Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 14 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – Informacinė visuomenė – Autorių teisių ir gretutinių teisių tam tikrų aspektų suderinimas – 2 straipsnis – Atgaminimo teisė – 5 straipsnis – Išimtys ir apribojimai – 5 straipsnio 3 dalies k punktas – Sąvoka „pastišas“ – Naudojimas „pastišui“ – Fonogramos dalių atgaminimas (sampling) – Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 11 straipsnis – Saviraiškos laisvė – 13 straipsnis – Menų laisvė – 17 straipsnis – Teisė į nuosavybę “
Byloje C‑590/23
dėl 2023 m. rugsėjo 14 d.
Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. rugsėjo 25 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
CG,
YN, kaip RL teisių perėmėja,
prieš
Pelham GmbH,
SD,
UP
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, I. Ziemele (pranešėja) ir F. Schalin, teisėjai S. Rodin, M. Gavalec, S. Gervasoni ir N. Fenger,
generalinis advokatas N. Emiliou,
posėdžio sekretorė M. Krausenböck, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. sausio 14 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        CG ir YN, atstovaujamų Rechtsanwalt H. Lindhorst,
–        Pelham GmbH, SD ir UP, atstovaujamų Rechtsanwälte S. Scherer, L. Schramke ir A. Walter,
–        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller, M. Hellmann ir J. Simon,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos J. Samnadda ir T. Scharf,
susipažinęs su 2025 m. birželio 17 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 5 straipsnio 3 dalies k punkto išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant CG ir YN, kuri yra RL teisių perėmėja, ginčą su Pelham GmbH, SD ir UP (toliau kartu – Pelham ir kt.) dėl to, kad SD ir UP sukurtos ir Pelham išleistos dainos „Nur mir“ įraše buvo panaudota maždaug dviejų sekundžių trukmės ritmo seka, paimta iš muzikos grupės Kraftwerk, kurios įkūrėjai buvo CG ir RL, fonogramos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3        Direktyvos 2001/29 3, 4, 9, 10, 31 ir 32 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(3)      Siūlomas derinimas padės įgyvendinti keturias vidaus rinkos laisves ir yra susijęs su pagrindinių teisės, ypač nuosavybės teisės, įskaitant intelektinę nuosavybę, saviraiškos laisvės ir visuomenės intereso principų laikymusi.
(4)      Suderinta teisinė autorių teisių ir gretutinių teisių sistema, padidindama teisinį aiškumą [saugumą] ir nustatydama aukštą intelektinės nuosavybės apsaugos lygį, skatins esmines investicijas į kūrybingumą ir novatoriškumą, įskaitant tinklų infrastruktūrą, ir savo ruožtu padės Europos pramonės augimui ir padidėjusiam konkurencingumui tiek turinio rengimo, tiek informacinių technologijų srityje, ir apskritai įvairiose pramonės ir kultūros srityse. Tai užtikrins užimtumą ir skatins kurti naujas darbo vietas.
<...>
(9)      Kiekvienas autorių teisių ir gretutinių teisių derinimas turi būti grindžiamas aukšto lygio apsauga, nes tokios teisės yra labai svarbios intelektinei kūrybai. Jų apsauga padeda užtikrinti kūrybingumo palaikymą ir plėtojimą autorių, atlikėjų, prodiuserių, vartotojų, kultūros, pramonės ir apskritai visuomenės labui. Dėl to intelektinė nuosavybė yra pripažinta sudedamąja nuosavybės dalimi.
(10)      Kad autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą; jį turi gauti ir prodiuseriai, kad galėtų finansuoti šį darbą. Investicijos, kurių reikia tokiems produktams, kaip fonogramos, filmai ar daugialypės terpės kūriniai sukurti ir užsakomosioms paslaugoms („on-demand“) tiekti, yra didelės. Tinkama teisinė intelektinės nuosavybės teisių apsauga yra būtina, kad būtų galima garantuoti galimybes gauti tokį atlyginimą ir patenkinamą investicijų grąžą.
<...>
(31)      Turi būti išlaikyta derama pusiausvyra tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų teisių ir interesų, taip pat tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų. Valstybių narių nustatytos ir šiuo metu egzistuojančios išimtys ir teisių apribojimai turi būti iš naujo įvertinti atsižvelgiant į naują elektroninę terpę. Egzistuojantys išimčių ir tam tikrų teisių apribojimų skirtumai turi tiesioginį neigiamą poveikį autorių teisių ir gretutinių teisių vidaus rinkos veikimui. Tokie skirtumai galėtų dar labiau išryškėti numatant tolesnę kūrinių tarpvalstybinio naudojimo ir tarptautinės veiklos plėtrą. Siekiant užtikrinti deramą vidaus rinkos veikimą, tokios išimtys ir apribojimai turėtų būti darniau apibrėžti. Jų derinimo laipsnis turėtų būti grindžiamas jų poveikiu sklandžiam vidaus rinkos veikimui.
