Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 26 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė apsauga – Socialinės apsaugos sistemų koordinavimas – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 – 1 straipsnio q punkto iv papunktis – „Kompetentingos įstaigos“ sąvoka – Darbdavys – 3 straipsnio 1 dalies a punktas – Sąvoka „ligos išmokos“ – Darbo užmokesčio mokėjimo tęstinumas laikinojo nedarbingumo laikotarpiu – 85 straipsnio 1 dalis – Išmokos, mokamos pagal valstybės narės teisės aktus dėl žalos, padarytos kitos valstybės narės teritorijoje – Darbdavio teisė pareikšti ieškinį atsakingam trečiajam asmeniui – Nukentėjusiojo teisės – Subrogacija – Ribos “
Byloje C‑357/24
dėl Visoki trgovački sud (Aukštasis komercinis teismas, Kroatija) 2024 m. gegužės 3 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gegužės 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Freistaat Bayern
prieš
Euroherc osiguranje d.d.
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Condinanzi, teisėjai N. Jääskinen ir A. Kornezov (pranešėjas),
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Euroherc osiguranje d.d.,
atstovaujamos
odvjetnik D. Lauc,
–        Kroatijos vyriausybės, atstovaujamos G. Vidović Mesarek,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos B.‑R. Killmann ir A. Koričić,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72, klaidų ištaisymas OL L 188, 2013, p. 10), iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012 (OL L 149, 2012, p. 4), (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 1 straipsnio q punkto iv papunkčio, 3 straipsnio 1 dalies a punkto ir 85 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Freistaat Bayern (Bavarija, Vokietija) ir pagal Kroatijos teisę įsteigtos draudimo bendrovės
Euroherc osiguranje d.d. (toliau – Euroherc) ginčą dėl darbo užmokesčio išmokų, kurias Bavarija išmokėjo savo darbuotojui X dėl laikino nedarbingumo po Kroatijoje įvykusio eismo įvykio ir kurias turi grąžinti Euroherc.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3        Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktyje nustatyta:
„Šiame reglamente:
<...>
q)      „kompetentinga įstaiga“ –
<...>
iv)      kai sistema susijusi su darbdavio atsakomybe už 3 straipsnio 1 dalyje nurodytas išmokas, darbdavys arba atitinkamas draudikas, arba[,] jiems nevykdant šių įsipareigojimų, valdžios įstaiga arba institucija, paskirta atitinkamos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos“.
4        Šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a ir f punktuose nurodyta:
„Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)      ligos išmokas;
<...>
f)      išmokas dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų“.
5        Minėto reglamento 9 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės raštu praneša Europos Komisijai apie 1 straipsnio l punkte nurodytus pranešimus, 3 straipsnyje nurodytus teisės aktus ir sistemas <...>“
6        To paties reglamento 85 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu asmuo dėl žalos, patirtos kitoje [vienoje] valstybėje narėje, gauna išmokas pagal vienos [kitos] valstybės narės teisės aktus, įstaigos, atsakingos už išmokų mokėjimą trečiajai šaliai, privalančiai kompensuoti už padarytą žalą, teisės nustatomos pagal šias taisykles:
a)      jeigu atsakinga už išmokų mokėjimą įstaiga pagal jos taikomus teisės aktus perėmė gavėjo teises trečiosios šalies atžvilgiu, šį perėmimą pripažįsta kiekviena valstybė narė;
b)      jeigu atsakinga už išmokų mokėjimą įstaiga turi tiesiogines teises trečiosios šalies atžvilgiu, šias teises pripažįsta kiekviena valstybė narė.“
Vokietijos teisė
7        1994 m. gegužės 26 d.
Gesetz über die Zahlung des Arbeitsentgelts an Feiertagen und im Krankheitsfall (Entgeltfortzahlungsgesetz) (Įstatymas dėl darbo užmokesčio mokėjimo švenčių dienomis ir ligos atveju; BGBl. I S. 1014, 1065; toliau – Vokietijos įstatymas dėl darbo užmokesčio mokėjimo tęstinumo) 6 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1. Jeigu pagal įstatymo nuostatas darbuotojas turi teisę reikalauti iš trečiojo asmens atlyginti dėl nedarbingumo prarastas pajamas, ši teisė pereina darbdaviui, jeigu darbdavys toliau pagal šį įstatymą darbuotojui mokėjo darbo užmokestį ir Federalinei užimtumo agentūrai darbdavio mokėtinas įmokas, darbdaviui priklausančias mokėti socialinio draudimo ir slaugos draudimo įmokas, taip pat įmokas į papildomo senatvės ir maitintojo netekimo pensijų sistemas.“
Kroatijos teisė
8        Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2005 m. gruodžio 9 d.
