62023CJ0197
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
14. studenoga 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a – Pravni lijekovi – Učinkovita sudska zaštita – Zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud – Nacionalna pravila kojima se uređuje nasumična dodjela predmeta sucima suda i izmjena sudskih vijeća – Odredba kojom se zabranjuje isticanje povreda tih pravila u okviru žalbenog postupka”
U predmetu C‑197/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sąd Apelacyjny w Warszawie (Žalbeni sud u Varšavi, Poljska), odlukom od 28. travnja 2022., koju je Sud zaprimio 24. ožujka 2023., u postupku
S. S. A.
protiv
C. sp. z o.o.
uz sudjelovanje:
Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik trećeg vijeća u svojstvu predsjednika četvrtog vijeća, S. Rodin i O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica), suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: M. Siekierzyńska, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 7. ožujka 2024.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za C. sp. z o.o., M. Mioduszewski, Z. Ochońska‑Borowska i J. Sroczyński, radcowie prawni,
–
za Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie, M. Dejak,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna i S. Żyrek, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, K. Herrmann, P. Stancanelli i P. J. O. Van Nuffel, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 20. lipnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2., članka 6. stavaka 1. i 3. te članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva S. S. A. i društva C. sp. z o.o. o zakonitosti premija koje je društvo C. primilo u sklopu izvršenja okvirnog trgovačkog sporazuma.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člankom 2. UEU‑a propisuje se:
„[Europska] [u]nija se temelji na vrijednostima poštovanja ljudskog dostojanstva, slobode, demokracije, jednakosti, vladavine prava i poštovanja ljudskih prava, uključujući i prava pripadnika manjina. Te su vrijednosti zajedničke državama članicama u društvu u kojem prevladavaju pluralizam, nediskriminacija, tolerancija, pravda, solidarnost i jednakost žena i muškaraca.”
4
Člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a određuje se:
„Države članice osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije.”
5
U skladu s člankom 47. Povelje:
„Svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, u skladu s uvjetima utvrđenima ovim člankom.
Svatko ima pravo da zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. […]
[…]”
Poljsko pravo
Zakonik o građanskom postupku
6
Člankom 47. stavkom 1. ustawe Kodeks postępowania cywilnego (Zakonik o građanskom postupku) od 17. studenoga 1964. (Dz. U. br. 43, poz. 296.), u pročišćenom tekstu (Dz. U. iz 2019., poz. 1460) (u daljnjem tekstu: Zakonik o građanskom postupku), određuje se:
„U prvom stupnju, o predmetima odlučuje sud u sastavu suca pojedinca, osim ako posebnom odredbom nije drukčije određeno.”
7
U skladu s člankom 379. točkom 4. Zakonika o građanskom postupku:
„Postupak je nevaljan […] ako je sastav suda pred kojim se vodi postupak protivan zakonskim odredbama ili ako se predmet rješavao pred sucem koji je izuzet na temelju samog zakona.”
8
Člankom 386. stavkom 2. tog zakonika propisuje se:
„Kada se postupak proglasi nevaljanim, drugostupanjski sud ukida pobijanu presudu, poništava postupak u dijelu u kojem je nevaljan i predmet vraća prvostupanjskom sudu.”
Zakon o ustrojstvu redovnih sudova
9
Ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (Zakon o ustrojstvu redovnih sudova) od 27. srpnja 2001. (Dz. U. br. 98, poz. 1070.), pročišćeni tekst (Dz. U. iz 2019., poz. 52.), kako je izmijenjen Ustawom o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Zakon o izmjenama Zakona o ustrojstvu redovnih sudova, Zakona o Vrhovnom sudu i određenih drugih zakona) od 20. prosinca 2019. (Dz. U. iz 2020., poz. 190.) (u daljnjem tekstu: Zakon o ustrojstvu redovnih sudova odnosno Zakon od 20. prosinca 2019.), svojim člankom 45. određuje:
„1.   Suca ili sudskog savjetnika u obavljanju njegovih dužnosti može zamijeniti sudac ili sudski savjetnik istog suda ili sudac delegiran u skladu s člankom 77. stavcima 1. ili 8.
2.   Zamjena iz stavka 1. može se temeljiti na mjeri predsjednika odjela ili predsjednika suda, donesenoj na zahtjev suca ili sudskog savjetnika ili po službenoj dužnosti, kako bi se osiguralo dobro odvijanje postupka.”
10
U skladu s člankom 47.a Zakona o ustrojstvu redovnih sudova:
„1.   Predmeti se nasumično dodjeljuju sucima i sudskim savjetnicima u skladu s posebnim kategorijama predmeta, uz iznimku dodjele predmetâ dežurnom sucu.
