62018CC0155
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
GERARDA HOGANA
od 26. lipnja 2019. (
1
)
Spojeni predmeti C–155/18 P do C–158/18 P
Tulliallan Burlington Ltd
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
„Žalba – Žig Europske nije – Postupak povodom prigovora – Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija – Verbalni žigovi i figurativni žigovi koji sadržavaju verbalni element ‚BURLINGTON’ – Raniji nacionalni verbalni žigovi BURLINGTON i BURLINGTON ARCADE – Raniji figurativni žig Europske unije i raniji figurativni nacionalni žig BURLINGTON ARCADE – Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Nepošteno iskorišten ili oštećen razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova – Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 – Vjerojatnost dovođenja u zabludu”
1.
Žalitelj u predmetnom postupku, društvo Tulliallan Burlington Ltd (u daljnjem tekstu: Tulliallan), vlasnik je mondene prodajne galerije u središnjem Londonu. Razne trgovine i dućani u toj galeriji specijalizirani su za prodaju luksuznih proizvoda kao što su nakit, predmeti od kože, odjeća i mirisi. Društvo Tulliallan je u Ujedinjenoj Kraljevini registrirani nositelj verbalnih žigova Burlington (
2
) i Burlington Arcade (
3
) te registrirani nositelj figurativnog žiga koji sadržava riječi „Burlington Arcade” (
4
). Ono je ujedno registrirani nositelj figurativnog žiga Europske unije koji sadržava riječi „Burlington Arcade” (
5
).
2.
Društvo Tulliallan prigovara na prijavu koju je njemačko društvo Burlington Fashion GmbH (u daljnjem tekstu: BF) podnijelo za registraciju triju zasebnih figurativnih žigova Europske unije s riječju „Burlington” i verbalnog žiga Europske unije BURLINGTON (
6
). Ako mu se registracija odobri, društvo BF planira te žigove koristiti u vezi s prodajom, među ostalim, sapuna, nakita i kožnih torbi. Društvo Tulliallan navodi da korištenje tih četiriju žigova Europske unije, koji svi sadržavaju riječ „Burlington”, može, među ostalim, dovesti relevantnu javnost u zabludu i umanjiti ugled njegovih ranijih žigova i u smislu stavka 1. i u smislu stavka 5. članka 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
7
). To su glavna pitanja koja presude Općeg suda sada otvaraju u predmetnim žalbama (
8
). Međutim, prije razmatranja tih pitanja potrebno je izložiti pravni okvir i poprilično složenu povijest postupka te podrobnije opisati činjenično stanje predmeta.
I. Pravni okvir
3.
Stavci 1. i 5. članka 8. Uredbe br. 207/2009 predviđaju sljedeće:
„1.   Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati:
[…]
(b)
ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.
[…]
5.   Na temelju prigovora nositelja registriranog ranijeg žiga u smislu stavka 2., žig za koji je podnesena prijava ne registrira se kada je istovjetan ili sličan ranijem žigu, neovisno o tome jesu li proizvodi ili usluge iz prijave istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran raniji žig, kada, u slučaju ranijeg žiga EU-a, žig ima ugled u Uniji ili kada, u slučaju ranijeg nacionalnog žiga, žig ima ugled u dotičnoj državi članici i kada bi uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila.”
II. Pozadina sporova
4.
Dana 12. studenoga 2009., društvo BF je Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) podnijelo zahtjev za priznavanje zaštite međunarodne registracije u Europskoj uniji br. 1017273. Registracija za koju je zaštita zatražena jest dolje prikazani figurativni žig:
5.
Dana 13. kolovoza 2009., društvo BF podnijelo je EUIPO–u zahtjev za priznavanje zaštite međunarodne registracije u Europskoj uniji br. 1007952. Registracija za koju je zaštita zatražena jest dolje prikazani figurativni žig:
6.
Dana 20. studenoga 2008., društvo BF podnijelo je EUIPO–u zahtjev za priznavanje zaštite međunarodne registracije u Europskoj uniji br. 982021. Registracija za koju je zaštita zatražena jest dolje prikazani figurativni žig:
7.
Dana 20. studenoga 2008., društvo BF podnijelo je EUIPO–u zahtjev za priznavanje zaštite međunarodne registracije u Europskoj uniji br. 982020. Registracija za koju je zaštita zatražena jest verbalni žig BURLINGTON. Četiri žiga o kojem je riječ u daljnjem se tekstu nazivaju „sporni žigovi”.
8.
Proizvodi za koje je zaštita zatražena nalaze se u razredima 3., 14., 18. i 25. te odgovaraju, za svaki od navedenih razreda, sljedećem opisu:
Razred 3.: „Sapuni za kozmetičku upotrebu, sapuni za tekstil, parfumerijski proizvodi, esencijalna ulja, sredstva za čišćenje, njegu i uljepšavanje kože, kose i vlasišta; toaletni proizvodi, uključeni u ovaj razred, dezodoransi za osobnu uporabu, preparati za upotrebu prije brijanja i preparati za uporabu nakon brijanja”;
Razred 14.: „Nakit, satovi”;
Razred 18.: „Koža i imitacije kože, i to torbe za putovanja, torbe (uključene u ovaj razred), mali predmeti od kože (uključeni u ovaj razred), osobito lisnice, novčarke, etui za ključeve; kišobrani i šiltovi u obliku suncobrana”;
Razred 25.: „Obuća, odjeća, pokrivala za glavu, pojasevi”.
9.
Dana 12. kolovoza 2009., 17. svibnja 2010. i 16. kolovoza 2010., društvo Tulliallan je na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 podnijelo prigovore na registraciju spornih žigova u odnosu na proizvode iz razreda 3., 14. i 18.
10.
Prigovori su se temeljili osobito na sljedećim ranijim žigovima i pravima:
–
verbalni žig BURLINGTON, registriran 5. prosinca 2003. u Ujedinjenoj Kraljevini pod brojem 2314342 i uredno produljen 29. listopada 2012., kojim se označavaju usluge iz razreda 35. i 36. i koji odgovara, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:
–
razred 35.: „Najam i zakup reklamnog prostora; organizacija izložbi za komercijalne svrhe i svrhe oglašavanja; organiziranje trgovačkih sajmova u komercijalne svrhe; usluge oglašavanja i promocije te usluge informiranja u vezi s navedenim; združivanje, u korist trećih, različitih proizvoda kako bi ih klijenti mogli jednostavno pregledati i kupiti u nizu trgovina koje se nalaze u trgovačkom centru u maloprodaji koji obuhvaća robu široke potrošnje”;
–
razred 36.: „Najam trgovina i ureda; upravljanje i najam nekretnina; najam zgrada ili prostora unutar zgrada; upravljanje nekretninama; informativne usluge povezane s najmom trgovina i ureda; usluge agencija za nekretnine; ulaganje sredstava, osnivanje fondova”;
–
verbalni žig BURLINGTON ARCADE, registriran 7. studenoga 2003. u Ujedinjenoj Kraljevini pod brojem 2314343 i uredno produljen 29. listopada 2012., kojim se označavaju usluge iz razreda 35., 36. i 41. i koji odgovara, za potonji razred, sljedećem opisu: „Usluge zabave; organiziranje natjecanja; organiziranje izložbi; pružanje informacija s područja slobodnih aktivnosti; prikazivanje predstava; ponuda sportskih objekata; ponuda glazbe i zabave uživo; ponuda objekata i opreme za nastupe glazbenih skupina uživo; pružanje zabave uživo; ponuda glazbe uživo; usluge glazbenih nastupa uživo; organiziranje predstava uživo”:
–
figurativni žig registriran 7. studenoga 2003. u Ujedinjenoj Kraljevini pod brojem 2330341 i uredno produljen 25. travnja 2013., kojim se označavaju usluge iz razreda 35., 36. i 41., kako je dolje prikazan:
–
figurativni žig Europske unije registriran 16. listopada 2006. pod brojem 3618857 i ograničen, nakon provedenog postupka za proglašavanje žiga ništavim br. 8715 C, na usluge iz razreda 35., 36. i 41. te koji odgovara, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu: „Usluge oglašavanja i promocije te usluge informiranja u vezi s navedenim; združivanje, u korist trećih, različitih proizvoda kako bi ih klijenti mogli jednostavno pregledati i kupiti u nizu trgovina koje se nalaze u trgovačkom centru u maloprodaji koji obuhvaća robu široke potrošnje” (razred 35.); „Najam trgovina; najam i upravljanje nekretninama; najam zgrada ili prostora unutar ili među zgradama; upravljanje nekretninama; informativne usluge povezane s najmom trgovina” (razred 36.); i „Usluge zabave; pružanje usluga zabave uživo” (razred 41.), kako je dolje prikazan:
11.
