62025CJ0819
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. március 26. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás – Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Bevándorlási politika – 2003/86/EK irányelv – Családegyesítési jog – A 13. cikk (1) bekezdése – A szükséges vízumok megszerzéséhez minden lehetőség biztosítására vonatkozó kötelezettség – A kedvezményezettek személyazonosságuk és a benyújtott okmányok hitelességének ellenőrzése céljából történő személyes megjelenésének felfüggesztő feltételével megadott vízumok – Kedvezményezettek, akik nem tudnak a vízumot kiállító tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletére utazni – A tagállam ezen utazás biztosítására vagy megkönnyítésére vonatkozó kötelezettsége – Hiány”
A C‑819/25. PPU. sz. [Gonrieh] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) a Bírósághoz 2025. december 12‑én érkezett, 2025. december 12‑i határozatával terjesztett elő
a saját nevükben, valamint kiskorú gyermekeik, A, B, C és D törvényes képviselőjeként eljáró X és Y
és
az État belge
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer (előadó), E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: C. Di Bella tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2026. február 11‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a saját nevükben, valamint kiskorú gyermekeik, A, B, C és D törvényes képviselőjeként eljáró X és Y képviseletében P. Robert és J. Van Edom avocats,
–
a belga kormány képviseletében L. Jans, C. Pochet és M. Van Regemorter, meghatalmazotti minőségben, segítőik: B. Appaerts és C. Caillet avocats,
–
a Cseh Köztársaság képviseletében A. Edelmannová, S. Šindelková és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
a Németországi Szövetségi Köztársaság képviseletében J. Möller és R. Kanitz, meghatalmazotti minőségben,
–
a Görög Köztársaság képviseletében L. Kotroni, meghatalmazotti minőségben,
–
a Francia Köztársaság képviseletében O. Duprat‑Mazaré és C. Thomas, meghatalmazotti minőségben,
–
az Olasz Köztársaság képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben,
–
a Holland Királyság képviseletében A. Hanje és P. P. Huurnink, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux és C. Ladenburger, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2026. március 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelvnek (HL 2003. L 251., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 224. o.), különösen 13. cikke (1) bekezdésének az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 2., 4., 7. és 24. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Belgiumban lakóhellyel rendelkező Y, felesége, X és négy gyermekük, a Gázai övezetben lakóhellyel rendelkező A, B, C és D, valamint az État belge (belga állam) között azon kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely arra irányul, hogy ez utóbbit kötelezzék X és a gyermekek e területről való evakuálásának biztosítására, vagy egyéb olyan intézkedések meghozatalára, amelyek megkönnyítik az Unió területére való, családegyesítés céljából történő utazásukat.
Jogi háttér
Az EUM‑Szerződés
3
Az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdésének c) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az uniós polgárokat megilletik a Szerződések által rájuk ruházott jogok, és terhelik az azokban előírt kötelezettségek. Így az uniós polgárok többek között:
[…]
c)
jogosultak bármely tagállam diplomáciai vagy konzuli hatóságainak védelmét igénybe venni olyan harmadik ország területén, ahol az állampolgárságuk szerinti tagállam nem rendelkezik képviselettel, ugyanolyan feltételekkel, mint az adott tagállam állampolgárai”.
4
Az EUMSZ 23. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Olyan harmadik ország területén, ahol az állampolgársága szerinti tagállam nem rendelkezik képviselettel, bármely uniós polgár jogosult bármely tagállam diplomáciai vagy konzuli hatóságainak védelmét igénybe venni ugyanolyan feltételekkel, mint az adott tagállam állampolgárai […]”.
A Charta
5
A Chartának „Az élethez való jog” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Minden embernek joga van az élethez.
(2)   Senkit sem lehet halálra ítélni vagy kivégezni”.
6
A Chartának „A kínzás és az embertelen vagy megalázó bánásmód és büntetés tilalma” című 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Senkit sem lehet kínzásnak, embertelen vagy megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni”.
7
A Chartának „A magán‑ és a családi élet tiszteletben tartása” című 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán‑ és családi életét, otthonát és kapcsolattartását tiszteletben tartsák”.
