Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
DEAN SPIELMANN IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 5 d.(1)
Byla C‑5/25 (Pilev)(i)
Baudžiamasis procesas
prieš
WE,
dalyvaujant
Sofiyska gradska prokuratura
(Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis, susijusius su baudžiamosiomis bylomis – Duomenų tvarkymo operacijos, kurias atlieka teismai, vykdydami savo teismines funkcijas – Direktyvos (ES) 2016/680 taikymas – Kaltinamojo tapatybės tikrinimas viešajame teismo posėdyje – Duomenys apie gimimo vietą, pilietybę, gyvenamąją vietą, išsilavinimą, šeiminę padėtį, teistumą ir „tautybę “
Įžanga
1.        Ši byla susijusi su nacionalinio baudžiamųjų bylų teismo atliekamu kaltinamojo asmens duomenų rinkimo, kurio vienintelis tikslas – patikrinti, ar šis asmuo iš tiesų yra kaltinamajame akte nurodytas asmuo, apimties. Vis dėlto ji nesusijusi su teisėjo nepriklausomumo klausimu, kai jis atlieka teisėjo, nagrinėjančio bylą iš esmės, pareigas, ir jo diskrecija apklausiant kaltinamąjį šiuo klausimu.
2.        Taigi šioje byloje Teisingumo Teismui suteikiama galimybė patikslinti Direktyvos (ES) 2016/680(2) taikymo sritį Reglamento (ES) 2016/679(3) atžvilgiu ir įtvirtinti savo jurisprudenciją dėl baudžiamųjų bylų teismo atliekamo asmens duomenų rinkimo proporcingumo siekiamam tikslui.
Teisinis pagrindas
Direktyva 2016/680
3.        Šios direktyvos 1 straipsnio „Dalykas ir tikslai“ 1 dalyje numatyta:
„Šioje direktyvoje nustatytos taisyklės, susijusios su fizinių asmenų apsauga kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo, be kita ko, apsaugos nuo grėsmių visuomenės saugumui ir jų prevencijos, tikslais.“
4.        Minėtos direktyvos 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma kompetentingų institucijų vykdomam asmens duomenų tvarkymui 1 straipsnio 1 dalyje išdėstytais tikslais.“
5.        Direktyvos 2016/680 3 straipsnis „Apibrėžtys“ suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje:
<...>
7.      kompetentinga institucija –
a)      bet kokia valdžios institucija, kompetentinga nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo, be kita ko, apsaugos nuo grėsmių visuomenės saugumui ir jų prevencijos, tikslais; arba
b)      bet kokia kita įstaiga arba subjektas, kuriems pagal valstybės narės teisę pavesta vykdyti viešosios valdžios funkcijas ir naudotis viešaisiais įgaliojimais nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo, be kita ko, apsaugos nuo grėsmių visuomenės saugumui ir jų prevencijos, tikslais;
<...>“
6.        Šios direktyvos 4 straipsnyje „Su asmens duomenų tvarkymu susiję principai“ nurodyta:
„1.      Valstybės narės numato, kad asmens duomenys turi būti:
<...>
c)      tinkami, aktualūs ir ne pernelyg išsamūs tikslų, kuriais jie yra tvarkomi, atžvilgiu;
<...>“
7.        Minėtos direktyvos 8 straipsnio „Tvarkymo teisėtumas“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės numato, kad duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, jeigu jis būtinas, ir tiek, kiek jis būtinas kompetentingai institucijai atlikti užduotį 1 straipsnio 1 dalyje išdėstytais tikslais, ir kad jis turi būti grindžiamas Sąjungos arba valstybės narės.“
8.        Direktyvos 2016/680 10 straipsnis „Specialių kategorijų asmens duomenų tvarkymas“ suformuluotas taip:
„Asmens duomenų tvarkymas, kuriuo atskleidžiama rasinė arba etninė kilmė, politinės pažiūros, religiniai arba filosofiniai įsitikinimai ar priklausymas profesinėms sąjungoms, taip pat genetinių duomenų, biometrinių duomenų tvarkymas siekiant vienareikšmiškai nustatyti fizinio asmens tapatybę, arba duomenų apie asmens sveikatą ar lytinį gyvenimą ir seksualinę orientaciją tvarkymas leidžiamas tik tada, jei tai tikrai būtina ir jei taikomos tinkamos duomenų subjekto teisių ir laisvių apsaugos priemonės, ir jeigu:
a)      tai leidžiama pagal Sąjungos arba valstybės narės teisę;
b)      tai reikalinga duomenų subjekto ar kito fizinio asmens gyvybiniams interesams apsaugoti, arba
c)      toks tvarkymas susijęs su duomenimis, kuriuos duomenų subjektas yra akivaizdžiai paskelbęs viešai.“
Bulgarijos teisė
Baudžiamojo proceso kodeksas (NPK)
9.        2006 m. balandžio 29 d. Nakazatelno-protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – NPK)(4) 138 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:
„<...>
(2)      Prieš apklausą kompetentinga institucija nustato kaltinamojo tapatybę.
(3)      Kaltinamojo apklausa pradedama klausimu, ar jis supranta kaltinimą; paskui kaltinamasis paraginamas, jei nori, savo žodžiais paaiškinti, ką žino apie baudžiamąją bylą.“
10.      NPK 272 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pirmininkas patikrina kaltinamojo tapatybę paklausdamas jo viso vardo ir pavardės, gimimo datos ir gimimo vietos, tautybės (bulg. „narodnost“), pilietybės, gyvenamosios vietos, išsilavinimo, šeiminės padėties, asmens kodo ir duomenų apie teistumą.“
11.      NPK 311 straipsnio 1 dalies 2 punkte nurodyta:
„Teismo posėdžio protokole <...> pateikiami <...> duomenys apie kaltinamąjį asmenį.“
Civilinės registracijos įstatymas (ZGR)
12.      1999 m. liepos 27 d. zakon za grazhdanskata registratsia (Civilinės registracijos įstatymas; toliau – ZGR)(5) 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad pagrindiniai asmenų civilinės būklės duomenys yra vardas ir pavardė, gimimo data – diena, mėnuo, metai – ir gimimo vieta, lytis, pilietybė ir asmens kodas.
Bulgarijos asmens tapatybės dokumentų įstatymas (ZBLD)
13.      1999 m. balandžio 1 d. zakon za balgarskite lichni dokumenti (Bulgarijos asmens tapatybės dokumentų įstatymas; toliau – ZBLD)(6) 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Asmens dokumentuose pateikiamais duomenimis patvirtinama asmens tapatybė ir prireikus pilietybė.“
14.      ZBLD 6 straipsnyje numatyta:
„Piliečiai privalo teisės aktuose nurodytų kompetentingų pareigūnų reikalavimu įrodyti savo tapatybę.“
15.      ZBLD 16 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Bulgarijos asmens tapatybės dokumentuose nurodomi šie privalomi asmens duomenys:
1.      vardas ir pavardė;
2.      gimimo data;
3.      asmens kodas (asmens tapatybės numeris arba užsieniečio asmens tapatybės numeris);
4.      lytis;
5.      pilietybė.“
Teismų sistemos įstatymas (ZSV)
16.      Zakon za sadebnata vlast (Teismų sistemos įstatymas; toliau – ZSV)(7) 8 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Vykdant teismų funkcijas <...> negali būti apribojamos teisės arba suteikiama pranašumų tai grindžiant <...> tautybe <...>“
Pagrindinė byla, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
17.      Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, buvo pateiktas Sofiyska gradska prokuratura (Sofijos miesto prokuratūra, Bulgarija) kaltinamasis aktas, kuriuo, pirma, fizinis asmuo kaltinamas 2023 m. rugsėjo 6 d. davęs kyšį policijos pareigūnams, kad nebūtų konstatuotas administracinis nusižengimas, t. y. motorinės transporto priemonės vairavimas neturint vairuotojo pažymėjimo, ir, antra, tuo pat metu taksi veiklos vykdymas neturint tam reikalingo leidimo. Teigiama, kad šios faktinės aplinkybės patenka į nusikalstamos veikos sudėtį.