2.   Predmeti unutar posebnih kategorija dodjeljuju se ravnomjerno, osim ako se radno opterećenje mora smanjiti zbog specifičnosti radnog mjesta, dodjele predmeta iz druge kategorije ili drugih zakonom predviđenih razloga.”
11
Člankom 47.b tog zakona predviđa se:
„1.   Sastav suda moguće je promijeniti samo ako sud predmet ne može rješavati niti o njemu odlučivati u svojem trenutačnom sastavu ili ako za to postoji trajna prepreka. Odredbe članka 47.a primjenjuju se mutatis mutandis.
2.   Ako je potrebno poduzeti mjere u predmetu, konkretno ako je to propisano posebnim odredbama ili opravdano pravilnim vođenjem postupka, i ako sastav suda kojem je predmet dodijeljen to ne može učiniti, mjere se poduzimaju u sastavu određenom u skladu s planom zamjena, a ako mjere nisu obuhvaćene planom zamjena, u sastavu određenom u skladu s člankom 47.a.
3.   Odluke u slučajevima iz stavaka 1. i 2. donosi predsjednik suda ili sudac kojeg je on ovlastio.”
12
Zakonom od 20. prosinca 2019. članku 55. Zakona o ustrojstvu redovnih sudova dodan je stavak 4. koji glasi kako slijedi:
„Suci mogu odlučivati u svim predmetima u mjestu u kojem su raspoređeni, ali i na drugim sudovima u slučajevima predviđenima zakonom (nadležnost suca). Odredbe koje se odnose na dodjelu predmetâ te određivanje i izmjenu sastava suda ne ograničavaju nadležnost suca i ne mogu služiti kao osnova za utvrđivanje da je sastav suda protivan zakonu, da je sud nepravilno sastavljen ili da je osoba koja nije ovlaštena ili nadležna za odlučivanje dio tog suda.”
13
U skladu s člankom 8. Zakona od 20. prosinca 2019., članak 55. stavak 4. Zakona o ustrojstvu redovnih sudova primjenjuje se i na predmete koji su pokrenuti ili okončani prije stupanja na snagu Zakona od 20. prosinca 2019.
Poslovnik redovnih sudova
14
Člankom 43. stavkom 1. Rozporządzeniea Ministra Sprawiedliwości Regulamin urzędowania sądów powszechnych (Uredba ministra pravosuđa o Poslovniku redovnih sudova) od 23. prosinca 2015. (Dz. U. iz 2015., poz. 2316.) (u daljnjem tekstu: Poslovnik redovnih sudova), koji se primjenjuje u okviru glavnog predmeta, predviđalo se:
„Predmeti se dodjeljuju sucima izvjestiteljima (sucima i sudskim savjetnicima) nasumično, u skladu s utvrđenom raspodjelom aktivnosti, informatičkim alatom na temelju nasumične dodjele brojeva, odvojeno za svaki registar, popis ili drugi uređaj za registraciju, osim ako se odredbama ove Uredbe ne predviđaju druga pravila o dodjeli. […]”
15
Člankom 52.b Poslovnika redovnih sudova određivalo se:
„1.   U tablici zamjena navedeni su zamjenici (suci, sudski savjetnici i suci porotnici) za svaki radni dan.
2.   U tablici dežurstava navedeni su dežurni suci i sudski savjetnici za svaki dan.
3.   U tablicama zamjena i dežurstava određuje se broj zamjenskih i dežurnih [sudaca i sudskih savjetnika] prema razdoblju, odjelu ili vrsti predmeta dodijeljenih zamjenskim i dežurnim [sucima i sudskim savjetnicima] te redoslijed zamjena, kao i predmeti dodijeljeni dežurnim [sucima i sudskim savjetnicima] u slučajevima u kojima je više zamjenskih i dežurnih [sudaca i sudskih savjetnika].
[…]”
16
U skladu s člankom 52.c Poslovnika redovnih sudova:
„1.   U slučaju odsutnosti suca izvjestitelja s rasprave, predsjednik odjela otkazat će raspravu ako je o tome moguće obavijestiti zainteresirane osobe, osim u slučaju da pravilno odvijanje postupka očito zahtijeva održavanje rasprave.