Zakon o obveznim osiguranjima u prometu (Privalomojo transporto priemonių draudimo įstatymas) (NN 151/05) (NN 36/09, 75/09, 76/13 et 152/14) 27 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„(1)      Draudimo bendrovė privalo atlyginti sveikatos, pensijų arba invalidumo draudimo srityje veiklą vykdančioms įstaigoms faktinę žalą pagal jos apdrausto asmens atsakomybę ir neviršydama draudimo sutartyje nustatytų įsipareigojimų.
(2)      Šio straipsnio 1 dalyje faktinė žala – tai gydymo ir kitos būtinosios išlaidos, patirtos pagal sveikatos draudimą reglamentuojančius teisės aktus, taip pat proporcingas nukentėjusio asmens ar jo šeimos narių pensijos dydis.“
9        Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2013 m. birželio 21 d.
Zakon o obveznom zdravstvenom osiguranju (Privalomojo sveikatos draudimo įstatymas) (NN 80/13) (NN 137/13; toliau – Sveikatos draudimo įstatymas) 36 straipsnio 1 dalies 1 punkte nurodyta:
„Apdraustieji privalomuoju sveikatos draudimu turi teisę:
1.      gauti darbo užmokesčio išmoką už laikinojo nedarbingumo laikotarpį ar negalėjimą dirbti dėl naudojimosi sveikatos priežiūros paslaugomis ar kitų šio įstatymo 39 straipsnyje nurodytų aplinkybių (toliau – darbo užmokesčio išmoka) <...>.“
10      Šio įstatymo 39 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Teisę į darbo užmokesčio išmoką turi apdraustasis, kai jis naudojasi sveikatos priežiūros paslaugomis pagal privalomąjį sveikatos draudimą arba kitomis šiame įstatyme numatytomis aplinkybėmis, jeigu:
1.      jis yra laikinai nedarbingas dėl ligos ar sužalojimų arba jei jis buvo paguldytas į sveikatos priežiūros įstaigą gydymo ar tyrimų tikslais <...>“.
11      Minėto įstatymo 40 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Darbo užmokesčio išmoką, susijusią su naudojimusi sveikatos priežiūros paslaugomis, nurodytomis šio įstatymo 39 straipsnio 1 punkte], iš savo lėšų apdraustajam moka:
1.      Darbdavys – juridinis arba fizinis asmuo – už pirmąsias 42 laikinojo nedarbingumo dienas ir tol, kol apdraustasis dirba trečiojoje valstybėje, į kurią jį komandiravo juridinis arba fizinis asmuo arba kurioje jis pats savarankiškai dirba <...>.“
12      To paties įstatymo 41 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Darbo užmokesčio išmoką už šio įstatymo 39 straipsnio 1 ir 2 punktuose nurodytą laikinojo nedarbingumo laikotarpį atitinkamai nuo 43-iosios <...> laikinojo nedarbingumo dienos apskaičiuoja ir moka darbdavys – juridinis arba fizinis asmuo, o [Kroatijos sveikatos draudimo įstaiga; toliau – Įstaiga] privalo grąžinti išmokėtą darbo užmokesčio išmoką per 45 dienas nuo prašymo grąžinti išmoką gavimo dienos.“
13      Sveikatos draudimo įstatymo 136 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Įstaiga privalo iš apdraustojo ligą, sužalojimą ar mirtį sukėlusio asmens reikalauti atlyginti žalą.“
14      Šio įstatymo 140 straipsnyje numatyta:
„Šio įstatymo 136 straipsnyje numatytais atvejais Įstaiga taip pat privalo reikalauti padarytos žalos atlyginimo tiesiogiai iš draudiko, kuris yra apdraudęs šių asmenų atsakomybę už tretiesiems asmenims padarytą žalą pagal privalomojo draudimo nuo tokios rizikos teisės aktus.“
15      To įstatymo 142 straipsnyje nustatyta:
„Įstaiga privalo reikalauti atlyginti žalą šiame įstatyme numatytais atvejais, net jeigu žala atsirado dėl išmokų, kurios apdraustajam buvo išmokėtos iš privalomojo sveikatos draudimo fondo, t. y. valstybės biudžeto lėšų, ir į kurias jis turėjo teisę.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
16      2015 m. balandžio 18 d. X, Bavarijos darbuotojas, važiuodamas dviračiu Šibenike (Kroatija), pateko į eismo įvykį, kuriame dalyvavo Y vairuojama ir Euroherc apdrausta transporto priemonė. Y buvo pripažintas atsakingu už šį eismo įvykį. Klausimas, ar X prisidėjo prie jo patirtos žalos atsiradimo, dar nėra išspręstas kompetentinguose teismuose.