(32)      Ši direktyva nustato išsamų atgaminimo teisės ir viešo paskelbimo teisės išimčių ir apribojimų sąrašą. Kai kurios išimtys arba apribojimai prireikus taikomi tik atgaminimo teisei. Šiame sąraše deramai atsižvelgiama į skirtingas valstybių narių teisės tradicijas ir kartu siekiama užtikrinti veikiančią vidaus rinką. Valstybės narės turėtų laikytis nuoseklaus šių išimčių ir apribojimų taikymo, kuris bus įvertintas ateityje apžvelgiant įstatymų įgyvendinimą.“
4        Šios direktyvos 2 straipsnyje „Atgaminimo teisė“ nustatyta:
„Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
a)      autoriams – savo kūrinius;
b)      atlikėjams – savo atlikimo įrašus;
c)      fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
<...>“
5        Minėtos direktyvos 3 straipsnyje „Teisė viešai paskelbti kūrinius ir teisė kitus [saugomus] objektus padaryti viešai prieinamus“ nurodyta:
„1.      Valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku.
2.      Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti padaryti viešai prieinamus laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku:
a)      atlikėjams – savo atlikimo įrašus;
b)      fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
c)      filmų pirmojo įrašo gamintojams – jų filmų originalus ir kopijas;
d)      transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.
3.      Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytos teisės nebus išnaudotos jokiu šiame straipsnyje nustatytu viešo paskelbimo ar padarymo viešai prieinamą veiksmu.“
6        Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje „Išimtys ir apribojimai“ numatyta:
„<...>
3.      Valstybės narės 2 ir 3 straipsniuose nustatytoms teisėms gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais, kai:
<...>
k)      naudojama karikatūrai, parodijai ar pastišui;
<...>
5.      Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“
Vokietijos teisė
7        Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1965 m.
rugsėjo 9 d.
Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz) (Autorių teisių ir gretutinių teisių apsaugos įstatymas (Autorių teisių įstatymas)) (BGBl. 1965 I, p. 1273; toliau – UrhG) 51a straipsnyje, įsigaliojusiame 2021 m. birželio 7 d., nustatyta:
„Atgaminti, platinti ir viešai skelbti paskelbtą kūrinį leidžiama karikatūros, parodijos ar pastišo tikslais.
Pirmame sakinyje numatyta galimybė apima panaudoto kūrinio atvaizdo ar bet kokios kitos reprodukcijos naudojimą, net jei tas kūrinys ar reprodukcija yra saugomi autorių teisių ar gretutinių teisių.“
8        Pagal UrhG 83 straipsnį ir 85 straipsnio 4 dalį šio įstatymo 1 dalies 6 skirsnis, kuriame įtvirtintas 51a straipsnis, mutatis mutandis taikomas atlikėjo teisėms ir fonogramų gamintojo teisėms.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9        SD ir UP yra dainos „Nur mir“, kurią 1997 m. išleistose fonogramose įrašė bendrovė Pelham, kompozitoriai.
10      CG ir RL, miręs 2020 m., yra muzikos grupės Kraftwerk, 1977 m. išleidusios fonogramą, kurioje buvo įrašyta daina „Metall auf Metall“,
įkūrėjai.
11      CG ir YN, kuri yra RL teisių perėmėja, teigia, kad Pelham ir kt. elektroniniu būdu nukopijavo iš dainos „Metall auf Metall“ maždaug dviejų sekundžių trukmės ritmo sekos fragmentą (angl. sample) ir panaudojo jį, kaip nenutrūkstamą pasikartojimą, dainoje „Nur mir“, nors galėjo patys įrašyti minėtą ritmo seką.
12      CG ir YN visų pirma tvirtina, kad Pelham ir kt.
pažeidė jų, kaip fonogramų gamintojų, autorių teisėms gretutines teises. Subsidiariai jie nurodo, kad buvo pažeistos jų, kaip atlikėjų, gretutinės teisės, ir dar subsidiariai – kad buvo pažeistos CG autorių teisės į muzikos kūrinį. Galiausiai dar subsidiariai jie tvirtina, kad Pelham ir kt. pažeidė konkurencijos teisės aktus, draudžiančius „parazitavimą“.
13      CG ir RL pareiškė ieškinį Landgericht Hamburg (Hamburgo apygardos teismas, Vokietija); jie reikalavo nutraukti neteisėtus veiksmus, atlyginti žalą, suteikti informaciją ir pateikti fonogramas sunaikinimo tikslais.