2.   Predmet u kojem rasprava nije otkazana vodi zamjenski sudac koji je predviđen planom zamjene za dan o kojemu je riječ. Ako se zamjenik nije mogao na odgovarajući način pripremiti ili ako njegovo ispitivanje predmeta zahtijeva ponovno otvaranje znatnog dijela postupka, predsjednik odjela naložit će otkazivanje rasprave. […]
[…]”
Zakon o suzbijanju nepoštenog tržišnog natjecanja
17
Člankom 15. stavkom 1. točkom 4. ustawe o zwalczeniu nieuczciwej konkurencji (Zakon o suzbijanju nepoštenog tržišnog natjecanja) od 16. travnja 1993. (pročišćeni tekst, Dz. U. iz 2022., poz. 1233.) određuje se:
„Prepreka drugim poduzetnicima da pristupe tržištu predstavlja nepošteno tržišno natjecanje, osobito […] naplata naknada različitih od komercijalne marže za prihvaćanje robe na prodaju.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
18
Društvo S. pokrenulo je 27. travnja 2018. postupak pred Sądom Okręgowym w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska) u trgovačkom sporu. Djelujući u svojstvu primatelja tražbine protiv C.-a, društva koje posluje u sektoru trgovine na malo, društvo S. zahtijeva da se potonjem izda nalog za plaćanje iznosa od 4572648 poljskih zlota (PLN) (oko 1045000 eura) koji odgovara gotovinskim premijama na prihod ostvaren tijekom određenog financijskog razdoblja (dospjela nepodmirena marža) koje je društvo C. nezakonito primilo u sklopu okvirnog trgovačkog sporazuma sklopljenog s ustupiteljem koji se odnosi na isporuku robe radi njezine preprodaje. Prema mišljenju društva S., primitak tih premija bio je protivan članku 15. stavku 1. točki 4. Zakona o suzbijanju nepoštenog tržišnog natjecanja jer su one predstavljale „naknad[e] različit[e] od komercijalne marže za prihvaćanje robe na prodaju”.
19
Taj je predmet dodijeljen 16. trgovačkom odjelu tog suda i, primjenom sustava za nasumičnu dodjelu predmetâ, sutkinji E. T., potpredsjednici tog odjela, koja odlučuje kao sudac pojedinac.
20
Na dan rasprave 25. ožujka 2019. u navedenom predmetu, s obzirom na to da je sutkinja E. T. bila na odmoru na vlastiti zahtjev, predsjednica 16. trgovačkog odjela spomenutog suda imenovala je sutkinju J. K., koja je tog dana bila dežurna, da održi raspravu te joj je stoga dodijeljen predmet.
21
Presudom od 16. rujna 2019., koju je donijela sutkinja J. K., odlučujući kao sudac pojedinac Sąda Okręgoweg w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska), odbijen je zahtjev društva S.
22
To je društvo 27. listopada 2019. podnijelo žalbu Sądu Apelacyjnom w Warszawie (Žalbeni sud u Varšavi, Poljska), odnosno sudu koji je uputio zahtjev.
23
U okviru te žalbe društvo S. poziva se na nevaljanost postupka pred prvostupanjskim sudom na temelju članka 379. točke 4. Zakonika o građanskom postupku jer je sastav suda protivan zakonu zbog povrede načela stalnog sastava suda, s obzirom na to da je raspravu održao i presudu donio sudac različit od onog kojem je predmet prvotno dodijeljen.
24
Nakon što je proveo različite mjere izvođenja dokaza odnosno provjere radi nadzora pravilnosti postupka pred prvostupanjskim sudom, sud koji je uputio zahtjev uvjeren je da je zamjena sutkinje E. T. sutkinjom J. K. uslijedila u uvjetima kojima se povređuje načelo stalnog sastava suda utvrđeno nacionalnim zakonom. Naime, taj sud smatra da je razlog zamjene sutkinje E. T. u suprotnosti s člankom 47.b Zakona o ustrojstvu redovnih sudova. Usto ističe da nisu ispunjene sve potrebne formalnosti koje su trebale pratiti tu zamjenu, sumnjajući da je prvostupanjski sud izmijenio određene dokumente kako bi pokušao a posteriori otkloniti te nepravilnosti.
25
Sud koji je uputio zahtjev ne prihvaća razloge za tu zamjenu, koju smatra nepravilnom, pri čemu ističe da bi primjena takvog postupka mogla dovesti do prijenosa dodjele relativno velikog broja predmeta s jednog suca na drugog.
26
Također ističe da „teoretski” nije isključeno da se sastav suda koji obuhvaća suca pojedinca može namjerno promijeniti u osjetljivim predmetima na način da sudac kojem je predmet prvotno nasumično dodijeljen odredi raspravu na datum kada će biti na odmoru na vlastiti zahtjev te da se njegova odsutnost iskoristi kako bi ga zamijenio sudac koji se taj dan nalazi na popisu zamjena ili dežurnih sudaca, čije se ime može unaprijed saznati.