17      X buvo gydomas Vokietijoje. Jis tris laikotarpius buvo laikinai nedarbingas: nuo 2015 m. balandžio 21 d. iki 2015 m. gegužės 21 d., nuo 2016 m. vasario 16 d. iki 2016 m. balandžio 15 d. ir nuo 2016 m. lapkričio 8 d. iki 2017 m. sausio 5 d. Per šiuos laikotarpius Bavarija, kaip X darbdavė, jam išmokėjo darbo užmokesčio išmoką – bendra suma siekė 28 825,83 EUR.
18      Be to, po taikaus ginčų sprendimo procedūros Euroherc išmokėjo X dėl nelaimingo atsitikimo patirtos faktinės žalos atlyginimą, apimantį pagalbos ir priežiūros paslaugų išlaidas, turtinės žalos atlyginimą, atstovavimo išlaidas ir kitas išlaidas, taip pat neturtinės žalos atlyginimą – iš viso 43 433,43 Kroatijos kunų (HRK) (apie 5 764,61 EUR).
19      Bavarija pareiškė ieškinį Trgovački sud u Zagrebu (Zagrebo komercinis teismas, Kroatija), juo prašė priteisti iš Euroherc grąžinti jai darbo užmokesčio išmokas, sumokėtas X.
20      Grįsdama šį ieškinį Bavarija teigė, kad ji, kaip X darbdavė, turi būti laikoma „kompetentinga įstaiga“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktį, nes darbo užmokesčio išmokos, kurias ji mokėjo X, patenka į šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą sąvoką „ligos išmokos“.
21      Bavarija taip pat teigė, kad pagal Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalį teisių, kurias iš savo darbuotojo X Euroherc atžvilgiu ji perėmė, subrogacija, kaip numatyta Vokietijos teisėje, turi būti pripažinta pagrindinėje byloje.
22      Šiuo klausimu ji remiasi Vokietijos darbo užmokesčio mokėjimo tęstinumo įstatymo 6 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią darbdavys perima darbuotojo teises reikalauti iš trečiojo asmens atlyginti dėl nedarbingumo prarastas pajamas, jeigu darbdavys ir toliau darbuotojui mokėjo darbo užmokestį ir privalomas įmokas.
23      Bavarija taip pat teigė, kad dėl išmokėtų darbo užmokesčio išmokų X taip pat gavo išmokas pagal šį įstatymą dėl sužalojimų, patirtų per Kroatijoje įvykusį eismo įvykį, todėl ji turi perimti savo darbuotojo teises trečiųjų asmenų atžvilgiu.
24      Euroherc ginčijo šiuos argumentus ir teigė, kad šios bylos faktinės aplinkybės nepatenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo sritį, visų pirma dėl to, kad jis reguliuoja socialinės apsaugos sistemų koordinavimą, o ne netiesioginės žalos, kurią darbdavys patyrė dėl darbo užmokesčio išmokų, kurias savo darbuotojui po eismo įvykio mokėjo dėl laikino nedarbingumo ligos laikotarpiu. Ji taip pat tvirtina, kad tik įstaigos, atsakingos už valstybių narių socialinės apsaugos sistemų valdymą, gali būti laikomos „kompetentingomis institucijomis“ pagal šį reglamentą.
