62023CJ0753
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. február 27. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem – 2001/55/EK irányelv – 8. és 11. cikk – (EU) 2022/382 végrehajtási határozat – Átmeneti védelem megadása céljából egymást követően több tagállamban benyújtott, tartózkodási engedély iránti kérelem – A később benyújtott kérelem vizsgálata – Hatékony jogorvoslathoz való jog”
A C‑753/23. sz. [Krasiliva] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) a Bírósághoz 2023. december 7‑én érkezett, 2023. november 30‑i határozatával terjesztett elő az
A. N.
és
a Ministerstvo vnitra
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, I. Jarukaitis, a negyedik tanács elnöke, és Csehi Z. (előadó) bíró,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a cseh kormány képviseletében M. Smolek, A. Edelmannová és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
a görög kormány képviseletében G. Karipsiadis és T. Papadopoulou, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Azéma, A. Katsimerou és M. Salyková, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta következő
Ítéletet
1
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeiről, valamint a tagállamok e személyek befogadása és a befogadás következményeinek viselése tekintetében tett erőfeszítései közötti egyensúly előmozdítására irányuló intézkedésekről szóló, 2001. július 20‑i 2001/55/EK tanácsi irányelv (HL 2001. L 212., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 162. o.) 8. cikke (1) bekezdésének és 11. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az A. N. ukrán állampolgár és a Ministerstvo vnitra (belügyminisztérium, Cseh Köztársaság) között a 2001/55 irányelvben előírt átmeneti védelem keretében nyújtandó tartózkodási engedély tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2001/55 irányelv
3
A 2001/55 irányelv 1. cikke így rendelkezik:
„Ezen irányelv célja a hazájukba visszatérni nem képes, lakóhelyüket elhagyni kényszerült, harmadik országból származó személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeinek, valamint a tagállamok e személyek befogadására, illetve a befogadás következményeinek viselésére tett erőfeszítései közötti egyensúly elősegítésére irányuló intézkedések meghatározása.”
4
Ezen irányelv 5. cikkének (1)–(3) bekezdése előírja:
„(1)   A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlásának tényét a[z Európai] Bizottság javaslatát követően [az Európai Unió Tanácsa által] minősített többséggel elfogadott [..] határozattal állapítják meg, a Bizottság pedig a Tanácsnak szóló javaslat benyújtására irányuló valamennyi tagállami kérelmet megvizsgálja.
(2)   A Bizottság javaslatának tartalmaznia kell legalább:
a)
a személyek azon meghatározott csoportjainak leírását, akikre az átmeneti védelem vonatkozni fog;
b)
az átmeneti védelem hatálybalépésének napját;
c)
a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek mozgásának várható nagyságrendjét.
(3)   A tanácsi határozat ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban átmeneti védelmet vezet be a hatálya alá tartozó, lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyekre valamennyi tagállamban. A határozatnak tartalmaznia kell legalább:
a)
a személyek azon meghatározott csoportjainak leírását, akikre az átmeneti védelem vonatkozik;
b)
az átmeneti védelem hatálybalépésének napját;
c)
a tagállamoktól a befogadó kapacitásokra vonatkozóan kapott információkat;
d)
a Bizottságtól, az [Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosától (UNHCR)] és az egyéb fontos nemzetközi szervezetektől kapott információkat.”
5
Az említett irányelv 8. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy az átmeneti védelmet élvező személyeket a védelem teljes időtartamára tartózkodási engedéllyel lássák el. E célra kiállítják a szükséges okmányokat, illetve az egyéb, ezekkel egyenértékű igazoló dokumentumokat.
(2)   Az (1) bekezdésben említett tartózkodási engedélyek érvényességi idejétől függetlenül a tagállamok részéről az átmeneti védelmet élvező személyeket illető bánásmód nem lehet kedvezőtlenebb a 9–16. cikkben meghatározottnál.
(3)   A tagállamok szükség esetén a területükre átmeneti védelem céljából befogadott személyeknek megadnak valamennyi lehetőséget arra, hogy a szükséges vízumokat, beleértve az átutazóvízumokat is, megkapják. A helyzet sürgősségére tekintettel az alaki követelményeket a lehető legkevesebbre kell korlátozni. A vízumokat ingyenesen vagy minimális költség ellenében kell kiállítani.”
