Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 30 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – Profesionalus futbolas – Nacionalinės sporto asociacijos ir visų klubų sudarytas susitarimas nevilioti žaidėjų dėl COVID‑19 pandemijos sustabdžius 2019 – 2020 m. sporto sezoną – SESV 101 straipsnio 1 dalis – Konkurencijos ribojimas dėl tikslo arba dėl poveikio – Darbo rinka – Žaidėjų įdarbinimas klubuose – Žaidėjų vienašališkas darbo sutarties nutraukimas – Darbo sutarties galiojimo pasibaigimas – Susitarimo turinys – Šio susitarimo ekonominis ir teisinis kontekstas – Objektyvūs tikslai, kuriuos tuo susitarimu konkurencijos požiūriu siekiama įgyvendinti – Pateisinimas – Sąlygos – Teisėtų bendrojo intereso tikslų siekimas – Būtinumas – Proporcingumas “
Byloje C‑133/24
dėl Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurencijos, reguliavimo ir priežiūros teismas, Portugalija) 2023 m. gruodžio 18 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. vasario 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP),
CD Tondela – Futebol, SAD,
Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD,
Académico de Viseu Futebol Clube – Futebol SAD,
Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD,
Boavista Futebol Clube – Futebol, SAD,
Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD,
Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda.,
Estoril Praia – Futebol, SAD,
Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda.,
Leixões Sport Clube – Futebol, SAD,
Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD,
Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda.,
Futebol Clube de Penafiel, SAD,
Portimonense Futebol, SAD,
Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda.,
Santa Clara Açores – Futebol, SAD,
Varzim Sport Club – Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Vilafranquense – Futebol, SAD,
Futebol Clube de Famalicão – Futebol SAD,
Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ,
Lda.,
Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD,
Marítimo da Madeira, Futebol, SAD,
Vitória Sport Clube – Futebol, SAD,
Futebol Clube do Porto – Futebol, SAD,
Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD,
Sport Lisboa e Benfica – Futebol, SAD,
prieš
Autoridade da Concorrência
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer (pranešėjas), E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinis advokatas N. Emiliou,
posėdžio sekretorė L. Carrasco Marco, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. vasario 13 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP), CD Tondela – Futebol, SAD, Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD, Académico de Viseu Futebol Clube – Futebol, SAD, Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD, Boavista Futebol Clube – Futebol, SAD, Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD, Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda., Estoril Praia – Futebol, SAD, Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda., Leixões Sport Clube – Futebol, SAD, Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda., Futebol Clube de Penafiel, SAD, Portimonense Futebol, SAD, Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda., Santa Clara Açores – Futebol, SAD, Varzim Sport Club – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Vilafranquense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Famalicão – Futebol, SAD, Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda., atstovaujamų advogados A. Cantanhede Gonçalves, M. J. Faria ir L. M. Soares Romão,
–        Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD, atstovaujamos advogado G. Ribeiro Dias,
–        Marítimo da Madeira, Futebol, SAD, atstovaujamos advogados J. A. Martins ir J. Pinto de Almeida,
–        Vitória Sport Clube – Futebol, SAD, atstovaujamos advogados G. Gama Lobo ir J. Pinto de Almeida,
–        Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD, atstovaujamos advogado A. Domingues,
–        Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD, atstovaujamos advogados G. Banha Coelho, C. Homem Ferreira Morais, L. D. Silva Morais ir L. Tomé Feteira,
–        Sport Lisboa e Benfica, Futebol, SAD, atstovaujamos advogados R. Bordalo Junqueiro, R. Pacheco Bettencourt ir M. Stock da Cunha,
–        Autoridade da Concorrência, atstovaujamos advogadas D. Cardoso, A. Cruz Nogueira ir A. C. Salgueiro,
–        Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos C. Alves ir P. Barros da Costa,
–        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos K. Boskovits,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir D. Lutostańska,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos S. Baches Opi, P. Caro de Sousa ir F. van Schaik,
susipažinęs su 2025 m. gegužės 15 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 101 straipsnio išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP) (Portugalijos profesionalaus futbolo lyga (LPFP)) ir visų Portugalijoje įsteigtų profesionalaus futbolo klubų ginčą su Autoridade da Concorrência (Konkurencijos institucija, Portugalija) dėl sprendimo, kuriuo ši institucija iš esmės konstatavo, kad LPFP ir šie Portugalijos pirmojo ir antrojo diviziono pirmenybėse dalyvaujantys profesionalaus futbolo klubai pažeidė SESV 101 straipsnį ir nacionalinę konkurencijos teisę dėl susitarimo nevilioti žaidėjų, sudaryto dėl COVID‑19 pandemijos ir 2019–2020 m. sporto sezono sustabdymo sine die susiklosčiusių aplinkybių, teisėtumo.
Teisinis pagrindas
3        SESV 101 straipsnyje nurodyta:
„1.      Kaip nesuderinami su vidaus rinka yra draudžiami: visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, būtent tie, kuriais:
a)      tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos;
b)      ribojama arba kontroliuojama gamyba, rinkos, technikos raida arba investicijos;
c)      dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais;
d)      lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos partneriais taikomos nevienodos sąlygos, dėl ko [to] jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį;
e)      vertimas sudaryti sutartis kitoms šalims prisiimant papildomus įsipareigojimus, kurių pobūdis ir komercinė paskirtis neturi nieko bendra su tokių sutarčių dalyku.
2.      Visi pagal šį straipsnį draudžiami susitarimai arba sprendimai savaime yra niekiniai.
3.      Tačiau šio straipsnio 1 dalies nuostatos gali būti paskelbtos netaikytinomis:
–        įmonių susitarimams arba tokių susitarimų rūšims;
–        įmonių asociacijų sprendimams arba tokių sprendimų rūšims;
–        suderintiems veiksmams arba tokių veiksmų rūšims,
kurie padeda tobulinti prekių gamybą ar paskirstymą arba skatinti technikos ar ekonomikos pažangą, kartu sudarydami sąlygas vartotojams sąžiningai dalytis gaunama nauda, ir kurie:
a)      atitinkamoms įmonėms nenustato jokių apribojimų, nebūtinų šiems tikslams pasiekti;
b)      nesuteikia tokioms įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei atitinkamų produktų daliai.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
4        LPFP yra pagal Portugalijos privatinę teisę įsteigta asociacija, kurios tikslas, remiantis jos įstatais, yra reglamentuoti ir organizuoti profesionalaus futbolo veiklą Portugalijoje. Kalbant konkrečiai, LPFP reglamentuoja ir organizuoja profesionalaus futbolo varžybas pagal Federação Portuguesa de Futebol (Portugalijos futbolo federacija) jai suteiktus įgaliojimus. Vienos iš šių varžybų – Primeira Liga (pirmojo diviziono nacionalinės pirmenybės) ir Segunda Liga (antrojo diviziono nacionalinės pirmenybės).
5        2019–2020 m. sezono, kuris iš pradžių apėmė laikotarpį nuo 2019 m. liepos 1 d. iki 2020 m. birželio 30 d., metu pirmojo diviziono nacionalinėse pirmenybėse turėjo varžytis 18 Portugalijoje įsteigtų profesionalaus futbolo klubų. Antrojo diviziono nacionalinėse pirmenybėse turėjo varžytis dar 13 klubų, taip pat įsteigtų Portugalijoje.
6        2020 m. kovo 11 d. Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) paskelbė, kad COVID‑19 protrūkis yra pandemija.
7        2020 m. kovo 12 d. Portugalijos valdžios institucijos pranešė, kad patvirtino priemonių, skirtų COVID‑19 plitimo rizikai suvaldyti, rinkinį, vienos iš šių priemonių – žmonių izoliavimas ir įstaigų, kuriose gali būti priimami lankytojai, uždarymas. Tą pačią dieną LPFP nurodė sine die sustabdyti 2019–2020 m. sporto sezoną ir visas su juo susijusias varžybas, įskaitant pirmojo ir antrojo diviziono nacionalines pirmenybes. Tą dieną abiejose pirmenybėse dar buvo likę sužaisti dešimties turų rungtynes.
8        2020 m. kovo 18 d. Portugalijos valdžios institucijos paskelbė nepaprastąją padėtį dėl sparčiai blogėjančios sveikatos padėties. Paskelbus šią padėtį buvo iš dalies sustabdytos tam tikros teisės, įskaitant teisę judėti šalies viduje, teisę iš jos išvykti ir darbuotojų teises. Tuo pačiu metu buvo imtasi kelių ypatingų priemonių, ypač siekiant padėti darbdaviams ir darbuotojams, kuriuos paveikė šios pandemijos socialiniai, ekonominiai ir finansiniai padariniai.
9        Nuo 2020 m. kovo 21 d. LPFP ir Sindicato de Jogadores Profissionais de Futebol (Profesionalių futbolo žaidėjų sąjunga; toliau – SJPF) pradėjo derybas, kad galėtų kartu nustatyti galimus sprendimus sportiniams, ekonominiams ir finansiniams sunkumams, kilusiems Portugalijos profesionalaus futbolo sektoriuje dėl pandemijos, išspręsti. Šios derybos visų pirma buvo susijusios su 2019–2020 m. sporto sezono užbaigimo sąlygomis.