27
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev navodi odluke Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) prema kojima sastav sudskog vijeća kojim se povređuju odredbe nacionalnog prava o dodjeli predmetâ te određivanju i izmjeni sastava sudskih vijeća može predstavljati razlog za proglašenje postupka nevaljanim u smislu članka 379. točke 4. Zakonika o građanskom postupku.
28
Ističe, međutim, da je u okviru žalbe svaki nadzor u tom pogledu zabranjen nakon uvođenja članka 55. stavka 4. Zakona o ustrojstvu redovnih sudova.
29
U tim je okolnostima Sąd Apelacyjny w Warszawie (Žalbeni sud u Varšavi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 2., članak 6. stavke 1. i 3. te članak 19. stavak 1. drugi podstavak [UEU‑a], u vezi s člankom 47. [Povelje], tumačiti na način da neovisni, nepristrani i zakonom prethodno ustanovljeni sud koji osigurava djelotvornu pravnu zaštitu nije prvostupanjski sud države članice […] u čijem sastavu zasjeda sudac pojedinac tog suda koji je određen za odlučivanje u predmetu uslijed očite povrede nacionalnih odredbi koje se odnose na dodjelu predmeta kao i na određivanje i izmjenu sastava suda?
2.
Treba li članak 2., članak 6. stavke 1. i 3. te članak 19. stavak 1. drugi podstavak [UEU‑a], u vezi s člankom 47. [Povelje], tumačiti na način da im se protivi primjena odredbi nacionalnog prava kao što je članak 55. stavak 4. druga rečenica Zakona o ustrojstvu redovnih sudova […] u dijelu u kojem se njima zabranjuje drugostupanjskom sudu da utvrdi […] nevaljanost postupka pred prvostupanjskim sudom […] zbog nezakonitog ili neodgovarajućeg sastava suda odnosno zbog sudjelovanja u odlučivanju neovlaštene ili nenadležne osobe, kao pravnu sankciju kojom se osigurava djelotvorna pravna zaštita u slučaju određivanja suca za odlučivanje u predmetu uslijed očite povrede nacionalnih odredbi koje se odnose na dodjelu predmeta kao i na određivanje i izmjenu sastavâ suda?”
Nadležnost Suda i dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
30
Državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva u Varšavi (u daljnjem tekstu: državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva) tvrdi da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten jer iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje ne proizlazi da je glavni predmet povezan s pravom Unije. Zajedno s tuženikom iz glavnog postupka smatra da se postavljena pitanja odnose na tumačenje odredbi nacionalnog prava kojima se uređuje ustroj pravosudnog sustava države članice u pogledu načina dodjele predmetâ i izmjene sastava suda, osobito u pogledu utvrđivanja može li nepoštovanje tih odredbi dovesti do nevaljanosti postupka na temelju članka 379. točke 4. Zakonika o građanskom postupku. Prema mišljenju državnog odvjetnika Regionalnog državnog odvjetništva, takva su pitanja, kao i svako pitanje koje se odnosi na organizaciju i djelovanje državnih tijela, u isključivoj nadležnosti te države. Člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a nalaže se državama članicama postizanje cilja, odnosno usvajanje skupa odredbi koje osiguravaju djelotvornu sudsku zaštitu a da se iz toga ipak ne može izvesti zaključak o pravilima koja se odnose na određenu organizaciju pravosuđa.
31
U tom pogledu, u dijelu u kojem tim argumentima državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva i tuženik iz glavnog postupka zapravo žele dovesti u pitanje nadležnost Suda za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku, važno je podsjetiti na to da, iako je organizacija pravosuđa u državama članicama u njihovoj nadležnosti, pri izvršavanju te ovlasti države članice su ipak dužne poštovati obveze koje za njih proizlaze iz prava Unije (presuda od 7. rujna 2023., Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, C‑216/21, EU:C:2023:628, t. 45. i navedena sudska praksa).
32
Kad je riječ o području primjene članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, iz sudske prakse Suda proizlazi da se navedena odredba odnosi na „područja obuhvaćena pravom Unije”, neovisno o situaciji u kojoj ga države članice provode, u smislu članka 51. stavka 1. Povelje (presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 33. i navedena sudska praksa).
33
Cilj članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a osobito je njegova primjena na sva nacionalna tijela koja kao sudovi mogu odlučivati o pitanjima koja se odnose na primjenu ili tumačenje prava Unije i koja su stoga područja koja su obuhvaćena tim pravom (presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 34. i navedena sudska praksa).