Razlozi na koje se društvo Tulliallan pozvalo u prilog prigovorima bili su oni iz članka 8. stavka 1. točke (b) i stavaka 4. i 5. Uredbe br. 207/2009.
12.
Nakon što je ispitao prigovore društva Tulliallan na temelju figurativnog žiga Europske unije registriranog pod brojem 3618857, Odjel za prigovore je 10. srpnja 2013., 8. listopada 2013., 8. studenoga 2013. i 22. studenoga 2013. prihvatio prigovore u odnosu na proizvode iz razreda 3., 14. i 18. te slijedom toga naložio društvu BF snošenje troškova.
13.
Dana 20. kolovoza 2013., 3. prosinca 2013., 11. prosinca 2013. i 2. siječnja 2014., društvo BF podnijelo je žalbe EUIPO–u, u skladu s člancima 58. do 64. Uredbe br. 207/2009, protiv odluka Odjela za prigovore.
14.
Četvrto žalbeno vijeće EUIPO–a spornim je odlukama poništilo odluke Odjela za prigovore, naloživši društvu Tulliallan snošenje troškova postupaka povodom prigovora i žalbenih postupaka.
15.
Žalbeno vijeće u spornim je odlukama utvrdilo:
–
kao prvo, u odnosu na primjenu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, da je bio dokazan ugled ranijih žigova na relevantnom državnom području za usluge iz razreda 35. i 36., osim za uslugu „združivanje, u korist trećih, različitih proizvoda kako bi ih klijenti mogli jednostavno […] kupiti u nizu trgovina koje se nalaze u trgovačkom centru u maloprodaji koji obuhvaća robu široke potrošnje”, uključenu u razred 35.;
–
kao drugo, u odnosu na razlog iz članka 8. stavka 4. navedene uredbe, žalbeno vijeće je utvrdilo, u biti, da podnositelj prigovora (društvo Tulliallan) nije dokazao da su u predmetnom slučaju bili ispunjeni uvjeti potrebni za utvrđenje postojanja zavaravajućeg prikazivanja i štete u odnosu na ciljanu javnost;
–
kao treće, u odnosu na članak 8. stavak 1. točku (b) navedene uredbe, žalbeno vijeće je utvrdilo, u biti, da su predmetni proizvodi i usluge bili međusobno različiti i da je vjerojatnost dovođenja u zabludu, neovisno, uostalom, o sličnosti predmetnih žigova, bila u cijelosti isključena.
III. Postupak pred Općim sudom i pobijane presude
16.
Društvo Tulliallan je tužbama koje su tajništvu Općeg suda podnesene 22. ožujka 2016. pokrenulo postupke za poništenje spornih odluka, koji su registrirani pod brojevima T–120/16, T–121/16, T–122/16 i T–123/16.
17.
Društvo Tulliallan je u prilog svojim tužbama za poništenje istaknulo tri tužbena razloga. Prvim tužbenim razlogom u biti je navodilo povredu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, bitnu povredu postupka i povredu pravila postupka, drugim tužbenim razlogom navodilo je povredu obveze obrazlaganja, povredu prava na saslušanje i povredu članka 8. stavka 4. navedene uredbe, dok je trećim tužbenim razlogom navodilo povredu članka 8. stavka 1. točke (b) te uredbe.
18.
Opći sud je u pobijanim presudama, koje imaju iste izreke i obrazloženja, odbio tri tužbena razloga društva Tulliallan.
19.
Što se tiče prvog tužbenog razloga, Opći sud je u točki 28. pobijanih presuda istaknuo da je žalbeno vijeće smatralo da ugled ranijih žigova društva Tulliallan nije dokazan u pogledu usluge iz razreda 35. Međutim, Opći sud je utvrdio da zaključak žalbenog vijeća nije moguće prihvatiti.
20.
Prema navodu Općeg suda, presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ne dopušta tvrdnju da su prodajne galerije ili trgovački centri po definiciji isključeni iz opsega pojma usluge u maloprodaji definirane u razredu 35. Opći sud je utvrdio da se točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425) protivi EUIPO–ova tvrdnja prema kojoj su usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije uglavnom ograničene na usluge najma i upravljanja nekretninama te da su, slijedom toga, klijenti kojima su te usluge upućene ponajprije osobe koje žele unajmiti trgovine i urede koji se nalaze u toj galeriji. Opći sud je utvrdio da, u odnosu na tekst razreda 35., pojam usluge u maloprodaji, kako ga je Sud protumačio u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), obuhvaća i usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije (
9
). Taj je sud stoga utvrdio da je strogo tumačenje pojma maloprodaje koje je koristilo žalbeno vijeće bilo pogrešno i da se društvo Tulliallan zbog toga moglo pozivati na zaštitu ugleda ranijih žigova u odnosu na usluge iz razreda 35.
21.
Opći sud je u točki 43. pobijanih presuda utvrdio, s obzirom na sudsku prasku Suda u pogledu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, da društvo Tulliallan nije dostavilo žalbenom vijeću ili Općem sudu dosljedne elemente iz kojih se moglo zaključiti da je uporaba žigova za koje je podnesena prijava za registraciju nepošteno iskorištavala razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova. Opći sud je ujedno utvrdio da društvo Tulliallan, unatoč činjenici da je naglasilo „gotovo jedinstven” karakter svojih ranijih žigova i njihov „znatan i ekskluzivan” ugled, nije dostavilo posebne dokaze na temelju kojih se moglo dokazati da bi uporaba spornih žigova umanjila privlačnost njegovih ranijih žigova (
10
).
22.
Opći sud je u točki 45. pobijanih presuda utvrdio da „činjenica da drugi gospodarski subjekt može biti ovlašten koristiti žig koji obuhvaća izraz ‚burlington’ za proizvode koji sliče onima koji su u prodaji u tužiteljevoj londonskoj galeriji nije sam po sebi takve naravi da može utjecati na komercijalnu privlačnost tog prostora u percepciji prosječnog potrošača. Naime, kao što je to Sud uostalom pojasnio u [presudi od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425)], takva odlika usko je vezana uz ‚različite [komercijalne] usluge’ koje pružaju zakupci trgovina koji se nalaze u toj galeriji, a ne isključivo uz ime potonjeg, koje osim toga, kao što je to pravilno navelo žalbeno vijeće u pobijanoj odluci, odgovara imenima drugih vrlo poznatih prodajnih mjesta koja se nalaze u blizini te galerije, kao što su Burlington Gardens ili Burlington House.”
23.
Opći sud je u pogledu navoda da su sporne odluke obilježene bitnom povredom postupka utvrdio da su EUIPO–ova tijela uzela u obzir očitovanja društva Tulliallan te da se taj navod stoga mora odbiti kao neosnovan.
24.
Što se tiče drugog tužbenog razloga, Opći sud je odbio tvrdnju društva Tulliallan da žalbeno vijeće uopće nije obrazložilo zašto je odbilo njegov navod o povredi članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009. Osim toga, Opći sud je utvrdio da društvo Tulliallan tijekom postupka pred Odjelom za prigovore, kao stranka koja je podnijela prigovore, pozivajući se na povredu članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, nije dostavilo činjenične ili pravne elemente potrebne da dokaže da su uvjeti primjene te odredbe bili propisno ispunjeni. Taj je sud ujedno utvrdio da je društvo Tulliallan pred žalbenim vijećem istaknulo da „ostaje kod navoda istaknutih pred Odjelom za prigovore”, ali da te navode nije dodatno potkrijepilo ni činjeničnim ni pravnim elementima. Opći sud je u točki 62. pobijanih presuda utvrdio da je žalbeno vijeće s pravom smatralo da društvo Tulliallan nije dokazalo da su uvjeti na kojima se temelji postupak zbog zavaravajućeg označivanja bili propisno ispunjeni te je stoga odbio drugi tužbeni razlog.
25.