10      2020 m. balandžio 7 d. LPFP ir FFJ paskelbė pranešimą spaudai apie derybų padėtį. Pranešime spaudai LPFP pirmiausia nurodė, kad gavo SJPF sutikimą dėl visų teisinių priemonių, kurios turėjo būti įtrauktos į profesionalaus futbolo žaidėjams taikomą kolektyvinę darbo sutartį; viena iš jų – žaidėjų darbo sutarčių ir jų skolinimo ar perėjimo iš vieno klubo į kitą sutarčių pratęsimas iki 2019–2020 m. sporto sezono pabaigos, suprantamos kaip diena, kai bus sužaistos paskutinės oficialios tą sezoną rengiamų pirmenybių rungtynės. Paskui LPFP patikslino, kad vis dėlto nepavyko pasiekti jokio susitarimo su SJPF dėl aptartų finansinių klausimų, įskaitant galimybę klubams ir žaidėjams arba, jei tai nepavyktų, socialiniams partneriams susitarti dėl darbo užmokesčio sumažinimo priemonių. Apie tai, kad nepavyko dėl to susitarti, tos pačios dienos pranešime spaudai taip pat užsiminė SJPF. Galiausiai LPFP priminė, jog, atsižvelgiant į tokio susitarimo nebuvimą, klubai galėjo, be kita ko, laisvai taikyti laikinąjį atleidimą iš darbo supaprastinta tvarka arba pradėti individualias derybas su savo žaidėjais, o baigė šiuo teiginiu:
„[LPFP] vis dar tikisi, kad kartu su [SJPF] bus parengtos rašytinės priemonės, skirtos papildyti kolektyvinę darbo sutartį, dėl kurios jau susitarta su šia sąjunga <...>“
11      Tą pačią dieną LPFP ir pirmojo diviziono nacionalinėse pirmenybėse dalyvaujantys klubai, kuriems daugiausia atstovavo jų prezidentai, dalyvavo vaizdo konferencijoje, kurios metu sudarė susitarimą dėl žaidėjų, vienašališkai nutraukusių darbo sutartis dėl COVID‑19 pandemijos, įdarbinimo. Po šios vaizdo konferencijos LPFP paskelbė pranešimą spaudai „[Pirmojo diviziono] klubų prezidentai nustato vienašalio sutarčių nutraukimo taisyklę“, suformuluotą taip:
„[Pirmojo diviziono] klubų prezidentai, šiandien vaizdo konferencijoje susitikę su [LPFP] prezidentu, išanalizavo esamą padėtį ir pasitarę nusprendė viešai paskelbti, kad joks klubas neįdarbins žaidėjo, kuris vienašališkai nutrauks darbo sutartį remdamasis sunkumais, kilusiais dėl COVID‑19 pandemijos arba bet kurio dėl jos išimties tvarka priimto sprendimo, be kita ko, dėl sporto sezono pratęsimo.“
12      2020 m. balandžio 8 d. LPFP ir dalis antrojo diviziono nacionalinėse pirmenybėse dalyvaujančių klubų, kuriems daugiausia atstovavo jų prezidentai, dalyvavo vaizdo konferencijoje, po kurios LPFP paskelbė pranešimą spaudai „[Antrojo diviziono] klubų prezidentai nustato vienašalio sutarčių nutraukimo taisyklę“. Šiame pranešime spaudai pirma pastraipa suformuluota taip pat, kaip ir pirmesniame šio sprendimo punkte minėtas pranešimas spaudai, o po jos eina dvi kitos pastraipos, suformuluotos taip:
„Šią priemonę patvirtino ir apie ją vakar paskelbė [pirmojo diviziono] klubų prezidentai, prie kurių dabar prisijungė [antrojo diviziono klubų] prezidentai. Susivieniję, kad įveiktų šį sunkų etapą, ir kalbėdami vienu balsu, antrojo diviziono klubų prezidentai, nuolat bendradarbiaudami su [LPFP], sugebės įveikti šį visam sektoriui tokį sunkų laikotarpį.
Vadovai labiau nei kada nors mano, kad problemos ir iššūkiai, su kuriais jie susiduria, yra bendri ir kad atsakas taip pat turi būti bendras“.
13      Savo ruožtu 2020 m. balandžio 7 d. Tarptautinė futbolo asociacijų federacija (FIFA) paskelbė Aplinkraštį Nr. 1714, jame buvo pateiktas dokumentas „COVID‑19 – Futbolo reguliavimo klausimai“, parengtas darbo grupės, kurią sudarė ne tik jos pačios atstovai, bet ir nacionalinių futbolo asociacijų, kurios yra jos narės, konfederacijų, Europos klubų asociacijos, Tarptautinės profesionalių futbolininkų federacijos (FIFPro) ir Pasaulinio profesionalaus futbolo lygų forumo atstovai. Šiame dokumente FIFA, be kita ko, numatė, kad nacionalinėms futbolo asociacijoms galėtų būti leidžiama keisti savo atitinkamo sporto sezono ir žaidėjų registracijos laikotarpių (vadinamųjų „langų“) datas. FIFA taip pat pasiūlė, kad klubai ir žaidėjai būtų skatinami bendradarbiauti siekiant sudaryti susitarimus dėl atlyginimų sumažinimo arba kad klubų ir žaidėjų sudarytų susitarimų įgyvendinimas būtų sustabdytas sporto sezono sustabdymo laikotarpiu.
14      2020 m. balandžio 23 d. Portugalijos valdžios institucijos paskelbė įstatyminį dekretą, kuriuo sporto srityje įtvirtinamas išskirtinių laikinųjų priemonių rinkinys, vienos iš šių priemonių – Portugalijos sporto asociacijoms suteiktas leidimas per 2019–2020 m. sporto sezoną ir jo laikotarpiu iš dalies pakeisti savo taisykles, kad būtų sprendžiami dėl COVID‑19 pandemijos kilę sunkumai.
15      2020 m. balandžio 30 d. šios valdžios institucijos priėmė rezoliuciją dėl ribojamųjų priemonių panaikinimo, joje, be kita ko, buvo numatyta galimybė atnaujinti 2019–2020 m. sporto sezoną siekiant užbaigti pirmojo diviziono pirmenybes.
16      2020 m. gegužės 4 d. LPFP, SJPF ir Associação Nacional de Treinadores de Futebol (Nacionalinė futbolo trenerių asociacija) pasirašė susitarimo memorandumą. Prieš šį susitarimo memorandumą pateiktame aiškinamajame rašte paminėta netipinė ir išskirtinė ekstremalioji sveikatos ir socialinių sukrėtimų situacija, susidariusi dėl pandemijos, vėliau užsiminta apie galimybę atnaujinti nacionalines pirmojo diviziono pirmenybes, kaip numatyta pirmesniame punkte minėtame memorandume, ir nurodytas „[šių pirmenybių] išsaugojimas, konkrečiai laikantis konkurencinio stabilumo <...> ir sporto pasiekimų principų“. Pačiame susitarimo memorandume, be kita ko, numatyta, kad „2019–2020 m. sporto sezonas baigsis kitą dieną po to, kai bus sužaistos paskutinės oficialiosios to sezono rungtynės“ ir kad „klubų <...> ir žaidėjų <...> sudarytos sporto darbo sutartys <...>, kurių galiojimas baigiasi einamojo sezono metu <...>, laikomos automatiškai pratęstomis iki sezono pabaigos“.
17      2020 m. gegužės 26 d. Konkurencijos institucija nurodė 90 dienų sustabdyti 2020 m. balandžio 7 ir 8 d. LPFP paskelbtuose pranešimuose spaudai, nurodytuose šio sprendimo 10–12 punktuose, numatytų priemonių taikymą. 2020 m. birželio 2 d. LPFP ir atitinkami klubai įvykdė šį nurodymą.
18      2020 m. birželio 8 d. LPFP ir SJPF iš dalies pakeitė jų sudarytą kolektyvinę darbo sutartį, siekdamos į ją įtraukti 7a straipsnį „Varžybų tvarkaraščio pakeitimų dėl COVID‑19 poveikis sporto darbo santykiams“, suformuluotą taip:
„1.      Kolektyvinės darbo sutarties šalys sudaro šį susitarimą remdamosi su [LPFP] sudarytu memorandumu <...>, kuriame numatyta, kad 2019–2020 m. sporto sezonas baigsis kitą dieną po to, kai bus sužaistos paskutinės oficialiosios šio sezono varžybų rungtynės.
2.      Jeigu šalys nesusitarė kitaip, sporto darbo sutartys <...>, sudarytos tarp [pirmajame divizione] dalyvaujančių klubų ir žaidėjų, kurios baigia galioti einamojo sporto sezono, kaip jis apibrėžtas taisyklėse, metu, laikomos automatiškai pratęstomis iki einamojo sezono, kaip jis apibrėžtas pirmesniame punkte, pabaigos.
<...>
4.      1 punkte apibrėžtas sutarties pratęsimas reiškia, kad išlaikomos visos šalių teisės ir pareigos, įskaitant sportininko darbdavio pareigą mokėti žaidėjui už einamąjį sporto sezoną nustatytą mėnesinį atlyginimą arba šiam atlyginimui proporcingą sumą, jeigu sporto sezonas baigiasi prieš tai, kai visas atlyginimas tampa mokėtinas, <...>
<...>“
19      2020 m. birželio 18 d. Portugalijos futbolo federacija nustatė naują 2019–2020 m. sporto sezono pabaigos datą – 2020 m. rugpjūčio 2 d.