6
Ugyanezen irányelv 11. cikke előírja:
„A tagállam köteles a területén átmeneti védelmet élvező személyt visszafogadni, ha a szóban forgó személy az 5. cikkben említett tanácsi határozat által érintett időszakban egy másik tagállam területén marad, vagy annak területére jogosulatlanul be akar lépni. A tagállamok kétoldalú megállapodás alapján határozhatnak úgy, hogy ezt a cikket nem alkalmazzák.”
7
A 2001/55 irányelv 28. cikke meghatározza azokat az eseteket, amelyekben a tagállamok kizárhatják az ezen irányelv értelmében vett átmeneti védelemből az annak hatálya alá tartozó személyeket.
8
Az említett irányelv 29. cikke értelmében:
„Azok a személyek, akiket valamely tagállam kizárt az átmeneti védelemből vagy a családegyesítésből, az érintett tagállamban jogi kifogást emelhetnek.”
Az (EU) 2022/382 végrehajtási határozat
9
A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek Ukrajnából való tömeges beáramlása tényének a 2001/55/EK irányelv 5. cikke értelmében történő megállapításáról és átmeneti védelem bevezetéséről szóló, 2022. március 4‑i (EU) 2022/382 tanácsi végrehajtási határozat (HL 2022. L 71., 1. o.) (15) és (16) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(15)
Meg kell jegyezni, hogy a tagállamok nyilatkozatban állapodtak meg arról, hogy nem fogják alkalmazni a [2001/55] irányelv 11. cikkét.
(16)
A jelen helyzetben az átmeneti védelem a legmegfelelőbb eszköz. Tekintve a rendkívüli és kivételes helyzetet, beleértve Ukrajnának az Oroszországi Föderáció általi katonai invázióját, és a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlásának mértékét, az átmeneti védelemnek lehetővé kell tennie a számukra, hogy [Európai] Unió‑szerte harmonizált jogokat élvezzenek, amelyek megfelelő szintű védelmet nyújtanak. Az átmeneti védelem bevezetése várhatóan a tagállamok számára is előnyös, mivel az átmeneti védelmet kísérő jogok korlátozzák annak szükségességét, hogy a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek azonnal nemzetközi védelmet kérjenek, és így annak kockázatát is, hogy túlterheljék a tagállamok menekültügyi rendszereit, mivel a helyzet sürgőssége miatt minimálisra csökkentik az alaki követelményeket. Továbbá az ukrán állampolgároknak mint vízummentességet élvező utazóknak joguk van az Unión belül szabadon mozogni, miután 90 napos időszakra beengedték őket a területre. Ennek alapján megválaszthatják azon tagállamot, amelyben élni kívánnak az átmeneti védelemhez fűződő jogokkal, valamint csatlakozhatnak családjukhoz és barátaikhoz az Unió‑szerte jelenleg létező jelentős diaszpórahálózatokon belül. Ez a gyakorlatban elő fogja segíteni az erőfeszítések tagállamok közötti egyensúlyát, ezáltal csökkentve a nemzeti befogadási rendszerekre nehezedő nyomást. Amint egy tagállam a [2001/55], irányelvvel összhangban kiadta a tartózkodási engedélyt, az átmeneti védelemben részesülő személy – miközben bármely 180 napos időszakon belül 90 napig jogosult az Unión belüli utazásra – csak azon tagállamban élvezheti az átmeneti védelemből eredő jogokat, amely a tartózkodási engedélyt kiadta. Ez nem érinti a tagállamok arra vonatkozó döntési lehetőségét, hogy az e határozat alapján átmeneti védelmet élvező személyek számára bármikor tartózkodási engedélyt adjanak ki.”
10
E végrehajtási határozat 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A Tanács megállapítja, hogy fennáll a lakóhelyüket elhagyni kényszerült azon személyek Unióba való tömeges beáramlásának esete, akiknek fegyveres konfliktus következtében el kellett hagyniuk Ukrajnát.”
11
Az említett végrehajtási határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében:
„Ez a határozat az orosz fegyveres erők által 2022. február 24‑én megkezdett katonai invázió eredményeként ukrajnai lakóhelyüket az említett napon vagy azt követően elhagyni kényszerült személyek következő kategóriáira vonatkozik:
a)
2022. február 24‑e előtt Ukrajnában tartózkodó ukrán állampolgárok”.
