Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 13. studenoga 2025.(1)
Predmet C-298/23
Inter IKEA Systems BV
protiv
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Sud za trgovačka društva na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Učinci žiga – Prava koja proizlaze iz žiga – Pravo na protivljenje tomu da treća strana upotrebljava istovjetan ili sličan znak – Opravdani razlog – Znak koji treća strana upotrebljava u okviru političke kampanje”
I.      Uvod
1.        Slobodna politička rasprava ključan je element svakog demokratskog društva. Akteri na političkoj sceni koriste se različitim oblicima izražavanja, kao što su pretjerivanje ili humor, kako bi doprli do što šireg kruga birača, skrenuli pozornost na probleme od općeg interesa, istaknuli svoju sposobnost da ih riješe ili kritizirali svoje protivnike. Te su rasprave ipak ograničene s obzirom na pravila koja se na njih primjenjuju i s obzirom na prava drugih. Međutim, kao što to pokazuje ovaj predmet, ponekad je teško utvrditi ta ograničenja jer proizlaze iz odvagivanja različitih suprotstavljenih prava i interesa. Ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje odredbi Direktive (EU) 2015/2436(2) i Uredbe (EU) 2017/1001(3) i stoga Sudu daje priliku da pojasni relevantne kriterije za odvagivanje slobode izražavanja i prava dodijeljenih nositeljima uglednih žigova.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Direktiva 2015/2436
2.        Članak 10. Direktive 2015/2436, naslovljen „Prava koja proizlaze iz žiga”, glasi:
„1.      Registracija žiga nositelju žiga daje isključiva prava koja proizlaze iz njega.
2.      Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva registriranog žiga, nositelj tog registriranog žiga ima pravo spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost rabe u trgovačkom prometu, u vezi s proizvodima i uslugama, bilo koji znak ako je:
(a)      znak istovjetan žigu i rabi se u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;
(b)      znak istovjetan ili sličan žigu te se rabi u odnosu na proizvode i usluge istovjetne ili slične proizvodima ili uslugama za koje je žig registriran, ako postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga;
(c)      znak istovjetan ili sličan žigu, neovisno o činjenici jesu li proizvodi ili usluge u odnosu na koje se žig rabi istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran žig, te ako taj žig ima ugled u državi članici i uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
3.      U skladu s odredbama stavka 2. osobito se može zabraniti sljedeće:
(a)       isticanje znaka na proizvodima ili na njihovim pakiranjima;
(b)      nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom, ili nuđenje ili pružanje usluga pod tim znakom;
(c)       uvoz ili izvoz proizvoda obilježenih tim znakom;
(d)       uporaba znaka kao trgovačkog naziva ili naziva trgovačkog društva ili dijela trgovačkog naziva, odnosno dijela naziva trgovačkog društva;
(e)       uporaba tog znaka na poslovnim dokumentima i u oglašavanju;
(f)       uporaba tog znaka u komparativnom oglašavanju na način koji je protivan Direktivi 2006/114/EZ [(4)].
[...]
6.      Stavci 1., 2., 3. i 5. ne utječu ni u jednoj državi članici na odredbe koje se odnose na zaštitu uporabe znaka u druge svrhe osim uporabe za razlikovanje proizvoda ili usluga, ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.”
2.      Uredba 2017/1001
3.        Člankom 9. Uredbe 2017/1001, naslovljenim „Prava koja proizlaze iz žiga EU-a”, predviđa se:
„1.      Registracija žiga EU-a nositelju žiga daje isključiva prava koja proizlaze iz njega.
2.      Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva žiga EU-a, nositelj tog žiga EU-a ovlašten je spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost da rabe u trgovačkom prometu, u vezi s proizvodima ili uslugama, bilo koji znak ako je:
(a)      znak istovjetan žigu EU-a te se rabi u vezi s proizvodima ili uslugama koji su istovjetni proizvodima ili uslugama za koje je žig EU-a registriran;
(b)      znak istovjetan ili sličan žigu EU-a te se rabi u vezi s proizvodima i uslugama koji su istovjetni ili slični proizvodima ili uslugama za koje je žig EU-a registriran, ako postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga;
(c)      znak istovjetan ili sličan žigu EU-a, neovisno o tome jesu li proizvodi ili usluge za koje se žig rabi istovjetni, slični, ili nisu slični, onima za koje je registriran žig EU-a te ako taj žig ima ugled u Uniji i ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga EU-a ili im šteti.
3.      U skladu s odredbama stavka 2. osobito se može zabraniti sljedeće:
(a)       isticanje znaka na proizvodima ili na njihovim pakiranjima;
(b)      nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom, ili nuđenje ili pružanje usluga pod tim znakom;
(c)       uvoz ili izvoz proizvoda pod tim znakom;
(d)       uporaba znaka kao trgovačkog naziva ili naziva trgovačkog društva ili dijela trgovačkog naziva, odnosno dijela naziva trgovačkog društva;
(e)       uporaba tog znaka na poslovnim dokumentima i u oglašavanju;
(f)       uporaba takvog znaka u komparativnom oglašavanju na način koji je protivan [Direktivi 2006/114].
[...]”
B.      Beneluška konvencija
4.        Članak 2.20. Beneluške konvencije o intelektualnom vlasništvu (žigovi i dizajni)(5) (u daljnjem tekstu: Beneluška konvencija), naslovljen „Prava koja proizlaze iz žiga”, predviđa:
„1.      Registracija žiga iz članka 2.2. nositelju žiga daje isključiva prava koja proizlaze iz njega.
2.      Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva registriranog žiga i ne dovodeći u pitanje primjenu općih pravila o građanskopravnoj odgovornosti, nositelj registriranog žiga ima pravo spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost da rabe bilo koji znak ako:
[...]
(c)      znak istovjetan ili sličan žigu, neovisno o činjenici jesu li proizvodi ili usluge u odnosu na koje se žig rabi istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran žig, te ako taj žig ima ugled na teritoriju Beneluxa i uporaba tog znaka u trgovačkom prometu bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti;
(d)      znak se upotrebljava u druge svrhe osim za razlikovanje proizvoda ili usluga, ako uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
[...]”
III. Činjenice u glavnom postupku, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
5.        Društvo Inter IKEA Systems BV (u daljnjem tekstu: IKEA), poznato široj javnosti po svojem namještaju za samostalnu montažu s uputama, nositelj je triju žigova Beneluxa i jednog žiga Unije, registriranih za više razreda proizvoda i usluga.
6.        Politička stranka Vlaams Belang 14. studenoga 2022. na konferenciji za medije javno je predstavila svoj program reforme politike azila i imigracije u Belgiji, naslovljen „IKEA-PLAN Immigratie Kan Echt Anders” („Plan-IKEA – imigracija doista može biti drukčija”), što je uključivalo petnaest političkih prijedloga opisanih kao „spremni za sastavljanje”. Na ilustracijama koje su priložene toj prezentaciji nalazili su se žigovi čiji je nositelj društvo IKEA kao i likovi koji nalikuju onima iz uputa za montažu proizvoda tog društva. Dokument koji sadržava detaljniji politički plan u kojem se spominje ta prezentacija objavljen je na internetskoj stranici. Osim toga, ta je konferencija za medije spomenuta u kanalima društvenih medija Vlaams Belanga, a zatim su je dalje prenijele zainteresirane osobe.
7.        Društvo IKEA je 22. studenoga 2022. pred Nederlandstalige Ondernemingsrechtbankom Brussel (Sud za trgovačka društva na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija), sudom koji je uputio zahtjev, podnijelo tužbu zbog povrede protiv Vrijheidsfondsa i Algemeen Vlaams Belanga, dviju neprofitnih udruga, kao i protiv fizičkih osoba koje zastupaju Vlaams Belang(6). Sud koji je uputio zahtjev tu je tužbu proglasio dopuštenom samo u odnosu na Vrijheidsfonds, koji je vodio kampanju Vlaams Belanga u ime i za račun te političke stranke ili njezinih vođa.
8.        Sud koji je uputio zahtjev navodi da je Vrijheidsfonds priznao da je koristio žigove čiji je nositelj društvo IKEA bez njegova odobrenja te se obvezao prestati upotrebljavati ih do donošenja odluke suda koji je uputio zahtjev kojom se okončava glavni postupak. Vrijheidsfonds je upotrijebio ugled tih žigova kako bi ojačao svoju poruku i povećao njezino širenje, što je „opravdan razlog” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 te članka 10. stavka 2. točke (c) i članka 10. stavka 6. Direktive 2015/2436.
9.        U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev smatra da, iako je isključivo pravo nositelja žiga pravo vlasništva zajamčeno člankom 17. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), ono ipak nije apsolutno.
10.      Naime, ostvarivanje tog prava ograničeno je na situacije u kojima žig upotrebljava treća osoba, osobito kada taj žig ima ugled, šteti njegovim funkcijama. Usto, funkcija podrijetla žiga, s obzirom na to da je povezana s načelom specijalnosti, može biti ugrožena samo ako postoji vjerojatnost dovođenja potrošača u zabludu u pogledu podrijetla proizvoda označenog znakom. Negativan utjecaj na investicijsku funkciju žiga moguć je samo ako treća osoba upotrebljava znak istovjetan žigu u odnosu na proizvode ili usluge istovjetne ili slične onima za koje je taj žig registriran, značajno ometa vlasnikovu upotrebu žiga radi stjecanja ili održavanja ugleda koji bi mogao privući ili zadržati potrošače. Isto tako, povreda oglašivačke funkcije omogućila bi nositelju da zabrani upotrebu žiga samo ako ta upotreba povređuje žig kao element prodajne promidžbe ili kao instrument poslovne strategije njegova nositelja.
11.      Sud koji je uputio zahtjev ističe da je zaštita od upotrebe za druge vrste proizvoda i usluga usto ograničena mogućnošću trećih osoba da se pozovu na „opravdan razlog”.
12.      Taj sud ističe da pojam „opravdan razlog” treba tumačiti u skladu s temeljnim načelom slobode izražavanja, zaštićenim člankom 10. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP) i člankom 11. Povelje, i da se, slijedom toga, ovaj predmet odnosi na sukob između temeljnih prava istog ranga, odnosno slobode izražavanja i prava vlasništva.
13.      U tom pogledu navedeni sud ističe da je tijekom pripremnih akata za Direktivu 2015/2436 Europski parlament namjeravao uključiti parodijsku uporabu žiga u iznimke od isključivog prava(7), kao što se to predviđa saveznim zakonom kojim se uređuju žigovi u Sjedinjenim Američkim Državama, Lanham Actom iz 1946. (15 U.S.C.1125). Međutim, taj prijedlog nije prihvaćen i okolnosti koje mogu biti obuhvaćene pojmom „opravdan razlog” kada je riječ o parodiji žiga još nisu definirane.
