Ideiglenes változat
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. július 10.(1)
C‑151/24. sz. [Luevi](i) ügy
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
kontra
V. M.
(a Corte costituzionale [alkotmánybíróság, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – 2011/98/EU irányelv – Az összevont engedéllyel rendelkező harmadik országbeli munkavállalók jogai – 12. cikk – Egyenlő bánásmódhoz való jog – Szociális biztonság – 883/2004/EK rendelet – 3. cikk – A szociális biztonság ágai – 70. cikk – Különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások – Szociális segély – Nemzeti szabályozás, amely az összevont engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárokat kizárja valamely szociális segélyhez való jogosultságból ”
I.      Bevezetés
1.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló, 2011. december 13‑i 2011/98/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv(2) 12. cikke (1) bekezdése e) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2.        E kérelmet a V. M., egy olaszországi lakóhellyel rendelkező albán állampolgár és az Istituto nazionale della previdenza sociale (Országos Társadalombiztosítási Intézet, Olaszország) (a továbbiakban: INPS) közötti, a 67 évnél idősebb, anyagilag hátrányos helyzetű személyeknek fenntartott pénzbeli ellátás nyújtásának ez utóbbi intézet általi megtagadása miatt indított jogvitában terjesztették elő.
3.        Ez a Bíróság számára alkalmat nyújt arra, hogy pontosítsa a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdése e) pontjának tárgyi hatályát, amely az összevont engedéllyel rendelkező harmadik országbeli migráns munkavállalók és a lakóhelyük szerinti tagállam állampolgárai közötti egyenlő bánásmódot írja elő a szociális biztonság területén. Ki fogom fejteni, hogy véleményem szerint mi indokolja az alapügy tárgyát képező szociális segély kizárását.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
4.        A jelen indítványban a 2011/98 irányelv (19) és (20) preambulumbekezdésére, valamint 2. cikkének b) és c) pontjára, 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjára és 12. cikkére hivatkozom.
5.        Hivatkozom továbbá a 883/2004/EK rendelet(3) (1) preambulumbekezdésére, 3. és 70. cikkére, valamint X. mellékletére.
B.      Az olasz jog
6.        Az 1995. augusztus 8‑i legge n. 335 – Riforma del sistema pensionistico obbligatorio e complementare (a kötelező és kiegészítő nyugdíjrendszer reformjáról szóló, 1995. augusztus 8‑i 335. sz. törvény)(4) 3. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy azok az Olaszországban lakó olasz állampolgárok, akik betöltötték a 65. életévüket (2019. január 1‑étől a 67. életévüket), és megfelelnek az e bekezdésben meghatározott jövedelmi feltételeknek, a szociális nyugdíj és annak emelései helyett szociális segélyben részesülnek. Ha a személy saját jövedelemmel rendelkezik, a segély főszabály szerint csökkentett mértékben jár, amíg a jövedelem el nem éri a törvényben meghatározott éves nettó összeghatárt. A jövedelemnek a felső határértéket meghaladó későbbi növekedése a szociális segély felfüggesztését eredményezi.(5)
7.        A 2000. december 23‑i la legge n. 388 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2001) (az éves és többéves állami költségvetés elkészítésére vonatkozó rendelkezésekről szóló 388. sz. törvény [2001. évi költségvetési törvény](6) 80. cikke a 19. bekezdésében előírja, hogy azokat a szociális segélyeket és gazdasági jellegű ellátásokat, amelyek a szociális szolgáltatásokról szóló hatályos jogszabályok alapján alanyi jogoknak minősülnek, az e jogszabályokban meghatározott feltételek mellett a tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldi állampolgárok részére nyújtják;(7) más szociális ellátások és szolgáltatások tekintetében az olasz állampolgárokkal való egyenjogúsítás azon külföldi állampolgároknak jár, akik legalább egy évre szóló érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkeznek.
8.        A 2008. augusztus 6‑i legge n. 133.‑mal (133. sz. törvény)(8) – módosításokkal – törvénnyé alakított, 2008. június 25‑i decreto‑legge n. 112 – Disposizioni urgenti per lo sviluppo economico, la semplificazione, la competitività, la stabilizzazione della finanza pubblica e la perequazione tributaria (a gazdasági fejlődésre, az egyszerűsítésre, a versenyképességre, a közpénzügyek stabilitására, valamint az egyenlő közteherviselésre vonatkozó sürgős rendelkezésekről szóló 112. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet)(9) 20. cikkének 10. bekezdése kimondja:
„2009. január 1‑jei hatállyal a [335/95 törvény] 3. cikkének (6) bekezdésében említett szociális segélyt a jogosultaknak azzal a feltétellel folyósítják, hogy legalább tíz éve jogszerűen és folyamatosan az országban tartózkodnak”.
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9.        V. M. albán állampolgár 2006 óta jogszerűen tartózkodik Olaszországban, ahol családi okokból kiállított tartózkodási engedéllyel,(10) és – amint az a Bíróságnak megküldött iratokból kitűnik – az e tagállamban való munkavállalásra feljogosító engedéllyel rendelkezik.
10.      Az INPS arra való hivatkozással, hogy V. M. nem rendelkezik a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyével, megtagadta a 335/1995. sz. törvény 3. cikkének (6) bekezdésében előírt szociális segély kifizetését.
11.      Miután az elsőfokú bíróság elutasította az e személy által e határozattal szemben benyújtott keresetet, a Corte d'appello di Firenze (firenzei fellebbviteli bíróság, Olaszország) helyt adott a kérelmének azzal az indokkal, hogy a szóban forgó szociális segély nyújtásának feltétele kizárólag a legalább tízéves olaszországi tartózkodás.
12.      Az e határozattal szemben az INPS által benyújtott felülvizsgálati kérelem nyomán a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) 2023. március 8‑i végzésével a Costituzione (alkotmány) különböző, az Európai Unió Alapjogi Chartájának(11) 34. cikkével és a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjával összefüggésben értelmezett rendelkezései alapján kérdéseket intézett a Corte costituzionale‑hoz (alkotmánybíróság, Olaszország) azaz a kérdést előterjesztő bírósághoz arra vonatkozóan, hogy alkotmányos‑e a 388/2000. sz. törvény 80. cikkének (9) bekezdése abban a részében, amelyben a szóban forgó segély külföldiek számára történő folyósítását ahhoz a további feltételhez köti, hogy az érintett a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyével rendelkezzen.
13.      A Corte suprema di cassazione (semmítőszék) a Corte costituzionale (alkotmánybíróság) korábbi ítélkezési gyakorlatára hivatkozva feltételezte, hogy – tekintettel „az alkotmány 3. cikkének és a Charta 34. cikkének alapjául szolgáló értékek elfogadott értelmezésére” és a 2011/98 irányelv 12. cikkének a Bíróság által adott, ettől eltérő értelmezésére(12) – az alkotmány előírja a szóban forgó szociális segély folyósítását olyan külföldi állampolgár számára, aki nem rendelkezik a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyével.
14.      A Corte suprema di cassazione (semmítőszék) továbbá úgy ítélte meg, hogy a 335/1995. sz. törvény 3. cikkének (6) bekezdése ellentétes az alkotmány 38. cikkének első bekezdésével, „mivel nem lehet kétségbe vonni az e cikk és a Charta 34. cikke közötti szoros összefüggést, amely a szociális és lakhatási támogatáshoz való jog elismerésével azt a célt szolgálja, hogy biztosítva legyen a tisztes megélhetést célzó szociális támogatás és lakástámogatás mindazok számára, akik nem rendelkeznek az ehhez elégséges pénzeszközökkel (2012. április 24‑i Kamberaj ítélet (C‑571/10, EU:C:2012:233)”.
