62023TJ0201_RES
Predmet T-201/23
Communications Regulatory Authority (CRA)
protiv
Vijeća Europske unije
Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 16. listopada 2024.
„Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Iranu – Zamrzavanje financijskih sredstava – Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i ekonomskih izvora – Uvrštenje tužiteljeva naziva na popis – Obveza obrazlaganja – Prava obrane – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Proporcionalnost – Zlouporaba ovlasti”
Akti institucija – Obrazloženje – Obveza – Doseg – Mjere ograničavanja protiv Irana – Zamrzavanje financijskih sredstava određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu – Obveza navođenja specifičnih i konkretnih elemenata u obrazloženju koji opravdavaju predmetnu mjeru – Odluka donesena u kontekstu poznatom zainteresiranoj osobi koji joj omogućava da razumije doseg mjere koja se na nju odnosi – Dopuštenost sažetog obrazloženja
(čl. 296. UFEU-a; uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 25.-28., 30.-34.)
Pravo Europske unije – Načela – Prava obrane – Mjere ograničavanja protiv Irana – Zamrzavanje financijskih sredstava osoba odgovornih za teška kršenja ljudskih prava i osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima – Pravo na pristup dokumentima – Pravo uvjetovano podnošenjem odgovarajućeg zahtjeva Vijeću
(uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 38.)
Europska unija – Sudski nadzor zakonitosti akata institucija – Mjere ograničavanja protiv Irana – Doseg nadzora – Dokaz utemeljenosti mjere – Obveza nadležnog tijela Unije da u slučaju osporavanja dokaže osnovanost razloga iznesenih protiv predmetnih osoba ili subjekata – Dokazi u kojima se navode dokumenti koji nisu uloženi u spis postupka – Povreda prava obrane – Nepostojanje
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.; uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 55., 61.-64.)
Pravo Europske unije – Načela – Temeljna prava – Pretpostavka nedužnosti – Odluka o zamrzavanju financijskih sredstava donesena protiv određenih osoba i subjekata s obzirom na stanje u Iranu – Usklađenost s navedenim načelom – Pretpostavke
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 48. st. 1.; uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 66.-69.)
Europska unija – Sudski nadzor zakonitosti akata institucija – Mjere ograničavanja protiv Irana – Doseg nadzora – Uvrštenje tužitelja na popis priložen pobijanoj uredbi zbog njegova doprinosa djelima koja predstavljaju teška kršenja ljudskih prava – Javno dostupni dokumenti – Dokazna vrijednost
(uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 75.-79., 86., 88.-90.)
Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana – Zamrzavanje financijskih sredstava osoba odgovornih za teška kršenja ljudskih prava i osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima – Sudski nadzor zakonitosti – Doseg – Ocjena činjenica i provjera dokaza – Pogreška u ocjeni Vijeća prilikom donošenja mjera ograničavanja – Nepostojanje
(uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 92., 93., 98., 107., 109.-112., 117.)
Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana – Zamrzavanje financijskih sredstava osoba odgovornih za teška kršenja ljudskih prava i osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima – Sudski nadzor zakonitosti – Prikladnost mjera ograničavanja – Mjere ograničavanja kojima se ostvaruje legitiman cilj zajedničke vanjske i sigurnosne politike
(uredbe Vijeća br. 359/2011 i 2023/152)
(t. 127.-130.)
Kratak prikaz
Opći sud svojom presudom odbija tužbu za poništenje koju je Communications Regulatory Authority (CRA) podnio protiv Uredbe 2023/152 (
1
) kojom je Vijeće Europske unije tu instituciju 2023. uvrstilo na popis osoba i subjekata obuhvaćenih mjerama ograničavanja zbog stanja u Iranu. Opći sud zaključuje da Vijeće nije počinilo pogrešku u ocjeni u pogledu dokaza koje je tužitelj dostavio što se tiče uporabe špijunskog softvera protiv iranskog stanovništva.
Tužitelj je vladina institucija pod nadležnošću iranskog Ministarstva komunikacija i informacijskih tehnologija. Zamrznula su mu se financijska sredstva jer ga se smatra odgovornim za teška kršenja ljudskih prava u Iranu zbog toga što je izvršavao zahtjeve iranske vlade za filtriranje internetskog sadržaja pomoću špijunskog softvera naziva SIAM te je tijekom prosvjeda 2022. koji su uslijedili nakon smrti Mahse Amini upotrebljavao svoju mogućnost kontrole pristupa internetu i mobilnih telefona kako bi pratio prosvjednike i aktivnosti disidenata. Vijeće smatra da je tužitelj tako podupirao represiju vlasti nad prosvjednicima koji su zagovarali svoja legitimna prava.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud odbija tužiteljeve prigovore koji se temelje na povredi članaka 47. i 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Opći sud u tom smislu podsjeća na to da je na nadležnom tijelu Europske unije da u slučaju osporavanja dokaže osnovanost razloga iznesenih protiv osobe ili subjekta o kojima je riječ. Međutim, iz toga ne slijedi da bi činjenica da Vijeće navodno ne može pružiti dokaz osnovanosti razloga kojima opravdava uvrštenje tužitelja u Prilog I. Uredbi br. 359/2011 (
2
), pod pretpostavkom da se dokaže, dovela u pitanje tužiteljeva prava obrane. Naime, upravo suprotno, jer očuvanje djelotvornosti članka 47. Povelje o temeljnim pravima iziskuje da sud Unije, u okviru nadzora zakonitosti mjera ograničavanja, mora provjeriti osnovanost razloga na kojima se temelje te mjere i, stoga, dokaznu vrijednost dokumenata koje je podnijelo Vijeće.
