62018TJ0573_RES
Predmet T-573/18
Hickies, Inc.
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 5. veljače 2020.
„Žig Europske unije – Prijava trodimenzionalnog žiga Europske unije – Oblik vezice za obuću – Apsolutni razlog za odbijanje – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Zaštita prava koje se odnosi na raniji dizajn – Dokazi podneseni prvi put pred Općim sudom”
Žig Europske unije – Definicija i stjecanje žiga Europske unije – Apsolutni razlozi za odbijanje – Žigovi koji nemaju razlikovni karakter – Trodimenzionalni žigovi koji se sastoje od oblika proizvoda – Razlikovni karakter – Kriteriji za ocjenu – Novost oblika proizvoda – Nedovoljan kriterij za zaključak o razlikovnom karakteru – Postojanje prava koje se odnosi na zaštićeni dizajn – Nepostojanje utjecaja
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 7. st. 1. t. (b))
(t. 62.-65.)
Kratak prikaz
Svojom presudom od 5. veljače 2020., Hickies/EUIPO (Oblik vezice za obuću) (T-573/18), Opći sud odbio je tužbu podnesenu protiv odluke Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) koji je odbio registraciju trodimenzionalnog žiga koji se sastoji od oblika vezice za obuću jer nema razlikovni karakter.
Hickies, tužitelj, zatražio je registraciju trodimenzionalnog znaka u obliku vezice koja je na četirima ilustracijama prikazana iz različitih kutova. Na jednom kraju predmetne vezice nalazi se omčica u koju se može umetnuti gumb koji se nalazi na njezinoj drugoj strani, u svrhu zatvaranja navedene vezice. EUIPO je smatrao da žig za koji je podnesena prijava nema razlikovni karakter (
1
) s obzirom na dio proizvoda za koje je zatražena registracija, osobito za vezice za obuću.
Tužitelj je, među ostalim, tvrdio da je prijavljeni žig prikazuje vrstu sistema za zatvaranje obuće koji je potpuno nov i znatno se razlikuje od standarda i običaja u sektoru obuće. U tom je pogledu, kako bi proturječio primjerima koje navodi EUIPO, tvrdio da su predmetni proizvodi imitacije i da nijedna navedena internetska stranica nije stranica nositelja žigova, nego je riječ o platformama za internetsku prodaju, poznatim po tomu da služe kao prodajni alat za krivotvoritelje. U tom pogledu, Opći sud je naveo da činjenica da je možda riječ o platformama za internetsku prodaju ni na koji način ne umanjuje vrijednost dokaza koje je navela ispitivačica kako bi potvrdila da na tržištu Unije postoje oblici slični onima koji čine žig za koji je podnesena prijava. Osim toga, čak i pod pretpostavkom da se neke od tih stranica mogu koristiti za prodaju krivotvorenih proizvoda, sama ta mogućnost ne dokazuje da su proizvodi na koje se odnose poveznice koje je naveo EUIPO krivotvorine. U svakom slučaju, Opći sud nije nadležan odlučivati o navodnim krivotvorinama.
Osim toga, tužitelj ističe novost proizvoda čiji oblik odgovara onomu žiga za koji je podnesena prijava. Opći sud smatrao je da, čak i ako se utvrdi novost, ta činjenica ne znači nužno da navedeni žig ima razlikovni karakter. Podsjetio je da se znakovi koji se obično koriste za prodaju predmetnih proizvoda ili usluga smatraju neadekvatnima za utvrđivanje podrijetla predmetnih proizvoda ili usluga. Međutim, ta se tvrdnja ne može tumačiti a contrario kako bi se zaključilo o postojanju razlikovnog karaktera žiga za koji je podnesena prijava ako je on malo korišten za predmetne proizvode i usluge. Naime, ocjena razlikovnog karaktera žiga Europske unije ne temelji se na originalnosti ili neuporabi navedenog žiga u području iz kojeg proizlaze predmetni proizvodi i usluge.
Osim toga, Opći sud pojasnio je da povreda, na koju se tužitelj poziva, prava na dvama dizajnima Europske unije zbog stavljanja na tržište proizvoda čiji je oblik sličan onomu tužiteljeva proizvoda, čiji pak oblik odgovara onomu od kojeg se sastoji žig za koji je podnesena prijava, nema utjecaja na analizu inherentnog razlikovnog karaktera žiga za koji je podnesena prijava. Naime, zaštita prava koje se odnosi na dizajn ne podrazumijeva razlikovni karakter predmetnog oblika jer se kriteriji za ispitivanje tih dvaju prava bitno razlikuju. Zaštita prava koje se odnosi na dizajn odnosi se na vanjski izgled proizvoda koji se izdvaja od postojećih proizvoda i temelji se na novosti predmetnog dizajna, odnosno nepostojanju istovjetnog dizajna otkrivenog javnosti, kao i na njegovu individualnom karakteru. Suprotno tomu, kad je riječ o žigovima, iako se oblik od kojeg se sastoji žig za koji je podnesena prijava mora nužno znatno razlikovati od standarda i običaja u predmetnom sektoru kako bi mogao imati razlikovni karakter, sama novost tog oblika nije dovoljna kako bi se moglo zaključiti o postojanju takvog karaktera, s obzirom na to da je odlučujući kriterij sposobnost navedenog oblika da ispunjava funkciju oznake trgovačkog podrijetla.
Prema mišljenju Općeg suda, žalbeno vijeće EUIPO-a također je pravilno umanjilo važnost cijena dizajna na koje se poziva tužitelj. Naime, okolnost da proizvodi imaju kvalitetan dizajn ne znači nužno da žig koji se sastoji od trodimenzionalnog oblika tih proizvoda od početka omogućuje njihovo razlikovanje od proizvoda drugih poduzetnika. Osim toga, stručnjake koji određuju te cijene može se pozvati da se koncentriraju na najmanje razlike, dok relevantna javnost, koja u ovom slučaju ima prosječnu pažnju, ne analizira predmetni oblik.
(
1
)	U smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), kako je izmijenjena (zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)).