20      2022 m. balandžio 28 d. Konkurencijos institucija priėmė sprendimą, kad 2020 m. balandžio 7 ir 8 d. LPFP paskelbtuose pranešimuose spaudai, nurodytuose šio sprendimo 10–12 punktuose, numatytos priemonės turi būti kvalifikuojamos kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, kurią, nesant tokio susitarimo, galėjo vykdyti jame dalyvaujantys profesionalaus futbolo klubai žaidėjų, galinčių dalyvauti pirmojo ir antrojo divizionų nacionalinėse pirmenybėse, įdarbinimo rinkoje.
21      LPFP bei visi pirmojo ir antrojo divizionų nacionalinėse pirmenybėse dalyvaujantys profesionalaus futbolo klubai dėl šio sprendimo pateikė skundą Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurencijos, reguliavimo ir priežiūros teismas, Portugalija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
22      Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tas teismas pirmiausia išdėstė teisinį pagrindą, taikomą žaidėjų, galinčių dalyvauti pirmojo ir antrojo divizionų nacionalinėse pirmenybėse, įdarbinimui ir registravimui, taip pat COVID‑19 pandemijos poveikį Portugalijos profesionalaus futbolo klubų sportinei, ekonominei ir finansinei padėčiai, vėliau – žaidėjų profesinei padėčiai, po to iš esmės nurodė, kad jam kyla abejonių dėl to, kaip Konkurencijos institucija 2022 m. balandžio 28 d. sprendime aiškino ir taikė SESV 101 straipsnio 1 dalį.
23      Šiuo klausimu minėtas teismas visų pirma laikosi nuomonės, kad apskritai ir abstrakčiai veiksmai, kuriais įmonės susitaria tarpusavyje nevilioti ar neįdarbinti vienos kitų žaidėjų, taigi apriboti ar panaikinti šių darbuotojų profesinio judumo galimybes ir jų derybinę galią atitinkamo darbdavio atžvilgiu, pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį turi būti kvalifikuojami kaip susitarimas, kuriuo ekonominės veiklos vykdytojai, veikiantys kaip „pirkėjai“ įdarbinimo „rinkoje“, pasidalija „išteklius“, kurie yra darbo jėga. Be to, jis mano, kad toks susitarimas savo turiniu prilygsta SESV 101 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytiems susitarimams, todėl, atsižvelgiant į jo žalingumą, jis gali būti kvalifikuojamas kaip susitarimas, kurio „tikslas“ yra riboti konkurenciją, kurią dalyvaujančios įmonės galėtų vykdyti įdarbinimo rinkoje, jeigu nebūtų tokio susitarimo, ir kuri gali atlikti pagrindinį vaidmenį tam tikruose sektoriuose, kuriuose darbuotojų kvalifikacija yra itin svarbi, kaip antai profesionalaus sporto sektoriuje.
24      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat paaiškina, kad nagrinėjamu atveju jis vis dėlto abejoja, ar teisingai aiškinant SESV 101 straipsnio 1 dalį būtų galima konstatuoti, kad toks susitarimas kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje yra pakankamai žalingas konkurencijai, kad galėtų būti kvalifikuojamas kaip konkurencijos ribojimas dėl „tikslo“.
25      Konkrečiai kalbant, viena vertus, tas teismas mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo sudarymo ekonominis ir teisinis kontekstas, kiek į jį galima atsižvelgti, pasižymi profesionalaus futbolo sektoriui būdingų veiksnių visuma, prie kurių prisidėjo situacija, sukelta COVID‑19 pandemijos bei jos socialinio, ekonominio ir finansinio poveikio šiam sektoriui, profesionaliems futbolo klubams ir žaidėjams. Šiuo atžvilgiu jis iš esmės pažymi, kad dėl COVID‑19 pandemijos ir jos sukeltų sukrėtimų kompetentinga sporto asociacija nurodė sustabdyti 2019–2020 m. sporto sezoną ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas susitarimas yra viena iš priemonių, dėl kurių po šio sustabdymo derėjosi ar kurias patvirtino įvairios suinteresuotosios šalys, kaip antai sporto asociacijos, socialiniai partneriai, klubai ir viešosios valdžios institucijos, kad, kiek įmanoma, būtų galima atnaujinti šį sporto sezoną ir apskritai atkurti sektorių.
26      Kita vertus, minėtas teismas mano, kad šiomis aplinkybėmis objektyvūs tikslai, kurių siekiama konkurencijos požiūriu pagrindinėje byloje nagrinėjamu susitarimu, yra dviprasmiški. Šis susitarimas, žinoma, apribojo konkurenciją, kurią dalyvaujantys klubai galėjo vykdyti žaidėjų įdarbinimo rinkoje, jeigu jo nebūtų. Vis dėlto, tokiu būdu siekiant išsaugoti žaidėjų pastovumą 2019–2020 m. sporto sezono sustabdymo sine die laikotarpiu, tuo susitarimu taip pat siekta, atėjus laikui, leisti atnaujinti varžybas tarp šių klubų, taigi atkurti konkurenciją „stadionuose“ tokiomis sąlygomis, kurios leistų išsaugoti pirmojo ir antrojo divizionų nacionalinių pirmenybių vientisumą.
27      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar, neatsižvelgiant į tai, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas susitarimas yra pakankamai žalingas konkurencijai, kad jį būtų galima kvalifikuoti kaip susitarimą, kurio „tikslas“ yra riboti konkurenciją, toks susitarimas gali būti prilygintas veiksmams, kuriems, kaip, be kita ko, 2002 m. vasario 19 d. Sprendime Wouters ir kt. (C‑309/99, EU:C:2002:98) ir 2006 m. liepos 18 d. Sprendime Meca‑Medina ir Majcen / Komisija (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) pripažino Teisingumo Teismas, tam tikromis sąlygomis gali būti netaikomas SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas.
28      Šiomis aplinkybėmis Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurencijos, reguliavimo ir priežiūros teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar prašyme priimti prejudicinį sprendimą aprašytomis aplinkybėmis 2020 m. balandžio 7 d. visų pirmojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių internetu per Zoom arba Microsoft Teams platformas sudarytas susitarimas, prie kurio kitą dieną tokiu pat būdu prisijungė dauguma valstybės narės antrojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių (abiem atvejais pritarus asociacijai, kurios tikslas toje valstybėje narėje yra užtikrinti ir reglamentuoti profesionalaus futbolo veiklą) ir pagal kurį jos susitarė neįdarbinti vienos kitų šių divizionų profesionalaus futbolo žaidėjų, vienašališkai nutraukusių darbo sutartis dėl su COVID‑19 pandemija susijusių problemų arba dėl bet kokio kito dėl jos priimto išimtinio sprendimo, ypač dėl sporto sezono pratęsimo, yra su sportu susijusi taisyklė, kaip ji suprantama pagal 2006 m. liepos 18 d. Sprendimą Meca‑Medina ir Majcen / Komisija (C‑519/04 P, EU:C:2006:492)?
2.      Ar 2002 m. vasario 19 d. Sprendime Wouters ir kt.  (C‑309/99, EU:C:2002:98, 97 punktas) ir 2006 m. liepos 18 d. Sprendime Meca‑Medina ir Majcen / Komisija  (C‑519/04 P, EU:C:2006:492, 42 punktas) suformuotos jurisprudencijos kontekste iš 2020 m. balandžio 7 d. visų pirmojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių internetu per Zoom arba Microsoft Teams platformas sudaryto susitarimo, prie kurio kitą dieną tokiu pat būdu prisijungė dauguma valstybės narės antrojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių (abiem atvejais pritarus asociacijai, kurios tikslas toje valstybėje narėje yra užtikrinti ir reglamentuoti profesionalaus futbolo veiklą) ir pagal kurį jos susitarė neįdarbinti vienos kitų šių divizionų profesionalaus futbolo žaidėjų, vienašališkai nutraukusių darbo sutartis dėl su COVID‑19 pandemija susijusių problemų arba dėl bet kokio kito dėl jos priimto išimtinio sprendimo, ypač dėl sporto sezono pratęsimo, kurio požymiai, tikslai ir sudarymo aplinkybės aprašytos prašyme priimti prejudicinį sprendimą, išplaukianti taisyklė gali būti laikoma proporcinga bei tinkama ir todėl, atsižvelgiant į SESV 165 straipsnį, suderinama su SESV 101 straipsnio 1 dalimi?
3.      Ar SESV 101 straipsnio 1 daliai prieštarauja toks aiškinimas, kad 2020 m. balandžio 7 d. visų pirmojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių internetu per Zoom arba Microsoft Teams platformas sudarytas susitarimas, prie kurio kitą dieną tokiu pat būdu prisijungė dauguma valstybės narės antrojo diviziono profesionalaus futbolo sporto bendrovių (abiem atvejais pritarus asociacijai, kurios tikslas toje valstybėje narėje yra užtikrinti ir reglamentuoti profesionalaus futbolo veiklą) ir pagal kurį jos susitarė neįdarbinti vienos kitų šių divizionų profesionalaus futbolo žaidėjų, vienašališkai nutraukusių darbo sutartis dėl su COVID‑19 pandemija susijusių problemų arba dėl bet kokio kito dėl jos priimto išimtinio sprendimo, ypač dėl sporto sezono pratęsimo, kurio požymiai, tikslai ir sudarymo aplinkybės aprašytos prašyme priimti prejudicinį sprendimą, gali būti kvalifikuojamas kaip konkurencijos ribojimas dėl tikslo, nes yra pakankamai žalingas konkurencijai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
29      Pirmiausia reikia priminti, kad kiek sporto veikla yra ūkinė veikla, ją reglamentuoja tokiai veiklai taikomos Sąjungos teisės nuostatos (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 83 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 75 punktas).
