62024CC0514
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. szeptember 18. (
1
)
C‑514/24. sz. ügy
Magyar Telekom Nyrt.
kontra
Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság Elnöke
(a Kúria [Magyarország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatali eljárás – Elektronikus hírközlés – (EU) 2018/1972 irányelv – A 105. cikk (4) bekezdése – A szerződések végfelhasználók általi, az elektronikus hírközlési szolgáltató által ajánlott egyoldalú módosítások miatti felmondásához való jog – Kivételek – Az uniós vagy nemzeti jog által közvetlenül előírt módosítások”
1.
2020‑ban és 2021‑ben, az (EU) 2015/2120 rendelet (
2
) hatálybalépését követő években hozott ítéleteiben (
3
) a Bíróság úgy értelmezte az említett rendelet 3. cikkének (3) bekezdését, hogy azzal összeegyeztethetetlenek az internet‑hozzáférési szerződések úgynevezett „nullás díjszabású” szerződéses feltételei. (
4
)
2.
A Bíróság értelmezése nyomán a hatáskörrel rendelkező magyar hatóság (
5
) arra kötelezte az elektronikus hírközlési szolgáltatókat, hogy módosítsák a „nullás díjszabású” feltételeket tartalmazó előfizetési szerződéseket. E hatóság a következőket fűzte hozzá e módosításhoz:
–
Azt a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése írta elő hatálybalépésétől kezdődően.
–
Az (EU) 2018/1972 irányelv (
6
) 105. cikkének (4) bekezdése alapján jogot biztosított a végfelhasználóknak arra, hogy további díjaktól mentesen megszüntessék (
7
) szerződéseiket.
3.
A Magyar Telekom Nyrt., az NMHH által felszólított szolgáltató e hatóság határozatát vitatja az alapeljárásban. Úgy véli, hogy az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése értelmében és a jelen ügy körülményeire tekintettel a felhasználók nem jogosultak arra, hogy további díjaktól mentesen felmondják a szerződéseket.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. Az EEHK
4.
A (275) preambulumbekezdés szövege a következő:
„A számfüggetlen személyközi hírközlési szolgáltatásoktól eltérő nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói által a szerződéses feltételek tekintetében javasolt, a végfelhasználó javát nem szolgáló módosítások – úgymint a díjak, a díjcsomagok, az adatforgalmi korlátozások, az adatátviteli sebességek, a lefedettség vagy a személyes adatok kezelésének megváltozása – feljogosítják a végfelhasználót a szerződés költségmentes felmondására, még akkor is, ha e módosítások kedvező változásokkal járnak együtt. A szerződéses feltételek szolgáltató általi módosítása ezért fel kell, hogy jogosítsa a végfelhasználót a szerződés felmondására, kivéve, ha önmagában véve minden egyes módosítás a végfelhasználó javát szolgálja, vagy a módosítások pusztán adminisztratív jellegűek – mint például amilyen a szolgáltató címének a megváltozása – és nincsenek kedvezőtlen hatással a végfelhasználóra nézve, illetve ha a módosításokat a jogszabályokban vagy a szabályozásban bekövetkező módosítások kifejezetten szükségessé teszik – például, ha uniós vagy nemzeti jogszabályok a szerződések vonatkozásában új tájékoztatási követelményeket írnak elő. Objektív kritériumok alapján kell értékelni annak kérdését, hogy egy módosítás kizárólag a végfelhasználó javát szolgálja‑e. A végfelhasználónak a szerződés felmondásához való joga csak akkor vonható meg, ha a szolgáltató bizonyítani tudja, hogy minden szerződéses módosítás kizárólag a végfelhasználó javát szolgálja vagy pusztán adminisztratív jellegű, és nem érinti kedvezőtlenül a végfelhasználót.”
5.
A 10. cikk („A nemzeti szabályozó hatóságok részvétele a BEREC‑ben [Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testülete])” (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok a lehető legteljesebb mértékben figyelembe vegyék a BEREC által kiadott iránymutatásokat, véleményeket, ajánlásokat, közös álláspontokat, bevált gyakorlatokat és módszertani leírásokat, amikor elfogadják nemzeti piacaikra vonatkozó határozataikat.”
6.
A 105. cikk („A szerződés időtartama és megszüntetése”) (4) bekezdése előírja:
„A végfelhasználók számára biztosítani kell a jogot arra, hogy további díjaktól mentesen megszüntessék szerződésüket, amint a számfüggetlen személyközi hírközlési szolgáltatásoktól eltérő, nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtója által javasolt szerződéses feltételek módosításáról értesülnek, kivéve, ha a javasolt változások kizárólag a végfelhasználók javát szolgálják, vagy pusztán adminisztratív jellegűek és nem érintik hátrányosan a végfelhasználót, vagy ha azokat uniós vagy nemzeti jog [közvetlenül (
8
)] írja elő.
A szolgáltatóknak a szerződéses feltételek bármely változásáról legalább egy hónappal korábban értesíteniük kell a végfelhasználókat, és egyidejűleg arról is tájékoztatniuk kell őket, hogy ha nem fogadják el az új feltételeket, jogukban áll további díjfizetés nélkül megszüntetni a szerződést. A szerződés megszüntetésére vonatkozó jog az értesítést követő egy hónapon belül gyakorolható. A tagállamok az említett időtartamot legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatják. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az értesítés egyértelmű és érthető legyen, és hogy tartós adathordozón rögzítsék.”
2. Az (EU) 2018/1971 rendelet (
9
)
7.
A 4. cikk („A BEREC szabályozói feladatai”) (4) bekezdése ekképp rendelkezik:
„A vonatkozó uniós jognak való megfelelés sérelme nélkül a nemzeti szabályozó hatóságok és a Bizottság a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell, hogy vegyenek minden, a BEREC által a 3. cikk (1) bekezdésében említett hatályon belül, az elektronikus hírközlési szabályozási keret következetes végrehajtásának biztosítása céljából elfogadott iránymutatást, véleményt, ajánlást, közös álláspontot és bevált gyakorlatot.
Amennyiben egy nemzeti szabályozó hatóság eltér az (1) bekezdés e) pontjában említett iránymutatásoktól, e döntését meg kell indokolnia.”
3. A 2015/2120 rendelet
8.
A 3. cikk („A nyílt internet‑hozzáférés biztosítása”) (3) bekezdése a kimondja:
„Az internet‑hozzáférési szolgáltatóknak minden internetes forgalmat – függetlenül annak küldőjétől és fogadójától, a hozzáfért vagy terjesztett tartalomtól, az igénybe vett vagy nyújtott alkalmazásoktól vagy szolgáltatásoktól, valamint a használt végberendezéstől – megkülönböztetéstől, korlátozástól vagy beavatkozástól mentesen, egyenlő bánásmódot biztosítva kell kezelniük.