15.      A Corte costituzionale (alkotmánybíróság) hangsúlyozza, hogy az elé terjesztett új alkotmányossági kérdések a Charta rendelkezésein alapulnak, és nem tekinthet el attól, hogy saját eszközeivel válaszoljon rájuk.(13) Véleménye szerint ezek elsősorban annak eldöntésére irányulnak, hogy a szóban forgó szociális segély az olyan szociális biztonsági ellátások körébe tartozik‑e, amelyek esetében a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján a munkavállalásra jogosító vagy legalábbis keresőtevékenységet lehetővé tevő tartózkodási engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárokat egyenlő bánásmódban kell részesíteni.
16.      E célból a Corte costituzionale (alkotmánybíróság) megállapítja, hogy a szóban forgó szociális segély olyan pénzbeli ellátás, amelyet az INPS kérelemre nyújt a 65 évnél (2019. január 1‑jétől 67 évnél) idősebb, anyagilag hátrányos helyzetű személyeknek, amennyiben nem rendelkeznek jövedelemmel, vagy jövedelmük nem éri el a törvény által évente az e segély maximális összegére vonatkozóan meghatározott küszöbértéket.
17.      A Corte costituzionale (alkotmánybíróság) emlékeztet a saját ítélkezési gyakorlatára, amely szerint egyrészt a szóban forgó szociális segélyt attól függetlenül nyújtják, hogy a kedvezményezett munkavállaló‑e, továbbá e segély „tisztán segítségnyújtási” ellátás.(14) E segély kizárólag az anyagilag hátrányos helyzetű és idős koruk miatt csökkent munkaképességű személyek rászorultságából eredő szükségletek kielégítésére szolgál.
18.      Másrészt a Corte costituzionale (alkotmánybíróság) a 2018. december 4‑i 50/2019. sz. ítéletében megállapította, hogy „a jogalkotó mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy csak akkor biztosítson pénzbeli ellátást a nyugdíj nélkül élő, rászoruló külföldi számára, ha a társadalomba való beilleszkedése méltóvá tette arra, hogy ugyanolyan segítségnyújtásban részesüljön, mint amilyenben egy olasz állampolgár részesül”. Megállapította, hogy az olasz állampolgárok és az uniós polgárok, másrészt pedig a harmadik országok állampolgárai számára a szociális támogatáshoz való egyenlő hozzáférést azokra a szolgáltatásokra és ellátásokra kell korlátozni, amelyek, „az egyén elsődleges szükségletének kielégítésével, amelyhez nem kapcsolódhat semmiféle területi kötöttség alapján fennálló megkülönböztetés”, az alapvető jogok egyének általi gyakorlását valósítják meg. Ebben az esetben nem fogadhatóak el a rendelkezésre álló finanszírozáshoz kapcsolódó korlátozások. Ezzel szemben a jogalkotó más ellátások biztosítását fenntarthatja azon személyek számára, akik huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyének megszerzésével bebizonyították, hogy tartósan és aktívan beilleszkedtek az olasz társadalomba. Ez egy puszta jogszerű olaszországi tartózkodással ellentétben feltételezi a jövedelemszerzést, a lakhatás meglétét és az olasz nyelv ismeretét, amelyek mind a társadalom életében való, a társadalom fejlődéséhez hozzájáruló „részvétel nem észszerűtlen jelei”.
19.      Az uniós jog tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság először is megállapítja, hogy a szóban forgó szociális segély kifejezetten a 883/2004 rendelet 70. cikkében meghatározott, és az e rendelet X. mellékletében felsorolt különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásnak, más néven „vegyes” ellátásnak minősül. Ezt követően a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdése e) pontjának szövegét és az ilyen „vegyes” ellátásokra vonatkozó jogi szabályozást elemzi. Különösen azokra a jogosultsági feltételekre emlékeztet, amelyeket a Bíróság mind az uniós polgárok,(15) mind az Unió területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok esetében(16) még azelőtt meghatározott, mielőtt az uniós jogalkotó szabályozta azokat. Ebből arra következtet, hogy azoknak a harmadik országbeli állampolgároknak, akik az Unió területén belül költöznek, – a tagállamok állampolgáraihoz hasonlóan – járulékfizetési kötelezettségen alapuló kapcsolatban kell állniuk annak az államnak a jóléti rendszerével, amelytől ezt az ellátást igénylik.
20.      Végül a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglalt egyenlő bánásmód elve nem biztosíthat a harmadik országok ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárai számára szélesebb körű védelmet annál, mint amit a szociális biztonsági rendszerek koordinációjának a ezen 1. cikkben hivatkozott 883/2004 rendeletben szabályozott rendszer biztosít.
21.      A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint tehát a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja hatálya alá tartozó harmadik országbeli állampolgárok kizárólag a 883/2004/EK rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében felsorolt szociális biztonsági ágakhoz kapcsolódó ellátások tekintetében és csak akkor részesülhetnek a tartózkodási helyük szerinti tagállam állampolgárai számára fenntartott bánásmódban, ha munkavállalók, míg az e rendelet 70. cikke szerinti különleges ellátásokra való jogosultsághoz – amelyek között szerepel a szóban forgó szociális segély is – szükségszerűen az uniós koordinációs rendszerben, valamint a fogadó állam jogszabályaiban előírt feltételek vonatkoznak rájuk.
22.      Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság kételyeket táplál a tekintetben, hogy a 2011/98 irányelv értelmében vett, valamely tagállamban való munkavállalásra jogosító tartózkodási engedély birtoklása önmagában jogot biztosít‑e ahhoz, hogy a harmadik országbeli állampolgárok a tartózkodási helyük szerinti tagállam állampolgáraival azonos feltételek mellett jussanak hozzá a „vegyes” ellátásokhoz.
23.      E körülmények között a Corte costituzionale (alkotmánybíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2011/98] irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontját, amely konkretizálja a[Charta] 34. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt, a szociális biztonsági ellátásokhoz való hozzáférés jogát, hogy annak hatálya alá tartozik a [335/1995. sz. törvény] 3. cikkének 6. bekezdése értelmében vett szociális segélyhez hasonló ellátás, ezért ellentétes‑e az uniós joggal az olyan nemzeti szabályozás, amely a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyével rendelkező külföldieknek már megadott, fent említett ellátást nem terjeszti ki az [ezen] irányelv értelmében összevont engedéllyel rendelkező külföldiekre?”
24.      V. M., az INPS, az olasz kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtottak be, és részt vettek a 2025. május 7‑én tartott tárgyaláson, amelyen válaszoltak a Bíróság szóbeli választ igénylő kérdéseire.
IV.    Elemzés
25.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés véleményem szerint két előzetes megjegyzést igényel.
26.      Először is a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja a Charta 34. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt, a szociális biztonsági ellátásokhoz való hozzáféréshez való jogot pontosítja.
27.      Ezzel megismétli azt, amit a Bíróság a C‑350/20. sz. INPS ítéletben az ezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésének az ugyanezen irányelv (31) preambulumbekezdésével – amely többek között kimondja, hogy az említett irányelv betartja a Chartában elismert elveket – összefüggésben értelmezett e) pontjában foglalt, a 883/2004 rendeletre való hivatkozás alapján megállapított.(17)
28.      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság „az összevont engedéllyel rendelkező külföldiek” helyzetére hivatkozik. Tekintettel a Bíróság által a C‑350/20. sz. INPS ítéletben a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének személyi hatályára vonatkozóan tett megállapításra,(18) egyértelművé kell tenni, hogy e rendelkezésnek a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése nem korlátozódik azokra a helyzetekre, amelyekben harmadik országbeli állampolgárok tartózkodását valamely tagállamban munkavállalásra irányuló célra engedélyezték.(19) Ezen irányelv 12. cikkének (1) bekezdését – amint azt kifejezetten előírja – olyan harmadik országbeli állampolgárokra is alkalmazni kell, akiknek tartózkodását valamely tagállamban az uniós vagy nemzeti jog alapján munkavállalástól eltérő célra engedélyezték, akik munkát vállalhatnak, és akik az 1030/2002/EK rendelettel(20) összhangban tartózkodási engedéllyel rendelkeznek.