30      Tik tam tikros konkrečios taisyklės, kurios, viena vertus, buvo priimtos išimtinai dėl ne ekonominių motyvų ir kurios, kita vertus, susijusios su klausimais, turinčiais reikšmės tik pačiam sportui, turi būti laikomos nesusijusiomis su jokia ūkine veikla. Tai konkrečiai taikoma taisyklėms dėl užsienio valstybių žaidėjų neįtraukimo į komandų, dalyvaujančių jų šalims atstovaujančių rinktinių varžybose, sudėtį arba dėl reitingo kriterijų, taikomų atrenkant individualiai varžybose dalyvaujančius atletus, nustatymo (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 84 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 76 punktas).
31      Išskyrus šias konkrečias taisykles, sporto asociacijų priimtoms taisyklėms ir apskritai šių asociacijų veiksmams taikomos SESV nuostatos dėl konkurencijos teisės, jeigu tenkinamos šių nuostatų taikymo sąlygos (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 87 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 78 punktas). Tas pats pasakytina ir apie taisykles ir veiksmus, kuriuos, kaip pagrindinėje byloje, priėmė ar kurių ėmėsi profesionalaus futbolo klubai, prireikus derindami veiksmus su kompetentinga nacionaline sporto asociacija.
32      Nagrinėjamu atveju priemonės, kaip antai nurodytos šio sprendimo 10–12 punktuose minėtuose LPFP 2020 m. balandžio 7 ir 8 d. paskelbtuose pranešimuose spaudai, nepriskiriamos prie taisyklių, kurioms gali būti taikoma šio sprendimo 30 punkte nurodyta išimtis, dėl kurios Teisingumo Teismas yra ne kartą priminęs, kad ji neturi viršyti savo tikslo ir kad ja negalima remtis, siekiant visai sportinei veiklai netaikyti SESV nuostatų dėl Sąjungos ekonomikos teisės (pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 89 punktą bei jame nurodytą jurisprudenciją ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 79 punktą).
33      Priešingai, kadangi komandų sudėtis yra vienas iš esminių varžybų, per kurias rungiasi profesionalaus futbolo klubai, parametrų ir kadangi tos varžybos yra ūkinė veikla, priemonės, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kurios susijusios su žaidėjų įdarbinimu, galimu perėjimu iš vieno klubo į kitą ar profesinio judumo galimybėmis, turi būti laikomos darančiomis tiesioginį poveikį tos ūkinės veiklos vykdymui ir ją vykdančių profesionalaus futbolo klubų konkurencijai (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 81 punktą).
34      Taigi, tokios priemonės gali patekti į SESV 101 straipsnio taikymo sritį.
Dėl trečiojo klausimo
35      Trečiuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad susitarimas, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas, kvalifikuotinas kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją.
36      Šiuo atžvilgiu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog tam, kad konkrečiu atveju būtų galima nuspręsti, jog susitarimui, įmonių asociacijos sprendimui ar suderintiems veiksmams taikomas SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas, remiantis pačia tos nuostatos formuluote būtina įrodyti arba tai, kad tais veiksmais siekiama trukdyti, riboti ar iškraipyti konkurenciją, arba tai, kad tie veiksmai turi tokį poveikį (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 158 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 124 punktas).
37      Šiuo tikslu iš pradžių reikia išnagrinėti nagrinėjamų veiksmų tikslą. Jeigu atlikus tokį nagrinėjimą paaiškėtų, kad tų veiksmų tikslas prieštarauja konkurencijai, nereikėtų nagrinėti jų poveikio konkurencijai. Taigi tik tuo atveju, jei minėti veiksmai negalėtų būti laikomi turinčiais antikonkurencinį tikslą, vėliau reikėtų išnagrinėti jų poveikį (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 159 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 125 punktas).
38      Nors antikonkurencinio „tikslo“ sąvoka nėra išimtis, palyginti su antikonkurencinio „poveikio“ sąvoka, ji vis dėlto turi būti aiškinama siaurai (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 161 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 126 punktas).
39      Taigi, ši sąvoka turi būti suprantama kaip susijusi išimtinai su tam tikromis įmonių veiksmų derinimo rūšimis, kurios yra tokios žalingos konkurencijai, kad būtų galima teigti, kad jų poveikio tyrimas yra nereikalingas. Iš tiesų tam tikros įmonių veiksmų derinimo formos dėl savo pobūdžio gali būti laikomos žalingomis prastai konkurencijai (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 162 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 127 punktas).
40      Tarp tokiomis turimų laikyti veiksmų rūšių visų pirma yra tam tikri konkurencijai ypač žalingi slapti veiksmai, kaip antai horizontalieji karteliai, lemiantys kainų nustatymą, rinkų pasidalijimą, gamybos pajėgumų ribojimą ar klientų pasidalijimą. Iš tiesų tokios veiksmų rūšys gali sukelti kainų augimą ar gamybos, taigi ir pasiūlos, mažėjimą, lemiančius blogą išteklių panaudojimą juos naudojančių įmonių ir vartotojų nenaudai (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 163 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41      Nors kitos veiksmų rūšys nebūtinai yra tokios pat žalingos konkurencijai, tam tikrais atvejais jos taip pat gali būti laikomos turinčiomis antikonkurencinį tikslą. Tas pats pasakytina, be kita ko, apie tam tikrų rūšių horizontaliuosius susitarimus, kitus nei karteliai, pavyzdžiui, apie susitarimus išstumti iš rinkos konkuruojančias įmones, arba tam tikrus įmonių asociacijų sprendimus (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 164 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 128 punktas). Vis dėlto tam, kad būtų galima atlikti tokį kvalifikavimą, reikia įrodyti, kad tokie veiksmai yra pakankamai žalingi konkurencijai, t. y. kad, kaip išvados 28 punkte nurodė generalinis advokatas, jie turi aiškią antikonkurencinę logiką.
42      Kaip matyti iš SESV 101 straipsnio 1 dalies a ir c punktų, kuriuose, be kita ko, kalbama apie „pirkimo ar pardavimo kainų“ nustatymą ir dalijimąsi „rinkomis ar tiekimo šaltiniais“, tokie karteliai, tokie horizontalieji susitarimai ir tokie įmonių asociacijų sprendimai gali būti susiję ne tik su atitinkamų įmonių parduodamais produktais ar paslaugomis, taigi, su pasiūla, bet ir su bet kokiais ištekliais, kurių šioms įmonėms reikia šioms prekėms ar paslaugoms parduoti, taigi, su paklausa. Slaptus minėtų įmonių veiksmus gali sudaryti, pavyzdžiui, tiekėjų pasidalijimas, naudojimasis jų bendra įtaka rinkoje nustatant kainą, už kurią jos pirks savo išteklius, arba esminio konkurencijos parametro, kuris tam tikruose sektoriuose ar tam tikrose rinkose gali būti aukšto lygio darbuotojų (kiek tai susiję su profesionalaus futbolo sektoriumi, pavyzdžiui, jau parengtų žaidėjų) įdarbinimas, ribojimas arba kontrolė (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 129 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43      Siekiant konkrečiu atveju nustatyti, ar susitarimas, įmonių asociacijos sprendimas arba suderinti veiksmai yra koordinavimo forma, kuri dėl savo pobūdžio turi būti laikoma žalinga įprastai konkurencijai, būtina išnagrinėti, pirma, atitinkamo susitarimo, sprendimo ar veiksmų turinį, antra, jų ekonominį ir teisinį kontekstą ir, trečia, jais siekiamus tikslus (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 165 punktą bei jame nurodytą jurisprudenciją ir 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Banco BPN / BIC Português ir kt., C‑298/22, EU:C:2024:638, 44 punktą).
44      Šiuo atžvilgiu visų pirma norint išnagrinėti konkrečiu atveju aptariamo susitarimo, įmonių asociacijos sprendimo arba suderintų veiksmų turinį, reikia, atsižvelgiant į įvairius jų aspektus, nustatyti, ar iš jų kylantys suderinti veiksmai turi požymių, leidžiančių juos susieti su tam tikra įmonių koordinavimo forma, kuri dėl paties savo pobūdžio turi būti laikoma žalinga įprastai konkurencijai, o taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai bet koks veiksmų koordinavimas, turintis tokių požymių, būtent dėl jų gali lemti konkurencijos sąlygas, kurios neatitinka įprastų atitinkamo sektoriaus ar rinkos sąlygų (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Banco BPN / BIC Português ir kt., C‑298/22, EU:C:2024:638, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45      Be to, kiek tai susiję su aptariamų veiksmų ekonominiu ir teisiniu kontekstu, reikia atsižvelgti į atitinkamų prekių ar paslaugų pobūdį, taip pat į realias atitinkamų sektorių ar rinkų veikimo sąlygas ir struktūrą. Atvirkščiai, visiškai nereikia nagrinėti ir juo labiau įrodinėti tų veiksmų poveikio konkurencijai, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra realus ar potencialus, neigiamas ar teigiamas (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Komisija / Servier ir kt., C‑176/19 P, EU:C:2024:549, 288 bei 453 punktai ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 131 punktas).