A cseh jog
A külföldiek átmeneti védelméről szóló 221/2003. sz. törvény
12
A 2001/55 irányelvet a 2003. június 26‑i zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců (částka 79/2003) (a külföldiek átmeneti védelméről szóló 221/2003. sz. törvény) ültette át a cseh jogba.
13
E törvény „Tárgy” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   „A jelen törvény szabályozza:
a)
a külföldi állampolgárok Cseh Köztársaság területére (a továbbiakban: terület) átmeneti védelem céljából történő belépésének és tartózkodásának, valamint az onnan történő kilépésének feltételei;
b)
a tartózkodási jog megadására és visszavonására irányuló eljárás a területen való átmeneti védelem biztosítása céljából (a továbbiakban: átmeneti védelem céljából nyújtott tartózkodási jog);
[…]”
A lex Ukrajna
14
A 2022. március 17‑i zákon č. 65/2022 Sb., o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazí vojsk Ruské federace (az Ukrajna területén az Oroszországi Föderáció által indított katonai invázió által okozott fegyveres konfliktussal kapcsolatos egyes intézkedésekről szóló 65/2022. sz. törvény) alapeljárásra alkalmazandó változatának (a továbbiakban: lex Ukrajna) 2. cikke úgy rendelkezik, hogy „»átmeneti védelem«: a Cseh Köztársaság területén a külföldiek átmeneti védelméről szóló törvény [221/2003. sz.] alapján való tartózkodáshoz való jog […]”.
15
A lex Ukrajna „Az átmeneti védelemre vonatkozó eljárás” című 4. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„Ha e törvény másként nem rendelkezik, a jelen törvény szerinti átmeneti védelem megadására a külföldiek átmeneti védelméről szóló [221/2003. sz.] törvény az irányadó.”
16
A lex Ukrajna 5. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:
„(1)   Az átmeneti védelem iránti kérelem elfogadhatatlan, ha:
a)
azt nem személyesen nyújtották be;
b)
azt a 3. cikkben nem említett külföldi állampolgár nyújtotta be;
c)
azt olyan külföldi állampolgár nyújtotta be, aki az Európai Unió másik tagállamában nyújtott be átmeneti vagy nemzetközi védelem iránti kérelmet;
c)
azt olyan külföldi állampolgár nyújtotta be, akinek a részére az Európai Unió másik tagállamában biztosítottak átmeneti vagy nemzetközi védelmet;
e)
olyan külföldi állampolgár nyújtotta be, aki európai uniós polgár, az Európai Unióval olyan nemzetközi megállapodást kötő állam állampolgára, amely számára az európai uniós polgárok szabad mozgáshoz való jogával egyenértékű jogot biztosít, vagy az Európai Gazdasági Térségről szóló [1992. május 2‑i] megállapodásban [(HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.)] részes állam állampolgára.
(2)   Elfogadhatatlanság esetén a külföldi állampolgár kérelmét a Cseh Köztársaság Belügyminisztériuma vagy Rendőrsége elutasítja, és tájékoztatja őt az elfogadhatatlanság okáról, a bírósági felülvizsgálat kizárásával.”
Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17
2022. július 15‑én A. N. ukrán állampolgár belépett az Unió területére. 2022. július 19‑én átmeneti védelem iránti kérelmet nyújtott be Németországban. Két hónappal később, 2022. szeptember 20‑án hasonló kérelmet nyújtott be a Cseh Köztársaságban. Ez utóbbi kérelmet a belügyminisztérium mint elfogadhatatlant elutasította, többek között azzal az indokkal, hogy A. N. egy másik tagállamban átmeneti védelmet kért vagy kapott.
18
A. N. a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) előtt keresetet indított ezen elutasítással szemben. Ez utóbbi bíróság először is megállapította, hogy hatáskörrel rendelkezik e kereset elbírálására, függetlenül attól, hogy a releváns nemzeti szabályozás kizárja az átmeneti védelem iránti kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozat bírósági felülvizsgálatának lehetőségét. Úgy ítélte meg, hogy az ilyen jogorvoslathoz való jog a 2001/55 irányelvnek a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett 29. cikkéből következik.