8
A Chartának „A gyermekek jogai” című 24. cikke értelmében:
„(1)   A gyermekeknek joguk van a jólétükhöz szükséges védelemhez és gondoskodáshoz. A gyermekek véleményüket szabadon kifejezhetik. Az őket érintő ügyekben véleményüket életkoruknak és érettségüknek megfelelően figyelembe kell venni.
(2)   A hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenek fölött álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie.
(3)   Minden gyermeknek joga van ahhoz, hogy mindkét szülőjével rendszeres, személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn, kivéve ha ez az érdekeivel ellentétes.”
9
A Chartának „A diplomáciai és konzuli védelem” című 46. cikke kimondja:
„Bármely uniós polgár jogosult bármely tagállam diplomáciai vagy konzuli hatóságainak védelmét igénybe venni olyan harmadik ország területén, ahol az állampolgárságuk szerinti tagállam nem rendelkezik képviselettel, ugyanolyan feltételekkel, mint az adott tagállam állampolgárai”.
A 2003/86 irányelv
10
A 2003/86 irányelv (13) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„Meg kell állapítani a családegyesítési kérelmek elbírálására, valamint a családtagok beutazására és tartózkodására vonatkozó eljárásokra irányadó szabályrendszert. Ezen eljárásoknak – figyelemmel a tagállamok közigazgatására nehezedő munkateherre – hatékonynak és kezelhetőnek kell lenniük, valamint átláthatónak és tisztességesnek, hogy megfelelő jogbiztonságot nyújtsanak az érintettek számára”.
11
Ezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
c)
»családegyesítő«: egy harmadik országnak egy tagállamban jogszerűen tartózkodó állampolgára, és aki vagy akinek családtagjai az együttélés érdekében családegyesítésért folyamodnak;
d)
»családegyesítés«: egy harmadik ország – egy tagállamban jogszerűen tartózkodó – állampolgára családtagjainak a tagállamba történő beutazása és ott tartózkodása a családi egység megőrzése érdekében, függetlenül attól, hogy a családi kapcsolat a családegyesítő beutazása előtt vagy azt követően jött létre;
[…]”
12
Az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„A tagállamok határozzák meg, hogy a családegyesítési jog gyakorlása érdekében a beutazásra és a tartózkodásra irányuló kérelmet az érintett tagállam illetékes hatóságaihoz a családegyesítő vagy a családtag, illetve a családtagok nyújtsák‑e be”.
13
Ugyanezen irányelv 13. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Amint elfogadták a családegyesítésre irányuló kérelmet, az érintett tagállam engedélyezi a családtag vagy családtagok beutazását. E tekintetben az érintett tagállam e személyek számára minden lehetőséget biztosít a szükséges vízumok megszerzéséhez”.
Az (EU) 2015/637 irányelv
14
A harmadik országokban képviselettel nem rendelkező uniós polgárok konzuli védelmét elősegítő koordinációs és együttműködési intézkedésekről és a 95/553/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2015. április 20‑i (EU) 2015/637 tanácsi irányelv (HL 2015. L 106., 1. o., helyesbítés: HL 2015. L 342., 64. o.) 5. cikke értelmében:
„Azon családtagok számára, akik maguk nem uniós polgárok, és harmadik országban képviselettel nem rendelkező uniós polgár kíséretében tartózkodnak az adott országban, konzuli védelmet kell biztosítani, mégpedig ugyanolyan mértékben és ugyanolyan feltételek mellett, mint ahogyan a segítséget nyújtó tagállam a saját nemzeti jogával és gyakorlatával összhangban a saját állampolgárai olyan családtagjainak biztosítana konzuli védelmet, akik maguk nem uniós polgárok”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
Y és X az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szolgáltatott információk szerint öt gyermek, A, B, C, D és E szülei, akik 2013 és 2021 között születtek. Nem uniós polgárok. Egy meg nem határozott időpontban Y vízumot kapott, amely lehetővé tette számára, hogy Belgiumban tartózkodjon, ahol rendelkezik munkavállalási engedéllyel is. A kérdést előterjesztő bíróság szerint Y egyébiránt menekült jogállás iránti kérelmet nyújtott be az illetékes belga hatóságokhoz, amelynek vizsgálata – az alapeljárás felpereseinek ügyvédje által a Bíróság előtti tárgyaláson szolgáltatott információk szerint – e tárgyalás időpontjában még folyamatban van.