46      Atsižvelgiant į tai, ką šiuo klausimu nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymėtina, kad nors, kaip matyti iš šio sprendimo 43 punkte nurodytos jurisprudencijos, bet kuriuo atveju reikia išnagrinėti ekonominį ir teisinį konkrečių veiksmų kontekstą, atsižvelgimo į šį kontekstą mastas gali priklausyti nuo atitinkamų veiksmų pobūdžio, kaip išvados 42, 43 ir 66 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas.
47      Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad slaptų veiksmų, kurie gali būti laikomi ypač žalinga konkurencijai koordinavimo forma, kaip antai horizontaliųjų kartelių, lemiančių rinkų pasidalijimą arba potencialiai konkuruojančių įmonių išstūmimą iš šių rinkų, atveju tokių veiksmų ekonominio ir teisinio konteksto analizė gali būti apribota tuo, kas yra griežtai būtina, siekiant padaryti išvadą apie konkurencijos ribojimo dėl tikslo buvimą (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 20 d. Sprendimo Toshiba Corporation / Komisija, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 28 bei 29 punktus ir 2023 m. spalio 26 d. Sprendimo EDP – Energias de Portugal ir kt., C‑331/21, EU:C:2023:812, 100–102 punktus).
48      Tačiau kitokio pobūdžio veiksmų, kurie, nors ir nebūtinai tokie žalingi konkurencijai, vis dėlto gali būti pakankamai žalingi, kad būtų galima pripažinti, kad jais siekiama antikonkurencinio tikslo, atveju reikia išsamiau išnagrinėti visus šio sprendimo 45 punkte nurodytus elementus, o tai reiškia, kad prireikus reikia atsižvelgti į atitinkamą reguliavimo ir institucinę sistemą.
49      Abiem atvejais, išnagrinėjus realų ekonominį ir teisinį atitinkamų veiksmų kontekstą, turi būti įsitikinta, kad tenkinamos nustatytos sąlygos, kad būtų galima pripažinti, jog šie veiksmai pakankamai žalingi, kad galėtų būti kvalifikuojami kaip antikonkurenciniai dėl tikslo. Iš tiesų galima atlikti tokį kvalifikavimą tik tam tikromis aplinkybėmis, be kita ko, susijusiomis su atitinkamų prekių ar paslaugų pobūdžiu, realiomis rinkos veikimo sąlygomis ar jos struktūra. Atvirkščiai, atsižvelgiant į šį kontekstą gali būti konstatuota, kad su minėtais veiksmais susijusios aplinkybės gali įrodyti, jog jie nėra pakankamai žalingi, kad būtų galima pateisinti tokį kvalifikavimą (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Banco BPN / BIC Português ir kt., C‑298/22, EU:C:2024:638, 48 punktą).
50      Galiausiai, kiek tai susiję su tikslais, kurių siekiama nagrinėjamais veiksmais, reikia nustatyti objektyvius tikslus, kuriuos tais veiksmais konkurencijos atžvilgiu siekiama įgyvendinti. Atvirkščiai, aplinkybė, kad dalyvaujančios įmonės veikė neturėdamos subjektyvaus ketinimo trukdyti, riboti ar iškraipyti konkurenciją, ir tai, kad jos siekė tam tikrų teisėtų objektyvių tikslų, neturi lemiamos reikšmės SESV 101 straipsnio 1 dalies taikymui (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 167 punktas bei jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 132 punktas).
51      Be to, atsižvelgus į visus reikiamus aspektus, bet kuriuo atveju turėtų išaiškėti tikslios priežastys, dėl kurių nagrinėjami veiksmai yra pakankamai žalingi konkurencijai, kad būtų galima pagrįstai nuspręsti, kad jais siekiama ją trukdyti, riboti ar iškraipyti (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 168 punktą bei jame nurodytą jurisprudenciją ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 133 punktą).
52      Nagrinėjamu atveju, pirma, kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo turinį, pažymėtina, jog iš paties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiojo klausimo formuluotės ir jo teiginių, nurodytų šio sprendimo 11 ir 12 punktuose, matyti, kad tai yra susitarimas, kuriuo visi valstybės narės nacionalinėse profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas.
53      Sudarydami tokį susitarimą, jame dalyvaujantys profesionalaus futbolo klubai kartu nustatytu mastu ir sąlygomis, nagrinėjamu atveju – dėl dvejų aukšto lygio varžybų, vykstančių valstybės narės lygmeniu, derina savo veiksmus „pradinės grandies rinkoje“, kuri ekonominiu požiūriu reiškia jau parengtų ar rengiamų žaidėjų įdarbinimo rinką. Taip derindami veiksmus visi šie klubai atsisako galimybės savarankiškai nuspręsti įdarbinti žaidėją, kuris vienašališkai nutraukė su kitu klubu sudarytą darbo sutartį dėl su COVID‑19 pandemija susijusių priežasčių, arba ją atmeta. Tokiu susitarimu, kuris atitinka neviliojimo susitarimą, akivaizdžiai ribojamas konkurencijos veiksnys, kuris turi esminę reikšmę aukšto lygio profesionalaus sporto srityje, t. y. galimybė priimti į darbą jau tam tikro klubo įdarbintus žaidėjus, nes nesant tokio apribojimo tie klubai būtent galėtų konkuruoti tarpusavyje šioje rinkoje (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 138, 145 ir 146 punktus).
54      Neviliojimo susitarimai yra prilyginami horizontaliesiems dalijimosi „tiekimo šaltiniais“ susitarimams, nurodytiems SESV 101 straipsnio 1 dalies c punkte, kurie, kaip matyti iš šio sprendimo 42 punkto, yra žalingi konkurencijai, nes jais siekiama dirbtinai neleisti „išteklių“, t. y. darbuotojų, paskirstyti dalyvaujančioms įmonėms (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 146 punktą), o tai lemia potencialiai neveiksmingą šių išteklių paskirstymą rinkoje.
55      Be to, šie susitarimai sumažina tų darbuotojų galimybes siūlyti savo paslaugas kitoms įmonėms ir taip riboja jų derybinę galią rinkoje, įskaitant juos įdarbinusios įmonės atžvilgiu. Todėl, nors tokių neviliojimo susitarimų turinys skiriasi nuo susitarimų, kuriais tokios įmonės būtų tiesiogiai susitarusios nustatyti savo žaidėjų atlyginimus, taigi savo atitinkamų žmogiškųjų išteklių „pirkimo kainas“, taip pašalinant arba apribojant konkurenciją šioje srityje, turinio, jos vis tiek gali turėti netiesioginį ir potencialų poveikį šioms kainoms.
56      Atsižvelgiant į tai, kaip matyti iš šio sprendimo 43 ir 49 punktuose nurodytos suformuotos jurisprudencijos, vien išnagrinėti konkretaus susitarimo turinį, net jei tas susitarimas susijęs su vienos ar kitos rūšies veiksmais, kurie apskritai gali būti laikomi galinčiais riboti konkurenciją dėl savo pačių tikslo, nepakanka, kad būtų atliktas toks kvalifikavimas.
57      Antra, dėl ekonominio ir teisinio nagrinėjamų veiksmų konteksto pirmiausia reikia priminti, kad nagrinėjant realų su sporto veikla susijusios ūkinės veiklos kontekstą, be kitų veiksnių ir kiek šie ypatumai yra reikšmingi, gali reikėti atsižvelgti į atitinkamos sporto šakos pobūdį, organizavimą ar veikimą, į tai, kaip vykdoma šio sporto veikla, kaip tarpusavyje sąveikauja atskiri ją praktikuojantys subjektai, taip pat į tai, kokį vaidmenį atlieka už jį visais lygiais atsakingos struktūros ir organai, su kuriais Sąjunga skatina bendradarbiauti, kaip nurodyta SESV 165 straipsnio 3 dalyje (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 104 bei 105 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
58      Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 52 punkte, pagrindinėje byloje nagrinėjamas susitarimas yra susitarimas nevilioti žaidėjų, nutraukusių savo darbo sutartis dėl su COVID‑19 pandemija susijusių priežasčių, kurį sudarė visi valstybės narės nacionalinėse profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija. Taigi, kaip pažymėta šio sprendimo 53 punkte, jis susijęs su konkurencijos veiksniu, kuris turi esminę reikšmę aukšto lygio profesionalaus futbolo srityje.
59      Konkurencija, kuri gali egzistuoti tarp tokių įmonių kaip profesionalaus futbolo klubai, turi tam tikrų ypatumų. Nors šios įmonės gali konkuruoti tarpusavyje įvairiose rinkose, kaip antai parduodant žiūrovams bilietus į rungtynes, ieškant rėmimo ir jį įgyjant ar naudojantis tam tikromis teisinėmis arba ekonominėmis teisėmis, susijusioms su varžybomis, kuriose įmonės dalyvauja, taip pat su jų įdarbintais žaidėjais, visgi jų tarpusavio padėtis šiose rinkose tam tikru mastu priklauso nuo jų pagrindinės ir svarbiausios veiklos, t. y. dalyvavimo sporto varžybose.