25      2023 m. lapkričio 21 d. sprendimu Trgovački sud u Zagrebu (Zagrebo komercinis teismas) patenkino Bavarijos ieškinį. Euroherc šį sprendimą apskundė Visoki trgovački sud (Aukštasis komercinis teismas), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
26      Šiam teismui kyla klausimas, pirma, ar darbdavys, kaip antai Bavarija, patenka į sąvoką „kompetentinga įstaiga“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnį. Antra, jis nėra tikras, ar šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkte vartojama sąvoka „ligos išmokos“ apima darbo užmokesčio išmokas, mokamas dėl laikino nedarbingumo ligos laikotarpiu po kitoje valstybėje narėje įvykusio nelaimingo atsitikimo, kuris nėra nei nelaimingas atsitikimas darbe, nei profesinė liga. Trečia, jam kyla klausimas, ar transporto priemonių draudimo bendrovė, kaip antai Euroherc, gali būti įpareigota grąžinti darbo užmokesčio išmokas, kurias nukentėjusiajam sumokėjo jo darbdavys, kaip antai, Bavarija pervedė X.
27      Jei į šiuos klausimus būtų atsakyta teigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių, kaip aiškinti Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalį. Jis pažymi, kad pagal Kroatijos teisę, kai darbuotojui darbdavys moka ligos išmokas, darbdavys neturi jokios teisės pareikšti ieškinį žalą padariusiam asmeniui ar jo draudikui. Jis taip pat negali perimti nukentėjusiojo teisių žalą padariusio asmens ar jo draudiko atžvilgiu. Nacionalinis teismas priduria, kad remiantis naujausia Vrhovni sud (Aukščiausiasis Teismas, Kroatija) jurisprudencija tokia teisė į žalos atlyginimą turi būti aiškiai numatyta įstatyme ir kad jokia Sveikatos draudimo įstatymo nuostata darbdaviui nesuteikiama teisė pareikšti ieškinį žalą padariusiam asmeniui ar jo draudikui, kad būtų grąžintos darbo užmokesčio išmokos, kurias jis sumokėjo savo darbuotojui dėl tokio laikino nedarbingumo.
28      Šiomis aplinkybėmis Visoki trgovački sud (Aukštasis komercinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Reglamento 883/2004] 85 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog tam, kad darbdavys, kaip įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, turėtų teisę trečiajam asmeniui, privalančiam atlyginti žalą, arba jo civilinės atsakomybės draudikui pareikšti atgręžtinį reikalavimą dėl ligos išmokos, išmokėtos darbuotojui dėl žalos, patirtos dėl kitos valstybės narės teritorijoje įvykusių įvykių, būtina, kad valstybėje narėje, kurioje atsirado žala, būtų teisinis pagrindas reikalauti tokios kompensacijos?“
Procesas Teisingumo Teisme
29      2024 m. spalio 3 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu šios bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas, kol bus priimtas sprendimas byloje C‑7/24. Paskelbus 2025 m. birželio 12 d. Sprendimą Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr (C‑7/24, EU:C:2025:439), ši byla buvo atnaujinta 2025 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu.
30      2025 m. birželio 18 d. raštu Teisingumo Teismas pranešė apie šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir paklausė, ar, atsižvelgdamas į jį, jis neketina atsiimti savo prašymo.
31      2025 m. liepos 22 d. laišku, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2025 m. liepos 22 d., šis teismas nurodė, kad neatsiima savo prašymo. Jis patikslino, kad šioje byloje kyla Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunkčio ir 3 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimo klausimų, kurių Teisingumo Teismas nenagrinėjo minėtame sprendime, nes, pirma, jo nagrinėjamoje byloje nedarbingumas nėra nelaimingo atsitikimo darbe ar profesinės ligos pasekmė ir, antra, prašymą grąžinti sumokėtas išmokas pateikė nukentėjusiojo darbdavys.