14.      Prema mišljenju istog suda, Sud je ipak u presudi Leidseplein Beheer i de Vries(8), odustao od uskog tumačenja tog pojma i dao pojašnjenja, navodeći da „njime nisu obuhvaćeni samo objektivno važni razlozi, nego se taj pojam može vezati i uz subjektivne interese trećega koji se koristi znakom istovjetnim ili sličnim uglednom žigu”.
15.      Sud koji je uputio zahtjev također ističe da se pojam „opravdan razlog” različito tumači u Nizozemskoj i Belgiji, pri čemu belgijski sudovi taj pojam tumače vrlo usko.
16.      Taj sud također primjećuje da je Sud Beneluksa u svojoj presudi Moët Hennessy Champagne Service/Cedric Art(9) presudio da je „umjetnička sloboda opravdan razlog u smislu [članka 2.20. stavka 2. točke (d) Konvencije Beneluxa] za upotrebu znaka koji je istovjetan ili sličan žigu u svrhe različite od razlikovanja proizvoda ili usluga, ako je umjetničko izražavanje izvorni rezultat postupka kreativnog oblikovanja koji nije namijenjen nanošenju štete žigu ili njegovu nositelju”.
17.      Tekst pitanja o tumačenju koji je doveo do te presude bio je gotovo istovjetan tekstu ovog prethodnog pitanja. Ne izjašnjavajući se o relevantnosti posebnih kriterija na koje se odnose ta pitanja, Sud Beneluxsa prihvatio je široko tumačenje pojma „opravdan razlog” smatrajući da se razlog povezan sa slobodom izražavanja može odbiti samo ako je treća strana namjeravala naštetiti nositelju žiga.
18.      U tim je okolnostima Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Sud za trgovačka društva na nizozemskom jeziku u Bruxellesu) odlukom od 4. svibnja 2023., koju je Sud zaprimio 8. svibnja 2023., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće pitanje:
„Može li sloboda izražavanja, koja je zajamčena člankom 10. [EKLJP‑a] te člankom 11. [Povelje], uključujući slobodu izražavanja političkih mišljenja i političke parodije, predstavljati „opravdan razlog” za upotrebu znaka koji je istovjetan ili sličan žigu koji ima ugled u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) [Uredbe 2017/1001] te članka 10. stavka 2. točke (c) i stavka 6. [Direktive (EU) 2015/2436]?
Ako je potrebno, koje kriterije nacionalni sud treba uzeti u obzir pri ocjeni ravnoteže između tih temeljnih prava i koju važnost treba pridati svakom pojedinom kriteriju?
Konkretno, može li nacionalni sud uzeti u obzir sljedeće kriterije i/ili postoje dodatni kriteriji:
–        mjeru u kojoj je izjava komercijalne prirode ili ima komercijalni cilj;
–        mjeru važnosti razloga povezanih s tržišnim natjecanjem između stranaka;
–        mjeru u kojoj je izjava u općem interesu, društveno relevantna ili pokreće raspravu;
–        odnos između prethodno navedenih kriterija;
–        prepoznatljivost predmetnog žiga;
–        opseg, intenzitet i način protupravne uporabe te stupanj širenja s obzirom na područje, trajanje i opseg, i to uzimajući u obzir i mjeru u kojoj je to povezano s izražavanjem mišljenja;
–        mjeru u kojoj izjava i njezine popratne okolnosti, kao što su naziv i oglašavanje izjave, štete ugledu, razlikovnom karakteru i imidžu predmetnih žigova („funkcija oglašavanja”);
–        mjeru vlastitog izvornog doprinosa izjave i mjeru u kojoj se nastoje izbjeći zablude ili konotacije u vezi s predmetnim žigovima, odnosno dojam da postoji komercijalna ili druga povezanost između izjave i nositelja žiga („funkcija označavanja podrijetla”), i to uzimajući u obzir i način na koji je nositelj žiga stekao određeni imidž i ugled u području oglašavanja i komuniciranja?”
19.      Društvo IKEA, Vrijheidsfonds i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja. Iste zainteresirane stranke bile su zastupane na raspravi održanoj 10. lipnja 2025.
IV.    Analiza
20.      Svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud koje kriterije treba uzeti u obzir kako bi se ocijenilo postojanje „opravdanog razloga” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 te članka 10. stavka 2. točke (c) i stavka 6. Direktive 2015/2436 u pogledu znaka koji upotrebljava udruga koja djeluje u ime i za račun političke stranke u svrhu širenja i promidžbe njezinog programa.
21.      Prije početka analize tog pitanja, valja ispitati njegovu dopuštenost, koju osporava društvo IKEA.
A.      Dopuštenost
22.      U svojim pisanim očitovanjima društvo IKEA tvrdi da je podnijelo žalbu protiv odluke kojom je upućen ovaj zahtjev za prethodnu odluku i da se stoga sud koji je uputio zahtjev mora proglasiti nenadležnim u glavnom postupku zbog derogativnog učinka te žalbe i da stoga postupak treba obustaviti. Osim toga, društvo IKEA tvrdi, pozivajući se na rješenje Nationale Loterij(10), da, čak i ako se taj zahtjev ne povuče, na njega nije potrebno odgovoriti jer se opravdanost zahtjeva za prethodnu odluku ne nalazi u davanju savjetodavnih mišljenja o općenitim ili hipotetskim pitanjima, nego u stvarnoj potrebi učinkovitog rješenja spora.
23.      Utvrđena je sudska praksa da se Sud mora pridržavati odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sve dok ona nije ukinuta(11). Sud koji je uputio zahtjev, navodeći da je žalba društva IKEA odbačena kao nedopuštena, smatra da je na Sudu da odluči o prethodnom pitanju te nije ukinuo svoju odluku kojom se upućuje prethodno pitanje.
24.      Osim toga, za razliku od predmeta u kojem je doneseno rješenje Nationale Loterij(12), koje se odnosilo na spor o kojem je odlučivao žalbeni sud koji je tako preuzeo odgovornost da osigura poštovanje prava Unije(13), spor u ovom predmetu još nije riješen, osobito što se tiče aspekata na koje se odnosi prethodno pitanje.
25.      Iz toga slijedi da je prethodno pitanje dopušteno i da o njemu valja odlučiti.
B.      Meritum
1.      Opseg prethodnog pitanja
26.      Ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje odredbi Direktive 2015/2436 i Uredbe 2017/1001. Naime, s jedne strane, žigovi Beneluxa čiji je nositelj društvo IKEA obuhvaćeni su sustavom zaštite iz Konvencije Beneluxa, donesene na temelju direktiva o žigovima(14), tako da Direktiva 2015/2436 određuje uređenje koje se primjenjuje na te žigove i, s druge strane, žig Unije čiji je nositelj društvo IKEA, obuhvaćen je Uredbom 2017/1001.
27.      Kao što to proizlazi iz članka 10. stavka 1. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 1. Uredbe 2017/1001, registracija nacionalnog žiga ili žiga Unije svojem nositelju daje isključivo pravo na taj žig. Međutim, ta dva pravna instrumenta predviđaju da se na ostvarivanje tog prava primjenjuju određena ograničenja.
28.      U tom pogledu, isključivo pravo nositelju žiga omogućuje da zaštiti svoje posebne interese kao nositelj tog žiga, odnosno da osigura da žig može ispunjavati svoje funkcije. Stoga ostvarivanje tih prava treba biti ograničeno na slučajeve u kojima se upotrebom znaka od strane treće osobe nanosi šteta ili bi se mogla nanijeti šteta jednoj od funkcija žiga. Među tim funkcijama ne nalazi se samo glavna funkcija žiga, a to je jamstvo podrijetla proizvoda ili usluge potrošačima, nego i njegove druge funkcije, poput jamstva kvalitete tog proizvoda ili te usluge te funkcije komunikacije, ulaganja ili oglašavanja(15) .
29.      Slijedom toga, na temelju članka 10. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. točaka (a) i (b) Uredbe 2017/1001, nositelj nacionalnog žiga ili žiga Unije može se usprotiviti upotrebi istovjetnog znaka u odnosu na proizvode ili usluge istovjetne onima za koje je žig registriran i, ako postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu, upotrebi znaka istovjetnog ili sličnog žigu u odnosu na proizvode ili usluge istovjetne ili slične takvim proizvodima ili uslugama.
30.      U sustavu nacionalnog prava i prava Europske unije, zaštita uglednih žigova šira je od zaštite običnih žigova(16). Stoga, na temelju članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001, nositelj uglednog žiga može se usprotiviti tomu da treća strana upotrebljava znak čak i ako ne postoji istovjetnost tog znaka i žiga te vjerojatnost dovođenja u zabludu. Te odredbe također predviđaju da nositelji uglednih žigova mogu zabraniti trećim osobama upotrebu u trgovačkom prometu znakova koji su istovjetni ili slični tim žigovima ako se tom upotrebom nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled tih žigova („parazitizam” ili „free-riding”) ili se nanosi šteta tom razlikovnom karakteru („slabljenje”, „erozija” ili „zamućenje”) ili takvom ugledu („narušavanje” ili „umanjivanje”)(17).
31.      Unatoč tome, cilj je i Direktive 2015/2436 i Uredbe 2017/1001 općenito dovesti u ravnotežu, s jedne strane, interese nositelja žiga da očuva glavnu funkciju žiga te, s druge strane, interese drugih gospodarskih subjekata da imaju znakove kojima mogu označiti svoje proizvode i usluge.
32.      Interesi treće strane da u trgovačkom prometu koristi znak sličan uglednom žigu uzimaju se u obzir mogućnošću da se korisnik tog znaka pozove na „opravdan razlog”(18). Naime, ako nositelj uglednog žiga uspije dokazati postojanje bilo kakvog zadiranja u njegova prava iz članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001, treća strana koja koristi znak sličan uglednom žigu dužna je dokazati da taj znak koristi na temelju opravdanog razloga u smislu tih odredbi(19).
33.      Stoga je pojam „opravdan razlog”, kojim sud koji je uputio zahtjev nastoji pomiriti pravo vlasništva i slobodu izražavanja, u središtu ovog predmeta.
34.      Prije tumačenja tog pojma, čini mi se korisnim ukratko podsjetiti na opće uvjete primjene odredbi prava žiga kako bi se – metaforički govoreći – „pripremilo područje” za analizu koja slijedi.
35.      Upotreba znaka istovjetnog ili sličnog žigu, osobito uglednom žigu, kojoj se nositelj može protiviti na temelju članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001, mora se, s jedne strane, odvijati „u trgovačkom prometu” i, s druge strane, izvršiti za „proizvode ili usluge”. U tom kontekstu valja primijetiti da razlika između tih dvaju uvjeta primjene nije jasna i da se, kao što ću to objasniti u nastavku(20), čini da se oni djelomično preklapaju u određenim kontekstima.