Što se tiče trećeg tužbenog razloga, koji se odnosio na opasnost od dovođenja javnosti u zabludu u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009, Opći sud je utvrdio da je žalbeno vijeće pravilno zaključilo da usluge i proizvodi društva Tulliallan obuhvaćeni žigovima za koje je podnesena prijava za registraciju nisu bili slični. Osobito, Opći sud je u pogledu usluge u maloprodaji iz razreda 35. utvrdio da je s obzirom na, među ostalim, točku 50. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425) bilo potrebno da proizvodi koji se nude na prodaju budu točno navedeni. Prema zaključku Općeg suda, nepostojanje bilo kakve precizne napomene o proizvodima koji se mogu prodavati u raznim trgovinama od kojih se sastoji prodajna galerija kao što je Burlington Arcade sprječava svako povezivanje potonjih trgovina s proizvodima obuhvaćenim spornim žigovima jer definicija koju je društvo Tulliallan dalo u predmetnom slučaju, koja se odnosi na „luksuzne proizvode”, ne pojašnjava dovoljno o kojim se proizvodima radi. U nedostatku takvog pojašnjenja, Opći sud je naveo da nije bilo moguće utvrditi sličnost ili komplementarnost između usluga obuhvaćenih ranijim žigovima i proizvoda obuhvaćenih žigovima za koje je podnesena prijava. Opći sud je odbio argument društva prema kojem za usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije nije potrebno precizirati proizvode kojih se tiču jer, u odnosu na tekst razreda 35., pojam usluge maloprodaje, kako ga je Sud protumačio u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), obuhvaća i usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije. Taj je sud stoga utvrdio da su se, s obzirom na to da jedan od uvjeta iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 nije bio ispunjen, treći tužbeni razlog i tužba u cijelosti morali odbiti kao neosnovani.
A.
Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom
26.
Društvo Tulliallan svojim žalbama od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
ukine sporne odluke ili, podredno, vrati predmete Općem sudu na odlučivanje u skladu s presudom Suda;
–
naloži EUIPO–u i društvu BF snošenje troškova.
27.
Društvo BF od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbe;
–
naloži društvu Tulliallan snošenje troškova koje je društvo BF imalo u vezi s postupcima pred Sudom, Općim sudom i žalbenim vijećem.
28.
EUIPO od Suda zahtijeva da;
–
poništi pobijane presude u dijelu u kojem su njima tužbe društva Tulliallan odbijene na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i triju ranijih žigova Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, br. 2314343 i br. 2330341;
–
odbije ostatak žalbi;
–
naloži svakoj stranci snošenje vlastitih troškova.
29.
Predmeti C–155/18 P, C–156/18 P, C–157/18 P i C–158/18 P su odlukom predsjednika Suda od 12. lipnja 2018. spojeni za potrebe provedbe usmenog postupka i donošenja presude.
30.
Pisana očitovanja podnijeli su društvo Tulliallan, društvo BF i EUIPO. Društvo Tulliallan, društvo BF i EUIPO sudjelovali su na raspravi koja je 10. travnja 2019. održana pred Sudom.
IV. Žalbe
31.
Društvo Tulliallan se u prilog svojim žalbama poziva na tri žalbena razloga, koji se temelje, kao prvo, na povredi članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, kao drugo, na povredi članka 8. stavka 4. te uredbe i, kao treće, na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) te uredbe.
32.
Kako je Sud zatražio, ovo će mišljenje biti usredotočeno na prvi i treći žalbeni razlog.
A.
Prvi žalbeni razlog
33.
Prvi žalbeni razlog društva Tulliallan u biti je podijeljen na dva dijela. Društvo Tulliallan navodi, kao prvo, da je Opći sud povrijedio članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 i, kao drugo, da su pobijane presude obilježene bitnom povredom postupka.
1. Povreda članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009
a) Argumenti stranaka
34.
Društvo Tulliallan ističe da je Opći sud u točkama 27. do 35. pobijanih presuda utvrdio da je žalbeno vijeće pogriješilo zaključivši da su usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije isključene iz opsega usluga u maloprodaji iz razreda 35. (
11
) To društvo smatra da je Opći sud pravilno odredio da ugled njegovih ranijih žigova koji se odnose na pružanje usluga u okviru prodajne galerije nije bio ograničen na usku kategoriju maloprodavatelja koji traže prostor u galeriji, nego da obuhvaća i kupce proizvoda koje ti maloprodavatelji u konačnici prodaju. Međutim, društvo Tulliallan ističe da Opći sud jest počinio jednu pogrešku prilikom karakterizacije ugleda ranijih žigova kada je u točki 34. pobijanih presuda zaključio da je taj ugled usluga koje se pružaju u okviru prodajne galerije obuhvaćen pojmom „usluge u maloprodaji” u smislu presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425).
35.
Društvo Tulliallan smatra da je u predmetnom slučaju ključno da Sud uvidi da dokazi o ugledu koje je podnijelo žalbenom vijeću i Općem sudu pokazuju da ono ima izrazito snažan ugled kao mondena, specijalizirana prodajna galerija usredotočena na luksuzne proizvode kao što su nakit, predmeti od kože i mirisi. Osim toga, društvo Tulliallan navodi da dokazi podneseni žalbenom vijeću i Općem sudu pokazuju da su raniji žigovi „gotovo jedinstveni”.
36.
Društvo Tulliallan smatra da je Opći sud, s obzirom na to da je prihvatio da raniji žigovi imaju ugled (
12
) te u svjetlu dokaza o razmjeru tog ugleda, trebao utvrditi, na temelju sveobuhvatne ocjene u okviru koje bi se uzeli u obzir čimbenici navedeni u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 42.), da bi relevantna javnost povezala ranije žigove i sporne žigove.
37.
Društvo Tulliallan navodi da usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije, za razliku od usluga upravljanja nekretninama, iziskuju interakciju s krajnjim potrošačima proizvoda koji se prodaju u trgovinama i ciljanje te klijentele: djelatnosti pružatelja usluga u prodajnoj galeriji i trgovine u toj galeriji neraskidivo su povezani. To društvo tvrdi da prestižna galerija kao što je prodajna galerija Burlington Arcade društva Tulliallan može generirati visoke cijene najma tako što okuplja maloprodavatelje koji nude određenu vrstu luksuznih proizvoda i pruža tim maloprodavateljima potporu koja privlači kupce u galeriju. Dakle, jasno se vidi da maloprodavatelj i njegovi proizvodi stječu prestiž povezivanjem s prodajnom galerijom Burlington Arcade te da će, s druge strane, prosječni potrošač ranije žigove za „Burlington” logično povezati s pružanjem tih luksuznih maloprodajnih proizvoda kao što su nakit, predmeti od kože i mirisi, u pogledu kojih, kako proizlazi iz dokaza, prodajna galerija Burlington Arcade uživa poseban ugled.
38.
Društvo Tulliallan smatra da je jedini zaključak koji je Opći sud mogao donijeti s obzirom na njegova vlastita utvrđenja o ugledu (i dokaze o ugledu podnesene žalbenom vijeću i Općem sudu) bio taj da bi prosječni potrošač povezao ranije žigove i sporne žigove. Međutim, Opći sud nije donio nikakav zaključak o njihovu povezivanju, umjesto toga razmatrajući štetu razlikovnom karakteru ranijih žigova i nepošteno iskorištavanje njihova razlikovnog karaktera ili ugleda.
39.
Što se tiče umanjivanja i nepoštenog iskorištavanja ugleda ranijih žigova ili njihova razlikovnog karaktera, društvo Tulliallan smatra da je Opći sud u točkama 36. do 44. pobijanih presuda pogriješio utvrdivši da ono nije pružilo dokaze potrebne da bi se dokazalo da je do toga došlo.
40.
Društvo Tulliallan navodi da nositelj ranijeg žiga nije obvezan dokazati stvarnu i postojeću štetu njegovu žigu za potrebe članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. Ono što je potrebno jest da nositelj ranijeg žiga dokaže da postoji ozbiljna opasnost od toga da takva šteta nastane u budućnosti (
13
). Ono smatra da je Opći sud dokazni prag postavio više nego što to zahtijeva sudska praksa.
41.
Kao prvo, Opći sud je u točki 45. pobijanih presuda u biti utvrdio da korištenje – od strane treće osobe – riječi „Burlington” za proizvode slične onima koji se prodaju u prodajnoj galeriji Burlington Arcade društva Tulliallan nikada neće moći naštetiti razlikovnom karakteru ranijih žigova jer je „komercijalna privlačnost” te prodajne galerije bila povezana i sa zakupcima trgovina u toj prodajnoj galeriji. Društvo Tulliallan smatra da to nije u skladu s utvrđenjem u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655) u pogledu štete razlikovnom karakteru ranijih žigova. Društvo Tulliallan u tom pogledu navodi da ugled žigova trgovina u toj prodajnoj galeriji nije relevantan za predmetno pitanje te da ga Opći sud nije trebao uzeti u obzir.
42.
Kao drugo, Opći sud nije uzeo u obzir relevantne dokaze podnesene njemu i žalbenom vijeću koji bi bili dovoljni za ispunjenje uvjeta koje je Sud utvrdio u presudama od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 76. i 77.) i od 14. studenoga 2013., Environmental Manufacturing/OHIM (C–383/12 P, EU:C:2013:741, t. 44.).