Az első albekezdés nem gátolhatja az internet‑hozzáférési szolgáltatókat abban, hogy észszerű forgalomszabályozási intézkedéseket alkalmazzanak. Ahhoz, hogy az intézkedéseket észszerűnek lehessen tekinteni, azoknak átláthatóknak, megkülönböztetésmentesnek és arányosnak kell lenniük, és nem kereskedelmi megfontolásokon, hanem a szolgáltatásnak a forgalom meghatározott kategóriái esetében elvárt műszaki minőségére vonatkozó, objektíven különböző követelményeken kell alapulniuk. Az említett intézkedések nem foglalhatják magukban a konkrét tartalmak nyomon követését, és az intézkedéseket nem lehet a szükségesnél hosszabb ideig fenntartani.
Az internet‑hozzáférési szolgáltatók nem hozhatnak a második albekezdésben említetteken túlmutató forgalomszabályozási intézkedéseket, és nem tilthatnak le, nem lassíthatnak, nem módosíthatnak, nem korlátozhatnak, nem nyújthatnak gyengébb minőségben és nem különböztethetnek meg hátrányosan bizonyos tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat, illetve azok bizonyos kategóriáit, továbbá nem avatkozhatnak bele konkrét tartalmakba, alkalmazásokba vagy szolgáltatásokba, illetve azok bizonyos kategóriába, kivéve, ha ez az alábbiak elérése érdekében szükséges, és akkor is csak az alábbiak eléréséhez szükséges időtartamra:
a)
az internet‑hozzáférési szolgáltatóra vonatkozó uniós jogalkotási aktusoknak vagy az uniós joggal összhangban lévő nemzeti jogszabályoknak való megfelelés, vagy az említett uniós jogalkotási aktusokat vagy nemzeti jogszabályokat végrehajtó, az uniós jognak megfelelő intézkedéseknek való megfelelés, ideértve a bírósági végzéseket, illetve a megfelelő hatáskörrel felruházott közigazgatási szervek határozatait is;
b)
az integritás és biztonság megőrzése a hálózat, a hálózaton keresztül nyújtott szolgáltatások, valamint a végfelhasználók végberendezései tekintetében;
c)
közelgő hálózati torlódás megelőzése, valamint a kivételes vagy ideiglenes hálózati torlódás hatásainak csökkentése, amennyiben biztosított az egyenlő bánásmód a forgalom azonos típusai tekintetében.”
B.
A magyar jog
9.
Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény (
10
) 132. §‑ának (5) bekezdése szerint a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatást nyújtó szolgáltató egyoldalú szerződésmódosításáról szóló értesítés kézhezvételétől számított 45 napon belül az előfizető azonnali hatállyal, további jogkövetkezmények nélkül jogosult felmondani az előfizetői szerződést.
10.
Ugyanezen szakasz (6) bekezdése előírja, hogy az előfizető nem jogosult az (5) bekezdés szerint felmondani az előfizetői szerződést, ha a módosítás a) következtében az előfizetői szerződés, illetve a szolgáltatás igénybevételére vonatkozó feltételek az előfizető számára kizárólag előnyös módon változnak meg, b) adminisztratív jellegű és nem tartalmaz az előfizető számára hátrányos rendelkezést, vagy c) kifejezetten jogszabályváltozáson, hatósági vagy bírósági döntésen alapul.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint (
11
) az NMHH 2022. szeptember 6‑i határozatában megállapította, hogy a Magyar Telekom a „nullás díjszabás” alkalmazásával megsértette a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését, és a felhasználók az Eht. 132. szakaszának (5) bekezdése alapján további költségek nélkül felmondhatják szerződéseiket. (
12
)
12.
Az NMHH következésképpen felhívta a Magyar Telekomot, hogy 2022. november 15. előtt hagyjon fel a „nullás díjszabás” ajánlásával, és 2023. március 31. előtt módosítsa az e díjat tartalmazó előfizetési szerződéseket.
13.
A 2022. szeptember 6‑i határozatot közigazgatási úton az NMHH elnöke 2022. október 27‑i határozatával helybenhagyta, amelyben a következőket hangsúlyozta:
–
A Magyar Telekom elismerte, hogy a 2015/2120 rendeletnek való megfelelés érdekében szükséges a hatályos egyedi előfizetési szerződések módosítása.
–
A Bíróság ítéleteinek erga omnes hatályára tekintettel a Magyar Telekomnak önként kellett volna kivezetnie a nullás díjcsomagokat.
–
A szerződések módosítására vonatkozó kötelezettség nem jogszabály‑módosításból ered, mivel a 2015/2120 rendelet nem képezte felülvizsgálat tárgyát, és közigazgatási határozatból sem, hanem magából e rendelet 3. cikkének (3) bekezdéséből, amelynek helyes értelmezését a Bíróság állapította meg.
14.
A Magyar Telekom keresetet nyújtott be a 2022. október 27‑i határozattal szemben a Fővárosi Törvényszékhez. Többek között arra hivatkozott, hogy a Kúria (Magyarország) iránymutatása szerint a Bíróság ítéletei nem bírnak erga omnes hatállyal, és a BEREC iránymutatásai csak a szabályozó hatóságokra vonatkoznak. Ezzel szemben az NMHH elnökének határozata az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése értelmében vett „nemzeti jognak” minősül, ami azzal a következménnyel jár, hogy kizárja azt, hogy a szerződéseket a végfelhasználók további díjfizetés nélkül mondják fel.
15.
Miután keresetét elutasították, a Magyar Telekom a Kúriához fordult, amely előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Az [EEHK] 105. cikk (4) bekezdése szerinti uniós jog közvetlen előírásának tekinthető‑e az Európai Bíróság ítélete, vagy olyan jogértelmezésnek, amely nem minősül a korábbi szabályozás megváltoztatásának az [EEHK] 105. cikk (4) bekezdése szempontjából?
2)
A [BEREC] BOR (16) 127. számú, 2016. augusztus 30-i iránymutatását (a továbbiakban: BEREC 2016‑os iránymutatása) a perbeli kérdésben felváltó BOR (22) 81 2022. 06. 09. napján kiadott iránymutatása (a továbbiakban: BEREC 2022‑es iránymutatása) – különös figyelemmel a[z EEHK] 10. cikk (2) bekezdésére és a BEREC rendelet 4. cikk 4. bekezdésére – uniós jognak, illetve annak közvetlen előírásának, és ekként a szabályozás változásának tekinthető‑e, amely alapot ad a[z EEHK] 105. cikk (4) bekezdés kivételszabályának alkalmazására, vagy az csak olyan jogértelmezés – különösen ha Európai Bíróság ítéletét hajtja végre –, amely nem minősül a korábbi szabályozás változtatásának a[z EEHK] 105. cikk (4) bekezdése szempontjából?