18.      Į 2024 m. liepos 5 d. vykusį pirmą teismo posėdį atvyko Sofijos miesto prokuratūros atstovas, kaltinamasis ir jo gynėjas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tęsė procedūrą, ir teismo kolegijos pirmininkas pagal NPK 272 straipsnio 1 dalį turėjo nustatyti kaltinamojo tapatybę ir paklausti jo apie šioje nuostatoje nurodytas aplinkybes.
19.      Kolegijos pirmininkas pagal kaltinamojo pateiktą asmens tapatybės kortelę pasitikslino, kad į teismą atvykęs asmuo yra kaltinamajame akte kaip kaltinamasis nurodytas asmuo. Vis dėlto jis nepateikė kaltinamajam NPK 272 straipsnio 1 dalyje numatytų klausimų apie jo tapatybę, o bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas.
20.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė Konstitutsionen sad (Konstitucinis Teismas, Bulgarija) konstatuoti, kad NPK 272 straipsnio 1 dalis yra nesuderinama su tam tikromis Konstitutsia na Republika Bulgaria (Bulgarijos Respublikos Konstitucija)(8) nuostatomis. Atsižvelgdamas į tai, kad tas teismas atsisakė priimti sprendimą iš esmės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė pateikti šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
21.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, nors, kaip ir pirmojo teismo posėdžio metu, jis gali pakankamai užtikrintai identifikuoti kaltinamąjį pagal pastarojo asmens tapatybės kortelę, kurioje nurodyti visi būtini individualizuojantys duomenys, NPK 272 straipsnio 1 dalyje numatytas paklausimas apie tapatybę nustatančius duomenis yra naudingas siekiant, kad į teismą atvykęs asmuo savo atsakymais dar tvirčiau patvirtintų, jog jis yra kaltinamasis (o ne, pavyzdžiui, pateikė kito asmens ar suklastotą tapatybės dokumentą). Vis dėlto jis pabrėžia, kad siekiant nustatyti asmens tapatybę tereikia paklausti viso vardo ir pavardės, jo gimimo datos ir asmens kodo.
22.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar jis asmens, atvykusio į viešąjį teismo posėdį, klausdamas apie kitus NPK 272 straipsnio 1 dalyje nurodytus duomenis, t. y. gimimo vietą, tautybę, pilietybę, gyvenamąją vietą, išsilavinimą, šeiminę padėtį ir duomenis apie teistumą, ir žodžiu pateiktus atsakymus įrašydamas teismo protokole pažeistų Direktyvoje 2016/680 nustatytą reikalavimą dėl asmens duomenų tvarkymo būtinumo. Tie kiti duomenys nėra būtini siekiant tiksliai ir išsamiai nustatyti baudžiamojon atsakomybėn traukiamo asmens tapatybę, tokių duomenų rinkimas viršija tai, kas yra būtina pasiekti pagal NPK 272 straipsnio 1 dalį siekiamą tikslą – nustatyti kaltinamojo tapatybę.
23.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad dalis NPK 272 straipsnio 1 dalyje nurodytų duomenų gali būti naudojami kitais tikslais. Pavyzdžiui, gyvenamoji vieta gali būti naudojama siekiant nustatyti adresą, kuriuo turi būti išsiųstas šaukimas, o duomenys apie teistumą gali būti svarbūs bausmės individualizavimo tikslais.
24.      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės pabrėžia, kad šie duomenys, surinkti dar prieš pradedant teisminį tyrimą, nėra skirti kaltinamojo asmens tapatybei nustatyti. Be to, siekiant patikimai nustatyti šias aplinkybes nepakaktų paklausti kaltinamojo ir įrašyti jo atsakymus. Galiausiai, pagal nacionalinę teisę nustatant į teismą atvykusio asmens tapatybę sužinotos informacijos negalima naudoti priimant sprendimą dėl bylos esmės. Teismas pirmiausia nustato į teismo posėdį atvykusio asmens tapatybę, o tik po to jam paaiškina jo teises. Vadinasi, ši informacija (tautybė, teistumas, civilinė būklė, išsilavinimas) neturi įrodomosios galios.
25.      Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar NPK 272 straipsnio 1 dalis atitinka Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punkte ir 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus. Jo nuomone, asmens duomenų, susijusių su gimimo vieta, tautybe, pilietybe, gyvenamąja vieta, išsilavinimu, šeimine padėtimi ir teistumu, rinkimas ir įrašymas teismo protokole ir paskui saugojimas bylos medžiagoje viršija baudžiamojo proceso tikslus. Jam taip pat kyla abejonių dėl to, ar NPK 272 straipsnio 1 dalis atitinka Direktyvos 2016/680 10 straipsnį, kiek tai susiję su informacija apie kaltinamojo tautybę, nes šia informacija atskleidžiama asmens etninė kilmė.
26.      Šiomis aplinkybėmis Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar su Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies [c] punktu, 8 straipsnio 1 dalimi ir 10 straipsnio 1 dalimi yra suderinama nacionalinės teisės norma, konkrečiai – [NPK] 272 straipsnio 1 dalis, pagal kurią kaltinamojo tapatybei nustatyti yra tvarkomi (renkami, įrašomi ir saugomi) jo asmens duomenys, susiję su gimimo vieta, tautybe, pilietybe, gyvenamąja vieta, išsilavinimu, šeimine padėtimi ir duomenimis apie teistumą, kai taip surinkti asmens duomenys visiškai nėra būtini baudžiamojo persekiojimo tikslais?“
27.      Pastabas raštu, taip pat paaiškinimus žodžiu viešame posėdyje, vykusiame 2025 m. gruodžio 3 d., pateikė Europos Komisija.
Analizė
28.      Nors iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laiko savaime suprantamu dalyku, jog ginčijami nacionaliniai teisės aktai patenka į Direktyvos 2016/680 taikymo sritį, prieš nagrinėjant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą klausimą iš esmės, reikia išnagrinėti Direktyvos 2016/680 taikymo klausimą, kuriam, beje, buvo skirta didžioji dalis teismo posėdžio laiko.
Dėl Direktyvos 2016/680 taikymo
29.      Pirmiausia, pagrindinėje byloje nekyla klausimas, ar tai yra „asmens duomenų tvarkymas“. Iš tikrųjų iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad tapatybę nustatyti leidžiantys asmens duomenys yra renkami, įrašomi į teismo protokolą ir saugomi bylos medžiagoje. Be to, net jeigu būtų laikoma, kad duomenis anksčiau surinko pagal nacionalinę teisę kompetentinga institucija(9), „duomenų tvarkymo“ sąvoka yra plati ir apima prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo susipažinimą su duomenimis ir jų saugojimą. Taigi, sąlyga dėl „asmens duomenų tvarkymo“ yra įvykdyta.
30.      Be to, iš Direktyvos 2016/680 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalimi, matyti, kad tam, kad asmens duomenų tvarkymas patektų į minėtos direktyvos taikymo sritį, turi būti įvykdytos dvi sąlygos. Pirma, toks tvarkymas turi būti atliekamas kompetentingos institucijos, kaip tai suprantama pagal tos pačios direktyvos 3 straipsnio 7 dalį, ir, antra, toks tvarkymas turi būti atliekamas vienu iš tikslų, išvardytų Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalyje, t. y. „nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo, be kita ko, apsaugos nuo grėsmių visuomenės saugumui ir jų prevencijos, tikslais“. Atvirkščiai, BDAR, kuris yra lex generalis asmens duomenų tvarkymo srityje, į savo taikymo sritį neįtraukia „kompetentingų institucijų“ tokiais tikslais atliekamo tvarkymo(10), o Direktyva 2016/680 šiuo klausimu yra taikytina lex specialis(11).