36.      Iako se prethodno pitanje ne odnosi na opće uvjete primjene članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001, te odredbe nisu irelevantne u okviru traženja pravedne ravnoteže između prava koja proizlaze iz žiga i slobode izražavanja. Naime, pravni teoretičari primijetili su da u određenim situacijama za koje se čini da se odnose na sukob između prava vlasništva i slobode izražavanja nije postojao sukob jer se znak nije upotrebljavao u trgovačkom prometu(21) ili za proizvode ili usluge(22).
37.      Osim toga, ispitivanje tih dvaju općih uvjeta moglo bi se pokazati korisnim za sud koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da se tužba koja mu je podnesena temelji kako na odredbama žigovnog prava koje se odnose na isključivo pravo nositelja, tako i na članku 2.20. stavku 2. točki (d) Konvencije Beneluxa o povredama iz članka 10. stavka 6. Direktive 2015/2436 koje proizlaze iz upotrebe znaka „u druge svrhe, a ne radi razlikovanja proizvoda ili usluga”, kojim se ne zahtijeva da se ta upotreba odvija u trgovačkom prometu(23).
38.      U tom pogledu, stranke glavnog postupka na raspravi su se razilazile oko pitanja jesu li u ovom slučaju ispunjena dva uvjeta o kojima je riječ. Prema mišljenju Vrijheidsfondsa, predmetna upotreba nije obuhvaćena privatnim sferom, nego trgovačkim prometom, s obzirom na to da je cilj te upotrebe bio stjecanje gospodarske prednosti. Suprotno tomu, društvo IKEA tvrdi da se žigovi čiji je ono nositelj nisu upotrebljavali za razlikovanje robe i usluga, tako da njezinu tužbu treba ocijeniti s obzirom na članak 2.20. stavak 2. točku (d) Konvencije Beneluxa, čiji tekst odgovara tekstu članka 10. stavka 6. Direktive 2015/2436.
39.      Valja primijetiti da se prethodno pitanje odnosi i na potonju odredbu kao i na pojam „opravdan razlog” koji se u njoj nalazi.
40.      Članak 10. Direktive 20172436 u stavku 6. među ostalim propisuje da njegovi stavci 1. i 2. ne utječu na nacionalne odredbe koje se odnose na zaštitu znaka od upotrebe u druge svrhe osim radi razlikovanja proizvoda ili usluga ako se tom upotrebom bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im se nanosi šteta.
41.      Zakonodavac Unije tako je namjeravao podsjetiti na to da zaštita žiga od upotrebe znaka u svrhe različite od razlikovanja proizvoda ili usluga nije obuhvaćena usklađivanjem koje se provodi pravom Unije. Tumačenje članka 10. stavka 6. Direktive 2015/2436 s obzirom na njezinu uvodnu izjavu 40.(24) i sudsku praksu koja se odnosi na sličnu odredbu prethodnika te direktive potvrđuje to tumačenje(25).
42.      Stoga, ako se znak ne koristi u svrhu razlikovanja proizvoda ili usluga, valja uputiti na pravne poretke država članica radi određivanja opsega i, prema potrebi, sadržaja zaštite dodijeljene nositeljima žigova. U tom pogledu države članice mogu odlučiti hoće li donijeti propis ili ne; ako ga donesu, pod uvjetima koje utvrđuju, one mogu zahtijevati postojanje bilo istovjetnosti između znaka i žiga, bilo sličnosti ili druge veze(26) te također odlučiti hoće li preuzeti pojam „opravdani razlog”.
43.      U ovom su stadiju potrebne dvije napomene.
44.      Kao prvo, Direktiva 2015/2436 ne povezuje pravne posljedice s upotrebom znaka – sa ili bez opravdanog razloga – u svrhe različite od razlikovanja proizvoda ili usluga. Osim toga, budući da pojam „opravdan razlog” iz članka 10. stavka 6. te direktive nema vlastito pravno značenje, nije moguće tumačenjem prava Unije utvrditi kriterije za ocjenu postojanja „opravdanog razloga” u smislu te odredbe. Stoga predlažem da se navedena odredba ne tumači.
45.      Kao drugo, država članica može odlučiti uvesti pojam „opravdan razlog” u svoje nacionalno zakonodavstvo o zaštiti žigova od upotrebe znaka u svrhe različite od razlikovanja proizvoda ili usluga i smatrati da se taj pojam upotrebljava u smislu članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436. U tom bi slučaju tumačenje te odredbe moglo biti korisno nacionalnom sudu koji odlučuje o tužbi koja se temelji na tom zakonodavstvu. Međutim, s jedne strane, navedeno zakonodavstvo nije obuhvaćeno područjem primjene te direktive i, s obzirom na to da ne postoje druge primjenjive odredbe prava Unije, ne bi ulazilo u područje primjene tog prava. U tom drugom slučaju Povelja ne bi bila primjenjiva(27). S druge strane, prilikom ispitivanja postojanja „opravdanog razloga” koji se temelji na uspostavljanju ravnoteže između slobode izražavanja i drugih prava, nacionalni sud treba uzeti u obzir činjenicu da to odvagivanje nije provedeno u situacijama u kojima se znak upotrebljava „u trgovačkom prometu” i „za proizvode i usluge” u smislu Direktive 2015/2436. Rezultat tog odvagivanja stoga ne mora biti istovjetan rezultatu koji proizlazi iz traženja pravedne ravnoteže između slobode izražavanja i prava dodijeljenih na temelju te direktive. Kao što ću to iznijeti u nastavku(28), u skladu sa sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP), ostvarivanje te slobode koja se temelji na upotrebi znaka izvan trgovačkog područja može uživati širu zaštitu od one koja postoji u tom području.
46.      Radi cjelovitosti i kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, ispitat ću predstavlja li upotreba znaka koji je istovjetan ili sličan žigu u okviru političke kampanje koju vodi udruga u ime i za račun političke stranke i njezinih vođa upotrebu u trgovačkom prometu i za proizvode ili usluge u smislu odredbi prava žiga.
2.      Upotreba znaka u trgovačkom prometu i za proizvode ili usluge
47.      Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku i diskusija na raspravi proizlazi da je statutarni cilj Vrijheidsfondsa financijska i materijalna potpora Vlaams Belangu(29). U tom je svojstvu Vrijheidsfonds vodio predmetnu kampanju u ime i za račun te političke stranke. Osim toga, čini se da se tuženici u glavnom postupku slažu oko činjenice da su se predmetni žigovi upotrebljavali kako bi se ojačala poruka navedene političke stranke, kako bi se „povećao njihov odjek” i kako bi je širili.
48.      Kako bi se utvrdilo predstavlja li upotreba znaka koji je istovjetan ili sličan žigu u okviru političke kampanje udruge koja je vodila tu kampanju u ime i za račun političke stranke upotrebu u trgovačkom prometu i za proizvode ili usluge kojoj se nositelj tog žiga može usprotiviti na temelju članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001, valja analizirati sljedeće okolnosti: kao prvo, činjenicu da znak upotrebljava neprofitna udruga; kao drugo, ta udruga djeluje u ime i za račun treće osobe i, kao treće, djeluje u svrhu promicanja političke poruke u interesu te treće osobe.
a)      Upotreba znaka od strane neprofitnog subjekta
49.      Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se upotreba znaka odvija u trgovačkom prometu kada se to događa u kontekstu gospodarske aktivnosti čiji je cilj gospodarski probitak, a ne u privatnoj domeni(30). Nositelj žiga načelno se može pozivati na isključiva prava koja iz njega proizlaze samo u odnosu na gospodarske subjekte i, slijedom toga, samo u kontekstu gospodarske djelatnosti(31). Ako obavljene radnje zbog svojeg obujma, učestalosti ili drugih značajki premašuju područje privatnih aktivnosti, onaj tko ih obavlja ulazi u okvir trgovačkog prometa(32).
50.      U tom pogledu, s jedne strane, po samoj svojoj prirodi, aktivnost koja ulazi u okvir političke kampanje ne obavlja se u privatnom sektoru. To je nedvojbeno u pogledu konferencije za tisak kako bi se osiguralo širenje, u što je moguće većoj mjeri, novog političkog programa koji će zatim postati dostupan na internetu.
51.      S druge strane, moglo bi se postaviti pitanje ima li takva aktivnost, iako prelazi područje privatne aktivnosti, potreban gospodarski aspekt kako bi se smatralo da je obuhvaćena trgovačkim prometom.
52.      Međutim, okolnost da cilj Vrijheidsfondsa nije stjecanje dobiti nije odlučujuća za utvrđivanje je li ta udruga upotrebljavala predmetne žigove u trgovačkom prometu.
53.      Iako Sud još nije imao priliku odlučivati o pitanju upotrebe žigova od strane neprofitnih subjekata u trgovačkom prometu, kojoj se nositelj može protiviti na temelju odredbi na koje se odnosi ovo prethodno pitanje, on je u tom pogledu dao korisne zaključke u svojoj presudi Verein Radetzky-Orden(33), koja se odnosi na pojam stvarne upotrebe.
54.      Kako bi se razmatranja o tom konceptu stavila u njihov kontekst, valja podsjetiti na to da žig može biti opozvan ako se u neprekinutom razdoblju od pet godina nije stvarno koristio u državi članici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran(34).
55.      U tom pogledu, s jedne strane, neovisno o eventualnom financijskom aspektu djelatnosti neprofitne udruge, na koji ću se vratiti u nastavku(35), Sud je pojasnio da se žig stvarno rabi kada ga takva udruga upotrebljava u svojim odnosima s javnošću, za oglašavanje manifestacija, u svojim poslovnim papirima i na svojem reklamnom materijalu te da ga njezini članovi prikazuju na značkama koje nose kod prikupljanja i distribucije donacija(36). U tom kontekstu Sud je naglasio da nuđenje neprofitnih proizvoda ili usluga nije odlučujuće. Naime, okolnost da dobrotvorna udruga nema za cilj stjecanje dobiti ne isključuje mogućnost da joj je cilj stvaranje i, slijedom toga, očuvanje tržišta za svoje proizvode ili usluge za koje je žig registriran(37). Prema mišljenju Suda, također nije isključeno da žigovi koje je registrirala neprofitna udruga imaju smisao jer se njima može zaštititi udrugu od moguće uporabe, u trgovačkom prometu, istovjetnih ili sličnih znakova od strane trećih osoba(38).