3)
Amennyiben sem az Európai Bíróság ítélete, sem a BEREC 2022‑es iránymutatása nem ad alapot a[z EEHK] 105. cikk (4) bekezdése kivételszabályának alkalmazására, akkor a[z EEHK] 105. cikk (4) bekezdésében említett nemzeti jog közvetlen előírásának minősül‑e az a nemzeti szabályozó hatóság által hozott határozat, amely az Európai Bíróság ítélete folytán megváltozott BEREC 2022‑es iránymutatásán alapuló, a [2015/2120 rendelet] 3. cikk (3) bekezdésére vonatkozó megváltozott joggyakorlatot érvényesíti az elektronikus hírközlési szolgáltatás nyújtójával szemben olyan körülmények között, hogy a [2015/2120] rendelet e szabálya továbbra is azonos, a perbeli időszakban az nem változott?”
III. A Bíróság előtti eljárás
16.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet 2024. július 24‑én vették nyilvántartásba a Bíróságon.
17.
A Magyar Telekom, az ír, a magyar és a finn kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A finn kormány kivételével valamennyien megjelentek a 2025. június 26‑án tartott tárgyaláson.
IV. Értékelés
A.
Előzetes megjegyzések
18.
Miután a Bíróság értelmezte (
13
) a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését, az NMHH arra kötelezte a Magyar Telekomot, hogy módosítsa az általa nyújtott internetszolgáltatásra vonatkozó, úgynevezett „nullás díjszabást” tartalmazó előfizetési szerződéseket. Az NMHH hozzátette, hogy a módosítás nem akadályozta meg a végfelhasználókat abban, hogy éljenek az EEHK 105. cikkének (4) bekezdésében előírt azon jogukkal, hogy a szerződéseiket többletköltségek nélkül felmondják.
19.
Az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése értelmében:
–
Az elektronikus hírközlési szolgáltató által „javasolt szerződéses feltételek módosításáról” történő értesülésüket követően a végfelhasználók főszabály szerint további díjfizetés nélkül megszüntethetik szerződésüket.
–
Ezzel szemben nem áll fenn a szerződés további díjfizetés nélküli megszüntetéséhez való jog, ha: a) a feltételek változása kizárólag a végfelhasználó javát szolgálja, vagy b) az pusztán adminisztratív jellegű és nem érinti hátrányosan a végfelhasználót, illetve c) azt uniós vagy nemzeti jog közvetlenül írja elő.
20.
A vita annak meghatározására irányult, hogy a szerződéses feltételek módosítása azon körülmények valamelyike közé tartozhat‑e, amelyek nem teszik lehetővé a szerződés további díjfizetés nélküli megszüntetését az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése értelmében. A vita tárgya elsősorban az, hogy ez a módosítás az uniós jog (vagy a magyar jog) közvetlen előírásának minősül‑e. (
14
)
21.
A kérdést előterjesztő bíróság a vitatott szerződésmódosítás három lehetséges meghatározó okát azonosította:
–
A Vodafone ítéletet és a Telekom Deutschland ítéletet (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés).
–
A BEREC iránymutatásait (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés). (
15
)
–
Az NMHH határozatát, amely a Vodafone és a Telekom Deutschland ítélethez igazodott, tiszteletben tartva a BEREC 2022. évi iránymutatásait (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés).
22.
Valójában, amint azt az ír kormány megjegyezte, (
16
) a szerződések módosításának valódi oka abban gyökerezik, hogy azok egyik feltétele összeegyeztethetetlen a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésével. Az ilyen vitathatatlan összeegyeztethetetlenség az e rendelkezéssel ellentétes szerződéses feltétel eltávolítását követelte meg.
23.
Márpedig a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdése megsértésének vitathatatlan volta csak azon szerződések megkötését követően (jogilag szólva) került feltárásra, amelyek feltételeit a Magyar Telekomnak módosítania kellett.
24.
E szerződések megkötésének idején ugyanis a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének uralkodó értelmezése szerint, amely értelmezést a BEREC bizonyos fenntartásokkal átvett a 2016. évi iránymutatásaiban, a 2015/2120 rendelet nem zárja ki általános jelleggel a „nullás díjszabás” opcióit. (
17
)
25.
A BEREC által kibocsátott iránymutatások jogi kötőerejétől függetlenül (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés), azok tartalma támpontul szolgálhat azon körülmények értékeléséhez, amelyek között a vitatott szerződéseket megkötötték.
26.
Ugyanis, több tagállam egyes bíróságainak a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezésével kapcsolatos kétségei nyilvánvalóvá tették, hogy nem álltak fenn az úgynevezett „acte clair” doktrína (
18
) alkalmazásának feltételei. E bíróságok nem tudtak önállóan dönteni a „nullás díjszabást” tartalmazó szerződéses feltételek ezen előírással való összeegyeztethetőségéről.
27.
A vitatott feltétel jogellenessége tehát nem volt nyilvánvaló a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének Bíróság általi értelmezése előtt. Ezt erősíti meg a BEREC uniós szerv 2016. évi iránymutatásának olvasata is, amely szerv dokumentumai és gyakorlatai „az elektronikus hírközlési szabályozási keret következetes végrehajtásának biztosítására” irányulnak. (
19
)
28.
A Bíróságnak az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek időbeli hatályára vonatkozó ítélkezési gyakorlata határozza meg, hogy a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezése e rendelet hatálybalépésének időpontjáig (ebben az esetben 2015. november 29.) (
20
) bír visszaható hatállyal.
29.
Következésképpen a „nullás díjszabás” a 2015/2120 rendelet hatálybalépésétől kezdve összeegyeztethetetlen volt az uniós joggal, amióta az hatályba lépett. Az összeegyeztethetetlenség jogi szempontból már évekkel a Telenor Magyarország ítélet (2020), valamint a Vodafone ítélet és a Telekom Deutschland ítélet (amelyek 2021‑ben megerősítették a vonatkozó ítélkezési gyakorlatot) előtt fennált.
30.
Ebből az előfeltevésből kiindulva a Magyar Telekom nem foglalhatta volna bele a „nullás díjszabást” azon internethozzáférési szerződésekbe, amelyeket 2015. november 29‑től, vagy legkésőbb azon időponttól kötött, amelytől kezdődően a 2015/2120 rendelet alkalmazható volt (2016. április 30.).
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
31.
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a Bíróságnak egy előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítélete „uniós jog közvetlen előírásának tekinthető‑e […], vagy olyan jogértelmezésnek, amely nem minősül a korábbi szabályozás megváltoztatásának” az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése szempontjából.
32.
A kérdésben az a bennfoglalt előfeltevés, hogy a Bíróság által a jelen ügyhöz hasonló előzetes döntéshozatal iránti kérelmek megválaszolása érdekében hozott ítéletekre utal, amelyek tárgya az uniós szabályok értelmezése, nem pedig érvényességének értékelése. (
21
)
33.
