzi származását illetően.”
A 2015/2436 irányelv
4
Ezen irányelv „A védjegy köznyelvi kifejezéssé válása vagy megtévesztő megjelölés mint megszűnési ok” című 20. cikkének szövege a következő:
„A védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a lajstromozás napját követően:
[…]
b)
a védjegynek az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos, a jogosult által vagy a jogosult engedélyével történő használata következtében a védjegy megtévesztővé vált, különösen az áruk vagy a szolgáltatások jellegét, minőségét vagy földrajzi eredetét illetően.”
5
Az irányelv „Átültetés a nemzeti jogba” címet viselő 54. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a 3–6. cikknek, a 8–14. cikknek, a 16., 17. és 18. cikknek, a 22–39. cikknek, a 41., 43., 44. cikknek és a 46–50. cikknek 2019. január 14‑ig megfeleljenek. […]
[…]”
6
A 2015/2436 irányelv „Hatályon kívül helyezés” című 55. cikke előírja:
A [2008/95] irányelv 2019. január 15‑től hatályát veszti […]
A hatályon kívül helyezett irányelvre történő hivatkozásokat erre az irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni […]”
7
A 2015/2436 irányelv „Hatálybalépés” címet viselő 56. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Az 1., 7., 15., 19., 20. és 21. cikk 2019. január 15‑től alkalmazandó.”
A francia jog
8
A code de la propriété intellectuelle (szellemi tulajdonról szóló törvénykönyv) alapeljárásban alkalmazandó változatának L.714‑6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Megszűnik a védjegyoltalom, ha a védjegy a jogosult cselekménye következtében:
[…]
b)
megtévesztővé vált, különösen az áru vagy a szolgáltatás jellegét, minőségét vagy földrajzi eredetét illetően.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a [W] [X] társaság, amelyet [W] [X] alapított 1978‑ban ruházati cikkek és divatkiegészítők forgalmazása céljából, csődeljárás alá került, amelynek eredményeként a PMJC társaság az előbbi társaság összes eszközének átvételére vonatkozó ajánlatot nyújtott be, amelyet a 2011. szeptember 13‑i ítélettel elfogadtak, amelyet követően létrejött a tárgyi eszközök és immateriális javak átruházásáról szóló, 2012. február 3‑i okirat, amely többek között a [W] [X] által bejelentett és 1999‑ben a [W] [X] társaságra átruházott „[W] [X]” francia szóvédjegyre és a 2002‑ben a [W] [X] társaság által bejelentett „[W] [X]” francia szóvédjegyre vonatkozott.
10
Egy szolgáltatásnyújtásról szóló, 2011. július 21‑én kötött szerződés révén [W] [X] a szerződésben kikötött időpontig, azaz 2015. december 31‑ig folytatta együttműködését a PMJC társasággal.
11
2018. június 21‑én a PMJC keresetet indított a [W] [X] ellen a jelen ítélet 9. pontjában említett védjegyek bitorlása, valamint tisztességtelen és élősködő verseny miatt, arra hivatkozva, hogy a [W] [X] tisztességtelen versenymagatartást tanúsított, és megsértette a védjegyhez fűződő jogait azáltal, hogy az [X] Créative társaságon keresztül szakmai és művészeti tevékenységeket folytat.
12
A [W] [X] viszontkeresetében a PMJC társaság e védjegyekhez fűződő jogai megtévesztő jelleg miatti megszűnésének megállapítását kérte e védjegyek 2017 vége és 2019 eleje között megvalósított, megtévesztő használata miatt. A PMJC pontosabban oly módon használta az említett védjegyeket, hogy a vásárlóközönség azt hihette, hogy a [W] [X] az e védjegyekkel megjelölt alkotások tervezője.
13
2022. október 12‑i ítéletével a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország) megállapította a PMJC‑nek a jelen ítélet 9. pontjában említett, 2012. február 3‑i átruházási okirat tárgyát képező védjegyekre vonatkozó jogainak részleges megszűnését.