34
Doista, nema sumnje da je to slučaj u ovom predmetu, s obzirom na to da, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 29. svojeg mišljenja, i prvostupanjski sud, čija se pravilnost sastava dovodi u pitanje pred sudom koji je uputio zahtjev, kao i taj potonji sud, kojemu nacionalno pravo zabranjuje nadzor te pravilnosti, mogu biti pozvani odlučivati o pitanjima koja se odnose na primjenu ili tumačenje prava Unije. Prema tome, ti sudovi moraju ispunjavati zahtjeve koji proizlaze iz prava na djelotvornu sudsku zaštitu.
35
Osim toga, državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva i Europska komisija tvrde da iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje ne proizlazi da je glavni postupak dio provedbe prava Unije u smislu članka 51. stavka 1. Povelje i da je stoga njezin članak 47. neprimjenjiv.
36
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, u okviru prethodnog postupka na temelju članka 267. UFEU‑a, Sud može tumačiti pravo Unije samo u granicama nadležnosti koje su mu dodijeljene (presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda), C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 77. i navedena sudska praksa).
37
Kad je riječ o Povelji, njezino je područje primjene u pogledu djelovanja država članica definirano u njezinu članku 51. stavku 1., u skladu s kojim se odredbe Povelje odnose na države članice samo kada provode pravo Unije, pri čemu se tom odredbom potvrđuje ustaljena praksa Suda prema kojoj se temeljna prava koja se jamče u pravnom sustavu Unije primjenjuju na sve situacije uređene pravom Unije, ali ne i izvan njih (presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda), C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 78. i navedena sudska praksa).
38
U ovom slučaju, što se tiče, konkretnije, članka 47. Povelje, valja utvrditi da predmet glavnog postupka nije povezan s odredbom prava Unije. Naime, zahtjev za osudu tuženika u glavnom postupku temelji se isključivo na odredbi nacionalnog prava. Usto, sud koji je uputio zahtjev nije pružio nikakve informacije koje bi upućivale na to da se glavni postupak odnosi na tumačenje ili primjenu pravila prava Unije koje bi se provelo na nacionalnoj razini.
39
Prema tome, članak 47. Povelje kao takav ne primjenjuje se u glavnom postupku.
40
Međutim, budući da se člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a nalaže svim državama članicama da osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije, osobito u smislu članka 47. Povelje, potonja odredba, iako nije primjenjiva na predmet u glavnom postupku, mora se odgovarajuće uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 20. travnja 2021., Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
41
Usto, državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva tvrdi da prethodna odluka nije potrebna kako bi se sudu koji je uputio zahtjev omogućilo donošenje odluke u glavnom postupku. Naime, taj bi sud prekoračio svoje ovlasti kada bi nadzirao pravilnost sastava prvostupanjskog suda. Tuženik iz glavnog postupka pak tvrdi da su postavljena pitanja toliko općenita da odgovor Suda ne omogućuje otklanjanje dvojbi o pravnom problemu koji se tiče odnosa između pravila o dodjeli predmeta sucu i nevaljanosti prvostupanjskog postupka u okviru glavnog postupka.
42
Međutim, valja istaknuti, s jedne strane, da se zahtjev za prethodnu odluku odnosi upravo na pitanje protivi li se pravu Unije zabrana sudu koji je uputio zahtjev da nadzire pravilnost sastava prvostupanjskog suda, što zahtijeva tumačenje tog prava, osobito članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, tako da se ispitivanje prigovora prema kojem sud koji je uputio zahtjev prekoračuje svoje nadležnosti preklapa s ispitivanjem prethodnih pitanja.
43
S druge strane, valja podsjetiti na to da prema ustaljenoj sudskoj praksi pitanja o tumačenju prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presuda od 6. lipnja 2024., INGSTEEL, C‑547/22, EU:C:2024:478, t. 26. i navedena sudska praksa).
44
Međutim, u ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev navodi da vrsta nepravilnosti o kojoj je riječ u glavnom postupku uključuje opasnost od manipulacije dodjelama u osjetljivim predmetima i da je odredbom nacionalnog prava spriječen uzeti u obzir takve nepravilnosti, smatrajući da se u tim okolnostima suočava s pitanjem treba li tu odredbu izuzeti iz primjene, u skladu s obvezom, kojoj podliježe na temelju načela nadređenosti prava Unije, da izuzme iz primjene pravilâ nacionalnog prava protivna članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a.
45
Tim razmatranjima sud koji je uputio zahtjev u dovoljnoj mjeri dokazuje da je zatražena prethodna odluka „potrebna” da bi mogao „donijeti presudu” u predmetu koji se pred njim vodi, u smislu članka 267. UFEU‑a.