56.      Ako se, kako ne bi izgubila isključivo pravo koje ima na temelju svojeg žiga, neprofitna udruga može pozvati na upotrebu kako bi identificirala i promovirala svoje proizvode ili usluge, ona, kao i svaki drugi nositelj žiga, također se mora moći pozvati na svoje isključivo pravo kako bi se zaštitila od neprofitne upotrebe svojeg žiga od strane treće osobe u svrhu identifikacije ili promidžbe njezinih proizvoda ili usluga. U tu svrhu za takvu upotrebu znaka od strane te treće osobe stoga također treba smatrati da se odvija u trgovačkom prometu.
57.      To tumačenje potvrđuje šira sudska praksa Suda koja se odnosi na uvjete za ocjenu stvarne upotrebe žiga. Naime, za ocjena treba se zasnivati na ukupnosti činjenica i okolnosti koje su prikladne za utvrđivanje kakva je doista njegova tržišna upotreba(39). Podsjećam na to da(40), prema mišljenju Suda, upotreba proizvoda ili usluga koju čini neprofitna udruga kako bi identificirala ili promicala svoje proizvode ili usluge u javnosti i kako bi ih razlikovala od proizvoda ili usluga drugog podrijetla, predstavlja takvo komercijalno iskorištavanje u trgovačkom prometu.
58.      Iz prethodnih razmatranja proizlazi da neprofitna udruga također može upotrebljavati znak u trgovačkom prometu kada se taj znak upotrebljava javno i s ciljem identifikacije i promidžbe njezinih proizvoda ili usluga.
59.      Radi potpunosti i još uvijek u vezi sa svojom neprofitnom svrhom, Vrijheidsfonds je na raspravi naveo da belgijski parlament odobrava političkim strankama dodjelu sredstava u skladu s njihovim izbornim uspjehom. Stoga postoji neizravna, ali prepoznatljiva veza između napora uloženih u političke kampanje i sredstava koja su dostupna određenoj političkoj stranci ili subjektima koji je podupiru. To je još jedan razlog za zaključak da je Vrijheidsfonds upotrebljavao znakove u kontekstu koji je sličan trgovačkom prometu. Naime, kad je riječ o sličnoj situaciji, Sud je u presudi Verein Radetzky-Orden(41), skrenuo pozornost na okolnost da se različite vrste neprofitnih udruga koje na prvi pogled besplatno pružaju svoje usluge zapravo financiraju bespovratnim sredstvima ili primaju naknade u različitim oblicima.
60.      S obzirom na činjenicu da Vrijheidsfonds priznaje da je vodio kampanju u ime i za račun Vlaams Belanga, sada se postavlja pitanje smatra li se da je riječ o upotrebi u trgovačkom prometu i kada treća osoba znak koji je istovjetan ili sličan žigu ne upotrebljava u svojem interesu, nego u interesu druge osobe.
b)      Upotreba znaka u ime i za račun treće osobe
61.      Što se tiče pitanja može li se smatrati da je sama dotična osoba rabila znak istovjetan žigu, iako je postupala u ekonomskom interesu treće osobe, Sud je pojasnio da za utvrđivanje upotrebe u trgovačkom prometu nije relevantno vlasništvo proizvoda koji su obilježeni žigom(42).
62.      Iako se, s obzirom na razmatranja koja sam iznio u točki 57. ovog mišljenja, interes kvalificiran kao „gospodarski” interes treće osobe može sastojati od stvaranja ili očuvanja tržišta za neprofitne proizvode ili usluge, na temelju same okolnosti da je Vrijheidsfonds upotrijebio predmetne znakove kako bi ojačao poruku političke stranke i razlikovao je od poruke drugih stranaka ne može se smatrati da ta upotreba nije učinjena u trgovačkom prometu.
63.      Napominjem da je Sud slijedio isto rasuđivanje kao što je ono izneseno u točki 61. ovog mišljenja u prilog tumačenju prema kojem treća osoba upotrebljava znak „za proizvode ili usluge” u smislu odredbi žigovnog prava i kada treća osoba djeluje za račun druge osobe kojoj pripadaju predmetni proizvodi ili usluge(43).
64.      To me dovodi do ispitivanja uvjeta primjene članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001 koji se odnose na upotrebu znaka za proizvode ili usluge. Naime, moglo bi se postaviti pitanje je li upotreba znaka za širenje političke poruke učinjena „za proizvode ili usluge” u smislu odredbi prava žiga Europske unije.
c)      Upotreba znaka u političke svrhe
65.      Upotreba kojoj se nositelj može usprotiviti na temelju žigovnog prava mora se odnositi ne samo na upotrebu u trgovačkom prometu nego i u odnosu na proizvode ili usluge.
66.      Uvjet koji se odnosi na upotrebu znaka za proizvode ili usluge izričito je predviđen u uvodnom dijelu članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001(44). S obzirom na njegov opći karakter, taj se uvjet također primjenjuje na ugledne žigove i posebnost zaštite dodijeljene takvim žigovima proizlazi iz činjenice da je nositelj ovlašten zabraniti upotrebu znaka koji je istovjetan ili sličan njegovu žigu i u odnosu na proizvode ili usluge potpuno različite od onih za koje je taj žig registriran. Usto, navedeni uvjet proizlazi iz usporedbe područja primjene članka 10. stavka 2. točke (c) i članka 10. stavka 6. te direktive. Naime, područje primjene tih dviju odredbi ovisi o pitanju je li upotreba žiga učinjena kako bi se razlikovalo predmetne proizvode ili usluge kao da potječu od određenog poduzetnika, odnosno kao žig, ili je li upotreba obavljena u druge svrhe(45).
67.      Osim toga, kao što sam to naveo(46), znak se također upotrebljava „u trgovačkom prometu” kada ga javno upotrebljava neprofitna udruga i s ciljem stvaranja ili očuvanja tržišta za proizvod ili uslugu treće osobe. Stoga, kada je riječ o kvalifikaciji upotrebe od strane neprofitnog subjekta, čini se da se dva uvjeta za primjenu predviđena u članku 10. stavku 2. Direktive 2015/2436 i članku 9. stavku 2. Uredbe 2017/1001 djelomično preklapaju.
68.      Kad je riječ o ocjeni je li upotreba učinjena „za proizvode ili usluge”, iz sudske prakse navedene u točki 63. ovog mišljenja proizlazi da upotreba znaka istovjetnog ili sličnog žigu u odnosu na proizvode ili usluge treće osobe ili osobe za čiji račun ta treća osoba djeluje predstavlja postupanje kojem se nositelj žiga može protiviti, na temelju članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001(47).
69.      Osim toga, iz presude Google France i Google(48) proizlazi da su upotrebe, navedene u članku 10. stavku 3. Direktive 2015/2436 i u članku 9. stavku 3. Uredbe 2017/1001, kojima se nositelj žiga može usprotiviti, upotrebe „za proizvode ili usluge”. Ta se presuda odnosi na akte koji su prethodili toj direktivi i toj uredbi u kojima se, među upotrebama kojima se nositelj može protiviti, navodilo samo isticanje znaka na proizvodima ili njihovim pakiranjima, nuđenje na prodaju proizvoda ili usluga pod znakom, uvoz ili izvoz pod tim znakom, upotreba znaka na poslovnim papirima i oglašavanje.
70.      U okviru akata koji su trenutačno na snazi, neiscrpan popis upotreba znaka koje nositelj može zabraniti sada obuhvaća, među ostalim, upotrebu „kao trgovački naziv ili naziv trgovačkog društva”. Na prvi pogled, dodavanje te upotrebe moglo bi upućivati na to da je zakonodavac želio ograničiti relevantnost uvjeta koji se odnosi na upotrebu znaka „za proizvode ili usluge”. Međutim, iz uvodnih izjava tih akata proizlazi(49) da se tim dodatkom utvrđuje sudska praksa Suda prema kojoj se upotreba naziva trgovačkog društva, trgovačkog naziva ili oznake koja je ograničena na identificiranje društva ili označavanje trgovačkog društva ne može smatrati upotrebom „u odnosu na proizvode ili usluge”. S druge strane, riječ je o upotrebi „za proizvode ili usluge” kada treća osoba upotrebljava navedeni znak na način da se uspostavi veza između znaka koji čini naziv trgovačkog društva, trgovački naziv ili oznaku treće osobe i proizvoda koje prodaje ili usluga koje pruža treća osoba(50). Znak se stoga upotrebljava „za proizvode ili usluge” ne samo kada se izravno i očito koristi za identifikaciju ili promidžbu proizvoda ili usluga treće osobe, nego i kada se koristi u neizravnoj vezi s takvim proizvodima ili uslugama.
71.      Iz toga zaključujem da se upotreba znaka koji nije ni na koji način povezan s proizvodima ili uslugama osobe koja nije nositelj ne može smatrati upotrebom „za proizvod ili uslugu”(51). Stoga, s jedne strane, kada se znak istovjetan ili sličan žigu upotrebljava isključivo u vezi s proizvodima ili uslugama nositelja tog žiga, čak i u svrhu kritiziranja tog nositelja ili njegovih proizvoda ili usluga, ta se uporaba ne provodi u okolnostima koje tom nositelju omogućuju da se usprotivi toj upotrebi na temelju odredbi žigovnog prava. S druge strane, čak se i parodijska upotreba znaka istovjetnog ili sličnog žigu koristi „za proizvode ili usluge” pod uvjetom da je povezana s proizvodima ili uslugama osobe koja nije nositelj žiga.
72.      U ovom slučaju smatram, kao što je to društvo IKEA navelo na raspravi, da ne postoji nikakva veza između žiga čiji je nositelj društvo IKEA i njegove upotrebe. Osim toga, čini mi se da nema nikakve sumnje da predmetni znakovi nisu bili upotrebljavani za pokretanje rasprave o društvu IKEA ili njegovim proizvodima, nego u interesu političke stranke, kako bi se promicala njezina politička poruka i razlikovalo je od poruke drugih belgijskih stranaka.
73.      Stoga se postavlja pitanje je li Vrijheidsfonds upotrebljavao znak za proizvod ili za uslugu.
74.      U tom pogledu, točno je da organizacija političkih sastanaka, definirana kao „organizacija okupljanja osoba u različite političke svrhe ili radi rasprave o relevantnim pitanjima”, predstavlja uslugu iz razreda 45. u smislu Nicanskog sporazuma, navedenu u rubrici 450238, pri čemu razredi tog sporazuma opisuju proizvode i usluge za koje se u trgovačkom prometu može zahtijevati zaštita žiga. Općenitije, razred 45. obuhvaća osobne i društvene usluge koje pružaju treće osobe kako bi udovoljile potrebama pojedinaca, tako da se čini da se rubrika 450238 odnosi na uslugu logistike političkog sastanka koja se pruža osobi koja ga želi organizirati ili na njemu sudjelovati. Međutim, u ovom slučaju žigovi čiji je nositelj društvo IKEA nisu bili korišteni za uslugu koja se sastoji od organiziranja konferencije za tisak, nego za program političke stranke koji se promovirao na takvoj konferenciji pod znakovima koji su istovjetni ili slični tim žigovima.