31.      Pirma, atsakymas į klausimą, ar teismas gali būti įtrauktas į Direktyvos 2016/680 subjektinę taikymo sritį, mano nuomone, yra teigiamas. Iš tiesų šios direktyvos 3 straipsnio 7 dalies a punkte vartojama sąvoka „kompetentinga institucija“ gali reikšti ne tik policijos tarnybas, bet ir baudžiamųjų bylų teismus(12). Nors tokia išvada nėra tiesiogiai kildinama iš „kompetentingos institucijos“ sąvokos apibrėžties, vadovaujantis logika tokią išvadą galima daryti remiantis šios nuostatos kontekstu ir ypač keletu Direktyvos 2016/680 nuostatų.
32.      Iš tiesų, pagal šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalį valstybės narės numato, kad duomenų valdytojas turi paskirti duomenų apsaugos pareigūną ir kad jos gali tos prievolės netaikyti teismams ir kitoms nepriklausomoms teisminėms institucijoms, „vykdan[čio]ms savo teismines funkcijas“. Be to, šios direktyvos 45 straipsnio 2 dalis, siejama su jos 80 konstatuojamąja dalimi(13), aiškiai apima nacionalinius teismus, nes joje numatyta, kad nė viena priežiūros institucija neturi kompetencijos, kiek tai susiję su duomenų tvarkymo operacijomis, kurias atlieka „teismai, vykdantys savo teismines funkcijas“(14), kad nebūtų prieštaraujama specialiosioms baudžiamojo proceso taisyklėms ir nesikišama į teismų nepriklausomybę.
33.      Šios nuostatos patvirtina, kad teismai, vykdydami savo teismines funkcijas, yra įpareigoti laikytis Direktyva 2016/680 nustatytų prievolių, o jų nepriklausomumas ir nešališkumas šiame kontekste išlieka(15).
34.      Be to, teisminės institucijos yra aiškiai paminėtos Direktyvos 2016/680 11 konstatuojamojoje dalyje, kurioje teigiama, kad „[t]okios kompetentingos institucijos gali būti <...> valdžios institucijos, pavyzdžiui, teisminės institucijos“. Šios direktyvos 20, 49, 107 konstatuojamosiose dalyse ir 18 straipsnyje(16) taip pat kalbama apie asmens duomenų tvarkymą, susijusį su „teismų ir kitų teisminių institucijų atliekamu asmens duomenų, visų pirma teismo sprendime arba su baudžiamuoju procesu susijusiuose įrašuose esančių asmens duomenų, tvarkymu“(17).
35.      Taigi nacionaliniai teismai turi būti laikomi „kompetentingomis viešosiomis institucijomis“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2016/680, ir jiems šios direktyvos nuostatos turi būti taikomos, kai jie tvarko asmens duomenis teismo sprendimuose ar dokumentuose, susijusiuose su baudžiamaisiais procesais(18).
36.      Kita vertus, kyla sudėtingesnis klausimas, ar teismo atliekamas duomenų tvarkymas baudžiamojo proceso metu gali būti laikomas priskiriamu Direktyvos 2016/680 taikymo sričiai ratione materiae. Šiuo, kiek man žinoma, nauju(19) klausimu iš tikrųjų siekiama išsiaiškinti, ar toks tvarkymas yra susijęs su vienu iš tikslų, išvardytų šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje ir 3 straipsnio 7 dalies a punkte, visų pirma su „baudžiamuoju persekiojimu“.
37.      Reikia priminti, kad Sprendime Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Asmens duomenų tvarkymo tikslai – Ikiteisminis tyrimas baudžiamojoje byloje) (20) Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 2016/680 1 straipsnyje nurodyti tikslai yra atskiri „prevencijos“, „tyrimo“, „atskleidimo“, „baudžiamojo persekiojimo“ ir „bausmių vykdymo“ tikslai. Tokiu būdu ši sprendimas suteikė galimybę paaiškinti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino priimti taisykles, atitinkančias kompetentingų institucijų veiklos šioje direktyvoje reglamentuojamoje srityje ypatumus, kartu atsižvelgdamas į tai, kad tai yra atskiros veiklos rūšys, kuriomis siekiama joms būdingų tikslų(21).
38.      Tiesa, kaip savo išvadoje nurodė generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona, sąvoka „baudžiamasis persekiojimas“ reiškia veiklą, kuri, išskyrus minėtos direktyvos versiją ispanų kalba, vyksta prieš teismo procesą(22). Be to, atsižvelgiant į valstybių narių teisinių sistemų skirtumus, šis terminas paprastai reiškia visumą veiksmų ir procedūrų, kurias inicijuoja valstybinis kaltintojas (prokuratūra arba prokuroras) prieš asmenį, įtariamą padarius nusikalstamą veiką, siekiant, kad jis būtų teisiamas ir nustatyta jo kaltė ar nekaltumas(23).
39.      Vis dėlto, siekiant nustatyti Direktyvos 2016/680 taikymo sritį ratione materiae, laikausi nuomonės, kad, užuot bandžius atskirti „baudžiamojo persekiojimo institucijos“ ir teismo vaidmenis baudžiamojo proceso metu, tikslingiau būtų „baudžiamojo persekiojimo“ sąvoką vertinti atsižvelgiant į baudžiamojo persekiojimo tikslą. Šios direktyvos taisyklės taikomos asmens duomenų tvarkymo veiklai baudžiamojo persekiojimo „tikslais“.
40.      Vis dėlto, mano nuomone, toks tikslu grindžiamas supratimas reiškia plačią „baudžiamojo persekiojimo veiklos“ sąvokos aiškinimą, kuri gali apimti tam tikrą baudžiamųjų bylų teismų veiklą, vykdomą teismo proceso metu. Asmens duomenų tvarkymas, kurį vykdo teisėjas teisminio baudžiamojo proceso metu, tam tikromis aplinkybėmis, kurios visų pirma priklauso nuo nacionalinių procesinių sistemų(24), gali būti laikomas tokiu, kuris sudaro galimybes nustatyti pakankamai įtikinamas kaltinamajam asmeniui inkriminuojamas veikas ir šių veikų teisinį kvalifikavimą, kad galiausiai būtų priimtas sprendimas(25). Šiuo klausimu toks duomenų tvarkymas, kurį atlieka už duomenų tvarkymą atsakingas teismas, gali būti laikomas atliekamu „baudžiamojo persekiojimo tikslais“, kaip tai suprantama pagal atitinkamas Direktyvos 2016/680 nuostatas.
41.      Šiomis aplinkybėmis „baudžiamojo persekiojimo“ veikla gali apimti ne tik policijos atliekamą tyrimą ir prokuroro sprendimą dėl baudžiamojo persekiojimo, bet ir ikiteisminį tyrimą, perdavimą teismui ir, tam tikrais atvejais, teisminį baudžiamąjį procesą, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
42.      Be to, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, po policijos tyrimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, gavęs prokuratūros kaltinamąjį aktą, tęsia procesą ir pats vykdo teisminio tyrimo veiklą(26), kuri prasideda nuo baudžiamojon atsakomybėn traukiamo asmens tapatybės patikrinimo pagal NPK 272 straipsnį ir tęsiasi iki to paties teismo priimamo sprendimo dėl bylos esmės. Taigi pastarojo užduotis yra „vykdyti teismo procesą vykstant baudžiamajam persekiojimui pagal prokuratūros pareikštą kaltinimą“. Kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tai yra baudžiamojo proceso, pradėto siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, teisminė stadija. Šiomis aplinkybėmis „baudžiamojo persekiojimo veikla“, vykdoma teisminio baudžiamojo proceso metu, kaip sąvoka tampa visiškai suprantama.
43.      Reikia pridurti, kad toks platus sąvokos „baudžiamojo persekiojimo veikla“ aiškinimas ne tik turi tą privalumą, kad pagal jį nesivadovaujama išankstinėmis prielaidomis dėl skirtingų nacionalinių baudžiamųjų sistemų, bet ir neprieštarauja principui, pagal kurį BDAR (kaip lex generalis) taikymo išimtys turi būti aiškinamos siaurai(27). Iš tiesų, toks aiškinimas reiškia ne kad teisminis baudžiamasis procesas nepatenka į asmens duomenų apsaugos reglamentavimo sritį, bet kad jam taikoma šios srities lex specialis, konkrečiai numatyta BDAR 2 straipsnio 2 dalies d punkte.
44.      Galiausiai, laikausi nuomonės, kad tikslu grindžiamas sąvokos „baudžiamojo persekiojimo veiklos“ aiškinimas kildinamas iš Direktyvos 2016/680 genezės ir atitinka jos tikslus.
45.      Pirma, kiek tai susiję su Direktyvos 2016/680 geneze, reikia pažymėti, kad, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, SESV 16 straipsnis tapo reikšmingu teisiniu pagrindu, siekiant peržiūrėti Pamatinį sprendimą 2008/977/TVR(28). Kaip nurodyta Direktyvos 2016/680 10 konstatuojamojoje dalyje deklaracijoje Nr. 21 dėl asmens duomenų apsaugos teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityse, pridėtoje prie Tarpvyriausybinės konferencijos, kurioje priimta Lisabonos sutartis(29), baigiamojo akto, konferencija pripažino, kad dėl teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo sričių ypatingo pobūdžio tose srityse gali reikėti SESV 16 straipsniu grindžiamų specialių taisyklių dėl asmens duomenų apsaugos ir laisvo asmens duomenų judėjimo. Taigi Komisija pasiūlė du teisės aktus: bendrąjį reglamentą, kuris taps BDAR, ir konkretų teisės aktą dėl duomenų apsaugos baudžiamosios teisės srityje(30) (ši laikoma jautresne sritimi ir todėl jai taikoma direktyva, kurią į nacionalinę teisę turi perkelti valstybės narės), kuris taps Direktyva 2016/680, taikoma visiems veiksmams, kuriuos gali atlikti baudžiamosios teisės subjektai, neatsižvelgiant į tai, ar šie veiksmai pasižymi tarpvalstybiniu aspektu(31).
46.      Taigi Sąjungos požiūris buvo atskirti duomenų tvarkymą policijos ir baudžiamosios teisės srityje nuo kitų asmens duomenų tvarkymo atvejų, siekiant atsižvelgti į specifines Direktyvos 2016/680 taikymo srities ypatybes, t. y. asmens duomenų apsaugą teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityse, kaip nurodyta šios direktyvos 10 ir 11 konstatuojamosiose dalyse.
47.      Antra, kiek tai susiję su Direktyvos 2016/680 tikslais, ja siekiama, be kita ko, kaip matyti iš jos 4, 7 ir 15 konstatuojamųjų dalių, užtikrinti veiksmingą teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimą, labai svarbu užtikrinti nuoseklią fizinių asmenų asmens duomenų aukšto lygio apsaugą ir palengvinti valstybių narių kompetentingų institucijų keitimąsi asmens duomenimis.
48.      Reikia pažymėti, kad, kaip pabrėžiama doktrinoje, dėl dvigubos duomenų apsaugos sistemos gali kilti nemažų sunkumų nustatant, kuris dokumentas – BDAR ar Direktyva 2016/680 – yra taikytinas(32).
49.      Taigi dar svarbiau, kad toje pačioje baudžiamojoje byloje asmens duomenų tvarkymas nebūtų reglamentuojamas pagal du skirtingus teisės aktus vien dėl to, kad šį tvarkymą atliko skirtingos teisėsaugos institucijos skirtinguose tos pačios bylos etapuose. Iš tiesų, jeigu baudžiamąsias bylas nagrinėjančios teisminės institucijos būtų pašalintos iš Direktyvos 2016/680 taikymo srities, susidarytų, kaip pabrėžė Komisija teismo posėdyje, fragmentuota sistema, kurioje vienai ir tai pačiai baudžiamajai bylai galėtų būti taikomi du teisės aktai, priklausomai nuo atitinkamo proceso etapo.
50.      Mano nuomone, toks požiūris prieštarautų ne tik teisinio tikrumo principui(33), bet ir vienodai bei nuosekliai asmens duomenų apsaugai.
51.      Be to, tam tikrais atvejais teisėsaugos institucijos, vykdydamos savo funkcijas pagal Direktyvą 2016/680, turi daugiau lankstumo nei turėtų pagal BDAR(34). Visų pirma, „specialių kategorijų asmens duomenų“, kurie apima vadinamuosius „neskelbtinus“ duomenis, tvarkymas pagal minėtos direktyvos 10 straipsnį leidžiamas tik tada, jei tai tikrai būtina, o pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį tai yra draudžiama, išskyrus jo 2 dalyje numatytą išimtį. Be to, Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punkte, susijusiame su duomenų kiekio mažinimo principu, numatyta, kad asmens duomenys turi būti tinkami, aktualūs ir ne pernelyg išsamūs, o BDAR 5 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta, kad jie turi būti adekvatūs, tinkami ir tik tokie, kurių reikia siekiant tikslų, dėl kurių jie tvarkomi.
52.      Direktyvos 2016/680 taikymas visoje baudžiamojo proceso eigoje yra juo labiau pateisinamas dėl to, kad asmens duomenų apsaugos taisyklės tam tikrais atžvilgiais gali skirtis nuo BDAR taisyklių.
53.      Galiausiai, fragmentiškas požiūris į baudžiamąjį procesą sunkiai suderinamas su Direktyvos 2016/680 7 konstatuojamojoje dalyje nurodytu tikslu palengvinti valstybių narių kompetentingų institucijų keitimąsi asmens duomenimis, siekiant užtikrinti veiksmingą teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimą.
54.      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad nacionalinio teismo atliekamas asmens duomenų tvarkymas nagrinėjant baudžiamąją bylą patenka į Direktyvos 2016/680 taikymo sritį kaip kompetentingos institucijos atliekamas tvarkymas nusikalstamų veikų baudžiamojo persekiojimo tikslais.
Dėl esmės
55.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar pagal Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punktą, 8 straipsnio 1 dalį ir 10 straipsnį draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos baudžiamųjų bylų teismas privalo sistemingai tikrinti visą NPK 272 straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją vien tik tam, kad būtų nustatyta teisminiame baudžiamajame procese persekiojamo asmens tapatybė(35).
56.      Reikia priminti, kad Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 ir 8 straipsniuose užtikrinamos pagrindinės teisės į privataus gyvenimo gerbimą ir asmens duomenų apsaugą nėra absoliučios. Taigi apribojimai gali būti nustatyti, jeigu, remiantis Chartijos 52 straipsnio 1 dalimi, jie yra numatyti įstatyme, nekeičia pagrindinių teisių esmės ir atitinka proporcingumo principą(36).
57.      Vadovaujantis duomenų kiekio mažinimo principu, numatytu Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punkte, ir tvarkymo teisėtumo principu, numatytu šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje, valstybės narės įpareigojamos numatyti, kad atitinkami asmens duomenys būtų tinkami, aktualūs ir ne pernelyg išsamūs tikslų, kuriais jie yra tvarkomi, atžvilgiu, ir kad tvarkymas būtų būtinas siekiamiems tikslams, laikantis proporcingumo principo.
58.      Be to, Direktyvos 2016/680 10 straipsniu, kuris yra speciali nuostata, reglamentuojanti specialių kategorijų asmens duomenų tvarkymą, ypač duomenų, atskleidžiančių rasinę ar etninę kilmę, siekiama užtikrinti didesnę duomenų subjekto apsaugą, nes dėl savo ypatingo jautrumo ir aplinkybių, kuriomis nagrinėjami duomenys yra tvarkomi, jie, kaip matyti iš šios direktyvos 37 konstatuojamosios dalies, gali kelti didelį pavojų pagrindinėms teisėms ir laisvėms, kaip antai teisei į privataus gyvenimo gerbimą ir teisei į asmens duomenų apsaugą, įtvirtintoms Chartijos 7 ir 8 straipsniuose(37).
59.      Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas turi užduotį vykdyti teismo procesą vykstant baudžiamajam persekiojimui pagal prokuratūros pareikštą kaltinimą. Šiai užduočiai atlikti jis turi oficialiai nustatyti į teismą atvykusio asmens tapatybę, visų pirma išsiaiškinti, ar tai yra tas asmuo, kuriam pareikštas kaltinimas(38). Siekiant patikrinti kaltinamojo tapatybę, NPK 272 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo kiekvienoje konkrečioje byloje į teismą atvykusio asmens sistemingai prašyti pateikti tam tikrus asmens duomenis: vardą, pavardę, gimimo datą ir vietą, tautybę, pilietybę, gyvenamąją vietą, išsilavinimą, šeiminę padėtį ir asmens kodą, taip pat duomenis apie teistumą.
60.      Tikslas patikrinti kaltinamojo tapatybę pats savaime yra teisėtas ir gali būti laikomas Sąjungos pripažintu bendruoju interesu, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, ypač siekiant išvengti klaidų dėl teismo posėdyje dalyvaujančio asmens tapatybės.
61.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar reikalavimu rinkti nagrinėjamus duomenis, pirma, gali būti padedama įgyvendinti siekiamą tapatybės patikrinimo tikslą, ar, antra, rinkimas yra būtinas, o tai reiškia, kad nėra alternatyvių priemonių, kurios mažiau pažeistų teisę į asmens duomenų apsaugą, bet būtų vienodai veiksmingos siekiant nurodyto tikslo(39), ir, trečia, ar jis yra proporcingas šiam tikslui, o tai reiškia, kad turi būti nustatyta pusiausvyra tarp, pirma, siekiamo bendrojo intereso tikslo ir, antra, asmens, kurio asmens duomenys renkami, teisių(40), o Teisingumo Teismas yra kompetentingas pateikti jam naudingą aiškinimą.
62.      Reikia pažymėti, kad pateiktas klausimas nėra susijęs su tam tikrų civilinės būklės ir tapatybę nustatyti leidžiančių duomenų, pavyzdžiui, vardų, pavardžių, gimimo datos ir asmens kodo, rinkimu. Šie duomenys paprastai yra tapatybės nustatymo elementai, taip pat ir pagal Bulgarijos teisės aktus dėl civilinės būklės ir tapatybės dokumentų(41).
63.      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui
kyla klausimas dėl tam tikros informacijos, pirma, gimimo vietos ir pilietybės, antra, gyvenamosios vietos, išsilavinimo, šeiminės padėties ir teistumo, ir, trečia, tautybės sistemingo rinkimo proporcingumo;
tai reikia aptarti paeiliui.
64.      Pirma, kai kurie iš šių duomenų, pavyzdžiui, gimimo vieta ir pilietybė, yra „pagrindiniai civilinės būklės duomenys“(42). Jie sudaro galimybę patikrinti kaltinamajame akte nurodyto asmens tapatybę ir išvengti klaidų. Be to, tokios informacijos rinkimo nulemtas teisės į privatų gyvenimą ir asmens duomenų apsaugą suvaržymas nėra toks, kad, įvertinus visus susijusius interesus, jis būtų neproporcingas siekiamam tapatybės patikrinimo tikslui.
65.      Antra, kiek tai susiję su papildomų duomenų apie išsilavinimą, šeiminę padėtį, gyvenamąją vietą ir teistumą rinkimu, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Komisija savo rašytinėse pastabose, jis gali būti svarbus ne tik tapatybės nustatymo tikslais. Iš tiesų išsilavinimas ir šeiminė padėtis gali būti svarbūs bausmės individualizavimo tikslais. Gyvenamoji vieta gali būti svarbi perkeliant bausmės vykdymą į kitą valstybę. Be to, teistumas gali padėti nustatyti, ar yra recidyvas. Vis dėlto, pirma, kaip matyti iš Bulgarijos procesinių taisyklių, ši informacija, kurią asmens, atvykusio į teismą, tapatybės patikrinimo stadijoje surenka kolegijos pirmininkas, negali būti naudojama sprendimui dėl bylos esmės priimti ir neturi įrodomosios galios. Antra, bet kuriuo atveju siekiant nustatyti, kad šie duomenys yra patikimi, nepakaktų paklausti kaltinamojo ir įrašyti jo atsakymus. Iš tiesų turėtų būti peržiūrėti arba pateikti oficialūs dokumentai, pavyzdžiui, duomenys apie teistumą, civilinę būklę arba diplomas.
66.      Šiomis aplinkybėmis laikausi nuomonės, kad teisės norma, pagal kurią privaloma visiems kaltinamiesiems nediferencijuotai ir bendrai užduoti klausimus apie šiuos papildomus duomenis, o atsakymus įrašyti į posėdžio protokolą, gali viršyti tai, kas būtina vieninteliam tikslui – nustatyti asmens tapatybę – pasiekti. Laikausi nuomonės, kad reikalavimas nustatyti tapatybę reiškia pareigą sistemingai tvarkyti ne visų išvardytų kategorijų duomenis, o tik tuos, kurie, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, yra būtini, kad būtų išsklaidytos pagrįstos abejonės dėl į teismą atvykusio asmens tapatybės, o tai turi įvertinti nacionalinis teismas.
67.      Be to, net jeigu būtų pripažinta, kad tam tikrais atvejais tam tikri duomenys apie išsilavinimą, šeiminę padėtį, gyvenamąją vietą ir teistumą gali būti būtini siekiant nustatyti kaltinamojo tapatybę, pagal proporcingumo principą taip pat reikalaujama įvertinti visus svarbius veiksnius ir derinti siekiamo bendrojo intereso tikslo svarbą su atitinkamo asmens pagrindinių teisių ir asmens duomenų apsaugos suvaržymo dydžiu(43). Vis dėlto tai, kad šių duomenų sistemingai prašoma, taip pat tai, kad jie renkami viešo teismo posėdžio metu, įrašomi į posėdžio protokolą ir saugomi bylos medžiagoje, su kuria bylos šalys gali susipažinti, gali būti laikoma suvaržymu, viršijančiu tai, kas yra būtina tapatybei nustatyti šioje pirminėje baudžiamojo proceso stadijoje.
68.      Trečia, kiek tai susiję su duomenimis dėl „tautybės“, reikia priminti, kad Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje numatyta, jog neskelbtinus duomenis leidžiama tvarkyti „tik tada, jei tai tikrai būtina“ (tai yra sustiprinta tokių duomenų tvarkymo teisėtumo sąlyga), o tai visų pirma reiškia labai griežtą „duomenų kiekio mažinimo“ principo laikymosi priežiūrą, kaip matyti iš šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies c punkto, kuriuo konkrečiai išreiškiamas tokio reikalavimo taikymas šiems neskelbtiniems duomenims(44). Prieš frazę „jei tai tikrai būtina“ vartojant dalelytę „tik“ pabrėžiama, kad šių konkrečių kategorijų tvarkymas gali būti laikomas leistinu tik tam tikrais ribotais atvejais, o būtinumo „tikrumas“ reiškia, kad būtinumas turi būti vertinamas ypač griežtai(45).
69.      Sistemingai kiekvienam kaltinamajam viešame teismo posėdyje užduodamas klausimas apie jo „tautybę“, taigi susijęs su šio asmens etnine kilme, visiškai neatitinka Direktyvos 2016/680 10 straipsnyje nustatytų reikalavimų(46). Iš tiesų paprastai kaltinamojo tapatybė gali būti nustatyta remiantis civilinės būklės duomenimis ir jau turimais tapatybės nustatymo duomenimis, be kita ko, asmens tapatybės dokumentais, nenaudojant su jo etnine kilme susijusio aspekto. Be to, tikro būtinumo reikalavimas reiškia, kad remiantis konkrečiais duomenimis turi būti įrodyta, jog be tokių duomenų neįmanoma pasiekti
norimo tikslo lygiavertėmis priemonėmis. Vis dėlto bendras ir nediferencijuotas įpareigojimas rinkti tokius asmens duomenis, nustatytas šiame proceso etape siekiant nustatyti kaltinamojo asmenybę ir nesusijęs su jokiais ypatingais identifikavimo sunkumais, man atrodo, iš esmės prieštarauja minėtos direktyvos 10 straipsnyje nustatytam reikalavimui dėl „tikro būtinumo“(47).
70.      Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, mano manymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia atsakyti, jog Direktyvos 2016/680 4 straipsnio 1 dalies c punktas, 8 straipsnio 1 dalis ir 10 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai NPK 272 straipsnio 1 dalis, kiek pagal jas reikalaujama, kad kaltinamojo asmens duomenys apie gyvenamąją vietą, išsilavinimą, šeiminę padėtį, teistumą ir tautybę būtų sistemingai tvarkomi (renkami, įrašomi ir saugomi) tikrinant šio asmens tapatybę baudžiamojoje byloje, nors šie duomenys nėra būtini šiuo tikslu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Išvada
71.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) pateiktą prejudicinį klausimą:
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/680 dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR, 4 straipsnio 1 dalies c punktas, 8 straipsnio 1 dalis ir 10 straipsnis
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nakazatelno-protsesualen kodeks (Bulgarijos baudžiamojo proceso kodeksas) 272 straipsnio 1 dalis, kiek pagal jas reikalaujama, kad kaltinamojo asmens duomenys apie gyvenamąją vietą, išsilavinimą, šeiminę padėtį, teistumą ir tautybę būtų sistemingai tvarkomi (renkami, įrašomi ir saugomi) tikrinant šio asmens tapatybę baudžiamojoje byloje, nors šie duomenys nėra būtini šiuo tikslu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
1      Originalo kalba: prancūzų.
i Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR (OL L 119, 2016, p. 89).
3      2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas; OL L 119, 2016, p. 1; toliau – BDAR).
4      2005 m. spalio 28 d. DV Nr. 86, iš dalies pakeistas ir papildytas 2024 m. gegužės 1 d. DV Nr. 39.
5      1999 m. liepos 27 d. DV Nr. 67, iš dalies pakeistas ir papildytas 2024 m. spalio 8 d. DV Nr. 85.
6      1998 m. rugpjūčio 11 d. DV Nr. 93, iš dalies pakeistas ir papildytas 2023 m. rugpjūčio 4 d. DV Nr. 67.
7      2007 m. rugpjūčio 7 d. DV Nr. 64, iš dalies pakeistas ir papildytas 2024 m. rugpjūčio 9 d. DV Nr. 67.
8      1991 m. liepos 13 d. DV Nr. 56.
9      Taigi, galima diskutuoti dėl klausimo, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pats renka duomenis, ar jie kompetentingos institucijos jau buvo surinkti anksčiau (šiuo klausimu žr. NPK 138 straipsnio 2 dalį).
10      Žr. BDAR 2 straipsnio 2 dalies d punktą.
11      Vis dėlto BDAR taikomas asmens duomenų tvarkymui, kurį atlieka „kompetentinga institucija“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 3 straipsnio 7 dalį, kai ji veikia kitais tikslais, pavyzdžiui, susijusiais su užimtumu, personalo mokymu, archyvavimu, moksliniais tyrimais ar statistika. Šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 21 d. Sprendimą Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 72 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. M. Leiser ir B. Custers, „The Law Enforcement Directive: Conceptual Challenges of EU Directive 2016/680“, European Data Protection Law Review, 5 tomas, Nr. 3, 2019, p. 367–378, ypač p. 371.
12      Vis dėlto laikausi nuomonės, kad Direktyvos 2016/680 3 straipsnio 7 dalies b punktas nėra susijęs su teismais, o formuluote „bet kokia kita įstaiga arba subjektas, kuriems pagal valstybės narės teisę pavesta vykdyti viešosios valdžios funkcijas ir naudotis viešaisiais įgaliojimais nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo“ siekiama apimti privačias įstaigas. Šiuo atveju galima paminėti privatizuotas policijos pajėgas arba privačių subjektų valdomus kalėjimus. Šiuo klausimu žr. N. Purtova, „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, International Data Privacy Law, 8 tomas, Nr. 1, 2018 m. vasario mėn., p. 52–68. Taip pat žr. P. De Hert ir J. Sajfert, „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, Research Handbook on EU Criminal Law, V. Mitsilegas, M. Bergström ir T. Quintel (red.), Edward Elgar Publishing, 2024, 2-as leid., p. 212–228.
13      Pagal šią konstatuojamąją dalį, „nors ši direktyva taip pat taikoma nacionalinių teismų ir kitų teisminių institucijų veiklai, priežiūros institucijų kompetencija neturėtų apimti asmens duomenų tvarkymo, kai teismai vykdo savo teismines funkcijas, taip siekiant apsaugoti teisėjų nepriklausomumą jiems atliekant savo teismines užduotis“.
14      Dėl panašios BDAR nuostatos pagal analogiją žr. 2022 m. kovo 24 d. Sprendimą Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, 26 punktas). Šis sprendimas buvo susijęs su administraciniu ginču dėl teismo vykdyto duomenų tvarkymo, kai teismas laikinam disponavimui pateikė žurnalistams procesinius dokumentus, kuriuose yra asmens duomenų, ir toks duomenų tvarkymas buvo laikomas teisminės funkcijos vykdymu, kaip tai suprantama pagal BDAR.
15      Šiuo klausimu žr. L. Tosconi ir L. A. Bygrave, „Article 3 – Definitions“, TheEU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary, E. Kosta ir F. Boehm (red.), Oxford University Press, 2024, p. 79–132, ypač p. 104, Nr. 7.2.4, kur taip pat cituojamas 2017 m. spalio 2 d. Komisijos ekspertų grupės dėl BDAR ir Direktyvos 2016/680 12-ojo posėdžio protokolas, kuriame minima, kad valstybės narės sutiko, jog ši direktyva būtų taikoma baudžiamųjų bylų teismams (dokumentas prieinamas adresu https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=lt&groupID=3461).
16      Visų pirma minėtos direktyvos 18 straipsnis „Duomenų subjekto teisės vykdant nusikalstamų veikų tyrimus ir baudžiamąjį procesą“ susijęs su teise gauti informaciją, susipažinti su duomenimis, juos ištaisyti ir ištrinti, ir jame numatyta, kad šiomis teisėmis naudojamasi pagal valstybės narės teisę, kai „vykdant nusikalstamų veikų tyrimus ir baudžiamąjį procesą asmens duomenys yra nurodomi teismo sprendime, nuosprendžių registre arba byloje“.
17      Žr. Direktyvos 2016/680 20 konstatuojamąją dalį.
18      Reikia pridurti, kad, kaip nurodyta minėtos direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje, tai neatima iš valstybių narių galimybės savo nacionalinėse baudžiamojo proceso taisyklėse nurodyti tvarkymo operacijų ir tvarkymo procedūrų.
19      Nors yra Teisingumo Teismo priimtų sprendimų dėl Direktyvos 2016/680 taikymo srities, jie nėra susiję su šiuo klausimu. Pavyzdžiui, nors oro vežėjai ir yra teisiškai įpareigoti perduoti keleivių duomenų įrašus (PNR), jie negali būti laikomi kompetentingomis institucijomis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/680 3 straipsnio 7 dalį (žr. 2022 m. birželio 21 d. Sprendimą Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 81 punktas)). Taip pat žr. generalinio advokato P. Pikamäe išvadą byloje Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2021:991, 28 punktas) dėl Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos, kuriai BDAR buvo pritaikytas (žr. 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, C‑184/20, EU:C:2022:601; toliau –
Sprendimas Vyriausioji tarnybinės etikos komisija). Taip pat Ceļu satiksmes drošības direkcija (Kelių eismo saugumo direkcija, Latvija) nėra „kompetentinga institucija“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2016/680, vykdant pagrindinėje byloje nagrinėjamą veiklą, kai siekiant kelių eismo saugumo asmens duomenys apie baudos taškus atskleidžiami visuomenei (žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimą Latvijas Republikas Saeima (Baudos taškai) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 71 punktas)).
20      2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimas (C‑180/21, EU:C:2022:967; toliau – Sprendimas Inspektor). Šiame sprendime buvo keliamas klausimas, ar asmens duomenys, gauti, kai atitinkamas asmuo buvo laikomas tiriamos nusikalstamos veikos auka, vėliau galėjo būti tvarkomi prieš jį kaip įtariamąjį ar kaltinamąjį, nors iš pradžių jie buvo renkami ir tvarkomi kitais tikslais, t. y. nusikalstamų veikų tyrimo ir atskleidimo tikslais. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad kai asmens duomenys buvo surinkti nusikalstamos veikos „tyrimo“ ir jos „atskleidimo“ tikslais, o vėliau tvarkomi „baudžiamojo persekiojimo“ tikslais, tokiu rinkimu ir tvarkymu siekiama skirtingų tikslų (44 punktas), ir kad duomenų valdytojas, vertindamas tvarkymo proporcingumą, turėjo atsižvelgti į kiekvieną iš šių tikslų kaip į konkretų ir atskirą (56 punktas).
21      Sprendimas Inspektor (59 punktas).
22      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvadą byloje Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Asmens duomenų tvarkymo tikslai – Ikiteisminis tyrimas baudžiamojoje byloje) (C‑180/21, EU:C:2022:406, 15 išnaša). Taip, be kita ko, yra Direktyvos 2016/680 versijose vokiečių, prancūzų, anglų, italų, olandų kalbomis, išskyrus ispanų kalbos versiją, kurioje kalbama apie „enjuiciamiento“ (teisminį procesą) kaip tokį, kuris yra išimtinai priskirtas teisminėms institucijoms.
23      Dėl nacionalinių sistemų įvairovės ir atitinkamų teisėjo ir valstybinio kaltintojo funkcijų papildomumo žr. Konsultacinės Europos teisėjų tarybos (KETT) ir Konsultacinės Europos prokurorų tarybos (CCPE) bendrą nuomonę dėl teisėjų ir prokurorų santykių (1075-asis posėdis)
[CM(2009)192]. Dėl lyginamosios analizės taip pat žr. J. Pradel, Droit pénal comparé, Dalloz, Paryžius, 2016, 4-asis leid., ypač p. 145 ir paskesni. Dėl Direktyvos 2016/680 perkėlimo į nacionalinę teisę įvairiose valstybėse narėse taip pat žr. V. Franssen ir M. Corhay, „Article 18 – Rights of the data subject in criminal investigations and proceedings“, The EU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary“, ten pat,  p. 321–330, ypač B.3. paantraštės „Nacionaliniai teisės aktai“, p. 325–328.
24      Savo 2015 m. spalio 28 d. nuomonės Nr. 6/2015 Naujas žingsnis link visapusiškos Europos duomenų apsaugos VI dalyje, susijusioje su priežiūros institucijų įgaliojimais, Europos duomenų apsaugos valdyba (EDAV) pati pabrėžė valstybių narių nacionalinių sistemų skirtumų svarbą ir tai, kad ne visada aišku, ar ir kada prokurorai yra „nepriklausomos teisminės institucijos“ ir kokiu mastu jų veikla yra teisminė. Taip pat žr. 2018 m. vasario 20 d. Komisijos ekspertų grupės dėl BDAR ir Direktyvos 2016/680 15-ojo posėdžio protokolą, kurio 5 punkte aptariami sunkumai, susiję su direktyvos perkėlimu į nacionalinę teisę šiuo klausimu, o kai kurios valstybės narės pažymi, kad jų prokurorai turi tokį patį nepriklausomumo lygį kaip ir teisėjai (prieinama adresu: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups‑register/screen/meetings/consult?lang=en&meetingId=3656&fromExpertGroups=true).
25      Žr. Sprendimą Inspektor (53 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „tvarkant asmens duomenis „baudžiamojo persekiojimo“ tikslais šiais duomenimis siekiama pagrįsti persekiojamiems asmenims inkriminuojamų veikų pakankamą įrodomąją galią ir šių veikų baudžiamojo kvalifikavimo tikslumą, kad jurisdikciją turintis teismas galėtų priimti sprendimą“.
26      Kaip nurodyta teismo posėdyje, Bulgarijos baudžiamojoje teisėje nėra ikiteisminio tyrimo teisėjo, bet yra „teismo tyrimas“, arba „teisminis tyrimas“, kuris vykdomas po policijos tyrimo.
27      Dėl BDAR išimčių taikymo siauro aiškinimo žr. Sprendimą Inspektor (78 punktas), iš kurio matyti, kad kai prokuratūra veikia valstybės gynybos tikslais administracinės atsakomybės byloje, jos tikslas nėra vykdyti prokuratūrai tenkančias pareigas, nurodytas Direktyvos 2016/680 1 straipsnio 1 dalyje, todėl taikomas BDAR. Panašiai valstybės narės mokesčių administratoriaus atliekamas asmens duomenų, susijusių su ekonominės veiklos vykdytojo interneto svetainėje skelbiamais transporto priemonių pardavimo skelbimais, rinkimas patenka į BDAR materialinę taikymo sritį, nes šie duomenys renkami ne konkrečiu tikslu vykdyti baudžiamąjį persekiojimą ar vykdant valstybės veiklą baudžiamosios teisės srityse (žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 44–46 punktai)).
28      2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas dėl asmens duomenų, tvarkomų vykdant policijos ir teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose, apsaugos (OL L 350, 2008, p. 60). Numatyta jį taikyti tik tarpvalstybiniam asmens duomenų tvarkymui.
29      Valstybių narių vyriausybių atstovų konferencijos Baigiamasis aktas, priimtas 2007 m. gruodžio 3 d. Briuselyje (CIG 15/07), prieinamas adresu: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/CG-15-2007-INIT/lt/pdf.