43.
Prema tvrdnji društva Tulliallan, zbog uske gospodarske veze između usluga koje nude pružatelji usluga u prodajnoj galeriji i proizvoda koji se u njoj prodaju, usluge obuhvaćene ranijim žigovima koje se pružaju u okviru prodajne galerije, a na koje se odnosi pojam „grupiranje”, zapravo su slične proizvodima koje prodaju u njoj okupljeni maloprodavatelji. Osim toga, prosječni bi potrošač u predmetnom slučaju, zbog snažnog ugleda ranijih žigova u vezi s luksuznim proizvodima, osobito nakitom, predmetima od kože i mirisima, smatrao da takve proizvode koje nudi treća osoba zapravo nudi društvo Tulliallan ili da se nude uz njegovo odobrenje. To bi neizbježno umanjilo ugled i razlikovni karakter ranijih žigova jer bi u očima prosječnog potrošača i užeg raspona stvarnih i potencijalnih „maloprodajnih” klijenata društva Tulliallan umanjilo ekskluzivnost prodajne galerije Burlington Arcade. Društvo Tulliallan smatra da su raniji žigovi i sporni žigovi slični u mjeri da dovode u zabludu te da u takvim slučajevima, po analogiji sa stajalištem u pogledu „poveznice” iz točke 57. presude od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655), iz utvrđenja o postojanju sličnosti koja dovodi u zabludu nužno proizlazi utvrđenje da se razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova „nepošteno iskorištavaju”.
44.
Društvo BF i EUIPO smatraju da taj žalbeni razlog treba odbiti.
b) Analiza
45.
U skladu s člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009, „[n]a temelju prigovora nositelja ranijeg žiga […], žig za koji je podnesena prijava ne registrira se kada je istovjetan ili sličan ranijem žigu, neovisno o tome jesu li proizvodi ili usluge iz prijave istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran raniji žig, kada, u slučaju ranijeg žiga EU-a, žig ima ugled u Uniji ili kada, u slučaju ranijeg nacionalnog žiga, žig ima ugled u dotičnoj državi članici i kada bi uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila.”
46.
Primjena članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 podliježe ispunjenju triju kumulativnih uvjeta (
14
). Kao prvo, znakovi o kojima je riječ moraju biti istovjetni ili slični. Kao drugo, raniji žig koji se ističe u prigovoru mora imati ugled. Naposljetku, mora postojati opasnost od toga da bi neopravdana uporaba znaka koji se želi registrirati kao žig nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila (
15
).
47.
Što se tiče prvog uvjeta, dok je za primjenu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 potrebno da je između znakova o kojima je riječ utvrđena određena sličnost koja može rezultirati vjerojatnošću dovođenja relevantne javnosti u zabludu između njih, postojanje te vjerojatnosti, nasuprot tomu, nije potrebno kao uvjet za primjenu stavka 5. tog članka. U tom pogledu, Sud je u presudi od 10. prosinca 2015., El Corte Inglés/OHIM (C–603/14 P, EU:C:2015:807, t. 42.) utvrdio da članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 ne zahtijeva da relevantna javnost zbog postojeće sličnosti može zamijeniti suprotstavljene znakove, već samo da može uspostaviti bliskost, odnosno vezu među njima.
48.
Društvo Tulliallan smatra da je Opći sud pogriješio ne utvrdivši da bi relevantna javnost uspostavila vezu između ranijih žigova i spornih žigova.
49.
Prema mojemu mišljenju, društvo Tulliallan pravilno navodi da Opći sud nije ispitao bi li relevantna javnost uspostavila vezu između znakova o kojima je riječ. Naime, nakon što je utvrdio da ugled ranijih žigova nije sporan (
16
) te da se društvo Tulliallan moglo pozvati na zaštitu ugleda ranijih žigova u odnosu na usluge iz razreda 35. (
17
), uključujući usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije (
18
), Opći sud je samo podsjetio na sudsku praksu u pogledu nužnosti postojanja takve veze, istaknuo je da je žalbeno vijeće u spornim odlukama utvrdilo da između žigova o kojima je riječ ne postoji veza (
19
) te je potom krenuo ispitivati bi li uporaba žigova za koje je podnesena prijava nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova ili im naštetila.
50.
Iako se slažem s navodom društva Tulliallan da Opći sud nije apsolutno ništa utvrdio (
20
) u pogledu pitanja veze, nepostojanje takve analize, s obzirom na to da je uspostava veze između znakova o kojima je riječ tek prvi od triju kumulativnih uvjeta koji se moraju ispuniti u skladu s člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009, samo po sebi nije dovoljno za zaključak da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, pod pretpostavkom da jedan od drugih dvaju uvjeta nije ispunjen (
21
). Budući da se drugi od triju kumulativnih uvjeta u pogledu ugleda ranijih žigova smatralo ispunjenim (
22
), potrebno je ispitati navod društva Tulliallan da je Opći sud u točkama 36. do 45. pobijanih presuda počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da to društvo nije pružilo dokaze potrebne da bi se dokazalo da bi uporaba žiga za koji je podnesena prijava nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova ili im naštetila (
23
).
51.
Što se tiče standarda dokazivanja u odnosu na članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da nositelj ranijeg žiga, da bi ostvario zaštitu uvedenu tom odredbom, ne mora dokazati stvarnu i postojeću štetu njegovu žigu. Međutim, nositelj ranijeg žiga mora dokazati da postoji ozbiljna opasnost od toga da će takva šteta nastati u budućnosti (
24
).
52.
Prema mojemu mišljenju, društvo Tulliallan nije dokazalo da je Opći sud u točki 44. pobijanih presuda zahtijevao dokaz stvarne i postojeće štete ranijim žigovima. Iz izričitog upućivanja u točki 44. pobijanih presuda na kriterije iz točke 43. presude od 14. studenoga 2013., Environmental Manufacturing/OHIM (C–383/12 P, EU:C:2013:741), jasno je da je Opći sud samo zahtijevao dokaz o postojanju ozbiljne opasnosti od štete (
25
).
53.
Što se tiče pitanja je li Opći sud propustio uzeti u obzir i pravilno razmotriti dokaze o povredi članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 koji su mu podneseni, mora se podsjetiti da je taj sud u točki 27. pobijanih presuda utvrdio da ranije žigove društva Tulliallan, koji obuhvaćaju usluge iz razreda 35. i 36., poznaje znatan dio javnosti relevantnog tržišta kao ime vrlo poznate prodajne galerije u Ujedinjenoj Kraljevini koja se nalazi u centru Londona i okuplja luksuzne trgovine. Međutim, pojavilo se pitanje odgovara li taj ugled uslugama iz razreda 35. za koje su raniji žigovi registrirani, u kojem slučaju bi društvo Tulliallan imalo pravo na zaštitu ugleda o kojem je riječ.
54.
Opći sud je u točki 34. pobijanih presuda zaključio da pojam usluge u maloprodaji, kako ga je Sud protumačio u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), obuhvaća i usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije kao što su usluge koje društvo Tulliallan pruža u pogledu prodaja koje provode zakupci trgovina u prodajnoj galeriji (
26
). Društvo Tulliallan u toj mjeri s pravom može tvrditi da je uporaba žigova za koje je podnesena prijava mogla nepošteno iskoristiti razlikovni karakter ili ugled njegovih ranijih žigova ili im naštetiti u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
55.
Kako je Opći sud pravilno istaknuo u točki 39. pobijanih presuda, nositelj ranijeg žiga (ranijih žigova) svejedno mora dokazati da je šteta predvidiva. Baš kao u slučaju pitanja postojanja „veze” između žigova o kojima je riječ, opasnost od štete mora se sveobuhvatno ispitati (
27
), uzimajući u obzir i čimbenike utvrđene u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 42.) (
28
).
56.
Među tim čimbenicima su stupanj sličnosti između suprotstavljenih žigova, narav proizvoda ili usluga za koje su suprotstavljeni žigovi registrirani, uključujući stupanj blizine ili različitosti između tih proizvoda ili usluga, te relevantni dio javnosti, snaga ugleda ranijeg žiga, stupanj razlikovnog karaktera ranijeg žiga, bilo da mu je svojstven ili je nastao kroz uporabu, i vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu (
29
).
57.