19
Másodszor megállapította egyrészt, hogy bár A. N. átmeneti védelem iránti kérelmet nyújtott be Németországban, azt mindeddig nem adták meg számára, másrészt pedig, hogy a 2001/55 irányelv nem rendelkezik úgy, hogy az ilyen kérelem elutasítható lenne azzal az indokkal, hogy egy másik tagállamban korábban átmeneti védelem iránti kérelmet nyújtottak be. A 2001/55 irányelv 28. cikke ugyanis kimerítő jelleggel felsorolja az adott személyt az átmeneti védelemből kizáró okokat, aminek következtében az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás nem egyeztethető össze az uniós joggal. Ezen okokból a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) helyt adott A. N. keresetének, hatályon kívül helyezte a belügyminisztérium határozatát, és visszautalta az ügyet a belügyminisztérium elé.
20
A belügyminisztérium felülvizsgálati kérelmet nyújtott be ezen ítélettel szemben a Nejvyšší správní soudhoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság), a kérdést előterjesztő bírósághoz. Úgy érvelt, hogy amennyiben adott személy valamely tagállamban átmeneti védelem iránti kérelmet nyújtott be, e tagállam feladata e kérelem elbírálása. Több tagállamban ugyanis nem lehet ezt a védelmet igénybe venni. A belügyminisztérium szerint az alapügyben szóban forgó helyzet nem tartozik a 2001/55 irányelv 28. cikkének hatálya alá. Az A. N. kérelméhez hasonló kérelem elfogadhatatlanságát előíró nemzeti jogi rendelkezés az ezen irányelv által nem szabályozott helyzetekre alkalmazandó.
21
E körülmények között a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából:
„1)
Ellentétes‑e a [2001/55] irányelv 8. cikkének (1) bekezdésével – figyelemmel a tagállamok azon megállapodására is, hogy nem alkalmazzák ezen irányelv 11. cikkét – az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az átmeneti védelem megadása céljából benyújtott, tartózkodási engedély iránti kérelem elfogadhatatlan, ha a külföldi állampolgár másik tagállamban nyújtott be tartózkodási engedély iránti kérelmet, vagy másik tagállamban részére már kiadtak tartózkodási engedélyt?
2)
Megilleti‑e a [2001/55] irányelv szerint átmeneti védelmet élvező személyt a [Charta] 47. cikke alapján a hatékony bírósági jogorvoslat abban az esetben, ha a tagállam nem ad ki ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdése szerinti tartózkodási engedélyt?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
22
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a 2022/382 végrehajtási határozat szerinti átmeneti védelmet élvező személy tartózkodási engedély iránti kérelme elutasítható, amennyiben e személy már másik tagállamban is benyújtott ilyen tartózkodási engedély iránti kérelmet. E bíróság ezenkívül ebben az összefüggésben arra keresi a választ, hogy milyen terjedelmű a tagállamok között a 2022/382 végrehajtási határozat meghozatala keretében kötött, a 2001/55 irányelv 11. cikke alkalmazásának mellőzésére vonatkozó megállapodás.
23
A 2001/55 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének megfelelően a tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy az átmeneti védelmet élvező személyek a védelem teljes időtartamára tartózkodási engedéllyel rendelkezzenek. E rendelkezés előírja továbbá, hogy e célra kiállítják a szükséges okmányokat, illetve az egyéb, ezekkel egyenértékű igazoló dokumentumokat.
24
A 2001/55 irányelv célja, amint arra ezen irányelv 1. cikke rámutat, a hazájukba visszatérni nem képes, lakóhelyüket elhagyni kényszerült, harmadik országból származó személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeinek meghatározása, valamint a tagállamok e személyek befogadására, illetve a befogadás következményeinek viselésére tett erőfeszítései közötti egyensúly elősegítése (2024. december 19‑iKaduna ítélet, C‑244/24 és C‑290/24, EU:C:2024:1038, 81. pont).
25
A 2001/55 irányelv 5. cikke értelmében a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlásának tényét a Tanács a Bizottság javaslatát követően minősített többséggel elfogadott határozattal állapítja meg. E határozat többek között a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek helyzetének és mozgása nagyságrendjének vizsgálatán, valamint az átmeneti védelem létrehozása célszerűségének értékelésén alapul, figyelembe véve a sürgősségi segítségnyújtás és a helyszíni tevékenység lehetőségét, illetve ezeknek az intézkedéseknek az elégtelenségét. Az említett határozat azzal a hatással jár, hogy valamennyi tagállamban az átmeneti védelmet az ugyanezen határozatban meghatározott személyek meghatározott csoportjai tekintetében az e határozatban megállapított időponttól kezdődően alkalmazzák (2024. december 19‑iKaduna ítélet, C‑244/24 és C‑290/24, EU:C:2024:1038, 83. pont).