Márpedig az ezen előzetes döntéshozatali eljárásokban hozott ítéletek nem konstitutív, hanem tisztán deklaratív jellegűek. (
22
) A Bíróság ezen eljárásokban az uniós jog valamely szabálya jelentésének és hatályának tisztázására és pontosítására szorítkozik, ahogyan azt a hatálybalépésének időpontjától értelmezni és alkalmazni kell, illetve értelmezni és alkalmazni kellett volna. (
23
)
34.
Ahhoz, hogy választ lehessen adni az előterjesztő bíróság első kérdésére, elegendő arra rámutatni, hogy a Bíróság által azon előzetes döntéshozatali eljárásokban hozott ítéletek, amelyek tárgya az uniós jogszabályok értelmezése, nem módosítják ezeket a szabályokat, hanem csupán tisztázzák és pontosítják azok értelmét és hatályát.
35.
Ez a válasz azonban kiegészíthető az EEHK 105. cikkének (4) bekezdését érintően gyakorolt következményeinek figyelembevételével, további értékelési szempontokkal szolgálva a kérdést előterjesztő bíróság számára. Ebben az összefüggésben két pontot kell kiemelni:
–
A végfelhasználók azon jogának elismerése, hogy további díjfizetés nélkül megszüntethetik szerződéseiket, a szerződési feltételek módosítását felajánló szolgáltató egyoldalú döntéséhez kapcsolódik.
–
A végfelhasználók e joga azonban nem ismerhető el, ha a változtatásokat az uniós vagy a nemzeti jog „írja elő” közvetlenül. Ilyen esetben a rendelkezés a további díjfizetés nélküli felmondás joga alóli kivételt ír elő.
36.
E kivételnek az EEHK (275) preambulumbekezdése (
24
) fényében való olvasata rávilágít annak jelentésére: az uniós jog által előírt szerződésmódosításnak pontosan olyannak kell lennie, mint amely magának az uniós jognak a jogszabályi vagy szabályozási változásából ered.
37.
Az EEHK 105. cikkének (4) bekezdésében foglalt kivétel csak akkor játszhat szerepet, ha a szerződési feltételek módosítása olyan normatív rendelkezések alkalmazásából ered, amelyek a szerződés megkötésének időpontjában még nem léteztek. Azok a szerződésmódosítások, amelyek e rendelkezés értelmében megteremtik a felhasználók azon jogát szerződéseik további díjak fizetése nélkül felmondására, azok a módosítások, amelyek a hatályos jogszabály változása következtében szükségesek.
38.
Az ír kormány álláspontjával ellentétben úgy vélem, hogy az EEHK 105. cikkének (4) bekezdésében foglalt kivétel csak az utóbb bekövetkezett jogsértések – azaz a szerződés megkötésének időpontjában még nem létező jogszabályi rendelkezések alkalmazásából eredő jogsértések – orvoslásának esetére terjedhet ki. Az e rendelkezésben hivatkozott változások, amelyeket az „uniós vagy nemzeti jog közvetlenül ír elő” nem lehetnek azok, amelyek a szerződéskötés időpontjában már fennálló jogellenesség orvoslásához szükségesek, hanem csak azok lehetnek, amelyek a hatályos szabályozás változásának következményeiként követelnek meg, annak elkerülése érdekében, hogy egy addig érvényes szerződés jogellenessé váljon.
39.
Ellenkező esetben a szolgáltatóknak lehetőségük lenne arra, hogy a szerződések jogellenességének tudatában ajánljanak szerződéseket, és fenntartsák maguknak a lehetőséget, hogy azokat anélkül módosítsák egyoldalúan, hogy a felhasználók további díjak fizetése nélkül felmondhassák azokat.
40.
A jelen ügyben az alkalmazott szabály egyáltalán nem változott: a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése a jogvita tárgyát képező szerződések megkötése előtt és után is változatlan maradt. Ezt a kérdést előterjesztő bíróság minden további nélkül elismeri. (
25
)
41.
Nem képezi tehát vita tárgyát a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezése, amely előírás kezdettől fogva alkalmas volt arra, hogy meghatározza azon szerződések jogszerű tartalmát, amelyekre azt alkalmazni kell.
42.
Kétségkívül egyetértek a Bizottsággal (
26
), valamint az ír (
27
), a magyar (
28
) és a finn (
29
) kormánnyal abban, hogy a Bíróságnak a jogvitában hivatkozott ítéletei nem módosították a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését, vagyis a vitatott szerződések megkötésének időpontjában hatályos szabályozási keretet.
43.
Az ezen előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítéleteket követően a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének szövege ugyanaz maradt, mint amely e rendelet kihirdetésekor megjelent az Európai Unió Hivatalos Lapjában.
44.
Ezen előfeltevésből kiindulva úgy vélem, hogy az EEHK 105. cikkének (4) bekezdésében szereplő kivétel nem alkalmazható az alapeljárásban az uniós jog (vagy a nemzeti jog) által előírt változásokat illetően, mivel – ismétlem – az alkalmazandó jogszabályban nem történt változás. A Bíróság által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válasz itt véget is érhetne.
45.
Mindazonáltal, kiegészítő jelleggel, egy második körülmény is hozzájárul az EEHK 105. cikke (4) bekezdésének a jelen ügyben történő alkalmazása kizárásához: Szigorúan véve, a szerződéses feltételek a szolgáltató nem a saját kezdeményezésére kerültek módosításra, hanem azt az illetékes hatóság követelte
meg tőle. (
30
)
46.
Az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése a szolgáltató által a végfelhasználóknak „javasolt […] módosításokra” vonatkozik. A szerződéses feltételek olyan változásairól van szó, amelyeket a szolgáltató egyoldalúan és saját érdekeinek megfelelően ír elő a felhasználók tekintetében. A szolgáltató döntésének ellentételezéseként az EEHK jogot biztosít a felhasználónak arra, hogy ne fogadja el ezeket a változtatásokat, és a szerződés további díjfizetés nélküli felmondása mellett döntsön.
47.
Amint arra a Bizottság rámutatott, (
31
) az EEHK 105. cikke (4) bekezdésének elsődleges célja a fogyasztók védelme. Ezáltal elkerülhető, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltató a felhasználóra nézve hátrányos szerződéses módosításokat vezessen be egyoldalúan olyan kérdéseket érintően, amelyeket meg lehetett volna tárgyalni a szerződés megkötésekor.
48.
A jelen ügy tárgyát képező szerződésekbe a felek „nullás díjszabásra” vonatkozó feltételeket foglaltak bele, amelyek jogszerűségében akkor nem kételkedtek. Az ilyen jellegű feltételek azonban nem tartották tiszteletben – a 2015/2120 rendelet 3. cikkének kifejezéseivel szólva – a „nyílt internet‑hozzáférés biztosítását”. Ezt mondták ki a szabály értelmezésével kapcsolatban hozott ítéletek, amelyek látszólag megengedték azokat.
