Ideiglenes változat
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 19.(1)
C‑842/24. sz. ügy
DNO Yemen AS
kontra
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation / The Yemen Company,
Dove Energy Limited, felszámolás alatt
(a Cour de cassation [semmítőszék, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Közös kül‑ és biztonságpolitika – A jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedések – Pénzeszközöknek az intézkedésekkel érintett személyek, szervezetek vagy intézmények számára történő közvetett rendelkezésre bocsátásának tilalma – Pénzeszközöknek olyan, az intézkedésekkel nem érintett közjogi szervezetek számára történő rendelkezésre bocsátása, amelyek az érintett személyek befolyása alatt állnak ”
I.      Bevezetés
1.        A jelenlegi geopolitikai helyzetben a természetes vagy jogi személyekkel, szervezetekkel vagy szervekkel szembeni európai uniós korlátozó intézkedések központi helyet foglalnak el a közös kül‑ és biztonságpolitika (KKBP) keretében. Mivel ezeket az intézkedéseket általában a Tanács által az EUMSZ 215. cikk alapján elfogadott valamely rendelet hajtja végre, azok közvetlenül alkalmazandók a tagállamok jogrendjében, és kötelezőek valamennyi szervükre, beleértve a nemzeti bíróságokat is. Ez a helyzet többek között a jelen ügyben említett 1352/2014/EU rendelet(2) esetében.
2.        A pénzeszközöknek vagy gazdasági erőforrásoknak bizonyos személyek, szervezetek vagy szervek számára történő közvetlen vagy közvetett rendelkezésére bocsátására vonatkozó, az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében előírt tilalom az általában elfogadott korlátozó intézkedések közé tartozik. Ez a tilalom érintheti a szerződéses kötelezettségeket, beleértve azokat is, amelyek választottbírósági ítélet tárgyát képezték. Ez képezi a jelen ügy hátterét.
3.        Egy választottbírósági ítélettel szemben azzal az indokkal indított kereset keretében, hogy annak végrehajtása pénzeszközöknek az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése által tiltott rendelkezésre bocsátásának minősül, a kérdést előterjesztő bíróság, a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) három kérdést terjeszt a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra, amelyek lényegében egyrészt e tilalom hatályának, másrészt pedig a tilalom alkalmazásához szükséges bizonyítási mércének, valamint a bizonyítási teher megosztásának a pontosítására irányulnak.
II.    Jogi háttér
A.      A nemzetközi jog
4.        2014. február 26‑án az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa
a 7119. ülésén elfogadta a 2140(2014) sz. határozatot. E határozat értelmében:
„A Biztonsági Tanács,
[…]
Megerősítve elkötelezettségét Jemen egysége, szuverenitása, függetlensége és területi integritása mellett,
[…]
Aggodalommal megállapítva a politikai, gazdasági, humanitárius és biztonsági problémákat, többek között a Jemenben továbbra is tapasztalható erőszakot,
[…]
Figyelembe véve, hogy a jemeni helyzet veszélyt jelent a nemzetközi békére és biztonságra a régióban,
Az Egyesült Nemzetek Alapokmányának VII. fejezete alapján eljárva,
[(3)]
[…]
11.      Úgy határoz, hogy az ezen határozat elfogadásától számított egy éves kezdeti időszakra minden tagállamnak haladéktalanul be kell fagyasztania […] a megjelölt személyek vagy szervezetek – illetve a nevükben vagy az utasításukra eljáró személyek vagy szervezetek, vagy a tulajdonukban vagy ellenőrzésük alatt álló szervezetek – tulajdonában, illetve közvetlen vagy közvetett ellenőrzése alatt álló, és a tagállamok területén található pénzeszközeiket, más pénzügyi eszközeiket és gazdasági erőforrásaikat, és ezen túlmenően úgy határoz, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell azt, hogy egyik állampolgáruk vagy a területükön tartózkodó személy vagy szervezet se bocsásson semmilyen pénzeszközt, egyéb pénzügyi eszközt vagy gazdasági erőforrást ezen személyek vagy szervezetek rendelkezésére, vagy ne engedélyezze azoknak az ő javukra való használatát;
[…]”
B.      Az uniós jog
1.      Az 1352/2014 rendelet
5.        Az 1352/2014 rendelet 2. cikke(4) a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az e rendelet I. mellékletében felsorolt természetes vagy jogi személyekhez, szervezetekhez vagy szervekhez tartozó, ezek tulajdonában lévő, illetve ezek által birtokolt vagy ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági erőforrást be kell fagyasztani.
(2)      Nem bocsátható rendelkezésre – sem közvetlenül, sem közvetve – semmilyen pénzeszköz vagy gazdasági erőforrás az I. mellékletben felsorolt természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek részére, illetve javára.”(5)
6.        E rendelet 3. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az I. melléklet tartalmazza azokat [az Egyesült Nemzetek Szervezete Biztonsági Tanácsának(6)] szankcióbizottság[a] által meghatározott természetes vagy jogi személyeket, szervezeteket és szerveket, akik vagy amelyek a Jemen békéjét, biztonságát vagy stabilitását veszélyeztető tevékenységekben vesznek részt vagy ilyen tevékenységeket támogatnak
[...]”
7.        Az említett rendelet 11. cikke előírja:
„(1)      A pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása, illetve a pénzeszközök és gazdasági erőforrások rendelkezésre bocsátásának a megtagadása miatt – amennyiben e döntést jóhiszeműen hozták, abban a meggyőződésben, hogy az intézkedés e rendelettel összhangban áll – az így eljáró természetes vagy jogi személy, szervezet vagy szerv, illetve ezek vezető tisztségviselői vagy alkalmazottai nem vonhatók felelősségre, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása vagy visszatartása gondatlanság eredménye.
(2)      A természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek által a fenti célból végrehajtott intézkedések semmilyen formában nem vonják maguk után e természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek felelősségét, amennyiben azok nem tudták vagy nem volt ésszerű okuk feltételezni, hogy intézkedésükkel megsértik az e rendeletben foglalt tilalmakat.”
8.        Ugyanezen rendelet I. mellékletében szereplő jegyzék megfelel a 2014/932 határozat mellékletében szereplő jegyzéknek. Az alapeljárásra időbeli hatálynál fogva alkalmazandó változatukban hat, a húszi mozgalomhoz tartozó vagy azzal összeköttetésben álló természetes személy szerepelt e listákon. Ezt követően e jegyzékbe nemcsak más személyek nevét vették fel,(7) hanem a teljes húszi mozgalmat is.(8)
2.      A korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás
9.        Az EU közös kül‑ és biztonságpolitikája keretében elrendelt korlátozó intézkedések (szankciók) végrehajtásához és értékeléséhez nyújtott iránymutatások(9) (a továbbiakban: a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás)(10) 55b. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Annak megítélése során, hogy valamely jogi személy vagy szervezet valamely más személy vagy szervezet egyedüli, vagy valamely másik részvényessel vagy egyéb harmadik féllel kötött megállapodás alapján történő ellenőrzése alatt áll‑e, a figyelembe veendő kritériumok többek között az alábbiak lehetnek […]:
[…]
d)      jog a meghatározó befolyás gyakorlására a jogi személy vagy a szervezet felett, a jogi személlyel vagy a szervezettel kötött megállapodás, vagy a jogi személy vagy a szervezet alapító okiratának vagy alapszabályának rendelkezései alapján, amennyiben az adott jogi személyre vagy szervezetre irányadójog lehetővé tesz ilyen megállapodást vagy rendelkezést;
e)      hatáskör a d) pontban említett meghatározó befolyás gyakorlásának jogára, anélkül, hogy e jog megilletné;
f)      jog a jogi személy vagy szervezet vagyoni értékeinek vagy azok egy részének felhasználására;
[…]
Ha e kritériumok bármelyike teljesül, akkor úgy kell tekinteni, hogy a vizsgált jogi személy vagy szervezet valamely más személy vagy szervezet ellenőrzése alatt áll, hacsak – eseti alapon – ennek ellenkezője nem állapítható meg.”
10.      Az említett iránymutatás 55d. pontja szerint:
„Amennyiben a fenti kritériumoknak megfelelően a tulajdonlás vagy az ellenőrzés megállapításra kerül, a pénzeszközöknek és a gazdasági erőforrásoknak a jegyzékbe vett személyek vagy szervezetek tulajdonában lévő vagy ellenőrzése alatt álló, jegyzékbe nem vett jogi személyek vagy szervezetek számára történő rendelkezésre bocsátását elméletileg úgy kell tekinteni, hogy azokat közvetve a jegyzékbe vett személy vagy szervezet rendelkezésére bocsátották, kivéve ha kockázatalapú megközelítés alkalmazásával és az összes releváns körülmény – többek között az alábbi kritériumok – figyelembevételével eseti alapon ésszerűen megállapítható, hogy az érintett pénzeszközöket és gazdasági erőforrásokat nem a jegyzékbe vett személy vagy szervezet fogja használni, illetve azokat nem fogják az ő hasznára fordítani.
A figyelembe veendő kritériumok közé tartoznak többek között az alábbiak:
a)      az érintett szervezetek közötti szerződéses kapcsolat természete (például értékesítési, beszerzési vagy forgalmazási szerződések) és létrejöttének időpontja;
b)      a jegyzékbe nem vett szervezet tevékenységi ágazatának relevanciája a jegyzékbe vett szervezet szempontjából;
c)      a rendelkezésre bocsátott pénzeszközök és gazdasági erőforrások jellemzői, ideértve azt is, hogy milyen eséllyel használhatná őket a jegyzékbe vett szervezet, illetve milyen könnyen lehetnének átruházhatók számára;
[…]”
11.      Ugyanezen iránymutatás 55e. pontja a következőket írja elő:
„Megjegyzendő, hogy a pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások jegyzékbe vett személyek vagy szervezetek számára történő közvetett rendelkezésre bocsátása olyan esetekre is kiterjedhet, amikor ezeket az eszközöket olyan személyek vagy szervezetek számára tették hozzáférhetővé, amelyek nincsenek a jegyzékbe vett szervezet tulajdonában, illetve nem állnak annak ellenőrzése alatt.”
C.      A francia jog
12.      A polgári perrendtartás 1518. cikke értelmében „[a] Franciaországban meghozott nemzetközi választottbírósági ítélettel szemben csak megsemmisítés iránti kereset nyújtható be”.
13.      E törvénykönyv 1520. cikkének 5. pontja értelmében „megsemmisítés iránti kereset kizárólag akkor nyújtható be, ha […] [a]z ítélet elismerése vagy végrehajtása a nemzetközi közrendbe ütközne”.