Međutim, moglo bi se istaknuti da je riječ o kojoj se radilo u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655) bila izmišljena riječ koju je javnost usko povezivala s tužiteljem u tom postupku, to jest s društvom Intel Corporation Inc. te s računalima i računalnim proizvodima i uslugama koje je to društvo pružalo. Nasuprot tomu, riječ „Burlington” nije sasvim neuobičajena riječ u engleskom jeziku, jer označava razne zemljopisne lokacije i trgovačke subjekte u raznim zemljama engleskog govornog područja (
30
). Riječ „Burlington” se tako javlja u nazivima raznih gradova i naselja u SAD–u i Kanadi. Burlington Road poznata je cesta u blizini centra Dublina te se, naravno, riječ „Burlington” nalazi u nazivima drugih poznatih mjesta u blizini prodajne galerije društva Tulliallan u Londonu, kao što su Burlington Gardens i Burlington House (
31
).
58.
Ipak, moguće je smatrati da je riječ „Burlington” dovoljno neobična riječ da relevantni dio javnosti prepozna možebitnu vezu između ranijeg žiga (ranijih žigova) i žiga (žigova) za koji je podnesena prijava iako takva kategorija osoba nije – ili barem možda nije – u zabludi (
32
).
59.
Unatoč tomu, kako je Sud istaknuo u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 69. do 71.), te kako sam već naveo u točki 50. ovog mišljenja, postojanje takve veze nije samo po sebi dovoljan dokaz vjerojatnosti da sadašnja ili buduća uporaba kasnijeg žiga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im šteti. Kako je istaknuto u točki 71. presude od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655), postojanje veze između suprotstavljenih žigova ne oslobađa nositelja ranijeg žiga obveze dokazivanja stvarne i postojeće štete njegovu žigu ili ozbiljne vjerojatnosti da će takva šteta nastati u budućnosti.
60.
U pogledu tog ključnog pitanja slažem se sa zaključkom Općeg suda u točkama 44. i 45. pobijanih presuda da društvo Tulliallan zapravo nije dokazalo opasnost od štete. Taj zaključak donosim zbog sljedećih razloga.
61.
Kao prvo, kako je Opći sud istaknuo u točki 45. pobijanih presuda, privlačnost prodajne galerije bila je usko povezana s uslugama koje su pružali zakupci trgovina u toj galeriji, a ne isključivo s imenom galerije (
33
). Također je istaknuo da je to ime bilo povezano s vrlo poznatim prodajnim mjestima u blizini te galerije, kao što je Burlington Gardens. Dakle, za razliku od situacije koja se razmatrala u presudi od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655), u kojoj se, da ponovim, radilo o izmišljenoj riječi koju je javnost usko povezivala s tužiteljevim proizvodima i uslugama, riječ „Burlington” nije izmišljena riječ. Kako sam već istaknuo, ona označava mjesta u Ujedinjenoj Kraljevini, Irskoj, SAD–u i Kanadi te ju već koristi nekoliko proizvođača i pružatelja usluga.
62.
Protivno navodima društva Tulliallan, ne smatram da je nevažno da je „Burlington” ujedno ime drugih vrlo poznatih prodajnih mjesta u blizini prodajne galerije Burlington Arcade. Takav je čimbenik relevantan kao dio sveobuhvatne ocjene te može sugerirati da kasniji žigovi ne prizivaju automatski i izrazito ranije žigove, čime se smanjuje vjerojatnost da će sadašnja ili buduća uporaba kasnijih žigova nepošteno iskoristiti razlikovni karakter ili ugled ranijih žigova ili da im šteti (
34
).
63.
Kao drugo, kako je Opći sud istaknuo u točki 45. pobijanih presuda, činjenica da drugi gospodarski subjekt može biti ovlašten koristiti žig koji obuhvaća izraz „Burlington” za proizvode koji sliče onima koji su u prodaji u galeriji društva Tulliallan nije sama po sebi takve naravi da upućuje na stvarnu opasnost od štete za ugled njegovih žigova ako je privlačnost galerije usko povezana s ugledom i statusom zakupaca trgovina u toj galeriji i usluga koje pružaju (
35
). Moguće je – kako sam već istaknuo – da će prosječnom potrošaču, kada vidi da se riječ „Burlington” koristi u vezi s modnim predmetima koje proizvodi društvo BF, na pamet pasti galerija društva Tulliallan u Londonu. Međutim, čini mi se malo vjerojatnim da će ta činjenica, koja je posljedica uporabe kasnijih žigova, sama po sebi promijeniti gospodarsko ponašanje prosječnog potrošača proizvoda ili usluga (
36
). Čak i ako se argumente društva Tulliallan maksimalno blagonaklono tumači, malo je razloga za pretpostaviti da će, primjerice, potrošač iz Londona koji kupuje proizvode visoke kvalitete te cijeni brendove prestati posjećivati galeriju Tulliallan samo zato jer će u drugim maloprodajnim trgovinama naići na neke modne predmete ili druge proizvode s nazivom „Burlington”.
64.
Stoga smatram da taj argument treba odbiti kao neosnovan.
2. Bitna povreda postupka
65.
Društvo Tulliallan smatra da je Opći sud u točki 46. pobijanih presuda počinio pogrešku koja se tiče prava odbivši kao neosnovanu njegovu tvrdnju da su sporne odluke nevaljane jer žalbeno vijeće nije uzelo u obzir njegova očitovanja.
66.
U tom je pogledu dovoljno istaknuti da društvo Tulliallan u biti ponavlja argument koji je već iznijelo pred Općim sudom, pritom ne navodeći pogrešku koja se tiče prava koju je taj sud počinio odgovarajući na taj argument u točki 46. pobijanih presuda.
67.
U skladu s člankom 256. stavkom 1. drugim podstavkom UFEU–a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, žalba se može odnositi samo na pitanja prava. U skladu s člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda, žalbeni razlozi i argumenti moraju precizno navoditi dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju. Taj zahtjev ne zadovoljava žalba u kojoj se samo ponavljaju žalbeni razlozi i argumenti izneseni pred Općim sudom, a da se u njoj pritom čak ne određuje konkretno pogreška koja se tiče prava koja navodno obilježava pobijanu presudu (
37
).
68.
Iz toga proizlazi da se taj argument mora odbiti kao nedopušten.
69.
Stoga smatram da Sud prvi žalbeni razlog treba odbiti kao djelomično neosnovan i djelomično nedopušten.
B.
Treći žalbeni razlog
1. Argumenti stranaka
70.
Društvo Tulliallan svojim trećim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud povrijedio članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009 u pogledu vjerojatnosti dovođenja u zabludu.
71.
Društvo Tulliallan ističe da je Sud u točki 48. presude od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750) utvrdio da se zahtjev iz presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), da podnositelj prijave za registraciju žiga u pogledu „usluga u maloprodaji” mora navesti proizvode ili vrste proizvoda na koje se te usluge odnose ne primjenjuje na žigove koji su registrirani prije donošenja presude u potonjem predmetu. Društvo Tulliallan smatra da se presuda od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750), koja se temelji na načelu pravne sigurnosti, treba primjenjivati i na specifikacije koje su objavljene prije donošenja presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ili su samo prijavljene, ali za čiju izmjenu EUIPO (
38
) nije uložio nikakve zahtjeve tijekom razdoblja ispitivanja koje je uslijedilo donošenju potonje presude. Prema mišljenju društva Tulliallan, pravnoj sigurnosti bi se protivilo to da je na podnositelje prijava za registraciju žigova, koji su zadovoljili EUIPO–ove zahtjeve u pogledu registracije tih žigova, retroaktivno utjecala odluka Suda koja je na prava utjecala u razdoblju između podnošenja prijave i registracije (
39
).
72.
Društvo Tulliallan također navodi da je Opći sud u svakom slučaju pogriješio u svojoj analizi presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425, t. 48. do 51.). Ono smatra da je opseg tog predmeta veoma ograničen jer se odnosio na usluge u maloprodaji i zahtjeve u pogledu navođenja tih usluga. Zahtjev o kojem je riječ ne primjenjuje se na registracije za usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije. Društvo Tulliallan stoga ne mora navesti proizvode na koje se odnose usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije.
73.
Društvo Tulliallan ujedno tvrdi, podredno, da je Opći sud, za slučaj da je presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), primjenjiva u pogledu njegovih ranijih žigova, pogriješio zaključivši da se toj presudi nužno protivilo utvrđenje o postojanju sličnosti koja dovodi u zabludu. Prema mišljenju tog društva, presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ne predviđa takvo ograničenje: ona pruža smjernice o načinu registracije koje bi analizu sličnosti koja dovodi u zabludu učinile lakšom; ne sprječava nositelja ranijeg žiga da se u pogledu kasnije registriranog žiga čija sličnost dovodi u zabludu pozove na zaštitu koju pruža članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009.
74.