46
Naposljetku, kao što to navodi državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva, valja utvrditi da, suprotno onomu što predviđa članak 94. točka (c) Poslovnika Suda, sud koji je uputio zahtjev ne iznosi razloge zbog kojih pita Sud o tumačenju članka 2. i članka 6. stavaka 1. i 3. UEU‑a.
47
Međutim, valja istaknuti da, kad je riječ o članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, odluka kojom se upućuje prethodno pitanje sadržava dostatna razmatranja koja omogućuju razumijevanje razloga za upućivanje zahtjeva za tumačenje te odredbe i da su, s obzirom na točku 34. ove presude, prethodna pitanja dopuštena u dijelu u kojem se odnose na tu odredbu. Doista, njome se konkretizira vrijednost vladavine prava koja je utvrđena u članku 2. UEU‑a te se nacionalnim sudovima i Sudu nameće obveza da zajamče punu primjenu prava Unije u svim državama članicama kao i sudsku zaštitu prava koju osobe ostvaruju iz tog prava (presuda od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 39. i navedena sudska praksa). Stoga, kao što je to nezavisna odvjetnica smatrala u točki 41. svojeg mišljenja, članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a treba tumačiti s obzirom na članak 2. UEU‑a.
48
S obzirom na sve prethodno navedeno, valja smatrati da je, u dijelu u kojem se zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, Sud nadležan za odlučivanje o tom zahtjevu i da je on dopušten.
O prethodnim pitanjima
49
Uvodno valja istaknuti, kao prvo, da tuženik iz glavnog postupka i državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva osporavaju prikaz nacionalnog prava iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, pri čemu smatraju da je djelomičan i pristran.
50
Usto, što se tiče sudske prakse Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), valja navesti da iako sud koji je uputio zahtjev navodi odluke prema kojima povreda načela stalnog sastava suda može dovesti do nevaljanosti postupka zbog toga što u predmetu postupa sud čiji je sastav protivan zakonskim odredbama, u skladu s člankom 379. točkom 4. Zakonika o građanskom postupku, državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva navodi ranije suprotne odluke. Potonji također tvrdi da u nacionalnom pravu ne postoji pojam „očita povreda” odredaba o dodjeli predmetâ i izmjeni sastava suda, koji je upotrijebio sud koji je uputio zahtjev, suprotstavljajući ga „običnoj povredi” takvih odredbi.
51
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, sud koji je uputio zahtjev jedini nadležan za tumačenje i primjenu nacionalnog prava. Stoga je Sud dužan, u okviru podjele nadležnosti između njega i nacionalnih sudova, uzeti u obzir pravni okvir unutar kojeg su postavljena prethodna pitanja na način kako je određen odlukom o njihovu upućivanju (presuda od 27. siječnja 2021., Dexia Nederland, C‑229/19 i C‑289/19, EU:C:2021:68, t. 44. i navedena sudska praksa).
52
Iz toga slijedi da Sud treba temeljiti svoje zaključke na ocjeni suda koji je uputio zahtjev prema kojoj, s jedne strane, odsutnost sutkinje prvostupanjskog suda, kojem je dodijeljen predmet o kojem je riječ u glavnom postupku, na dan određen za raspravu zbog odmora odobrenog na vlastiti zahtjev nije, u okolnostima tog predmeta, razlog za njezinu zamjenu na temelju članka 47.b stavka 1. Zakona o ustrojstvu redovnih sudova i, s druge strane, primjena članka 379. točke 4. Zakonika o građanskom postupku trebala bi, u načelu, dovesti do nevaljanosti prvostupanjskog postupka zbog te nepravilnosti, pri čemu je, međutim, nesporno da to nije dopušteno člankom 55. stavkom 4. tog zakona.
53
Kao drugo, tuženik iz glavnog postupka i državni odvjetnik Regionalnog državnog odvjetništva u biti tvrde da su pravila nacionalnog prava koja se odnose na dodjelu predmetâ i izmjenu sudskih vijeća odredbe upravne naravi čiji je cilj osigurati pravičnu raspodjelu radnog opterećenja među članovima suda. Ta pravila po svojoj prirodi ne mogu dovesti do izvršavanja vanjskog utjecaja.
54
Međutim, valja primijetiti da se zahtjev neovisnosti sudova koji proizlazi iz prava Unije ne odnosi samo na neopravdane utjecaje koje mogu izvršavati zakonodavne i izvršne vlasti nego i one koji mogu potjecati iz dotičnog suda (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 54.).