14.      A kérdést előterjesztő bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a megsemmisítés iránti kereset tárgyában eljáró bíróság feladata annak konkrét vizsgálata, hogy egy választottbírósági ítéletnek a francia jogrendbe történő beillesztése súlyosan sérti‑e a nemzetközi közrendet.(11)
15.      Az említett törvénykönyv 1527. cikkének második bekezdése értelmében „[a] megsemmisítés iránti kereset elutasítása végrehajthatóvá teszi a választottbírósági ítéletet vagy annak azon rendelkezéseit, amelyeket a bíróság felülvizsgálata nem érint”.
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
16.      A Jemeni Köztársaság kőolaj‑ és ásványkincsügyi minisztériuma (a továbbiakban: minisztérium) és a teljes egészében a jemeni állam tulajdonában álló Yemen Oil and Gas Corporation (a továbbiakban: YOGC) kőolaj- és földgázkitermelésre, valamint termelésmegosztásra vonatkozó, választottbírósági kikötést tartalmazó megállapodásokat kötött a DNO Yemen AS‑sel (DNO), a Petrolin Trading‑gel (Petrolin), a MOE Oil & Gas Yemen‑nel (MOE) és a Dove Energy‑vel (Dove).
17.      2014‑ben a DNO, a Petrolin, a MOE és a Dove Energy jelezte azon szándékát, hogy ki kíván lépni e megállapodásokból. 2015‑ben a minisztérium és a YOGC választottbírósági eljárást indított a Nemzetközi Kereskedelmi Kamara előtt, és a 2019. július 15‑én Párizsban (Franciaország) hozott választottbírósági ítélet a DNO‑t, a Petrolint és a MOE‑t kártérítés megfizetésére kötelezte (a továbbiakban: választottbírósági ítélet).
18.      A DNO, a Petrolin és a MOE keresetet nyújtott be a cour d’appel de Paris‑hoz (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország), többek között arra hivatkozva, hogy ez az ítélet ellentétes a nemzetközi közrenddel, mivel annak végrehajtása azzal a kockázattal jár, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében közvetve pénzeszközöket bocsát a rendelet I. mellékletében felsorolt természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek (a továbbiakban: a jegyzékben szereplő személyek) rendelkezésére.
19.      2014 folyamán ugyanis a nemzetközi közösség által elismert kormány (a továbbiakban: legitim kormány) és a húszi mozgalom közötti jemeni konfliktus fokozódott, miután a húszi mozgalom átvette az irányítást az ország fővárosa, Szanaa felett. 2015‑ben egy nemzetközi koalíció avatkozott be a legitim kormány támogatása érdekében, amely ideiglenesen Adenben (Jemen) székel. A konfliktus és a jemeni gazdaság és társadalom ebből fakadó „megosztottsága” párhuzamos kormányzati struktúrák kialakulásához vezetett: a húszi mozgalom a szanaai intézményi infrastruktúrát használja,(12) míg a legitim kormány új intézményi kapacitások kiépítésére támaszkodik.(13)
20.      2021. október 5‑i ítéletével a párizsi fellebbviteli bíróság elutasította a DNO, a Petrolin és a MOE által benyújtott keresetet azzal az indokkal, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése alapján őt terhelő vizsgálatot a bíróság határozathozatalának időpontjában értékelt helyzetre tekintettel kell elvégezni, és annak olyan komoly, pontos és egybehangzó valószínűsítő körülményeken kell alapulnia, amelyek alapján megállapítható e szankciórendszer megsértése.
21.      A jelen ügyben e bíróság úgy ítélte meg, hogy ahhoz, hogy a pénzeszközök közvetett módon történő rendelkezésre bocsátása megállapítható legyen, bizonyítani kell, hogy a minisztérium és a YOGC ténylegesen a jegyzékben szereplő személyek „nevében, ellenőrzése alatt vagy utasítására” jártak el, és hogy e személyeknek szándékában állt pénzeszközöket ez utóbbiak javára használni. E tekintetben a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55b. pontjában meghatározott kritériumokra támaszkodott.
22.      E tekintetben a párizsi fellebbviteli bíróság egyrészt úgy ítélte meg, hogy a benyújtott bizonyítékok egyike sem támasztja alá azt az állítást, amely szerint a legitim kormányt képviselő, a nemzetközi közösség által elismert, a Világbanktól és a Nemzetközi Valutaalaptól (IMF) támogatásban részesülő minisztérium a jegyzékben szereplő személyek ellenőrzése alatt vagy utasítására járna el, miközben a jemeni fegyveres konfliktus elsősorban e kormány és a húszi mozgalom között zajlik.
23.      Másrészt e bíróság megállapította, hogy noha a tárgyaláson előterjesztett bizonyítékokból kitűnik, hogy mind a legitim kormány, mind a húszi mozgalom azt állították, hogy ellenőrzést gyakorolnak a YOGC felett – amely helyzetet az alapügyben „versengő befolyásnak” minősítettek –, egyáltalán nem bizonyított, hogy e két oldal összehangoltan jár el, és hogy a YOGC e mozgalom ellenőrzése alatt állna. E tekintetben a bíróság a legitim kormány miniszterelnökének a külföldi olajtársaságoknak címzett 2015. augusztus 23‑i levelére támaszkodott, amelyben felkérte őket, hogy csak a legitim kormány fennhatósága alatt eljáró személyekkel tárgyaljanak, és jelezte számukra, hogy a húszi milíciák 2015 februárjában elfogadott és a minisztériumhoz, valamint az e minisztériumhoz kapcsolódó hatóságokhoz és szervezetekhez intézett valamennyi határozatát, kinevezését és iránymutatását semmisnek kell tekinteni, azokat nem kell alkalmazni, és végül, hogy a külföldi gazdasági szereplők ne fizessék meg az államnak járó összegeket mindaddig, amíg nem tájékoztatták őket a fizetés helyéről és idejéről.
24.      Ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a YOGC feletti ellenőrzés megállapításához nem voltak elegendők azok a körülmények, amelyek szerint egyrészt a YOGC hivatalos honlapja, amelyet feltörhettek, egy húszi miniszter nevét említi, másrészt pedig a Saba jemeni sajtóügynökség azon beszámolója, amely egy, a húszi miniszterelnök jelenlétében tartott találkozóra vonatkozik, amelynek során a YOGC ügyvezető igazgatója rövid beszámolót tartott különösen a kőolaj, a dízel és a háztartási gáz adagolására vonatkozó programot illetően a főváros és a húszi ellenőrzés alatt álló kormányzóságok titkárságai szintjén.
25.      Végül a bíróság megjegyezte, hogy az a tény, hogy a YOGC honlapjára mutató link hiányzik a legitim kormány hivatalos honlapjáról (elérhető a www.mom‑ye.com címen), valamint az a tény, hogy e honlap azon korábbi kormányzati doménnevet (www.mom‑gov.ye) használja, amelyet a korábbi kormányzati honlapot elfoglaló húszik használnak, nem kérdőjelezi meg azt a tényt, hogy a YOGC feletti ellenőrzést a legitim kormány is igényelte.
26.      2022 márciusában a minisztérium által képviselt Jemeni Köztársaság a választottbírósági ítélet végrehajtásának elrendelése iránti kérelmet nyújtott be az oslói körzeti bírósághoz (Norvégia), amely az ítélet végrehajthatóságát megállapítva arra kötelezte a DNO‑t, hogy fizesse meg az esedékes kártérítést. E határozat 2023. november 4‑én jogerőre emelkedett.
27.      2023. december 4‑én a DNO kifizette a minisztériumnak a választottbírósági ítélet alapján fizetendő nettó összeget. 2022. december 13‑i levelében a YOGC a DNO kérelmére megerősítette, hogy az ezen ítélet alapján fennálló jogait átruházta a minisztériumra, és kijelentette, hogy nem kívánja a minisztériumnak már kifizetett összegeket követelni.
28.      A DNO és a Petrolin felülvizsgálati kérelmet, illetve csatlakozó felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz a párizsi fellebbviteli bíróság ítéletével szemben. A nemzetközi közrend súlyos megsértésére alapított felülvizsgálati kérelmeik alátámasztása érdekében e társaságok lényegében arra hivatkoztak, hogy a párizsi fellebbviteli bíróság hibát követett el, amikor egyrészt annak vizsgálatára szorítkozott, hogy a YOGC a jegyzékben szereplő személyek tulajdonában vagy ellenőrzése alatt állt‑e, másrészt pedig azáltal, hogy nem vizsgálta meg, hogy a szóban forgó választottbírósági ítélet végrehajtása pénzeszközöket bocsát‑e vagy bocsáthat‑e e személyek rendelkezésére.
29.      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság először is emlékeztet a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, amely szerint a „[…] rendelkezésére bocsátani” kifejezés tág jelentéstartalommal bír,(14) valamint a korlátozó intézkedések megelőző céljára.(15)
30.      Másodszor, e bíróság hangsúlyozza, hogy a jelen ügyben felvetett központi kérdés azokra a kritériumokra vonatkozik, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy pénzeszközöknek a jegyzékben szereplő személyek részére közvetett módon történő rendelkezésre bocsátására kerül sor a minisztériumnak és a YOGC‑nak járó összegeknek egy választottbírósági ítélet végrehajtása keretében történő megfizetése révén,(16) úgy, hogy ez utóbbiak nem minősülnek jegyzékben szereplő szervezeteknek. Egyébiránt megjegyzi, hogy a ténybeli helyzet Jemen bizonytalan politikai helyzetére tekintettel a bizonyítási teherrel kapcsolatos kérdéseket vet fel.
31.      E körülmények között a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a[z 1352/2014 rendelet] 2. cikkének (2) bekezdését, a [korlátozó intézkedésekről szóló] iránymutatások fényében, hogy a közvetett rendelkezésre bocsátás magában foglalhatja pénzeszközöknek a korlátozó intézkedésekkel nem érintett közjogi szervezetek rendelkezésére bocsátását, ha megállapítást nyer, hogy az ezen intézkedésekkel érintett személyek e szervezeteken belül az ezen intézkedésekkel nem érintett legitim kormány befolyásával versengő befolyást gyakorolnak?
2)      Amennyiben e versengő befolyás fennállása megállapítást nyer, úgy kell‑e értelmezni az [1352/2014 rendelet] 2. cikkének (2) bekezdését, hogy vélelmezni kell, hogy azok a szervezetek, amelyek részére a pénzeszközöket átadják, a korlátozó intézkedésekkel érintett személyek ellenőrzése alatt állnak? Igenlő válasz esetén, van‑e helye ellenbizonyításnak e vélelem tekintetében? E tekintetben van‑e jelentősége annak a körülménynek, hogy a korlátozó intézkedésekkel nem érintett legitim kormány nem működik együtt az ezen intézkedésekkel érintett személyekkel?
3)      Amennyiben a nemzeti bíróság elé terjesztett bizonyítékok nem teszik lehetővé annak értékelését, hogy azon szervezeten belül, amelynek a pénzeszközöket a rendelkezésére bocsátják, a legitim kormány vagy a szankciókkal érintett személyek bírnak meghatározó befolyással, úgy a szankciók alkalmazásához elegendő‑e annak puszta észszerű kockázata, hogy végső soron ez utóbbiak részesülnek e pénzeszközök egészében vagy egy részében?”