Kao drugo, Opći sud podsjeća na to da se novinski članci mogu koristiti kako bi se potkrijepilo postojanje određenih činjenica kada oni proizlaze iz više različitih izvora i kada su dovoljno konkretni, precizni i podudarni u pogledu činjenica koje su u njima opisane.
U ovom je slučaju Vijeće donošenje mjera ograničavanja o kojima je riječ protiv tužitelja temeljilo na različitim dokumentima te prirode. Kad je riječ o članku objavljenom na stranicama The Intercepta (
3
), Opći sud ocjenjuje da se njime navodi Vijeća potkrjepljuju stavljanjem na raspolaganje priručnika za korištenje softvera SIAM sastavljenog na engleskom jeziku i drugog priručnika sastavljenog na perzijskom jeziku na kojem se nalazio tužiteljev logotip. Te navode potvrđuju drugi dokazi. Tako članak medija Commrisk (
4
) govori o susretu s predstavnikom tehnološkog društva koji je pokušavao prodati Iranu softver s funkcionalnostima koje su „neuobičajeno slične” onima softvera SIAM i koji je autoru tog članka voljno pružio informacije o toj prodaji.
Naposljetku, iz članka udruge ARTICLE 19 (
5
) proizlazi da potonja već više godina nadzire opseg kontrole interneta u Iranu. Ta je udruga, među ostalim, otkrila da tužitelj, pod nadležnošću iranskog Ministarstva informacijske i komunikacijske tehnologije, koje u stvarnosti kontroliraju iranske obavještajne službe, primjenjuje opremu za nadzor i cenzuriranje na razini pružatelja pristupa internetu te nalaže prekide i druga ometanja internetske veze za Vrhovno državno vijeće sigurnosti.
Slijedom navedenog, s obzirom na podudarnost različitih dokaza i okolnosti njihova sastavljanja, Opći sud smatra da je Vijeće moglo valjano uzeti u obzir te navode.
Naposljetku, Opći sud smatra da mu je Vijeće predočilo skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija na temelju kojih se može utvrditi postojanje dovoljne veze između tužitelja i situacije protiv koje se u ovom slučaju bori, odnosno represije koju iranska tijela provode nad mirnim prosvjednicima, novinarima, borcima za ljudska prava, studentima i drugim osobama koje zagovaraju svoja legitimna prava.
S jedne strane, Opći sud odbacuje tužiteljev argument prema kojem on nema pravnu sposobnost za obavljanje radnji koje mu se stavljaju na teret. Opći sud naime zaključuje da, iako je presretanje komunikacija načelno zabranjeno iranskim pravom, ipak je zakonski moguće u vrlo široko određenim slučajevima.
S druge strane, Opći sud odbacuje tužiteljev argument, koji se temelji na njegovoj tehničkoj nemogućnosti provođenja operacija nadzora i kontrole nad korisnicima iranskih mobilnih mreža. Naime, zaključuje da se naredbe softvera SIAM upućuju svim iranskim mobilnim operatorima i da su oni obvezni odgovoriti na njih u svakom trenutku.
Osim toga, najprije, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, korištenje tih naredbi proizvodi učinak koji je Vijeće opisalo i nema legitiman cilj. Tako naredba „LocationCustomerList” omogućava otkrivanje svih korisnika mobilne mreže koji se nalaze na određenom zemljopisnom području, čak i ako je ono približno određeno. Nadalje, naredbom „Force2GNumber”, kojom se želi postići da mobilni telefon prisilno koristi 2G mrežu umjesto novijih 3G i 4G mreža, onemogućava se gledanje i dijeljenje videosadržaja s tog telefona. Opći sud također utvrđuje da tužitelj nije dostavio nikakav dokaz o tome da se naredbe „GetCDR” i „GetIPDR”, od kojih prva služi za pregledavanje povijesti na telefonu, a druga za dobivanje IP adrese uređaja u kojima je aktivirana određena SIM kartica, mogu koristiti samo za slanje odgovora na legitimne zahtjeve iranskih sudova i policijskih tijela.
Naposljetku, Opći sud ističe da je kontekst u Iranu takav da civilno stanovništvo uobičajeno prosvjeduje protiv režima te je sustavno izloženo represiji tijela te zemlje koja se među ostalim provodi sredstvima za nadzor nad internetom. U tim se okolnostima ne može isključiti da se naredbe – koje su prvotno koncipirane u „zakonite” svrhe, kao što su „ApplySusp” i „ApplySuspIP”, i koje omogućuju stavljanje izvan uporabe SIM kartica čiji su korisnici prijavili njihov gubitak ili krađu ili koje pripadaju osobama koje se proglašene mrtvima – zlouporabljuju i upotrebljavaju u represivne svrhe.
(
1
)	Provedbena Uredba Vijeća (EU) 2023/152 od 23. siječnja 2023. o provedbi Uredbe (EU) br. 359/2011 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Iranu (SL 2023., L 20 I, str. 1.)
(
2
)	Uredba Vijeća (EU) br. 359/2011 od 12. travnja 2011. o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Iranu (SL 2011., L 100, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 241.)
(
3
)	Članak naslovljen „Hacked documents: How Iran track and control protesters phone”, objavljen 28. listopada 2022.
(
4
)	Članak naslovljen „Hacker Leaks Manuals Showing How Iran Uses Mobile Networks to Track Protesters”, objavljen 31. listopada 2022.
(
5
)	Članak naslovljen „ Iran: New tactics for digital repression as protests continue”, objavljen 17. studenoga 2022.