62023CC0424
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 12. rujna 2024. (
1
)
Predmet C‑424/23
DYKA Plastics NV
protiv
Fluvius System Operator CV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Ondernemingsrechtbank Gent, afdeling Gent (Sud za trgovačka društva u Gentu, odjel u Gentu, Belgija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – Članak 42. – Tehničke specifikacije – Načini njihova formuliranja – Taksativnost popisa iz članka 42. stavka 3. – Postupak javne nabave u kojem se zahtijeva da radove treba obaviti s cijevima od kamenštine ili betona – Isključenje plastičnih cijevi – Upućivanje na vrste ili na određenu proizvodnju – Pogodovanje ili isključivanje određenih poduzeća ili određenih proizvoda – Načela jednakog postupanja i transparentnosti”
1.
Društvo Fluvius System Operator CV (
2
) upravlja kanalizacijskim sustavima općina u Flamanskoj regiji (Belgija). U svojim ugovorima o javnim radovima za izgradnju ili zamjenu odvodnih cijevi, Fluvius u pravilu zahtijeva da cijevi za odvodnju kišnice budu izrađene od betona, a cijevi za odvodnju otpadnih voda od kamenštine.
2.
Poduzeće koje se bavi proizvodnjom i distribucijom plastičnih cijevi pokrenulo je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev kako bi Fluviusa obvezao da tu vrstu cijevi općenito uključi u svoje ugovore.
3.
Sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje članka 42. Direktive 2014/24/EU (
3
), odnosno odredbe kojom se uređuju tehničke specifikacije ugovora o javnoj nabavi (u ovom slučaju radova).
4.
Sud, koji je pojam tehničkih specifikacija već tumačio u više presuda (
4
), treba razviti svoju sudsku praksu u tom pogledu kako bi odgovorio sudu koji je uputio zahtjev.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Direktiva 2014/24
5.
Člankom 18. („Načela nabave”) utvrđuje se:
„1.   Javni naručitelji se prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i bez diskriminacije te djeluju na transparentan i razmjeran način.
Koncept nabave nije osmišljen s namjerom da je se isključi iz područja primjene ove Direktive ili da se prijetvorno suzi nadmetanje. Smatra se da se nadmetanje prijetvorno sužava kada je koncept nabave osmišljen s namjerom da se određenim gospodarskim subjektima neopravdano da prednost ili ih se stavi u nepovoljan položaj.
[…].”
6.
Članak 42. („Tehničke specifikacije”) glasi:
„1.   Tehničke specifikacije kako su definirane u točki 1. Priloga VII. navode se u dokumentaciji o nabavi. Tehničkim specifikacijama utvrđuju se značajke koje se traže za radove, usluge ili robu.
[…]
2.   Tehničke specifikacije moraju omogućiti jednak pristup postupku nabave gospodarskim subjektima i ne smiju imati učinak stvaranja neopravdanih prepreka za otvaranje javne nabave tržišnom natjecanju.
3.   Ne dovodeći u pitanje obvezna nacionalna tehnička pravila, u onoj mjeri u kojoj su usklađena s pravom Unije, tehničke se specifikacije formuliraju na sljedeće načine:
(a)
u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva, uključujući okolišne značajke, pod uvjetom da su ti parametri dovoljno precizni kako bi ponuditelji mogli odrediti predmet ugovora, a javni naručitelji mogli dodijeliti ugovor;
(b)
upućivanjem na tehničke specifikacije i prema redoslijedu prioriteta, na nacionalne norme kojima su prihvaćene europske norme, europska tehnička odobrenja, zajedničke tehničke specifikacije, međunarodne norme, druge tehničke referentne sustave koje su utvrdila europska normizacijska tijela ili – ako oni ne postoje – nacionalne norme, nacionalna tehnička odobrenja ili nacionalne tehničke specifikacije koje se odnose na projektiranje, izračun i izvođenje radova te uporabu robe; u svako upućivanje treba navesti riječi ‚ili jednakovrijedan’;
(c)
u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva iz točke (a), s upućivanjem na tehničke specifikacije spomenute u točki (b) kao sredstvom pretpostavke sukladnosti s takvim izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima;
(d)
upućivanjem na tehničke specifikacije navedene u točki (b) za određene značajke te upućivanjem na izvedbene ili funkcionalne zahtjeve iz točke (a) za druge značajke.
4.   Osim ako je to opravdano predmetom ugovora, tehničke specifikacije ne smiju upućivati na određenu marku ili izvor ili određeni proces s obilježjima proizvoda ili usluga koje pruža određeni gospodarski subjekt ili na zaštitne znakove, patente, vrstu ili određeno podrijetlo ili proizvodnju ako bi to imalo učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda. Takva je uputa dopuštena samo u iznimnim slučajevima kada nije moguć dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora sukladno stavku 3. Uz takvu uputu treba navesti riječi ‚ili jednakovrijedan’.
[…].”
7.
Prilog VII. („Definicija određenih tehničkih specifikacija”) glasi:
„Za potrebe ove direktive:
1.
‚tehnička specifikacija’ znači jedno od sljedećeg:
(a)
u slučaju ugovora o javnim radovima, ukupnost tehničkih odredaba sadržanih posebno u dokumentaciji o nabavi kojima se određuju tražene značajke materijala, proizvoda ili robe kako bi se osiguralo da ispunjavaju svrhu koju im je namijenio javni naručitelj; te značajke uključuju razine utjecaja na okoliš ili klimu, rješenje koje udovoljava svim zahtjevima (uključujući pristup za osobe s invaliditetom) te ocjenu sukladnosti, izvedbu, sigurnost ili dimenzije, uključujući postupke vezane uz osiguravanje kvalitete, terminologiju, simbole, ispitivanje i ispitne metode, pakiranje, obilježavanje i označivanje, upute za korisnike i postupke i metode proizvodnje u bilo kojoj fazi životnog vijeka radova; te značajke također uključuju pravila vezana uz projektiranje i određivanje troškova, ispitivanje, pregled i uvjete za prihvaćanje radova te metode ili tehnike građenja te sve druge tehničke uvjete koje naručitelj može propisati, na temelju općih ili posebnih propisa, za završene radove te materijale ili dijelove koje oni uključuju;
[…].”
2. Direktiva 2014/25
8.
U uvodnoj izjavi 24. navodi se:
„Naručitelji koji djeluju u sektoru pitke vode mogu također obavljati druge djelatnosti vezane uz vodu, poput projekata u području hidrauličkog inženjerstva, navodnjavanja, isušivanja vode ili odlaganja i pročišćavanja otpadnih voda. U takvim bi slučajevima naručitelji trebali primijeniti postupke nabave koji su predviđeni u ovoj Direktivi za sve svoje djelatnosti vezane uz vodu, bez obzira na to o kojem se dijelu ‚vodenog ciklusa’ radi. […].”
9.
Članak 10. („Voda”) glasi:
„1.   U pogledu vode, ova se Direktiva primjenjuje na sljedeće djelatnosti:
(a)
pružanje fiksnih mreža ili upravljanje fiksnim mrežama s namjerom pružanja usluge javnosti u vezi s proizvodnjom, prijenosom ili distribucijom pitke vode;
(b)
isporuku pitke vode takvim mrežama.
2.   Ova se Direktiva također primjenjuje na ugovore ili projektne natječaje koje dodjeljuju ili organiziraju naručitelji koji obavljaju djelatnost iz stavka 1. i koji su povezani s jednim od sljedećeg:
(a)
projektima hidrauličkog inženjerstva, navodnjavanjem ili isušivanjem zemljišta, pod uvjetom da količina vode koja će se koristiti za isporuku pitke vode predstavlja više od 20 % ukupne količine vode koja se dobiva takvim projektima ili putem instalacija za navodnjavanje ili isušivanje,
(b)
odlaganjem ili preradom otpadnih voda.