Društvo Tulliallan stoga smatra da je Opći sud trebao zaključiti da presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ne onemogućuje da se u predmetnom slučaju utvrdi postojanje sličnosti koja može dovesti u zabludu te da je žalbeno vijeće pogriješilo donijevši takav zaključak. Opći sud je „stoga analizu sličnosti odnosnih žigova trebao provesti neovisno o” presudi od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ili vratiti predmet žalbenom vijeću kako bi ono to učinilo.
75.
EUIPO smatra da je žalbeni razlog utemeljen na članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 osnovan u dijelu u kojem se odnosi na tri ranija žiga Ujedinjene Kraljevine s obzirom na presudu od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750). Međutim, smatra da je taj žalbeni razlog neosnovan u dijelu u kojem se odnosi na raniji žig Europske unije.
76.
Društvo BF i EUIPO smatraju da taj žalbeni razlog treba odbiti.
2. Analiza
a) Vremenska primjena presude Praktiker
77.
Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 predviđa da se žig neće registrirati ako na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu.
78.
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, u svrhu primjene članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, vjerojatnost dovođenja u zabludu istodobno pretpostavlja istovjetnost ili sličnost žiga za koji je zatražena registracija s ranijim žigom i istovjetnost ili sličnost proizvoda ili usluga obuhvaćenih prijavom za registraciju žiga i onih za koje je registriran raniji žig te se pritom radi o kumulativnim uvjetima (
40
).
79.
Opći sud je u točki 70. pobijanih presuda podsjetio da je, u odnosu na uslugu maloprodaje iz razreda 35., potrebno da proizvodi koji se nude na prodaju budu točno navedeni. Budući da društvo Tulliallan nije navelo proizvode obuhvaćene njegovim „uslugama koje pruža u okviru prodajne galerije”, Opći sud je, u skladu s presudom od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), utvrdio da između usluga obuhvaćenih ranijim žigovima i proizvoda obuhvaćenih žigovima za koje je podnesena prijava ne postoji sličnost te je slijedom toga odbio tužbeni razlog tog društva utemeljen na članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 i vjerojatnosti dovođenja u zabludu.
80.
Sud je u točkama 49. i 50. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), utvrdio da u svrhu registracije žiga koji obuhvaća usluge koje se pružaju u vezi s maloprodajom nije potrebno detaljno navesti odnosnu uslugu (usluge). Umjesto toga, za određenje tih usluga dovoljno je upotrijebiti opći navod poput „združivanje različitih proizvoda u prodaji kako bi ih klijenti mogli jednostavno pregledati i kupiti”. Međutim, Sud je naglasio da podnositelj prijave za registraciju žiga ipak mora navesti proizvode ili vrstu proizvoda na koje se te usluge odnose. Iz tog zaključka jasno proizlazi da je navođenje proizvoda ili vrsta proizvoda obvezno te da to, protivno tvrdnjama društva Tulliallan, nije samo pitanje jednostavnosti (
41
).
81.
Vremensko područje primjene presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ograničeno točkama 45. i 46. presude od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750), gdje je Sud naveo da se, za potrebe sukladnosti s načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, navodi iz točaka 49. i 50. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425) odnose samo na prijave za registraciju žigova Europske unije, a ne na opseg zaštite žigova registriranih do datuma donošenja te presude. Sud je stoga zaključio da na opseg zaštite žiga registriranog prije donošenja presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ne mogu utjecati utvrđenja iz te presude koja se tiču novih prijava za registraciju žigova Unije (
42
).
82.
Prema mojemu mišljenju, budući da su tri od četiriju ranijih žigova u ovom predmetu, to jest žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314343 i žig Ujedinjene Kraljevine br. 2330341 (
43
), registrirani prije 2003. – to jest prije donošenja presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), iz presude od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750) (
44
) jasno proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava istaknuvši u točki 70. pobijanih presuda da je društvo BF moralo navesti proizvode ili vrste proizvoda na koje se usluge u maloprodaji iz razreda 35. odnose. Osim toga, Opći sud je pogriješio u točki 71. pobijanih presuda utvrdivši da nenavođenje proizvoda ili vrsta proizvoda o kojima je riječ onemogućuje da se između usluga obuhvaćenih ranijim žigovima i proizvoda obuhvaćenih žigovima za koje je podnesena prijava utvrdi bilo kakva sličnost ili komplementarnost.
83.
Stoga smatram da predmetni žalbeni razlog treba prihvatiti u dijelu u kojem se odnosi na žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314343 i žig Ujedinjene Kraljevine br. 2330341.
84.
U skladu s člankom 61. Statuta Suda, „[a]ko je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. Može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.”
85.
Prema mojemu mišljenju, stanje postupka ne dopušta Sudu da konačno odluči u pogledu trećeg žalbenog razloga. Iz toga slijedi da se treći žalbeni razlog u dijelu u kojem se odnosi na žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314343 i žig Ujedinjene Kraljevine br. 2330341 treba vratiti na odlučivanje Općem sudu. Opći sud stoga mora, načelno, preispitati postoji li opasnost od dovođenja u zabludu između predmetna tri ranija žiga Ujedinjene Kraljevine i žigova za koje je društvo BF podnijelo prijavu. Međutim, iz spisa pred Sudom čini se da su se odluke Odjela za prigovore i sporne odluke temeljile, zbog postupovnih razloga, isključivo na ocjeni ranijeg žiga Europske unije br. 3618857 u kojoj se nije zahtijevao dokaz o uporabi. Stoga se čini da će i sam Opći sud morati predmet vratiti na odlučivanje EUIPO–u. Međutim, na Općem sudu je da o tome odluči.
86.
Međutim, prema mojemu mišljenju, budući da je figurativni žig Europske unije br. 3618857 registriran 16. listopada 2006. – te stoga nakon donošenja presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425) – odluka iz presude od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750) kojom je iznimno (
45
) ograničena vremenska primjena ranije presude, zbog, među ostalim, pravne sigurnosti, nipošto nije primjenjiva.
87.
Dok članak 48. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 predviđa da se žig Europske unije ne smije mijenjati tijekom razdoblja registracije ili pri njezinu produljenju (
46
), članak 43. stavak 1. te uredbe ujedno predviđa, s druge strane, da podnositelj prijave može u svakom trenutku ograničiti popis proizvoda ili usluga koji su u njoj sadržani (
47
). Navođenjem proizvoda ili vrsta proizvoda na koje se usluge u maloprodaji odnose, podnositelj prijave za registraciju žiga zapravo ograničava (
48
), u skladu s člankom 43. Uredbe br. 207/2009, opseg svoje prijave (
49
). Društvo BF je stoga moglo nakon donošenja presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), izmijeniti svoju prijavu u pogledu figurativnog žiga Europske unije br. 3618857, čak i nakon što je postupak povodom prigovora na tu prijavu okončan tako što su navedeni proizvodi ili vrste proizvoda na koje su se usluge u maloprodaji iz razreda 35. odnosile.
b) Primjena presude Praktiker na usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije u pogledu figurativnog žiga Europske unije br. 3618857
88.
Društvo Tulliallan smatra da je Opći sud pogriješio primijenivši presudu od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), jer se taj predmet odnosio konkretno na preciziranje usluga u maloprodaji, dok se raniji žigovi o kojima se radi u predmetnim žalbama odnose na usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije.
89.
Društvo Tulliallan u tom pogledu navodi da ponavlja svoja očitovanja koja je 22. ožujka 2016. iznijelo Općem sudu.
90.
Prema mojemu mišljenju, taj argument treba odbiti kao nedopušten jer društvo Tulliallan nije postupilo u skladu s člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda. Ono nije precizno navelo elemente pobijanih presuda koji se pobijaju. Osim toga, mora se podsjetiti da taj zahtjev ne zadovoljava žalba u kojoj se samo ponavljaju žalbeni razlozi i argumenti izneseni pred Općim sudom, a da se u njoj pritom čak ne određuje konkretno pogreška koja se tiče prava koja navodno obilježava pobijanu presudu (
50
).
91.
Društvo Tulliallan dalje ili podredno navodi da presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ima ograničeno područje primjene te da ne zahtijeva navođenje proizvoda ili vrste proizvoda na koje se odnose usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije.
92.
Smatram da je taj navod, koji se u biti odnosi samo na figurativni žig Europske unije br. 3618857 (
51
), bespredmetan te da ga nije moguće prihvatiti.
93.
Opći sud je u točki 34. pobijanih presuda utvrdio da, u odnosu na tekst razreda 35., pojam usluge u maloprodaji, kako ga je Sud protumačio u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), obuhvaća i usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije.