29.      Következésképpen, tekintettel a C‑350/20. sz. INPS ítéletre,(21) javaslom, hogy a Bíróság, analógia útján az ezen ítéletben elfogadott kérdés(22) átfogalmazásával tekintse úgy, hogy a kérdést előterjesztő bíróság egyetlen kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett harmadik országbeli állampolgárokat kizárja abból, hogy az említett szabályozás alapján a 65 évnél (2019. január 1‑jétől 67 évnél) idősebb, anyagilag hátrányos helyzetű, és életkoruk miatt korlátozott munkaképességű személyek számára nyújtott segélyben részesüljenek.(23)
30.      A 2011/98 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése megállapítja az ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett harmadik országbeli munkavállalóknak a lakóhelyük szerinti tagállam állampolgáraival való egyenlő bánásmód elvét,(24) amelynek különböző területeken – így többek között a munkafeltételek, az oktatás és a képzés, valamint az adókedvezmények vonatkozásában – kell érvényesülnie. Közelebbről, a szociális biztonság tekintetében az említett irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja a „szociális biztonság ágai[ra hivatkozik] a [883/2004] rendeletben meghatározottak szerint”(25)
31.      A 2011/98 irányelv (19) preambulumbekezdéséből egyértelműen kitűnik, hogy minimális harmonizációról van szó, mivel ezen irányelv célja azon területek meghatározása, amelyeken az egyenlő bánásmód biztosított.
32.      Más irányelvekben hasonló hivatkozás szerepel.(26) Ezt az összhangot ki kell terjeszteni a 2003/109/EK irányelvre(27) is, ha elfogadásra kerül a Bizottság azon javaslata, amely szerint az irányelv átdolgozásának részeként a 883/2004/EK rendeletre való hivatkozást is be kell vezetni.(28)
33.      Ami a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének személyi hatályát illeti, amint arra a jelen indítvány 28. pontjában emlékeztetek, először is hozzátenném, hogy nincs olyan követelmény, amely szerint a harmadik országbeli állampolgároknak folyamatosan tényleges munkaviszonnyal kellene rendelkezniük.(29)
34.      Következésképpen nem lehet az INPS‑sel egyetértésben azt állítani, hogy „a szociális biztonság terén az egyenlő bánásmódhoz való jog elismeréséhez nem elegendő, ha a külföldi tartózkodási engedéllyel rendelkezik, hanem a fogadó tagállam gazdaságához is hozzá kell járulnia azáltal, hogy szakmai tevékenységet folytat és megfizeti az ezzel kapcsolatos adókat”
35.      Másodszor, a 2011/98 irányelv (20) preambulumbekezdése, amely a 12. cikkben előírt egyenlő bánásmódhoz való jogról szól, egyúttal „a harmadik országból származó munkavállalók azon [családtagjaira is vonatkozik], akiknek tartózkodását a családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv [(30)] alapján engedélyezték a tagállam területén”. Azon helyzetet illetően, melyben az összevont engedéllyel rendelkező harmadik országbeli munkavállaló családtagjai közvetlenül kedvezményezettjei a többek között e preambulumbekezdés szerinti egyenlő bánásmódhoz való jognak, a Bíróság megállapította, hogy „[e] jogot […] e személyeknek saját munkavállalói minőségükben biztosítják, bár a fogadó tagállamba való érkezésük annak a ténynek tudható be, hogy egy harmadik országbeli állampolgár munkavállaló családtagjai voltak”(31).
36.      A jelen ügyben a tárgyaláson elhangzott, hogy V. M. soha nem dolgozott Olaszországban, és hogy a fiával él, aki huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyével rendelkezik. Mivel rendelkezik munkavállalási engedéllyel,(32) ezért úgy tűnik, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének személyi hatálya alá tartozik.
37.      A 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglalt egyenlő bánásmódhoz való jog tárgyi hatályát a 883/2004 rendelet határozza meg, amelyre az irányelv hivatkozik.(33) A kérdést előterjesztő bíróság kérdése a 883/2004 rendeletben meghatározott „szociális biztonsági ágak” kifejezés jelentésére és hatályára vonatkozik.
38.      A szociális biztonsági ágakat e rendeletnek „A rendelet alkalmazási köre” című 3. cikke említi.
39.      Az említett rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kimondja azt az elvet, hogy e rendeletet az abban kimerítően felsorolt kilenc ellátási, és egy juttatási kategóriába tartozó „szociális biztonsági ágakra vonatkozó valamennyi jogszabályra alkalmazni kell”.
40.      A 883/2004 rendelet 3. cikkének (5) bekezdése határozza meg a kivételeket. E rendelkezés szerint a) pontja szerint e rendelet „nem alkalmazható a szociális és egészségügyi támogatásokra”.(34)
41.      A 883/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e rendeletet „ugyancsak alkalmazni kell [az említett rendelet] a 70. cikk[e] alá tartozó különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokra”.
42.      Kétségek merülhetnek fel egyrészt e (3) bekezdés megfogalmazásából, másrészt az uniós jogalkotó által e 70. cikkben a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások meghatározására alkalmazott kritériumokból adódóan.
43.      Az „ugyancsak” határozószónak a 883/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében való használatát illetően úgy vélem, hogy azt az e rendelet által kitűzött cél fényében kell értelmezni, amely szerint e rendelet a szociális biztonsági rendszerek tagállamok közötti összehangolására vonatkozó szabályok meghatározásával(35) a munkavállalók szabad mozgásának előmozdítására(36) irányul. Ezért tárgyi hatálya az említett rendelet (37) preambulumbekezdésében meghatározott korlátozásokkal összhangban a nem járulékalapú ellátásokra is kiterjed.
44.      A különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások meghatározásának kritériumai a következők:
–        ezek az ellátások „olyan jogszabályokban kerülnek megállapításra amelyek – személyi hatályuk, célkitűzéseik és/vagy a jogosultságra vonatkozó feltételeik miatt – [az említett 883/2004 rendelet 3. cikke] (1) bekezdésében említett szociális biztonsági jogszabályok, valamint a szociális segélyezés jellegzetességeit egyaránt magukban hordozzák”(37), és
–        céljuk, hogy „az [e rendelet 3. cikke] (1) bekezdésében említett szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok kiegészítő, helyettesítő vagy járulékos fedezetéül szolgálj[anak], és az érintett személyeknek minimum megélhetési jövedelmet biztosíts[anak] az érintett tagállam gazdasági és társadalmi helyzetére is figyelemmel”(38).
45.      Ezen túlmenően a 883/2004 rendelet 1. cikke l) pontjának első albekezdése a „jogszabályok” fogalmát úgy határozza meg, hogy az „az egyes tagállamok tekintetében [az e rendelet 3. cikke] (1) bekezdése alá tartozó szociális biztonsági ágazatokhoz kapcsolódó [törvényeket], [rendeleteket] és egyéb kötelező [rendelkezéseket], valamint minden egyéb végrehajtási [intézkedést]” foglalja magában.(39)
46.      Következésképpen tartozhatnak‑e ezek a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások, amennyiben a 883/2004 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében említett „szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok” részleges, vagy akár kiegészítő fedezetéül szolgálnak, a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában a valamely tagállamban munkavállalási engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárok javára meghatározott egyenlő bánásmód hatálya alá?