14      2004 m. spalio 8 d. sprendimu tas teismas patenkino šį ieškinį, o dėl tokio sprendimo Pelham ir kt. pateiktą apeliacinį skundą Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) atmetė 2006 m. birželio 7 d. sprendimu. Pelham ir kt. pateikus kasacinį skundą Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), 2008 m. lapkričio 20 d.
to teismo sprendimu buvo panaikintas
Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) priimtas sprendimas ir byla grąžinta minėtam teismui nagrinėti iš naujo. 2011 m. rugpjūčio 17 d. sprendimu minėtas teismas dar kartą atmetė Pelham ir kt. apeliacinį skundą, pateiktą dėl 2004 m. spalio 8 d. sprendimo. 2012 m. gruodžio 13 d. sprendimu Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) atmetė naują Pelham ir kt. kasacinį skundą, pateiktą dėl 2011 m. rugpjūčio 17 d. sprendimo.
15      Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas, Vokietija) panaikino 2012 m. gruodžio 13 d.
Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) sprendimą ir ankstesnį 2008 m. lapkričio 20 d.
Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) sprendimą, taip pat panaikino antrąjį 2011 m. rugpjūčio 17 d.
Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimą ir grąžino bylą Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nagrinėti iš naujo.
16      Vykstant trečiajam kasaciniam procesui Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) kreipėsi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą visų pirma dėl Direktyvos 2001/29 2 straipsnio c punkto ir 5 straipsnio 3 dalies d punkto, taip pat 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115/EB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (OL L 376, 2006, p. 28) 9 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo.
17      2019 m. liepos 29 d. Sprendime Pelham ir kt. (C‑476/17, EU:C:2019:624) Teisingumo Teismas, be kita ko, yra išaiškinęs, kad Direktyvos 2001/29 2 straipsnio c punktas, atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją (toliau – Chartija), turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą fonogramų gamintojui suteikta išimtinė teisė leisti ar uždrausti atgaminti savo fonogramą reiškia, jog fonogramų gamintojas gali neleisti trečiajai šaliai naudoti jo fonogramos garso fragmento, net ir labai trumpo, siekiant jį įtraukti į kitą fonogramą, išskyrus atvejus, kai šis garso fragmentas yra įtrauktas pakeista forma, kurios neįmanoma atpažinti klausantis. Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad Direktyvos 2006/115 9 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, jog fonograma, kurioje yra iš kitos fonogramos perkeltų garso fragmentų, nėra tos kitos fonogramos „kopija“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nes fonogramoje nėra įtraukti visi toje kitoje fonogramoje įrašyti garsai ar esminė jų dalis.
18      2020 m. balandžio 30 d. sprendimu Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) panaikino 2006 m. birželio 7 d.
Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimą ir grąžino jam bylą nagrinėti iš naujo. 2022 m. balandžio 28 d. sprendimu tas teismas pakeitė 2004 m. spalio 8 d.
Landgericht Hamburg (Hamburgo apygardos teismas) sprendimą; atlikdamas vertinimą jis išskyrė tris atskirus laikotarpius.
19      Kiek tai susiję su pirmuoju laikotarpiu, t. y. laikotarpiu iki Direktyvos 2001/29 perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos – 2002 m. gruodžio 22 d., Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) nepripažino jokio autorių teisių ar gretutinių teisių pažeidimo, remdamasis tuo laikotarpiu galiojusios redakcijos UrhG nuostatomis.
20      Kiek tai susiję su antruoju laikotarpiu, skaičiuojamu nuo Direktyvos 2001/29 perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki autorių teisių apribojimus nustatančios teisės normos, įtvirtintos UrhG 51a straipsnyje, įsigaliojimo 2021 m. birželio 7 d., tas teismas, pirma, įpareigojo Pelham ir kt. pateikti informaciją apie per šį laikotarpį sukurtų ir (arba) išleistų fonogramų, kuriose yra dainos „Nur mir“ garso įrašų, skaičių ir perduoti šių fonogramų kopijas, kad jos būtų sunaikintos, ir antra, konstatavo, kad Pelham ir kt. privalėjo sumokėti žalos atlyginimą. Jis, be kita ko, teigė, kad 2004 m. iš naujo išleidę dvi fonogramas, kuriose buvo šios dainos įrašų, Pelham ir kt. pažeidė atgaminimo teisę, kurią turėjo CG ir RL, kaip fonogramų gamintojai, nes dainos „Metall auf Metall“ fragmentas buvo aiškiai girdimas dainoje „Nur mir“ ir galėjo būti atpažįstamas klausytojo, gerai žinančio pirmąją iš šių dainų. Be to, 2004 m. sukūrę ir išleidę abi fonogramas, Pelham ir kt. pažeidė CG autorių teises į perimtą ritmo seką, kuri atitiko sąlygas, taikomas autorių teisių saugomam kūriniui.