26
A 2001/55 irányelv 5. cikke alapján a Tanács 2022. március 4‑én elfogadta a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek Ukrajnából való tömeges beáramlása tényének megállapításáról szóló 2022/382 végrehajtási határozatot. E végrehajtási határozatnak az ugyanezen a napon történt hatálybalépése azzal a hatással jár, hogy valamennyi tagállamban ezen időponttól kezdődően kötelező átmeneti védelmet kell biztosítani az említett végrehajtási határozat 2. cikkében meghatározott személyek kategóriái számára, azaz a 2022. február 24‑e előtt Ukrajnában tartózkodó ukrán állampolgárok számára (2024. december 19‑iKaduna ítélet, C‑244/24 és C‑290/24, EU:C:2024:1038, 84. pont).
27
Ezenkívül a 2022/382 végrehajtási határozat (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az ukrán állampolgároknak mint vízummentességet élvező utazóknak joguk van az Unión belül szabadon mozogni, miután 90 napos időszakra beengedték őket a területre, és megválasztani a tagállamot, amelyben élni kívánnak az átmeneti védelemhez fűződő jogokkal.
28
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a 2022/382 végrehajtási határozat 2. cikkében említett kategóriákba tartozó személyeknek jogukban áll a választásuk szerinti tagállam hatóságaihoz fordulni a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése szerinti tartózkodási engedély megszerzése érdekében.
29
Következésképpen amennyiben az átmeneti védelmet élvező személy az első tagállamban tartózkodási engedélyt kért a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése alapján, azt azonban még nem kapta meg, és ezt követően egy második tagállamba utazik, ahol hasonló kérelmet nyújt be, ez utóbbi tagállam nem utasíthatja el ez utóbbi kérelmet mint elfogadhatatlant pusztán azzal az indokkal, hogy az első tagállamban már benyújtottak kérelmet. Az említett utóbbi tagállam feladata ekképpen az elé terjesztett kérelem megalapozottságának vizsgálata.
30
A tagállami hatóságok azonban az ilyen kérelem vizsgálata keretében ellenőrizhetik, hogy a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében említett tartózkodási engedélyt kérelmező személyek a 2022/382 végrehajtási határozat 2. cikkében említett személyek kategóriáiba tartoznak‑e, és átmeneti védelmet élveznek‑e, valamint hogy már kaptak‑e tartózkodási engedélyt egy másik tagállamban.
31
Egyébiránt, mivel a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül továbbá annak kérdése, hogy az első kérdésre adandó válasz szempontjából milyen jelentőséggel bír a tagállamoknak a 2022/382 végrehajtási határozat (15) preambulumbekezdésében említett azon nyilatkozata, hogy nem alkalmazzák a 2001/55 irányelv 11. cikkét, meg kell állapítani, hogy e cikk értelmében a tagállam köteles a területén átmeneti védelmet élvező személyt visszafogadni, ha a szóban forgó személy az átmeneti védelem által érintett időszakban egy másik tagállam területén jogosulatlanul tartózkodik, vagy annak területére jogosulatlanul be akar lépni.
32
Márpedig, amint az a tagállamoknak az előző pontban említett nyilatkozatából következik, az említett rendelkezés nem alkalmazandó a 2022/382 végrehajtási határozat hatálya alá tartozó, átmeneti védelmet élvező személyekre. Végeredményben a 2022/382 végrehajtási határozat (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az ukrán állampolgároknak mint vízummentességet élvező utazóknak joguk van az Unión belül szabadon mozogni, miután 90 napos időszakra beengedték őket a területre, és joguk van megválasztani a tagállamot, amelyben élni kívánnak az átmeneti védelemhez fűződő jogokkal. Ugyanezen cikk ekképpen nem releváns az első kérdés megválaszolása szempontjából.
33
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a 2022/382 végrehajtási határozat szerinti átmeneti védelmet élvező személy tartózkodási engedély iránti kérelme elutasítható, amennyiben e személy már másik tagállamban is benyújtott ilyen tartózkodási engedély iránti kérelmet, jóllehet azt még nem kapta meg.
