62019TJ0825_RES
Spojeni predmeti T-825/19 i T-826/19
Tazzetti SpAiTazzetti SA
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 22. ožujka 2023.
„Okoliš – Uredba (EU) br. 517/2014 – Fluorirani staklenički plinovi – Elektronički registar kvota za stavljanje fluorougljikovodika na tržište – Poduzeća s istim stvarnim vlasnikom – Jedinstveni proizvođač ili uvoznik – Akt koji negativno utječe – Pravni interes – Dopuštenost – Zahtjev za prilagodbu tužbe – Nedopuštenost – Prigovor nezakonitosti – Tumačenje provedbene uredbe u skladu s osnovnom uredbom – Komisijina provedbena ovlast”
Tužba za poništenje – Fizičke ili pravne osobe – Pravni interes – Nužnost stvarnog i postojećeg interesa – Ocjena u trenutku podnošenja tužbe – Tužba koja može donijeti korist tužitelju
(čl. 263. st. 4. UFEU-a)
(t. 45., 49.-53., 111.-122.)
Tužba za poništenje – Akti koji se mogu pobijati – Pripremni akti – Isključenost – Komisijina odluka kojom se jednom društvu dodjeljuje pravo na raspodjelu kvota fluorougljikovodika i uskraćuje to pravo drugom društvu s istim stvarnim vlasnikom – Akt koji proizvodi samostalne pravne učinke – Uključenost
(čl. 263. st. 1. UFEU-a; Uredba br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća )
(t. 75., 76., 87.-92., 96.-99., 104., 108.)
Okoliš – Onečišćenje zraka – Smanjenje emisija fluoriranih stakleničkih plinova – Uredba br. 517/2014 – Raspodjela kvota za stavljanje na tržište fluorougljikovodika – Mehanizam dodjele koji se temelji na utvrđivanju referentnih vrijednosti – Postupak ponovnog izračuna referentnih vrijednosti – Provedbena uredba Komisije kojom se poduzeća s istim stvarnim vlasnikom kvalificiraju kao jedinstveni proizvođač ili uvoznik u svrhu tog ponovnog izračuna – Područje primjene
(Uredba br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 16. st. 2. i 3.; Uredba Komisije 2019/661, čl. 7. st. 1.)
(t. 138.-141.)
Okoliš – Onečišćenje zraka – Smanjenje emisija fluoriranih stakleničkih plinova – Uredba br. 517/2014 – Raspodjela kvota za stavljanje na tržište fluorougljikovodika – Provedbena ovlast dodijeljena Komisiji – Opseg – Donošenje provedbene uredbe o izmjeni prava poduzeća na dodjelu kvota i prijenos navedenih kvota – Nenadležnost
(čl. 291. st. 2. UFEU-a; Uredba br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 16. st. 3., čl. 17. st. 2. i čl. 18. st. 1. te Prilog VI. t. 1.; Uredba Komisije 2019/661, čl. 7. st. 1.)
(t. 154.-161., 165., 166., 184.-207., 210., 211.)
Kratak prikaz
U okviru suzbijanja emisija stakleničkih plinova, Europski parlament i Vijeće Europske unije donijeli su Uredbu br. 517/2014 o fluoriranim stakleničkim plinovima (
1
) čiji je cilj ograničiti količine fluorougljikovodika (HFC) koje se stavljaju na tržište Europske unije. U skladu s navedenom uredbom, Europska komisija dužna je odrediti najveću količinu HFC-a koju je moguće staviti na tržište svake godine i dodijeliti kvote proizvođačima i uvoznicima u skladu s mehanizmom dodjele koji se, među ostalim, temelji na utvrđenju referentnih vrijednosti. U tom pogledu, u Uredbi se pojašnjava da se referentne vrijednosti prvotno dodjeljuju proizvođačima i uvoznicima koji su prijavili da su HFC-ove stavljali na tržište između 2009. i 2012. Komisija mora, počevši od 2017. i nakon toga svake treće godine, ponovno izračunati te referentne vrijednosti na temelju godišnjeg prosjeka količina HFC-a koje su zakonito stavljene na tržište od 1. siječnja 2015.