Dėl prejudicinio klausimo
32      Savo klausimu, patikslintu atsakyme į šio sprendimo 31 punkte nurodytą Teisingumo Teismo prašymą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, pirma, ar Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą sąvoka „kompetentinga įstaiga“ apima valstybėje narėje įsisteigusį darbdavį, kuris dėl laikino nedarbingumo mokėjo darbo užmokesčio išmokas darbuotojui jo nedarbingumo, – po kitoje valstybėje narėje įvykusio nelaimingo atsitikimo, kuris nėra nei nelaimingas atsitikimas darbe, nei profesinė liga, – laikotarpiu, ir, antra, ar šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokios išmokos patenka į šioje nuostatoje nurodytą sąvoką „ligos išmokos“. Jeigu į šiuos pirmuosius du klausimus būtų atsakyta teigiamai, jis taip pat klausia, ar to reglamento 85 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad darbdavys, kaip įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, gali prašyti atsakingo trečiojo asmens arba jo draudiko grąžinti ligos išmokas, sumokėtas jo darbuotojui dėl kitoje valstybėje narėje patirtos žalos, tik tuo atveju, jeigu valstybėje narėje, kurioje buvo padaryta žala, yra teisinis pagrindas reikalauti tokio grąžinimo.
33      Visų pirma reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktį šioje nuostatoje įtvirtinta sąvoka „kompetentinga įstaiga“, „kai sistema susijusi su darbdavio atsakomybe už 3 straipsnio 1 dalyje nurodytas išmokas, [tai – ] darbdavys arba atitinkamas draudikas, arba[,] jiems nevykdant šių įsipareigojimų, valdžios įstaiga arba institucija, paskirta atitinkamos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos“.
34      Iš šios nuostatos matyti, kad pagal ją darbdavys gali būti laikomas „kompetentinga įstaiga“, kai pagal konkrečią sistemą jis privalo mokėti išmokas, patenkančias į šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
35      Antra, reikia patikslinti šio 3 straipsnio 1 dalyje numatytų išmokų taikymo sritį. Pagal šios nuostatos a punktą šis reglamentas taikomas „visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis: <...> ligos išmokas“.
36      Šiuo klausimu to reglamento 9 straipsnyje numatyta, kad „Valstybės narės raštu praneša Europos Komisijai apie <...> 3 straipsnyje nurodytus teisės aktus ir sistemas“.
37      Nagrinėjamu atveju Komisija pažymi, kad Vokietijos Federacinė Respublika pagal Reglamento Nr. 883/2004 9 straipsnį pranešė apie darbo užmokesčio tolesnį mokėjimą laikino nedarbingumo atveju kaip „ligos išmoką pinigais“ ir nurodė darbdavį „kompetentinga įstaiga“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio q punkto iv papunktį ir 3 straipsnio 1 dalies a punktą.
38      Vis dėlto reikia pabrėžti, kad išmokų, kurios patenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo sritį, ir išmokų, kurios į ją nepatenka, atskyrimas iš esmės grindžiamas kiekvienos išmokos požymiais, visų pirma jos tikslais ir skyrimo sąlygomis, o ne tuo, ar pagal nacionalinės teisės aktus ši išmoka laikoma socialinės apsaugos išmoka (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39      Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad išmoka gali būti laikoma socialinės apsaugos išmoka, pirma, jeigu ji gavėjams skiriama neatlikus jokio individualaus ir diskrecinio asmeninių poreikių vertinimo, remiantis teisės aktuose apibrėžta situacija, ir, antra, yra susijusi su viena iš šio reglamento 3 straipsnio 1 dalyje aiškiai išvardytų rizikos rūšių; abi šios sąlygos yra kumuliacinės (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40      Pirmoji iš šių sąlygų tenkinama, jeigu išmoka skiriama remiantis objektyviais kriterijais, kuriuos įvykdžius įgyjama teisė į išmoką, o kompetentingos valdžios institucijos negali atsižvelgti į kitas asmenines aplinkybes (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41      Nagrinėjamu atveju atrodo, kad darbo užmokesčio tolesnis mokėjimas laikino nedarbingumo atveju Vokietijoje suteikiamas remiantis objektyviais kriterijais, o darbdavys negali atsižvelgti į kitas nei šį nedarbingumą lėmusias jo darbuotojo asmenines aplinkybes. Taigi pirmoji iš dviejų sąlygų yra įvykdyta, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas.
42      Dėl antrosios iš šių sąlygų reikia pažymėti, kad minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punkte esanti sąvoka „ligos išmokos“ apima išmokas, kurių pagrindinis tikslas – ligonio pasveikimas gaunant pagal jo būklę reikalingą priežiūrą, ir kurios apima su patologine būsena susijusią riziką (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad darbo užmokesčio tolesnis mokėjimas laikinojo nedarbingumo atveju yra susijęs su patologine būsena siejama rizika, nes juo užtikrinama, kad laikino nedarbingumo laikotarpiu darbuotojo pajamos bus išsaugotos, siekiant, kad jis pailsėtų ir pasinaudotų savo sveikatos būklei reikalinga priežiūra.
44      Taigi 1992 m. birželio 3 d. Sprendimo Paletta (C‑45/90, EU:C:1992:236) 15–19 punktuose, kiek tai susiję su Vokietijos teisės aktais, galiojusiais iki Vokietijos įstatymo dėl darbo užmokesčio tęstinumo, Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad tokios darbo užmokesčio išsaugojimo ligos atveju išmokos atitinka dvi šio sprendimo 39 punkte primintas sąlygas, todėl turi būti laikomos „ligos išmokomis“, kaip tai suprantama pagal 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3), 4 straipsnio 1 dalį, t. y. nuostatą, kuri pakeista Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalies a punktu.
45      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad darbo užmokesčio išsaugojimo išmokos, mokamos laikino nedarbingumo dėl ligos laikotarpiu po kitoje valstybėje narėje įvykusio nelaimingo atsitikimo, kuris nėra nei nelaimingas atsitikimas darbe, nei profesinė liga, kaip antai X mokamos darbo užmokesčio išmokos, patenka į Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalies a punkte esančią sąvoką „ligos išmokos“. Tuo remiantis darytina išvada, kad darbdavys, kuris mokėjo tokias išmokas, turi būti laikomas „kompetentinga įstaiga“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktį.
46      Trečia, dėl Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalies aiškinimo reikia priminti, kad, pirma, šia nuostata siekiama leisti valstybės narės socialinės apsaugos įstaigai, sumokėjusiai socialinio draudimo išmokas dėl kitos valstybės narės teritorijoje padarytos žalos, už žalą atsakingų trečiųjų asmenų atžvilgiu pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis, numatytomis pagal jos taikomą teisę, nesvarbu, ar tai būtų subrogacija, ar tiesioginis ieškinys. Tokia nacionalinėms socialinio draudimo institucijoms suteikta teisė yra logiška ir teisinga šių įstaigų įsipareigojimų išplėtimo visoje Sąjungos teritorijoje pasekmė – išplėtimo, kuris kyla iš šio reglamento nuostatų (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
47      Ši nuostata turi būti analizuojama kaip kolizinė norma, pagal kurią nacionalinis teismas, nagrinėjantis ieškinį dėl žalos atlyginimo, pareikštą žalą padariusiam asmeniui, privalo taikyti valstybės narės, kurioje yra įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, teisę ne tik siekdamas nustatyti, ar ši įstaiga teisėtai perėmė nukentėjusiojo arba jo teisių perėmėjų teises, bet ir reikalavimų, kuriuos įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, perėmė, pobūdį ir apimtį (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48      Iš tiesų, jeigu nacionalinis teismas taikytų valstybės narės, kurios teritorijoje atsirado žala, teisę, kad nustatytų įstaigos, atsakingos už išmokų mokėjimą, teisės pareikšti ieškinį apimtį, dėl to Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalis galėtų visiškai arba iš dalies prarasti veiksmingumą. Taip visų pirma būtų tuo atveju, jei valstybės narės, kurios teritorijoje atsirado žala, teisės aktuose būtų numatyta, kad subrogacija arba tiesioginis ieškinys neapima tam tikrų rūšių reikalavimų, kuriuos įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, subrogacijos arba tiesioginio ieškinio būdu gali pareikšti savo valstybėje narėje (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
49      Iš to matyti, kad įstaigos, atsakingos už išmokų mokėjimą, šiuo atveju Bavarijos turimos subrogacijos teisės egzistavimas, taip pat jos subrogacijos teisėmis perimtų reikalavimų pobūdis ir apimtis nustatomi pagal valstybės narės, kuriai priklauso ši įstaiga, teisę, taigi, nagrinėjamu atveju – pagal Vokietijos teisę.
50      Antra, reikia patikslinti, kad Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalimi siekiama tik užtikrinti, kad teisę pareikšti ieškinį, kurią gali turėti įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą pagal jos taikomus teisės aktus, pripažintų kitos valstybės narės. Ja nesiekiama pakeisti taisyklių, taikomų nustatant, ar kyla žalą padariusio trečiojo asmens deliktinė atsakomybė ir kokia apimtimi. Trečiojo asmens atsakomybė ir toliau reglamentuojama materialinių teisės normų, kurias paprastai turi taikyti nacionalinis teismas, į kurį kreipėsi nukentėjusysis arba jo teisių perėmėjai, – tai yra, iš principo, teisė tos valstybės narės, kurios teritorijoje padaryta žala (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51      Iš to išplaukia, kad teisės, kurias nukentėjusioji šalis arba jos teisių perėmėjai turi žalą padariusio asmens atžvilgiu, ir sąlygos, kuriomis ieškinys dėl žalos atlyginimo gali būti pareikštas valstybės narės, kurios teritorijoje buvo padaryta žala, teismuose, nustatomos pagal šios valstybės teisę, įskaitant taikytinas tarptautinės privatinės teisės normas (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52      Tik pagal taip nustatytas teises įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, gali būti perėmusi teises. Iš tiesų, tokia subrogacija negali turėti pasekmės, kad išmokų gavėjas turėtų papildomai teisių trečiojo asmens atžvilgiu (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
53      Trečia, subrogacijos teisė apima tik tas kompensacijas, kurios nukentėjusiajam ar jo teisių perėmėjams pripažįstamos pagal valstybės narės, kurios teritorijoje atsirado žala, teisės aktus, kurios atitinka įstaigos, atsakingos už išmokų mokėjimą, sumokėtas išmokas, ir neapima neturtinės žalos ar kitų asmeninio pobūdžio žalos elementų (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54      Taigi, reikia konstatuoti, kad valstybės narės teisės aktuose numatyta subrogacijos teisė dėl išmokos, išmokėtos pagal tuos pačius teisės aktus, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalį, gali būti taikoma išmokai, numatytai valstybės narės, kurios teritorijoje įvyko įvykis, pavyzdžiui, eismo įvykis, teisės aktuose, tik jeigu abi šios išmokos yra pakankamai panašios savo atitinkamais tikslais ir dalykais (2025 m. birželio 12 d. Sprendimo Deutsche Rentenversicherung Nord ir BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad pagal Kroatijos teisę darbdaviui nesuteikiama teisė reikalauti, kad už žalą atsakingas trečiasis asmuo ar jo draudikas grąžintų darbo užmokesčio išmokas, kurias jis sumokėjo darbuotojui dėl laikino nedarbingumo, nei šiam darbuotojui teisė į tokias išmokas, kuria jis galėtų remtis prieš už žalą atsakingą trečiąjį asmenį ar jo draudiką, ir kurią galėtų perimti darbdavys.
56      Konkrečiai kalbant, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos apie Kroatijos teisės aktus, reglamentuojančius transporto priemonių draudimą ir sveikatos draudimą, taip pat iš Kroatijos Respublikos ir Komisijos Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad pagal Kroatijos teisę darbdavys iš savo lėšų moka savo darbuotojams darbo užmokesčio išmoką nuo pirmosios iki 42-osios laikino nedarbingumo dienos. Tačiau nuo 43-osios laikino nedarbingumo dienos Kroatijos privalomojo sveikatos draudimo įstaiga privalo darbdaviui jo prašymu grąžinti nuo tos dienos mokamas darbo užmokesčio išmokas. Ši įstaiga savo ruožu privalo reikalauti iš žalą padariusio asmens ar jo draudimo grąžinti sumas, kurias šiuo pagrindu ji pervedė darbdaviui.
57      Taigi matyti, kad nors laikotarpiu nuo pirmos iki 42-osios laikinojo nedarbingumo dienos pagal Kroatijos teisės aktus darbdaviui nesuteikiama jokia teisė reikalauti, kad žalą padaręs asmuo arba jo draudikas grąžintų darbo užmokesčio išmokas, kurias jis sumokėjo savo darbuotojui, nuo 43-osios dienos darbdavys gali susigrąžinti šias išmokas iš Įstaigos, kuri vėliau turi pareikalauti iš žalą padariusio asmens ir, prireikus, jo draudiko grąžinti išmokas, kurias šiuo pagrindu jis pervedė darbdaviui.
58      Nagrinėjamu atveju, kaip pažymi Komisija, atrodo, kad Vokietijos įstatymo dėl darbo užmokesčio mokėjimo tęstinumo 3 straipsnyje Vokietijos darbdavio pareiga mokėti darbo užmokesčio išmokas savo darbuotojui laikino nedarbingumo dėl ligos atveju ribojama iki 6 savaičių, t. y. 42 dienų. Tuo remiantis darytina išvada, kad pagrindinės bylos dalykas, regis, apima tik darbo užmokesčio išmokas, sumokėtas X nuo pirmosios iki 42-osios jo laikino nedarbingumo dienos, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Tokiomis aplinkybėmis Bavarijos nurodytas teisių perėmimas pagal Reglamento Nr. 883/2004 85 straipsnio 1 dalį, kaip priminta šio sprendimo 52 punkte, negali suteikti X papildomų teisių, kurių Kroatijos teisė nepripažįsta trečiajam asmeniui, privalančiam atlyginti dėl nelaimingo atsitikimo patirtą žalą, arba jo draudikui.
59      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra nieko, kas leistų manyti, kad ginčas pagrindinėje byloje taip pat susijęs su darbo užmokesčio išmokų, sumokėtų po 42-osios laikino nedarbingumo dienos, grąžinimu, todėl klausimas, ar Bavarija, jeigu būtų sumokėjusi tokias išmokas, galėtų reikalauti, kad Įstaiga, kuri, beje, nėra pagrindinės bylos šalis, arba trečiojo asmens, privalančio atlyginti dėl nelaimingo atsitikimo patirtą žalą, draudikas, jas grąžintų, neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.
60      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti:
–        Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q punkto iv papunktis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą sąvoka „kompetentinga įstaiga“ apima darbdavį, kuris pagal jam taikomą teisinį reguliavimą privalo mokėti išmokas, patenkančias į šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
–        Šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje esanti sąvoka „ligos išmokos“ apima darbo užmokesčio išsaugojimo išmokas, valstybėje narėje mokamas laikino nedarbingumo dėl ligos laikotarpiu po kitoje valstybėje narėje įvykusio nelaimingo atsitikimo, kuris nėra nei nelaimingas atsitikimas darbe, nei profesinė liga.
–        To reglamento 85 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad darbdavys, kaip įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, gali prašyti atsakingo trečiojo asmens arba jo draudiko grąžinti ligos išmokas, sumokėtas jo darbuotojui dėl kitoje valstybėje narėje atsiradusios žalos, tik tuo atveju, jeigu valstybėje narėje, kurioje buvo padaryta žala, yra teisinis pagrindas reikalauti grąžinti šias išmokas arba išmokas, kurios yra panašios pagal savo dalyką ir tikslus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
61      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 1 straipsnio q punkto iv papunktis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią nuostatą sąvoka „kompetentinga įstaiga“ apima darbdavį, kuris pagal jam taikomą teisinį reguliavimą privalo mokėti išmokas, patenkančias į šio reglamento, su pakeitimais, 3 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
Reglamento Nr. 883/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 462/2012, 3 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje esanti sąvoka „ligos išmokos“ apima darbo užmokesčio išsaugojimo išmokas, valstybėje narėje mokamas laikino nedarbingumo dėl ligos laikotarpiu po kitoje valstybėje narėje įvykusio nelaimingo atsitikimo, kuris nėra nei nelaimingas atsitikimas darbe, nei profesinė liga.
Reglamento Nr. 883/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 462/2012, 85 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad darbdavys, kaip įstaiga, atsakinga už išmokų mokėjimą, gali prašyti atsakingo trečiojo asmens arba jo draudiko grąžinti ligos išmokas, sumokėtas jo darbuotojui dėl kitoje valstybėje narėje atsiradusios žalos, tik tuo atveju, jeigu valstybėje narėje, kurioje buvo padaryta žala, yra teisinis pagrindas reikalauti grąžinti šias išmokas arba išmokas, kurios yra panašios pagal savo dalyką ir tikslus.
Parašai.
*      Proceso kalba: kroatų.