47.      Először is hangsúlyozni kell, hogy a jelen indítvány 44. és 45. pontjában idézett kifejezések nem csökkenthetik a 883/2004 rendelet 70. cikkének (1) bekezdésében meghatározott másik jellegzetesség, nevezetesen az e cikk (2) bekezdése a) pontjának i. alpontjában részletezett „szociális segélyezés” jelentőségét.(40)
48.      Ezzel összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy az e rendelet 70. cikkének (2) bekezdésében említett, „különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátások” a 2004/38 irányelv 24. cikkének (2) bekezdése szerinti „szociális segítségnyújtási ellátások” fogalmába tartoznak.(41) Kifejtette, hogy ez a fogalom az állami hatóságok által nemzeti, regionális vagy helyi szinten felállított támogatási rendszerek összességére vonatkozik, amelyekhez olyan egyén folyamodhat, aki nem rendelkezik a saját maga és családtagjai eltartásához elegendő forrásokkal.(42)
49.      Emellett az Alimanovic ítéletből következik, hogy a szóban forgó segély „különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásként történő minősítéséhez e segély fő feladatát kell meghatározni. Ez tehát akkor áll fenn, ha ez a segély biztosítja az emberi méltóságnak megfelelő életvitelhez szükséges minimális létfenntartási eszközöket.(43)
50.      Végül, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint tekinthető szociális biztonsági ellátásnak valamely ellátás, ha egyrészt a jogosult személyes szükségletének bármiféle egyéni és diszkrecionális mérlegelése nélkül, jogilag meghatározott helyzetben nyújtják, és másrészt a 883/2004 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten felsorolt kockázatok valamelyikét fedezi.(44)
51.      Másodszor, meg kell jegyezni, hogy a 883/2004 rendelet 70. cikkében említett ellátásoknak a szociális biztonsági ágak által lefedett ellátásoktól való elhatárolását két további, e rendeletben meghatározott kritérium teszi lehetővé:
–        „a finanszírozás kizárólag a kötelező, az általános közkiadások fedezésére szolgáló adóbevételből származik, valamint az ellátások nyújtásának és kiszámításának feltételei a kedvezményezett tekintetében nem függnek semmiféle járulékfizetéstől”(45), és
–        szerepelnek a X. melléklet felsorolásában.(46)
52.      Harmadszor, ki kell emelni azt a tényt, hogy az ilyen ellátások sajátos jogi szabályozás alá tartoznak. Különösen a 883/2004 rendelet 70. cikkének (4) bekezdése értelmében ezek kizárólag abban a tagállamban nyújthatók, amelyben az érintett személy lakóhellyel rendelkezik. Az ilyen ellátásokat a lakóhely szerint illetékes intézmény nyújtja, saját költségén.
53.      Ilyen körülmények között először is megjegyzem, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában használt „a szociális biztonság ágai a [883/2004] rendeletben meghatározottak szerint”(47) kifejezés kellően pontos ahhoz, hogy ebből arra lehessen következtetni, hogy az említett rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében kimerítően felsorolt szociális biztonsági ágakra vonatkozik.(48)
54.      Ugyanakkor a jelen elemzés alátámasztásához más megfontolásokat is ismertetni kell, mivel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem a szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi.(49)
55.      Így másodszor, a szövegkörnyezettel kapcsolatos hasznos pontosításként megjegyzem, hogy a 883/2004 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében felsorolt szociális biztonsági ágakra való hivatkozást a 2011/98 irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében foglalt egyenlő bánásmódhoz való jog személyi hatálya indokolhatja.(50) Ez azokra a munkavállalókra korlátozódik, akik jogállásuknál fogva olyan díjazásban részesülnek, amely a foglalkoztatással kapcsolatos kockázatokra vonatkozó társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettség alá esik.(51) A 883/2004 rendelet és a 987/2009/EK rendelet(52) értelmében ugyanis a munkavállalók és családtagjaik főszabály szerint annak a tagállamnak a szociális biztonsági rendszere alá tartoznak, ahol munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységüket végzik, és ugyanazok a feltételek vonatkoznak rájuk, mint e tagállam állampolgáraira. Következésképpen a fogadó tagállammal való kapcsolaton alapuló kritérium nem releváns.(53)
56.      Az uniós jogalkotó tehát kifejezetten úgy döntött, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében foglalt egyenlő bánásmódhoz való jogot nem terjeszti ki azokra az ellátásokra, amelyek nem minősülnek a 883/2004 rendelet 3. cikke értelmében vett „szociális biztonsági ellátásoknak”, így nem terjeszti ki az e rendelet 70. cikkében említett ellátásokra sem, mivel azok jellemzői alapvetően a nem kizárólag munkavállalókból álló kedvezményezettek szükségleteinek egyéni és diszkrecionális mérlegeléséhez kapcsolódnak.(54)
57.      Ezzel szemben a szociális segítségnyújtás tekintetében fennálló jogegyenlőséget a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárai számára tartották fenn,(55) mivel a 2011/98 irányelv (8) preambulumbekezdésének szavaival élve „jogállásuk kedvezőbb”, amit a beilleszkedésük mértéke miatt biztosítanak számukra.(56)
58.      Ezek a szociális segítségnyújtási ellátásokhoz való jogok tekintetében fennálló különbségek, amelyeket a tartózkodási idő hossza mint az érintett személyek beilleszkedésére vonatkozó kritérium indokol, és amelyeket nem korlátoz a saját és családtagjaik szükségleteinek kielégítéséhez anélkül elegendő források jellege, hogy az érintett tagállam szociális segélyezési rendszerére szorulnának,(57) az Unió „mobilis” polgárai számára biztosított eltérő jogosultságokhoz hasonlítanak.(58)
59.      Ez a helyzet áll fenn ugyanis azon uniós polgárok esetében, akik huzamos tartózkodási jogot szereztek a fogadó tagállamban való ötéves folyamatos, jogszerű tartózkodást követően.(59) A megelőző időszakra vonatkozóan az uniós jogalkotó ‑– ugyanezen integrációs logikát követve – a szociális segítségnyújtási ellátásokhoz való jog tekintetében is úgy döntött, hogy – figyelembe véve a gazdaságilag inaktív polgárok rövid tartózkodási idejét – a 2004/38 irányelv 24. cikkének (2) bekezdésében kivételt állapít meg a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve alól, amelyre az említett cikk (1) bekezdése hivatkozik azon uniós polgárok esetében, akiknek tartózkodása megfelel az említett irányelvben meghatározott feltételeknek.(60) Ezenkívül azok az uniós polgárok, akik jövedelemszintjük alapján megfelelnek a tartózkodási jog megadásához szükséges feltételeknek, egy három hónaptól öt évig terjedő időszakon belül a fogadó tagállamban ténylegesen ki vannak zárva a szociális segítségnyújtási ellátásokhoz való hozzáférésből.(61)
60.      Van azonban egy fontos különbség. A 2011/98/EK irányelv hatálya alá tartozó harmadik országbeli állampolgárok a szociális segítségnyújtás tekintetében nem élveznek egyenlő jogokat, míg azok az uniós polgárok, akik szintén munkavállalói vagy önálló vállalkozói jogállással is rendelkeznek, illetve ilyen jogállást tartanak fenn,(62) és családtagjaik tartózkodásuk kezdetétől fogva ugyanarra a szociális segítségnyújtási ellátásra jogosultak, mint a saját állampolgárok.(63)
61.      Ezért, harmadszor, emlékeztetni kell az uniós jogalkotónak a 2011/98 irányelv (19) preambulumbekezdésében kifejezett célkitűzésére, amelyet figyelembe kell venni a 12. cikk (1) bekezdésének e) pontjának értelmezése során.(64)
62.      Megjegyzem, hogy ez a preambulumbekezdés következetesen határozza meg az egyenlő bánásmód megállapított mértékét.
63.      A jogalkotó ugyanis, azon megállapításból kiindulva, hogy horizontális uniós jogszabályok hiányában a harmadik országbeli állampolgárok eltérő jogokkal rendelkeznek, úgy döntött, hogy meghatározza azokat a területeket, amelyeken egyenlő bánásmódot biztosít valamely tagállam állampolgárai és a huzamos tartózkodási engedéllyel még nem rendelkező harmadik országbeli állampolgárok között.
64.      Az e preambulumbekezdésben meghatározott cél konkrétan az, „hogy az Unión belül megteremtsék az egyenlő versenyfeltételek minimális szintjét, elismerjék, hogy ezek a harmadik országbeli állampolgárok a munkájukkal és befizetett adójukkal hozzájárulnak az Unió gazdaságához, valamint hogy csökkentsék a tagállam saját állampolgárai és a harmadik országbeli állampolgárok közötti tisztességtelen versenyt, amely az utóbbiak esetleges kizsákmányolásából következik”(65).