60      Šios sporto varžybos, be kita ko, pasižymi tuo, kad, nors jose dalyvauti gali tik tam tikrų sporto rezultatų pasiekusios komandos ir jų eiga grindžiama tų komandų rungtynėmis ir laipsnišku iškritimu iš varžybų, taigi jos pagrįstos sporto pasiekimais, jų tinkamas veikimas, tęstinumas ir sėkmė taip pat grindžiama tam tikros sportinės ir finansinės pusiausvyros bei jose dalyvaujančių tam tikrų profesionalaus futbolo klubų lygių galimybių išlaikymu, atsižvelgiant į tuos klubus jungiantį tarpusavio priklausomybės ryšį (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 143 bei 235 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
61      Taigi, nuolatinis profesionalaus futbolo klubų konkuravimas reiškia, kad bet kuriuo metu turi būti pakankamas skaičius klubų, dalyvaujančių įvairiose nacionaliniu ir tarptautiniu lygmenimis organizuojamose varžybose, net jei šie klubai per sporto sezonus gali būti palaipsniui pašalinti iš tam tikrų sporto varžybų, o kai kurie iš jų gali patekti į aukštesnę lygą, arba, atvirkščiai, nukristi į žemesnę.
62      Be to, Teisingumo Teismas ne kartą pažymėjo, kad, atsižvelgiant į šiuos įvairius ypatumus, už tam tikrą sporto šaką atsakingos nacionalinės ir tarptautinės sporto asociacijos gali teisėtai priimti bei įgyvendinti bendras taisykles, be kita ko, dėl šios sporto šakos varžybų organizavimo, tinkamos jų eigos ir sportininkų dalyvavimo jose, taip pat, naudodamosi teisiniu savarankiškumu, užtikrinti šių taisyklių laikymąsi (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 75 bei 142 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
63      Tokiomis bendromis taisyklėmis, skirtomis užtikrinti varžybų vientisumą ir koordinavimą pagal bendrą kalendorių, taip pat, kalbant plačiau, tinkamai ir veiksmingai skatinti lygiomis galimybėmis ir pasiekimais grindžiamų varžybų rengimą, gali būti, be kita ko, teisėtai siekiama reglamentuoti sąlygas, kuriomis profesionalaus futbolo klubai gali komplektuoti tokiose varžybose dalyvaujančias komandas, ir sąlygas, kuriomis patys žaidėjai gali dalyvauti šiose varžybose (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 143 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
64      Konkrečiai kalbant, kadangi, kaip nurodyta šio sprendimo 60 punkte, atitinkamų metų arba sezono tarpklubinių profesionalaus futbolo varžybų eiga grindžiama dalyvaujančių komandų rungtynėmis ir laipsnišku jų iškritimu iš varžybų, iš esmės – sporto pasiekimais, kurie gali būti užtikrinti tik tuo atveju, jei visos komandos rungtyniauja vienodomis reguliavimo ir techninėmis sąlygomis, tam tikru mastu užtikrinančiomis lygias galimybes, sporto asociacija gali teisėtai siekti tam tikru mastu užtikrinti žaidėjų, papildančių komandas, kurias šie klubai komplektuoja konkrečiam sezonui, pastovumą, pavyzdžiui, drausdama sezono metu ar net konkrečiais metais vienašališkai nutraukti darbo sutartis (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 144 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
65      Vis dėlto kai sporto asociacija priima tokias taisykles, jos turi atitikti Sąjungos teisę. Konkrečiai kalbant, šių taisyklių priėmimas neturi lemti to, kad šios asociacijos nariams, kurie yra įmonės, laikantis tų taisyklių būtų pažeisti SESV 101 ir 102 straipsniai. Be to, taikant tas taisykles negali būti ribojamos pagal Sąjungos teisę asmenims suteiktos teisės ir laisvės (žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 103 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
66      Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamu susitarimu, kurį kartu priėmė LPFP ir visi futbolo klubai, iš dalies „įšaldomi“ šių klubų, kaip ekonominės veiklos vykdytojų, konkurenciniai santykiai.
67      Taip pat, kaip matyti iš šio sprendimo 24 ir 25 punktų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar remdamasis tam tikrais kitais pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo ekonominį ir teisinį kontekstą apibūdinančiais elementais jis gali konstatuoti, jog šis susitarimas nėra pakankamai žalingas konkurencijai, kad galėtų būti laikoma, jog juo siekiama riboti konkurenciją, ir todėl, kad būtų pagrįsta nenagrinėti faktinio ar galimo jo poveikio konkurencijai.
68      Konkrečiai kalbant, kaip matyti iš šio sprendimo 7–11, 14–16 ir 18 punktų, tas teismas nurodo COVID‑19 pandemiją, bendras jos pasekmes, be kita ko, susijusias su žmonių izoliavimu ir įstaigų, kuriose gali būti priimami lankytojai, uždarymu, taip pat jos konkrečias pasekmes profesionalaus futbolo sektoriui, kaip antai 2019–2020 m. sporto sezono sustabdymą ir daugybę praktinio, sportinio, socialinio, ekonominio ir finansinio pobūdžio sunkumų, kurių futbolo klubams kilo dėl tos pandemijos.
69      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors galiausiai būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi kvalifikuoti pagrindinėje byloje nagrinėjamą susitarimą atsižvelgdamas į SESV 101 straipsnio 1 dalį, Teisingumo Teismas, nagrinėdamas šį prašymą ir remdamasis turima bylos medžiaga, gali pateikti paaiškinimų, kurie padėtų nacionaliniam teismui pateikti savo aiškinimą ir išspręsti ginčą pagrindinėje byloje (šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo Manfredi ir kt., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 48 punktą ir 2024 m. sausio 25 d. Sprendimo Em akaunt BG, C‑438/22, EU:C:2024:71, 27 punktą).
70      Nagrinėjamu atveju visų pirma pažymėtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami veiksmai skiriasi nuo taisyklių, kurias nacionalinės ar tarptautinės sporto asociacijos, atsakingos už tam tikrą sporto šaką, priima remdamosi savo įstatais ir vykdydamos užduotis, kurias joms paveda ar pripažįsta viešosios valdžios institucijos. Atrodo, jog iš 2020 m. balandžio 7 ir 8 d. LPFP pranešimų spaudai, nurodytų šio sprendimo 10–12 punktuose, matyti, kad šiuos veiksmus iš pradžių atliko ne tokia sporto asociacija, o profesionalaus futbolo klubai, kurie yra įmonės.
71      Be to, kadangi SESV 101 straipsnio 1 dalimi siekiama uždrausti bet kokį koordinavimo būdą, kuriuo sąmoningai pakeičiamas praktinis bendradarbiavimas tarp įmonių, taip keliant grėsmę konkurencijai, ir, kalbant plačiau, SESV nuostatos, susijusios su konkurencija, grindžiamos prielaida, kad kiekvienas ekonominės veiklos vykdytojas turi savarankiškai nustatyti politiką, kurios ketina laikytis rinkoje (šiuo klausimu žr. 1981 m. liepos 14 d. Sprendimo Züchner, 172/80, EU:C:1981:178, 13 punktą ir 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Beef Industry Development Society ir Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 34 punktą), tokie veiksmai negali būti prilyginti tokioms taisyklėms.
72      Atsižvelgiant į tai, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad nors pagrindinėje byloje nagrinėjamus veiksmus iš pradžių atliko ne kompetentinga nacionalinė sporto asociacija, jie buvo įvykdyti dalyvaujant šios asociacijos pirmininkui ir gali būti laikoma, kad ji juos palaikė ar net patvirtino, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
73      Be to, kaip nurodyta iš sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šie veiksmai buvo atlikti konkrečiomis aplinkybėmis, susidariusiomis dėl COVID‑19 pandemijos, kuri ne tik daugeliu atžvilgių paveikė atitinkamą sektorių, bet ir, svarbiausia, turėjo esminės įtakos pačiam šio sektoriaus konkurencingam veikimui. Būtent dėl šios pandemijos ir dėl jos sustabdžius 2019–2020 m. sporto sezoną pagrindinėje byloje nagrinėjimo susitarimo sudarymo metu nebuvo aišku, ar bus atnaujintos dar nesužaistos nacionalinių pirmojo ir antrojo divizionų pirmenybių rungtynės, ir toks neaiškumas turėjo įtakos tiek šio sporto sezono pabaigos datai, tiek tam tikrų žaidėjų darbo sutarčių galiojimo pabaigai. Nesant tinkamų priemonių, žaidėjus, kurie būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartis dėl minėtos pandemijos arba kurių darbo sutartis būtų pasibaigusi tą dieną, kai minėtas sporto sezonas iš pradžių turėjo baigtis, t. y. 2020 m. birželio 30 d., vėliau būtų galėjęs laisvai įdarbinti kitas klubas, o tai neišvengiamai ir reikšmingai būtų pakeitę įvairių dalyvaujančių komandų sudėtį ir taip pakenkę varžybų vientisumui. Be to, kaip išvados 57 ir 58 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, tokia situacija galėjo pablogėti, jei dėl ekonominių ir finansinių sunkumų, kurių būtų kilę atitinkamiems klubams dėl išvykstančių žaidėjų, jie nebūtų galėję įdarbinti naujų žaidėjų, nes nebūtų turėję pakankamai lėšų.