16
2023. október 7‑én a Hamász a Gázai övezetből több terrortámadást is elkövetett Izrael területén. Ezen eseményeket követően Izrael Állam végrehajtotta a Gázai övezet blokádját, és katonai beavatkozást hajtott végre ez utóbbi területen.
17
2024. május 3‑án Y az egyik gyermekkel, E‑vel elhagyta a Gázai övezetet, és a rafahi átkelőhelyen keresztül Egyiptomba utazott.
18
2024. május 5‑én ezt az átkelőhelyet lezárták, ami megakadályozta X‑et és a többi gyermeket abban, hogy Egyiptomban csatlakozzanak Y‑hez. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy négy nappal e határozat meghozatala előtt ez az átkelőhely még mindig le volt zárva.
19
E körülmények között a Belga Királyság a Gázai övezetből Belgiumba történő evakuálást vezetett be a belga állampolgárok, a Belgiumban elismert menekültek és nukleáris családjuk tagjai javára, amennyiben ők maguk Belgiumban vízummal vagy tartózkodási engedéllyel rendelkeznek. 2023 novemberétől evakuálásokra került sor, de azokat 2024 márciusában fel kellett függeszteni.
20
2025 márciusát követően a Belga Királyság, Izrael Állam és a Jordán Hásimita Királyság a Gázai övezet új evakuálási folyamatáról állapodott meg, amelynek keretében a Belga Királyság gondoskodik az előző pontban említettekkel azonos kategóriákba tartozó személyeknek e területről Izraelen és Jordánián keresztül Belgiumba történő szállításáról.
21
Egy meg nem határozott időpontban X és a pár öt gyermeke családegyesítés címén beutazási és tartózkodási kérelmet nyújtott be az Office des étrangers‑hez (idegenrendészeti hivatal, Belgium). Az E‑re vonatkozó kérelmet Belgium egyiptomi nagykövetségén nyújtották be, amely országban ő továbbra is tartózkodik, míg a többi kérelmet távolról nyújtották be.
22
2025. május 23‑án e hat kérelmet elutasították.
23
Meg nem határozott időpontban, de 2025. május 26. után Y elhagyta Egyiptomot, és egyedül érkezett Belgiumba.
24
Az alapeljárás felperesei ügyvédjének arra irányuló kérelmét követően, hogy az idegenrendészeti hivatal vizsgálja felül a jelen ítélet 22. pontjában említett elutasító határozatát, e hivatal 2025. október 6‑án családegyesítés címén vízumot adott X és az érintett öt gyermek számára azzal a felfüggesztő feltétellel, hogy ellenőrizni kell az érintettek személyazonosságát és a távoli vízumkérelmükhöz csatolt dokumentumok hitelességét. Ezen ellenőrzés megvalósítása céljából a belga nagykövetségen vagy konzulátuson történő személyes megjelenésre volt szükség.
25
2025. október 16‑án E átvehette Belgium egyiptomi nagykövetségén vízummal ellátott útlevelét. Ezzel szemben X és a Gázai övezetben élő többi gyermek nem tudott a belga nagykövetségre vagy konzulátusra utazni.
26
2025. október 21‑én az alapeljárás felperesei keresetet indítottak a belga állam ellen a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) előtt, amely az ideiglenes intézkedés tárgyában eljáró, kérdést előterjesztő bíróság.
27
Elsődlegesen azt kérték, hogy a bíróság kötelezze a belga államot arra, hogy X‑et és a Gázai övezetben még jelen lévő négy gyermeket vegye fel a jelen ítélet 20. pontjában említett eljárás keretében evakuálandó személyek listájára, és hogy az alaki követelmények teljesítését követően ténylegesen szervezze meg evakuálásukat. Másodlagosan lényegében azt kérték, hogy a bíróság kötelezze a belga államot arra, hogy tájékoztassa az izraeli, egyiptomi, jordániai hatóságokat vagy bármely más érintett hatóságot arról, hogy az érintettek belgiumi vízummal rendelkeznek, és hogy engedélyt kérnek a Gázai övezet elhagyására annak érdekében, hogy Belgiumba utazzanak.
