62004CC0353_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen előzetes döntéshozatali eljárás két fagyasztottcsirkehús‑szállítmány utáni export-visszatérítéssel kapcsolatos jogvitára nyúlik vissza. A szóban forgó szállítmányokból az érintett tagállam vámhatóságai mintát, illetve tartalékmintát vettek, amelyek vizsgálata során törött, illetőleg olyan csontokat találtak, amelyeken nem volt szövet.
2. A Bundesfinanzhof (Németország) azt kívánja megtudni a Bíróságtól, hogy az ilyen áruknak a Közösségben történő forgalomba hozatalára vonatkozó forgalmazási előírások alkalmazhatóak‑e annak megállapítására, hogy a vitatott csirkehúsok egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek voltak, és utánuk export‑visszatérítést lehet igénybe venni.
3. Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén a Bundesfinanzhof továbbá azt a kérdést terjeszti elő, hogy milyen következményekkel jár, ha mindkét minta, vagy ha csak az egyik alapján az derült ki, hogy nem megfelelő az áru, míg e mintavételek száma nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ezen áruk forgalomba hozatala során a Közösségben alkalmazandó tűréshatárokat túllépték‑e.
I – Jogi háttér
A – Az export-visszatérítés nyújtására vonatkozó előírások
4. Az export-visszatérítéseknek az érintett áru világpiaci ára és ugyanennek az árunak a Közösségen belüli magasabb ára közötti különbséget kell fedezniük. Ezt a közösségi költségvetésből finanszírozzák, pontosabban az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA).
5. Az export-visszatérítésekre vonatkozó szabályokat az alapügyben szereplő események idején a 3665/87/EGK bizottsági rendelet(2) határozta meg. E rendelet 2. címének („Harmadik országokba irányuló kivitel”) 1. fejezete („Visszatérítésre való jogosultság”) tartalmazza a visszatérítésre való jogosultság feltételeit. A rendelet 1. fejezetéhez tartozó 13. cikke meghatározza:
„Nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek egészségügyileg nem megfelelő, a jogszabályi követelményeket nem kielégítő és nem kereskedelmi minőségűek, valamint – amennyiben az ilyen termékeket emberi fogyasztásra szánják – akkor, ha jellemzőik vagy állapotuk kizárja, illetve lényegesen korlátozza rendeltetésszerű felhasználásukat.”
6. Az alapügyben szereplő eseményeket követően a 3665/87 rendelet helyébe a 800/1999/EK bizottsági rendelet(3) lépett. A 21. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek a kiviteli nyilatkozat elfogadásának időpontjában nem megbízható és kifogástalan kereskedelmi minőségűek.
A termékek akkor tekinthetők az első albekezdésben megállapított követelménynek megfelelőnek, ha a Közösség területén a szokásos feltételek mellett hozhatók forgalomba a visszatérítési kérelemben feltüntetett leírás alapján, valamint emberi fogyasztásra alkalmasak, és ilyen célú felhasználásukat jellemzőik vagy állapotuk nem zárja ki vagy lényegesen nem korlátozza.
A termékek első bekezdésben megállapított követelményeknek való megfelelőségét a Közösségben hatályos előírásoknak vagy gyakorlatnak megfelelően kell vizsgálni.
[…]”
7. A SEPA‑ügyben 2005. május 26‑án hozott ítéletében(4) a Bíróság kimondta, hogy a 21. cikk – amennyiben előírja az árukkal szemben azt a követelményt, hogy egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűeknek kell lenniük, és akkor megfelelőek, ha „a Közösség területén […] a szokásos feltételek mellett hozhatók forgalomba” – nem módosította a 3665/87 rendelet 13. cikkével megteremtett jogi helyzetet, hanem megerősítette azt.(5)
B – A baromfihúsnak a Közösségben történő forgalomba hozatalára vonatkozó előírások
8. Az 1906/90/EGK tanácsi rendelet(6) határozza meg a baromfihúsnak a Közösségben történő forgalomba hozatalára vonatkozó általános szabályokat. „Baromfihús” alatt e rendelet értelmében olyan baromfihúst kell érteni, amely emberi fogyasztásra alkalmas.(7)
9. E rendelet többek között előírja, hogy e hús a hasított test, illetve az adott húsrész felépítése és külleme alapján „A” vagy „B” osztályba kerül besorolásra.
10. E rendelet 1. cikke (3) bekezdésének első francia bekezdése úgy rendelkezik továbbá, hogy ez a rendelet nem vonatkozik a Közösségből exportált baromfihúsra.