21      Kiek tai susiję su laikotarpiu, skaičiuojamu nuo 2021 m. birželio 7 d., kai įsigaliojo UrhG 51a straipsnis, minėtas teismas nepripažino jokio autorių teisių ir gretutinių teisių pažeidimo ir nusprendė, kad ritmo sekos iš dainos „Metall auf Metall“ perėmimas garso fragmentų ėmimo būdu yra pagal šią nuostatą leidžiamas naudojimas „pastišui“.
22      CG ir YN pateikė Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kasacinį skundą dėl 2022 m. balandžio 28 d. sprendimo dalies, kuria buvo atmesti jų reikalavimai, susiję su laikotarpiu nuo 2021 m. birželio 7 d.
23      Tas teismas mano, kad Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) teisingai konstatavo, jog buvo pažeistos ieškovų pagrindinėje byloje, kaip fonogramų gamintojų ir atlikėjų, teisės, nes Pelham ir kt. perėmė atitinkamą ritmo seką tokia forma, kad ją, nors ir šiek tiek pakeistą, vis dėlto buvo galima atpažinti klausantis.
24      Jis teigia, kad Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) taip pat nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad ši ritmo seka yra muzikos kūrinys, kuriam gali būti taikoma autorių teisių apsauga.
25      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal UrhG 51a straipsnio pirmą sakinį leidžiama atgaminti, platinti ir viešai skelbti paskelbtą kūrinį karikatūros, parodijos ar pastišo tikslais. Jis priduria, kad pagal UrhG 83 straipsnį ir 85 straipsnio 4 dalį ši nuostata taikytina atlikėjo ir fonogramų gamintojo gretutinėms teisėms.
26      Tvirtindamas, kad ritmo sekos perėmimas, dėl kurio kilo ginčas, neatitinka „karikatūrai“ ar „parodijai“ keliamų reikalavimų, nes nėra jokių požymių, leidžiančių manyti, kad daina „Nur mir“ yra humoro arba pajuokos išreiškimas, Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas), siekia išsiaiškinti, ar perėmimas, dėl kurio kilo ginčas, gali būti laikomas skirtu „pastišui“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą, nes UrhG 51a straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad atitiktų šią nuostatą, kurią juo siekiama perkelti į Vokietijos teisę.
27      Šiuo tikslu Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) teiraujasi, pirma, ar teisės norma, kurioje nustatyti autorių teisių ir gretutinių teisių apribojimai kūrinio ar kito saugomo objekto naudojimo pastišui atveju, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą, yra bendroji norma (vok. Auffangtatbestand), bet kuriuo atveju taikoma meninei konfrontacijai su egzistuojančiu kūriniu arba kitu objektu, kuriuo remiamasi, įskaitant „garso fragmentų ėmimą“ (angl. Sampling), o gal sąvokai „pastišas“ taikomi ribojamieji kriterijai, kaip antai humoro, stiliaus imitacijos arba pagerbimo reikalavimas.
28      Šis klausimas turi lemiamą reikšmę pagrindinės bylos baigčiai, atsižvelgiant į
Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) išvadą, kad dainoje „Nur mir“ remiamasi iš dainos „Metall auf Metall“ perimta ritmo seka, nors yra
suvokiamų skirtumų, palyginti su pastarąja, tačiau tai nėra nei šios ritmo sekos imitacija, nei humoro ar pajuokos išreiškimas. Be to, šis teismas konstatavo, kad daina „Nur mir“ sudaro meninę konfrontaciją su minėta ritmo seka, nes ši yra panaudota kūrinyje, kurio muzikos žanras skiriasi, tačiau, nepaisant sulėtinto tempo ir ritmo neatitikimo, gali būti atpažįstama kaip užuomina į originalą.
29      Šiuo klausimu Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pažymi, kad iš to, jog pastišo, karikatūros ir parodijos išimtys reglamentuojamos toje pačioje nuostatoje, galima manyti, kad šios trys išimtys turi bendrų esminių požymių, be kita ko, tai, kad remiamasi egzistuojančiu kūriniu, nors yra suvokiamų skirtumų, palyginti su juo.
Atvirkščiai, neaišku, ar sąvokai „pastišas“ taip pat būdingos kitos esminės savybės, kaip antai karikatūrai ir parodijai būdingas pajuokos ar humoro išreiškimas arba atitinkamo kūrinio stiliaus imitavimas ar net tam tikro pagerbimo išraiška.