75.      Politički program sam po sebi nije ni proizvod ni usluga. Ima informativnu ulogu u utvrđivanju ciljeva i akcijskog plana subjekta koji ga je uspostavio ili usvojio. Okolnost da se znak pod kojim je taj program otkriven može u svijesti javnosti povezati s tim subjektom ne znači da se taj znak upotrebljava „za proizvode ili usluge”(52).
76.      Suprotno tomu, ako se znak upotrebljava u okolnostima koje dovode do veze s proizvodima ili uslugama tog subjekta, tu upotrebu valja kvalificirati kao upotrebu „za proizvode ili usluge”. Primjerice, upotreba za proizvode može se sastojati od isticanja znaka pod kojim se program distribuira na predmetima koji se dijele simpatizerima političke stranke, a upotreba za usluge može dovesti do organizacije događaja pod tim istim znakom. Upotreba znaka u oglašavanju koje provodi subjekt ili koje se provodi za subjekt koji distribuira takve predmete ili organizira takve događaje također predstavlja, prema mojem mišljenju, upotrebu „za proizvode ili usluge”.
77.      Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li Vrijheidsfonds upotrebljavao znakove istovjetne ili slične uglednim žigovima „u trgovačkom prometu” i „za proizvode ili usluge”. U slučaju potvrdnog odgovora, to bi značilo da su članak 10. stavak 2. točka (c) Direktive 2015/2436 i članak 9. stavak 2. točka (c) Uredbe 2017/1001 načelno primjenjivi u glavnom postupku. S druge strane, ako taj sud zaključi da ta upotreba ne ispunjava opće uvjete primjene tih odredbi, on će morati ispitati tužbu u glavnom postupku osobito s obzirom na odredbu Konvencije Beneluxa o povredama iz članka 10. stavka 6. te direktive.
78.      Zatim je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri može li društvo IKEA dokazati da upotreba žigova čiji je nositelj bez njegova odobrenja pridonosi njihovu slabljenju, narušavanju ili parazitiranju na njima.
79.      U tom pogledu taj sud ne pita Sud o tumačenju članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 u dijelu u kojem se tim odredbama pojašnjavaju vrste povreda kojima se nositelj uglednog žiga može protiviti. Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku i njegovih pisanih očitovanja proizlazi da se Vrijheidsfonds, kako bi opravdao upotrebu žigova čiji je nositelj društvo IKEA, poziva na slobodu izražavanja kao „opravdan razlog”, pri čemu se ocjena postojanja takvog razloga provodi nakon utvrđenja jedne od povreda navedenih u tim odredbama. S obzirom na činjenicu da taj argument ne može utjecati na to utvrđenje, svoju ću analizu usredotočiti na tumačenje pojma „opravdan razlog”.
80.      Neovisno o zaključku do kojeg će doći sud koji je uputio zahtjev, tumačenje pojma „opravdan razlog” bit će korisno za rješavanje spora koji se pred njim vodi, s obzirom na to da se taj pojam upotrebljava u svim prethodno navedenim odredbama.
3.      Postojanje „opravdanog razloga”
a)      Opseg prethodnog pitanja
81.      Što se tiče prvog dijela prethodnog pitanja, koji se odnosi na slobodu izražavanja, društvo IKEA tvrdi da je vrlo općenito formuliran i predlaže da ga se preoblikuje kako bi se obuhvatila samo situacija u kojoj treća strana upotrebljava žig s jedinim ciljem korištenja njegova ugleda kako bi ojačala političku poruku. Što se tiče drugog dijela tog pitanja, društvo IKEA smatra da ga također treba preoblikovati jer se odnosi na određene kriterije za ocjenu postojanja „opravdanog razloga” koji nisu relevantni, dok se u njemu izostavljaju drugi relevantni kriteriji.
82.      U tom pogledu valja podsjetiti na to da je mogućnost određivanja pitanja koja treba uputiti Sudu dana samo nacionalnom sudu i da stranke ne mogu mijenjati njihov sadržaj(53).
83.      Osim toga, neovisno o svojoj općenitosti, prvi dio prethodnog pitanja nije lišen interesa s obzirom na odgovor koji treba dati na drugi dio. Naime, nije jasno treba li i, ovisno o slučaju, u kojoj mjeri, argumente koji se temelje na ostvarivanju slobode izražavanja uzeti u obzir u okviru ocjene postojanja „opravdanog razloga”.
84.      S obzirom na to, glede drugog dijela prethodnog pitanja, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, u svojoj ću se analizi usredotočiti na upotrebu znaka za širenje i promidžbu političkog programa. Naime, taj sud želi znati koji su kriteriji relevantni za usklađivanje – u okviru ocjene postojanja „opravdanog razloga” – prava vlasništva i slobode izražavanja te, osim toga, kao što ću to pokazati, okolnost da se ta sloboda ostvaruje u političkom kontekstu nije irelevantna za odvagivanje predmetnih temeljnih prava.
b)      Pravo žiga i sloboda izražavanja
85.      Prvim dijelom svojeg prethodnog pitanja sud koji je uputio zahtjev želi znati može li upotreba pojma „opravdan razlog” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 i članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436 služiti kao mehanizam koji omogućuje ispunjavanje zahtjeva zaštite slobode izražavanja zajamčene člankom 11. Povelje u području žigovnog prava.
86.      U tom pogledu, akti prava Unije u području žigova ne definiraju pojam „opravdan razlog” i stoga ga treba tumačiti uzimajući u obzir opću strukturu i ciljeve sustava kojeg je dio(54).
87.      Sud je smatrao da taj pojam predstavlja izraz općeg cilja pravnih akata u području žigova, a to je dovesti u ravnotežu, s jedne strane, interes nositelja žiga da očuva njegovu glavnu funkciju i, s druge strane, interese trećih da u poslovnom svijetu upotrebljavaju takav znak za označavanje proizvoda i usluga koje stavljaju na tržište(55). Posljedično, navedenim pojmom nisu obuhvaćeni samo objektivno važni razlozi, nego se taj pojam može vezati i uz subjektivne interese treće strane(56) .
88.      Postavlja se pitanje može li upotreba znaka u svrhu jačanja političke poruke biti „opravdan razlog” i pruža li sloboda izražavanja odgovarajući analitički okvir za utvrđivanje postojanja takvog razloga.
89.      To se pitanje odnosi na činjenicu da zaštita prava povezanih sa žigom i uzimanje u obzir interesa treće strane kao „opravdanog razloga” imaju poslovnu dimenziju. Valja utvrditi da, a priori, pravni okvir u području žigova nije najprikladniji za rješavanje napetosti između slobodne igre političke rasprave i prava druge osobe koja ne želi biti uključena u tržište ideja. Međutim, taj pravni okvir treba primijeniti kada se djelovanje treće osobe temelji na upotrebi znaka koji odgovara uglednom žigu i nanosi mu štetu.
90.      U tom pogledu, prava nositelja žiga zaštićena su člankom 17. Povelje u kojem se u stavku 2. izričito navodi intelektualno vlasništvo. Isto tako, člankom 1. Protokola br. 1 uz EKLJP jamči se pravo na zaštitu vlasništva i ta zaštita vrijedi i za prava intelektualnog vlasništva, uključujući žigove(57).
91.      Osim toga, člankom 10. EKLJP-a i člankom 11. Povelje „svakoj osobi” jamči se sloboda izražavanja, a da se pritom ne pravi razlika ovisno o prirodi cilja koji se želi postići, neovisno o tome je li ona profitabilna ili nije. Te odredbe stoga vrijede ne samo za određene vrste informacija, ideje ili načine političkog izražavanja, nego i za informacije komercijalne prirode(58). Neovisno o tome upotrebljava li se znak u okviru političke kampanje kao žig, ne vidim razloga smatrati da postupanje namijenjeno širenju i promidžbi političke poruke ne može uživati zaštitu koju te odredbe jamče. Osim toga, što se tiče izraženih ideja i informacija, članak 11. Povelje štiti, osim njihove biti, i njihov način izražavanja, tako da je izbor određenog stila ili simbolizma u političkom životu obuhvaćen tom odredbom.
92.      Kada je riječ o više temeljnih prava, valja provesti njihovo odvagivanje s obzirom na zahtjeve predviđene člankom 52. stavkom 1. Povelje(59).
93.      Traženje takve ravnoteže također je ugrađeno u mehanizam zaštite slobode izražavanja predviđen EKLJP-om, u čijem se članku 10. stavku 2. određuje da ostvarivanje te slobode može biti podvrgnuto ograničenjima predviđenima zakonom koja predstavljaju mjere koje su u demokratskom društvu nužne, među ostalim, „radi zaštite ugleda ili prava drugih”. ESLJP priznaje da se prilikom ispitivanja nužnosti miješanja u demokratskom društvu s ciljem „zaštite ugleda ili prava drugih” od njega može tražiti da provjeri jesu li nacionalne vlasti postigle pravednu ravnotežu u zaštiti dviju vrijednosti koje su zajamčene tom konvencijom i koje mogu doći u sukob u nekim predmetima(60).
94.      Stoga, kako bi zadovoljilo zahtjeve zaštite temeljnih prava, pravo Unije mora osigurati pravednu ravnotežu između prava i sloboda o kojima je riječ. Međutim, žigovno pravo izričito ne predviđa mogućnost ograničavanja prava koja proizlaze iz žiga u interesu trećih osoba koje žele ostvariti svoju slobodu izražavanja.
95.      Naime, u članku 10. Direktive 2015/2436 i članku 9. Uredbe 2017/1001 u biti se opisuju postupanja trećih osoba kojima se nositelj žiga može protiviti, dok se u njihovim člancima 14. navode ograničenja učinaka žiga.
96.      Ideja da se popis ograničenja učinaka žiga dopuni predviđanjem jednog ograničenja u korist određenih oblika ostvarivanja slobode izražavanja predložena je u pripremnim aktima Direktive 2015/2436(61) i Uredbe 2017/1001(62), ali taj prijedlog nije prihvaćen. Stoga, za razliku od autorskog prava, područja u kojem se člankom 5. stavkom 3. točkom (k) Direktive 2001/29/EZ(63) predviđa iznimka od načela zaštite djela zbog karikature, parodije i pastiša, u trenutačnom stanju prava Unije, pravni okvir koji se primjenjuje na žigove ne sadržava sličnu odredbu.