65.      Ily módon következetes az uniós jogalkotó kifejezett szándéka, amely egyrészről arra irányul, hogy a szociális biztonsággal kapcsolatos hatáskörének keretein belül szigorúan körülhatárolja a jogok közös minimumszintjét meghatározott időtartamú tartózkodás esetén, amint arra a 2011/98/EK irányelv (26) preambulumbekezdése emlékeztet,(66) másrészt pedig azon tagállam joga által szabályozott ellátásokhoz való egyenlő jogok biztosítására irányul, amelyben a(67) harmadik országbeli állampolgárnak engedélyezték a munkavállalást, vagy ahol e személyt a foglalkoztatás minimális időtartamát követően munkanélküliként nyilvántartásba vették.(68)
66.      A 2011/98 irányelv (19) preambulumbekezdéséből tehát világosan kitűnik, hogy az irányelv célja a harmadik országok állampolgárainak és a lakóhelyük szerinti tagállam állampolgárainak helyzete közötti minimális harmonizáció, nem pedig a szigorú egyenértékűség elérése.
67.      Ezt a célkitűzést a 2024/1233 irányelv,(69) csaknem azonos szöveggel újra megfogalmazza.(70)
68.      Megerősítést nyer tehát, hogy a 2011/98 irányelv 12. cikkében és a 2003/109 irányelv 11. cikkében is szereplő, az egyenlő jogok elvére vonatkozó tagállami konszenzus azon területek korlátozásán alapul, amelyeken ez az elv biztosítva van, ugyanakkor fenntartva annak lehetőségét, hogy bizonyos feltételek mellett eltérjenek ettől az elvtől.(71)
69.      Mindezek a kontextuális és teleológiai pontosítások megerősítik a Bíróság általi értelmezés keretét, amelyet a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában „a 883/2004 rendeletben […] meghatározott szociális biztonsági ágakra” való hivatkozás szab meg.(72) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó személyek egyenlő bánásmódhoz való joga tehát nem vonatkozik az e rendelet 70. cikkében meghatározott különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokra.
70.      Noha a jelen ügyben V. M. nem vitatja, hogy a szóban forgó segély a 883/2004 rendelet X. melléklete Olaszország szakasza g) pontjában felsorolt „vegyes” ellátásnak minősül,(73) azt állítja, hogy „az időseknek nyújtott létfenntartási ellátás semmiképpen sem független az »öregségi kockázattól«, és ezért minden bizonnyal megfelel az [e rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében] említett egyik ágnak”. Így igazolást nyert, hogy a szóban forgó segély a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja hatálya alá tartozik.
71.      Úgy vélem, hogy az ilyen megközelítés megkérdőjelezi a 883/2004 rendelet 3. cikkének (1) és (3) bekezdésében említett ellátások közötti különbségtételt.(74)
72.      Emlékeztetnék arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy a 883/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említett öregségi ellátások nyújtása nem függhet az igénylő személyes szükségleteinek egyéni mérlegelésétől, ami a szociális segítségnyújtási ellátásokra vonatkozó minősítő kritérium, és hogy ezeket az ellátásokat alapvetően az jellemzi, hogy olyan személyek megélhetésének biztosítására irányulnak, akik – miután elértek egy bizonyos kort – felhagynak a munkavégzéssel, és már nem kötelesek a munkaügyi hivatal rendelkezésére állni.(75) Következésképpen az a puszta tény, hogy az ellátásokat bizonyos életkort elért személyek megélhetési eszközeinek kiegészítése céljából folyósítják azokat, nem elegendő ahhoz, hogy öregségi ellátásnak minősüljenek.(76)
73.      Következésképpen a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően elegendő megállapítani azt, hogy nem vitatott a 883/2004 rendelet X. mellékletében felsorolt szóban forgó segély különleges, nem járulékalapú jellege.(77) Emellett a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a szóban forgó segély segítségnyújtási ellátásnak minősül, mivel kizárólag a megfelelő gazdasági forrásokkal nem rendelkező, idős koruk miatt csökkent munkaképességű személyek rászorultságából eredő szükségleteinek kielégítésére szolgál.(78)
74.      Ebből arra kell következtetni, hogy a szóban forgó szociális segély nem tartozik a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontja hatálya alá, jóllehet a Bíróságnak a 2003/109 irányelv 11. cikkének (4) bekezdését értelmező, a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgáraira alkalmazandó egyenlő bánásmód elvéről szóló ítélkezési gyakorlata értelmében alapvető szükségleteket elégít ki.
75.      Ezek az „alapvető szükségletek” a Bíróság meghatározása szerint az étkezés, a lakhatás, és az egészségügyi ellátás. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy ezek az „alapellátások”‑ fogalmába tartoznak, amelyek nyújtását a tagállamok a 2003/109 irányelv(79) 11. cikkének szociális ellátásról és szociális védelemről szóló (4) bekezdése alapján nem zárhatják ki.
76.      Konkrétan az összevont engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárok esetében jogosan feltételezhető, hogy az engedély megadásának és megújításának a foglalkoztatással kapcsolatos feltételei és a megfelelő források meglétének követelménye miatt nem valószínű, hogy szükségük lesz ilyen alapellátások igénylésére. Mindazonáltal e személyek helyzete az engedély megújítása előtt megváltozhat, amire a Bizottság a tárgyaláson jogosan hívta fel a figyelmet. Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság elemzése szerint a szóban forgó segélynek az a célja, hogy tisztes megélhetést biztosítson azoknak, akik nem rendelkeznek elegendő forrással.
77.      Ebben az összefüggésben helyénvalónak látom először is megjegyezni, hogy a Corte costituzionale (alkotmánybíróság) előadta, hogy az ellátásokat „az egyén elsődleges szükségleteinek kielégítése érdekében folyósítják, amely nem tűr semmilyen területi gyökerekkel kapcsolatos megkülönböztetést”(80). Az olasz kormány a tárgyaláson kifejtette, hogy e különböző típusú ellátások célja, hogy gondoskodjanak azokról az emberekről, akiknek az egészsége vagy biztonsága veszélyben van. Átvette a kérdést előterjesztő bíróság azon magyarázatát, amely szerint „[e]bben az esetben a juttatás nem annyira a szociális segítségnyújtás egyik eleme (amelyet az alkotmány 38. cikkének első bekezdése az »állampolgárok« számára tart fenn), mint inkább az egyén valamely alapvető jogának (az alkotmány 2. cikke) biztosításához szükséges eszköz”(81).
78.      Másrészt, úgy vélem, hogy más, kevésbé súlyos, de az összevont engedélyt birtokló harmadik országbeli állampolgár méltóságát érintő egyedi helyzetek is megfontolást igényelnek. Amennyiben ugyanis egy ilyen állampolgár jogszerűen tartózkodik valamely tagállam területén, a szociális segítségnyújtási ellátásokért felelős nemzeti hatóságokat kötelezni kell annak ellenőrzésére, hogy az ilyen ellátások nyújtásának a tartózkodási engedélye miatt történő megtagadása nem teszi‑e ki az érintett állampolgárt, aki nem rendelkezik a szükségletei kielégítéséhez szükséges forrásokkal, az alapvető jogai – különösen a Charta 1. cikkében foglaltak – megsértésének konkrét és közvetlen veszélyének.(82)
79.      Ezért egyetértek a Bizottság által a tárgyaláson kifejtett állásponttal. Véleményem szerint ugyanis bizonyos egyedi helyzetek „biztonsági háló” kialakítását(83) indokolják.
80.      Összefoglalva úgy vélem, hogy a szociális segítségnyújtás tekintetében a 2011/98 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett, a harmadik országokból származó munkavállalók és a lakóhelyük szerinti tagállam állampolgárai közötti egyenlő bánásmód hiánya az említett irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában említett „szociális biztonsági ágak” fogalmának értelmezéséből következik. Ez az értelmezés azonban nem zárja ki, hogy a fogadó tagállam illetékes hatóságai az alapvető jogok tiszteletben tartása szempontjából különösen kritikus helyzetekben átfogó értékelést végezzenek, anélkül, hogy megvárnák, hogy felelősséget kelljen vállalniuk egy létfontosságú kockázatért.