74      Žinoma, nutikęs įvykis, kaip antai COVID‑19 pandemija, savaime negali pateisinti imperatyvios nuostatos, t. y.
SESV 101 straipsnio 1 dalies, išimties taikymo (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo ÖBB-Personenverkehr, C‑509/11, EU:C:2013:613, 49 bei 50 punktus ir 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo UFC – Que choisir ir CLCV, C‑407/21, EU:C:2023:449, 57 punktą).
75      Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi SESV 165 straipsniu, reikia pridurti, kad tas pats yra tuo atveju, kai priimamas susitarimas ar įmonių asociacijos sprendimas arba suderinti veiksmai atliekami sporto srityje. Iš tiesų šį nuostata nėra specialioji taisyklė, pagal kurią sportui visiškai arba iš dalies netaikomos kitos Sąjungos pirminės teisės nuostatos, kurios jam gali būti taikomos, arba pagal kurią taikant tas nuostatas reikalaujama jam taikyti specialų požiūrį (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 101 punktas).
76      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į aplinkybes, kaip antai nurodytas šio sprendimo 73 punkte, siekdamas nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamų veiksmų kontekstas, vertinamas kartu su jų turiniu ir objektyviais tikslais, leidžia konstatuoti, kad šiais veiksmais siekiama trukdyti, riboti ar iškraipyti konkurenciją.
77      Galiausiai, atsižvelgiant į konkrečiu atveju nagrinėjamų veiksmų ekonominį ir teisinį kontekstą, ypač į realias sąlygas, būdingas sektoriaus (‑ių) ar rinkos (‑ų), kurioje (‑iose) atlikti šie veiksmai, veikimui, bet kuriuo atveju turi išaiškėti tikslios priežastys, dėl kurių tie veiksmai, atsižvelgiant į šio konteksto ypatumus, nėra pakankamai žalingi konkurencijai, kad galėtų būti laikoma, jog jais siekiama trukdyti, riboti ar iškraipyti konkurenciją, taip pat, kaip turi būti ir tuo atveju, kai, kaip matyti iš šio sprendimo 51 punkto, kompetentinga institucija ar teismas prieina prie priešingos išvados.
78      Todėl, kad ir kokia būtų išvada, prie kurios prieis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, išnagrinėjęs kitus ekonominio ir teisinio konteksto elementus, kuriais jis remiasi, kiek tai susiję su konkurencijos ribojimo dėl „tikslo“ buvimu ar nebuvimu, toks vertinimas turės būti grindžiamas konkurencijos analize, iš kurios, atsižvelgiant į visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, būtų matyti tikslios šią išvadą pagrindžiančios priežastys.
79      Galiausiai, trečia, dėl objektyvių tikslų, kuriuos pagrindinėje byloje nagrinėjamu susitarimu konkurencijos požiūriu siekiama įgyvendinti, pažymėtina, kad, atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą informaciją šiuo klausimu, reikia pateikti toliau išdėstytas pastabas.
80      Viena vertus, tas teismas iš esmės nurodo, jog, atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo aiškų ir tikslų turinį, turi būti laikoma, kad juo siekiama riboti konkurenciją, kurią šį susitarimą sudarę profesionalaus futbolo klubai būtų galėję vykdyti žaidėjų įdarbinimo rinkoje, jei jo nebūtų.
81      Šie teiginiai, kuriuose, remiantis pačiu minėto susitarimo turiniu, nustatomas aptariamas tikslas, patvirtina, kad šis susitarimas iš esmės galėjo pakenkti vienai iš įvairių konkurencijos formų, t. y. konkurencijai įdarbinant žaidėjus, kuri galėjo vykti tarp klubų, dalyvaujančių nacionalinėse pirmojo diviziono pirmenybėse, kurios tuo metu buvo sustabdytos sine die, tačiau galėjo būti atnaujintos, jei tai būtų leidusi kintanti COVID‑19 pandemijos sukelta situacija.
82      Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu susitarimu vis dėlto tokiomis aplinkybėmis, kokios nurodytos šio sprendimo 73 punkte, buvo siekiama išsaugoti žaidėjų, iš kurių klubai galėjo komplektuoti savo atitinkamas komandas, sudėčių pastovumą visu 2019–2020 m. sporto sezono sustabdymo sine die laikotarpiu ir taip, atėjus laikui, sudaryti sąlygas atnaujinti pirmenybes jų vientisumą užtikrinančiomis sąlygomis. Šiuo klausimu tas teismas visų pirma priminė, kad iš pradžių buvo numatyta, jog šis sporto sezonas baigsis 2020 m. birželio 30 d., kad daug klubus ir jų žaidėjus saistančių darbo sutarčių turėjo baigti galioti tą pačią dieną ir kad, jei nebūtų pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo, klubai būtų turėję teisę įdarbinti jų konkurentų žaidėjus vykstant pirmenybėms, įskaitant laikotarpį nuo iš pradžių numatytos minėto sporto sezono pabaigos iki jo atnaujinimo dienos, o tai būtų leidę daugiau finansinių išteklių turintiems klubams sustiprinti savo ir atitinkamai susilpninti konkurentų komandas, taip negrįžtamai iškraipant varžymąsi ir galiausiai konkurenciją „stadionuose“.
83      Šie teiginiai, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šiuo atžvilgiu tuo susitarimu siekta konkurencijai palankaus tikslo, yra reikšmingi atsižvelgiant į įprastos konkurencijos profesionalaus futbolo sektoriuje ypatumus, nurodytus šio sprendimo 60–64 punktuose, ir į realų to susitarimo sudarymo kontekstą.
84      Kaip matyti iš tuose punktuose nurodytos jurisprudencijos, tarpklubinės futbolo varžybos, be kita ko, grindžiamos sporto pasiekimų principu, kuris reiškia, kad visų varžybose dalyvaujančių klubų pasiekti rezultatai įvairiuose konkrečių varžybų etapuose gali būti tinkamai palyginami.
85      Kaip išvados 57–59 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, ši galima klubų konkurencijos forma neišvengiamai suponuoja, kad išsaugomas varžybų vientisumas ir žaidėjų, iš kurių klubai gali komplektuoti komandas, kurias jie naudoja konkrečiose varžybose ar konkretaus sezono metu, sudėčių pastovumas, o tai praktiškai reiškia, kad išvengiama vėlyvų žaidėjų perėjimų, galinčių reikšmingai pakeisti vienos ar kitos komandos sportinį pajėgumą per varžybas, ir draudžiama vienašališkai nutraukti darbo sutartis sezono metu (šiuo klausimu žr. 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo Lehtonen ir Castors Braine, C‑176/96, EU:C:2000:201, 53 ir 54 punktus, taip pat 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 100 ir 144 punktus), išskyrus atvejus, kai šios sutartys vienašališkai nutraukiamos remiantis tinkamomis priežastimis, kaip antai klubo nesumokėtu žaidėjo atlyginimu ar drausminiu nusižengimu, galinčiu pateisinti tokį nutraukimą.
86      Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali pagrįstai manyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu susitarimu lygiagrečiai buvo siekiama objektyviai antikonkurencinio tikslo, susijusio su konkurencijos ribojimu žaidėjų įdarbinimo rinkoje, ir objektyviai konkurenciją skatinančio tikslo užtikrinti žaidėjų, dalyvaujančių nacionalinėse pirmojo ir antrojo divizionų pirmenybėse, sudėčių pastovumą, ribojant jose dalyvaujančių klubų galimybę įdarbinti žaidėjus, kurių darbo sutartis baigia galioti arba vienašališkai nutraukiama suinteresuotojo asmens dėl priežasčių, susijusių su COVID‑19 pandemija, taip pat ir laikotarpiu nuo dienos, kai turėjo baigtis 2019–2020 m. sporto sezonas, jei jis nebūtų buvęs sustabdytas, iki dienos, kuri buvo pasirinkta sezonui užbaigti, jei jis būtų buvęs atnaujintas.
87      Atsižvelgiant į atsakovės pagrindinėje byloje ir Komisijos pastabas šiuo klausimu, reikia pridurti, kad tokia situacija iš esmės skiriasi nuo situacijos, kai veiksmais, kuriais siekiama objektyviai antikonkurencinio tikslo, kartu siekiama kitų tikslų, kurie gali būti teisėti, bet neutralūs konkurencijos požiūriu (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 167 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
88      Todėl iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teiginių ir Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad nors išnagrinėjus pagrindinėje byloje aptariamo susitarimo turinį paaiškėja, jog jis galėjo akivaizdžiai riboti konkurenciją, kuri galėjo egzistuoti tarp futbolo klubų, dalyvaujančių žaidėjų įdarbinimo rinkoje, išnagrinėjus to susitarimo realų ekonominį ir teisinį kontekstą matyti, kad jis buvo sudarytas, viena vertus, sektoriuje, kuriame konkurencija pasižymi daugybe ypatumų ir, kita vertus, visiškai ypatingomis aplinkybėmis. Be to, iš to matyti, kad šiuo susitarimu siekiama ne tik objektyviai antikonkurencinio tikslo, t. y. riboti konkurenciją žaidėjų įdarbinimo rinkoje, bet ir objektyviai konkurenciją skatinančio tikslo – užtikrinti žaidėjų komandų, dalyvaujančių nacionalinėse pirmojo ir antrojo divizionų pirmenybėse, sudėčių pastovumą. Todėl tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tiksliai ir motyvuotai nustatyti, ar, atsižvelgiant į visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, minėtas susitarimas yra pakankamai žalingas, kad būtų galima laikyti, jog juo siekiama riboti konkurenciją.