30      2012 m. sausio 25 d. Europos Komisijos pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (COM(2012) 0010).
31      Žr. P. De Hert ir V. Papakonstantinou, „The New Police and Criminal Justice Data Protection Directive. A First Analysis“, New Journal of European Criminal Law, 7 tomas, Nr. 1, 2016, p. 7–19; ir C. Brière, „Défaut de transposition de la directive sur la protection des données dans le domaine pénal: vers une application ordinaire de l’article 260, paragraphe 3, TFUE. CJUE (8e ch.), 25 février 2021, Commission européenne/Royaume d’Espagne (Directive données à caractère personnel – Domaine pénal), aff. C‑658/19, EU:C:2021:138“, Revue des affaires européennes, 1 tomas, 2021, p. 223–233.
32      Šiuo klausimu žr. J. Sajfert ir T. Quintel, „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, SSRN Electronic Journal, 2017, ypač paantraštę I.1 „Meandering between the Directive and the GDPR“, pagal kurią skirtumas tarp BDAR ir Direktyvos 2016/680 taikymo sričių nėra akivaizdus. Jie pateikia pavyzdį, kai policijos pareigūnas tvarko asmens duomenis archyvavimo tikslais ir šiuo atveju jam taikomas BDAR, tačiau nurodo, kad taikytinas teisės aktas yra mažiau aiškus, kai šis pareigūnas veikia tapatybės nustatymo tikslais migracijos ir sienų kontrolės srityje: nelegalus Šengeno sienos kirtimas kartais gali būti laikomas nusikalstama veika, tačiau jei nelegalus migrantas prašo prieglobsčio, duomenų tvarkymas gali būti reglamentuojamas BDAR arba kitais atitinkamais sektoriaus teisės aktais, nepaisant pradėtos baudžiamosios procedūros. Tai rodo, kaip sudėtinga kompetentingoms institucijoms taikyti dvi skirtingas teisines sistemas, priklausomai nuo duomenų tvarkymo tikslo. Taip pat žr. P. Vogiatzoglou, „Article 2 – Scope“, The EU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary, ten pat, p. 67–78, ypač C.2. paantraštės „Between the LED and the GDPR“, p. 74–75. Taip pat žr. N. Purtova, „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, ten pat.
33      Pagal tikrumo principą reikalaujama, kad teisės normų taikymas būtų nuspėjamas asmenims, kurių atžvilgiu taikoma teisė (žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 76 punktas)).
34      Šiuo klausimu žr. J. Sajfert ir T. Quintel, „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, ten pat, ypač I.4 paantraštės „Croquis of the Directive“, p. 7, pagal kuriuos, pavyzdžiui, duomenų valdytojas turi daugiau galimybių apriboti teisę susipažinti su duomenimis ir teisę gauti informaciją apie galimą atsisakymą ištaisyti, ištrinti ar apriboti duomenų tvarkymą pagal Direktyvos 2016/680 13 straipsnio 3 dalį, 15 straipsnio 3 dalį ir 16 straipsnio 4 dalį nei pagal BDAR 23 straipsnį. Iš tiesų, siekiama „netrukdyti atlikti oficialius arba teisinius nagrinėjimus, tyrimus ar procedūras“ ir nepakenkti, be kita ko, baudžiamajam persekiojimui šioje srityje (žr. Direktyvos 2016/680 13 straipsnio 3 dalies a ir b punktus). Taip pat žr. N. Purtova, „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, ten pat, ypač p. 60; taip pat žr. P. De Hert ir J. Sajfert, „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings : the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, ten pat, p. 222.
35      Reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė kreipęsis į Konstitutsionen sad (Konstitucinis Teismas), kad šis nustatytų, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė nuostata yra nesuderinama su Konstitutsia na Republika Bulgaria (Bulgarijos Respublikos Konstitucija). Vis dėlto šis prašymas buvo atmestas kaip nepriimtinas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neatsižvelgė į 2002 m. sausio 1 d. Zakon za zashtita na lichnite danni (Asmens duomenų apsaugos įstatymas, 2002 m. sausio 4 d. DV Nr. 1), iš dalies pakeisto ir papildyto 2024 m. rugpjūčio 20 d. DV Nr. 70 (toliau – ZZLD), kuriuo į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2016/680, aštuntą skyrių. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad ZZLD nuostatos yra bendro pobūdžio, o NPK 272 straipsnio 1 dalis yra lex specialis, todėl ji lieka taikytina. Reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra kompetentingas aiškinti savo nacionalinę teisę (žr. 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimą M.N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, 76 punktas)), todėl laikausi nuomonės, kad reikia atsakyti į pateiktą klausimą, kuriam taikoma svarbos prezumpcija (žr. 2023 m. sausio 26 d. Sprendimą Ministerstvo na vatreshnite raboti (Biometrinių ir genetinių duomenų registravimas policijoje) (C‑205/21, toliau – Sprendimas Ministerstvo na vatreshnite raboti, EU:C:2023:49, 54 punktas)).
36      Žr. 2024 m. sausio 30 d. Sprendimą Direktor na Glavna direktsia „Natsionalna politsia“ pri MVR – Sofia (C‑118/22, toliau – Sprendimas Direktor na Glavna direktsia, EU:C:2024:97, 39 punktas).
37      Žr. Sprendimą Ministerstvo na vatreshnite raboti (116 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl sąvokos „etninė kilmė“ kitame kontekste žr. 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 71 ir paskesni punktai), susijusį su 2000 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 2000/43/EB, įgyvendinančia vienodo požiūrio principą asmenims nepriklausomai nuo jų rasės arba etninės priklausomybės (OL L 180, 2000, p. 22; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 20 sk., 1 t., p. 23).
38      Šiuo atveju nekalbama apie policijos atliekamą kaltinamojo duomenų rinkimą tyrimo metu siekiant ateityje nustatyti kaltinamojo tapatybę ar jį palyginti, kaip buvo, pavyzdžiui, byloje, dėl kurios buvo priimtas 2025 m. lapkričio 20 d. Sprendimas Policejní prezidium (Biometrinių ir genetinių duomenų saugojimas) (C‑57/23, EU:C:2025:905, 84 punktas).
39      Pagal analogiją žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimą Latvijas Republikas Saeima (Baudos taškai) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 109 ir 110 punktai).
40      Pagal analogiją žr. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. Sprendimą Direktor na Glavna direktsia (62 punktas).
41      Žr. šios išvados 12–15 punktus.
42      Žr. ZGR 8 straipsnio 1 dalį, kurios turinys pateiktas šios išvados 12 punkte.
43      Pagal analogiją žr. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. Sprendimą Direktor na Glavna direktsia (62 punktas).
44      Žr. Sprendimą Direktor na Glavna direktsia (48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45      Žr. Sprendimą Ministerstvo na vatreshnite raboti (118 ir paskesni punktai) ir 2025 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Policejní prezidium (Biometrinių ir genetinių duomenų saugojimas) (C‑57/23, EU:C:2025:905, 78 punktas). Taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Comdribus (C‑371/24, EU:C:2025:631, 43 ir paskesni punktai).
46      Be to, kyla klausimas, kodėl keliamas klausimas dėl „tautybės“, dėl kurio gali kilti sunkumų Sąjungos vertybių požiūriu, kaip tai suprantama pagal ES sutarties 2 straipsnį.
47      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Ministerstvo na vatreshnite raboti (128 ir 129 punktai); D. Simon, „Données personnelles – Traitement des données sensibles dans les procédures pénales“, Revue Europe, LexisNexis, Nr. 3, 2023, komentaras Nr. 112.