V.      Végkövetkeztetés
81.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Corte costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló, 2011. december 13‑i 2011/98/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikke (1) bekezdése e) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett harmadik országbeli állampolgárokat kizárja abból, hogy az említett szabályozás alapján a 65 évnél (2019. január 1‑jétől 67 évnél) idősebb, anyagilag hátrányos helyzetű, és életkoruk miatt korlátozott munkaképességű személyek számára nyújtott segélyben részesüljenek.
A szociális segítségnyújtási ellátásokért felelős nemzeti hatóságok azonban kötelesek ellenőrizni, hogy az ilyen ellátások nyújtásának megtagadása nem teszi‑e ki ezeket az állampolgárokat – akiknek nem lennének forrásai alapvető szükségleteik kielégítésére – az alapvető jogaik – különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájának 1. cikkében foglaltak – megsértésének konkrét és közvetlen veszélyének.
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      HL 2011. L 343., 1. o.
3      A 2009. szeptember 16‑i 988/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2009, L 284., 43. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004, L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o., a továbbiakban: 883/2004/EK rendelet).
4      A GURI 1995. augusztus 16‑i 190. száma, 3. o. – a GURI 101. számának rendes melléklete, a továbbiakban: 335/95. sz. törvény.
5      Olaszország esetében ez a segély a 883/2004/EK rendelet X. mellékletében szerepel.
6      A GURI 2000. december 29‑i 302. száma, 5. o. – GURI a 219. számának rendes melléklete, a továbbiakban: 388/2000. számú törvény.
7      2007 óta az olasz jog alapján kiadott tartózkodási engedélyt felváltotta „a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélye”, amint azt az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben szerepel. A jelen indítványban az uniós jogalkotó által megállapított elnevezést, azaz „a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyt” fogom használni.
8      A GURI 2008. augusztus 21‑i 195. száma, 3. o. – a GURI 196. számának rendes melléklete.
9      A GURI 2008. június 25‑i 147. száma, 5. o. – a GURI 152. számának rendes melléklete.
10      A tárgyaláson megerősítették, hogy V. M. családegyesítés keretében a családegyesítő anyjaként kapott tartózkodási engedélyt.
11      A továbbiakban: Charta.
12      Ez a bíróság többek között a 2021. szeptember 2‑i INPS (Az összevont engedéllyel rendelkező személyeknek járó szülési és anyasági támogatások) ítéletre (C‑350/20, a továbbiakban: C‑350/20. sz. INPS ítélet, EU:C:2021:659) hivatkozik.
13      Többek között a C‑350/20. sz. INPS ítéletre hivatkozik. E tekintetben lásd különösen: az említett ítélet 23. pontja.
14      E bíróság a 2021. május 25‑i 137/2021. sz. ítéletre hivatkozik.
15      A Corte costituzionale (alkotmánybíróság) többek között a 2014. november 11‑i Dano ítéletre (C‑333/13, a továbbiakban: Dano ítélet, EU:C:2014:2358, 83. pont); a 2015. szeptember 15‑i Alimanovic ítéletre (C‑67/14, a továbbiakban: Alimanovic ítélet, EU:C:2015:597); a 2016. február 25‑i García‑Nieto és társai ítéletre (C‑299/14, t, EU:C:2016:114) hivatkozik.
16      A Corte costituzionale (alkotmánybíróság) az 1978. október 12‑i Belbouab ítéletre (10/78, EU:C:1978:181) hivatkozik.
17      Lásd: C‑350/20. sz. INPS ítélet (44–46. pont).
18      Lásd: C‑350/20. sz. INPS ítélet (48. és 49. pont).
19      Lásd: a 2011/98 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő meghatározás.
20      A harmadik országok állampolgárai tartózkodási engedélye egységes formátumának megállapításáról szóló 2002. június 13‑i tanácsi rendelet (HL 2002, L 157., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 3. o.). Lásd a 2011/98 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és a (20) preambulumbekezdésében szereplő meghatározást.
21      Lásd: C‑350/20. sz. INPS ítélet, 47. pont.
22      Lásd: C‑350/20. sz. INPS ítélet, 50. pont.
23      A legalább tízéves tartózkodásnak az olasz jogban előírt feltételére (lásd: a jelen indítvány 11. pontja) vonatkozóan a felek a tárgyaláson észrevételeket tettek. Pontosítom, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdés nem érinti ezt a feltételt. Továbbá a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak a szociális biztonsági, szociális ellátási és szociális védelmi intézkedésekhez való hozzáférésére vonatkozó hasonló feltétel tekintetében lásd: a 2024. július 29‑i CU és ND (Szociális ellátás – Közvetett hátrányos megkülönböztetés) ítélet (C‑112/22 és C‑223/22, EU:C:2024:636).
24      A harmadik országból származó munkavállaló tekintetében lásd még: a 2011/98 irányelv 2. cikkének b) pontja.
25      Ez a kifejezés ugyanilyen formában szerepel a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló, 2024. április 24‑i 2024/1233/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 2024/1233) 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjában. Ez az irányelv hatályon kívül helyezi a 2011/98 irányelvet, és 2026. május 22‑től alkalmazandó. Lásd: a 2024/1233 irányelv 19. cikkét és 20. cikkének második bekezdése.
26      Lásd: a harmadik országbeli állampolgárok magas szintű képzettséget igénylő munkavállalás céljából való beutazásának és tartózkodásának feltételeiről és a 2009/50/EK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2021. október 20‑i (EU) 2021/1883 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2021, L 382., 1. o.), közismert nevén: kékkártya‑irányelv 16. cikke (1) bekezdésének e) pontja; a harmadik országbeli állampolgárok vállalaton belüli áthelyezés keretében történő belépésének és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2014. május 15‑i 2014/66/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014, L 157., 1. o.) 18. cikke (2) bekezdésének c) pontja; a harmadik országbeli állampolgárok idénymunkásként való munkavállalás céljából való belépésének és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2014. február 26‑i 2014/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014, L 94., 375. o.) 23. cikke (1) bekezdésének d) pontja. A harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat, önkéntes szolgálat, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, és au pair tevékenység céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló, 2016. május 11‑i (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016, L 132., 21. o.) 22. cikke (2) bekezdésének b) pontja a 2011/98 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjára hivatkozik.
27      A harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló 2003. november 25‑i tanácsi irányelv (HL 2004, L 16., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 6. kötet, 272. o.) Lásd: ezen irányelv 11. cikke (1) bekezdésének d) pontja.
28      Lásd: a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárok jogállásáról szóló, a 2022. április 27‑én előterjesztett európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslat [COM(2022) 650 final] 12. cikke (1) bekezdésének d) pontja; Melin, P. kommentárja: „Social security rights of third‑country nationals coming from outside the EU: the scope and meaning of equal treatment”, Research Handbook on European Social Security Law, Edward Elgar Publishing, Northampton, 2023, p.353–378. o., különösen a 363. o. Ezt a javaslatot a Tanács Főtitkársága változtatás nélkül átvette a delegációkhoz intézett, a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatról szóló – Felhatalmazás az európai parlamenttel való egyeztetésre című 2023. november 28‑i dokumentumában (16000/23. sz. dokumentum). A harmadik országok különböző jogállású állampolgárait a szociális biztonság és a szociális segítségnyújtás területén megillető egyenlő bánásmódra, valamint az árukhoz és szolgáltatásokhoz, illetve a nyilvánosság számára elérhető árukkal és szolgáltatásokkal való ellátottsághoz való egyenlő hozzáférésre vonatkozó rendelkezések hatálya tekintetében lásd: a 2021. október 28‑i ASGI és társai ítélet (C‑462/20, a továbbiakban: ASGI ítélet, EU:C:2021:894).