97.      Najprije valja primijetiti da sama činjenica da se općim uvjetima primjene članka 10. stavka 2. Direktive 2015/2436 i članka 9. stavka 2. Uredbe 2017/1001 razgraničava opseg isključivog prava koje proizlazi iz žiga, osobito uglednog žiga, proizlazi iz traženja pravedne ravnoteže između prava nositelja žigova i prava drugih, uključujući slobodu izražavanja. Ako ih se promatra u tom smislu, opći uvjeti prema kojima nositeljev monopol obuhvaća samo upotrebu znaka „u trgovačkom prometu” i „za proizvode i usluge” omogućuju da se iz područja primjene žigovnog prava isključe određene upotrebe znaka u okviru kojih je u pitanju sloboda izražavanja. Međutim, s obzirom na tendenciju funkcionalnog tumačenja tih uvjeta(64), postoje brojne situacije u kojima je riječ o slobodi izražavanja i koje su obuhvaćene tim područjem primjene.
98.      A priori, moglo bi se također tvrditi da se argumenti koji se odnose na ostvarivanje slobode izražavanja ne mogu isticati kako bi se opravdala upotreba uglednih žigova jer je zakonodavac Unije, time što im je dodijelio pojačanu zaštitu koja je strogo ograničena na tri vrste predmetnih povreda, već odvagnuo prava nositelja takvih žigova i slobodu izražavanja.
99.      Međutim, kao prvo, valja utvrditi da to nije slučaj jer pojam „opravdan razlog” omogućuje da se odgovori na subjektivne interese trećih osoba u svakom pojedinom slučaju, čime se tim više osnažuje njegova svrha da zaštiti temeljna prava.
100. Kao drugo, Direktivom 2015/2436 i Uredbom 2017/1001 priznaje se potreba odvagivanja, prilikom njihove primjene, prava koja proizlaze iz žiga s temeljnim pravima i slobodama, osobito slobodom izražavanja(65). U tom smislu, Sud je izričito odbio ideju da „u području umjetnosti, kulture i književnosti postoji stalna potreba očuvanja slobode izražavanja koja ne postoji u području žigova”(66) te je smatrao da se u obzir mora uzeti sloboda izražavanja kod primjene jednog od razloga za odbijanje registracije žiga.
101. Kao treće, osim pojma „opravdan razlog”, žigovno pravo Europske unije ne sadržava mehanizam koji bi omogućio odgovor na nužnost odvagivanja prava koja proizlaze iz uglednog žiga i slobode izražavanja.
102. Naime, u članku 14. stavku 1. točki (c) Direktive 2015/2436 i Uredbe 2017/1001 među ograničenjima učinaka žiga navodi se onaj koji se odnosi na upotrebu žiga u trgovačkom prometu radi prepoznavanja ili upućivanja na proizvode ili usluge kao one koji pripadaju nositelju tog žiga. Osim toga, iz stavka 2. tih članaka proizlazi da nositelj ne može zabraniti takvu uporabu, pod uvjetom da je to u skladu s dobrom poslovnom praksom u industriji ili trgovini.
103. U tom pogledu valja primijetiti da, prema mišljenju autora iz područja pravne teorije, određeni oblici ostvarivanja slobode izražavanja mogu biti obuhvaćeni tim ograničenjem(67). Na prvi pogled, s obzirom na to da je moguće pozvati se na argumente povezane s ostvarivanjem te slobode kako bi se pozvalo na navedeno ograničenje, trećim osobama nije potrebno dopustiti da se pozivaju na te iste argumente kao „opravdan razlog”.
104. U tom pogledu, članak 14. stavak 1. točka (c) Direktive 2015/2436 i Uredbe 2017/1001 odnose se na referentnu upotrebu žiga („radi prepoznavanja ili upućivanja na proizvode ili usluge kao njegovih”), a da pritom ne obuhvaćaju širi raspon drugih vrsta ponašanja koja se sastoje od uporabe znaka isključivo u vezi s proizvodima ili uslugama treće strane.
105. Kad je riječ o takvim postupanjima, čini se da nepostojanje klauzule kojom se ograničavaju prava koja proizlaze iz žiga kako bi se osiguralo poštovanje slobode izražavanja ne izaziva posebnu sumnju kada je riječ o običnim žigovima čija zaštita ovisi, među ostalim, o dvostrukoj istovjetnosti ili vjerojatnosti dovođenja u zabludu jer ti zahtjevi ograničavaju opseg isključivog prava nositelja i ostavljaju dovoljan manevarski prostor za usklađivanje suprotstavljenih prava. Međutim, navedeni zahtjevi nisu relevantni s obzirom na pojačanu zaštitu uglednih žigova. Stoga bi odbacivanje tumačenja prema kojem argumenti koji se temelje na ostvarivanju slobode izražavanja mogu biti „opravdan razlog” uklonilo svaku mogućnost odvagivanja te slobode i prava nositelja uglednih žigova.
106. Stoga, u nedostatku drugih odredbi koje bi omogućile usklađivanje prava koja proizlaze iz uglednog žiga sa slobodom izražavanja kada se žig ne koristi za označavanje proizvoda ili usluga njegova nositelja, upotreba pojma „opravdan razlog” treba služiti kao mehanizam koji omogućuje ispunjavanje zahtjeva zaštite temeljnih prava o kojima je riječ.
107. U tom pogledu želim pojasniti da ostvarivanje slobode izražavanja samo po sebi nije „opravdan razlog”. Nasuprot tomu, isti razlozi koji dovode do davanja prednosti zaštiti te slobode prilikom njezina odvagivanja s pravima drugih osoba mogu se valjano smatrati takvim razlogom.
108. Stoga predlažem da se na prvi dio prethodnog pitanja odgovori na način da upotreba pojma „opravdan razlog” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 i članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436 može služiti kao mehanizam koji omogućuje ispunjavanje zahtjeva zaštite slobode izražavanja zajamčene člankom 11. Povelje u području žigovnog prava.
109. To me razmatranje dovodi do ispitivanja kriterija za ocjenu postojanja „opravdanog razloga” koji se temelji na slobodi izražavanja.
c)      Kriteriji za ocjenu postojanja „opravdanog razloga”
110. Drugim dijelom svojeg prethodnog pitanja sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud o kriterijima na temelju kojih se može utvrditi postojanje „opravdanog razloga” u smislu članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe 2017/1001 i članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive 2015/2436, na temelju kojeg bi se nositelja uglednog žiga moglo prisiliti da tolerira neovlaštenu upotrebu koju treća strana izvršava za širenje i promicanje političkog programa.
111. Čini se da se osam kriterija za ocjenu postojanja „opravdanog razloga” navedenih u prethodnom pitanju navodi kao primjer jer neki od njih ne odgovaraju činjenicama u glavnom postupku(68), a prethodno pitanje otvoreno je formulirano („postoje li dodatni kriteriji”). Stoga ću se usredotočiti na najrelevantnije i najpotrebnije kriterije za rješavanje dvojbe s kojom se suočava sud koji je uputio zahtjev.
112. Kao prvo, sudska praksa Suda pruža korisne smjernice u pogledu kriterija za ocjenu postojanja „opravdanog razloga”.
113. Sud je u presudi Interflora i Interflora British Unit(69), presudio, nakon što je ispitao upotrebu ključnih riječi za referenciranje na internetu, da upotreba prilikom oglašavanja na internetu koja, polazeći od ključne riječi koja odgovara uglednom žigu, predlaže alternativu u odnosu na proizvode ili usluge nositelja uglednog žiga, bez nuđenja obične imitacije proizvoda ili usluga nositelja tog žiga, bez nanošenja štete ugledu ili razlikovnom karakteru žiga i, uostalom, bez narušavanja funkcija tog žiga, načelno ulazi u područje zdravog i poštenog tržišnog natjecanja u sektoru proizvoda i usluga o kojima je riječ te stoga predstavlja „opravdan razlog”.
114. U tom smislu, Sud je u presudi Leidseplein Beheer i de Vries, naglasio da, kako bi se utvrdilo može li se kao „opravdan razlog” prihvatiti činjenicu da je treća strana koristila znak sličan uglednom žigu prije nego što je podnesena prijava navedenog žiga, treba osobito uzeti u obzir namjeru korisnika navedenog znaka i utvrditi je li se znak upotrebljavao u dobroj vjeri(70). U tom pogledu, Sud je smatrao da valja utvrditi ako upotreba znaka nije pokušaj iskorištavanja ugleda predmetnog žiga, nego je bila potrebna u okviru stvarnog proširenja ponude proizvoda treće strane koja se već prije koristila tim znakom(71).
115. Iz tih razmatranja u sudskoj praksi mogu se izvesti dva zaključka.
116. Kao prvo, namjera treće osobe da postigne rezultat koji odredbe čije tumačenje traži sud koji je uputio zahtjev nastoje zabraniti, odnosno upotreba znaka kako bi se „nepošteno iskorištavao” razlikovni karakter žiga ili njegov ugled ili im se „nanijela šteta”, ne može predstavljati „opravdan razlog”. Naime, utvrđenje postojanja jedne od tih povreda uvjet je primjenjivosti navedenih odredbi i stoga ne može omogućiti trećoj osobi da isključi zaštitu koju one predviđaju. Stoga upotreba znaka s namjerom iskorištavanja uglednog žiga ne može, bez drugog valjanog opravdanja, predstavljati opravdan razlog.
117. Kao drugo, postojanje takvog valjanog opravdanja može se prihvatiti, među ostalim, kada je upotreba znaka nužna zbog objektivno važnih razloga ili subjektivnih interesa treće osobe, uključujući gospodarsku i komercijalnu važnost te upotrebe. Međutim, ne treba biti riječ o apsolutnoj nužnosti, nego o razlogu koji, suočen s interesom nositelja i uzimajući u obzir općepriznate standarde ponašanja u sektoru u kojem djeluje treća strana, opravdava prisiljavanje tog nositelja da trpi upotrebu znaka koji je istovjetan ili sličan njegovu žigu.
118. Isto tako, kao što sam to već naveo(72), ocjena postojanja „opravdanog razloga” koji se također temelji na ostvarivanju slobode izražavanja znači pronalazak ravnoteže između te slobode i prava nositelja uglednog žiga.
119. Prema sudskoj praksi ESLJP-a koja se odnosi na odvagivanje prava vlasništva i slobode izražavanja, osobito relevantan kriterij jest doprinosi li i u kojoj mjeri predmetno izražavanje raspravi od općeg interesa(73). U svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na područje diskursa i političke rasprave, ESLJP skreće pozornost i na oblik izražavanja i njegovu moguću satiričnu prirodu(74).
120. U tom se pogledu u prethodnom pitanju navodi, među ostalim, sloboda izražavanja političkih mišljenja kao i politička parodija, što može upućivati na to da se Vrijheidsfonds koristio tim oblicima izražavanja.