49.
A Bíróság azzal, hogy a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének egy bizonyos értelmezését választotta, és elutasította azt az értelmezést, amely a „nullás díjszabású” feltételek jogszerűségét támogatta, eldöntötte ezt a vitát. Ez ugyanakkor lehetetlenné tette a „nullás díjszabású” feltételek beillesztésére irányuló szerződéses feltétel megtárgyalását, és ahhoz vezetett, hogy kötelezővé vált azon szerződések módosítása, amelyekben ilyen feltételek szerepeltek.
50.
Amikor a Magyar Telekom a szabályozó hatóság felszólításának megfelelően a „nullás díjszabásra” vonatkozó feltétel eltörlése érdekében módosítja az internet‑hozzáférési szerződéseket, az előfizetőkkel szemben nem a velük szabadon egyeztetett feltételek egyoldalú módosítását írja elő, hanem arra szorítkozik, hogy a szerződések tartalmát ahhoz a jogi kerethez igazítsa, amelyről kezdettől fogva jogszerűen lehetett tárgyalni.
51.
Amint a felek a Bíróság ítéleteit követően nem állapodhattak meg egy „nullás díjszabású” feltételeket tartalmazó szerződésben, ezt akkor sem tehették volna meg, amikor ténylegesen megkötötték azokat a szerződéseket, amelyek módosításáról szó van.
52.
Az uniós jogalkotó azzal a magatartással kívánt szembeszállni – ismétlem –, amely a szolgáltató által a felek között létrejött megállapodások egyoldalú módosításában nyilvánul meg, legyen szó akár díjszabásokról, adatmennyiség-korlátozásokról vagy egyéb szerződéses feltételekről. Ez az egyoldalú magatartás, amennyiben a felhasználóra nézve kedvezőtlen, lehetővé teszi a felhasználó számára, hogy további díjfizetés nélkül felmondja a szerződést.
53.
A „nullás díjszabásra” vonatkozó feltételnek a Magyar Telekom általi eltörlése nem felel meg ennek a sémának. Nem a gazdasági szereplő az, aki saját kezdeményezésére egyoldalúan írja elő a szerződési feltételek módosítását. Ez a módosítás a szerződésre irányadó (időközben nem változott) szabályból, nevezetesen a 2015/2120 rendeletnek a Bíróság által értelmezett 3. cikke (3) bekezdése alkalmazásából következik.
54.
Végeredményben az EEHK 105. cikke (4) bekezdésének alkalmazását meghatározó két feltétel közül egyik sem teljesül: nem a gazdasági szereplő javasolja saját kezdeményezésére egyoldalúan a szerződésmódosítást, és e módosítást nem követeli meg közvetlenül az uniós (vagy nemzeti) jogszabály megváltozása sem.
55.
Azt, hogy a felhasználónak a szerződés felmondásához való joga miként illeszkedik ebbe az összefüggésbe, és azt, hogy milyen költségeket kell viselnie, az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése nem szabályozza közvetlenül. Arra a kérdésre, hogy ez a jog fennáll‑e, és ha igen, milyen feltételek mellett, a jelen indítvány végén térek vissza.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
56.
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a BEREC általa hivatkozott iránymutatásai (
32
)„uniós jognak, illetve annak közvetlen előírásának, és ekként a szabályozás változásának tekinthetők‑e, amely alapot ad a[z EEHK] 105. cikke (4) bekezdése kivételszabályának alkalmazására”.
57.
A kérdésre azt a választ kell adni, amellyel az előzetes döntéshozatali eljárásba beavatkozó valamennyi tagállam, valamint a Bizottság és maga a Magyar Telekom (
33
) is egyetért, hogy a BEREC iránymutatásai nem jogalkotási jellegűek, és az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós szabályozás kidolgozására irányuló eljárás keretébe sem illeszkednek.
58.
A Bíróság kimondta, hogy „a BEREC egyetlen feladata, hogy fórumként járjon el a nemzeti szabályozó hatóságok, valamint a nemzeti szabályozó hatóságok és a Bizottság közötti együttműködés során, amelynek célja a keretszabályozás következetes végrehajtásának biztosítása e területen, amint az a 2018/1971 rendelet (5) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik” (
34
).
59.
Kétségtelen, hogy a BEREC‑rendelet 4. cikkének (4) bekezdése szerint a nemzeti hatóságok és a Bizottság „a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell, hogy vegyenek minden, a BEREC által […] elfogadott iránymutatást, véleményt, ajánlást, közös álláspontot és bevált gyakorlatot”. Ez – ismétlem – nem jelenti azt, hogy a BEREC kötelező jellegű jogi tartalommal ruházhatná fel aktusait.
D.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés
60.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést arra az esetre terjesztették elő, ha „sem a […] Bíróság ítélete, sem a BEREC 2022‑es iránymutatása nem ad alapot a[z EEHK] 105. cikk (4) bekezdése kivételszabályának alkalmazására”.
61.
Ebben az esetben a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy egy, a nemzeti szabályozó hatóság által elfogadott olyan határozat, amely módosított ítélkezési gyakorlatot alkalmaz, a „nemzeti jog közvetlen előírásának minősül‑e”.
62.
Főszabály szerint a kérdést előterjesztő bíróság, nem pedig a Bíróság feladata annak meghatározása, hogy a belső jogban milyen jellegűek és milyen hatásokkal járnak a magyar elektronikus hírközlési ágazat szabályozó hatóságának határozatai.
63.
A kérdést előterjesztő bíróság értékelésének fenntartása mellett, úgy tűnik, hogy minden arra utal, hogy az NMHH‑nak a jelen ügyben hozott határozata minden egyes gazdasági szereplőre vonatkozik, és nem minősül a nemzeti jog előírásának, szabályának vagy rendelkezésének.
64.
Maga a magyar kormány is ezt az álláspontot képviseli, amikor azt állítja, (
35
) hogy a nemzeti szabályozó hatóság egyedi határozatai nem általános és normatív jellegűek, tehát nem minősülnek sem jogszabálynak, sem jogalkotási aktusnak, sem szabályozási intézkedésnek.
65.
E tényezők alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése szerinti kivételt illetően nemleges választ kell adni.
66.
Az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése szempontjából releváns jogszabály (törvényi rendelkezés vagy előírás) ugyanis a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése, nem pedig az NMHH egyedi határozata, amely e cikk helyes értelmezésére szorítkozik. Már kifejtettem, hogy ez a szabály létrejötte óta nem módosult.
67.
Az NMHH arra szorítkozik, hogy levonja a közvetlenül alkalmazandó uniós jogi szabály következményeit, anélkül hogy a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdéséből a kiegészítő intézkedések elfogadásának szükségessége következne.