28
A belga állam joghatóság hiányának megállapítása alapján, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság elutasít, vitatta a kereset elfogadhatóságát.
29
Egyébiránt e bíróság megállapította, hogy X és négy gyermekének a Gázai övezetben fennálló életkörülményei lehetővé teszik az ideiglenes intézkedés iránti kérelemre vonatkozó belga eljárási rendelkezésekben előírt sürgősség feltételének megállapítását.
30
Az említett bíróság egyébiránt megjegyezte, hogy a nemzeti jog értelmében a belga állam az evakuálási eljárás lefolytatása során mérlegelési mozgástérrel rendelkezik ezen eljárás kedvezményezettjeinek meghatározása során, amely mérlegelési mozgásteret e bíróság megítélése szerint nem sértették meg nyilvánvalóan.
31
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte, hogy a belga államot az uniós jog alapján terhelő kötelezettségek terjedelmét az alapeljárás felei vitatják, amelyek megoldása a Bíróság meglévő ítélkezési gyakorlatában nem található meg, és amelyek Bíróság általi megoldása a belga bíróságok előtt folyamatban lévő más hasonló jogvitákban is előnyös lehet.
32
E körülmények között a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„(1)
Amennyiben valamely tagállam a [2003/86 irányelv] alapján és a [2023. április 18‑i Afrin ítéletnek, C‑1/23 PPU; a továbbiakban: Afrin ítélet”, EU:C:2023:296] megfelelően családegyesítés keretében vízumot ad ki, és előírja, hogy a vízum jogosultja a személyazonosság ellenőrzése érdekében személyesen jelenjen meg a vízum kiadásakor (saját kézbe történő kiadás), az uniós jognak a [Charta] 51. cikke értelmében vett végrehajtása túlterjed‑e a vízum megadásán – például annak kiadásáig (saját kézbe történő kiadás)?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2003/86] irányelv – önmagában vagy a [Charta] 2., 4., 7. és 24. cikkével összefüggésben értelmezett – 13. cikkének (1) bekezdését, hogy az az első kérdésben említetteknek megfelelően a vízumot kiadó tagállamot arra kötelezi, hogy abban az esetben, ha a vízum jogosultja (harmadik országbeli állampolgár) nem hagyhatja el egyedül a tartózkodási helye szerinti harmadik országot, és az élete ott nyilvánvalóan veszélyben van, olyan segítséget nyújtson a jogosultnak, amely lehetővé teszi számára az ország elhagyását és a vízum átvételét (saját kézbe történő kiadás)?
3)
A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén a fent említett rendelkezés(ek) alapján nyújtandó támogatásnak az alábbiakból kell‑e állnia:
–
vonja be a vízum jogosultját (a harmadik országbeli állampolgárt) abba az evakuálási folyamatba, amelyet az érintett tagállam a személyek adott tagállam által meghatározott kategóriáira vonatkozóan vezetett be, ugyanolyan feltételek mellett, mint e kategóriák esetében, még akkor is, ha a jogosult nem tartozik ezekbe a kategóriákba; vagy legalábbis
–
tájékoztasson minden olyan harmadik országbeli hatóságot, amely megakadályozza, hogy a jogosult az [Európai] Unióba utazzon, hogy a jogosult ott kíván tartózkodni, és ehhez rendelkezik a szükséges vízummal, még akkor is, ha e tájékoztatás kívül esik a fent említett evakuálási folyamaton?”
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazása iránti kérelemről
33
A kérdést előterjesztő bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmánya 23a. cikkének első bekezdése és a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikke alapján kérte a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban történő elbírálását.