32.      Írásbeli észrevételeket a DNO, a minisztérium, a francia, az olasz és a holland kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be. Az olasz és a holland kormány kivételével ugyanezek a felek részt vettek a 2025. november 19‑én tartott tárgyaláson.
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
1.      Előzetes megjegyzések
33.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az vonatkozik pénzeszközöknek valamely választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy jegyzékben nem szereplő közjogi szervezet részére történő kifizetésére, amennyiben bizonyított, hogy e szervezeten belül mind a jegyzékben szereplő személyek, mind pedig a jegyzékben nem szereplő szervezet versengő befolyást gyakorolnak.
34.      Előzetesen megjegyzem, hogy ez a kérdés nem vonatkozik kifejezetten az „ellenőrzés” fogalmára e kifejezésnek a korlátozó intézkedések keretében értelmezett értelmében. Mindazonáltal az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolásából kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdései a párizsi fellebbviteli bíróság határozatából erednek. Ez utóbbi ugyanis a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatásnak az „ellenőrzés” fogalmára vonatkozó 55b. és 55d. pontjára támaszkodva úgy ítélte meg, hogy a versengő befolyás(17) nem tartozik az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének hatálya alá, mivel az e rendelkezés értelmében vett releváns kritérium lényegében a jegyzékben szereplő személyek által a pénzeszközök címzettje felett gyakorolt ellenőrzés fennállása. Ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésében kifejezetten hivatkozott erre az iránymutatásra.
35.      E kérdés elemzése keretében tehát először röviden felidézem a „közvetlen és közvetett rendelkezésre bocsátás” fogalmának tág értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatot. Ezt követően e fogalommal kapcsolatban pontosítom az ellenőrzés fennállásának és hiányának relevanciáját. Végül bemutatom, hogy a versengő befolyás fennállása még ellenőrzés hiányában is elegendő lehet annak megállapításához, hogy a pénzeszközöket az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében közvetett módon bocsátották rendelkezésre.
2.      Pénzeszközök közvetlen vagy közvetett rendelkezésre bocsátása: tág értelmezés
36.      A Möllendorf ítéletből kitűnik, hogy a „közvetlenül vagy közvetett módon” kifejezések használata azt bizonyítja, hogy a pénzeszközök rendelkezésre bocsátásának tilalma különösen tágan van megfogalmazva. Ugyanígy – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztetett – tág jelentéstartalommal bír a „[…] rendelkezésére bocsátani” kifejezés is, amely nem egy meghatározott jogi minősítésre vonatkozik, hanem magában foglal minden olyan aktust, amelynek a végrehajtása szükséges az alkalmazandó nemzeti jog szerint ahhoz, hogy valamely személy ténylegesen teljes rendelkezési jogot szerezzen az érintett dolog fölött.(18)
37.      Az Afrasiabi és társai ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság kifejezetten a „közvetett rendelkezésre bocsátás” fogalmával foglalkozott valamely gazdasági erőforrásnak egy jegyzékben nem szereplő személy által irányított, jegyzékben nem szereplő szervezet részére történő szállításával és telepítésével összefüggésben, amely azonban egy jegyzékben szereplő szervezet javára járt el.(19)
38.      Ebben az összefüggésben a Bíróság először is megállapította,(20) hogy az a tény, hogy valaki egy korlátozó intézkedések jegyzékén szereplő személy nevében, ellenőrzése alatt vagy utasítására járt el, szintén indokolja a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek jegyzékébe való felvételét.(21) A Bíróság ezt követően pontosította, hogy ez a tényező a pénzeszközök közvetett rendelkezésre bocsátásának tilalmának értékelése szempontjából is releváns.(22) Végül a Bíróság szintén relevánsnak ítélte azt a tényt, hogy az érintett eszközt egy, a jegyzékben szereplő személy javára kívánják használni.(23)
39.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a párizsi fellebbviteli bíróság ugyanezekre az elemekre támaszkodott.(24) Miután megállapította azok hiányát, úgy ítélte meg, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésében foglalt tilalom a jelen ügyben nem alkalmazható.
40.      Ugyanakkor az Afrasiabi és társai ítéletben kifejtett elemek véleményem szerint nem képezhetik azon körülmények kimerítő felsorolását, amelyek lehetővé teszik a pénzeszközök közvetett rendelkezésre bocsátásának megállapítását. Amint ugyanis arra a Bíróság kifejezetten rámutatott, releváns tényezőkről van szó.  Minden más értelmezés ellentétes lenne a „pénzeszközök rendelkezésre bocsátása” fogalmának tág jelentéstartalmával.
41.      Ezt a tág jelentéstartalmat azonban az 1352/2014 rendeletben kitűzött célok elérésének, valamint az e rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatékonysága biztosításának és a kijátszás kockázata elkerülésének
összefüggésében kell értelmezni.(25)
42.      E tekintetben a 2140(2014) sz. határozat preambulumából, valamint az 1352/2014 rendelet (5) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a jelen ügyben szóban forgó korlátozó intézkedések a jemeni helyzet által a régió nemzetközi békéjére és biztonságára jelentett konkrét veszély kezelésére irányulnak. E rendelet 3. cikke szerint e rendelet I. melléklete tartalmazza azokat a szankcióbizottság által meghatározott természetes vagy jogi személyeket, szervezeteket és szerveket, akik vagy amelyek a Jemen békéjét, biztonságát vagy stabilitását veszélyeztető tevékenységekben vesznek részt vagy ilyen tevékenységeket támogatnak. Az Unió által elfogadott korlátozó intézkedések legtöbbjéhez hasonlóan a szóban forgó intézkedések megelőző célúak abban az értelemben, hogy az ilyen típusú tevékenységek megakadályozására irányulnak.(26)
43.      Ennek következtében a pénzeszközök rendelkezésre bocsátásának tilalma arra irányul, hogy megakadályozza a pénzeszközök felhasználását olyan tevékenységek végzésére vagy támogatására, amelyek veszélyeztetik Jemen békéjét, biztonságát vagy stabilitását.(27) Márpedig az az értelmezés, miszerint ez a tilalom kizárólag a tulajdonlás vagy ellenőrzés esetére vonatkozna, ellentétes lenne ezzel a céllal. Más esetek is e tilalom hatálya alá tartozhatnak.
44.      Úgy tűnik, hogy egy újabb ítélkezési gyakorlat is megerősíti ezt a megközelítést. Először is a Bíróság az SH ítéletben megállapította, hogy annak érdekében, hogy a pénzeszközöket olyanoknak lehessen tekinteni, mint amelyeket közvetetten valamely jegyzékben szereplő személy rendelkezésére bocsátottak, az szükséges, hogy e pénzeszközöket e személy részére utalják tovább, vagy e személynek joga legyen ahhoz, hogy e pénzeszközökkel rendelkezzen, tekintettel különösen a pénzeszközök kedvezményezettje és az ilyen személy között fennálló jogi vagy pénzügyi kapcsolatokra.(28)
45.      Másodszor, a Bíróság az E és F ítéletben megállapította, hogy a „rendelkezésre bocsátás” fogalmának tág értelmezése független attól, hogy fennállnak‑e kapcsolatok a rendelkezésre bocsátó személy és e cselekmény címzettje között.(29) Igaz, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló bíróság azt a kérdést tette fel, hogy a rendelkezésre bocsátás tilalma vonatkozik‑e a pénzeszközöknek a jegyzékben szereplő szervezet számára az e szervezet jegyzékben nem szereplő valamely tagja által történő továbbítására.(30) Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Bíróság ilyen elvi megállapítása, mivel összhangban áll e tilalom tág értelmezésével, kiterjed arra a helyzetre is, amikor a rendelkezésre bocsátó személy és a cselekmény címzettje közötti formális kapcsolatok nem állnak fenn.
3.      Az ellenőrzés fennállásának relevanciája
46.      Úgy tűnik, hogy a Bíróság által az Afrasiabi és társai ítéletben a pénzeszközök közvetett módon történő rendelkezésre bocsátásának megállapítására meghatározott kritériumok közül a párizsi fellebbviteli bíróság – a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55b. és 55d. pontja fényében – különösen a pénzeszközök címzettje felett a jegyzékben szereplő személyek által gyakorolt ellenőrzésre támaszkodott. Ezért pontosítani kell e kritérium relevanciáját.
47.      Ezen iránymutatás 55d. pontja értelmében, ha az iránymutatás 55b. pontjában említett kritériumok fényében megállapítható az ellenőrzés, a pénzeszközöknek a jegyzékbe vett személy tulajdonában lévő vagy ellenőrzése alatt álló, jegyzékben nem szereplő személyek számára történő rendelkezésre bocsátását elméletileg úgy kell tekinteni, hogy a pénzeszközöket közvetve a jegyzékbe vett személy rendelkezésére bocsátották.
48.      Mindazonáltal, még ha az említett iránymutatásnak nincs is kötelező joghatása,(31) úgy vélem, hogy figyelembe kell venni az iránymutatás 55e. pontját is, amelyet – amint arra a DNO hivatkozott – a párizsi fellebbviteli bíróság nem említett.
49.      E pont szerint a pénzeszközök jegyzékbe vett személyek részére történő közvetett rendelkezésre bocsátásának tilalma akkor is alkalmazandó, ha e jegyzékben szereplő személyek és a pénzeszközök címzettje között nem áll fenn tulajdonosi vagy ellenőrzési kapcsolat.(32)
50.      Így lényegében az ellenőrzés fennállása megalapozza teszi a pénzeszközök közvetett rendelkezésre bocsátásának vélelmezését. Ellenőrzés hiányában ezt a kérdést eseti alapon kell értékelni.
51.      Véleményem szerint ez az értelmezés megfelel a jelen indítvány 40. pontjában értelmezett Afrasiabi és társai ítéletnek, valamint az indítvány 44. és 45. pontjában említett későbbi ítélkezési gyakorlatnak.
52.      Következésképpen a nemzeti bíróság nem állapíthatja meg, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom nem alkalmazható pusztán amiatt, hogy a pénzeszközök közvetlen címzettje nem áll a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55b. pontja értelmében vett jegyzékbe vett személyek ellenőrzése alatt. Meg kell ugyanakkor vizsgálnia, hogy ezek a pénzeszközök továbbutalhatók‑e az ilyen személyeknek, vagy hogy azok rendelkezhetnek‑e velük.(33) Ez a vizsgálat a nemzeti bíróság rendelkezésére álló bizonyítékoktól függ, mint például a jelen indítvány 19. és 23–25. pontjában említettek.