Iš tiesų Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkto tikslas užtikrinti deramą pusiausvyrą tarp, viena vertus, autorių teisių ir interesų ir, kita vertus, saugomų objektų naudotojų teisių ir interesų, be kita ko, jų saviraiškos ir menų laisvių, užtikrinamų pagal Chartijos 11 ir 13 straipsnius, galėtų patvirtinti aiškinimą, kad pastišo išimtis yra bendroji norma ir kad bet kuriuo atveju ji taikoma meninei konfrontacijai su egzistuojančiu kūriniu, kuriuo remiamasi, įskaitant garso fragmentų ėmimą.
30      Antra, Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) klausia, ar tam, kad būtų konstatuota, jog autorių teisių saugomas kūrinys ar kitas objektas naudojamas „pastišui“, reikia naudotojo ketinimo naudoti šį kūrinį ar saugomą objektą tokiais tikslais, nes Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) nusprendė, kad toks ketinimas nebuvo būtinas, todėl jo konstatuoti nereikėjo.
31      Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar teisės norma, kurioje numatytas apribojimas kūrinio naudojimo pastišui atveju, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą, yra bendroji norma (vok. Auffangtatbestand), bet kuriuo atveju taikoma meninei konfrontacijai su egzistuojančiu kūriniu arba kitu objektu, kuriuo remiamasi, įskaitant „garso fragmentų ėmimą“ (angl. sampling)? Ar sąvokai „pastišas“ taikomi ribojamieji kriterijai, kaip antai humoro, stiliaus imitacijos arba pagerbimo reikalavimas?
2.      Ar tam, kad kūrinio naudojimas būtų laikomas „skirtu“
pastišui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą, turi būti konstatuotas naudotojo ketinimas pagal autorių teisės nuostatas saugomą objektą naudoti pastišui, ar pakanka, kad kūrinio naudojimo pastišui pobūdį atpažintų tas, kam yra žinomas pagal autorių teisės nuostatas saugomas objektas, kuriuo remiamasi, ir kas turi pastišui atpažinti reikiamą intelektinį suvokimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
32      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktas turi būti aiškinamas taip, kad „pastišo“ išimtis, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, yra bendroji norma (vok. Auffangtatbestand), kuri apima bent jau bet kokią meninę konfrontaciją su egzistuojančiu kūriniu, įskaitant „garso fragmentų ėmimą“ (angl. sampling), ir nebūtina, kad ši konfrontacija būtų humoro išreiškimas, stiliaus imitacija arba pagerbimo išraiška.
33      Pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą valstybės narės gali nustatyti išimtis ar apribojimus, susijusius su šios direktyvos 2 ir 3 straipsniuose nurodytomis išimtinėmis teisėmis atgaminti ir viešai paskelbti kūrinius, kai šie naudojami karikatūrai, parodijai ar pastišui.
34      Kadangi sąvoka „pastišas“ Direktyvoje 2001/29 neapibrėžta, o jos 5 straipsnio 3 dalies k punkte nėra jokios nuorodos į nacionalinę teisę, kiek tai susiję su šios sąvokos reikšme, remiantis suformuota jurisprudencija pažymėtina, kad ji turi būti laikoma savarankiška
Sąjungos teisės sąvoka, kurią Sąjungos teritorijoje reikia aiškinti vienodai, pagal įprastą jos reikšmę bendrinėje kalboje, atsižvelgiant į kontekstą, kuriam esant minėta sąvoka vartojama, ir nuostatos, kurioje ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 14, 15 ir 19 punktus, taip pat 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Spiegel Online, C‑516/17, EU:C:2019:625, 62 ir 65 punktus).
35      Pirma, kalbant apie įprastą žodžio „pastišas“ reikšmę, reikia pažymėti, kad, kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė išvados 49–57 punktuose, šis žodis bendrinėje kalboje yra retai sutinkamas ir kad, nors jis paprastai vartojamas siekiant apibūdinti tokio stiliaus meno kūrinį, kuriuo imituojamas kito kūrinio, menininko ar tos pačios meno krypties kūrinių stilius, vis dėlto jis turi įvairias sampratas.
36      Pagal kai kurias sampratas
net paslėptas imitavimas ketinant apgauti gali būti laikomas „pastišu“, o pagal kitas sampratas
reikalaujama, kad vienam ar keliems ankstesniems kūriniams būdingi elementai būtų atvirai ir atpažįstamai naudojami naujame kūrinyje, imituojančiame šį ar šiuos ankstesnius kūrinius, siekiant sukurti meninę ar kūrybinę sąveiką su šiais kūriniais.