A második kérdésről
34
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését a Charta 47. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy az ezen irányelv szerint átmeneti védelmet élvező személyt megilleti a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jog az e 8. cikk értelmében vett tartózkodási engedély megadása iránti kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozattal szemben.
35
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a Charta 47. cikke értelmében vett hatékony jogorvoslathoz való jognak az adott ügyben való elismerése azt feltételezi, hogy az e jogra hivatkozó személy az uniós jog által biztosított jogokra és szabadságokra hivatkozzon (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑iprotectus ítélet, C‑185/23, EU:C:2024:657, 71. pont).
36
E tekintetben, amint az lényegében a jelen ítélet 23–26. pontjából kitűnik, a 2001/55 irányelv 5. cikke alapján hozott tanácsi határozat azzal a hatással jár, hogy valamennyi tagállamban átmeneti védelmet kell biztosítani az e határozatban meghatározott személyek meghatározott csoportjai tekintetében. Ezen irányelv 8. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy az átmeneti védelmet élvező személyek a védelem teljes időtartamára tartózkodási engedéllyel rendelkezzenek, és e célra kiállítják a szükséges okmányokat, illetve az egyéb, ezekkel egyenértékű igazoló dokumentumokat. Következésképpen az említett személyek azon joga, hogy tartózkodási engedéllyel rendelkezzenek, és e tekintetben igazoló dokumentumokat kapjanak, az Unió jogrendje által biztosított jognak minősül.
37
Következésképpen a Charta 47. cikke megköveteli, hogy az ezen irányelv értelmében vett átmeneti védelmet élvező személy tartózkodási engedély iránti kérelmét a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése alapján mint elfogadhatatlant elutasító határozat bíróság előtti hatékony jogorvoslat tárgyát képezhesse.
38
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 47. cikke a hatékony bírói jogvédelem elvének megerősítését képezi. Márpedig e cikk önmagában elegendő, és azt nem kell uniós vagy nemzeti jogi rendelkezésekkel pontosítani ahhoz, hogy önmagában hivatkozható jogot biztosítson a magánszemélyek számára. Nem vonatkozhat következésképpen más ezen irányelv 8. cikkének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésére (lásd analógia útján: 2024. október 4‑iMinisterstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky ítélet, C‑406/22, EU:C:2024:841, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
Egyébiránt ezt az értelmezést egyáltalán nem kérdőjelezi meg azon tény, miszerint a 2001/55 irányelv 29. cikke kifejezetten csak azon személyek esetében rendelkezik az érintett tagállamban bírósági jogorvoslathoz való hozzáférésről, akiket valamely tagállam kizárt az átmeneti védelemből vagy a családegyesítésből. Ugyanis, amint az a jelen ítélet 35–38. pontjában kifejtett megfontolásokból kitűnik, e cikkből nem lehet a contrario arra következtetni, hogy kizárólag e személyeknek kell ilyen jogorvoslati lehetőségekhez hozzáférniük.
40
A fenti megfontolások összességére figyelemmel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését a Charta 47. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az ezen irányelv szerint átmeneti védelmet élvező személyt megilleti a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jog az e 8. cikk értelmében vett tartózkodási engedély megadása iránti kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozattal szemben.
A költségekről
41
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeiről, valamint a tagállamok e személyek befogadása és a befogadás következményeinek viselése tekintetében tett erőfeszítései közötti egyensúly előmozdítására irányuló intézkedésekről szóló, 2001. július 20‑i 2001/55/EK tanácsi irányelv 8. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek Ukrajnából való tömeges beáramlása tényének a 2001/55/EK irányelv 5. cikke értelmében történő megállapításáról és átmeneti védelem bevezetéséről szóló, 2022. március 4‑i (EU) 2022/382 tanácsi végrehajtási határozat szerinti átmeneti védelmet élvező személy tartózkodási engedély iránti kérelme elutasítható, amennyiben e személy már másik tagállamban is benyújtott ilyen tartózkodási engedély iránti kérelmet, jóllehet azt még nem kapta meg.
2)
A 2001/55 irányelv 8. cikkének (1) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
az ezen irányelv szerint átmeneti védelmet élvező személyt megilleti a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jog az e 8. cikk értelmében vett tartózkodási engedély megadása iránti kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozattal szemben.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: cseh.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.