29      Lásd ebben az értelemben: az egyenlő bánásmód korlátairól szóló 2011/98 irányelv 12. cikke (2) bekezdése b) pontjának első albekezdése, amely bizonyos garanciákat ír elő azon harmadik országbeli munkavállalók vonatkozásában, akik legalább hat hónapig alkalmazásban álltak, majd munkanélküliként nyilvántartásba kerültek felvételre. Lásd e tekintetben a 2020. november 25‑i Istituto nazionale della previdenza sociale (Az összevont engedéllyel rendelkező személyeknek járó családi ellátások) ítélet (C‑302/19, a továbbiakban: C‑302/19. sz. INPS ítélet, EU:C:2020:957, 25. pont).
30      HL 2003. L 251., 12. o.
31      Lásd: 302/19. sz. INPS ítélet (30. pont). Lásd még: 2024. december 19‑i Caisse d'allocations familiales des Hauts‑de‑Seine ítéletet (C‑664/23, EU:C:2024:1046, 38. pont).
32      Lásd: a jelen indítvány 9. pontja.
33      Lásd még: a jelen indítvány 27. pontja.
34      Lásd: 2021. július 15‑i A (Állami egészségügyi ellátások) ítélet (C‑535/19, EU:C:2021:595, 32. és 33. pont, Az egyrészt a szociális biztonsági jogok, másrészt a szociális és egészségügyi támogatások közötti, a meghatározásukban alkalmazott különbségtétel tekintetében lásd még: az 1961. október 18‑án Torinóban aláírt Európai Szociális Charta 12. és 13. cikke.
35      Lásd: a 883/2004/EK rendelet (4) és (45) preambulumbekezdése. Lásd még többek között: 2020. április 2‑i Caisse pour l’avenir des enfants (A határ menti ingázó munkavállaló házastársának gyermeke) ítélet (C‑802/18, EU:C:2020:269, 68. pont).
36      Lásd: a 883/2004 rendelet (1) és (3) preambulumbekezdése.
37      Lásd: a 883/2004 rendelet 70. cikkének (1) bekezdése. Kiemelés tőlem.
38      Lásd a 883/2004 rendelet 70. cikke (2) bekezdése a) pontjának i. alpontja. Kiemelés tőlem. A második esetre vonatkozóan lásd a rendelet 70. cikke (2) bekezdése a) pontjának ii. alpontja.
39      Kiemelés tőlem.
40      Az Európai Szociális Charta 13. cikkének (1) bekezdéséhez hasonlóan. Lásd: Eleveld, A. és Katrougalos, G., „The right to social security and social assistance in the »case law« and conclusions of the Social Rights Committee” című kommentárja, Research Handbook on European Social Security Law, i. m. 64–83. o., különösen a 70. o., megjegyzéseit.
41      Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, 68/360/EGK, 72/194/EGK, 73/148/EGK, 75/34/EGK, 75/35/EGK, 90/364/EGK, 90/365/EGK és 93/96/EGK irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004, L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás: 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítések: HL 2004, L 229., 35. o.; HL 2005, L 197., 34. o.; HL 2009, L 274., 47. o.).
42      Lásd: Dano ítélet (63. pont) és az ezen ítélettel való analógia útján az ASGI ítélet (34. pont.).
43      Lásd: Alimanovic ítélet (43., 45. és 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezzel szemben a valamely tagállam munkaerőpiacára való bejutás megkönnyítését célzó pénzügyi ellátások tekintetében, függetlenül azok nemzeti jogszabályokban való minősítésétől, lásd: 2009. június 4‑i Vatsouras és Koupatantze ítélet (C‑22/08. és C‑23/08., EU:C:2009:344, 45. pont). Azon tény hatástalansága tekintetében, hogy egy ellátást a nemzeti szabályozás szociális biztonsági ellátásnak minősít‑e vagy sem, lásd még: C‑350/20. sz. INPS ítélet (52. pont és, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)
44      Lásd: ASGI ítélet (25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      Lásd: a 883/2004 rendelet 70. cikke (2) bekezdése b) pontjának első mondata.
46      Lásd a 883/2004 rendelet 70. cikke (2) bekezdésének c) pontja.
47      Kiemelés tőlem.
48      A rendelkezésemre álló szakirodalom ebben a tekintetben egységes. Lásd többek között: Thym, D., European Migration Law, Oxford University Press, Oxford, 2023, különösen az „Integration and Settlement” című 15. fejezet, 469–504. o., különösen a 15.3.3.1. pont (482. o.).
49      Lásd:1983. november 17‑i Merck ítélet (292/82, EU:C:1983:335, 12. pont); 2020. július 16‑i AFMB és társai ítélet (C‑610/18, EU:C:2020:565, 50. pont), 2025. május 8‑i Pielatak ítélet (C‑410/23, EU:C:2025:325, 54. pont).
50      Lásd: a jelen indítvány 28. pontja.
51      A családi ellátásokhoz való állami hozzájárulás feltétele tekintetében lásd: ASGI ítélet (28. pont). A szociális biztonsági rendszerek finanszírozásához való hozzájárulással fennálló ezen összefüggés tekintetében lásd: Beduschi, A., „An Empty Shell? The Protection of Social Rights of Third‑Country Workers in the EU after the Single Permit Directive”, European Journal of Migration and Law, 17. kötet, 2–3. szám, Wolters Kluwer, The Hague, 2015, 210–238. o., különösen a 223. o.). Lásd továbbá: a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011, L 337., 9. o.; helyesbítések: HL 2017, L 167., 58. o.; HL 2019, L 19., 20. o.) 26. cikke.
52      A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 284., 1. o.).
53      Lásd: C‑302/19. sz. INPS ítélet (43. pont).
54      Lásd: a jelen indítvány 48–50. pontja.
55      Lásd a 2003/109 irányelv 11. cikke (1) bekezdésének d) pontja, amelynek tárgya „a társadalombiztosítás, szociális ellátás és szociális védelem a nemzeti jog által meghatározottak szerint”. Összehasonlításképpen lásd: a 2011/95/EK irányelv 29. cikke. E tekintetben lásd: ASGI ítélet (33. és 34. pont).
56      Lásd: 2024. július 29‑i CU és ND (Szociális ellátás – Közvetett hátrányos megkülönböztetés) ítélet (C‑112/22 és C‑223/22, EU:C:2024:636, 45 és 46 pont). Azon körülmény vonatkozásában, hogy a 2003/109 irányelv által biztosított jogok nem mindig olyan kedvezőek, mint azok, amelyeket a 2011/98 irányelv akkor biztosít, ha az érintett tagállam a 2003/109 irányelv 11. cikkének (4) bekezdésével összhangban korlátozza a szociális ügyekben való egyenlő bánásmódot, lásd: Verschueren, H., „Employment and Social Security Rights of Third‑Country Labour Migrants under EU Law: An Incomplete Patchwork of Legal Protection”, European Journal of Migration and Law, i.m., 18. kötet, 4 szám, 2016, 373–408. o., különösen a 387. és 388. o.). A „mobilis” uniós polgárokkal való összehasonlítás tekintetében lásd még: Weingerl, P. és Tratnik, M., „Climbing the Wall around EU Citizenship: Has the Time Come to Align Third‑Country Nationals with Intra‑EU Migrants?”, European Journal of International Law
, European University Institute, Firenze, 33. kötet, 1. szám, 2022., 15–38. o.
57      Lásd: a 2003/109/EK irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja; Thym, D., „Article 5 – Conditions for acquiring long‑term resident status” in Hailbronner, K., és Thym, D., EU Immigration and Asylum Law: a Commentary
, 2. kiadás, Beck, Műnchen, 2016, 453–460. o., különösen a 7. pont (456. o.).