14
E bíróság úgy találta többek között, hogy az uniós joggal nem ellentétes a tervező családi nevének megfelelő védjegy oltalma megszűnésének megállapítása, ha e védjegy engedményesének cselekményei révén a vásárlóközönség ténylegesen azt hiheti, hogy a tervező továbbra is részt vesz a termékek tervezésében, vagy az ilyen megtévesztés kellően súlyos veszélyét idézi elő.
15
E helyzet áll fenn az alapügyben, mivel a PMJC‑t kétszer elmarasztalták a [W] [X] újabb, de a PMJC‑re át nem ruházott műveire vonatkozó szerzői jogainak bitorlása miatt. Mivel ezen elmarasztalások jogerőre emelkedtek, a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság) ebből azt a következtetést vonta le, hogy az érintett védjegyek megtévesztővé váltak, mivel azokat a termékeken elhelyezett olyan díszítő elemekként használták, amelyek a [W] [X] szerzői jogai bitorlásának minősülő cselekményt valósítanak meg, és azokat az utóbbi által készített eredeti alkotásokként mutatták be.
16
A PMJC ezen ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország), a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
17
A PMJC e bíróság előtt többek között azzal érvel, hogy a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság) megsértette a szellemi tulajdonról szóló törvénykönyv alapeljárásra alkalmazandó változata L. 714‑6. cikkének – a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontja fényében értelmezett – b) pontját, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2006. március 30‑iEmanuel ítélet (C‑259/04, EU:C:2006:215) egyrészt egyáltalán nem zárja ki annak lehetőségét, hogy megállapítsák a védjegyoltalom megszűnését abban az esetben, ha a jogosult a védjegyet megtévesztő módon használja, másrészt pedig lehetőséget biztosít e tervezőnek arra, hogy megkísérelje bizonyítani, hogy a jogosult általi használata fondorlatos.
18
A PMJC azt állítja, hogy ezt a határozatot úgy kell értelmezni, hogy a társaság esetlegesen arra irányuló mesterkedései, hogy a fogyasztó azt higgye, hogy a [W] [X] továbbra is részt vesz a családi nevével jelölt termékek tervezésében, nem lehetnek kihatással magára a védjegyre, még ha azokat megtévesztőnek ítélnék is.
19
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt kifejti, hogy a 2006. március 30‑iEmanuel ítéletben (C‑259/04, EU:C:2006:215), amely egy személynévből álló védjegyre vonatkozott, a Bíróság a 47–49. pontban, miután emlékeztetett arra, hogy a lajstromozás megtagadásának a megjelölés megtévesztő jellege miatti esete feltételezi a fogyasztó tényleges megtévesztésének vagy e megtévesztés kellően súlyos veszélyének fennállását, úgy ítélte meg, hogy azon körülmény, miszerint vásárlásában magát az átlagos fogyasztót is befolyásolhatja, ha azt hiszi, hogy a tervező, akinek neve az érintett védjegynek felel meg, részt vett az e védjeggyel ellátott termék tervezésében, önmagában nem alkalmas arra, hogy megtévessze a közönséget ezen áru fajtája, minősége vagy földrajzi származása tekintetében.
20
Ezt követően a Cour de cassation (semmítőszék) megjegyzi, hogy ezen ítélet 50. pontjában a Bíróság rámutatott arra, hogy amennyiben a védjegy feltüntetésével a vállalkozás szándéka az, hogy a fogyasztó azt higgye, hogy továbbra is e tervező a védjeggyel ellátott áruk még mindig e termékek tervezője, vagy részt vesz azok tervezésében, olyan mesterkedésről van szó, amelyet lehet fondorlatosnak minősíteni, ám nincs kihatással magára a védjegyre és – ebből következően – a lajstromozás lehetőségére sem.