11. Az 1906/90 rendelet végrehajtási szabályait az 1538/91/EGK bizottsági rendelet(8) határozta meg.
12. E rendelet 6. cikke szerint a baromfi hasított testeknek és baromfidaraboknak az „A” vagy „B” kategóriába való besoroláshoz több minimumkövetelménynek kell megfelelniük. Így a kiszerelés szempontjából sértetlennek, tisztának kell lenniük, mentesnek bármilyen látható idegen anyagtól, szennyeződéstől vagy vértől, bármilyen idegen szagtól, a látható vérfoltoktól – a kicsi, nem feltűnő vérfoltok kivételével –, valamint a súlyos zúzódásoktól. Ezenkívül menteseknek kell lenniük a nyílt csonttörésektől.(9)
13. Ha azonban a baromfihúst tételben – azaz azonos fajtához és típushoz tartozó, ugyanazon vágóhídról vagy vágóüzemből származó egységként(10) –értékesítik, a 6. cikkben meghatározott feltételekre tűréshatárok alkalmazandók. Ezeket az 1538/91 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése írja elő:
„(1) Ha az ennek a cikknek a rendelkezései alapján történt ellenőrzés során kiderült, hogy az áru nem felel meg az 1., 2. és a 6. cikk előírásainak, a vizsgált tétel egészére vonatkozó döntést kell hozni.
[...]
(3) Az 1. cikkben meghatározott egyedi áruk az alábbi számban szerepelnek a mintában, amelyet minden egyes tételből véletlenszerűen választanak ki ellenőrzés céljára a vágóhidakon, a vágótelepeken, a nagy- és kiskereskedelmi raktárakban, illetve harmadik országból származó import esetében a vámvizsgálatkor:
[...]”
14. A 7. cikk (3) bekezdésében szereplő táblázat megadja, hogy mennyinek kell lennie a minták számának a tételszámhoz viszonyítva. Így 100 és 500 közötti tételszám esetén 30 mintát kell venni. 50 mintát kell venni 501 és 3200 közötti tételszámnál, és 80‑at, ha a tételt több mint 3200 egység alkotja.
15. E táblázat azt is előírja, hogy mennyi lehet a hibás egységek megengedhető száma a minták számához viszonyítva. 100 és 500 közötti tételszám esetén a tűréshatár minden 30 mintavételnél összesen 5, beleértve az 1538/91 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése szerinti követelményeknek nem megfelelő 2 tételt. 501 és 3200 közötti tételszám esetén a tűréshatár minden 50 mintavételnél összesen 7, beleértve a 6. cikk előírásainak nem megfelelő 3 tételt. 3200 feletti tételszám esetén a tűréshatár minden 80 mintavételnél összesen 10, beleértve a 6. cikk előírásainak nem megfelelő 4 tételt.
16. Az 1538/91 rendelet 7. cikke (5) bekezdésének megfelelően a „B” minőségű baromfihúsra vonatkozóan a tűréshatár megduplázódik.
17. Az 1538/91 rendelet 7. cikkének (6) bekezdése szerint, ha az ellenőrzött tétel nem tekinthető megfelelőnek, az ellenőrző szerv megtiltja annak forgalmazását vagy behozatalát, ha a tétel harmadik országból származik, amíg be nem bizonyítják, hogy az mégis megfelelt az 1. és a 6. cikkben foglaltaknak.
C – Ellenőrzési előírások
18. A kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik a 2913/92/EGK tanácsi rendeletre(11), amely a Közösség tagállamai és harmadik országok közötti valamennyi kereskedelmi ügyletet szabályozza. A Vámkódexet kell alkalmazni tehát a Közösségből egy harmadik országba történő kivitelre.
19. A 70. és 71. cikkében egy jogi fikciót állít fel, amely szerint az áruk egy részének a vizsgálati eredményeit az összes árura alkalmazni kell. E cikk szövege a következő:
„70. cikk
(1) A nyilatkozatban foglalt áruk egy részének megvizsgálásakor a részleges vizsgálat eredményét a nyilatkozatban szereplő összes árura alkalmazni kell.
A nyilatkozattevő személy kérheti azonban az áru további vizsgálatát, ha úgy ítéli meg, hogy a részleges vizsgálat eredményei nem érvényesek a vámáru-nyilatkozatban szereplő többi árura.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában, ha egy vámáru-nyilatkozat kettő vagy több tételre terjed ki, az egyes tételekre vonatkozó adatokat úgy kell tekinteni, mintha külön vámáru-nyilatkozatot képeznének. [Helyesen: Ha a vámáru-nyilatkozat többféle árut tartalmaz, az (1) bekezdés alkalmazásakor az egyes árukra vonatkozó adatokat önálló vámáru-nyilatkozatnak kell tekinteni.]