68.
Az NMHH által elfogadott határozat tehát nem minősül a nemzeti jog olyan módosításának, amely maga után vonná a szerződéses feltételeknek az EEHK 105. cikke (4) bekezdése értelmében vett módosítását.
E.
Záró megállapítások
69.
Eddig amellett próbáltam érvelni, hogy az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése miért nem alkalmas a jogvita megoldására. Ha a Bíróság egyetért az értékelésemmel, akkor az említett cikk általam javasolt értelmezésére szorítkozhat, lehet azonban, hogy ez esetleg nem elegendő ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára megadjon minden olyan elemet, amely lehetővé teszi számára a jogvita uniós jogi szempontból történő eldöntését.
70.
Már megállapítottam, hogy a „nullás díjszabásra” vonatkozó szerződéses feltétel megváltoztatását nem az uniós jog időközben bekövetkezett módosítása tette kötelezővé, hanem egy olyan feltétel eltörlésének szükségessége, amely mindig is összeegyeztethetetlen volt e joggal, vagyis ab initio érvénytelen.
71.
A módosítás oka valójában maga a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése, amelynek alkalmazására az NMHH szorítkozik a Bíróság általi értelmezését követően. Az NMHH egy olyan határozatot fogadott el, amely anélkül, hogy bármit hozzátenne ezen értelmezéshez, meghatározza azt az időpontot, amelytől kezdve ezt az ily módon értelmezett rendelkezést az internetszolgáltatók kötelesek alkalmazni.
72.
Sem a végfelhasználók, sem az internet‑hozzáférési szolgáltatást nyújtó szolgáltató nem várhatják el a jogellenes feltétel hatályának fenntartását, amelynek eltörlése kötelező, mivel általános érdekeket érint azon felhasználók helyzetére gyakorolt hatásán túl, akiknek a szerződései e feltételt tartalmazzák. (
36
)
73.
Mindezeket követően, még ha az EEHK 105. cikkének (4) bekezdése nem is ad közvetlen választ, az annak alapjául szolgáló kritériumok analógia útján megoldást kínálhatnak.
74.
Összességében, az EEHK‑nak a végfelhasználók jogairól szóló III. címe ez utóbbiak jogi helyzetének védelmére irányul a szolgáltatókkal fennálló szerződéses jogviszonyuk keretében. Ez a helyzet többek között az EEHK 105. cikke esetében is, amely a szerződések időtartamának és felmondásának szabályozásával a végfelhasználó számára kedvező általános iránymutatást nyújt. (
37
)
75.
Ebből a szempontból tiszteletben kell tartani a végfelhasználó azon lehetőségét, hogy a szerződések felmondása mellett döntsön, ha a szerződés egyik lényegi feltételét, az internet‑hozzáférés „nullás díjszabására” vonatkozó feltételt szükségszerűen módosítani kell. Ezt a Magyar Telekom elismerte a tárgyaláson.
76.
Az ilyen felmondási jog elismerését nem akadályozza meg az a körülmény, hogy a szerződésnek a jogellenes feltétel elhagyása érdekében történő módosítása nem az internetszolgáltató egyoldalú döntéséből, hanem az ilyen feltételnek az eredendő jogellenességéből fakad.
77.
Végső soron az e típusfeltételnek (előre meghatározott feltétel) a szerződési feltételek közé történő beillesztése a feltételt a szerződéseiben ajánló gazdasági szereplőt terheli. Ez a felelősség objektív, a vétkességtől független, és enyhébbé válik, de nem szűnik meg, ha a feltételt beépítik a nemzeti szabályozó hatóságok által a BEREC iránymutatásaival összhangban elfogadott általános szerződési feltételekbe. (
38
)
78.
A szerződés felmondásának lehetősége a kötelmi jog azon általános elvén is alapulhat, amely szerint a kötelezettségek megszüntetésének lehetőségét a kölcsönös kötelezettségekben benne foglalt lehetőségnek kell tekinteni arra az esetre, ha valamelyik kötelezett nem teljesíti a rá háruló kötelezettségeket.
79.
Bármi is legyen az oka a feltételek módosításának (amennyiben azok lényegesnek bizonyulnak egy folyamatosan vagy időszakosan teljesítendő szerződés rendszerében), ha a szolgáltatást nyújtó gazdasági szereplő utólagosan nem tudja a szerződést az abban szereplő feltételeknek megfelelően teljesíteni, a másik fél megszüntetheti a szerződést.
80.
Ugyanerre a megoldásra lehetne jutni, ha végső megoldásként és záró szabályként a 93/13/EGK irányelv alapjául szolgáló kritérium kerülne alkalmazásra. (
39
) Az EEHK (258) preambulumbekezdése értelmében „[a]z elektronikus hírközlési hálózatokkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos fogyasztói ügyletekre ezen irányelv mellett alkalmazni kell a szerződésekkel kapcsolatos, meglévő uniós fogyasztóvédelmi jogban[,] különösen a [93/13] irányelvben foglalt követelményeket”.
81.
A 93/13 irányelv értelmében nem tisztességtelenek azok a feltételek, „amelyek szerint az eladó vagy szolgáltató fenntartja a jogát határozatlan időre szóló szerződés feltételeinek egyoldalú megváltoztatására, azzal a kikötéssel, hogy […] a [fogyasztó] jogosult a szerződést […] felmondani” (
40
) (kiemelés tőlem).
82.
Miután megállapításra került, hogy a „nullás díjszabásra” vonatkozó feltételek eltörlése elkerülhetetlen a Magyar Telekom e feltételeket tartalmazó szerződéseiben, valamint a felhasználó azon lehetősége, hogy a szerződés felmondása mellett döntsön, a következő lépés e felmondás gazdasági következményeit érinti.
83.
Annak meghatározásáról van tehát szó, hogy kinek kell viselnie a felmondási jog azon felhasználók általi gyakorlásának költségeit, akik a feltételnek a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének helyes értelmezéséből következő törlését követően nem kívánnak előfizetők maradni.
84.
A felhasználó azon jogát, hogy ilyen körülmények között a szerződés felmondása mellett döntsön, nem gyengítheti meg az e jog gyakorlásától való visszatartására irányuló pénzügyi szankciók alkalmazása. E jog gyakorlásával kapcsolatban tehát nem lehet a felhasználótól „további díjak” fizetését (
41
) követelni.
85.
Márpedig az sem zárható ki, hogy a felhasználónak más típusú díjakat kell viselnie, amikor azok bizonyos, a szerződés által számára biztosított előnyökhöz kapcsolódnak, éppen a vitatott feltétel által számukra biztosított előnyök miatt. E költségek egyike például – amint azt fentebb (
42
) már megjegyeztem – a felhasználó által megtartott, támogatott végberendezésért járó kompenzációnak megfelelő díj.
86.
Végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy mely díjakat lehet a szolgáltatóra vagy a szerződés felmondása mellett döntő végfelhasználóra terhelni, figyelembe véve azon díjtételek jellegét, amelyeket illetően a két fél nem ért egyet.
V. Végkövetkeztetés
87.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az alábbi értelemben adjon választ a Kúria (Magyarország) számára:
„1)
Az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv 105. cikkének (4) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
–
a Bíróságnak az uniós szabályok értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatali eljárásokban hozott ítéletei nem minősülnek e szabályok módosításának, hanem csak azok értelmét és hatályát tisztázzák és pontosítják;
–
az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testülete (BEREC) által elfogadott iránymutatásoknak nincs kötelező normatív tartalmuk;
–
a nemzeti szabályozó hatóság olyan egyedi határozata, valamely elektronikus hírközlési szolgáltatóval szemben hozott egyedi határozata, amely egy meghatározott ítélkezési gyakorlatot alkalmaz, nem minősül a nemzeti jog olyan módosításának, amely az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex 105. cikke (4) bekezdése értelmében vett szerződéses feltételek módosítását vonná maga után.
2)
A végfelhasználónak joga van felmondani az elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött szerződést, ha szerződéses feltételeinek módosítása egy olyan lényeges feltétel törléséhez szükséges, amely eredendően összeegyeztethetetlen az uniós joggal. Az e kérdéssel kapcsolatos jogvitában eljáró nemzeti bíróság feladata annak eldöntése, hogy ilyen helyzetben melyek azok a konkrétan viselt költségek, amelyeket e szolgáltónak, illetve a végfelhasználóknak kell viselniük anélkül, hogy a végfelhasználókat bármilyen pénzügyi szankció terhelné a szerződés felmondásához való joguk gyakorlása miatt.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A nyílt internet‑hozzáférés megteremtéséhez szükséges intézkedések meghozataláról, továbbá az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22/EK irányelv és az Unión belüli nyilvános mobilhírközlő hálózatok közötti barangolásról (roaming) szóló 531/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2015. november 25‑i 2015/2120/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. L 310., 1. o.).
(
3
)	A Bíróság azon ítéletei, amelyekre a kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik, 2021. szeptember 2‑ána Vodafone ügyben (C‑854/19, EU:C:2021:675), a Vodafone ügyben (C‑5/20, EU:C:2021:676) és a Telekom Deutschland ügyben (C‑34/20, EU:C:2021:677) a vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelmek megválaszolása érdekében hozott ítéletek; a továbbiakban: Vodafone és Telekom Deutschland ítéletek. Mindazonáltal a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezésével kapcsolatos kétségeket azonban a Bíróság a 2020. szeptember 15‑iTelenor Magyarország ítéletében (C‑807/18 és C‑39/19, EU:C:2020:708, a továbbiakban: Telenor Magyarország ítélet) tisztázta. A Bíróság ebben az ítéletben határozta meg azt az irányvonalat, amelyet ezt követően átvett a Vodafone és a Telekom Deutschland ítélet.
(
4
)	A „nullás díjszabás” opció egy olyan kereskedelmi gyakorlat, amely által az internetszolgáltató anélkül teszi lehetővé az ügyfél számára, hogy hozzáférjen bizonyos alkalmazásokhoz, hogy a használatuk során generált adatforgalom levonásra kerülne a szerződésben szereplő adatmennyiségből, amely mennyiségbe csak a más alkalmazások használatának megfelelő adatok kerülnek beszámításra.
(
5
)	A Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóságról (Magyarország) van szó. A továbbiakban: NMHH.
(
6
)	Az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2018. L 321., 36. o.). A továbbiakban: EEHK.
(
7
)	Más alkalommal már megjegyeztem, hogy a jogszabály egyes nyelvi változatai (köztük a spanyol változat) a „megszüntetés” és a „felmondás” kifejezéseket úgy használják, mintha szinonimák lennének. Ezt a nyelvi megoldást fogom követni az általa esetlegesen felvetett fenntartások ellenére is.
(
8
)	Más nyelvi változatokkal ellentétben, amelyeket össze tudtam hasonlítani, a „közvetlenül” határozószó nem jelenik meg a spanyol nyelvi változatban.
(
9
)	Az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületének (BEREC) és a BEREC Működését Segítő Ügynökségnek (BEREC Hivatal) a létrehozásáról, az (EU) 2015/2120 rendelet módosításáról, valamint az 1211/2009/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. december 11‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 321., 1. o.) A továbbiakban: BEREC‑rendelet.
(
10
)	Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény; a továbbiakban: Eht.
(
11
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 6. pontja. „az elsőfokú hatóság hangsúlyozta, hogy a határozat és az abban foglalt kötelezés nem nyújt jogalapot a[z EEHK] 105. cikke (4) bekezdésének utolsó tagmondatát a magyar jogba átültető, az [Eht.] 132. §‑a (6) bekezdésének c) pontja szerinti szerződésmódosításhoz, mert a [2015/2120] rendelet 3. cikkének (3) bekezdése tekintetében a szabályozás nem változott, és a felperes által elvégzendő módosítás nem kifejezetten a hatóság döntésén alapul, hanem az évek óta változatlan jogszabályi tartalmon, illetve az abba ütköző szolgáltatói gyakorlaton. Ezért, amennyiben a felperes a meglévő előfizetői szerződéseket az előfizetők hátrányára egyoldalúan módosítja, úgy az előfizetőt megilleti az Eht. 132. §‑ának (5) bekezdésében rögzített felmondási jog.”
(
12
)	Ezt megelőzően az NMHH 2021. december 21‑i határozatával felhívta a Magyar Telekomot, hogy a 2022. évre vonatkozó ajánlataiban vegye figyelembe a Bíróság azon ítéleteit, amelyek értelmében a „nullás díjszabás” összeegyeztethetetlen a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésével.
(
13
)	Az az értelmezés, amely a kérdést előterjesztő bíróság szerint (az előzetes döntéshozatalra utaló határozat spanyol változatának 37. pontja) nem vitatott az alapeljárásban.
(
14
)	Nem vitatott, hogy a szóban forgó módosítás nem előnyös az érintett előfizetők számára, mivel – amint azt a Magyar Telekom megjegyezte (írásbeli észrevételeinek 11. pontja) – megfosztják őket attól, hogy számukra kedvező díjszabásban részesüljenek, és ebben az értelemben a szerződéses feltételek változása hátrányosan érinti őket.
(
15
)	A kérdést előterjesztő bíróság a BEREC e két, 2016. augusztus 30‑i és 2022. június 9‑i angol nyelvű dokumentumát említi ilyen iránymutatásokként: a) BEREC Guidelines on the Implementation by National Regulators of European Net Neutrality Rules [BoR (16) 127]; és b) BEREC Guidelines on the Implementation of the Open Internet Regulation [BoR (22) 81]. A második 2022‑ben az első helyébe lépett.