21
Végül a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az említett ítélet 53. pontjában a Bíróság, miután kimondta, hogy a védjegyoltalom védjegy megtévesztő jellege miatti megszűnésének feltételei azonosak a védjegy lajstromozását kizáró feltételekkel, úgy ítélte meg, hogy az e védjeggyel megjelölt áruk tervezőjének és első előállítójának nevével megegyező védjegy oltalma csupán a védjegy ezen különlegessége miatt nem szűnik meg azon okból, hogy az említett védjegy megtéveszti a vásárlóközönséget, különösen, ha az ezen védjegyhez kötődő ügyfélkör a védjeggyel megjelölt termékeket gyártó vállalkozással együtt átengedésre került.
22
Mindazonáltal a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság) 2022. október 12‑i ítéletében megállapította, hogy a 2006. március 30‑iEmanuel ítélet (C‑259/04, EU:C:2006:215) 50. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint a tervező családi nevével megegyező védjegy nem tekinthető megtévesztőnek pusztán amiatt, hogy e tervező már nem vesz részt a családi nevéből álló védjegyekkel ellátott áruk tervezésében, nem terjed kifejezetten ki a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának értelmezésére. A cour d’appel (fellebbviteli bíróság) ekképpen megállapította, hogy e rendelkezést úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a védjegyoltalom azon okból történő megszűnésének megállapítása, hogy a védjegyet olyan körülmények között használják, amelyek alapján a vásárlóközönség ténylegesen azt hiheti, hogy a tervező továbbra is részt vesz a családi nevéből álló védjegyekkel ellátott termékek tervezésében, noha már nem ez a helyzet áll fenn.
23
A Cour de cassation megjegyzi továbbá, hogy az Európai Unió Törvényszéke 2009. május 14‑iFiorucci kontra OHIM – Edwin (ELIO FIORUCCI) ítéletében (T‑165/06, EU:T:2009:157, 37. pont) a tervező családi nevére vonatkozó védjegy oltalma megszűnésének megállapítása iránti, a védjegynek a lajstromozását követő megtévesztő használatán alapuló kérelmet nem azzal az indokkal utasította el, hogy a védjegy ilyen megtévesztő használata nem vezethet a védjegyoltalom megtévesztő jelleg miatti megszűnéséhez, hanem azzal, hogy a védjegy lajstromozást követő használatára vonatkozóan semmilyen bizonyítékot nem terjesztettek elő.
24
E körülmények között a Cour de cassation úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2008/95] irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontját és a [2015/2436] irányelv 20. cikkének b) pontját, hogy azokkal ellentétes a tervező nevéből álló védjegy oltalma megszűnésének amiatt történő megállapítása, hogy a védjegyet annak átruházását követően olyan körülmények között használták, amelyek alapján a közönség ténylegesen azt hiheti, hogy a tervező, akinek a családi neve a védjegyet alkotja, továbbra is részt vesz a védjeggyel megjelölt termékek tervezésében, noha ez a helyzet már nem áll fenn?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Előzetes észrevételek
25
Az előterjesztő bíróság kérdésével a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának és a 2015/2436 irányelv 20. cikke b) pontjának értelmezését kéri.
26
Nem bír jelentőséggel azon kérdés, hogy e két irányelv közül melyik alkalmazandó ratione temporis az alapeljárásra, mivel a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának és a 2015/2436 irányelv 20. cikke b) pontjának rendelkezései lényegében azonosak.
27
E tekintetben nincs jelentősége azon körülménynek, miszerint a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának francia nyelvi változata úgy rendelkezett, hogy a védjegyoltalom megszűnését akkor lehet megállapítani, ha a védjegy „est propre […] à induire le public en erreur” („alkalmas a vásárlóközönség megtévesztésére”), míg a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontja ugyanezen nyelvi változatban úgy rendelkezik, hogy a védjegyoltalom megszűnése megállapítható, ha a védjegy „risque d'induire le public en erreur” („fennáll a vásárlóközönség megtévesztésének kockázata”).