U skladu s odredbama Uredbe br. 517/2014, Komisija je također zadužena za uspostavu elektroničkog registra kvota za stavljanje HFC-a na tržište (u daljnjem tekstu: registar HFC-a). Kako bi se osiguralo neometano funkcioniranje navedenog registra, Komisija je donijela Provedbenu uredbu 2019/661 (
2
).
Da bi se spriječilo izbjegavanje ili zlouporaba pri raspodjeli kvota HFC-a, člankom 7. stavkom 1. Provedbene uredbe 2019/661 predviđeno je, među ostalim, da se sva poduzeća s istim stvarnim vlasnikom ili više njih smatraju jedinstvenim uvoznikom ili proizvođačem u svrhu ponovnog izračuna referentnih vrijednosti na temelju Uredbe br. 517/2014.
Tazzetti SpA, društvo osnovano u skladu s talijanskim pravom koje na tržište Unije stavlja HFC-ove, kupilo je 2008. društvo osnovano u skladu sa španjolskim pravom, koje također na tržište stavlja HFC-ove. Komisija je potonje društvo i društvo Tazzetti SpA, dopisima od 27. i 30. rujna 2019. te od 20. studenoga 2019. (u daljnjem tekstu zajedno: pobijane odluke), obavijestila da s obzirom na to da su ta dva poduzeća imala istog stvarnog vlasnika, od sada samo društvo Tazzetti SpA može dobiti kvote HFC-a, u skladu s člankom 7. stavkom 1. Provedbene uredbe 2019/661.
Smatrajući da je Komisija donošenjem članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661 prekoračila svoje ovlasti, društvo Tazzetti SpA i društvo koje je kupilo, podnijela su Općem sudu dvije tužbe za poništenje pobijanih odluka. U potporu tim tužbama tužitelji ističu da je, iako je Komisijina provedbena ovlast ograničena na neometano funkcioniranje registra HFC-a, naprijed navedeni članak 7. stavak 1. izmijenio samo funkcioniranje mehanizma kvota HFC-a, uspostavljeno Uredbom br. 517/2014.
Prvo prošireno vijeće Općeg suda prihvaća te tužbe i ovom prilikom pojašnjava opseg Komisijine provedbene ovlasti u okviru sustava dodjele kvota HFC-a, uspostavljenog Uredbom br. 517/2014.
Ocjena Općeg suda
Opći sud najprije utvrđuje da, suprotno onomu što tvrde tužitelji, iz teksta članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661 jasno i nedvosmisleno proizlazi da se ta odredba primjenjuje na sve proizvođače i uvoznike na koje se primjenjuje postupak ponovnog izračuna referentnih vrijednosti, a da pritom nije predviđena nikakva iznimka za dugogodišnje poduzetnike, odnosno one koji su, poput tužiteljâ, izjavili da su između 2009. i 2012. na tržište stavili HFC-ove.
S obzirom na to pojašnjenje, Opći sud ispituje je li Komisija, donošenjem članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661, prekoračila provedbenu ovlast koja joj je dodijeljena Uredbom br. 517/2014 i člankom 291. UFEU-a (
3
). U tom pogledu, Opći sud analizira argumente tužitelja prema kojima je Komisija dopunila ili izmijenila Uredbu br. 517/2014 kad je riječ o, s jedne strane, pravima poduzeća na dodjelu kvota HFC-a i, s druge strane, pravima poduzeća da prenesu kvote HFC-a.