89      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad susitarimas, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas, kvalifikuotinas kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, nebent konkrečiai išnagrinėjus šio susitarimo turinį, jo objektyvius tikslus konkurencijos požiūriu bei ekonominį ir teisinį kontekstą išaiškėtų tikslios priežastys, dėl kurių kompetentinga valdžios institucija ar teismas mano, kad tokiam kvalifikavimui negalima pritarti.
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
90      Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jame įtvirtintas draudimas netaikomas susitarimui, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas.
91      Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas nebūtinai taikomas visiems įmonių susitarimams ar visiems įmonių asociacijos sprendimams, ribojantiems įmonių, kurios yra to susitarimo šalys ar privalo laikytis tų sprendimų, veiksmų laisvę. Išnagrinėjus ekonominį ir teisinį kontekstą, kuriam esant sudaryti tam tikri susitarimai ir priimti tam tikri sprendimai, gali būti konstatuota, pirma, kad juos galima pateisinti tuo, jog siekiama vieno ar kelių teisėtų bendrojo intereso tikslų, kurie savaime neprieštarauja konkurencijai, antra, kad konkrečios priemonės, kurių imtasi siekiant tų tikslų, iš tikrųjų yra tam reikalingos, ir, trečia, kad net jeigu paaiškėja, jog tomis priemonėmis daromas joms būdingas poveikis bent potencialiai riboti ar iškraipyti konkurenciją, tas būdingas poveikis neviršija to, kas reikalinga, ypač pašalinant bet kokią konkurenciją (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 183 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 149 punktas).
92      Vis dėlto ši jurisprudencija negali būti taikoma tais atvejais, kai imamasi veiksmų, kurie anaiptol neapsiriboja būdingu „poveikiu“ bent potencialiai riboti konkurenciją apribojant tam tikrų įmonių veiksmų laisvę ir yra tiek žalingi aptariamai konkurencijai, kad galima pagrįstai nuspręsti, jog pats jų „tikslas“ yra ją trukdyti, riboti ar iškraipyti (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 186 punktas ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 150 punktas). Iš tiesų šių veiksmų žalingo poveikio konkurencijai laipsnis, t. y. tiesioginė ar netiesioginė žala, kurią jie gali padaryti naudotojams ir tarpiniams ar galutiniams vartotojams įvairiuose atitinkamuose sektoriuose ar rinkose, yra pernelyg didelis, kad būtų galima laikyti juos pateisinamais ir proporcingais (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 150 punktas).
93      Dėl veiksmų, kuriais siekiama trukdyti, riboti ar iškraipyti konkurenciją, reikia pažymėti, kad SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo išimtis jiems gali būti taikoma tik pagal SESV 101 straipsnio 3 dalį ir jeigu tenkinamos visos toje nuostatoje numatytos sąlygos (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 187 punktas ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑438/22, EU:C:2024:824, 151 punktas).
94      Taigi šioje byloje tik tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, išnagrinėjęs pagrindinėje byloje aptariamą susitarimą, prieis prie išvados, kad juo nesiekiama riboti konkurencijos, ir jei jis galės nustatyti, kad šis susitarimas vis dėlto turi tokį poveikį, jis turės patikrinti, ar pagal šio sprendimo 91 punkte nurodytą jurisprudenciją gali būti laikoma, kad tas susitarimas nepatenka į SESV 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, turint omenyje, kad būtent šalis, kuri remiasi šia jurisprudencija, pasitelkdama įtikinamus argumentus ir įrodymus, turi įrodyti, kad tenkinamos visos reikiamos sąlygos, kad būtų galima ją taikyti (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 130 bei 205 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
95      Vis dėlto, atsižvelgiant į sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą išdėstytus teiginius bei pagrindinės bylos šalių ir kitų šiame procese dalyvaujančių suinteresuotųjų asmenų pastabas šiuo klausimu, reikia pažymėti, kad, pirma, nors pagrindinėje byloje nagrinėjami veiksmai pasireiškia kaip susitarimas, sudarytas profesionalaus futbolo klubų padedant atitinkamai nacionalinei sporto asociacijai, taigi įmonių, veikusių derinant veiksmus su įmonių asociacija (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 90 punktą), jiems gali būti taikoma šio sprendimo 91 punkte nurodyta jurisprudencija. Kaip matyti iš šios jurisprudencijos formuluotės, priešingai, nei tvirtina atsakovė pagrindinėje byloje ir Komisija, ji taikoma visiems veiksmams, kuriais įmonių asociacija ir įmonės, kurios yra jos narės, koordinuoja savo veiksmus tarpusavyje, neatsižvelgiant į šio koordinavimo formą, o ne tik veiksmams, pasireiškiantiems kaip taisyklės, kurios gali būti kvalifikuojamos kaip įmonių asociacijos sprendimas.
96      Antra, dėl teisėto bendrojo intereso tikslo egzistavimo Teisingumo Teismas jau ne kartą yra pažymėjęs, kad tikslas užtikrinti sporto varžybų reguliarumą yra teisėtas bendrojo intereso tikslas, kuris yra ypač svarbus futbolo atveju ir kuriuo, be kita ko, galima pateisinti – iš principo ir nedarant neigiamo poveikio jų konkrečiam turiniui – taisyklių dėl žaidėjų perėjimo vykstant varžyboms terminų, taip pat taisyklių, skirtų tam tikram žaidėjų, iš kurių klubai gali komplektuoti komandas, jų naudojamas konkrečiose varžybose, sudėčių pastovumui užtikrinti, priėmimą (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 100–102 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
97      Tokiomis aplinkybėmis tokio tikslo siekimas gali pateisinti – iš principo ir nedarant neigiamo poveikio jų konkrečiam turiniui – tokiu susitarimu kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje įgyvendinamas taisykles.
98      Galiausiai, trečia, dėl šio susitarimo būtinumo ir proporcingumo siaurąja prasme reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 91 punkte nurodytos jurisprudencijos, jį nagrinėjant pirmiausia reikia nustatyti, ar konkrečios priemonės, kurių imtasi konkrečiu atveju siekiant teisėto bendrojo intereso tikslo, yra tinkamos užtikrinti to tikslo įgyvendinimą, po to įvertinti, ar šių priemonių taikymas yra būtinas minėtam tikslui pasiekti, o tai reiškia, kad nėra kitų priemonių, kurios šiuo tikslu būtų tokios pat veiksmingos ir mažiau ribojančios konkurenciją, ir galiausiai patikrinti, ar patvirtintų priemonių sukeltas ribojamasis poveikis nėra neproporcingas tokiam tikslui, ypač pašalinant bet kokią konkurenciją atitinkamoje rinkoje.
99      Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris savo sprendime dėl šio prašymo išreiškė abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo susitarimo būtinumo ir proporcingumo, turi išsamiai išnagrinėti šias tris sąlygas – šio susitarimo tinkamumą, būtinumą ir proporcingumą siaurąja prasme, atsižvelgdamas į šalių pateiktus argumentus bei įrodymus ir į visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes.
100    Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip: SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jame įtvirtintas draudimas netaikomas susitarimui, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas, jeigu, viena vertus, šis susitarimas negali būti kvalifikuojamas kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, ir, kita vertus, yra nustatyta, kad tas susitarimas pateisinamas teisėto bendrojo intereso tikslo, kurio atžvilgiu jis yra tinkamas, būtinas ir proporcingas siaurąja prasme, siekimu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
101    Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.      SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad susitarimas, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas, kvalifikuotinas kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, nebent konkrečiai išnagrinėjus šio susitarimo turinį, jo objektyvius tikslus konkurencijos požiūriu bei ekonominį ir teisinį kontekstą išaiškėtų tikslios priežastys, dėl kurių kompetentinga valdžios institucija ar teismas mano, kad tokiam kvalifikavimui negalima pritarti.
2.      SESV 101 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jame įtvirtintas draudimas netaikomas susitarimui, kuriuo valstybės narės profesionalaus futbolo pirmenybėse dalyvaujantys klubai, derindami veiksmus su atitinkama nacionaline sporto asociacija, įsipareigojo neįdarbinti vieni kitų žaidėjų tuo atveju, jei šie žaidėjai būtų vienašališkai nutraukę savo darbo sutartį remdamiesi sunkumais, kuriuos sukėlė COVID‑19 pandemija ar bet kuris su ja susijęs išimties tvarka priimtas sprendimas, be kita ko, sporto sezono pratęsimas, jeigu, viena vertus, šis susitarimas negali būti kvalifikuojamas kaip susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, ir, kita vertus, yra nustatyta, kad tas susitarimas pateisinamas teisėto bendrojo intereso tikslo, kurio atžvilgiu jis yra tinkamas, būtinas ir proporcingas siaurąja prasme, siekimu.
Parašai.
*      Proceso kalba: portugalų.