28
Egyrészt ugyanis, amint arra a főtanácsnok az indítványának 62. pontjában rámutatott, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az „alkalmas” kifejezés már feltételezi, hogy megállapítható „a fogyasztó tényleges megtévesztésének vagy e megtévesztés kellően súlyos veszélyének fennállása” (2006. március 30‑iEmanuel ítélet, C‑259/04, EU:C:2006:215, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29
Másrészt, amint arra a főtanácsnok az indítványának 64. pontjában rámutatott, a 2015/2436 irányelv 20. cikke b) pontjának szövege a vásárlóközönség megtévesztése valószínűségének fokát illetően lényegében változatlan maradt a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának szövegéhez képest az összes többi nyelvi változatban, amelyek – a finn és a magyar változat kivételével – már eleve olyan kifejezésekkel kerültek megfogalmazásra, amelyek kizárólag e megtévesztés kockázatára utaltak, függetlenül attól, hogy az megvalósult‑e, vagy sem.
30
Következésképpen azon állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, amely szerint az uniós jog rendelkezéseit egységesen kell értelmezni és alkalmazni az Európai Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével (2025. február 13‑iVerbraucherzentrale Berlin [A kezdeti kötelezettségvállalási időtartam fogalma] ítélet, C‑612/23, EU:C:2025:82, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), nem tekinthető úgy, hogy a 2015/2436 irányelv 20. cikke b) pontjának a jelen ítélet 27. pontjában ismertetett francia változatában bevezetett módosítás az uniós jogalkotó azon szándékára utal, hogy módosítsa a vásárlóközönség megtévesztésének valószínűségére vonatkozó kritériumot.
31
Így a jelen előzetes döntéshozatal keretében a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontját és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontját együttesen és azonos módon kell értelmezni.
A kérdésről
32
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontját és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes egy divattervező családi nevéből álló védjegy oltalma megszűnésének amiatt történő megállapítása, hogy a védjegy jogosult által vagy az ő engedélyével más által történő használata olyan jellegű, hogy az alapján a közönség ténylegesen azt hiheti, hogy e tervező továbbra is részt vesz a védjeggyel megjelölt termékek tervezésében, noha ez a helyzet már nem áll fenn.
33
E rendelkezések értelmében a védjegyoltalom megszűnhet, ha a lajstromozás napját követően – a védjegyjogosult vagy az ő engedélyével más által folytatott „védjegyhasználat következtében” – a védjegy az árujegyzékben meghatározott áruk, illetve szolgáltatások tekintetében megtévesztővé vált, „különösen az áruk vagy a szolgáltatások jellegét, minőségét vagy földrajzi származását illetően”.
34
Először is meg kell jegyezni, hogy az említett rendelkezések szövegéből, egyebek mellett a „különösen” határozószó használatából kitűnik, hogy az áruk vagy szolgáltatások azon jellemzőinek felsorolása, amelyekre a megtévesztés vonatkozhat, nem kimerítő jellegű, így nem zárható ki a védjegyoltalom megszűnésének a védjeggyel ellátott áruk tervezőjének személyével vagy az áruk tervezéséhez hozzájáruló személlyel kapcsolatos megtévesztés veszélye miatti megállapítása.
35
Továbbá a földrajzi származáshoz hasonlóan, amely kifejezetten szerepel a jelen ítélet 32. pontjában említett rendelkezésekben, valamely áru tervezőjének személye adott esetben ezen áru olyan jellemzőjének minősülhet, amely a vásárlóközönségben sajátos elvárásokat kelt. Következésképpen a tervező személye azon elemek közé tartozik, amelyek tekintetében a vásárlóközönség a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontja és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontja értelmében „megtéveszthető”.
36
Mindazonáltal, amint azt a főtanácsnok indítványának 35. pontjában lényegében kifejtette, azon körülmény, miszerint a divattervező nevéből álló védjegyet olyan vállalkozás használja, amellyel e tervező már nem áll kapcsolatban, önmagában nem elegendő a védjegyoltalom megszűnésének igazolásához (lásd ebben az értelemben: 2006. március 30‑iEmanuel ítélet, C‑259/04, EU:C:2006:215, 53. pont). A szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó ugyanis tudatában van annak, hogy a tervező nevével megegyező védjeggyel ellátott valamennyi árut nem szükségszerűen e tervező tervezte meg.