37      Be to, nors pagal kai kurias sampratas
sąvoka „pastišas“ apima tik humoristinį ar satyrinį imitavimą, o pagal kitas
– tik stiliaus imitavimą, daugelyje sampratų pripažįstama, kad naudojimas, kuriam taikoma ši sąvoka, gali būti įvairių formų ir turėti įvairių ketinimų, pavyzdžiui, pagerbti pastišuojamą kūrinį ar kūrinius, išreikšti tam tikros formos humorą ar kritiką arba tiesiog pasinaudoti stiliumi.
38      Taigi kadangi įprasta žodžio „pastišas“ reikšmė nėra vienoda, jį aiškinant reikia remtis kontekstu, kuriam esant šis žodis vartojamas, ir Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktu siekiamais tikslais.
39      Antra, kiek tai susiję su sąvokos „pastišas“ kontekstu, reikia konstatuoti, kad be pastišo Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte kaip išimtys, susijusios su šios direktyvos 2 ir 3 straipsniuose nurodytomis išimtinėmis teisėmis atgaminti ir viešai paskelbti kūrinius, yra paminėtos „karikatūra“ ir „parodija“.
40      Toje pačioje nuostatoje kartu paminėtos šios trys sąvokos leidžia leidžia manyti, kad, Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, jos turi tam tikrų bendrų esminių požymių, t. y., be kita ko, rėmimąsi egzistuojančiu kūriniu, kartu esant suvokiamiems skirtumams, palyginti su juo (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo
Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 20 punktas).
41      Vis dėlto, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 62 ir 69 punktuose, Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte kaip lygiavertes išvardijęs tris skirtingas sąvokas, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė leisti tris naudojimo kategorijas, kurios, nors ir gali iš dalies sutapti, vis dėlto turi būti aiškinamos taip, kad būtų užtikrintas kiekvienos iš šių išimčių veiksmingumas. Todėl Teisingumo Teismas turėtų susilaikyti nuo vienos ar kelių iš jų aiškinimo kaip teisiškai perteklinių.
42      Iš to matyti, pirma, kad net jei pastišas, kaip ir parodija bei karikatūra, gali būti humoro ar pajuokos išreiškimas (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 20 punktą), negalima reikalauti, kad taip būtinai būtų, nes dėl tokio sąvokos „pastišas“ aiškinimo šiai išimčiai būtų suteikta tokia pati apimtis kaip ir „parodijos“ ar „karikatūros“ atveju, taip pakenkiant jos veiksmingumui.
43      Antra, sąvoka „pastišas“ negali būti aiškinama kaip apimanti bet kokį kūrinį, kuris primena egzistuojantį kūrinį ir kartu suvokiamai skiriasi nuo pastarojo, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 40 punkto, dėl tokio aiškinimo kitos dvi Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte išvardytos išimtys taptų perteklinės.
44      Be to, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 69 ir 71 punktuose ir kaip matyti iš šio sprendimo 40 punkto, niekas Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte ar apskritai šio 5 straipsnio tekste nerodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas „pastišo“ išimtį nustatė kaip bendrąją normą, apimančią bet kokią kūrybiško autorių teisių saugomo objekto panaudojimo formą.
45      Trečia, kiek tai susiję su Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkto tikslu, iš Direktyvos 2001/29 3 ir 31 konstatuojamųjų dalių matyti, kad jos 5 straipsnio 3 dalies k punktu siekiama išlaikyti, visų pirma elektroninėje aplinkoje, deramą pusiausvyrą tarp, viena vertus, autorių ir gretutinių teisių turėtojų intereso apsaugoti savo intelektinę nuosavybę ir, kita vertus, saugomų objektų naudotojų interesų ir pagrindinių teisių – konkrečiai jų saviraiškos ir menų laisvių, užtikrinamų Chartijos 11 ir 13 straipsniuose, – ir bendrojo intereso apsaugos (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 25 ir 26 punktus, taip pat 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Pelham ir kt., C‑476/17, EU:C:2019:624, 32 punktą).
46      Žinoma, kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 4, 9 ir 10 konstatuojamųjų dalių, šia direktyva siekiama užtikrinti aukštą autorių teisių ir gretutinių teisių apsaugos lygį, o jos 2 ir 3 straipsniuose yra nustatytos išimtinės atgaminimo ir viešo paskelbimo teisės. Vis dėlto Chartijos 17 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta intelektinės nuosavybės teisė nėra absoliuti ir ją reikia derinti su kitomis pagrindinėmis teisėmis, tarp kurių, be kita ko, yra Chartijos 13 straipsnyje garantuota menų laisvė, kuri kyla iš saviraiškos laisvės, saugomos pagal Chartijos 11 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Pelham ir kt., C‑476/17, EU:C:2019:624, 33 ir 34 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
47      Darytina išvada, kad aiškinant ir taikant Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte numatytas išimtis konkrečioje situacijoje turi būti laikomasi deramos pusiausvyros tarp, viena vertus, šios direktyvos 2 ir 3 straipsniuose nurodytų asmenų interesų ir teisių ir, kita vertus, autorių teisių saugomų objektų naudotojų saviraiškos laisvės ir meninės laisvės bei bendrojo intereso (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 27 punktą).