94.
Međutim, imam ozbiljne dvojbe u pogledu pravilnosti tog utvrđenja Općeg suda.
95.
U tom bih pogledu istaknuo da je Sud u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425) utvrdio da je „cilj prodaje na malo prodaja proizvoda potrošačima. Ta prodaja, osim pravnog posla prodaje, uključuje i svaku djelatnost trgovca koja je namijenjena poticanju potrošača na sklapanje tog posla. Ta se djelatnost osobito sastoji u odabiru proizvoda za prodaju te ponudi potrošaču različitih usluga koje ga navode da sklopi navedeni posao s predmetnim trgovcem radije nego s konkurencijom.” (
52
)
96.
Međutim, iz dosljednog načina na koji Sud tumači (
53
)„usluge u maloprodaji” iz razreda 35. proizlazi da se te usluge ne mogu odnositi na usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije jer subjekt koji pruža te usluge zapravo ne trguje proizvodima o kojima je riječ. Umjesto toga, subjekt o kojem je riječ pruža usluge trgovcu proizvodima koje se, prema mojemu mišljenju, poprilično razlikuju od usluga u maloprodaji iz razreda 35. te se zapravo nalaze u drugom razredu. Tako, primjerice, usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije mogu uključivati najam trgovina u smislu razreda 36. i pružanje usluga oglašavanja i promocije u smislu razreda 35.
97.
Unatoč mojim dvojbama u pogledu pitanja jesu li usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije obuhvaćene pojmom usluga u maloprodaji iz razreda 35., istaknuo bih da sâmo društvo Tulliallan u predmetnim žalbama nije adekvatno osporilo zaključak Općeg suda iz točke 34. pobijanih presuda niti su EUIPO ili društvo BF to učinili u protužalbama.
98.
Budući da društvo Tulliallan nije adekvatno osporilo zaključak Općeg suda da su usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije obuhvaćene pojmom usluga u maloprodaji iz razreda 35. (
54
), smatram da Sud ne može u predmetnom postupku odbaciti utvrđenje Općeg suda u točki 72. pobijanih presuda da obveza navođenja proizvoda ili vrsta proizvoda na koje se usluge u maloprodaji odnose, koja je utvrđena u točki 50. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), ujedno vrijedi za usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije. Bilo bi neprikladno prihvatiti da su usluge koje se pružaju u okviru prodajne galerije obuhvaćene pojmom usluga u maloprodaji iz razreda 35., a da se ne zahtijeva navođenje proizvoda ili vrsta proizvoda na koje se usluge u maloprodaji iz razreda 35. odnose u skladu s točkom 50. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425). Stoga smatram da Sud ne može zaključiti da je Opći sud u točki 71. pobijanih presuda pogriješio utvrdivši da nenavođenje proizvoda ili vrsta proizvoda o kojima je riječ onemogućuje da se između usluga obuhvaćenih ranijim žigom (u predmetnom je slučaju to figurativni žig Europske unije br. 3618857) i proizvoda obuhvaćenih žigovima za koje je podnesena prijava utvrdi bilo kakva sličnost ili vjerojatnost dovođenja u zabludu.
99.
Stoga smatram da treći žalbeni razlog treba prihvatiti u dijelu u kojem se odnosi na žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314343 i žig Ujedinjene Kraljevine br. 2330341 i odbiti u dijelu u kojem se odnosi na figurativni žig Europske unije br. 3618857.
V. Zaključak
100.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud:
–
odbije prvi žalbeni razlog kao djelomično neosnovan i djelomično nedopušten;
–
prihvati treći žalbeni razlog u dijelu u kojem se odnosi na žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314342, žig Ujedinjene Kraljevine br. 2314343 i žig Ujedinjene Kraljevine br. 2330341 te stoga u tom pogledu ukine presude Općeg suda Europske unije od 6. prosinca 2017., Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington) (T–120/16, EU:T:2017:873), Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (BURLINGTON THE ORIGINAL) (T–121/16, neobjavljena, EU:T:2017:872), Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington), (T–122/16, neobjavljena, EU:T:2017:871) i Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (BURLINGTON) (T–123/16, neobjavljena, EU:T:2017:870);
–
odbije treći žalbeni razlog u dijelu u kojem se odnosi na figurativni žig Europske unije br. 3618857;
–
vrati predmete na odlučivanje Općem sudu;
–
odredi da će se o troškovima naknadno odlučiti.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	U odnosu na razrede 35. i 36. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen
(
3
)	U odnosu na razrede 35., 36. i 41.
(
4
)	U odnosu na razrede 35., 36. i 41.
(
5
)	U odnosu na razrede 35., 36. i 41.
(
6
)	Prijave su se odnosile na razrede 3., 14., 18. i 25. Prigovori društva Tulliallan ograničeni su na prva tri razreda.
(
7
)	SL 2009., L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.). Uredba br. 207/2009 zamijenjena je Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije, SL 2017., L 154, str. 1.
(
8
)	Društvo Tulliallan u svojim žalbama od Suda zahtijeva da ukine presude Općeg suda Europske unije od 6. prosinca 2017., Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington) (T–120/16, EU:T:2017:873), Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (BURLINGTON THE ORIGINAL) (T–121/16, neobjavljena, EU:T:2017:872), Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington), (T–122/16, neobjavljena, EU:T:2017:871) i Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (BURLINGTON) (T–123/16, neobjavljena, EU:T:2017:870) (u daljnjem tekstu: pobijane presude), kojima je Opći sud odbio tužbu društva Tulliallan za poništenje odluka četvrtog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 11. siječnja 2016. (predmeti R 94/2014–4, R 250/2013–4, R 2409/2013–4 i R 1635/2013–4), koje su se odnosile na četiri postupka povodom prigovora između društva Tulliallan i društva BF (u daljnjem tekstu: sporne odluke). Društvo BF bilo je intervenijent u postupcima pred Općim sudom te je intervenijent u predmetnom žalbenom postupku.
(
9
)	Vidjeti točku 34. pobijanih presuda.
(
10
)	Vidjeti točku 44. pobijanih presuda.
(
11
)	Opći sud je u tom pogledu u točki 34. pobijanih presuda utvrdio da, u odnosu na tekst razreda 35., pojam usluge u maloprodaji, kako ga je Sud protumačio u točki 34. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425, t. 34.), obuhvaća i usluge prodaje koje se pružaju u okviru prodajne galerije.
(
12
)	Vidjeti točku 27. pobijanih presuda.
(
13
)	Presude od 10. svibnja 2012., Rubinstein i L'Oréal/OHIM (C–100/11 P, EU:C:2012:285, t. 93.), i od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 38., 76. i 77.)
(
14
)	Presuda od 28. lipnja 2018., EUIPO/Puma (C–564/16 P, EU:C:2018:509, t. 54.). Također vidjeti točku 20. pobijanih presuda.
(
15
)	Presuda od 16. siječnja 2018., Starbucks/EUIPO – Nersesyan (COFFEE ROCKS) (T–398/16, neobjavljena, EU:T:2018:4, t. 75.)
(
16
)	Vidjeti točku 27. pobijanih presuda, prema kojoj „iz sadržaja spisa proizlazi da […] ranije žigove [društva Tulliallan], koji obuhvaćaju usluge iz razreda 35. i 36., poznaje znatan dio javnosti relevantnog tržišta kao ime vrlo poznate prodajne galerije u Ujedinjenoj Kraljevini koja se nalazi u centru Londona i u kojoj se nalaze luksuzne trgovine. Budući da stranke nisu osporile taj ugled […] ranijeg žiga [društva Tulliallan], u predmetnom slučaju postavlja se naposljetku pitanje odgovara li stvarno navedeni ugled uslugama iz razreda 35. za koje su raniji žigovi registrirani, tako da [društvo Tulliallan] može zakonito koristiti zaštitu ugleda o kojemu je riječ.”
(
17
)	Vidjeti točku 35. pobijanih presuda.
(
18
)	Vidjeti točku 34. pobijanih presuda.
(
19
)	Vidjeti točku 36. pobijanih presuda.
(
20
)	U tom pogledu, nije dovoljno navesti sudsku praksu koja se tiče odnosnog pitanja, a da ju se ne primijeni na činjenično stanje i okolnosti danog predmeta.
(
21
)	Dakle, postojanje veze u očima javnosti nužan je uvjet u skladu s člankom 8. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009, ali samo po sebi nije dovoljno. U tom pogledu, vidjeti presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 31. i 32.).