4.      A versengő befolyás
53.      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében előírt tilalom magában foglalhatja pénzeszközöknek a jegyzékben nem szereplő szervezet részére történő kifizetését, amennyiben megállapítást nyer, hogy e szervezetre a jegyzékben szereplő személyek egy jegyzékben nem szereplő szervezet befolyásával versengő befolyást gyakorolnak. Ugyanis, amint arra lényegében az olasz és a holland kormány, valamint a Bizottság hivatkozott, e tilalmat minden olyan ténybeli helyzetre alkalmazni kell, amely lehetővé teszi a jegyzékben szereplő személyek számára a szóban forgó pénzeszközökhöz való hozzáférést.
54.      A francia kormány által hivatkozott Petropars Iran és társai kontra Tanács ítélet(34) nem kérdőjelezheti meg ezt a megállapítást. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy ugyanis egy vállalkozás alaptőkéjének egy jegyzékbe vett szervezet és egy jegyzékbe nem vett szervezet általi együttes birtoklására vonatkozott. Ebben az összefüggésben a Törvényszék megállapította, hogy a jegyzékben nem szereplő részvényeseknek nem állt érdekében, hogy segítsenek a jegyzékben szereplő részvényesnek a közös leányvállalatukra történő nyomásgyakorlásban a kizárólag az utóbbit érintő korlátozó intézkedések hatásának a megkerülése érdekében. A Törvényszék azt is hangsúlyozta, hogy ilyen esetben a közös ellenőrzés fennállása megakadályozhatja a jegyzékbe vett szervezetet abban, hogy nyomást gyakoroljon leányvállalatát érintő korlátozó intézkedések hatásának a megkerülése érdekében.(35)
55.      Márpedig a jelen ügyben nem a YOGC alaptőkéjének együttes birtoklásáról van szó, hanem olyan tényleges befolyásról, amelyet a polgárháborúval összefüggésben mind a húszi mozgalom, mind pedig a legitim kormány igényelt. A YOGC‑re gyakorolt e versengő befolyás miatt tehát véleményem szerint nem zárható ki, hogy pénzeszközöket folyósíthatnak a húszi mozgalom számára, vagy hogy ez utóbbi az SH‑ítélet(36) értelmében tud azokkal rendelkezni, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
56.      Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ adja, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés hatálya alá tartozhat a pénzeszközöknek valamely választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy olyan szervezet részére történő kifizetése, amelyre mind a jegyzékben szereplő személyek, mind pedig a jegyzékben nem szereplő szervezet egymással versengő befolyást gyakorol, amennyiben e pénzeszközök e személyeknek továbbutalhatók, vagy ha e személyek e pénzeszközök felett rendelkezhetnek.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
57.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével, amelyet a második kérdést megelőzően kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy jegyzékben nem szereplő szervezetnek kifizetett pénzeszközök egészéből vagy egy részéből részesülnek, megalapozza az e rendelkezésben előírt tilalom alkalmazását.
58.      Emlékeztetek arra, hogy ezt a kérdést egy olyan választottbírósági ítélet megsemmisítése keretében terjesztették elő, amelynek értelmében a DNO‑t, a Petrolint és a MOE‑t arra kötelezték, hogy fizessenek pénzeszközöket a minisztériumnak és a YOGC‑nak. Ezenkívül az ítélet nem foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy e kifizetés ellentétes volt‑e az 1352/2014 rendelettel vagy a 2140(2014) sz. határozattal. A kérdést előterjesztő bíróságnak tehát nem feladata annak vizsgálata, hogy a DNO, a Petrolin és a MOE köteles lett volna‑e visszatartani a pénzeszközöket, hanem azt kell meghatároznia, hogy a rendelkezésére álló bizonyítékokra tekintettel az említett választottbírósági ítéletet meg kell‑e semmisíteni, amennyiben annak végrehajtása ellentétes a nemzetközi közrenddel. A nemzeti bíróságnak tehát a megsemmisítés iránti kereset keretében meg kell határozni azt a bizonyítási mércét, amely szükséges annak megállapításához, hogy a pénzeszközök rendelkezésre bocsátásának az e rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében vett tilalma alkalmazandó.
59.      A bizonyítás mércéje ugyanis az ilyen értékelés körülményeitől függően eltérő lehet. Célszerűnek tartom tehát különbséget tenni a választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében – mint a jelen ügyben is – megkövetelt bizonyítási mérce, a gazdasági szereplőtől annak értékeléséhez megkövetelt bizonyítási mérce, hogy fennáll‑e annak a kockázata, hogy egy ügylet sérti az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését, valamint a Tanácstól a korlátozó intézkedések előírásához megkövetelt bizonyítási mérce között.
1.      A gazdasági szereplőtől a pénzeszközöknek az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése alapján történő visszatartásához megkövetelt bizonyosság mértékéről
60.      Amint az az 1352/2014 rendelet 18. cikkéből kitűnik, az 1352/2014 rendelet területi és személyi hatálya meglehetősen tág. Ez a rendelet az Unió területén bármely természetes vagy jogi személyre, szervezetre vagy testületre alkalmazandó a részben vagy egészben az Unión belül folytatott üzleti tevékenysége tekintetében.(37)
61.      Az e hatály alá tartozó gazdasági szereplők tehát kötelesek megbizonyosodni arról, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése nem tiltja‑e valamely szerződéses kötelezettség teljesítését.(38)
62.      Ennek keretében figyelembe kell venni az 1352/2014 rendelet 11. cikkét. E rendelkezés (1) bekezdése előírja, hogy a pénzeszközök rendelkezésre bocsátásának megtagadásáról „jóhiszeműen” kell dönteni azon az alapon, hogy az intézkedés e rendelettel összhangban áll. Ezenkívül az említett rendelkezés (1) és (2) bekezdésének együttes értelmezése szerint a gazdasági szereplőknek az említett rendelet alapján rájuk háruló vizsgálat során bizonyos gondossággal kell eljárniuk.(39) Egyrészt mentesülnek a felelősség alól a pénzeszközök visszatartása miatt, „kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy [ez] a visszatartás[…] gondatlanság eredménye”. Másrészt a pénzeszközök rendelkezésre bocsátása, még ha azt ugyanezen rendelet tiltja is, nem vonja maga után a felelősséget, ha a gazdasági szereplők nem tudtak arról, és nem volt észszerű okuk arra gyanakodni, hogy ez a helyzet áll fenn.(40)
63.      Úgy vélem, hogy az 1352/2014 rendelet 11. cikkéből kitűnik, hogy a gazdasági szereplőtől az e rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a pénzeszközök visszatartásához megkövetelt bizonyossági fok meglehetősen alacsony, mivel e tekintetben elegendő az a jóhiszemű és nem gondatlan meggyőződés, hogy az ilyen visszatartás összhangban áll e rendelkezéssel. Ezenkívül számomra úgy tűnik, hogy e rendelkezés összhangban áll a „kockázatalapú megközelítéssel”,(41) amely bizonytalanság esetén előnyben részesíti a pénzeszközök visszatartását.
2.      A jegyzékbe vételi határozat elfogadásához a Tanácstól megkövetelt bizonyítási mércéről
64.      Mivel ez a KKBP hatáskörébe tartozik, a természetes vagy jogi személyekkel, szervezetekkel vagy szervekkel szembeni korlátozó intézkedések elfogadásához a Tanácsnak először határozatot kell hoznia az Unió álláspontjáról ezekkel az intézkedésekkel kapcsolatban (EUSZ 29. cikk), majd ezt követően ezen intézménynek az EUMSZ 215. cikk alapján jogi aktust kell elfogadnia.(42) Ebben az összefüggésben a Tanács általában olyan rendeleteket fogad el, amelyek adott esetben előírják azon személyek vagyonának befagyasztását, akik megfelelnek a szóban forgó intézkedésekkel elérni kívánt célokhoz kapcsolódó bizonyos kritériumoknak, valamint tiltják, hogy közvetlenül vagy közvetve pénzeszközökkel vagy gazdasági erőforrásokkal lássák el őket.(43)
65.      Az EUMSZ 275. cikk második bekezdése értelmében a korlátozó intézkedésekkel érintett személyek az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltételek mellett keresetet indíthatnak az Európai Unió Bírósága előtt.
66.      Ennek keretében a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy azon indokok jogszerűségének felülvizsgálata címén, amelyeken valamely személy nevének a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek jegyzékébe történő felvételére vonatkozó tanácsi határozat (a továbbiakban: jegyzékbe vételi határozat) alapul, az uniós bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy e határozat, amely az érintett személy tekintetében egyedi hatállyal rendelkezik, kellően biztos ténybeli alappal rendelkezik. A bírósági felülvizsgálat nem korlátozódhat a hivatkozott indokok absztrakt hihetőségének értékelésére, hanem arra a kérdésre vonatkozik, hogy ezek az indokok, vagy legalább az egyik, önmagában elegendőnek tekintett indok ugyanezen határozat alátámasztására megalapozott‑e.(44)
67.      Az ilyen értékelést úgy kell elvégezni, hogy a bizonyítékokat nem elszigetelten, hanem abban az összefüggésben kell vizsgálni, amelybe azok illeszkednek, mivel a Tanács eleget tesz a rá háruló bizonyítási tehernek, ha az uniós bíróság előtt kellően konkrét, pontosan meghatározott és egybevágó valószínűsítő körülmények olyan együttesét mutatja be, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy az érintett személy megfelel legalább a Tanács által a jegyzékbe vételre vonatkozóan megállapított kritériumok egyikének. Ezenkívül ez utóbbinak kell az érintett személlyel szemben felhozott indokok megalapozottságát bizonyítani, és nem az érintett személynek kell az ezen indokok megalapozottságának hiányára vonatkozó bizonyítékot szolgáltatni.(45)
68.      A Bizottság írásbeli észrevételeiben arra hivatkozik, hogy ugyanezen követelmények a nemzeti bíróság előtt „hasonlóan” alkalmazandók, ha valamely személy megtagadja a választottbírósági ítélet végrehajtását arra hivatkozva, hogy e végrehajtás pénzeszközöknek az 1352/2014 rendelet által tiltott közvetett rendelkezésre bocsátásának minősül. Az alábbiakban kifejtett okok miatt nem osztom teljes mértékben ezt az álláspontot.
3.      A nemzeti bíróság előtt benyújtott, választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében megkövetelt bizonyítási mércéről
a)      A Tanácstól megköveteltnél alacsonyabb küszöbérték
69.      Először is, ellentétben a Tanács jegyzékbe vételi határozatával a jegyzékbe vett személyek számára közvetett módon rendelkezésre bocsátható pénzeszközök kifizetésére kötelező választottbírósági ítélet megsemmisítése nem minősül az érintett személyekre vonatkozó egyedi hatályú intézkedésnek.(46) Nem jár azzal a helytelenítő értékítélettel és bizalmatlansággal sem, amelyet a jegyzékbe vételi határozat ezekkel a személyekkel szemben kivált.(47) Valójában nem azonos azzal, mintha a minisztériumot vagy a YOGC‑t felvennék az 1352/2014 rendelet I. mellékletébe. Ez a hatáskör kizárólag a Tanácsot illeti meg.