[…].”
B.
Belgijsko pravo. Loi relative aux marchés publics du 17 juin 2016 (Zakon o ugovorima o javnoj nabavi) (
5
)
10.
U članku 5. stavku 1. navodi se da javni naručitelj ne može osmisliti javnu nabavu s namjerom da je se isključi iz područja primjene ovog zakona ili da se prijetvorno suzi nadmetanje. Smatra se da se nadmetanje prijetvorno sužava kada je koncept nabave osmišljen s namjerom da se određenim gospodarskim subjektima neopravdano da prednost ili ih se stavi u nepovoljan položaj.
11.
U članku 53. stavcima 2., 3. i 4. u biti se preuzima sadržaj članka 42. stavaka 2., 3. i 4. Direktive 2014/24.
II. Činjenice, spor i prethodna pitanja
12.
Fluvius se bavi izgradnjom, upravljanjem i održavanjem kanalizacijskih sustava u općinama u Flamanskoj regiji.
13.
U dokumentaciji o nabavi za dodjelu ugovora o javnim radovima Fluvius „u pravilu” zahtijeva da ponude budu ograničene na cijevi od betona (za odvodnju kišnice) ili kamenštine (za odvodnju otpadnih voda).
14.
DYKA Plastics NV (u daljnjem tekstu: DYKA), proizvođač i dobavljač plastičnih cijevi, tvrdi da je takav zahtjev diskriminirajuć jer zbog njega ne može sudjelovati u postupku dodjele ugovora koji je pokrenuo Fluvius.
15.
DYKA se u više navrata obratila Fluviusu te mu je prigovorila da je njegova politika javne nabave nezakonita:
–
Od njega je 4. lipnja 2020. zatražila da svoje buduće postupke javne nabave osmisli na način da se uz cijevi od kamenštine i betona mogu ponuditi i plastične cijevi.
–
Od njega je 7. listopada 2020. zatražila da pojasni koje se vrste cijevi mogu upotrijebiti u okviru ugovora pod nazivom „Langeveldstraat Beringen” (ulica Langeveld u Beringenu, Belgija) te jesu li plastične cijevi isključene za sustav odvodnje kišnice, kao i za sustav odvodnje otpadnih voda. U slučaju potvrdnog odgovora, zatražila je da ju obavijesti o razlozima za isključenje.
16.
Fluvius je 15. listopada 2020. odgovorio da ponuda može uključivati samo betonske (porozne) cijevi za odvodnju kišnice i cijevi za odvodnju otpadnih voda izrađene od kamenštine.
17.
DYKA je podnijela tužbu Ondernemingsrechtbanku Gent, afdeling Gent (Sud za trgovačka društva u Gentu, odjel u Gentu, Belgija) u kojoj je tvrdila da Fluviusova upotreba tehničkih specifikacija povređuje propise o javnoj nabavi. Time što je bez ikakvog obrazloženja isključio plastične cijevi iz svojih postupaka javne nabave za dodjelu ugovora o javnim radovima, DYKA‑i je uskraćena mogućnost da joj se dodijeli ugovor, čime se očito ograničava tržišno natjecanje (
6
).
18.
Suprotno tomu, Fluvius smatra da je njegovo postupanje zakonito jer:
–
U njegovoj se dokumentaciji o nabavi ne propisuje „jedinstveni proizvod”.
–
Postoji više proizvođača i dobavljača cijevi od kamenštine i betona koji mogu sudjelovati u postupku dodjele ugovora.
–
Određivanje materijala od kojeg trebaju biti izrađene odvodne cijevi obuhvaćeno je njihovom diskrecijskom ovlasti.
–
Postoje tehnički razlozi za odabir kamenštine ili betona. Cijevi od kamenštine imaju vijek trajanja od najmanje 100 godina, dok plastične cijevi traju najviše 50 godina. Osim toga, plastične cijevi imaju znatno veći postotak nedostataka i neispravnosti od onih izrađenih od kamenštine te su njihovi troškovi održavanja mnogo veći.
–
S gledišta zaštite okoliša, plastične cijevi dovode do problema koje ne stvaraju cijevi od kamenštine ili betona (
7
)
–
Razumno je, s financijskog gledišta i s gledišta interesâ javnog naručitelja, redovito odabirati cijevi od kamenštine, a ne od plastike. Međutim, plastične cijevi nisu u potpunosti isključene jer ih je potrebno upotrijebiti ako se zbog tehničkih značajki projekta ne preporuča uporaba kamenštine ili betona.
19.
U tim okolnostima, sud koji je uputio zahtjev upućuje Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 42. stavak 3. Direktive [2014/24] tumačiti na način da je nabrajanje načina formuliranja tehničkih specifikacija sadržano u toj odredbi taksativno, zbog čega je javni naručitelj obvezan formulirati tehničke specifikacije svojih ugovora o javnoj nabavi na jedan od načina navedenih u toj odredbi?
2.
Treba li članak 42. stavak 4. Direktive [2014/24] tumačiti na način da je u pogledu upućivanja na odvodne cijevi od kamenštine i betona (u skladu s konkretnim sustavom odvodnje otpadnih voda) u tehničkim specifikacijama prilikom nadmetanja riječ o jednom ili više upućivanja navedenih u toj odredbi, primjerice o upućivanjima na određene vrste cijevi ili i na određene načine proizvodnje cijevi?
3.
Treba li članak 42. stavak 4. Direktive [2014/24] tumačiti na način da upućivanja na jedan proizvod, primjerice na odvodne cijevi od kamenštine i betona (u skladu s konkretnim sustavom odvodnje otpadnih voda), u tehničkim specifikacijama prilikom nadmetanja kao određena tehnička rješenja već imaju učinak predviđen tom odredbom (odnosno ‚učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda’) jer dovode do toga da se poduzeća koja nude alternativna rješenja za propisani proizvod unaprijed isključuju i time stavljaju u nepovoljan položaj iako različita konkurentska poduzeća u svakom slučaju mogu ponuditi propisani proizvod ili je u tom pogledu potrebno da za navedeni proizvod, primjerice odvodne cijevi od kamenštine i betona (u skladu s konkretnim sustavom odvodnje otpadnih voda), uopće ne postoji tržišno natjecanje te stoga ne može biti riječ o navedenom učinku jer je predmetni proizvod karakterističan za određeno poduzeće koje jedino nudi taj proizvod na tržištu?
4.
Treba li članak 42. stavak 2. [Direktive 2014/24] tumačiti na način da utvrđena povreda članka 42. stavka 3. Direktive [2014/24] i/ili članka 42. stavka 4. Direktive [2014/24] zbog nezakonitih upućivanja u tehničkim specifikacijama prilikom nadmetanja (primjerice na odvodne cijevi od kamenštine i betona u skladu s konkretnim sustavom odvodnje otpadnih voda) istodobno podrazumijeva i povredu članka 42. stavka 2. Direktive [2014/24] te s njime povezanog članka 18. stavka 1. Direktive [2014/24]?”
III. Postupak pred Sudom
20.
Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 11. srpnja 2023.
21.
Pisana očitovanja podnijeli su DYKA, Fluvius, austrijska i češka vlada te Europska komisija.
22.
DYKA, Fluvius i Komisija sudjelovali su na raspravi održanoj 30. svibnja 2024.