Opći sud najprije podsjeća na to da iz članka 17. stavka 2. Uredbe br. 517/2014 proizlazi da je Komisijina provedbena ovlast ograničena na osiguravanje neometanog funkcioniranja registra HFC-a kao instrumenta koji služi za upravljanje kvotama, za stavljanje HFC-a na tržište i za izvješćivanje, uključujući izvješćivanje o opremi koja je stavljena na tržište. S druge strane, kad je Komisiji na temelju članka 291. stavka 2. UFEU-a dodijeljena provedbena ovlast, odredbe provedbenog akta koji ona donosi moraju poštovati glavne opće ciljeve koji se žele postići zakonodavnim aktom i biti potrebne ili korisne za provedbu tog akta, a da ga ne dopunjuju ili izmjenjuju, čak ni u njegovim dijelovima koji nisu ključni.
Kad je riječ o pravima poduzeća na dodjelu kvota HFC-a, Opći sud nadalje ističe da na temelju članka 16. stavka 3. Uredbe br. 517/2014, svako poduzeće, promatrano kao pojedinačna fizička ili pravna osoba, koje je od 1. siječnja 2015. zakonito stavljalo na tržište HFC-ove i koje je dalo izjavu predviđenu tom uredbom, ima pravo na referentnu vrijednost prilikom ponovnog izračuna referentnih vrijednosti do kojeg dolazi svake tri godine. Međutim, članak 7. stavak 1. Provedbene uredbe br. 2019/661 time što je propisao da više poduzeća koja imaju istog stvarnog vlasnika treba pod određenim uvjetima smatrati jedinstvenim poduzećem za potrebe Uredbe br. 517/2014 izmijenio je taj sustav uspostavljen njezinom osnovnom uredbom, dodajući uvjete koji ondje nisu predviđeni za utvrđivanje prava poduzeća na referentne vrijednosti.
Time je Komisija izmijenila i sustav raspodjele kvota HFC-a, utvrđen Uredbom br. 517/2014 (
4
), jer se jedinstvenom proizvođaču ili uvozniku u smislu članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661, na temelju njegove jedinstvene referentne vrijednosti, ne dodjeljuju samo kvote HFC-a koje odgovaraju količinama HFC-a koje je ranije stavio na tržište, nego i kvote koje odgovaraju količinama HFC-a koje su na tržište stavila druga poduzeća s istim stvarnim vlasnikom, iako su potonja lišena prava na vlastitu referentnu vrijednost i na kvote koje su za nju vezane.
Slijedom toga, potonjim se poduzećima naposljetku od stupanja na snagu članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661 oduzima i pravo na prijenos kvota HFC-a jer je to pravo, u skladu s Uredbom br. 517/2014 (
5
), rezervirano za poduzeća koja su ostvarila pravo na raspodjelu kvote na temelju referentne vrijednosti.
Iz toga proizlazi da je Komisija donošenjem članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661 izmijenila prava koja su predmetna poduzeća imala na temelju Uredbe br. 517/2014 u pogledu prava na referentnu vrijednost, mogućnosti da im se dodijele vlastite kvote HFC-a, kao i mogućnosti prijenosa navedenih kvota, čime je izmijenila samo funkcioniranje sustava kvota HFC-a.
S obzirom na sve prethodno navedeno, Opći sud zaključuje da Komisija nije bila nadležna za donošenje članka 7. stavka 1. Provedbene uredbe 2019/661 pa slijedom toga poništava pobijane odluke donesene na temelju tog članka.
(
1
)	Uredba (EU) br. 517/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o fluoriranim stakleničkim plinovima i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 842/2006 (SL 2014., L 150, str. 195.)
(
2
)	Provedbena uredba Komisije (EU) 2019/661 оd 25. travnja 2019. o osiguravanju neometanog funkcioniranja elektroničkog registra kvota za stavljanje fluorougljikovodika na tržište (SL 2019., L 112, str. 11.)
(
3
)	U skladu s člankom 291. stavkom 2. UFEU-a „[k]ada su potrebni jedinstveni uvjeti za provedbu pravno obvezujućih akata Unije, tim se aktima provedbene ovlasti dodjeljuju Komisiji […]”.
(
4
)	Prilog VI. točka 1. Uredbe br. 517/2014.
(
5
)	Članak 18. stavak 1. Uredbe br. 517/2014.