34
E rendelkezésekből következik, hogy ezen eljárás alkalmazása két együttes feltételtől függ. Egyrészt az szükséges, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUM‑Szerződés harmadik része V. címének tárgyát képező, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséggel kapcsolatos értelmezési kérdéseket vessen fel. Másrészt pedig az, hogy az alapeljárásnak a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett körülményei sürgős helyzet fennállását tükrözzék.
35
Az első feltétellel kapcsolatban először is meg kell állapítani, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem többek között a 2003/86 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik, amely irányelvet az EK 63. cikk első bekezdése 3. pontjának a) alpontja alapján fogadták el, amely jelenleg az EUMSZ 79. cikk (2) bekezdésének a) pontja. Így ezen jogi aktus az EUM‑Szerződés harmadik részének a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségre vonatkozó V. címe alá tartozik. Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 23a. cikke a) pontjának és az eljárási szabályzat 107. cikkének (1) bekezdése szerint e kérelem tehát sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás tárgyát képezheti.
36
A második feltételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az, hogy a gyermek el van választva az egyik szülőjétől, amennyiben ezen különválás elhúzódása súlyosan árthat e gyermek szülőjével való jövőbeli kapcsolatának, megalapozhatja a sürgősség fennállásának megállapítását a sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás lefolytatása szempontjából (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑iMercredi ítélet, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 39. pont; 2015. november 19‑iP ítélet, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 32. pont; Afrin ítélet, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 2013 és 2021 között született A, B, C és D gyermekek majdnem két éve el vannak választva az apjuktól, és hogy e helyzet elhúzódása súlyosan árthat e gyermekek apjukkal való jövőbeli kapcsolatának.
38
E körülmények között a főtanácsnok meghallgatását követően a Bíróság ötödik tanácsa 2026. január 12‑én úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság azon kérelmének, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi eljárásban bírálják el.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
39
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2003/86 irányelv 13. cikkének (1) bekezdését önmagában vagy a Charta 2., 4., 7. és 24. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy olyan harmadik országbeli állampolgár esetében, aki családegyesítési célú vízumot kapott a személyazonossága és a távolról benyújtott vízumkérelméhez csatolt dokumentumok hitelessége ellenőrzésének feltételével, amely ellenőrzés megköveteli az e tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén való személyes megjelenést, a tagállam köteles e személy e helyre történő szállításának megszervezésére és biztosítására, vagy e szállítás megkönnyítése érdekében egy vagy több harmadik országgal való kapcsolatfelvételre olyan helyzetben, amikor az említett személy számára lehetetlen az e helyre történő utazás.
40
Ezen irányelv 13. cikkének (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy amint elfogadták a családegyesítésre irányuló kérelmet, az érintett tagállam engedélyezi a családtag vagy családtagok beutazását. E tekintetben az érintett tagállam e személyek számára minden lehetőséget biztosít a szükséges vízumok megszerzéséhez.
41
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság különösen e rendelkezés második mondatának az alapügy körülményeihez hasonló körülmények, vagyis a jelen ítélet 20. pontjában említett evakuálási folyamat körülményei között történő értelmezésére kérdez rá.
42
Az alapeljárás felperesei, jóllehet nem tartoznak az evakuálási eljárás kedvezményezettjei közé, a 2003/86 irányelv 13. cikkének (1) bekezdésére, valamint ezen irányelvnek a Bíróság által az Afrin ítéletben adott értelmezésére – amely ítélet elsősorban ezen irányelvnek a családegyesítés iránti kérelmek benyújtására és vizsgálatára vonatkozó szabályokat megállapító 5. cikkének értelmezésére vonatkozott – hivatkozva kérték, hogy X‑et és a Gázai övezetben tartózkodó négy gyermeket vonják be az említett eljárásba.