48      Konkrečiai kalbant, atsižvelgiant į Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktu siekiamą tikslą ir į tai, kad šioje nuostatoje numatytos išimtys savaime apima saugomų objektų naudotojų teises, kuriomis siekiama užtikrinti pagrindinių laisvių paisymą, sąvoka „pastišas“ turi būti aiškinama ne siaurai, o taip, kad ji visiškai atitiktų šį tikslą ir laisves
(šiuo klausimu žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, 69–71 punktus ir 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Spiegel Online,
C‑516/17, EU:C:2019:625, 53–55 punktus).
49      Šiomis aplinkybėmis svarbu pažymėti, pirma, kad sąvoka „pastišas“ negali apimti paslėpto saugomų objektų imitavimo ar net plagiavimo. Iš tiesų, net darant prielaidą, kad tokios autorių teisių saugomų objektų naudojimo formos tam tikromis sąlygomis gali būti priskirtos prie saviraiškos arba menų laisvės, šios sąvokos aiškinimas, pagal kurį šios formos būtų leidžiamos pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktą be išankstinio teisių turėtojų leidimo, negalėtų užtikrinti deramos pusiausvyros, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti tarp šių teisių turėtojų intelektinės nuosavybės teisės apsaugos ir saugomų objektų naudotojų pagrindinių teisių bei bendrojo intereso
apsaugos. Taigi minėta sąvoka reiškia tokias saugomų objektų atviro naudojimo formas, kurios būtų atpažįstamos kaip tokios.
50      Antra, dėl klausimo, kokias saugomų objektų atviro naudojimo formas konkrečiai apima sąvoka „pastišas“, pažymėtina, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktu siekiamą tikslą užtikrinti saviraiškos ir menų laisvių
paisymą ir į argumentus, išdėstytus šio sprendimo 35–43 punktuose, reikia manyti, kad ši sąvoka apima kūrinius, kurie primena vieną ar kelis egzistuojančius kūrinius, o kartu suvokiamai skiriasi nuo tų kūrinių, siekiant sukurti su šiais kūriniais tokią meninę ar kūrybinę sąveiką, kuri būtų atpažįstama kaip tokia.
51      Šiuo klausimu visų pirma reikia konstatuoti, jog tam, kad būtų galima sukurti tokią sąveiką, būtina, kad naujame kūrinyje naudojami elementai būtų būdingi kūriniui ar kūriniams, iš kurių jie buvo paimti.
52      Be to, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 65 ir 66 punktuose, kadangi teisių turėtojo leidimo gali prireikti tik naudojant kūrinio elementus, kurie atskirai ar kartu yra saugomi autorių teisių, pagal pastišo išimtį tam tikra prasme turi būti leidžiama naudoti tokius saugomus elementus, nes priešingu atveju ta išimtis nebūtų veiksminga.
53      Galiausiai meninė ar kūrybinė sąveika su kūriniu ar kūriniais, iš kurių paimti naudojami elementai, gali būti įvairių formų, pavyzdžiui, be kita ko, šių kūrinių stiliaus imitavimas, jų pagerbimas arba humoristinė ar kritiška konfrontacija su jais.
54      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia nustatyti, ar ritmo sekos iš muzikos kūrinio perėmimui garso fragmentų ėmimo būdu (angl. sampling) gali būti taikoma Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punkte numatyta „pastišo“ išimtis.
55      Šiuo klausimu reikia priminti, pirma, kad ši technika, kai naudotojas dažniausiai elektroninės įrangos priemonėmis paima fonogramos fragmentą ir jį panaudoja naujam kūriniui sukurti, yra meninės išraiškos forma, kuri patenka į Chartijos 13 straipsnyje garantuotą menų laisvę (šiuo klausimu žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Pelham ir kt., C‑476/17, EU:C:2019:624, 35 punktą).