70.      Másodszor, az EUMSZ 296. cikk alapján a Tanácsot indokolási kötelezettség terheli az ilyen határozatok tekintetében, valamint köteles tiszteletben tartani a megfelelő ügyintézés elvét az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkének megfelelően.(48) E rendelkezések nem kötik azt a magánfelet, aki megsemmisítés iránti kereset keretében arra hivatkozik, hogy a pénzeszközök rendelkezésre bocsátását az 1352/2014 rendelet tiltja.
71.      Harmadszor, a gazdasági szereplő rendelkezésére álló eszközök nem hasonlíthatók össze azokkal, amelyekkel a Tanács rendelkezik, amely e területen sajátos hatáskörrel rendelkezik.
b)      A bírósági eljáráson kívül előírtnál magasabb küszöbérték
72.      Mindemellett úgy vélem, hogy egy választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében, mint a jelen ügyben is, nem alkalmazható az 1352/2014 rendelet 11. cikkében megkövetelt meglehetősen alacsony bizonyossági fok.
73.      Először is szem előtt kell tartani, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének ilyen esetre való alkalmazása adott esetben a jogszerűen hozott választottbírósági ítélet megsemmisítését vonhatja maga után a felek akaratautonómiájára tekintettel.(49) A jogbiztonság, valamint a választottbírósági eljárás hatékonysága megköveteli, hogy az ilyen megsemmisítés a feltétlenül szükséges mértékre korlátozódjon.(50)
74.      Másodszor, amint arra a Bizottság a Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva hivatkozott, a nemzeti bíróság rendelkezik a két fél által szolgáltatott bizonyítékokkal, beleértve azt a felet is, amelynek a jegyzékben szereplő személyekkel való esetleges kapcsolatáról van szó. Ez szükségszerűen a körülmények jobb ismeretét jelenti egy olyan helyzethez képest, amelyben a gazdasági szereplőnek a belső átvilágítási eljárások keretében (due diligence)(51) kell eldöntenie, hogy visszatart‑e pénzeszközöket.
c)      Elegendő‑e az észszerű kockázat?
75.      A fentiekből következik, hogy annak a bizonyítási mércének, amely alapján a nemzeti bíróság az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom miatt megsemmisítse a választottbírósági ítéletet, alacsonyabbnak kell lennie, mint az uniós bíróság előtt a jegyzékbe vételi határozat megsemmisítése keretében megkövetelt bizonyítási mérce. Ugyanakkor e mércének magasabbnak kell lennie, mint a bírósági eljáráson kívül megkövetelt mérce. Felmerül tehát a kérdés, hogy elegendő‑e az e rendelkezésben foglalt tilalom alkalmazásához az, hogy fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a pénzeszközök egészéből vagy egy részéből részesülnek.
76.      E tekintetben mindenekelőtt megállapítom, hogy sem az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése, sem e rendelet más rendelkezése nem határozza meg közvetlenül a pénzeszközök rendelkezésre bocsátására vonatkozó tilalom alkalmazásához megkövetelt bizonyítási mércét. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az ilyen kérdés szükségszerűen a tagállamok eljárási autonómiájának hatálya alá tartozik.(52) Úgy vélem ugyanis, hogy az e tilalom alkalmazásához megkövetelt bizonyítási mérce hallgatólagosan következik a korlátozó intézkedések uniós rendszeréből, és ezért azt az uniós jog alapján kell meghatározni.
77.      E tekintetben úgy vélem, hogy a „rendelkezésre bocsátás” fogalmának tág értelmezése, amelyre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elemzése keretében utaltam, valamint maguknak a korlátozó intézkedéseknek a jellege és az azok elfogadását igazoló célok olyan bizonyítási mércét követelnek meg, amely lényegében az észszerű kockázat fennállásán alapul. Ebből következik, hogy az ilyen kockázat szervesen kapcsolódik az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „közvetett rendelkezésre bocsátás” fogalmához, tehát annak e fogalom szerves részét kell képeznie.(53)
78.      Ami először is a jemeni helyzetre tekintettel történő korlátozó intézkedések elfogadását igazoló célokat illeti,(54) emlékeztetek különösen arra, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom megelőző célú, mivel annak megakadályozására irányul, hogy az érintett pénzeszközöket a Jemen békéjét, biztonságát vagy stabilitását veszélyeztető tevékenységek támogatására vagy végzésére használják fel.
79.      E célkitűzés, valamint az 1352/2014 rendelet hatékony érvényesülése biztosításának és kijátszása megakadályozásának szükségessége megköveteli az e rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom alkalmazását, amint fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a pénzeszközök egészéből vagy egy részéből részesülnek.
80.      Másodszor, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a korlátozó intézkedések biztosítási, ideiglenes és visszafordítható jellegűek, amennyiben nem céljuk az érintett személyek tulajdonuktól való megfosztása.(55) Ezenkívül az ezen intézkedések által követett célkitűzések jelentősége igazolhat hátrányos következményeket, még akkor is, ha azok bizonyos gazdasági szereplők számára jelentősek, beleértve azokat is, akik egyáltalán nem felelősek az érintett intézkedések elfogadását eredményező helyzet bekövetkezéséért.(56)
81.      Ezen ítélkezési gyakorlatra tekintettel úgy vélem, hogy nem releváns a minisztérium és a francia kormány azon érve, amely szerint a választottbírósági ítélet megsemmisítése azzal a következménnyel járna, hogy a nemzetközi közösség által támogatott legitim kormány nem kapja meg az érintett pénzeszközöket.
82.      Az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében előírt tilalom alkalmazása ugyanis semleges a többek között a DNO, valamint a minisztérium és a YOGC közötti szerződéses jogvita érdemét illetően. Amint arra a DNO a tárgyaláson helyesen rámutatott, semmi nem akadályozza meg a minisztériumot abban, hogy egyedül új választottbírósági eljárást indítson. Semmi sem akadályozza meg azt sem, hogy pénzeszközöket folyósítsanak a YOGC részére azt követően, hogy már nem áll fenn a pénzeszközök jegyzékben szereplő személyek részére történő közvetett rendelkezésre bocsátásának kockázata, sőt akkor sem, ha e személyek már nem szerepelnek az e rendelet I. mellékletében szereplő jegyzéken.(57)
83.      Harmadszor, azt az értelmezést, amely szerint az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében előírt tilalmat akkor kell alkalmazni, ha fennáll annak észszerű kockázata, hogy egy jegyzékben szereplő személy részesül a pénzeszközökből, a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti, amely érvényt szerez a „pénzeszközök rendelkezésre bocsátása” fogalma tág jelentéstartalmának.
84.      A Bíróság ugyanis az SH ítéletben úgy ítélte meg, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom hatálya alá tartozik annak lehetősége, hogy a pénzeszközöket egy jegyzékben szereplő személy részére továbbutalják.(58)
85.      Ezenkívül az a tény, hogy a pénzeszközöket közvetlenül vagy közvetve egy jegyzékbe vett személy rendelkezésére bocsátják, önmagában azzal a kockázattal jár, hogy azokat visszaélésszerűen a korlátozó intézkedések céljaival ellentétes tevékenységek elősegítésére használják fel, függetlenül attól, hogy bebizonyosodott‑e, hogy a szóban forgó szervezet az említett pénzeszközöket ténylegesen ilyen jellegű tevékenységekre használta‑e fel.(59)
86.      Egyébiránt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, ha a jegyzékbe vételi kritériumnak megfelelő szervezet pénzeszközeit befagyasztják, nem elhanyagolható mértékű kockázata áll fenn annak, hogy az nyomást gyakorol a tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló szervezetekre a rá vonatkozó intézkedések hatásának megkerülése érdekében. Az ilyen tulajdonban vagy ellenőrzés alatt álló szervezetek pénzeszközeinek befagyasztása tehát szükséges és megfelelő a meghozott intézkedések hatékonyságának biztosítása, és annak garantálása érdekében, hogy ezen intézkedéseket ne kerüljék meg.(60)
87.      Így az ilyen ellenőrzésből vagy tulajdonlásból nem elhanyagolható kockázat következik annak tekintetében, hogy a jegyzékben szereplő szervezet részesülhet a tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló szervezetek pénzeszközeiből. E kockázat igazolja e szervezetek pénzeszközeinek az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt befagyasztását.
88.      Márpedig az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés azon az előfeltevésen alapul, amely szerint az ilyen részesülés észszerű kockázata már bizonyított. A jelen indítvány 86. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel úgy vélem, hogy annak az észszerű kockázatnak, hogy a jegyzékben nem szereplő szervezet rendelkezésére bocsátott pénzeszközök egy részéből vagy egészéből a jegyzékbe vett személyek végül is részesülnek, elegendőnek kell lennie ahhoz is, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése alkalmazható legyen.
89.      Ráadásul az uniós jog teljes érvényesülése – polgári eljárás keretében történő – biztosításának szükségessége bizonyos körülmények között a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok bizonyos fokú könnyítését vonhatja maga után.
90.      Amint azt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés vizsgálata során kifejtem, úgy tűnik, hogy ezt a könnyítést olyan helyzetekre kell alkalmazhatónak tekinteni, amelyekben a felperesnek adott esetben nyilvánvalóan nagy nehézséget okoz a releváns bizonyítékok összegyűjtése, feltéve, hogy az alperesnek lehetősége van arra, hogy a felperes követelésének vitatása érdekében releváns bizonyítékokat terjesszen elő.(61)
91.      E körülmények között az a tény, hogy a nemzeti bíróság rendelkezésére álló bizonyítékok összessége első ránézésre arra utal, hogy az uniós jog által előírt tilalom alkalmazandó, elegendőnek tűnik ahhoz, hogy a másik félnek jogilag megkövetelt módon kelljen bizonyítania, hogy nem ez a helyzet.(62) Véleményem szerint az ilyen bizonyítási mérce lényegében egyenértékű az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés tárgyát képező észszerű kockázattal.
92.      Ezenkívül szeretném megjegyezni, hogy több beavatkozó arra hivatkozott, hogy annak pusztán hipotetikus és jövőbeli kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személy részesül a pénzeszközökből, nem elegendő az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdése alkalmazásának megalapozásához. Bár főszabály szerint egyetértek ezzel a megközelítéssel, úgy vélem, hogy a harmadik kérdésben használt „észszerű” kifejezés önmagában kizárja az olyan puszta feltételezéseket, amelyek nem olyan konkrét, pontos és egybevágó valószínűsítő körülményeken alapulnak, amelyek lehetővé tennék az ilyen kockázat alátámasztását. Mindenesetre fontos, hogy a nemzeti bíróság ne alkalmazza a nemzeti bizonyítási rendszerre jellemző elveket oly módon, hogy az a gyakorlatban irreleváns vagy elégtelen bizonyítékok elfogadását jelentse.(63)
93.      Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ adja, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy jegyzékben nem szereplő szervezetnek kifizetett pénzeszközök egészéből vagy egy részéből részesülnek, megalapozza az e rendelkezésben foglalt tilalom alkalmazását.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
94.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a kártérítés megfizetésére kötelező választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében az a tény, hogy egy jegyzékben nem szereplő közjogi szervezetben a jegyzékben szereplő személyek a jegyzékben nem szereplő szervezettel versengő befolyást gyakorolnak, megalapozza annak vélelmét, hogy e személyek ellenőrzést gyakorolnak e közjogi szervezet felett. Adott esetben a kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy az ilyen vélelem megdönthetetlen‑e, tekintettel többek között az e szervezet és e személyek közötti együttműködés hiányára.