43
Ebben az ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésével, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. cikkével, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezve, ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a beutazás és tartózkodás iránti kérelem családegyesítés jogcímén történő benyújtásához megköveteli, hogy a családegyesítő – konkrétan egy elismert menekült – családtagjai személyesen jelenjenek meg a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerint illetékes tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén, abban az esetben is, ha e családtagok számára lehetetlen vagy rendkívül nehéz, hogy e képviseleten megjelenjenek. A Bíróság mindazonáltal kifejezetten rámutatott arra, hogy az uniós jog ezen értelmezése nem érinti e tagállam azon lehetőségét, hogy a családegyesítő családtagjainak személyes megjelenését a családegyesítés iránti kérelemre vonatkozó eljárás valamely későbbi szakaszában megkövetelje, mivel ezen eljárás szakaszokban zajlik, hozzátéve az említett ítélet 58. pontjában, hogy az ilyen megjelenés célja lehet az érintettek családi kapcsolatainak és személyazonosságának ellenőrzése. E tekintetben ugyanezen ítélet 59. pontjában a Bíróság pontosította, hogy a tagállamnak meg kell könnyítenie e megjelenést, többek között konzuli dokumentumok vagy laissez‑passer okmányok kiállításával.
44
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában rámutatott, a Belga Királyság a jelen ügyben eleget tett a Bíróság Afrin ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatának, amikor azt írta elő, hogy az érintettek a családegyesítés iránti kérelem benyújtását követően jelenjenek meg személyazonosságuk, valamint a beutazási és tartózkodási kérelmükhöz csatolt dokumentumok hitelességének ellenőrzése céljából.
45
Az eljárás e szakaszát a 2003/86 irányelv 13. cikkének (1) bekezdése szabályozza, amely szerint az érintett tagállam köteles engedélyezni a családtag vagy családtagok beutazását, és e személyek számára „minden lehetőséget biztosítani a szükséges vízumok megszerzéséhez”.
46
Mivel ez az irányelv nem határozza meg azon kötelezettség terjedelmét, amelynek értelmében a szükséges vízumok megszerzéséhez minden lehetőséget biztosítani kell, annak jelentését e 13. cikk (1) bekezdésének szövegére és kontextusára, valamint az említett irányelv céljaira tekintettel kell keresni.
47
Az állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a kontextust is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi. Az uniós jogi rendelkezés keletkezése szintén felfedhet az értelmezése szempontjából releváns tényezőket (2025. május 8‑iProvincie Oost‑Vlaanderen és Sogent ítélet, C‑236/24, EU:C:2025:321, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Az említett 13. cikk (1) bekezdése második mondatának szövegét illetően meg kell állapítani, hogy az általános nyelvhasználatban a „lehetőség” kifejezés azokat az eszközöket jelöli, amelyek lehetővé teszik valaminek a nehézség nélküli elérését, a „megszerzés” kifejezés pedig azt jelenti, hogy az érintett hozzájut valamihez. Így a „minden lehetőséget biztosít a szükséges vízumok megszerzéséhez” szöveg minden olyan eszközre vonatkozik, amely lehetővé teszi a vízumokhoz nehézség nélkül való hozzájutást.
49
Ami ugyanezen 13. cikk (1) bekezdésének kontextusát illeti, meg kell állapítani, hogy a 2003/86 irányelv (13) preambulumbekezdésének megfelelően a családegyesítési kérelmek elbírálására, valamint a családtagok beutazására és tartózkodására vonatkozó eljárási szabályoknak, figyelemmel a tagállamok közigazgatására nehezedő munkateherre, hatékonyaknak és kezelhetőknek kell lenniük.
50
E tekintetben az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett, a családegyesítési jogról szóló 2003/86 irányelv alkalmazásához nyújtott iránymutatásról szóló, 2014. április 3‑i bizottsági közlemény (COM(2014) 210 final) 5.1. pontjából, amelyet a Bíróság tekintetbe vesz ezen irányelv értelmezése során (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 64. pont), ugyancsak az következik, hogy az a kötelezettség, amely szerint minden lehetőséget biztosítani kell „a szükséges vízumok megszerzéséhez”, azt jelenti, hogy „a tagállamnak biztosítania kell a gyors vízumeljárást, a minimumra kell csökkentenie az adminisztratív terheket, és el kell kerülnie a családegyesítés feltételei teljesítésének dupla ellenőrzését. Ezen 5.1 pont hozzáteszi, hogy „[k]ülönleges esetekben, például bukott állam esetén, vagy ha az országban magasak a belbiztonsági kockázatok, a tagállamok lehetőleg fogadják el a Vöröskereszt Nemzetközi Bizottsága (ICRC) által kibocsátott ideiglenes úti okmányokat, bocsássanak ki nemzeti, egy útra szóló laissez‑passer‑t, vagy ajánlják fel a családtagoknak, hogy a tagállamba való érkezéskor kapnak vízumot”.