IV. Ocjena
A.
Primjenjiva direktiva
23.
Iako je samo Komisija to pitanje istaknula u pisanom dijelu postupka (
8
), valja razmotriti jesu li ugovori o javnim radovima za izgradnju javnih sustava odvodnje otpadnih voda i kišnice obuhvaćeni područjem primjene Direktive 2014/24 ili Direktive 2014/25.
24.
Komisija razlikuje ugovore u kojima Fluvius djeluje kao operator distribucijskih sustava električne energije i plina (koji se uređuju Direktivom 2014/25) od ugovora koji se odnose na postavljanje kanalizacijskih sustava (koji se uređuju Direktivom 2014/24).
25.
Međutim, smatram da sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti tu tvrdnju (
9
) kako bi se isključilo da Fluvius, kao javni naručitelj, obavlja djelatnost iz članka 10. stavka 1. Direktive 2014/25 (upravljanje fiksnim mrežama s namjerom pružanja usluge javnosti u vezi s proizvodnjom, prijenosom ili distribucijom pitke vode, ili isporuka pitke vode takvim mrežama) (
10
).
26.
Ako bi Fluvius sudjelovao i u tom dijelu „vodenog ciklusa” (
11
), sporni ugovori, koji uključuju radove povezane s odvodnjom otpadnih voda, trebali bi biti u skladu s Direktivom 2014/25, u čijem se članku 10. stavku 2. točki (b) izričito upućuje na tu vrstu ugovora.
27.
Ne dovodeći u pitanje ocjenu suda koji je uputio zahtjev, iako su tehničke specifikacije u Direktivi 2014/24 (članak 42.) i Direktivi 2014/25 (članak 60.) u biti uređene na isti način, usredotočit ću se na tumačenje prvonavedene direktive.
B.
Margina prosudbe za uključivanje tehničkih specifikacija
28.
Javni naručitelji u ugovornoj dokumentaciji koju objavljuju moraju definirati značajke radova, usluga ili robe koju žele pribaviti u okviru javne nabave. Među tim značajkama su značajke koje odgovaraju tehničkim specifikacijama određenih proizvoda ili usluga (
12
).
29.
Pristran opis tih tehničkih specifikacija može značiti važnu „prepreku ulasku” određenih ponuditelja i, u krajnjem slučaju, unaprijed odrediti (pa čak i prijevarno) konačan odabir uspješnog ponuditelja ako se utvrde obilježja proizvoda ili usluga koje samo on može ponuditi.
30.
Briga o izbjegavanju nepravilne prakse i cilj da se „omoguć[i] otvorenost javne nabave za tržišno natjecanje” navele su zakonodavca Unije da donese pravila u tom području.
31.
Prema mišljenju Suda, „zakonodavstvo Unije o tehničkim specifikacijama javnom naručitelju priznaje široku marginu prosudbe u okviru formuliranja tehničkih specifikacija javne nabave”. „Ta margina prosudbe opravdava se činjenicom da javni naručitelji najbolje poznaju [svoje potrebe] te sami mogu najbolje odrediti zahtjeve koji se moraju ispuniti da bi postigli željene rezultate” (
13
).
32.
Margina prosudbe javnog naručitelja prilikom uključivanja tehničkih specifikacija javne nabave stoga ga načelno ovlašćuje da odabere proizvode i materijale s kojima treba obaviti planirane radove.
33.
Međutim, sloboda izbora javnog naručitelja uvjetovana je, u većoj ili manjoj mjeri, predmetom ugovora i ciljem koji se nastoji postići:
–
Kad se uzmu u obzir elementi povezani s izvedbom ili funkcijom (funkcionalni zahtjevi) sastavnica radova, margina prosudbe se smanjuje. Funkcionalni zahtjevi mogu se proširiti na „okolišne značajke”. U skladu je s ciljem Direktive 2014/24 da u tim slučajevima ponude budu otvorene najvećem broju tehničkih alternativa kojima se može ispuniti željena funkcija.
–
Suprotno tomu, kad je riječ o djelatnostima u kojima prevladavaju drugi čimbenici koji nisu strogo objektivni (primjerice estetika ili ekološka prihvatljivost), margina prosudbe se proširuje.
34.
U glavnom postupku ne postoje estetske značajke, a odluke javnog naručitelja o prihvatljivim materijalima mogle bi se prije svega temeljiti na kriterijima izvedbe ili objektivnim funkcionalnim čimbenicima. Međutim, ne čini se da su ti kriteriji i čimbenici dovoljno detaljno navedeni u dokumentaciji o nabavi, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri (
14
).
35.
S obzirom na njihovu važnost, tehničke specifikacije, baš kao i predmet i kriteriji dodjele ugovora, trebaju biti jasno određene od početka postupka javne nabave, odnosno u pozivu na nadmetanje ili u dokumentaciji o nabavi. Samo će tako ponuditelji moći razumjeti njihov točan doseg i protumačiti ih na isti način (
15
).
36.
Tehničke specifikacije na koje se upućuje u članku 42. stavku 1. Direktive 2014/24 su one „definirane” u točki 1. Priloga VII. U podtočki (a) te točke navodi se što se podrazumijeva pod pojmom „tehnička specifikacija” u slučaju ugovora o javnim radovima.
37.
U skladu s tom odredbom, tehnička specifikacija znači ukupnost tehničkih odredbi „sadržanih posebno u dokumentaciji o nabavi kojima se određuju tražene značajke materijala, proizvoda ili robe kako bi se osiguralo da ispunjavaju svrhu koju im je namijenio javni naručitelj”.
C.
Prvo prethodno pitanje
38.
Sud koji je uputio zahtjev želi doznati je li „nabrajanje načina formuliranja tehničkih specifikacija” sadržano u članku 42. stavku 3. Direktive 2014/24 taksativno.
39.
Pitanje se temelji na pretpostavci da zahtjev da odvodne cijevi trebaju biti izrađene od betona ili kamenštine sam po sebi predstavlja tehničku specifikaciju. Sud koji je uputio zahtjev, stranke u sporu, vlade intervenijenti i Komisija prihvaćaju tu pretpostavku u pogledu koje taj sud ne iznosi nikakvu dvojbu.
40.
Međutim, na raspravi je došlo do diskusije o toj pretpostavci, isključivo u pogledu tumačenja točke 1. podtočke (a) Priloga VII. Direktivi 2014/24. Iz tumačenja te točke moglo bi se zaključiti da se tehničkim specifikacijama smatraju samo odredbe kojima se određuju tražene značajke materijala, proizvoda ili robe, ali ne i zahtjev da u okviru obavljanja radova treba upotrijebiti određeni materijal.
41.
Prema mojem mišljenju, u tom pogledu ne treba zauzeti nominalističko stajalište. U glavnom postupku, čak i sa svim nesigurnostima koje proizlaze iz propustâ u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, zahtjevom da odvodne cijevi trebaju biti izrađene od betona ili kamenštine upućuje se na proizvod (cijevi), kao i na jednu od njegovih ključnih značajki (da materijal od kojeg su izrađene te cijevi mora biti beton ili kamenština).
42.
Smatram da se tako shvaćena pretpostavka na kojoj se temelji zahtjev za prethodnu odluku može prihvatiti. Ako se ne prihvati, prethodna pitanja, kako su sastavljena, bila bi hipotetska ili suvišna.
43.
„Načini” formuliranja tehničkih specifikacija, u skladu s člankom 42. stavkom 3. Direktive 2014/24, utvrđuju se u njegovim točkama (a), (b), (c) i (d) (
16
). Sud je već odlučio da „tekst članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24 ne utvrđuje hijerarhiju između metoda formuliranja tehničkih specifikacija kao što niti jednoj od tih metoda ne daje prednost” (
17
).
44.
Javni naručitelj stoga treba primijeniti jednu ili više tih metoda. Izraz „formuliraju [se] na sljedeće načine” (
18
) znači da je riječ o zatvorenom popisu. Zakonodavac je mogao upotrijebiti otvorene izraze (upotrebom priloga kao što su „ponajprije” ili „osobito”) kako bi odobrio dodatne metode, ali se odlučio za obvezujuć i taksativan popis (
19
).
45.
Sve dosad navedeno dovoljno je da se odgovori na prvo prethodno pitanje, kako je ono sastavljeno. Ostali uobičajeni hermeneutički kriteriji (kontekst i svrha odredbe) ne idu u prilog drukčijem rješenju.
46.
Međutim, očitovanja stranaka u sporu usmjerena su na problem koji se razlikuje od onog izričito navedenog u prvom prethodnom pitanju. Zapravo valja razjasniti može li se obvezna upotreba cijevi od betona ili kamenštine svrstati u neki od načina iz zatvorenog popisa navedenog u članku 42. stavku 3. Direktive 2014/24, što DYKA osporava (
20
).
47.
Ako Sud pristane ući u tu raspravu, prva poteškoća u njezinu rješavanju je to da, kao što sam to već istaknuo, tijelo koje je uputilo zahtjev nije detaljno iznijelo sadržaj dokumentacije o nabavi u pogledu sporne tehničke specifikacije.
48.
Na temelju tumačenja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje ne može se utvrditi postoje li (što bi bilo logično) u dokumentaciji o nabavi, uz upućivanje na cijevi od betona ili kamenštine, i druga pojašnjenja kao što je, primjerice, ono koje se konkretno odnosi na usklađenost s normom ili standardom.
49.
Fluvius je ispravio taj propust tijekom rasprave, kao odgovor na pitanja Suda. Naveo je da njegova dokumentacija o nabavi ne sadržava samo upućivanje na beton ili kamenštinu, nego i na druge značajke cijevi, kao i upućivanja na belgijska tehnička pravila o kanalizacijskim sustavima.
50.
Na temelju te tvrdnje (koju sud koji je uputio zahtjev treba ponovno provjeriti) može se razmotriti je li tehnička specifikacija koja je predmet spora obuhvaćena jednom ili više točaka članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24.
1. Obuhvaćenost točkom (a) članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24
51.
Sporna dokumentacija o nabavi bila bi u skladu s tom točkom kad bi se njome u pogledu odvodnih cijevi nalagali određeni izvedbeni ili funkcionalni zahtjevi. To bi bio slučaj kad bi sadržavala odredbe koje se odnose, primjerice, na njihovu krutost, otpornost na promjene temperature, stabilnost, nepropusnost, okolišne značajke ili druga fizička ili mehanička svojstva.
52.
Fluvius tvrdi (
21
) da se potrebna tehnička specifikacija temelji na zahtjevima u pogledu životnog vijeka upotrijebljenog materijala i troškova njegova održavanja ili pak na zahtjevima povezanima sa zaštitom okoliša (mogućnost recikliranja, stvaranje otpada i njegova ugradnja u podtlo). Stoga je riječ o izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima.
53.
Kao što sam to već ponovio, Sudu nisu dostavljene dostatne informacije o sadržaju dokumentacije o nabavi. Sud koji je uputio zahtjev samo tvrdi da Fluvius u toj dokumentaciji nije utvrdio izvedbene ili funkcionalne zahtjeve u pogledu odvodnih cijevi koji bi omogućili ponudu drugih tehničkih rješenja (
22
).
54.
Ako bi se primijenila ocjena suda koji je uputio zahtjev u pogledu te pojedinosti, ugovorna dokumentacija ne bi sadržavala dovoljno precizne funkcionalne zahtjeve i stoga ne bi bila obuhvaćena točkom (a) članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24. Tom se odredbom zahtijeva da parametri (tehničke specifikacije formulirane u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva) budu dovoljno precizni kako bi ponuditelji mogli odrediti predmet ugovora.
2. Obuhvaćenost točkom (b) članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24
55.
Prema mišljenju Fluviusa (
23
) i Komisije (
24
), sporna specifikacija obuhvaćena je točkom (b) članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24. DYKA tvrdi suprotno.
56.
Fluvius i Komisija smatraju da se u točki (b) pravi razlika između upućivanja na, s jedne strane, „tehničke specifikacije”, i, s druge strane, na „norme” (ili standarde). Kad je riječ o prvonavedenima, točkom 1. Priloga VII. dopušta se da se kao tehnička specifikacija prihvati sâmo utvrđivanje traženih značajki materijala ili proizvoda.
57.
Na raspravi se detaljno diskutiralo o tumačenju početnog dijela članka 42. stavka 3. točke (b) Direktive 2014/24. Njegov se tekst može kvalificirati kao tautološki jer se njime utvrđuje da se „tehničke […] specifikacije formuliraju […] upućivanjem na tehničke specifikacije […]”. U tom su pogledu moguća dva stajališta:
–
Može se tvrditi da se među tehničkim specifikacijama na koje se upućuje u članku 42. stavku 3. točki (b) Direktive 2014/24 ne nalaze samo one opisane u „normama” (nacionalnim, europskim ili međunarodnim) ili „referentnim sustavima” koji se navode u toj točki, nego i druge odredbe koje nisu povezane s tim normama i sustavima, ali kojima se određuju „tražene značajke” materijala ili proizvoda.
–
Suprotno tomu, može se zagovarati da su tehničke specifikacije iz članka 42. stavka 3. točke (b) Direktive 2014/24 samo standardne, odnosno one kojima se upućuje na „norme” (nacionalne, europske ili međunarodne) ili na „referentne sustave”. Tako proizlazi iz točke 87. presude Klaipėdos (
25
).
58.
Točno je da ta diskusija djelomično gubi smisao (ili ga zadržava u isključivo apstraktnom ili akademskom smislu) ako se prihvati, kao što je to Fluvius tvrdio na raspravi, da se u ugovornoj dokumentaciji koju je sastavio izričito upućuje na belgijska tehnička pravila. Ako bi to bio slučaj, smatram da bi u toj dokumentaciji tehničke specifikacije ugovora o javnim radovima bile formulirane na način iz članka 42. stavka 3. točke (b) Direktive 2014/24.
59.
U svakom slučaju, kako se ne bi izbjegla apstraktna rasprava, smatram da je prva od tih suprotstavljenih teza više u skladu s tom odredbom (iako za obje postoje čvrsti argumenti u njihovu korist). To rješenje zagovaram zbog dvaju razloga.
60.
Kao prvo, ograničavanje točke (b) na standardne tehničke specifikacije značilo bi zanemarivanje nestandardnih tehničkih specifikacija, odnosno ostalih tehničkih odredbi koje javni naručitelj može uključiti u svoju ugovornu dokumentaciju a da pritom ne uputi na unaprijed određena tehnička pravila (standarde) (
26
).
61.
Kao što je to Komisija tvrdila na raspravi, ništa ne sprečava te je uobičajeno da ugovori o javnim radovima sadržavaju tehničke odredbe koje, u skladu s definicijom iz točke 1. podtočke (a) Priloga VII. Direktivi 2014/24, nisu navedene upućivanjem na tehnička pravila (standarde) niti u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva. Prihvaćanje druge od tih navedenih teza dovelo bi do toga da se takve odredbe ne mogu svrstati ni u jednu točku članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24.
62.
Kao drugo, upravo se u Prilogu VII. Direktivi 2014/24 definira što se podrazumijeva pod pojmom „tehnička specifikacija” te se na taj prilog upućuje u njezinu članku 42. stavku 1. Formulacije (ili „načini”) kojima treba navesti te specifikacije utvrđene su u članku 42. stavku 3., ali definicija samog pojma, u slučaju ugovorâ o javnim radovima, nalazi se u točki 1. podtočki (a) Priloga VII.
63.
S tog gledišta, odredba „[…] koj[om] se određuju tražene značajke materijala [ili] proizvoda”, kao što je to navedeno u točki 1. podtočki (a) Priloga VII. Direktivi 2014/24, može se kvalificirati kao tehnička specifikacija i stoga može biti obuhvaćena početnim dijelom njezina članka 42. stavka 3. točke (b), iako se, ponavljam, njime ne upućuje ni na kakvu normu (standard).
3. Međuzaključak
64.
Ukratko:
–
Na prvo prethodno pitanje treba odgovoriti da je popis načina formuliranja tehničkih specifikacija iz članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24 taksativan.
–
Kako bi se odgovorilo na to pitanje nije potrebno utvrditi kojom je točkom te odredbe obuhvaćena sporna tehnička specifikacija, što ovisi o sadržaju ugovorne dokumentacije.
D.
Drugo i treće prethodno pitanje
65.
Drugo i treće prethodno pitanje, koja se mogu zajedno razmotriti, odnose se na tumačenje članka 42. stavka 4. Direktive 2014/24.
66.
Sud koji je uputio zahtjev tim pitanjima nastoji doznati, u pogledu upućivanja na cijevi od kamenštine i betona:
–
Je li „riječ o jednom ili više upućivanja navedenih u toj odredbi, primjerice o upućivanjima na određene vrste cijevi ili i na određene načine proizvodnje cijevi”.
–
Imaju li „već […] učinak […] ‚pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda’”, pri čemu se unaprijed isključuju poduzeća koja nude alternativna rješenja ili, naprotiv, „ne može biti riječ o navedenom učinku jer je predmetni proizvod karakterističan za određeno poduzeće koje jedino nudi taj proizvod na tržištu”.
67.
Člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24 zabranjuje se da tehničke specifikacije javne nabave sadržavaju određena upućivanja (
27
) za koja se u načelu smatra da izravno ili neizravno štete otvaranju javne nabave tržišnom natjecanju. Zabrana vrijedi „[o]sim ako je to opravdano predmetom ugovora”.
68.
Takva su upućivanja usto dopuštena samo u iznimnim slučajevima „kada nije moguć dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora sukladno stavku 3.” (
28
).
69.
Stajališta stranaka i intervenijenata u prethodnom postupku u pogledu tih dvaju prethodnih pitanja podijeljena su:
–
DYKA tvrdi da su cijevi od kamenštine ili betona reprezentativne za „vrstu” (kao pojedinačni oblik cijevi kojima se izgrađuju kanalizacijski sustavi), kao i za „određenu proizvodnju” (jer njihova izrada zahtijeva poseban industrijski postupak proizvodnje za svaku kategoriju).
–
Fluvius smatra da zabrana vrijedi samo ako se ugovornom dokumentacijom zahtijeva isključivost ili jedinstven proizvod, čime se pogoduje poduzeću koje ga proizvodi. Suprotno tomu, ona se ne primjenjuje ako traženi proizvod proizvodi više poduzeća.
–
Prema mišljenju austrijske vlade, pojmovi beton i kamenština ne opisuju konkretan proizvod, nego materijale čiji proizvodni procesi i značajke mogu imati različite oblike.
–
Češka vlada zagovara da cilj upućivanja nije pogodovanje ili isključivanje određenih poduzeća ili određenih proizvoda.
–
Komisija smatra da bi priznavanje upućivanja na materijal od kojeg se cijevi proizvode kao tehničke specifikacije značilo prihvaćanje širokog tumačenja. U nedostatku normativne definicije, ispituje uobičajeno značenje pojmova „vrsta” i „određena proizvodnja” te zaključuje da to upućivanje nije obuhvaćeno nijednim od njih.
70.
Razmotrit ću ta pitanja uz analizu dosega zabrane i dopuštenih iznimaka kako bih tu analizu kasnije primijenio na glavni postupak.
1. Doseg zabrane
71.
Kao što sam to već naveo, člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24 zabranjuje se da tehničke specifikacije javne nabave sadržavaju određena upućivanja. U dijelu koji je važan za ovaj spor, riječ je o upućivanjima koja se odnose na „vrstu ili određeno podrijetlo ili proizvodnju ako bi to imalo učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda” (
29
).
72.
Smatram da se upućivanje na kamenštinu i beton kao na obvezne materijale, u skladu s ugovornom dokumentacijom, odnosi na „vrstu” cijevi ili „određenu proizvodnju”. Kao što to tvrdi DYKA, kamenština i beton nisu prirodni materijali (poput drva), nego materijali „izrađeni” u okviru određenog postupka umjetne proizvodnje. Izbor tih materijala ide u korist, logično, poduzeća koja proizvode ili isporučuju cijevi od kamenštine i betona te on dovodi do (neizbježnog) učinka isključivanja poduzeća koja nude cijevi od plastike ili bilo kojeg drugog materijala.
73.
Suprotno Fluviusovoj tezi, smatram da se zabrana primjenjuje ne samo kada dokumentacija dovodi do izbora samo jednog proizvođača, nego i kada se njome krug natjecatelja ograničava na više njih (odnosno na sva poduzeća koja proizvode neku vrstu cijevi od betona ili kamenštine), pri čemu se isključuju poduzeća koja proizvode plastične cijevi.
74.
Sud koji je uputio zahtjev stoga bi mogao smatrati da je, s objektivnog gledišta, upućivanje na odvodne cijevi od betona ili kamenštine u ugovornoj dokumentaciji obuhvaćeno područjem zabrane. Treba još razmotriti je li ono ipak opravdano.
2. Iznimke od zabrane
a) Opravdanost predmetom ugovora
75.
Člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24 omogućuje se zaobilaženje zabrane na koju se odnosi analiza ako je to „opravdano predmetom ugovora”.
76.
Točno je da će, u određenim slučajevima, predmetom ugovora neizbježno biti predodređen odabir neke sastavnice radova, uz istodobno isključenje drugih (
30
).
77.
Ako se javni naručitelj želi pozvati na tu odredbu, treba objasniti zašto predmet ugovora opravdava postojanje tehničke specifikacije koja načelno nije u skladu s člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24.
78.
Smatram da to objašnjenje treba uključiti u dokumentaciju o nabavi. Upravo u njoj javni naručitelj treba obavijestiti (buduće ponuditelje) o razlozima zbog kojih predmet ugovora zahtijeva tu specifikaciju, a ne neku drugu. Samo na taj način zainteresirane osobe mogu odlučiti hoće li postupiti u skladu s dokumentacijom ili će je pobijati (
31
).
b) Iznimno dopuštenje zbog nemogućnosti pružanja detaljnog opisa predmeta ugovora
79.
Člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24 iznimno se dopušta neko od zabranjenih upućivanja kada nije moguć „dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora sukladno stavku 3.”.
80.
Na sudu koji je uputio zahtjev je da odluči je li, s obzirom na predmet ugovora, javni naručitelj odredio prihvatljivu razinu zahtjeva za proizvode ili materijale od kojih se izrađuju ti proizvodi. Javni naručitelj može slobodno utvrditi tu razinu zahtjeva, ali treba precizno i razumljivo obrazložiti zašto je njegova odluka u skladu s predmetom ugovora.
81.
Ponovno, zbog nedostatka (u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje) informacija o detaljnom sadržaju dokumentacije o nabavi nije moguće znati sadržava li ona takav precizan i razumljiv opis. Samo sud koji je uputio zahtjev može razjasniti to pitanje i odlučiti o mogućnosti ili nemogućnosti da javni naručitelj uključi taj opis u ugovornu dokumentaciju.
c) Riječi „ili jednakovrijedan”
82.
Dvama stavcima članka 42. Direktive 2014/24 zahtijeva se da se uz upućivanja na tehničke specifikacije navedu „riječi ‚ili jednakovrijedan’”: riječ je o stavku 3. točki (b) in fine i stavku 4., također in fine.
83.
Krajnji je smisao tih dviju odredbi omogućiti gospodarskim subjektima jednak pristup postupku javne nabave. Sadržaj tehničkih specifikacija ne smije dovesti do „stvaranja neopravdanih prepreka za otvaranje javne nabave tržišnom natjecanju” (
32
).
84.
Upravo zbog toga što iznimka iz članka 42. stavka 4. Direktive 2014/24 može pogodovati određenim proizvođačima i isključiti druge, ublažena je zahtjevom da uz upućivanje treba navesti riječi „ili jednakovrijedan”. Zahtijeva se dvostruki uvjet: (a) da je upućivanje potrebno kako bi se pružio dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora; i (b) da se uz njega navedu riječi „ili jednakovrijedan” (
33
).
85.
Zakonodavac Unije brine da tehničke specifikacije ne dovedu do „prijetvorno[g] sužavanj[a] nadmetanja uvođenjem zahtjeva kojima se prednost daje određenom gospodarskom subjektu na način da ti zahtjevi odražavaju ključne značajke robe, usluga ili radova koje obično nudi taj gospodarski subjekt” (
34
).
86.
Ta je zabrana u skladu s načelom iz članka 18. stavka 1. drugog podstavka Direktive 2014/24: „Smatra se da se nadmetanje prijetvorno sužava kada je koncept nabave osmišljen s namjerom da se određenim gospodarskim subjektima neopravdano da prednost ili ih se stavi u nepovoljan položaj”.
87.
Zahtjev da u prethodno navedenim slučajevima dokumentacija o nabavi treba sadržavati riječi „ili jednakovrijedan” stoga ima nespornu svrhu pogodovanja najvećem otvaranju javne nabave tržišnom natjecanju. Proizvođači i dobavljači materijala ili proizvoda jednakovrijednih onima koje je odredio javni naručitelj mogu se osloniti na te riječi kako bi kao ponuditelji sudjelovali u postupku odabira ugovaratelja.
88.
Sud je naglasio važnost tih riječi: „činjenica da nije dodan navod ‚ili jednakovrijedan’ nakon označivanja u dokumentaciji određenog proizvoda može ne samo odvratiti gospodarske subjekte koji se koriste sustavima sličnim tom proizvodu koji treba ponuditi u postupku javne nabave, nego također ograničiti uvozne tokove u prekograničnoj trgovini u Uniji, pridržavajući ugovor o javnoj nabavi samo dobavljačima koji ponude korištenje specifično naznačenog proizvoda” (
35
). Kad je riječ o ugovorima koji ne prekoračuju prag iz direktiva o javnoj nabavi, izostavljanje odredbe o jednakovrijednosti može čak biti protivno odredbama primarnog prava (
36
).
89.
Tim se riječima također pogoduje javnom naručitelju ako mu ponuditelj ponudi jednako valjane tehničke alternative koje taj javni naručitelj nije predvidio.
3. Primjena tih kriterija na glavni postupak
90.
Na temelju prethodno navedenih pretpostavki, sudu koji je uputio zahtjev može se odgovoriti da, u skladu s člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24, zahtjev da cijevi za odvodnju kišnice i otpadnih voda trebaju biti izrađene od betona odnosno kamenštine predstavlja upućivanje na određene vrste ili na određene načine proizvodnje.
91.
Taj bi odgovor trebalo nadopuniti utvrđenjem da navedeno upućivanje:
–
Samo po sebi dovodi do učinka pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili proizvoda, pri čemu na nije nužno da na tržištu postoji samo jedan proizvođač proizvoda.
–
Može se prihvatiti ako je to opravdano predmetom ugovora, a razlog za to javni naručitelj mora navesti u ugovornoj dokumentaciji.
–
Može se odobriti i ako nije moguće pružiti dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora, u skladu s člankom 42. stavkom 3. Direktive 2014/24.
–
Treba biti popraćen riječima „ili jednakovrijedan”, osim ako je predmet ugovora neizbježno uvjetovan upotrebom sastavnice radova koja se objektivno ne može zamijeniti drugom, jednakovrijednom sastavnicom.
92.
Konkretno, s obzirom na to da se rasprava odnosila na odredbu „ili jednakovrijedan”, slažem se s DYKA‑om (
37
) da ograničenje tehničkih rješenja na popis koji je utvrdio Fluvius šteti tržišnom natjecanju i inovaciji, čije se poticanje ističe u uvodnoj izjavi 74. Direktive 2014/24. Samim novim tehnološkim prijedlozima materijala koji imaju iste ili bolje značajke nego odvodne cijevi od kamenštine ili betona mogu se optimizirati rezultati javne nabave.
93.
Prema mojem mišljenju, javni naručitelj ne može a priori isključiti da postoje odvodne cijevi izrađene od proizvoda koji su jednakovrijedni kamenštini i betonu. U odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, kao što to ističe Komisija (
38
), sud koji je uputio zahtjev ne zauzima stajalište o usporedivosti jednih cijevi (od plastike) i drugih cijevi (od betona i kamenštine).
94.
Smatram da gospodarskim subjektima treba pružiti priliku da dokažu da njihove cijevi imaju jednaku ili veću učinkovitost od onih izrađenih na bazi betona ili kamenštine, tim više ako su prvonavedene cijevi u skladu s europskim normama (standardima) u pogledu njihovih tehničkih zahtjeva (
39
).
95.
Ovisno o slučaju, javni naručitelj a posteriori razumno ocjenjuje zašto alternativno ponuđeni proizvod odgovara ili ne odgovara razini učinkovitosti koja se zahtijeva za određeni ugovor.
E.
Četvrto prethodno pitanje
96.
Posljednjim prethodnim pitanjem nastoji se razjasniti podrazumijeva li povreda članka 42. stavaka 3. i 4. (ili jednog od njih) Direktive 2014/24 također povredu članka 42. stavka 2. i članka 18. stavka 1. te direktive.
97.
Prema mišljenju Suda, člankom 42. stavkom 2. Direktive 2014/24, „za potrebe formulacije tehničkih specifikacija, konkretizirano [je] načelo jednakog postupanja iz članka 18. stavka 1. prvog podstavka navedene direktive. Prema toj odredbi, javni naručitelji se prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i bez diskriminacije te djeluju na transparentan i razmjeran način” (
40
).
98.
Stoga smatram, kao i DYKA i Komisija (
41
), da povreda članka 42. stavaka 3. ili 4. Direktive 2014/24 podrazumijeva i povredu njegova stavka 2. Budući da se stavkom 2. pak pojašnjavaju odredbe članka 18. stavka 1. te direktive, dolazi i do povrede potonje odredbe.
V. Zaključak
99.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da Ondernemingsrechtbanku Gent, afdeling Gent (Sud za trgovačka društva u Gentu, odjel u Gentu, Belgija) odgovori na sljedeći način:
„Članak 42. stavke 2., 3. i 4. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ
treba tumačiti na način:
1.
Da je nabrajanje načina formuliranja tehničkih specifikacija iz članka 42. stavka 3. Direktive 2014/24 obvezujuće i taksativno.
2.
Da, u skladu s člankom 42. stavkom 4. Direktive 2014/24, zahtjev da cijevi za odvodnju kišnice i otpadnih voda trebaju biti izrađene od betona odnosno kamenštine predstavlja upućivanje na određene vrste ili na određene načine proizvodnje. To upućivanje:
–
Samo po sebi dovodi do učinka pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili proizvoda, pri čemu na nije nužno da na tržištu postoji samo jedan proizvođač proizvoda.
–
Može se prihvatiti ako je to opravdano predmetom ugovora, a razlog za to javni naručitelj mora navesti u ugovornoj dokumentaciji.
–
Može se odobriti i ako nije moguće pružiti dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora, u skladu s člankom 42. stavkom 3. Direktive 2014/24.
–
Treba biti popraćen riječima ‚ili jednakovrijedan’, osim ako je predmet ugovora neizbježno uvjetovan upotrebom sastavnice radova koja se objektivno ne može zamijeniti drugom, jednakovrijednom sastavnicom.
3.
Povreda odredbi članka 42. stavaka 3. ili 4. Direktive 2014/24 podrazumijeva povredu stavka 2. tog članka, kao i članka 18. stavka 1. te direktive.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	U daljnjem tekstu: Fluvius. U skladu s odlukom kojom se upućuje prethodno pitanje, riječ je o društvu koje djeluje na temelju privatnog prava i čije dionice ima više subjekata javnog prava.
(
3
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravci SL 2015., L 275, str. 68., SL 2016., L 311, str. 26., SL 2020., L 406, str. 67. i SL 2023., L 90063). Njezin članak 42. u bitnome se podudara s člankom 60. Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL 2014., L 94, str. 243. i ispravak SL 2023., L 90064).
(
4
)	Među ostalim, presude od 22. rujna 1988., Komisija/Irska (C‑45/87, EU:C:1988:435); od 24. siječnja 1995., Komisija/Nizozemska (C‑359/93, EU:C:1995:14); od 10. svibnja 2012., Komisija/Nizozemska (C‑368/10, EU:C:2012:284); od 12. srpnja 2018., VAR i ATM (C‑14/17, EU:C:2018:568); od 25. listopada 2018., Roche Lietuva (C‑413/17, EU:C:2018:865; u daljnjem tekstu: presuda Roche Lietuva) i od 7. rujna 2021., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700; u daljnjem tekstu: presuda Klaipėdos). Neke od tih presuda odnose se na direktive u području javne nabave koje su prethodile onima iz 2014.
(
5
)	Moniteur belge od 14. srpnja 2016., str. 44167.
(
6
)	DYKA u svojoj tužbi traži: (a) da se utvrdi da je Fluviusova politika javne nabave u području kanalizacijskih radova protivna propisima o javnoj nabavi; (b) da ga se obveže da izmijeni svoju dokumentaciju o nabavi, a osobito tehničke specifikacije; i (c) da mu se naloži plaćanje naknade štete.
(
7
)	Fluvius navodi (točka 4. njegovih pisanih očitovanja) da se krute cijevi mogu beskonačno reciklirati, a plastične cijevi ne. Potonje cijevi treba spaliti, što nije ekološki prihvatljivo, te one mogu osloboditi mikroplastiku u podtlo jer su podložne abraziji (oblik trošenja ili propadanja u kojem se mikroplastika oslobađa zbog trenja nastalog djelovanjem vode). Budući da ih je potrebno zamijeniti svakih 50 godina, postoji rizik da u tlu ostane mikroplastike (cijevi postaju krhke te se taloži ostatna frakcija). Taj se problem ne javlja kod krutih cijevi proizvedenih od prirodnih materijala koji nisu štetni za okoliš.
(
8
)	Točka 12. njezinih pisanih očitovanja. Ostali intervenijenti, kao i sud koji je uputio zahtjev, usredotočili su se na tumačenje članka 42. Direktive 2014/24.
(
9
)	Među ostalim, sud koji je uputio zahtjev trebat će ocijeniti prekoračuje li iznos ugovorâ minimalni prag na koji se upućuje u odgovarajućim člancima obaju direktiva. Fluvius je na raspravi tvrdio da njegova djelatnost ne uključuje opskrbu pitkom vodom.
(
10
)	U presudi od 22. rujna 1988., Komisija/Irska (45/87, EU:C:1988:435), Sud je odlučivao o sporu koji se odnosio na uključivanje tehničke specifikacije za cijevi u dokumentaciju o nabavi za dodjelu ugovora o opskrbi vodom. Raspravljalo se o tome je li primjenjiva Direktiva Vijeća 71/305/EEZ od 26. srpnja 1971. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima (SL 1971., L 185, str. 5.). Ta je mogućnost isključena jer „sam tekst članka 3. stavka 5. uopće nije dvosmislen s obzirom na to da se njime ugovori o javnim [radovima koje izvršavaju službe za proizvodnju, distribuciju i prijenos vode] isključuju iz područja primjene Direktive” (točka 10.).
(
11
)	Vidjeti prethodno navedenu uvodnu izjavu 24. Direktive 2014/25.
(
12
)	Upućujem na svoje mišljenje u predmetu VAR (C‑14/17, EU:C:2018:135, t. 1. do 3.).
(
13
)	Presuda Roche Lietuva, t. 29. i 30.
(
14
)	U odluci kojom se upućuje prethodno pitanje ne pružaju se dostatni elementi za upoznavanje sa sadržajem ugovorne dokumentacije. Taj propust otežava odgovor Suda.
(
15
)	Vidjeti presudu od 5. travnja 2017., Borta (C‑298/15, EU:C:2017:266, t. 69.), s upućivanjem na presude od 10. svibnja 2012., Komisija/Nizozemska (C‑368/10, EU:C:2012:284, t. 56., 88. i 109.; od 6. studenoga 2014., Cartiera dell’Adda (C‑42/13, EU:C:2014:2345, t. 44.) i od 14. srpnja 2016., TNS Dimarso (C‑6/15, EU:C:2016:555, t. 23.).
(
16
)	Vidjeti njihov prijepis u točki 6. ovog mišljenja.
(
17
)	Presuda Roche Lietuva, t. 28.
(
18
)	Jezične verzije koje sam pregledao podudaraju se u pogledu upotrebe obvezujućih izraza.
(
19
)	S obzirom na to, valja naglasiti da se u članku 42. stavku 3. Direktive 2014/24 metode formuliranja tehničkih specifikacija navode „ne dovodeći u pitanje obvezna nacionalna tehnička pravila, u onoj mjeri u kojoj su usklađena s pravom Unije”.
(
20
)	Točka 9. njezinih pisanih očitovanja
(
21
)	Točka 4. njezinih pisanih očitovanja
(
22
)	Točka 16. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje. Čini se da iz te odluke proizlazi da je Fluvius svoje argumente o izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima iznio pred sudom koji je uputio zahtjev, ali ne i u okviru postupka javne nabave.
(
23
)	Točke 10. do 12. njegovih pisanih očitovanja
(
24
)	Točke 19. do 22. i 41. njezinih pisanih očitovanja
(
25
)	Sud je u toj točki presude Klaipėdos odlučio da su, u skladu s člankom 42. stavkom 3. Direktive 2014/24, tehničke specifikacije formulirane u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva, osobito u vezi s okolišem, ili upućivanjem na tehnička pravila (standarde). Međutim, u španjolskoj verziji presude upotrebljava se sintagma „tehničke specifikacije”, dok se u drugim verzijama koristi izraz „tehnička pravila”.
(
26
)	Točka 87. presude Klaipėdos može se shvatiti kao obiter dictum, kojim se sažima odredba, ali se ne iscrpljuje njezino značenje. To je Komisija tvrdila na raspravi.
(
27
)	Upućivanja „na određenu marku ili izvor ili određeni proces s obilježjima proizvoda ili usluga koje pruža određeni gospodarski subjekt ili na zaštitne znakove, patente, vrstu ili određeno podrijetlo ili proizvodnju”.
(
28
)	S obzirom na iznimnost potonje mogućnosti, treba je usko tumačiti. To se naglašava u presudama od 12. srpnja 2018., VAR i ATM (C‑14/17, EU:C:2018:568, t. 26.) i Roche Lietuva, t. 38.
(
29
)	Jezične verzije koje sam pregledao razlikuju se u pogledu (namjeravane) svrhe ili (svojstvenog) učinka. Dok se u španjolskoj jezičnoj verziji upućuje na „svrhu”, u drugim se verzijama ističe „učinak”. Tako njemačka jezična verzija glasi „Marken, Patente, Typen, einen bestimmten Ursprung oder eine bestimmte Produktion verwiesen werden, wenn dadurch bestimmte Unternehmen oder bestimmte Waren begünstigt oder ausgeschlossen werden”; engleska „trade marks, patents, types or a specific origin or production with the effect of favouring or eliminating certain undertakings or certain products”; francuska „une marque, à un brevet, à un type, à une origine ou à une production déterminée qui auraient pour effet de favoriser ou d’éliminer certaines entreprises ou certains produits”; talijanska „un marchio, a un brevetto o a un tipo, a un’origine o a una produzione specifica che avrebbero come effetto di favorire o eliminare talune imprese o taluni prodotti”; portugalska „marcas comerciais, patentes, tipos, origens ou modos de produção determinados que tenham por efeito favorecer ou eliminar determinadas empresas ou produtos”; ili rumunjska „o marcă, la un brevet, la un tip, la o origine sau la o producție specifică, care ar avea ca efect favorizarea sau eliminarea anumitor întreprinderi sau produse”. Uzimajući u obzir tu raznolikost, sklon sam tome da se isključi zahtjev postojanja elementa namjere, tako da bude dovoljno da je nastao učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda. Upravo to tumačenje najviše olakšava postizanje cilja otvaranja javne nabave tržišnom natjecanju.
(
30
)	Na raspravi je pružen primjer ugovora o javnim radovima za obnovu povijesne građevine u čijoj se dokumentaciji o nabavi nalaže upotreba iste vrste kamena (iz određenog izvora) od kojeg je ona svojedobno izgrađena. U tim okolnostima, predmet ugovora sam po sebi opravdava upućivanje na određeni proizvod (kamen iz određenog kamenoloma), uz isključenje bilo kojeg drugog proizvoda.
(
31
)	Sud je utvrdio da u određenim situacijama javni naručitelj ima obvezu obrazložiti svoje odluke kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo „da brane svoja prava i da odluče, uz potpuno poznavanje činjenica, treba li protiv njih podnijeti tužbu” te kako bi se „sudovima omogućilo provođenje nadzora zakonitosti navedenih odluka”. Vidjeti presudu Klaipėdos, t. 120., s upućivanjem na prethodno navedenu sudsku praksu, i presudu od 21. prosinca 2023., Infraestruturas de Portugal i Futrifer Indústrias Ferroviárias (C‑66/22, EU:C:2023:1016, t. 87.).
(
32
)	Članak 42. stavak 2. Direktive 2014/24 i presuda Roche Lietuva, t. 32.
(
33
)	U pogledu članka 60. stavka 4. Direktive 2014/25, vidjeti presudu od 27. listopada 2022., Iveco Orecchia (C‑68/21 i C‑84/21, EU:C:2022:835, t. 87.): „[u toj odredbi] iznimno se dopušta mogućnost da se u tehničkim specifikacijama uputi ‚na zaštitne znakove, patente, vrstu ili određeno podrijetlo ili proizvodnju’ ako je to potrebno za dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora te pod uvjetom da se uz takvu uputu navedu riječi ‚ili jednakovrijedan’”.
(
34
)	Uvodna izjava 74. Direktive 2014/24. Članci nadilaze želju izraženu u uvodnoj izjavi jer se njima također zabranjuje, kao pravilo, isključenje „određenih poduzeća ili određenih proizvoda”.
(
35
)	Presuda Roche Lietuva, t. 39. Sud je u njoj potvrdio ono što je već utvrdio u presudi od 24. siječnja 1995., Komisija/Nizozemska (C‑359/93, EU:C:1995:14, t. 27. i 28.). U potonjoj se presudi kritiziralo nepostojanje riječi „ili jednakovrijedan” nakon pojma UNIX, koji je bio jedini prihvatljivi računalni sustav u dokumentaciji o nabavi.
(
36
)	Vidjeti u tom smislu izreku rješenja od 3. prosinca 2001., Vestergaard (C‑59/00, EU:C:2001:654): „Članku 30. UEZ‑a […] protivi se to da javni naručitelj u dokumentaciji o nabavi koja se odnosi na ugovor o javnim radovima koji ne prelazi prag predviđen Direktivom [Vijeća 93/37/EEZ od 14. lipnja 1993. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima (SL 1993., L 199, str. 54.)] unese odredbu kojom se za izvršenje tog ugovora zahtijeva upotreba proizvoda s određenim zaštitnim znakom ako uz tu odredbu nisu navedene riječi ‚ili jednakovrijedan’”. U istom smislu vidjeti presudu od 22. rujna 1988., Komisija/Irska (45/87, EU:C:1988:435) u pogledu zahtjeva da odvodne cijevi trebaju biti u skladu s određenom irskom normom, bez dodavanja riječi „ili jednakovrijedan”.
(
37
)	Točke 48. do 51. njezinih pisanih očitovanja
(
38
)	Točka 13. njezinih pisanih očitovanja. Komisija naglašava da se u točki 7. odluke kojom se upućuje prethodno pitanje samo ponavlja Fluviusova teza u tom pogledu.
(
39
)	DYKA se poziva na (točka 19. njezinih pisanih očitovanja i Prilog 1. tim očitovanjima) europsku normu EN 476:2022 koja se odnosi na opće zahtjeve za sastavnice koje se upotrebljavaju u sanitarnim i kanalizacijskim sustavima. Ta norma obuhvaća opće zahtjeve koje trebaju ispunjavati norme za proizvod za sastavnice kao što su cijevi ili priključci namijenjeni za upotrebu u sanitarnim i kanalizacijskim sustavima. Primjenjuje se na prijenos otpadnih voda iz kućanstava, kišnice i površinskih voda, kao i drugih otpadnih voda čija je odvodnja dopuštena unutar sustava.
(
40
)	Presuda od 25. listopada 2018., Roche Lietuva, t. 33.
(
41
)	Fluvius u svojim pisanim očitovanjima (točka 28.) tvrdi da, s obzirom na to da nije povrijedio članak 42. stavke 3. i 4. Direktive 2014/24, pitanje nije korisno za rješavanje spora te ga stoga radije ne ispituje.