1.      Az ellenőrzés vélelmének hiánya
95.      E kérdés megválaszolása érdekében először is emlékeztetek arra, hogy az „ellenőrzés alatt álló társaság” fogalmának a korlátozó intézkedések területén nem ugyanaz a hatálya, mint a társasági jogban, amikor arról van szó, hogy jogilag egy másik kereskedelmi szervezet döntési irányítása alatt álló valamely társaság kereskedelmi felelősségét kell meghatározni.(64)
96.      A korlátozó intézkedések területén ugyanis az „ellenőrzött társaság” fogalma arra a helyzetre vonatkozik, amikor a jegyzékbe vett személy vagy szervezet befolyást tud gyakorolni egy másik olyan személy vagy szervezet kereskedelmi döntéseire, amellyel kereskedelmi kapcsolatot tart fenn, és még e két személy vagy szervezet közötti bármely jogi kapcsolat, tulajdoni viszony vagy a tőkében való részesedés hiányában is.(65)
97.      Mindemellett a Tanács döntéshozatali gyakorlata lehetővé tette bizonyos olyan „helyzetek” azonosítását, amelyek valamely szervezet ellenőrzését jelentik, és amelyek (nem kimerítő) felsorolását a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55b. pontja tartalmazza.(66)
98.      Ezeket a helyzeteket lényegében bizonyos, erre vonatkozó rendeletek is „kodifikálták”.(67) Az egyik ilyen helyzet az, amikor egy személy vagy szervezet de facto jogosult meghatározó befolyást gyakorolni. Ha e feltételek valamelyike teljesül, az ellenőrzés megállapítható, kivéve, ha ennek ellenkezője eseti alapon bizonyítható.(68)
99.      Ezzel szemben, noha – amint az a jelen indítvány 96. pontjában említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik – más helyzetek is relevánsak lehetnek, azok nem teszik lehetővé a szóban forgó szervezet feletti ellenőrzés vélelmezését. Amint az a jelen indítvány 50. pontjából kitűnik, e helyzetek még kevésbé teszik lehetővé annak vélelmezését, hogy a pénzeszközöket közvetve az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében jegyzékben szereplő személy rendelkezésére bocsátják.(69) Ezen egyéb helyzetek között véleményem szerint szerepel a versengő befolyás is.
100. Ebből következik, hogy annak a bíróságnak, amely egy olyan választottbírósági ítélettel szemben benyújtott kereset tárgyában jár el, amelyet olyan szervezet javára hoztak, amelyre a jegyzékben szereplő személyek versengő befolyást gyakorolnak, olyan értékelést kell végeznie, amely nem általános vélelmeken, hanem a rendelkezésére bocsátott bizonyítékok összességének vizsgálatán alapul, figyelembe véve azt az összefüggést, amelybe e bizonyítékok illeszkednek, annak meghatározása érdekében, hogy azok lehetővé teszik‑e annak megállapítását, hogy fennáll‑e a pénzeszközöknek e személyek részére történő közvetett rendelkezésre bocsátásának észszerű kockázata.
101. Ahhoz azonban, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára teljes mértékben hasznos választ lehessen adni, tisztázni kell még a bizonyítási teher megosztását az alapügyben szereplőhöz hasonló jogvita esetén.
2.      A bizonyítási teher megosztása
102. Emlékeztetőül, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint a francia kormány által a tárgyaláson adott magyarázatokból kitűnik, hogy valamely választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében a bíróság feladata annak konkrét vizsgálata, hogy egy választottbírósági ítéletnek a francia jogrendbe való beillesztése súlyosan sérti‑e a nemzetközi közrendet.(70) E kormány szerint lényegében az ilyen jogsértésre hivatkozó félnek kell azt (vagy annak súlyosságát) bizonyítania. Így a jelen ügyben – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – a bizonyítási teher teljes egészében arra a személyre hárul, aki az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének megsértésére hivatkozik.(71)
103. Meg kell azonban állapítani, hogy az ilyen bizonyítási teher mind a kérdést előterjesztő bíróság, mind a felperes számára lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teheti az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom megsértésének megállapítását, ekként pedig veszélyeztetheti e tilalom hatékonyságát.(72)
104. Az e jogsértés megállapítása vagy kizárása szempontjából releváns bizonyítékok ugyanis nehezen hozzáférhetők harmadik személyek számára, különösen a jelen ügyhöz hasonló polgárháborúval összefüggésben.
105. A Bíróság már megállapította ezt a nehézséget a jegyzékbe vételi határozatokkal
összefüggésben, emlékeztetve arra, hogy figyelembe lehet venni azt az összefüggést, amelybe ezen intézkedések illeszkednek, és különösen azt, hogy bonyolult pontosabb bizonyítékokat szerezni egy polgárháborúval sújtott államban.(73)
106. Ezenkívül a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint harmadik országokban fennálló vizsgálati hatáskör hiányában az uniós hatóságok értékelésének ténylegesen a nyilvánosság számára hozzáférhető információforrásokon, jelentéseken, újságcikkeken, titkosszolgálati jelentéseken vagy más hasonló információforrásokon kell alapulnia. Így az újságcikkek felhasználhatók bizonyos tények fennállásának alátámasztására, amennyiben azok kellően konkrétak, pontosak és egybevágóak az azokban leírt tényeket illetően. A Törvényszék azt is megállapította, hogy túlzott és aránytalan lenne megkövetelni a Tanácstól, hogy maga vizsgálja meg a helyszínen a számos média által közvetített tények valóságtartalmát.(74)
107. Véleményem szerint e megfontolások még inkább érvényesek a választottbírósági ítélet nemzeti bíróságok által történő megsemmisítése iránti kereset esetében.
108. A hatáskörükben az uniós jogi rendelkezések alkalmazására köteles nemzeti bíróságok feladata ugyanis e rendelkezések teljes érvényesülésének biztosítása.(75)
109. A jelen ügyben ez azt is jelenti, hogy figyelembe kell venni a szóban forgó rendelkezéseknek az uniós jogrendben betöltött alapvető jelentőségét, illetve az Unióra ruházott feladatok teljesítésében betöltött alapvető fontosságát.(76) Az ilyen típusú rendelkezések betartását ugyanis a nemzeti bíróságoknak teljes
körűen és hatékonyan ellenőrizniük kell a választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti kereset keretében.(77)
110. E körülmények között az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdése teljes érvényesülésének biztosítása érdekében úgy vélem, hogy egy választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti, az e rendelkezésben foglalt tilalom állítólagos alkalmazására vonatkozó kereset keretében, amennyiben a nemzeti bíróság rendelkezésére álló bizonyítékok összessége(78) arra utal, hogy fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben nem szereplő szervezet részére folyósított pénzeszközökből a jegyzékben szereplő személyek részesülnek, az alpereseknek, a jelen esetben a minisztériumnak és a YOGC‑nak kell a jogilag megkövetelt módon bizonyítaniuk, hogy e kockázat nem áll fenn.(79)
111. A Bírósághoz benyújtott iratok szerint a nemzeti bíróságok rendelkezésére álló bizonyítékok lényegében arra vonatkoznak, hogy a húszi mozgalom a YOGC feletti ellenőrzést igényli, a YOGC hivatalos honlapján szerepel a húszi miniszter neve, e honlap az e mozgalom által használt doménnevet („.ye”) használja, valamint a húszi miniszterelnök állítólag részt vett a YOGC egyik találkozóján, amelyről egy jemeni sajtóügynökség beszámol.
112. Az imént felidézett ítélkezési gyakorlat fényében(80) ezek az elemek számomra elegendőnek tűnnek ahhoz, hogy arra utaljanak, hogy fennáll annak észszerű kockázata,
hogy a jegyzékben szereplő személyek részesülhetnek a jegyzékben nem szereplő szervezetnek kifizetett pénzeszközökből, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
113. E körülmények között és a pénzeszközök rendelkezésre bocsátására vonatkozó tilalom hatékonyságának biztosítása érdekében az alperesek feladata, hogy bizonyítékokat szolgáltassanak a kérdést előterjesztő bíróság számára annak bizonyítására, hogy e kockázat a gyakorlatban nem áll fenn. E tekintetben többek között bizonyíthatják, hogy e kockázat elkerülése érdekében olyan belső eljárásokat alakítottak ki, mint például a tűzfalak (firewalls), hogy a YOGC honlapja a „.com” domént használja, vagy hogy e honlapot feltörték. Amint az a jelen indítvány 104. pontjából kitűnik, kizárólag e felek rendelkezhetnek ilyen jellegű információval.
114. Ezenkívül azt a tényt, hogy a legitim kormány nem működik együtt a húszi mozgalommal, a kérdést előterjesztő bíróság a rendelkezésére álló bizonyítékokegyes elemei bizonyító erejének értékelése során szintén figyelembe veheti.(81) Mindazonáltal úgy vélem, hogy ez a körülmény nem lehet döntő. Az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének alkalmazását ugyanis a húszi mozgalomnak nem a minisztériumra, hanem a YOGC‑re gyakorolt befolyása igazolhatja. A minisztérium YOGC‑ra gyakorolt befolyásának mértéke lesz tehát meghatározó többek között annak bizonyítása szempontjából, hogy olyan belső eljárásokat fogadtak el, amelyek biztosítják, hogy a húszi mozgalom ne férjen hozzá a pénzeszközökhöz.
115. Egyébiránt a minisztérium a tárgyaláson arra hivatkozott, hogy mivel egyrészt a DNO 2023 decemberében kifizette számára a választottbírósági ítélet alapján járó összeget, másrészt pedig a YOGC 2022‑ben kijelentette, hogy az ezen ítéleten alapuló valamennyi jogát átruházta a minisztériumra, és nem szándékozik az utóbbinak már kifizetett összegeket követelni, a jelen ügyben nem állt fenn az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom megsértésének kockázata.
116. Bár e tényezőket a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe veheti a bizonyítékok szabad mérlegelésének elvére tekintettel, azok véleményem szerint nem lehetnek döntő jelentőségűek e kockázat hiányának alátámasztása szempontjából. Ugyanis, még ha az esedékes összeg a minisztériumnak lett is kifizetve, ez nem változtat azon, hogy a választottbírósági ítéletet a YOGC javára is hozták. Ráadásul a szóban forgó jogok átruházása visszafordítható, mivel olyan jogi aktusnak minősül, amely csak inter partes hatállyal bír.