55
Doista, sud koji je uputio zahtjev utvrdio je postojanje ozbiljne opasnosti od toga da povrede nacionalnih pravila o preraspodjeli predmetâ mogu imati za cilj omogućiti određenom sucu da donese odluku u određenom predmetu ili određenoj vrsti predmeta. U tim okolnostima, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 48. svojeg mišljenja, tako izražene dvojbe suda koji je uputio zahtjev dovoljne su kako bi se smatralo da pitanja koja se odnose na primjenu tih pravila treba ocijeniti s obzirom na zahtjeve koji proizlaze iz prava Unije u vezi s jamčenjem neovisnog i nepristranog suda koji je prethodno ustanovljen zakonom.
56
Svojim pitanjima, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u svim okolnostima žalbeni sud sprečava da nadzire jesu li preraspodjelom predmeta sudskom vijeću koje je o njemu odlučivalo u prvom stupnju povrijeđena nacionalna pravila o preraspodjeli predmetâ unutar sudova.
57
Valja podsjetiti na to da, na temelju članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, svaka država članica treba osigurati da tijela koja su pozvana, kao „sudovi” u smislu koji definira pravo Unije, odlučivati o pitanjima u vezi s njegovom primjenom ili tumačenjem i koja stoga podliježu njegovu sustavu pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima tim pravom, ispunjavaju zahtjeve djelotvorne sudske zaštite, među kojima je i zahtjev neovisnosti (presuda od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 47. i navedena sudska praksa).
58
Kako bi se zajamčilo da takav sud može osigurati tu djelotvornu sudsku zaštitu, važno je, kao prvo, očuvati njegovu neovisnost, kao što je to potvrđeno člankom 47. drugim stavkom Povelje, koji među zahtjevima vezanima uz temeljno pravo na djelotvoran pravni lijek navodi pristup „neovisn[om]” sudu (presuda od 16. studenoga 2021., Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim i dr., C‑748/19 do C‑754/19, EU:C:2021:931, t. 65. i navedena sudska praksa).
59
Taj zahtjev neovisnosti sudova, koji je svojstven zadaći suđenja, proizlazi iz bitnog sadržaja prava na djelotvornu sudsku zaštitu i temeljnog prava na pošteno suđenje, koje je od ključne važnosti kao jamstvo zaštite svih prava koja osobe izvode iz prava Unije i očuvanja zajedničkih vrijednosti država članica navedenih u članku 2. UEU‑a, osobito vrijednosti vladavine prava (presuda od 16. studenoga 2021., Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim i dr., C‑748/19 do C‑754/19, EU:C:2021:931, t. 66. i navedena sudska praksa).
60
Navedeni zahtjev neovisnosti može se promatrati iz dvaju aspekata. Prvi aspekt, vanjske prirode, zahtijeva da predmetno tijelo posve samostalno izvršava svoje funkcije a da se pritom ni u kojem pogledu ne nalazi u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne prima naloge ili upute ikoje vrste te da je tako zaštićeno od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu narušiti neovisnu prosudbu njegovih članova i utjecati na njihove odluke. Drugi, unutarnji aspekt, dovodi se u vezu s pojmom „nepristranost” i ima za cilj osiguranje jednakog odmaka od stranaka spora i njihovih pripadajućih interesa u odnosu na predmet spora. Potonji aspekt zahtijeva poštovanje objektivnosti i nepostojanje bilo kakvog interesa u rješavanju spora osim stroge primjene pravnog pravila (presuda od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 50. i 51. te navedena sudska praksa).
61
Kao što je to navedeno u točki 54. ove presude, iako se „vanjskim” dijelom u biti nastoji očuvati neovisnost sudova u odnosu na zakonodavnu i izvršnu vlast u skladu s načelom diobe vlasti koje obilježava funkcioniranje vladavine prava, njime se također nastoje zaštititi suci od nedopuštenih utjecaja koji proizlaze iz dotičnog suda.
62
Također valja naglasiti da izvršavanje dužnosti suđenja mora biti zaštićeno ne samo od svakog izravnog utjecaja, u obliku uputa, nego i posrednijih oblika utjecaja koji mogu usmjeriti sudske odluke (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 53. i navedenu sudsku praksu).
63
Kao drugo, člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a također se zahtijeva postojanje „zakonom prethodno ustanovljenog” suda, s obzirom na neodvojive veze koje postoje između pristupa takvom sudu i jamstava neovisnosti i nepristranosti sudaca (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
64
Usto, upućivanje na „zakonom […] ustanovljeni sud”, koje se također nalazi u članku 47. drugom stavku Povelje, osobito odražava načelo vladavine prava i ne odnosi se samo na pravnu osnovu samog postojanja suda nego i na sastav suda u svakom predmetu kao i na bilo koju drugu odredbu nacionalnog prava čije nepoštovanje dovodi do nepravilnosti sudjelovanja jednog ili više sudaca u razmatranju predmeta (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2022., Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, t. 121. i navedenu sudsku praksu).