51
Ami az említett irányelv keletkezését illeti, meg kell állapítani, hogy a családegyesítési jogról szóló tanácsi irányelvre irányuló, a Bizottság által 1999. december 1‑jén előterjesztett javaslat (COM(1999) 638 végleges, 22. o.) cikkeihez fűzött kommentár szerint, ha a családegyesítési kérelmet elfogadják, és a kedvezményezettnek „vízumra van szüksége ahhoz, hogy a családegyesítő tartózkodási helye szerinti tagállamba beutazhasson, e tagállam megkönnyíti a vízum kiadását, különösen azáltal, hogy azt rövid határidőn belül kiállítja”.
52
Ezen kontextuális elemekre és a 2003/86 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének keletkezéstörténetére tekintettel, továbbá, amint arra a főtanácsnok indítványának 48., 49. és 51. pontjában lényegében rámutatott, e rendelkezés a második mondatában azt a kötelezettséget írja elő a tagállamok számára, hogy minden indokolatlan adminisztratív akadályt szüntessenek meg, és a vízumok kiadására vonatkozóan hatékony közigazgatási eljárásokat hozzanak létre és alkalmazzanak. Ezzel szemben sem e rendelkezés, sem ezen irányelv más rendelkezése nem ír elő kötelezettséget a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti diplomáciai vagy konzuli kapcsolatokra vonatkozóan.
53
Ez az értelmezés megfelel az említett irányelv céljának, amely, amint azt a Bíróság több alkalommal megállapította, a családegyesítés elősegítésére és a harmadik országokbeli állampolgárok – különösen a kiskorúak – védelmére irányul (Afrin ítélet, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Ezt az értelmezést nem kérdőjelezheti meg a Bíróság által az Afrin ítéletben adott értelmezés. Kétségtelen, hogy ezen ítélet 50. és 51. pontjában a Bíróság megállapította, hogy olyan helyzetekben, amikor a személyes megjelenés lehetetlen vagy rendkívül nehéz, különösen amikor a családegyesítő családtagjai háborús övezetben élnek, és az utazással embertelen vagy megalázó bánásmód kockázatának teszik ki magukat, vagy akár az életüket is veszélyeztethetik, elengedhetetlen, hogy az említett irányelv által követett cél elérése érdekében a tagállamok biztosítsák a családegyesítés iránti kérelmeknek az érintettek által megfelelő időben történő, tényleges benyújtásához szükséges rugalmasságot.
55
Mindemellett, amint az az említett ítélet 58. és 59. pontjából következik, a rugalmasság e követelménye tagállamok részéről kizárólag annak lehetővé tételét követeli meg, hogy a személyes megjelenésre az eljárás előrehaladott szakaszában, sőt annak végső szakaszában, nem pedig a családegyesítés iránti kérelem benyújtásának szakaszában kerüljön sor, vagy hogy az ilyen megjelenést – esetlegesen konzuli okmányok vagy laissez‑passer okmányok kiállításával – megkönnyítsék, és a megjelenések számát a feltétlenül szükséges mértékre csökkentsék. Márpedig meg kell állapítani, hogy e kötelezettségek összessége azok jellegénél fogva különbözik a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti diplomáciai vagy konzuli kapcsolatokra vonatkozó kötelezettségektől.
56
Ebből következik, hogy olyan kontextusban, amelyet az indokolatlan adminisztratív akadályok megszüntetésére, valamint a gyors és hatékony közigazgatási eljárások alkalmazására vonatkozó általános kötelezettség jellemez, a 2003/86 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének végrehajtása keretében a tagállamokat terhelő különös kötelezettségek vonatkozhatnak például a konzuli szolgáltatásaik hozzáférhetőségére vagy olyan dokumentumoknak az érintett személy részére történő kiadására, amelyek megkönnyíthetik a konzuli képviseletükre való utazását, mint amilyen a konzuli hatóságok előtti megjelenésre való behívás.