37
Ennélfogva az értelmezni kért rendelkezések szerinti megszűnés azt feltételezi, hogy az adott ügy körülményei alapján meg kell állapítani a fogyasztók tényleges megtévesztésének vagy megtévesztése kellően súlyos veszélyének fennállását (lásd analógia útján: 2017. június 8‑iW. F. Gözze Frottierweberei és Gözze ítélet, C‑689/15, EU:C:2017:434, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Végül a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának és a 2015/2436 irányelv 20. cikke b) pontjának szövegéből kitűnik, hogy a védjegy megtévesztő jellegének a megszűnés megállapítása iránti eljárás keretében történő értékelése magában foglalja e védjegy jogosult által vagy a jogosult engedélyével más által történő használatának figyelembevételét.
39
A fenti megfontolásokból következik, hogy a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontja és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének a jelen ítélet 37. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat által értelmezett b) pontja értelmében egy divattervező családi nevéből álló védjegy esetében a fogyasztó tényleges megtévesztésének vagy e megtévesztés kellően súlyos veszélyének fennállása adott esetben következhet a vásárlóközönség e védjeggyel ellátott termékek tervezőjének személyét illető tévedéséből, amelyet a védjegy jogosult által vagy a jogosult engedélyével történő használata okozott.
40
Az adott ügy releváns körülményeinek összességére tekintettel kell megvizsgálni azon kérdést, hogy a védjegy használata alkalmas‑e a vásárlóközönség megtévesztésére. Amint azt a főtanácsnok indítványának 95. pontjában megjegyezte, a jelen ítélet 15. pontjában említett körülmény, nevezetesen az, hogy a divattervező nevéből álló védjegyekkel jelölt árukon e tervező sajátos alkotói világára jellemző, e tervező szerzői jogait sértő díszítőelemek vannak jelen, ilyen releváns körülménynek minősülhet, mivel növeli annak kockázatát, hogy a vásárlóközönség tévesen érzékelje az e védjegyekkel jelölt termékek tervezőjének kilétét.
41
Ezen értelmezés összhangban áll a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontjában és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontjában foglalt fogyasztóvédelmi célkitűzéssel (lásd ebben az értelemben: 2006. március 30‑iEmanuel ítélet, C‑259/04, EU:C:2006:215, 46. pont). E célra tekintettel a fogyasztónak képesnek kell lennie arra, hogy több versengő termék vagy szolgáltatás közül tájékozottan válasszon.
42
Ezen értelmezést támasztja alá az uniós védjegyszabályok általános célja is, amely a torzulásmentes verseny megőrzésére irányul az Unióban (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 12‑iKoton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret kontra EUIPO ítélet, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E célra tekintettel nem fogadható el, hogy valamely védjegy használata révén ügyfelek szerzésének tisztességtelen eszközzé váljon.
43
A fenti megfontolások alapján a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontját és a 2015/2436 irányelv 20. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes egy divattervező családi nevéből álló védjegy oltalma megszűnésének amiatt történő megállapítása, hogy a védjegy jogosult által vagy az ő engedélyével más által történő használata – a releváns körülmények összességére tekintettel – olyan jellegű, hogy az alapján a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő átlagos fogyasztó tévesen azt hiheti, hogy e tervező továbbra is részt vesz a védjeggyel megjelölt termékek tervezésében.
A költségekről
44
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontját és a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 20. cikkének b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes egy divattervező családi nevéből álló védjegy oltalma megszűnésének amiatt történő megállapítása, hogy a védjegy jogosult által vagy az ő engedélyével más által történő használata – a releváns körülmények összességére tekintettel – olyan jellegű, hogy az alapján a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő átlagos fogyasztó tévesen azt hiheti, hogy e tervező továbbra is részt vesz a védjeggyel megjelölt termékek tervezésében.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.