121. Iz ustaljene sudske prakse ESLJP-a proizlazi da, iako članak 10. stavak 2. EKLJP-a ne ostavlja mnogo prostora za ograničenja slobode izražavanja u području političkog diskursa i u području pitanja od općeg interesa, države ugovornice raspolažu širokom marginom prosudbe kada uređuju slobodu izražavanja u području trgovine, pri čemu opseg te slobode treba relativizirati kada nije riječ o strogom „komercijalnom” izrazu pojedinca, nego o njihovu sudjelovanju u raspravi koja se tiče općeg interesa(75).
122. U tom pogledu, točno je da se politički program koji se distribuira korištenjem žigova čiji je nositelj društvo IKEA odnosi na vrlo osjetljivo pitanje, odnosno na politiku azila i imigracije u jednoj od država članica, što legitimno zanima javnost.
123. Međutim, tužba društva IKEA ne odnosi se na sadržaj političkog programa, nego na širenje tog programa pod njegovim žigovima. Stoga se ocjena koju nacionalni sud mora provesti kako bi utvrdio postojanje „opravdanog razloga” u glavnom postupku ne odnosi na politički program kao takav, nego na upotrebu znaka koji odgovara uglednim žigovima kako bi se povećala vidljivost tog programa i političke stranke koja ga predlaže.
124. S tog gledišta i podložno provjerama koje treba izvršiti sud koji je uputio zahtjev, upotreba žigova čiji je nositelj društvo IKEA nije bila opravdana njezinim doprinosom raspravi u općem interesu. Naime, rasprava o politici azila i useljavanja uopće se ne odnosi na predmetne žigove, njihova nositelja ili njegove proizvode. Osim toga, čini se da se ta rasprava odnosi na pitanje koje je, kao što je društvo IKEA tvrdilo na raspravi, protivno njegovoj političkoj neutralnosti. U tom pogledu valja naglasiti da je na trećoj osobi koja se želi pozvati na „opravdan razlog” da dokaže da se izraz koji se temelji na upotrebi znaka u području govora i političke rasprave odnosi na žig, nositelja ili njegove proizvode ili usluge ili da se sam nositelj svojim prijašnjim postupanjem upustio u predmetnu raspravu u općem interesu.
125. Što se tiče konkurentskog odnosa između nositelja uglednog žiga i treće osobe koja upotrebljava znak istovjetan ili sličan tom žigu, koji se nalazi među kriterijima koje navodi sud koji je uputio zahtjev, smatram da ograničenja slobode izražavanja u kontekstu rasprave između različitih sudionika na političkoj sceni treba predvidjeti s najvećim oprezom. Naime, tržišno natjecanje između političkih stranaka prirodno je i podrazumijeva kritiku izjava koje su iznijeli protivnici. Suprotno tomu, čini mi se da je teže dodijeliti istu razinu zaštite ponašanju političkog aktera čiji je cilj uključiti politički neutralan subjekt u raspravu kako bi ojačao vlastitu poruku.
126. Opća poznatost žiga na koji se poziva, koju je također naveo sud koji je uputio zahtjev, ne može dovesti u pitanje to utvrđenje. Točno je da se, u skladu sa sudskom praksom ESLJP-a, na koju upućuje Vrijheidsfonds, veliki poduzetnici neizbježno i svjesno izlažu pažljivom ispitivanju svojih postupanja, a granice dopuštene kritike šire su u odnosu na njih. Međutim, s jedne strane, ta se sudska praksa odnosi na situaciju u kojoj su određene izjave upućene jednom velikom poduzetniku. S druge strane, ESLJP također priznaje postojanje konkurentskog interesa za zaštitu poslovnog uspjeha i održivosti poduzetnika u korist pojedinaca i gospodarskog dobra u širem smislu(76). Opća poznatost žiga koja proizlazi iz poslovnog napora nositelja ne može se stoga koristiti kao argument kojim se oslabljuje zaštita dodijeljena tom žigu.
127. U tim okolnostima, eventualni doprinos raspravi u javnom interesu izraza koji se temelji na upotrebi znakova koji odgovaraju uglednim žigovima u svrhu širenja političkog programa koji se ne odnosi na te žigove, njihova nositelja ili na njegove proizvode i usluge ne može, uzimajući u obzir interes tog nositelja, prevagnuti nad činjenicom da tu upotrebu treba shvatiti kao pokušaj dovođenja u vezu s uglednim žigom kako bi promicao vlastite interese. Takav oblik izražavanja ne može uživati pojačanu zaštitu dodijeljenu ostvarivanju slobode koja pridonosi raspravi od općeg interesa te se, u nedostatku drugog valjanog opravdanja, ne može smatrati upotrebom koja ima opravdan razlog.
128. Naposljetku, da se vratim na pojam „političke parodije” i na relevantnost potencijalno satirične prirode upotrebe znaka, valja pojasniti da taj pojam ima opisni karakter i nema vlastito pravno značenje. Naime, čini se da se pojam „politička parodija” odnosi na upotrebu znaka, s jedne strane, u obliku parodije i, s druge strane, u kontekstu političke rasprave.
129. U tom pogledu, kao prvo, iz sudske prakse ESLJP-a u području slobode izražavanja(77) i sudske prakse Suda u području autorskog prava(78) proizlazi da parodija ima dva bitna obilježja: s jedne strane, upućuje na postojeće djelo uz prikazivanje zamjetnih razlika u odnosu na njega i, s druge strane, predstavlja izražavanje humora ili ismijavanja. Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri imaju li znakovi koje upotrebljava Vrijheidsfonds zamjetne razlike u odnosu na žigove društva IKEA i je li njihova humoristična priroda povezana s naporima te udruge ili s kontekstom u koji ih je ona smjestila ili je Vrijheidsfonds izrazio satirično mišljenje o tom društvu ili njegovim proizvodima.
130. Kao drugo, valja uzeti u obzir činjenicu da, s obzirom na sporna konkurentska prava, čak i izjave koje pridonose raspravi od javnog interesa moraju poštovati zahtjev pravične umjerenosti. Međutim, parodičnost tih izjava može opravdati primjenu pretjerivanja ili iskrivljavanja stvarnosti. U tom smislu, kriterij koji se odnosi na potencijalno satiričnu prirodu upotrebe znaka podredan je kriteriju koji se odnosi na sudjelovanje u raspravi od javnog interesa: parodični oblik izraza koji se temelji na upotrebi znaka koji pridonosi takvoj raspravi može opravdati određeno pretjerivanje.
131. Radi potpunosti, primjećujem da se drugi kriteriji koje navodi sud koji je uputio zahtjev, odnosno opseg upotrebe znaka i stupanj njegove štetnosti, ne odnose na postojanje „opravdanog razloga”, nego na postojanje povrede žiga te se stoga uzimaju u obzir u prijašnjim stadijima analize.
132. S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da se na drugi dio prethodnog pitanja odgovori na način da nositelja uglednog žiga nije moguće na temelju „opravdanog razloga” prisiliti da, u nedostatku drugog valjanog opravdanja, dopusti da treća strana upotrebljava znak koji je istovjetan ili sličan njegovu žigu ako mogući doprinos žiga raspravi od javnog interesa ne prevladava nad činjenicom da tu upotrebu treba shvatiti kao pokušaj iskorištavanja uglednog žiga kako bi se širio i promicao politički program. To je slučaj kada se u tom programu ne spominju pitanja koja se odnose na taj žig, njegova nositelja ili na njegove proizvode ili usluge.
V.      Zaključak
133. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Sud za trgovačka društva na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija) odgovori na sljedeći način:
Upotreba pojma „opravdan razlog” u smislu članka 10. stavka 2. točke (c) Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima i članka 9. stavka 2. točke (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije može poslužiti kao mehanizam koji omogućuje ispunjavanje zahtjeva zaštite slobode izražavanja zajamčene člankom 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u području prava žigova.
Nositelja uglednog žiga nije moguće na temelju „opravdanog razloga” prisiliti da, u nedostatku drugog valjanog opravdanja, dopusti da treća strana upotrebljava znak koji je istovjetan ili sličan njegovu žigu ako mogući doprinos žiga raspravi od javnog interesa ne prevladava nad činjenicom da tu upotrebu treba shvatiti kao pokušaj iskorištavanja uglednog žiga kako bi se širio i promicao politički program. To je slučaj kada se u tom programu ne spominju pitanja koja se odnose na taj žig, njegova nositelja ili na njegove proizvode ili usluge.
1Izvorni jezik: francuski
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1.)
3      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)
4      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju (SL 2006., L 376, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 96.)
5      Konvencija od 25. veljače 2005., koju su u Haagu potpisali Kraljevina Belgija, Veliko Vojvodstvo Luksemburg i Kraljevina Nizozemska.
6      Iz pisanih očitovanja Vrijheidsfondsa proizlazi da je ta politička stranka de facto udruga bez pravne osobnosti, zbog čega je tužba u glavnom postupku podnesena, među ostalim, protiv fizičkih osoba koje predstavljaju sve članove tog de facto udruge.
7      Iako sud koji je uputio zahtjev nije naveo upućivanje na dokument u kojem se navodi taj prijedlog, ipak ističem da iz Zakonodavne rezolucije Europskog parlamenta od 25. veljače 2014. o Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2017., C 285, str. 262.) proizlazi da je Parlament nakon prvog čitanja predložio izmjenu članka 14., naslovljenog „Ograničenje učinaka žiga”, kako bi se među iznimke od isključivog prava nositelja žiga uključila njegova upotreba od strane treće osobe „u svrhu parodije, umjetničkog izražavanja, kritike ili komentara”.
8      Presuda od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 45. i 46.)
9      Presuda od 14. listopada 2019. (predmet A 2018/1)
10      Rješenje od 24. ožujka 2009. (C-525/06, EU:C:2009:179, t. 10. i 11.)
11      Vidjeti osobito presudu od 16. prosinca 2008., Cartesio (C-210/06, EU:C:2008:723, t. 89. i navedenu sudsku praksu)
12      Rješenje od 24. ožujka 2009. (C-525/06, EU:C:2009:179, t. 10. i 11.)
13      Rješenje od 24. ožujka 2009., Nationale Loterij (C-525/06, EU:C:2009:179, t. 8. i 9.)
14      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 43.).
15      Vidjeti u tom smislu presudu od 22. rujna 2011., Interflora i Interflora British Unit, C-323/09, EU:C:2011:604, t. 37. i 38.).
16      Vidjeti presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 39.).
17      Vidjeti u tom smislu presudu od 18. lipnja 2009., L’Oréal i dr. (C-487/07, EU:C:2009:378, t. 39. do 41.).
18      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 41. do 43.).
19      Vidjeti presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 44.).
20      Vidjeti točke 63. i 67. ovog mišljenja.
21      Vidjeti Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion ?” International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020., str. 858. Vidjeti također u tom smislu Todorski, T., „The Concept of ‚due Cause’ and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C-298/23 ?” Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, vol. 19, br. 11., str. 814. Taj autor, ne dovodeći u pitanje činjenicu da uvjet za primjenu koji se odnosi na upotrebu znaka u trgovačkom prometu može pridonijeti uspostavljanju ravnoteže između prava vlasništva i slobode izražavanja, smatra da je taj doprinos nedovoljan za rješavanje svih problema u tom području.