117. Ezenkívül a minisztérium szerint a bizonyítási teher megfordítása azáltal, hogy azt az alperesre hárítják amennyiben megállapítást nyer, hogy fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek részesülnek a jegyzékbe nem vett szervezetnek kifizetett pénzeszközökből, ellentétes lenne azzal az ítélkezési gyakorlattal, amely szerint nem az érintett személynek kell negatív bizonyítékot szolgáltatnia a vele szemben felhozott indokok megalapozottságának hiányára vonatkozóan.(82) Az alábbiakban kifejtett okok miatt nem értek egyet ezzel az állásponttal.
118. Először is meg kell jegyezni, hogy ez az ítélkezési gyakorlat a jegyzékbe vételi határozatokra vonatkozik. Amint azt már kifejtettem, erre az esetre különös bizonyítási követelmények vonatkoznak.
119. Másodszor, amint az elemzésemből kitűnik,(83) a bizonyítási teher e megfordítása az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglalt tilalom hatékonyságának biztosításához szükséges. Ennek az az oka, hogy általában az alperes az, aki könnyebben rendelkezik releváns bizonyítékokkal annak bizonyítására, hogy nem áll fenn annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a jegyzékben nem szereplő szervezetnek kifizetett pénzeszközökből részesülnek. Meg kell tehát találni az egyensúlyt a különböző érdekek között, és olyan szabályokat kell alkalmazni, amelyek sem túl szigorúak – különösen e negatív bizonyítás tekintetében –, sem pedig túlzottan engedékenyek, amelyek alkalmazása a gyakorlatban a bizonyítási teher teljes megfordításához vezetne.(84)
120. Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre azt a választ adja, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy egy választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti, az e rendelkezésben foglalt tilalom állítólagos alkalmazására vonatkozó kereset keretében az a tény, hogy egy jegyzékben nem szereplő közjogi szervezetben a jegyzékben szereplő személyek a jegyzékben nem szereplő szervezettel versengő befolyást gyakorolnak, nem teszi lehetővé annak vélelmezését, hogy e személyek ellenőrzést gyakorolnak e közjogi szervezet felett, azzal, hogy e megsemmisítés iránti kereset keretében, amennyiben a nemzeti bíróság rendelkezésére álló bizonyítékok összessége arra utal, hogy fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékbe nem vett szervezet részére folyósított pénzeszközökből a jegyzékbe vett személyek részesülnek, a jegyzékbe nem vett szervezetnek kell a jogilag megkövetelt módon bizonyítania, hogy e kockázat nem áll fenn.
V.      Végkövetkeztetés
121. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. december 18‑i 1352/2014/EU tanácsi rendelet 2. cikkének (2) bekezdését
a
következőképpen kell értelmezni:
–        e rendelkezés hatálya alá tartozhat a pénzeszközöknek valamely választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy olyan szervezet részére történő kifizetése, amelyre mind a jegyzékben szereplő személyek, mind pedig a jegyzékben nem szereplő szervezet egymással versengő befolyást gyakorol, amennyiben e pénzeszközök e személyeknek továbbutalhatók, vagy ha e személyek e pénzeszközök felett rendelkezhetnek;
–        annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékben szereplő személyek a választottbírósági ítélet végrehajtása keretében egy jegyzékben nem szereplő szervezetnek kifizetett pénzeszközök egészéből vagy egy részéből részesülnek, megalapozza az e rendelkezésben foglalt tilalom alkalmazását;
–        egy választottbírósági ítélet megsemmisítése iránti, az e rendelkezésben foglalt tilalom állítólagos alkalmazására vonatkozó kereset keretében az a tény, hogy egy jegyzékben nem szereplő közjogi szervezetben a jegyzékben szereplő személyek a jegyzékben nem szereplő szervezettel versengő befolyást gyakorolnak, nem teszi lehetővé annak vélelmezését, hogy e személyek ellenőrzést gyakorolnak e közjogi szervezet felett, azzal, hogy e megsemmisítés iránti kereset keretében, amennyiben a nemzeti bíróság rendelkezésére álló bizonyítékok összessége arra utal, hogy fennáll annak észszerű kockázata, hogy a jegyzékbe nem vett szervezet részére folyósított pénzeszközökből a jegyzékbe vett személyek részesülnek, a jegyzékbe nem vett szervezetnek kell a jogilag megkövetelt módon bizonyítania, hogy e kockázat nem áll fenn.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. december 18‑i tanácsi rendelet (HL 2014. L 365., 60. o.).
3      Aláírásra került San Franciscóban (Egyesült Államok), 1945. június 26‑án.
4      Amint az a preambulumából kitűnik, e rendeletet az EUMSZ 215. cikk és a jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. december 18‑i 2014/932/KKBP tanácsi határozat (HL 2014. L 365., 147. o.) alapján fogadták el.
5      A korlátozó intézkedéseket előíró uniós rendeletek többsége azonos módon megfogalmazott tilalmat tartalmaz. A Bíróság által az ítélkezési gyakorlatában adott értelmezés tehát főszabály szerint releváns az 1352/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének értelmezése szempontjából.
6      Lásd a 2140(2014) sz. határozat 19. pontját.
7      Lásd a legutóbb a jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2014/932 határozat végrehajtásáról szóló, 2022. október 24‑i (KKBP) 2022/2035 tanácsi végrehajtási határozattal (HL 2022. L 274I., 4. o.) módosított 2014/932 határozat I. mellékletét, valamint a legutóbb a jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 1352/2014 rendelet végrehajtásáról szóló, 2022. október 24‑i (EU) 2022/2034 tanácsi végrehajtási rendelettel (HL 2022. L 274I., 1. o.) módosított 1352/2014 rendelet I. mellékletét.
8      Lásd a jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2014/932/KKBP határozat végrehajtásáról szóló, 2022. március 14‑i (KKBP) 2022/420 tanácsi végrehajtási határozat (HL 2022. L 86., 4. o.) 1. cikkét, valamint a jemeni helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 1352/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2022. március 14‑i (EU) 2022/419 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2022. L 86., 1. o.) 1. cikkét.
9      A Tanács által 2003. december 8‑án elfogadott iránymutatások (15579/03). Ezeket 2018. május 4‑én frissítették (5664/18). A jelen indítványban ez utóbbi változatra hivatkozom.
10      Ezen iránymutatás 55b–55e. pontjának szövege lényegében megfelel „A korlátozó intézkedések hatékony végrehajtására vonatkozó legjobb uniós gyakorlatok” című tanácsi dokumentum (a továbbiakban: a legjobb gyakorlatokról szóló dokumentum) 2024. július 3‑i változata (11623/24) 64., 68. és 70. pontjának.
11      A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2023. május 17‑i ítéletre (21–24.106. sz. kérelem, FR:CCASS:2023:C100324) hivatkozik.
12      A Bíróság rendelkezésére álló iratokból, valamint a tárgyaláson folytatott vitákból kitűnik, hogy az YOGC székhelye jelenleg Adenben található. Írásbeli észrevételeiben a DNO ugyanakkor jelezte, hogy a YOGC székhelye Szanaában található. Ezenkívül a tárgyaláson a minisztérium megállapította, hogy a húszi mozgalom egy YOGC „tükör” társaságot hozott létre, amelynek székhelye Szanaában van.
13      Lásd: „Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen”, Annex II to the Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023 („A jemeni gazdasági fellendülés támogatására irányuló cselekvési dokumentum”, a Jemenre vonatkozó különleges intézkedés 2023. évi finanszírozásáról szóló bizottsági végrehajtási határozat II. melléklete) című dokumentum, 6. o.
14      Möllendorf és Möllendorf‑Niehuus ítélet (C‑117/06, a továbbiakban: Möllendorf ítélet, EU:C:2007:596, 51. pont).
15      2021. november 11‑i Bank Sepah ítélet (C‑340/20, a továbbiakban: Bank Sepah ítélet, EU:C:2021:903, 53. és 54. pont).
16      Pontosítani szeretném, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem azt kérdezi a Bíróságtól, hogy valamely választottbírósági ítélet végrehajtása önmagában az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „pénzeszközök rendelkezésre bocsátásának” minősül‑e, sem nem azt, hogy ebből adott esetben milyen következtetéseket kell levonni. Ugyanakkor ez a szempont képezi a Bíróság előtt folyamatban lévő C‑701/25. sz. Graudu sabiedrība ügy tárgyát. A jelen indítványban javasolt válaszom tehát nem határozza meg előre a Bíróság által ebben az ügyben elvégzendő vizsgálatot. Mindenesetre a jelen ügyben szóban forgó pénzeszközöket már átutalták a minisztériumnak (lásd a jelen indítvány 27. pontját).
17      Lásd a jelen indítvány 23. pontját.
18      Möllendorf ítélet, 50. és 51. pont.
19      2011. december 21‑i Afrasiabi és társai ítélet (C‑72/11, a továbbiakban: Afrasiabi és társai ítélet, EU:C:2011:874, 50. pont).
20      Hivatkozva többek között az Egyesült Nemzetek határozatára, amely az ezen ügyben szóban forgó korlátozó intézkedések elfogadásának alapjául szolgált.
21      Afrasiabi és társai ítélet, 51. pont.
22      Afrasiabi és társai ítélet, 52. pont.
23      Afrasiabi és társai ítélet, 53. pont. Pontosítom, hogy az Afrasiabi és társai ítéletben hivatkozott, az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló, 2007. április 19‑i 423/2007/EK tanácsi rendelet (HL 2007. L 103., 1. o.) 7. cikkének (3) bekezdése tiltja, hogy a jegyzékbe vett személyek „javára [pénzeszközöket] rendelkezésre bocsá[ssanak]”. Az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése a jegyzékben szereplő személyek „javára [rendelkezésre bocsátott]” pénzeszközökre utal.
24      Lásd a jelen indítvány 21. és 22. pontját.
25      Lásd analógia útján: Bank Sepah ítélet, 56. pont. Lásd még: 2026. március 12-i
EM System ítélet (C‑84/24, EU:C:2026:181,
79. pont), amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy a korlátozó intézkedések által követett cél eléréséhez
az szükséges, hogy az említett intézkedéseket azok kijátszásának megakadályozása érdekében a személyek, csoportok vagy szervezetek lehető legszélesebb körére alkalmazzák.
26      Lásd ebben az értelemben: Bank Sepah ítélet, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
27      Lásd analógia útján: Bank Sepah ítélet, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
28      2019. január 17‑i SH ítélet (C‑168/17, a továbbiakban: SH ítélet, EU:C:2019:36, 62. pont).
29      2010. június 29‑i E és F ítélet (C‑550/09, EU:C:2010:382, 68. pont).
