Predmet C-206/24
YX i Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
protiv
Directeur général des douanes et droits indirects i Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska))
Presuda Suda (peto vijeće) od 1. kolovoza 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Povrat ili otpust uvoznih ili izvoznih carina – Uredba (EEZ) br. 1430/79 – Carine naplaćene protivno pravu Unije – Članak 2. stavak 2. treći podstavak – Uvjeti za povrat po službenoj dužnosti – Utvrđenje neosnovane naplate tih carina prije isteka roka od tri godine od dana knjiženja njihova iznosa – Utvrđenje koje podrazumijeva to da nacionalna carinska tijela znaju za identitet gospodarskih subjekata o kojima je riječ kao i za iznos koji treba vratiti svakome od njih – Obveza tih tijela da poduzmu nužne i prikladne mjere u svrhu pribavljanja informacija potrebnih za izvršenje takvog povrata”
Vlastita sredstva Europske unije – Povrat ili otpust uvoznih ili izvoznih carina – Carine naplaćene protivno pravu Unije – Povrat po službenoj dužnosti – Uvjeti – Utvrđenje nacionalnog carinskog tijela da su te carine neosnovano naplaćene prije isteka roka od tri godine od dana knjiženja njihova iznosa – Utvrđenje koje podrazumijeva to da nacionalno carinsko tijelo zna za identitet gospodarskih subjekata o kojima je riječ kao i za iznos koji treba vratiti – Obveza tog tijela da poduzme nužne i prikladne mjere u svrhu pribavljanja informacija potrebnih za izvršenje takvog povrata
(Uredba Vijeća br. 1430/79, čl. 1. st. 2. t. (e), čl. 2. i 15.)
(t. 25.-38., 42., 43. i izreka)
Kratak prikaz
Nakon što mu je Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska) uputio zahtjev za prethodnu odluku, Sud pojašnjava doseg obveze nacionalnog carinskog tijela da po službenoj dužnosti izvrši povrat neosnovano naplaćenih carina kao i s time povezane uvjete, s obzirom na članak 2. stavak 2. treći podstavak Uredbe br. 1430/79(1).
Društva osnovana u skladu s andorskim pravom uvezla su u Andoru u razdoblju od 1988. do 1991. godine, posredstvom društva Ysal, carinskog zastupnika s poslovnim nastanom u Francuskoj, robu podrijetlom iz, među ostalim, trećih zemalja. Na taj uvoz plaćene su carine u Francuskoj. Naime, francuska carinska tijela u to su vrijeme zahtijevala da se roba podrijetlom iz trećih zemalja koja se uvozi u Andoru pusti u slobodan promet kad prelazi preko francuskog državnog područja.
Europska komisija je u siječnju 1991. u obrazloženom mišljenju(2) utvrdila da je Francuska Republika, propisivanjem takvog zahtjeva u pogledu puštanja u slobodan promet, povrijedila obveze koje je imala na temelju određenih odredbi prava Unije. Stoga ju je pozvala da poduzme potrebne mjere za ispravljanje situacije.
Nakon toga francuska su tijela obaviješću ministarstva(3) okončala tu praksu u pogledu cjelokupne robe koja potječe iz trećih zemalja i uvozi se u Andoru.
Navedeni andorski uvoznici, čija su prava subrogacijom prešla na društvo Caves Andorranes i osobu YX, podnijeli su 2015. protiv francuske carinske uprave tužbu radi plaćanja iznosa koji odgovara carinama koje je ta uprava neosnovano naplatila na uvoz robe podrijetlom iz trećih zemalja u Andoru između 1988. i 1991. godine. Budući da je taj zahtjev odbijen u prvostupanjskom i žalbenom postupku, društvo Caves Andorranes i osoba YX podnijeli su žalbu Couru de cassation (Kasacijski sud), sudu koji je uputio zahtjev.
On je Sudu postavio dva prethodna pitanja kojima se u biti pita treba li članak 2. stavak 2. treći podstavak Uredbe br. 1430/79 tumačiti na način da je postojanje obveze nacionalnog carinskog tijela da po službenoj dužnosti izvrši povrat carina uvjetovano, s jedne strane, činjenicom da je to tijelo sâmo utvrdilo, prije isteka roka od tri godine od knjiženja iznosa tih carina, da su one neosnovano naplaćene i, s druge strane, znanjem tog tijela za identitet gospodarskih subjekata o kojima je riječ i za iznos koji treba vratiti svakome od njih. S tim u vezi taj sud dvoji o mjerama koje navedeno tijelo mora, prema potrebi, poduzeti kako bi dobilo takve informacije.