58      A 2004/38 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében ezen irányelv hatálya alá tartoznak és az általa biztosított jogok kedvezményezettjei azok az uniós polgárok, akik olyan tagállamba költöznek, vagy olyan tagállamban tartózkodnak, amelynek nem állampolgárai, valamint az őket kísérő vagy hozzájuk csatlakozó, az említett irányelv 2. cikke 2. pontjában meghatározott családtagjaik.
59      Lásd a 2004/38 irányelv 16. cikkének (1) bekezdése; Dano ítélet (72. pont).
60      A tartózkodás első három hónapjának időtartamáról (ezen irányelv 6. cikke), illetve az álláskeresés hosszabb időtartamáról (az említett irányelv 14. cikke (4) bekezdésének b) pontja) van szó. Lásd: Dano ítélet (64. és 65. pont); 2016. február 25‑i García‑Nieto és társai ítélet (C‑299/14, EU:C:2016:114, 44. pont). Az egyenlő bánásmódhoz való jog tekintetében lásd még: 2021. július 15‑i The Department for Communities in Northern Ireland ítélet (C‑709/20, a továbbiakban: CG‑ítélet, EU:C:2021:602, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61      A tartózkodási jogra vonatkozó feltételekről lásd: CG ítéletet (76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: „Iránymutatás az uniós polgárok és családtagjaik szabad mozgáshoz való jogáról” című bizottsági közlemény (HL C/2023/1392) 11.1.2. és 11.1.3. pontja (50. o.). Lásd ezenkívül: Martin, D., „Article 24 – Égalité de traitement”, Directive 2004/38 relative au droit de séjour des citoyens de l’Union européenne et des membres de leur famille, Bruylant, Brüsszel, 2020, 373–396. o., különösen 383. o., 24. pont.
62      Lásd még: Alimanovic ítélet (53. és 54. pont).
63      Lásd: a 2004/38 irányelv 24. cikk; a 2016. február 25‑i García‑Nieto és társai ítélet (C‑299/14, EU:C:2016:114, 44. pont). Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok és a harmadik országok állampolgárai közötti eltérő bánásmód esetén az EUMSZ 18. cikk nem alkalmazandó. Lásd: 2009. június 4‑i Vatsouras és Koupatantze ítélet (C‑22/08 és C‑23/08, EU:C:2009:344, 52. pont); 2019. április 30‑i 1/17. sz. vélemény (EU‑Kanada ECG‑megállapodás) (EU:C:2019:341, 169. pont), valamint a 2021. szeptember 2‑i État belge (Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén) ítélet (C‑930/19, EU:C:2021:657, 51. pont).
64      A 2011/98/EK irányelv 12. cikkének keletkezéstörténete vonatkozásában lásd többek között: Iglesias Sánchez, S, „Article 12 – Right to equal treatment” in: Hailbronner, K., és Thym, D., U Immigration and Asylum Law: a Commentary, i. m. 7–9. pont (919. o.) és 29. és 30. pont (922. és 923. o).
65      Kiemelés tőlem. Lásd különösen: C‑302/19. sz. INPS ítélet (34. pont). A politikai kompromisszumot illetően lásd többek között Beduschi, A., i. m., különösen a 2.2. pont (218. és 219. o.). Az 1999. október 15–16‑i tamperei Európai Tanács következtetései óta bekövetkezett fejlemények tekintetében lásd még: Tsourdi, E., és Philippe De Bruycker, P., Research Handbook on EU Migration and Asylum Law, Edward Elgar Publishing, Northampton, 2022, különösen az „The evolving EU asylum and migration law” című 1. fejezet, 1–55. oldal, különösen a 2.1.6.1. pont második bekezdése (20. és 21. oldal).
66      Lásd még: 2024. december 19‑i Caisse d'allocations familiales des Hauts‑de‑Seine ítélet (C‑664/23, EU:C:2024:1046, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67      Összehasonlításképpen lásd: 2022. június 16‑i Bizottság kontra Ausztria (A családi ellátások indexálása) ítélet (C‑328/20, EU:C:2022:468, 108. pont).
68      Azon megállapítás tekintetében, hogy a legális migrációval kapcsolatos egyetlen egyéb irányelv sem terjed ki a létfenntartás alapvető költségeinek fedezésére szolgáló minimális jövedelemtámogatás formáját öltő nyújtott „szociális segítségnyújtásra”, lásd: Thym, D., European Migration Law, i. m. különösen a 483. o.
69      Lásd a jelen indítvány 25. lábjegyzete.
70      Lásd: a 2011/98/EK és a 2024/1233/EK irányelv (2) preambulumbekezdése. Ami az új 2024/1233 irányelvben elérni kívánt jogegyenlőséget illeti, ezen irányelv (28), (30), (31) és (34) preambulumbekezdése gyakorlatilag megegyezik a 2011/98 irányelv (19), (20), (21) és (24) preambulumbekezdésével. A szociális biztonságra vonatkozó preambulumbekezdéseket dőlt betűvel szedtem.
71      Lásd: a 2011/98 irányelv 12. cikkének (2) bekezdése; a 2003/109 irányelv 11. cikkének (2), (3) és (4) bekezdése. Lásd: C‑302/19. sz. INPS ítélet (38. és 39. pont). A kedvezőbb rendelkezések meghozatalának lehetősége tekintetében lásd még: a 2011/98 irányelv 13. cikkének (2) bekezdése; a 2003/109 irányelv 11. cikkének (5) bekezdése.
72      A Bíróság bírósági felülvizsgálati jogköre gyakorlásának keretei tekintetében többek között lásd: Alimanovic ítélet 60. és 61. pont). Lásd még: Muir, E., EU Equality Law: The First Fundamental Rights Policy of the EU, Oxford University Press, Oxford, 2018, különösen az „EU Equality Law at a Constitutional Crossroads” című 3. fejezet, 58.–109. o., különösen a 103. o.
73      Lásd: a jelen indítvány 19. pontja.
74      Lásd: a jelen indítvány 46. és 47. pontja.
75      Lásd többek között: 2015. szeptember 16‑i Bizottság kontra Szlovákia ítélet (C‑361/13, EU:C:2015:601, 47., 52. és 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
76      Lásd: 2015. szeptember 16‑i Bizottság kontra Szlovákia ítélet (C‑361/13, EU:C:2015:601, 60. pont).
77      Lásd ebben az értelemben: 2001. március 8‑i Jauch ítélet (C‑215/99, EU:C:2001:139, 17. pont).
78      Lásd: a jelen indítvány 17. pontja.
79      Lásd: 2012. április 24‑i Kamberaj ítélet (C‑571/10, EU:C:2012:233, 91. pont).
80      Lásd: a jelen indítvány 18. pontja.
81      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre utalok (11. és 12. pont).
82      A CG ítélethez (92. pont) hasonlóan. Ez az ítélet egy olyan helyzetre vonatkozik, amelyben az Unió „mobilis” polgára nem hivatkozhat a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a 2004/38/EK irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében foglalt elvére (lásd: az említett ítélet 80. pontja).
83      E kifejezéssel kapcsolatban lásd: a CG ítélethez fűzött alábbi kommentárt: De Becker, E., „Social security in the fundamental rights case law of the Court of Justice”, Research Handbook on European Social Security Law, i. m. 2–29. o., különösen a 7., a 16. és az azt követő oldalak, különösen 17. o. E szerző szerint a Bíróság ebben az ítéletben egyértelműen jelezte a tagállamok számára a védelem biztosításának szükségességét, még akkor is, ha a Szerződések vagy a másodlagos uniós jog rendelkezései nem határozzák meg, hogy hogyan kell biztosítani ezt a védelmet. Lásd még: észrevételek a Chartában szereplő egyes jogok olyan helyzetben történő alkalmazásáról, amikor az uniós polgár nemzeti tartózkodási joggal rendelkezik, a 2004/38 irányelvben meghatározottaknál kedvezőbb feltételek mellett, Lenaerts, K., The broadening of EU competences through the case law of the Court of Justice: myth or reality?, ERA Forum, Journal of the Academy of European Law, ERA, Trèves, 2023, 4. sz., 589–598. o., különösen a 40. sz. lábjegyzet (596. o.).