65
Osim toga, mogućnost provjere poštovanja tih jamstava nužna je kako bi se osiguralo povjerenje koje u demokratskom društvu osobe moraju imati u sudove. Tako je Sud presudio da je nadzor poštovanja zahtjeva da svaki sud po svojem sastavu bude zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud bitan postupovni zahtjev čije poštovanje proizlazi iz javnog poretka (vidjeti u tom smislu presude od 1. srpnja 2008., Chronopost i La Poste/UFEX i dr., C‑341/06 P i C‑342/06 P, EU:C:2008:375, t. 46. i od 8. svibnja 2024., Asociația Forumul Judecătorilor din România (Udruge sudaca), C‑53/23, EU:C:2024:388, t. 55. i navedenu sudsku praksu). Takav nadzor mora biti proveden po službenoj dužnosti u okviru ispitivanja pravnog sredstva kada se u tom pogledu pojavi ozbiljna sumnja (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Preispitivanje Simpson/Vijeće i HG/Komisija, C‑542/18 RX‑II i C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, t. 57. i 58.).
66
Naime, djelotvorna sudska zaštita ne može se osigurati ako, na zahtjev stranke ili po službenoj dužnosti u slučaju ozbiljne sumnje, poštovanje pravila kojima se sudu dodjeljuje svojstvo „zakonom prethodno ustanovljen[og] neovisn[og] i nepristran[og] sud[a]” ne može biti predmet sudskog nadzora i eventualne sankcije u slučaju nepoštovanja jer bi ih se u protivnom moglo povrijediti bez ikakvih posljedica. U tom pogledu valja podsjetiti na to da je sâmo postojanje djelotvornog sudskog nadzora radi osiguranja poštovanja pravnih odredaba svojstveno pojmu „vladavine prava” (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2020., Bank Refah Kargaran/Vijeće, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
67
Stoga, ako država članica utvrdi zakonske odredbe o sastavu sudskog vijeća koje zasjeda u svakom predmetu i preraspodjeli predmeta, člankom 19. stavkom 2. UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, zahtijeva se da poštovanje tih pravila može biti predmet sudskog nadzora.
68
Iz toga slijedi da treba smatrati nespojivim sa zahtjevima koji proizlaze iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a nacionalno zakonodavstvo kojim se sprečava žalbene sudove da nadziru poštovanje nacionalnih pravila o preraspodjeli predmetâ unutar sudova ili izmjeni sudskih vijeća kako bi utvrdili predstavlja li sastav suda koji je odlučivao u prvom stupnju zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud, zabranjujući u svim okolnostima tim žalbenim sudovima da, ovisno o slučaju, utvrde nevaljanost prvostupanjskog postupka kada je taj postupak okončan presudom koju je donio sastav suda kojem je predmet preraspodijeljen ili čiji je sastav izmijenjen povredom tih pravila.
69
Uostalom, treba istaknuti da, nakon podnošenja ovog zahtjeva za prethodnu odluku, a u okviru tužbe zbog povrede obveze podnesene protiv Republike Poljske u posebnom kontekstu u kojem je ta država članica hitno donijela različite odredbe postupovne prirode kao odgovor na niz zahtjeva za prethodnu odluku koje su uputili različiti poljski sudovi u pogledu usklađenosti različitih zakonodavnih izmjena koje su utjecale na ustroj pravosuđa u Poljskoj s pravom Unije, Sud je u točkama 226. i 227. presude od 5. lipnja 2023., Komisija/Poljska (Neovisnost i privatan život sudaca) (C‑204/21, EU:C:2023:442) presudio da je nacionalno pravno pravilo kojim se općenito sprečava takav nadzor, odnosno članak 55. stavak 4. Zakona o ustrojstvu redovnih sudova, protivno odredbama članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje. Iz toga slijedi da u glavnom postupku sud koji je uputio zahtjev treba izuzeti iz primjene to pravilo, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 84. svojeg mišljenja.
70
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na prethodna pitanja valja odgovoriti tako da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna odredba kojom se u svim okolnostima žalbeni sud sprečava da nadzire jesu li preraspodjelom predmeta sudskom vijeću koje je o njemu odlučivalo u prvom stupnju povrijeđena nacionalna pravila o preraspodjeli predmetâ unutar sudova.
Troškovi
71
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:
Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalna odredba kojom se u svim okolnostima žalbeni sud sprečava da nadzire jesu li preraspodjelom predmeta sudskom vijeću koje je o njemu odlučivalo u prvom stupnju povrijeđena nacionalna pravila o preraspodjeli predmetâ unutar sudova.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski