62024CJ0238
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
10. travnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička vanjska i sigurnosna politika (ZVSP) – Odluka 2010/279/ZVSP – Policijska misija Europske unije u Afganistanu – Članak 7. stavak 3. – Troškovi povezani s upućenim osobljem – Naknade koje isplaćuju i Europska unija i država članica kojoj član osoblja pripada – Kumuliranje – Članak 24. stavak 1. drugi podstavak posljednja rečenica UEU‑a – Članak 275. prvi stavak UFEU‑a – Nadležnost Suda za tumačenje odredbe prava Unije o ZVSP‑u”
U predmetu C‑238/24 [Tartisai] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija), odlukom od 2. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 2. travnja 2024., u postupku
NR
protiv
Ministero della Difesa,
Comando Generale dell’Arma dei Carabinieri,
Comando Generale Carabinieri – Centro Nazionale Amministrativo – Chieti,
Centro Amministrativo d’Intendenza interforze del contingente delle forze Armate Italiane in Afghanistan,
Centro Nazionale Amministrativo dell’Arma dei Carabinieri,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen (izvjestitelj), predsjednik vijeća, T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca prvog vijeća, A. Kumin, I. Ziemele i S. Gervasoni, suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za NR, A. Pucci, avvocato,
–
za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju E. Feole, avvocato dello Stato,
–
za rumunjsku vladu, R. Antonie, E. Gane i L. Ghiţă, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Bruti Liberati, M. Carpus‑Carcea, L. Hohenecker i I. Melo Sampaio, u svojstvu agenata,
–
za Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku, M. Almeida Veiga, F. Hoffmeister, E. Orgován i I. Orsini, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. stavka 3. Odluke Vijeća 2010/279/ZVSP od 18. svibnja 2010. o policijskoj misiji Europske unije u Afganistanu (EUPOL AFGHANISTAN) (SL 2010., L 123, str. 4.)
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe NR i Ministera della Difesa (Ministarstvo obrane, Italija), Comanda Generale dell’Arma dei Carabinieri (Glavni stožer Karabinjerske postrojbe, Italija), Comanda Generale Carabinieri – Centro Nazionale Amministrativo – Chieti (Glavni stožer karabinjera – Nacionalni administrativni centar – Chieti, Italija), Centra Amministrativo d’Intendenza interforze del contingente delle forze Armate Italiane in Afghanistan (Administrativni centar uprave združenih snaga kontingenta talijanskih oružanih snaga u Afganistanu, Italija) i Centra Nazionale Amministrativo dell’Arma dei Carabinieri (Nacionalni administrativni centar Karabinjerske postrojbe, Italija) (u daljnjem tekstu zajedno: uprava za obranu) u vezi s povratom naknade s naslova misije u inozemstvu koju je osoba NR primila na temelju talijanskog propisa.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člankom 2. Odluke 2010/279, naslovljenim „Ciljevi”, predviđalo se:
„[Policijska misija Europske unije u Afganistanu (u daljnjem tekstu: EUPOL Afganistan)] značajno doprinosi uspostavi održivih i učinkovitih civilnih policijskih struktura pod afganistanskim vodstvom koje će osigurati odgovarajuću suradnju sa širim kaznenopravnim sustavom u skladu sa savjetima o politici i radom [Europske] [u]nije, država članica i drugih međunarodnih dionika u području izgradnje institucija. Nadalje, [EUPOL Afganistan] će pomagati proces reforme s ciljem osnivanja učinkovite policije koja zaslužuje povjerenje i koja djeluje u skladu s međunarodnim normama, u okviru vladavine prava i poštujući ljudska prava.”
4
Članak 7. te odluke, naslovljen „Osoblje”, određivao je:
„1.   Broj i nadležnost osoblja [misije EUPOL Afganistan] u skladu je s ciljevima Misije iz članka 2. ove Odluke, sa zadaćama iz članka 3. ove Odluke i sa strukturom [misije EUPOL Afganistan] iz članka 4. ove Odluke.
2.   [Misija EUPOL Afganistan] ponajprije se sastoji od osoblja koje upućuju države članice ili institucije EU‑a.
3.   Svaka država članica ili institucija EU‑a snosi troškove povezane sa svakim članom osoblja koje upućuje, uključujući putne troškove u mjesto razmještanja i iz mjesta razmještanja, plaće, troškove liječenja i druge naknade osim primjenjivih dnevnica te naknade povezane s teškim uvjetima i rizicima.
[…]
5.   Sveukupno osoblje izvršava svoje obveze i djeluje u interesu [misije EUPOL Afganistan]. Sveukupno osoblje poštuje sigurnosna načela i minimalne norme uspostavljene [Odlukom Vijeća 2001/264/EZ od 19. ožujka 2001. o donošenju sigurnosnih propisa Vijeća (SL 2001., L 101, str. 1.)].”
5
U skladu s člankom 8. navedene odluke, naslovljenim „Status osoblja [misije EUPOL Afganistan]”:
„1.   Status osoblja [misije EUPOL Afganistan] u Afganistanu, uključujući, prema potrebi, povlastice, imunitete i daljnja jamstva potrebna za dovršetak i nesmetani rad [misije EUPOL Afganistan] utvrđuje se u sporazumu koji se treba sklopiti u skladu s člankom 37. [UEU‑a].
2.   Država ili institucija EU‑a koja je uputila člana osoblja odgovorna je za svaki zahtjev povezan s upućivanjem, a koji dolazi od člana osoblja ili je povezan s članom osoblja. Predmetna država ili institucija EU‑a odgovorna je za pokretanje svakog postupka protiv upućene osobe.
3.   Uvjeti zapošljavanja te prava i obveze međunarodnog i lokalnog civilnog osoblja utvrđuju se ugovorima između voditelja [misije EUPOL Afganistan] i članova osoblja.”
Talijansko pravo
6
Članak 2. regio decreta n. 941 – Indennità al personale dell’Amministrazione dello Stato incaricato di missione all’estero (Kraljevska odluka br. 941 – Naknada koja se isplaćuje osoblju državne uprave u misiji u inozemstvu) od 3. lipnja 1926. (GURI br. 134 od 11. lipnja 1926., u daljnjem tekstu: Kraljevska uredba br. 941/26) za osobe koje sudjeluju u međunarodnim misijama predviđa da se naknada za misije u inozemstvu navedena u toj uredbi isplaćuje „od dana prelaska granice ili od dana iskrcaja u inozemstvo do dana prelaska granice ili od dana ukrcaja radi povratka”.
7
Članak 39.h stavak 39. decreta legge n. 273. – Definizione e proroga di termini, nonchè conseguenti disposizioni urgenti (Uredba sa zakonskom snagom br. 273 – Definicija i produljenje rokova dospijeća, odredbe o hitnim slučajevima koje iz njih proizlaze) od 30. prosinca 2005. (GURI br. 303 od 30. prosinca 2005.), koji je nakon izmjena pretvoren u zakon leggeom n. 51 n. 51 (Zakon br. 51) od 23. veljače 2006. (GURI br. 49 od 28. veljače 2006.), određuje:
„Članak 1. [Kraljevske uredbe br. 941/26], članak 1. stavak 1. točku (b) i članak 3. Zakona br. 642 od 8. srpnja 1961. te članak 4. stavak 1. točku (a) Zakona br. 838 od 27. prosinca 1973. treba tumačiti na način da su naknade koje se njima predviđaju za teške uvjete i rizike povezane sa zapošljavanjem, obveze pripravnosti i dostupnosti izvan uobičajenog radnog vremena sporedne naravi i da se njima zamjenjuju naknade za prekovremeni rad.”
8
Članak 3. stavak 1. leggea no 108 – Proroga della partecipazione italiana a missioni internazionali (Zakon br. 108 – Produljenje sudjelovanja Italije u međunarodnim misijama) od 3. kolovoza 2009. (GURI br. 181 od 6. kolovoza 2009., u daljnjem tekstu: Zakon br. 108/2009) predviđa:
„Od datuma ulaska na državno područje, teritorijalne vode i zračni prostor predmetnih zemalja i do datuma izlaska iz tih zemalja kako bi se vratili na državno područje zbog završetka misije, osoblje koje sudjeluje u međunarodnim misijama iz ovog zakona prima, u neto iznosu nakon odbitka poreza, tijekom cijelog trajanja razdoblja misije, dodatno uz plaću i druga fiksna i kontinuirana davanja, naknadu za misije, koja je navedena u [Kraljevskoj uredbi br. 941/26], u visini iznosa navedenih u nastavku, umanjenu za eventualne naknade i doprinose koje po istoj osnovi dotičnim osobama izravno isplaćuju međunarodna tijela […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
9
Žalitelj iz glavnog postupka, koji pripada Karabinjerskoj postrojbi, u tom se svojstvu pridružio misiji EUPOL Afganistan u lipnju 2011.
10
Na nacionalnoj razini primao je dnevnicu (per diem) predviđenu člankom 3. Zakona br. 108/2009. Primao je i naknade od misije EUPOL Afganistan koje su se sastojale od triju vrsta naknada, pod nazivom „per diem allowance” (dnevnice), „hardship allowance” (naknade povezane s teškim uvjetima) i „risk allowance” (premija za rizik).
11
Uprava za obranu je u ožujku 2012. na temelju Zakona br. 108/2009 u odnosu na žalitelja iz glavnog postupka pokrenula povrat iznosa primljenih na temelju naknade za putne troškove koja mu je isplaćena na temelju Kraljevske uredbe br. 941/26. Članak 3. stavak 1. Zakona br. 108/2009 u biti predviđa da se osobama koje sudjeluju u međunarodnim misijama naknada koja im se duguje na temelju Kraljevske uredbe br. 941/26 isplaćuje nakon umanjenja za eventualne naknade koje im izravno isplaćuju međunarodna tijela. Nakon završetka svoje analize, ta je uprava tijekom prosinca 2020. odlučila od žalitelja iz glavnog postupka zatražiti povrat iznosa od 25131,80 eura.
12
Potonji je pobijao tu odluku ističući, među ostalim, da iz dopisa od 11. kolovoza 2011. koji je pravni savjetnik voditelja misije EUPOL Afganistan poslao Administrativnom centru uprave združenih snaga kontingenta talijanskih oružanih snaga u Afganistanu proizlazi da, u skladu s člankom 7. Odluke 2010/279, države članice moraju snositi troškove upućenog osoblja, uključujući putne troškove, zdravstveno osiguranje i primjenjive naknade. Prema mišljenju žalitelja iz glavnog postupka, naknade koje se isplaćuju u okviru misije EUPOL Afganistan trebale su se isplaćivati kumulativno s naknadama koje se isplaćuju na temelju talijanskog prava. U prilog svojem stajalištu pozvao se, usto, na englesku verziju članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 i tvrdio da izraz „other than” iz tog članka treba shvatiti na način da znači „uz”.
13
Budući da je prvostupanjski sud odbio tužbu koju je podnio žalitelj iz glavnog postupka, potonji je podnio žalbu protiv te odluke Consigliu di Stato (Državno vijeće, Italija), sudu koji je uputio zahtjev.
14
Pred tim sudom žalitelj iz glavnog postupka ponavlja svoju argumentaciju istaknutu u prvostupanjskom postupku i ističe da je uprava obrane dužna, u skladu s načelom nadređenosti prava Unije nad nacionalnim pravom, isplatiti talijansku naknadu za misiju, dok naknade Unije, odnosno dnevnice, naknade povezane s teškim uvjetima i premije za rizik, trebaju, kao što je to naveo pravni savjetnik voditelja misije EUPOL Afganistan, biti isplaćene samostalno jer su predviđene zajedničkim djelovanjem i stoga ne ulaze u nadležnost nacionalnih tijela. U prilog svojem tumačenju članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 žalitelj iz glavnog postupka ponovno se poziva na englesku jezičnu verziju te odredbe i tvrdi da iz nje proizlazi da se nacionalne naknade trebaju isplatiti „uz” one koje po istoj osnovi isplaćuje Unija.
15
Sud koji je uputio zahtjev dvoji o točnom značenju koje valja pridati izrazu „other than” iz engleske verzije članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279. Prema mišljenju tog suda, iako se taj izraz na talijanski jezik može prevesti kao „uz” ili „osim”, druge jezične verzije tog izraza, osobito verzija na francuskom jeziku, ne mogu se tumačiti na način da upotrebljavaju izraz „osim”, poput verzije na talijanskom jeziku u kojoj se upotrebljava izraz „diverse da” („osim, za razliku od”).
16
U tim je okolnostima Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Koje je pravilno tumačenje članka 7. stavka 3. Odluke [2010/279], odnosno je li cilj te odredbe predvidjeti kumuliranje naknada koje isplaćuje država članica i naknada koje dodjeljuje [misija EUPOL Afganistan]?
2.
U slučaju da tu odredbu treba tumačiti na način da se navedene naknade mogu kumulirati, protivi li se članku 7. stavku 3. Odluke [2010/279] nacionalni propis, poput onog koji proizlazi iz odredbi članka 3. stavka 1. Zakona br. 108/2009, u dijelu u kojem se njime predviđa da se „osoblju koje sudjeluje u međunarodnim misijama iz ovog zakona tijekom cijelog trajanja razdoblja misije, dodatno uz plaću i druga fiksna i kontinuirana davanja, isplaćuje naknada za misiju iz [Kraljevske uredbe br. 941/26], koja se umanjuje za eventualne naknade i doprinose koje po istoj osnovi dotičnim osobama izravno isplaćuju međunarodna tijela”, kao i u članku 1. [Kraljevske uredbe br. 941/26], članku 1. stavku 1. točki (b) i članku 3. Zakona br. 642 od 8. srpnja 1961. te članku 4. stavku 1. točki (a) Zakona br. 838 od 27. prosinca 1973.u skladu sa […] sudskim tumačenjem, a kojim se nastoji isključiti kumuliranje naknada?”
17
Sud je 11. srpnja 2024., na temelju članka 24. drugog stavka Statuta Suda Europske unije, pozvao Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku da dostavi informacije o ciljevima koji se nastoje postići člankom 7. stavkom 3. Odluke 2010/279.
Nadležnost Suda
18
Rumunjska vlada smatra da, na temelju zadnje rečenice u članku 24. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a te na temelju članka 275. prvog stavka UFEU‑a Sud nije nadležan tumačiti odredbu koja se odnosi na zajedničku vanjsku i sigurnosnu politiku (ZVSP), kao što je članak 7. stavak 3. Odluke 2010/279. Europska komisija pak smatra da je Sud nadležan za tumačenje takve odredbe.
19
U tom pogledu treba podsjetiti na to da u skladu s člankom 24. stavkom 1. drugim podstavkom zadnjom rečenicom UEU‑a i člankom 275. prvim stavkom UFEU‑a Sud Europske unije načelno nije nadležan za odredbe koje se odnose na ZVSP kao ni za akte donesene na njihovoj osnovi. Tim se odredbama uvodi odstupanje od pravila o općoj nadležnosti koju članak 19. UEU‑a dodjeljuje toj instituciji za osiguravanje poštovanja prava pri tumačenju i primjeni Ugovorâ i one se stoga moraju usko tumačiti (presude od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr., C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 39. i 40., od 10. rujna 2024., Neves 77 Solutions, C‑351/22, EU:C:2024:723, t. 35. te od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr., C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 62.).
20
Usto, članak 24. stavak 1. drugi podstavak zadnja rečenica UEU‑a i članak 275. stavak 2. UFEU‑a izričito utvrđuju dvije iznimke od tog načela, to jest nadležnost Suda Europske unije, s jedne strane, za nadzor poštovanja članka 40. UEU‑a i, s druge strane, za odlučivanje u postupcima pokrenutima u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 263. četvrtom stavku UFEU‑a, u vezi s nadzorom zakonitosti odluka Vijeća donesenih na temelju odredaba koje se odnose na ZVSP, kojima se predviđaju mjere ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba (presude od 10. rujna 2024., Neves 77 Solutions, C‑351/22, EU:C:2024:723, t. 36. i od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr., C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 63. i navedena sudska praksa).
21
U ovom slučaju valja utvrditi da ova prethodna pitanja nisu obuhvaćena nijednom od tih iznimaka.
22
Stoga valja još ocijeniti može li se nadležnost Suda temeljiti na okolnosti da akti o kojima je riječ u glavnom postupku nisu izravno povezani s političkim ili strateškim odlukama institucija, tijela, ureda i agencija Unije u okviru ZVSP‑a, s obzirom na to da je Sud, u nedostatku takve izravne povezanosti s tim političkim ili strateškim odlukama, nadležan, među ostalim, tumačiti te akte (vidjeti u tom smislu presudu od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr., C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 116. i 117. i navedenu sudsku praksu).
23
U tom pogledu, Sud je već presudio da se doseg iznimnog ograničenja nadležnosti Suda predviđenog u članku 24. stavku 1. podstavku 2. posljednjoj rečenici UEU‑a i članku 275. stavku 1. UFEU‑a proteže do isključenja nadležnosti suda Unije za nadzor nad aktima upravljanja osobljem u vezi s članovima osoblja koje su uputile države članice, koji imaju za cilj odgovoriti potrebama misije, kao što je misija EUPOL Afganistan, na terenu, s time da je sud Unije u svakom slučaju nadležan za nadzor nad takvim aktima ako se odnose na članove osoblja koje su uputile institucije Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr., C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 55.).
24
Svako drukčije tumačenje imalo bi za posljedicu osobito to da bi, kada bi se isti akt upravljanja osobljem u vezi s operacijama „na terenu” istodobno odnosio na članove osoblja koje su uputile države članice i na one koje su uputile institucije Unije, odluka donesena u odnosu na prve mogla biti nespojiva s onom koju je donio sud Unije u odnosu na potonje (presuda od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr., C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 57.).
25
U ovom slučaju, s jedne strane, članak 7. stavak 3. Odluke 2010/279, čije je tumačenje predmet ovog zahtjeva za prethodnu odluku, odnosi se na troškove u vezi s osobljem upućenim u okviru misije EUPOL Afganistan, tako da se ta odredba ne odnosi izravno na političke ili strateške odabire institucija, tijela, ureda i agencija Unije u okviru ZVSP‑a (vidjeti po analogiji presudu od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr., C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 128.).
26
S druge strane i neovisno o činjenici da ta odredba nije akt upravljanja osobljem u vezi s operacijama „na terenu”, ostaje činjenica da se ona po istoj osnovi odnosi na članove osoblja koje su uputile države članice i na one koje su uputile institucije Unije kad je riječ o snošenju tih troškova. Međutim, kako bi se osiguralo ujednačeno tumačenje navedene odredbe i izbjeglo da odluke koje se odnose na članove osoblja koje su uputile države članice budu nespojive s odlukama koje je sud Unije donio u pogledu članova osoblja koje su uputile institucije Unije, u smislu sudske prakse navedene u točki 24. ove presude, valja prihvatiti nadležnost Suda za njezino tumačenje.
27
Stoga valja zaključiti da je Sud nadležan za tumačenje članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
28
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. stavak 3. Odluke 2010/279 tumačiti na način da se njime predviđa kumuliranje dnevnica, naknada povezanih s teškim uvjetima i premija za rizik koje Unija isplaćuje članu osoblja policijske misije produljene tom odlukom s naknadama i premijama iste naravi koje mu za obavljanje istih zadaća u navedenoj policijskoj misiji isplaćuje država članica kojoj pripada.
29
U ovom slučaju dvojbe suda koji je uputio zahtjev u pogledu pravilnog tumačenja članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 proizlaze iz činjenice da, prema mišljenju žalitelja iz glavnog postupka, izraz „other than” iz verzije te odredbe na engleskom jeziku treba shvatiti na način da znači „uz”, a ne „osim”.
30
U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nužnost ujednačenog tumačenja odredaba prava Unije isključuje da se u slučaju sumnje tekst odredbe razmatra izdvojeno i, naprotiv, zahtijeva tumačenje i primjenu s obzirom na jezične verzije utvrđene na drugim službenim jezicima. Usto, u slučaju nejednakosti između različitih jezičnih verzija nekog teksta prava Unije, odredba o kojoj je riječ mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu propisa kojeg je dio (presuda od 15. travnja 2010., Heinrich Heine, C‑511/08, EU:C:2010:189, t. 51. i navedena sudska praksa). Nasuprot tomu, ako iz doslovnog tumačenja odredbe proizlazi da je njezin tekst potpuno jasan i jednoznačan, nije potrebno tražiti drugo tumačenje navedene odredbe (vidjeti po analogiji presudu od 11. travnja 2024., OSTP Italy, C‑770/22, EU:C:2024:299, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
31
Što se tiče, u ovom slučaju, teksta članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279, valja istaknuti da, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, izraz „other than” koji se nalazi u engleskoj jezičnoj verziji te odluke može biti sinonim, na tom jeziku, kako izraza „except” („osim”) tako i izraza „in addition to” („uz”).
32
Međutim, valja utvrditi da verzija te odredbe na francuskom jeziku predviđa da svaka država članica ili institucija EU‑a snosi troškove povezane sa svakim članom osoblja koje upućuje, uključujući putne troškove u mjesto razmještanja i iz mjesta razmještanja, plaće, troškove liječenja i druge naknade „osim” primjenjivih dnevnica te naknade povezane s teškim uvjetima i rizicima.
33
Izraz „à l’exclusion des” iz članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 na francuskom jeziku u biti je istovjetan u brojnim drugim jezičnim verzijama te odredbe, osobito u njezinoj verziji na talijanskom, češkom, danskom, njemačkom, estonskom, latvijskom, litavskom, mađarskom, nizozemskom, portugalskom, slovenskom, finskom i švedskom jeziku. Naime, upotrebom pojmova „diverse da”, „s výjimkou”, „bortset fra”, „anderer […] als”, „välja arvatud”, „osim”, „izņemot”, „išskyrus”, „kivételével”, „en andere vergoedingen dan”, „com excepção das”, „razen”, „muista […] kuin” i „andra […] än”, te jezične verzije imaju isto značenje.
34
Budući da izraz „other than” iz engleske verzije članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 među ostalim može značiti „osim” i da je to značenje u potpunosti u skladu s izrazima iz drugih jezičnih verzija te odredbe, valja zaključiti da treba prihvatiti samo to značenje i da stoga ne postoje razlike između različitih jezičnih verzija te odredbe.
35
Kao što to proizlazi iz točaka 32. i 33. ove presude, različite jezične verzije pridonose zaključku prema kojem se tekstom članka 7. stavka 3. Odluke 2010/279 ne predviđa kumuliranje dnevnica, naknada povezanih s teškim uvjetima i rizicima koje Unija isplaćuje članu osoblja misije EUPOL Afganistan s onima iste naravi koje mu država članica kojoj pripada dodjeljuje za obavljanje istih zadaća u navedenoj policijskoj misiji. Budući da je tekst te odredbe dovoljno jasan i nedvosmislen, tu odredbu ne treba tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu Odluke 2010/279.
36
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. stavak 3. Odluke 2010/279 treba tumačiti na način da se njime ne predviđa kumuliranje dnevnica, naknada povezanih s teškim uvjetima i premija za rizik koje Unija isplaćuje članu osoblja policijske misije produljene tom odlukom s naknadama i premijama iste naravi koje mu za obavljanje istih zadaća u navedenoj policijskoj misiji isplaćuje država članica kojoj pripada.
Drugo pitanje
37
Budući da je sud koji je uputio zahtjev svoje drugo pitanje postavio samo u slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na to drugo pitanje.
Troškovi
38
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 7. stavak 3. Odluke Vijeća 2010/279/ZVSP od 18. svibnja 2010. o policijskoj misiji Europske unije u Afganistanu (EUPOL AFGANISTAN)
treba tumačiti na način da se njime:
ne predviđa kumuliranje dnevnica, naknada povezanih s teškim uvjetima i premija za rizik koje Europska unija isplaćuje članu osoblja policijske misije produljene tom odlukom s naknadama i premijama iste naravi koje mu za obavljanje istih zadaća u navedenoj policijskoj misiji isplaćuje država članica kojoj pripada.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.