(
22
)	Vidjeti točku 27. pobijanih presuda. Istaknuo bih da društvo Tulliallan osporava utvrđenja Općeg suda u pogledu razmjera ugleda njegovih ranijih žigova. Društvo Tulliallan u pogledu svojeg ugleda smatra da bi prosječni potrošač ranije žigove za „Burlington” logično povezao s pružanjem luksuznih maloprodajnih proizvoda, osobito s proizvodima kao što su nakit, predmeti od kože i mirisi, u pogledu kojih, kako proizlazi iz dokaza, prodajna galerija Burlington Arcade uživa poseban ugled, a ne da je njegov ugled, kako je Opći sud utvrdio u točki 34. pobijanih presuda, samo obuhvaćen pojmom „usluge u maloprodaji” u smislu presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425).
(
23
)	U članku 8. stavku 5. Uredbe br. 207/2009 spominju se tri zasebne vrste opasnosti, to jest opasnost od toga da neopravdana uporaba žiga za koji je podnesena prijava, kao prvo, našteti razlikovnom karakteru ranijeg žiga, kao drugo, našteti ugledu ranijeg žiga ili, kao treće, nepošteno iskoristi razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga. Sud je u točki 92. presude od 20. rujna 2017., The Tea Board/EUIPO (C–673/15 P do C–676/15 P, EU:C:2017:702) utvrdio da se ocjena tih različitih vrsta opasnosti u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2007 provodi u okviru ispitivanja čiji se kriteriji nužno ne preklapaju. U tom pogledu, postojanje opasnosti od povrede nanošenjem štete razlikovnom karakteru ili ugledu ranijeg žiga mora se ocjenjivati u odnosu na prosječnog potrošača proizvoda ili usluga za koje je taj žig registriran, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću. S druge strane, postojanje povrede koju čini nepošteno iskorištavanje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijeg žiga, s obzirom na to da je zabranjeno da nositelj kasnijeg žiga ima korist od ranijeg žiga, mora se ocijeniti u odnosu na prosječnog potrošača proizvoda ili usluga za koje je podnesena prijava za registraciju kasnijeg žiga, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću. Istaknuo bih da društvo Tulliallan prihvaća da je Opći sud, iako su njegova utvrđenja u pobijanim presudama usredotočena na nepošteno iskorištavanje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijih žigova, razmatrao i umanjenje razlikovnog karaktera ili ugleda ranijih žigova, to jest štetu koja im je nanesena.
(
24
)	Presuda od 10. svibnja 2012., Rubinstein i L'Oréal/OHIM (C–100/11 P, EU:C:2012:285, t. 93. i navedena sudska praksa)
(
25
)	Također vidjeti točku 39. pobijanih presuda.
(
26
)	Kako sam naveo u točki 94. i sljedećim točkama ovog mišljenja, imam ozbiljne dvojbe u pogledu pravilnosti tog zaključka Općeg suda. Međutim, budući da društvo Tulliallan nije adekvatno osporilo taj zaključak te da on nije bio predmet EUIPO–ove protužalbe ili protužalbe društva BF, on se mora smatrati valjanim za potrebe predmetnog žalbenog postupka.
(
27
)	Vidjeti presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 79.), u kojoj je Sud pozvao na provedbu cjelovite ocjene.
(
28
)	Ti čimbenici nisu dovoljni da se dokaže da uporaba kasnijeg žiga nepošteno iskorištava ili da bi nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili da im šteti ili bi im naštetila. Vidjeti presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 80.).
(
29
)	Presuda od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 42., 79. i 80.)
(
30
)	Jednostavna internetska pretraga pokazuje da u SAD–u postoji više maloprodajnih trgovina s nazivom „Burlington”. Osim toga, pronašao sam i jedan zdravstveni centar u Parizu (Francuska) koji sadržava riječ „Burlington” u svojem nazivu.
(
31
)	Te činjenice sugeriraju da izraz „Burlington” nije jedinstven niti nužno posjeduje razlikovni karakter.
(
32
)	Presuda od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 30.). Međutim, podsjetio bih da Opći sud u ovom postupku nije donio utvrđenje o postojanju takve veze.
(
33
)	Dakle, protivno navodima društva Tulliallan, smatram da to činjenično utvrđenje Općeg suda nije relevantno.
(
34
)	Vidjeti, po analogiji, presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 67. i 68.).
(
35
)	Društvo Tulliallan navodi da ugled žigova trgovina u prodajnoj galeriji nije bio relevantan za predmetno pitanje te da ga Opći sud nije trebao uzeti u obzir. Slažem se s time. Međutim, mora se naglasiti da je Opći sud samo naveo – prema mojemu mišljenju, pravilno – da je za potrebe članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 važan raniji žig, a ne druga prateća pitanja ili činjenice kao što su proizvodi ili usluge zakupaca trgovina u prodajnoj galeriji.
(
36
)	Vidjeti presudu od 27. studenoga 2008., Intel Corporation (C–252/07, EU:C:2008:655, t. 77.).
(
37
)	Presuda od 21. ožujka 2019., Eco–Bat Technologies i dr./Komisija (C–312/18 P, neobjavljena, EU:C:2019:235, t. 31. i 35.)
(
38
)	(Tadašnji) OHIM
(
39
)	Društvo Tulliallan ističe da „značaj [presude od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750)] leži u činjenici da su tri žiga o kojima je riječ u ovom predmetu – [žig Ujedinjene Kraljevine br.] 2314342, [žig Ujedinjene Kraljevine br.] 2314343 i [žig Ujedinjene Kraljevine br.] 2330341 – registrirana prije donošenja [presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425)], što znači da ni u kojem slučaju ne podliježu njezinim zahtjevima u skladu s [presudom od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750)]. Rok za podnošenje prigovora na četvrti žig, [figurativni žig Europske unije br. 3618857], istekao je do donošenja [presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425)] te je taj žig registriran 16. listopada 2006.; u skladu s razlozima politike na kojima se temelji [presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425)], ističe se da [presudu od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750)] treba tumačiti na način da se [presuda od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425)] ne primjenjuje ni na taj žig Europske unije.”
(
40
)	Presuda od 20. rujna 2017., The Tea Board/EUIPO (C–673/15 P do C–676/15 P, EU:C:2017:702, t. 47. i navedena sudska praksa)
(
41
)	Prema mojemu mišljenju, točka 51. presude od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425), objašnjava svrhu obveze o kojoj je riječ, a da pritom ni na koji način ne ograničava opseg te obveze.
(
42
)	Presuda od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:750, t. 48.). Također vidjeti, po analogiji, presudu od 16. veljače 2017., Brandconcern/EUIPO i Scooters India (C–577/14 P, EU:C:2017:122, t. 31.).
(
43
)	Vidjeti točku 11. ovog mišljenja.
(
44
)	Koja je donesena gotovo dva mjeseca prije pobijanih presuda
(
45
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetu EUIPO/Cactus (C–501/15 P, EU:C:2017:383, t. 54.).
(
46
)	Također vidjeti ograničene iznimke koje dopušta članak 48. stavak 2. Uredbe br. 207/2009, pod uvjetom da promjena ne utječe bitno na identitet žiga kako je on prvotno upisan u registar te da ne proširuje popis proizvoda ili usluga (u pogledu potonje odredbe, vidjeti u tom smislu članak 43. stavak 2. te uredbe).
(
47
)	Članak 43. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 izričito zabranjuje proširenje popisa proizvoda ili usluga.
(
48
)	Budući da je, prema mojemu mišljenju, u praksi nemoguće navesti sve proizvode ili čak vrste proizvoda, popis ima ograničavajući učinak.
(
49
)	Vidjeti, po analogiji, mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Camposa Sánchez–Bordone u predmetu Brandconcern/EUIPO (C–577/14 P, EU:C:2016:571, t. 67. i 68.).
(
50
)	Presuda od 21. ožujka 2019., Eco–Bat Technologies i dr./Komisija (C–312/18 P, neobjavljena, EU:C:2019:235, t. 31. i 35.)
(
51
)	Opis usluga iz razreda 35. obuhvaćenih tim žigom glasi: „Usluge oglašavanja i promocije te usluge informiranja u vezi s navedenim; združivanje, u korist trećih, različitih proizvoda kako bi ih klijenti mogli jednostavno pregledati i kupiti u nizu trgovina koje se nalaze u trgovačkom centru u maloprodaji koji obuhvaća robu široke potrošnje”. Moje isticanje
(
52
)	Moje isticanje
(
53
)	Vidjeti presudu od 7. srpnja 2005., Praktiker Bau– und Heimwerkermärkte (C–418/02, EU:C:2005:425, t. 33.).
(
54
)	Vidjeti točku 34. pobijanih presuda.