(
16
)	Az ír kormány írásbeli észrevételeinek 19. pontja.
(
17
)	A BEREC 2016. évi iránymutatásának 42. pontja kimondta: „The ISP could either apply or offer zero‑rating to an entire category of applications (e.g. all video or all music streaming applications) or only to certain applications thereof (e.g. its own services, one specific social media application, the most popular video or music applications). In the latter case, an end‑user is not prevented from using other music applications. However, the zero price applied to the data traffic of the zero‑rated music application (and the fact that the data traffic of the zero‑rated music application does not count towards any data cap in place on the IAS) creates an economic incentive to use that music application instead of competing ones. The effects of such a practice applied to a specific application are more likely to »undermine the essence of the end users’ rights« or lead to circumstances where »end‑users’ choice is materially reduced in practice« (Recital 7) than when it is applied to an entire category of applications”. Amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben hangsúlyozza (35. pont), ezen iránymutatás nem pontosította egyértelműen, hogy a „nullás díjszabás” mely opciói egyeztethetők össze teljes mértékben fenntartások nélkül a 2015/2120 rendelettel.
(
18
)	Lásd többek között: 2021. október 6‑iConsorzio Italian Management és Catania Multiservizi ítélet (C‑561/19, EU:C:2021:799), 33. pont.
(
19
)	A BEREC‑rendelet 4. cikke.
(
20
)	A 2015/2120 rendelet a 10. cikke (1) bekezdésének megfelelően 2015. november 29‑én lépett hatályba. Ugyanezen cikk (2) bekezdése – bizonyos kivételekkel – 2016. április 30‑ra halasztotta e rendelet alkalmazását.
(
21
)	A tárgyaláson nyilvánvalóvá váltak az (értelmezésre irányuló) előzetes döntéshozatal iránti kérelmek egyik típusa és a más típusú (érvényesség értékelésére irányuló) kérelmek közötti különbségek azok belső értékét illetően.
(
22
)	2022. március 10‑iGrossmania ítélet (C‑177/20, EU:C:2022:175), 41. pont.
(
23
)	2015. szeptember 29‑iGmina Wrocław ítélet (C‑276/14, EU:C:2015:635), 44. pont: „azon értelmezés, amelyet a Bíróság az EUMSZ 267. cikk alapján ráruházott hatáskör alapján valamely uniós jogszabályra vonatkozóan kifejt, megmagyarázza és pontosítja e szabály jelentését és terjedelmét, amely szerint azt a hatálybalépésének időpontjától értelmezni és alkalmazni kell, illetőleg értelmezni és alkalmazni kellett volna. Ebből következően az így értelmezett szabályt a bíróságok alkalmazhatják, és azt alkalmazniuk kell az értelmezés iránti kérelemről határozó ítélet előtt keletkezett és létrejött jogviszonyokra, ha egyébként teljesülnek azon feltételek, amelyek lehetővé teszik az említett szabály alkalmazására vonatkozó pernek a hatáskörrel rendelkező bíróságok előtti megindítását”.
(
24
)
(
25
)	Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés végén: „[…] a 2015/2120 rendelet e szabálya továbbra is azonos, a perbeli időszakban az nem változott”.
(
26
)	A Bizottság írásbeli észrevételeinek 29. pontja.
(
27
)	Az ír kormány írásbeli észrevételeinek 11. pontja.
(
28
)	A magyar kormány írásbeli észrevételeinek 27. pontja.
(
29
)	A finn kormány írásbeli észrevételeinek 15. és 16. pontja.
(
30
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 5. pontja.
(
31
)	A Bizottság írásbeli észrevételeinek 23. pontja.
(
32
)	Lásd a jelen indítvány 15. lábjegyzetét.
(
33
)	A Magyar Telekom írásbeli észrevételeinek 59–61. pontja.
(
34
)	2023. január 17‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet (C‑632/20 P, EU:C:2023:28), 85. pont.
(
35
)	A magyar kormány írásbeli észrevételeinek 39. pontja.
(
36
)	A Telenor Magyarország ítélet 44. pontja: a vitatott feltételekben foglalt díjcsomagok, „[…] azon megállapodások együttes hatására tekintettel, amelyekhez e csomagok választása vezethet, alkalmasak arra, hogy az ügyfelek által vásárolt tarifacsomagban szereplő adatmennyiség kimerítését követően bizonyos alkalmazások és kiemelt szolgáltatások, azaz olyan alkalmazások és szolgáltatások használatát fokozzák, amelyek korlátlanul használhatók a »nullás díjszabásban«, és ezzel összefüggésben alkalmasak arra, hogy a többi rendelkezésre álló alkalmazás és szolgáltatás használatát csökkentsék, tekintettel azokra az intézkedésekre, amelyekkel a szóban forgó internet‑hozzáférési szolgáltató ezt technikailag nehezebbé, sőt lehetetlenné teszi”.
(
37
)	Ezen iránymutatások között szerepel például az EEHK 105. cikkének a szolgáltatóváltás jogáról szóló (1) bekezdése, vagy ugyanezen cikk (6) bekezdése, amely mentesíti a végfelhasználót az kompenzációs kötelezettsége alól (az általa megtartott, kedvezményesen biztosított végberendezés kivételével), amikor jogosult a szerződést az abban meghatározott időszak lejárta előtt megszüntetni.
(
38
)	A kérdést előterjesztő bíróság azt állítja, hogy „[a] kötelező jogi hivatkozás és a jogos várakozások elvére figyelemmel ezért a BEREC iránymutatásai egyértelműen szabályozásnak tűnnek” (az előzetes döntéshozatalra utaló határozat spanyol változatának 47. pontja). Nem hiszem azonban, hogy a jelen ügyben megfelelő lenne a bizalomvédelem elvére hivatkozni. Egyetértek a Bizottsággal abban (írásbeli észrevételeinek 34–37. pontja), hogy a BEREC 2016. évi iránymutatása – bár támogatja a „nullás díjszabás” bármely formáját – nem támasztott olyan megalapozott elvárásokat az internetszolgáltatókban, amelyek olyan pontos, feltétlen és egybehangzó biztosítékokon alapultak, amelyeket maga a BEREC nyújtott volna nekik.
(
39
)	A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.).
(
40
)	A 93/13 irányelv melléklete 2. pontja b) alpontjának második albekezdése.
(
41
)	A tárgyaláson nyilvánvalóvá váltak annak meghatározásának nehézségei, hogy egy adott költség konkrétan mikor minősül továbbinak. Ilyen jellegűek lehetnek az olyan feltételekből eredő költségek, amelyek a felhasználót arra kötelezik, hogy bizonyos összeget fizessen abban az esetben, ha idő előtt felmondják a szerződést.
(
42
)	A jelen indítvány 37. lábjegyzete.