30      Lásd: 2010. június 29‑i E és F ítélet (C‑550/09, EU:C:2010:382, 63. pont).
31      Lásd: 2024. szeptember 18‑i Kozitsyn kontra Tanács ítélet (T‑607/22 és T‑731/22, EU:T:2024:635, 65. pont). A Bizottság 2026. január 23‑án frissített, iránymutatásaira vonatkozó, „Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” (A 833/2014 tanácsi rendelet és a 269/2014 tanácsi rendelet végrehajtásával kapcsolatos gyakran ismételt kérdések) című dokumentum nem kötelező jellegét illetően lásd: Medina főtanácsnok Jemerak ügyre vonatkozó indítványa (C‑109/23, EU:C:2024:307, 69. pont).
32      Lásd még ugyanebben az értelemben: „A 833/2014 rendelet és a 269/2014 rendelet végrehajtásával kapcsolatos gyakran ismételt kérdések” című dokumentum, 29. o.
33      Lásd: SH ítélet, 62. pont.
34      2015. május 5‑i ítélet (T‑433/13, EU:T:2015:255).
35      2015. május 5‑i Petropars Iran és társai kontra Tanács ítélet (T‑433/13, EU:T:2015:255, 80. pont).
36      Ezen ítélet 62. pontja.
37      Lásd analógia útján: Biondi főtanácsnok Reibel ügyre vonatkozó indítványa (C‑802/24, EU:C:2026:110, 37. pont).
38      Lásd ebben az értelemben: Möllendorf ítélet, 62. pont. Lásd még a legjobb gyakorlatokról szóló dokumentum 33. pontját.
39      Lásd ebben az értelemben: Bot főtanácsnok Afrasiabi és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑72/11, EU:C:2011:737, 92. pont).
40      Lásd ebben az értelemben: Afrasiabi és társai ítélet, 55. és 56. pont.
41      Lásd a legjobb gyakorlatokról szóló dokumentum 68. pontját.
42      Lásd az 1352/2014 rendelet (3) preambulumbekezdését.
43      Lásd: 2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236, 55., 88. és 89. pont); 2024. szeptember 10‑i Neves 77 Solutions ítélet (C‑351/22, EU:C:2024:723, 45. pont).
44      Lásd ebben az értelemben: 2025. augusztus 1‑jei Timchenko kontra Tanács ítélet (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      Lásd ebben az értelemben: 2025. augusztus 1‑jei Timchenko kontra Tanács ítélet (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46      Lásd a jelen indítvány 66. pontját.
47      Lásd: 2013. július 18‑i Bizottság és társai kontra Kadi ítélet (C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 132. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48      Lásd: 2026. március 12-i EM System ítélet (C 84/24, EU:C:2026:181, 102. pont).
49      Lásd: 2018. március 6‑i Achmea ítélet (C‑284/16, EU:C:2018:158, 55. pont), 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, a továbbiakban: Royal Football Club Seraing ítélet, EU:C:2025:617, 78. és 79. pont).
50      Lásd ebben az értelemben: 1999. június 1‑jei Eco Swiss ítélet (C‑126/97, EU:C:1999:269, 35. pont); 2006. október 26‑i Mostaza Claro ítélet (C‑168/05, EU:C:2006:675, 34. pont); Royal Football Club Seraing ítélet (84. pont).
51      Lásd a Bizottság véleményét a 269/2014/EU tanácsi rendelet 2. cikkének (2) bekezdéséről, C(2021) 4223 final, 4. o.
52      Lásd analógia útján: 2009. június 4‑i T‑Mobile Netherlands és társai ítélet (C‑8/08, EU:C:2009:343, 46., 52. és 53. pont).
53      Lásd analógia útján: 2009. június 4‑i T‑Mobile Netherlands és társai ítélet (C‑8/08, EU:C:2009:343, 51–53. pont); 2016. január 21‑i Eturas és társai ítélet (C‑74/14, EU:C:2016:42, 33. pont).
54      Lásd a jelen indítvány 41–43. pontját.
55      Lásd: 2022. december 15‑i Instrubel és társai ítélet (C‑753/21 és C‑754/21, EU:C:2022:987, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56      Lásd: 2008. szeptember 3‑i Kadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑402/05 P és C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 361. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2025. augusztus 1‑jei Timchenko kontra Tanács ítélet (C‑703/23 P, EU:C:2025:608, 62. pont).
57      Lásd ebben az értelemben: Mengozzi főtanácsnok SH ügyre vonatkozó indítványa (C‑168/17, EU:C:2018:798, 53. pont).
58      SH ítélet, 62. pont.
59      2010. június 29‑i E és F ítélet (C‑550/09, EU:C:2010:382, 77. pont).
60      Lásd: 2012. március 13‑i Melli Bank kontra Tanács ítélet (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, 58. pont); 2016. szeptember 22‑i NIOC és társai kontra Tanács ítélet (C‑595/15 P, EU:C:2016:721, 89. pont); 2019. január 31‑i Islamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 110. pont).
61      Lásd ebben az értelemben: 2021. december 21-i Bank Melli Iran ítélet (C‑124/20, a továbbiakban: Bank Melli Iran ítélet,
EU:C:2021:10351035, 65–67. pont), Hogan főtanácsnok erre az ügyre vonatkozó indítványa (EU:C:2021:386, 95. pont). Lásd továbbá ebben az értelemben: 2017. június 21‑i W és társai ítélet (C‑621/15, EU:C:2017:484, 28–32. pont).
62      Lásd: Bank Melli Iran ítélet (67. pont).
63      Lásd analógia útján: 2017. június 21‑i W és társai ítélet (C‑621/15, EU:C:2017:484, 34. és 35. pont).
64      Lásd: 2019. szeptember 10‑i HTTS kontra Tanács ítélet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 70. pont).
65      Lásd: 2019. szeptember 10‑i HTTS kontra Tanács ítélet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 71. pont).
66      Lásd a jelen indítvány 47. pontját.
67      Lásd különösen a terrorizmus leküzdése érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló, 2001. december 27‑i 2580/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 344., 70. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet, 207. o.; helyesbítés: HL 2014. L 200., 23. o.) 1. cikkének 6. pontját, valamint az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. március 17‑i 269/2014/EU tanácsi rendelet (HL 2014. L 78., 6. o.; helyesbítések: HL 2014. L 294., 50. o.; HL 2014. L 121., 60. o.) 1. cikkének j) pontját. Ez utóbbi rendeletet illetően lásd még az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2025. október 23‑i (EU) 2025/2037 tanácsi rendelet (HL L, 2025/2037) (6) preambulumbekezdését.
68      Lásd a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55b. pontjának végét. Lásd még: 2026. március 12-i EM System ítélet (C-84/24, EU:C:2026:181, 88. pont).       s
69      Lásd a contrario a korlátozó intézkedésekről szóló iránymutatás 55d. pontját.
70      Lásd a jelen indítvány 14. pontját.
71      Lásd analógia alapján: Bank Melli Iran ítélet (64. pont).
72      Lásd analógia alapján: Bank Melli Iran ítélet (65. pont).
73      2015. április 21‑i Anbouba kontra Tanács ítélet (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 46. pont). Lásd még: 2020. október 1‑jei Drex Technologies kontra Tanács ítélet (C‑348/19 P, EU:C:2020:782, 89. pont).
74      2024. november 6‑i Karić kontra Tanács ítélet (T‑520/22, EU:T:2024:774, 82. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75      2002. szeptember 17‑i Muñoz és Superior Fruiticola ítélet (C‑253/00, EU:C:2002:497, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Konkrétan a korlátozó intézkedéseket bevezető rendeletek tekintetében lásd még: Norkus főtanácsnok Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítványa (C‑480/24, EU:C:2025:672, 41. pont).
76      Megjegyzem, hogy a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések egyike sem vonatkozik az Unió által elfogadott korlátozó intézkedések közrendi jellegére. Ezzel szemben ez képezi a Bíróság előtt folyamatban lévő Reibel ügy (C‑802/24) és a Graudu sabiedrība ügy (C‑701/25) tárgyát. Annak megállapítására szorítkozom tehát, hogy az Unió által elfogadott korlátozó intézkedések által követett célok jelentősége tagadhatatlannak tűnik (lásd analógia útján: Royal Football Club Seraing ítélet, 87–89. pont; Biondi főtanácsnok Reibel ügyre vonatkozó indítványa C‑802/24, EU:C:2026:110, 63. pont). Mindenesetre a jelen ügy valamennyi beavatkozója egyetért abban, hogy az 1352/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése az Unió közrendjének körébe tartozik. Ezenkívül e rendelkezés a francia nemzetközi közrend körébe tartozik. Az Unió és a tagállamok közrendje közötti kapcsolatot illetően lásd: 2024. október 4‑i Real Madrid Club de Fútbol ítélet (C‑633/22, EU:C:2024:843, 39. pont).
77      Lásd ebben az értelemben: Royal Football Club Seraing ítélet (82. és 85–87. pontok). Lásd továbbá: Biondi főtanácsnok Reibel ügyre vonatkozó indítványa (C‑802/24, EU:C:2026:110, 58. pont).
78      A folyamatban lévő ČIEKURI‑SHISHKI ügyben (C‑480/24) arról a kérdésről van szó, hogy a nemzeti bíróság köteles‑e hivatalból vizsgálni, hogy az eljárásban részt vevő felek valamelyike a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek közé tartozik-e. Norkus főtanácsnok az ezen ügyre vonatkozó indítványában azt a választ javasolja, hogy „az eljáró bíróságnak valószínűsítő körülmények fennállása esetén hivatalból ellenőriznie kell, hogy az eljárásban részt vevő felek valamelyike szerepel‑e a 269/2014 rendelet 2. cikkében vagy 11. cikke (1) bekezdésének a) vagy b) pontjában említett személyek között, és e célból gyakorolnia kell az őt megillető valamennyi vizsgálati jogkört. Különösen arra köteles, hogy az illetékes szakosodott hatóságoktól kérje az e vizsgálat elvégzéséhez szükséges információkat” (Norkus főtanácsnok Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítványa, C‑480/24, EU:C:2025:672, 60. pont).
79      Lásd analógia alapján: Bank Melli Iran ítélet (67. pont). Lásd még analógia alapján: 1993. október 27‑i Enderby ítélet (C‑127/92, EU:C:1993:859, 14. és 18. pont); 1995. május 31‑i Royal Copenhagen ítélet (C‑400/93, EU:C:1995:155, 24. és 26. pont).
80      Lásd a jelen indítvány 105. és 106. pontját.
81      Lásd ebben az értelemben: Bot főtanácsnok Afrasiabi és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑72/11, EU:C:2011:737, 58. pont).
82      2013. július 18‑i Bizottság és társai kontra Kadi ítélet (C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 121. pont).
83      Lásd a jelen indítvány 104. pontját.
84      Lásd analógia útján: 2015. október 15‑i
Nike European Operations Netherlands ítélet (C‑310/14, EU:C:2015:690, 29. pont).