22      Vidjeti Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion ?”, op. cit., str. 861. do 867., i Jacques, S., „The EU Trade Mark System’s lost Sense of humour”, Intellectual Property Quaterly, 2024., br. 1, str. 20.
23      Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se ta tužba temelji i na nacionalnim odredbama o građanskoj odgovornosti i nepoštenom tržišnom natjecanju te na članku 9. stavku 2. točki (c) i članku 17. stavku 2. Uredbe 2017/1001. U skladu s tom potonjom odredbom, ta uredba ne sprečava podnošenje tužbi u pogledu žiga Europske unije u okviru pravnih propisa država članica, osobito u vezi s građanskopravnom odgovornošću i nepoštenim tržišnim natjecanjem.
24      U skladu s tom uvodnom izjavom, „[Direktiva 2015/2436] ne bi trebala isključiti primjenu odredaba prava država članica, koje nije pravo o žigu, kao što su odredbe o nepoštenom tržišnom natjecanju, građanskoj odgovornosti ili zaštiti potrošača, na žigove”.
25      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 21. studenoga 2002., Robelco (C-23/01, EU:C:2002:706, t. 31.). Vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Robelco (C-23/01, EU:C:2002:212, t. 34.).
26      Vidjeti u tom smislu presudu od 21. studenoga 2002., Robelco (C-23/01, EU:C:2002:706, t. 34. i 35.).
27      Vidjeti u tom smislu presudu od 19. studenoga 2019., TSN i AKT (C-609/17 i C‑610/17, EU:C:2019:981, t. 53.).
28      Vidjeti točku 121. ovog mišljenja.
29      Vidjeti također u pogledu te udruge i te političke stranke, presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds (C-201/13, EU:C:2014:2132 t. 7.).
30      Presuda od 16. srpnja 2015., TOP Logistics i dr. (C-379/14, EU:C:2015:497, t. 43.)
31      Presuda od 30. travnja 2020., A (Povreda uvozom kućišta) (C-772/18, EU:C:2020:341, t. 23.)
32      Presude od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr. (C-324/09, EU:C:2011:474, t. 54.) i od 30. travnja 2020., A (Povreda uvozom kućišta) (C-772/18, EU:C:2020:341, t. 23.)
33      Presuda od 9. prosinca 2008. (C-442/07, EU:C:2008:696)
34      Vidjeti članak 19. stavak 1. Direktive 2015/2436 i članak 18. stavak 1. Uredbe 2017/1001.
35      Vidjeti točku 59. ovog mišljenja.
36      Presuda od 9. prosinca 2008, Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, t. 24.)
37      Rješenje od 9. prosinca 2008., Nationale Loterij (C-442/07, EU:C:2008:696, t. 16. i 17.).
38      Presuda od 9. prosinca 2008., Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, t. 19.)
39      Vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2012., Leno Merken (C-149/11, EU:C:2012:816, t. 29.).
40      Vidjeti točku 55 .ovog mišljenja.
41      Vidjeti u tom smislu presudu od 9. prosinca 2008., Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2012:696, t. 18.).
42      Vidjeti presudu od 30. travnja 2020., A (Povreda uvozom kućišta) (C-772/18, EU:C:2020:341, t. 27.).
43      Vidjeti rješenje od 19. veljače 2009., UDV North America (C-62/08, EU:C:2009:111, t. 47. do 51.) kao i presude od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr. (C‑324/09, EU:C:2011:474, t. 91.), i od 15. prosinca 2011., Frisdranken Industrie Winters (C-119/10, EU:C:2011:837, t. 32.).
44      Iako taj uvjet nije izričito predviđen aktima koji su prethodili Direktivi 2015/2436 i Uredbi 2017/1001 te je u svojem sadašnjem obliku uveden Uredbom 2015/2424, bio je primjenjiv i za vrijeme važenja tih akata. U pogledu posljednje navedenog vidjeti osobito rješenje od 19. veljače 2009., UDV North America (C-62/08, EU:C:2009:111, t. 42.).
45      Presuda od 23. veljače 1999., BMW (C-63/97, EU:C:1999:82, t. 20.)
46      Vidjeti točku 58. ovog mišljenja.
47      Vidjeti također u tom smislu presudu od 12. lipnja 2008., O2 Holdings i O2 (UK) (C-533/06, EU:C:2008:339, t. 34.).
48      Vidjeti presudu od 23. ožujka 2010. (C-236/08 do C-238/08, EU:C:2010:159, t. 61. i 65.).
49       Vidjeti uvodnu izjavu 19. Direktive 2015/2436 i uvodnu izjavu 13. Direktive 2017/1001.
50      Vidjeti osobito presudu od 11. rujna 2007., Céline (C-17/06, EU:C:2007:497, t. 22. i 23.).
51      Takva se situacija ne može izjednačiti sa situacijom u kojoj oglašivač u komparativnom oglašavanju čiji je cilj promidžba svojih proizvoda ili usluga upotrebljava znak koji je istovjetan ili sličan žigu konkurenta kako bi identificirao proizvode ili usluge koje potonji nudi. Naime, ta se situacija analizira kao upotreba samih proizvoda ili usluga oglašivača. Vidjeti presudu od 12. lipnja 2008., O2 Holdings i O2 (UK) (C-533/06, EU:C:2008:339, t. 35. i 36.).
52      Vidjeti točku 70. ovog mišljenja.
53      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2015., T-Mobile Czech Republic i Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, t. 28.).
54      Vidjeti presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 28.).
55      Vidjeti presudu od 30. svibnja 2018., Tsujimoto/EUIPO (C-85/16 P i C-86/16 P, EU:C:2018:349, t. 90.).
56      Vidjeti presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 45.).
57      ESLJP, 11. siječnja 2007., Anheuser-Busch Inc. protiv Portugala (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Vidjeti osobito presudu ESLJP-a od 24. veljače 1994., Coca protiv Španjolske (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, § 35).
59      Vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, t. 45.). Nije jasno jesu li, osim veze između nositelja žiga i njegova žiga, ugled žiga i njegov razlikovni karakter zaštićeni i člankom 17. stavkom 2. Povelje. Međutim, iz članka 10. stavka 2. EKLJP-a proizlazi da je prilikom odvagivanja uključenih interesa potrebno pomiriti slobodu izražavanja i „prava drugih osoba” koja ne moraju nužno biti zaštićena kao temeljna prava.
60      Vidjeti, među ostalim, presudu EKLJP-a od 7. veljače 2012., Axel Springer AG protiv Njemačke (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, t. 78. do 84.).
61      Iz Zakonodavne rezolucije od 25. veljače 2014. proizlazi da je Parlament nakon prvog čitanja predložio izmjenu članka 14. naslovljenog „Ograničenje učinaka žiga” kako bi se među iznimke od isključivog prava nositelja žiga uključila upotreba žiga od strane treće strane „u svrhu parodije, umjetničkog izražavanja, kritike ili komentara”.
62      Vidjeti Zakonodavnu rezoluciju Europskog parlamenta od 25. veljače 2014. o prijedlogu Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 o
žigu Zajednice (COM(2013) 161 – C7-0087/2013 – 2013/0088(COD)). To ograničenje odnosilo se na upotrebu žiga u svrhu označavanja ili upućivanja na proizvode ili usluge kao one koji pripadaju nositelju žiga, osobito kada se ta upotreba odvija „u svrhu parodije, umjetničkog izražavanja, kritike ili komentara”.
63      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).
64      Vidjeti točke 58. i 70. ovog mišljenja.
65       Vidjeti uvodnu izjavu 21. Uredbe 2017/1001 i uvodnu izjavu 27. Direktive 2015/2436.
66      Vidjeti presudu od 27. veljače 2020., Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, t. 56.).
67      Vidjeti osobito Sosnitza, O., u Hildebrandt, U., Sosnitza, O. (éds.), EU Trade Mark Regulation: Article-by-Article Commentary, München, 2023., Beck – Hart, str. 316.
68       Na primjer, što se tiče kriterija koji se odnosi na „vlastiti originalni doprinos”, znakovi koje upotrebljava Vrijheidsfonds nisu imali zamjetne razlike u odnosu na žigove čiji je IKEA nositelj.
69      Presuda od 22. rujna 2011., Interflora i Interflora British Unit (C-323/09, EU:C:2011:604, t. 91.).
70      Vidjeti presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, t. 53. do 56. i 60.).
71      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 58. i 59.).
72      Vidjeti točku 92. ovog mišljenja.
73      Vidjeti ESLJP, 10. siječnja 2013_. Ashby Donald i drugi protiv Francuske (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, t. 39. do 42.), i ESLJP, 19. veljače 2013., Neij i Sunde Kolmisoppi protiv Švedske (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712).
Vidjeti u tom smislu, kada je riječ o toj sudskoj praksi, Spielmann, D., „Copyright in a ‚human rights context’”, u D. Edward, A. Komninos i J. MacLennan, Ian S. Forrester – A Scot without Borders – Liber Amicorum, sv. 1, Concurrences Review, New York, 2015,
str. 264.
do 267. i 269.
74      Klasifikacija oblika izražavanja kao parodije ima važnu ulogu u sudskoj praksi ESLJP o prihvatljivim ograničenjima slobode izražavanja. Prema mišljenju tog suda, karikatura i parodija oblici su umjetničkog izražavanja i društvenog komentara kojima se, zbog pretjerivanja i izobličavanja stvarnosti, prirodno nastoji izazvati i djelovati. Stoga posebnu pozornost treba posvetiti svakom miješanju u pravo umjetnika – ili bilo koje druge osobe – na izražavanje putem njih. Vidjeti u tom smislu, ESLJP, 14. ožujka 2013., Eon protiv Francuske (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, t. 58. do 60.), i ESLJP, 22. studenoga 2016., Grebneva i Alisimčik protiv Rusije (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, t. 64).
75       Vidjeti ESLJP, 10. siječnja 2013., Ashby Donald i drugi protiv Francuske (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, t. 39.)
76       Vidjeti ESLJP, 15. veljače 2005., Steel i Morris protiv Ujedinjene Kraljevine (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, t. 94).
77      Na primjer, ESLJP je u svojoj presudi od 3. prosinca 2024., Jevsifejev protiv Rusije, (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, t. 55. i 56.), kao „parodiju” kvalificirao oblik izražavanja koji sadržava važne sastavne elemente videozapisa i koji se, upotrebom satire, ruga poruci tog videozapisa.
78      Vidjeti presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds (C-201/13, EU:C:2014:2132, t. 20.).