56      Antra, Direktyvos 2001/29 2 straipsnio c punkte fonogramų gamintojui suteikta išimtinė teisė leisti arba uždrausti atgaminti savo fonogramą jam iš esmės leidžia uždrausti trečiajam asmeniui naudoti jo fonogramos garsinį fragmentą įtraukiant šį fragmentą į kitą fonogramą taip, kad jį būtų galima ir toliau atpažinti klausantis. Tai atitinka konkretų fonogramų gamintojo išimtinės teisės tikslą, nurodytą šios direktyvos 10 konstatuojamojoje dalyje, t. y. apsaugoti jo investicijas. Iš tiesų, kaip šioje konstatuojamojoje dalyje nurodė Sąjungos teisės aktų leidėjas, investicijos, kurių reikia fonogramoms sukurti, yra didelės, todėl būtina užtikrinti fonogramų gamintojams galimybę gauti patenkinamą grąžą (šiuo klausimu žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Pelham ir kt., C‑476/17, EU:C:2019:624, 29–31 punktus).
57      Taigi
derama pusiausvyra, kuri turi būti užtikrinta tarp menų laisvės apsaugos ir autorių teisių
ir gretutinių teisių apsaugos, pasiekiama tuomet, kai į „pastišo“ išimties taikymo sritį patenka ritmo sekos iš muzikos kūrinio perėmimas garso fragmentų ėmimo būdu, jeigu taip paimtas fragmentas naudojamas šio sprendimo 49–53 punktuose nurodytus reikalavimus atitinkančiam kūriniui sukurti.
58      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktas turi būti aiškinamas taip, kad „pastišo“ išimtis, kaip ji suprantama
pagal šią nuostatą, nėra bendroji norma (vok. Auffangtatbestand), bet apima kūrinius, kurie primena vieną ar kelis egzistuojančius kūrinius, o kartu suvokiamai skiriasi nuo pastarųjų ir kuriuose naudojami,
įskaitant „garso fragmentų ėmimą“ (angl. sampling), tam tikri jiems būdingi autorių teisių saugomi elementai, siekiant sukurti tokią meninę ar kūrybinę sąveiką
su tais kūriniais, kuri būtų atpažįstama kaip tokia ir galėtų būti įvairių formų, pavyzdžiui, atviras tų kūrinių stiliaus imitavimas, jų pagerbimas arba humoristinė ar kritiška konfrontacija su jais.
Dėl antrojo klausimo
59      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktas turi būti aiškinamas taip, kad tam, kad naudojimas būtų laikomas „skirtu“
pastišui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, būtina, kad būtų konstatuotas naudotojo, norinčio remtis šia nuostata, ketinimas naudoti egzistuojantį kūrinį tokiais tikslais, ar pakanka, kad „pastišo“ pobūdį galėtų atpažinti asmuo, žinantis šį kūrinį ir turintis reikiamą intelektinį suvokimą.
60      Kaip matyti iš atsakymo į pirmąjį klausimą, pastišo konstatavimas, be kita ko, reiškia, kad naujame kūrinyje, kuris gali būti įvairių formų, būtų naudojami egzistuojančio kūrinio saugomi elementai, siekiant sukurti su juo meninę ar kūrybinę sąveiką, kuri būtų atpažįstama kaip tokia.
61      Vis dėlto, kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė išvados 82 punkte, siekiant užtikrinti teisinį saugumą, klausimas, ar taip yra, turi būti vertinamas objektyviai, todėl „pastišo“ pobūdį turi atpažinti asmenys, žinantys egzistuojantį kūrinį, iš kurio paimti šie elementai.
62      Darytina išvada, kad į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktas turi būti aiškinamas taip, jog tam, kad naudojimas būtų „skirtas“
pastišui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, pakanka, kad „pastišo“ pobūdį galėtų atpažinti asmuo, žinantis egzistuojantį kūrinį, iš kurio paimti elementai.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
63      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.      2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 5 straipsnio 3 dalies k punktas
turi būti aiškinamas taip:
„pastišo“ išimtis, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, nėra bendroji norma (vok. Auffangtatbestand), bet apima kūrinius, kurie primena vieną ar kelis egzistuojančius kūrinius, o kartu suvokiamai skiriasi nuo pastarųjų ir kuriuose naudojami, įskaitant „garso fragmentų ėmimą“ (angl. sampling), tam tikri jiems būdingi autorių teisių saugomi elementai, siekiant sukurti tokią meninę ar kūrybinę sąveiką su tais kūriniais, kuri būtų atpažįstama kaip tokia ir galėtų būti įvairių formų, pavyzdžiui, atviras tų kūrinių stiliaus imitavimas, jų pagerbimas arba humoristinė ar kritiška konfrontacija su jais.
2.      Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 3 dalies k punktas
turi būti aiškinamas taip:
tam, kad naudojimas būtų „skirtas“ pastišui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, pakanka, kad „pastišo“ pobūdį galėtų atpažinti asmuo, žinantis egzistuojantį kūrinį, iš kurio paimti elementai.
Parašai.
*      Proceso kalba: vokiečių.