57
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 51. pontjában rámutatott, Y családtagjainak a Gázai övezet evakuálására irányuló, a jelen ítélet 20. pontjában említett folyamatába való bevonása, vagy olyan segítség nyújtása, amely a harmadik országok hatóságainak e személyek azon kívánságáról való tájékoztatásában nyilvánul meg, hogy Belgiumba történő utazás céljából elhagyhassák e területet, olyan intézkedések elfogadását igényelné, amelyek túlmutatnak a 2003/86 irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében előírt követelményeken. E kezdeményezések ugyanis diplomáciai vagy konzuli intézkedéseket igényelnének a Belga Királyság részéről egy vagy több harmadik országgal szemben, amelyek nem az irányelv hatálya alá, hanem e tagállamnak harmadik országokkal, a jelen esetben Izrael állammal, a Jordán Hásimita Királysággal és adott esetben az Egyiptomi Arab Köztársasággal fennálló nemzetközi kapcsolatainak körébe tartoznak.
58
Végső soron, ami a diplomáciai és konzuli védelem területét illeti, meg kell állapítani, hogy – amint arra a főtanácsnok indítványának 60. és 61. pontjában rámutatott – az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdésének c) pontja és az EUMSZ 23. cikk, valamint a Charta 46. cikke csak azokra az uniós polgárokra alkalmazandó, akik olyan harmadik ország területén tartózkodnak, ahol az állampolgárságuk szerinti tagállam nem rendelkezik képviselettel, továbbá a 2015/637 irányelv 5. cikke szerint az őket kísérő és nem uniós polgárok családtagjaikra, a 2003/86 irányelv alapján családegyesítésre jogosult harmadik országbeli állampolgárokra azonban nem.
59
Végül, ami a Charta 2., 4., 7. és 24. cikkének esetleges relevanciáját illeti, a Charta 51. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja, hogy a Charta rendelkezései csak annyiban alkalmazandók a tagállamokra, amennyiben az Unió jogát hajtják végre, és e rendelkezések semmilyen körülmények között nem terjesztik ki az Uniónak a Szerződésekben meghatározott hatásköreit.
60
Márpedig, amint az a jelen ítélet 57. pontjából kitűnik, az alapeljárás felperesei által kért, ezen ítélet 27. pontjában ismertetett intézkedések nem tartoznak a 2003/86 irányelv hatálya alá, így az ilyen kérelem elutasítása nem minősül az uniós jog Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében vett végrehajtásának. Következésképpen az ilyen kérelem nem alapulhat e Charta rendelkezésein sem.
61
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2003/86 irányelv 13. cikkének (1) bekezdését önmagában vagy a Charta 2., 4., 7. és 24. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy olyan harmadik országbeli állampolgár esetében, aki családegyesítési célú vízumot kapott a személyazonossága és a távolról benyújtott vízumkérelméhez csatolt dokumentumok hitelessége ellenőrzésének feltételével, amely ellenőrzés megköveteli az e tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén való személyes megjelenést, a tagállam nem köteles e személy e helyre történő szállításának megszervezésére és biztosítására, vagy e szállítás megkönnyítése érdekében egy vagy több harmadik országgal való kapcsolatfelvételre olyan helyzetben, amikor az említett személy számára lehetetlen az e helyre történő utazás.
A költségekről
62
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
A családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv 13. cikkének (1) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 2., 4., 7. és 24. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
olyan harmadik országbeli állampolgár esetében, aki családegyesítési célú vízumot kapott a személyazonossága és a távolról benyújtott vízumkérelméhez csatolt dokumentumok hitelessége ellenőrzésének feltételével, amely ellenőrzés megköveteli az e tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén való személyes megjelenést, a tagállam nem köteles e személy e helyre történő szállításának megszervezésére és biztosítására, vagy e szállítás megkönnyítése érdekében egy vagy több harmadik országgal való kapcsolatfelvételre olyan helyzetben, amikor az említett személy számára lehetetlen az e helyre történő utazás.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.