Ocjena Suda
Sud najprije utvrđuje da članak 2. stavak 2. treći podstavak Uredbe br. 1430/79, time što kategorički propisuje da nacionalna carinska tijela „po službenoj dužnosti izvršavaju povrat”, tim tijelima nameće obvezu povrata a da uvoznik o kojemu je riječ to ne mora zatražiti. Ta obveza povrata po službenoj dužnosti uvjetovana je činjenicom da je nacionalno carinsko tijelo o kojem je riječ sâmo utvrdilo, prije isteka roka od tri godine od dana knjiženja iznosa predmetnih carina(4), da su one neosnovano naplaćene. Nasuprot tomu, povrat kao takav ne mora se nužno izvršiti u navedenom roku, nego je moguć i nakon njegova isteka.
Osim toga, budući da se carine utvrđuju u točno određenim iznosima, što čini nacionalno carinsko tijelo na temelju carinskih deklaracija podnesenih za račun određene osobe, utvrđenje tog tijela da su takve carine neosnovano naplaćene nužno podrazumijeva utvrđenje da je osoba koja je poznata navedenom tijelu neosnovano platila utvrđeni iznos, koji je također poznat tom tijelu. Slijedom navedenog, kada nacionalno carinsko tijelo utvrdi da su carine neosnovano naplaćene i da ih treba vratiti, ono načelno zna i za identitet osobe kojoj mora izvršiti povrat i za točan iznos koji treba vratiti.
Naime, to tijelo ne može se pozivati na činjenicu da više ne raspolaže carinskim deklaracijama koje su podnijele zainteresirane osobe ili pojedinačnim odlukama koje su u odnosu na njih donesene, kako bi opravdalo eventualno propuštanje da tim zainteresiranim osobama vrati carine za koje je u roku od tri godine, predviđenom u članku 2. stavku 2. trećem podstavku Uredbe br. 1430/79, utvrdilo da su neosnovano naplaćene jer je, sve dok taj rok ne istekne, takvo tijelo dužno čuvati isprave i informacije koje mogu biti relevantne za eventualni povrat.
S obzirom na navedeno, ako navedeno carinsko tijelo bez svoje krivnje ne raspolaže informacijama potrebnima za povrat neosnovano naplaćenih carina, na njemu je da, kako bi ispunilo svoju obvezu povrata koja proizlazi iz spomenute odredbe, poduzme nužne i prikladne mjere za dobivanje tih informacija. Točno je da takve mjere ne uključuju prekomjernu istragu, odnosno istragu koja bi zahtijevala korištenje ljudskih i materijalnih resursa koji nemaju nikakve veze s onim što se razumno može očekivati od pažljive uprave. Međutim, pasivnost carinske uprave, pod izgovorom da ne raspolaže navedenim informacijama, nije spojiva ni s navedenom obvezom povrata koju ima ni sa zahtjevima koji proizlaze iz prava na dobru upravu, koje čini opće načelo prava Unije koje se primjenjuje na države članice kada provode to pravo.
Sud zaključuje da članak 2. stavak 2. treći podstavak Uredbe br. 1430/79 treba tumačiti na način da je postojanje obveze nacionalnog carinskog tijela da po službenoj dužnosti izvrši povrat carina uvjetovano činjenicom da je to tijelo sâmo utvrdilo, prije isteka roka od tri godine od knjiženja iznosa tih carina, da su one neosnovano naplaćene. To utvrđenje podrazumijeva da to tijelo zna za identitet osoba koje su platile navedene carine kao i za iznos koji treba vratiti svakoj od njih. Kada navedeno tijelo ne raspolaže niti je moglo raspolagati svim informacijama potrebnima za izvršenje takvog povrata osobi koja je podmirila neosnovano naplaćene carine ili osobama koje su preuzele njezina prava i obveze, na tom je tijelu da, kako bi ispunilo svoju obvezu povrata, poduzme nužne i prikladne mjere za dobivanje tih informacija i izvršenje povrata, pri čemu te mjere ne smiju biti neproporcionalne.
1      Uredba Vijeća (EEZ) br. 1430/79 od 2. srpnja 1979. o povratu ili otpustu uvoznih ili izvoznih carina (SL 1979., L 175, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 3069/86 od 7. listopada 1986. (SL 1986., L 286, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1430/79).
2      Obrazloženo mišljenje COM(90) 2042 final
3      Obavijest ministèrea de l’Économie, des Finances et du Budget (Ministarstvo gospodarstva, financija i proračuna, Francuska) uvoznicima i izvoznicima, koja je 6. lipnja 1991. objavljena u Službenom listu Francuske Republike.
4      U skladu s člankom 1. stavkom 2. točkom (e) Uredbe br. 1430/79, taj dan odgovara danu donošenja upravnog akta kojim su nadležna tijela prvotno utvrdila iznos tih carina.