71. cikk
(1) A vámáru-nyilatkozat ellenőrzésének eredményeit kell felhasználni azon vámeljárás rendelkezéseinek alkalmazásához, amelyre az árut bejelentették [helyesen: amely alá az árut vonták].
(2) Ha nem kerül sor a vámáru-nyilatkozat ellenőrzésére, az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok alapján kell alkalmazni.”
20. A közösségi jog különös előírásokat is tartalmaz az export-visszatérítésre jogosító mezőgazdasági termékek kivitele során végzett ellenőrzésekre. E rendelkezések, ami az általános kereteket illeti, a 386/90/EGK tanácsi rendeletben(12) szerepelnek. E rendelet szerint a tagállamok végrehajtják az áruk fizikai ellenőrzését a kivitelre vonatkozó vámeljárások lezárásakor, és az érintett áruk kivitelére vonatkozó engedély kiadása előtt, a kiviteli nyilatkozat mellé benyújtott dokumentumok alapján.(13) Ezeknek a fizikai ellenőrzéseknek előzetes figyelmeztetés nélkül, gyakran végrehajtott helyszíni ellenőrzéseknek kell lenniük.(14)
21. Az export-visszatérítésre jogosító áruk fizikai ellenőrzésére vonatkozó végrehajtási szabályok alkalmazásáról szóló részletes szabályokat a 2221/95/EK bizottsági rendelet(15) tartalmazza.
22. E rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerint:
„A 386/90/EGK rendelet 2. cikke a) pontjának alkalmazásában a »fizikai ellenőrzés« kifejezésen annak ellenőrzése értendő, hogy a kiviteli nyilatkozat – ideértve az annak alátámasztása céljából benyújtott dokumentumokat is – a mennyiség, a jelleg és a tulajdonságok tekintetében egyezik‑e az áruval.
Amennyiben a mellékletben meghatározott feltételek fennállnak, akkor az ott meghatározott módszereket kell alkalmazni.
A kiviteli vámhivatal biztosítja a 3665/87/EGK rendelet 13. cikkének tiszteletben tartását.”
II – Az alapügy tényállása
23. A Nowaco Germany (a továbbiakban: Nowaco) két – 2647 dobozból, illetve 2750 dobozból álló – fagyasztottcsirkehús‑szállítmányt jelentett be a vámhatóságnál, amelyeket 1997 decemberében és 1998 februárjában szállítottak. Mindkét szállítmánynál az illetékes német vámhatóság (Zollamt) mintát, illetve tartalékmintát vett az árukból. Megállapításra került, hogy a csontok az 1997 decemberében vett mindkét mintában töröttek és szövet nélküliek voltak. Az 1998 februárjában bejelentett küldemény esetében kizárólag az első mintában találtak egy bal szárnyvéget, amelyen nyílt törés volt látható, a tartalékmintában azonban nem találtak hibát.
24. A Hauptzollamt álláspontja szerint egyik küldemény után sem jár export-visszatérítés.
25. A Finanzgericht a Nowaco e határozat ellen benyújtott keresetét elbíráló ítéletében az 1998. februári szállítmány tekintetében arra kötelezte a Hauptzollamtot, hogy fizesse ki a felperes számára az igényelt export-visszatérítés felét, egyebekben elutasította a keresetet.
26. A Finanzgericht úgy vélte, hogy az áruk nem felelnek meg az egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségnek a tekintetben, hogy azok nem tesznek eleget az 1538/91 rendeletben rögzített, baromfira vonatkozó forgalmazási előírásoknak. Mindazonáltal döntése szerint a Nowaco jogosult az 1998. februári szállítmány tekintetében az igényelt export-visszatérítés felére, mert e szállítmányt a Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdésében foglalt fikció szerint úgy kell tekinteni, hogy 50%‑a egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű terméket tartalmazott.
27. A Nowaco és a Hauptzollamt is fellebbezést nyújtott be az ítélet ellen. A Nowaco azt állítja, hogy mind az 1997. decemberi, mind az 1998. februári fagyasztottcsirkehús-szállítmány tekintetében jogosult az export-visszatérítés teljes összegére. A Hauptzollamt szerint ezzel szemben a Finanzgerichtnek csak az 1998. februári szállítmány tekintetében, és – az első minta, amelyben a csonttörést találták, illetve a tartalékminta súlyának egymáshoz viszonyított aránya alapján – 48,1%‑ban kellett volna megállapítania a visszatérítésre jogosító mennyiséget.
III – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
28. A Bundesfinanzhof felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1) Alkalmazható‑e a baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírásokról szóló 1906/90/EGK rendelet végrehajtása részletes szabályainak bevezetéséről szóló, 1991. június 5‑i 1538/91/EGK bizottsági rendelet azon áru egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségének megállapítása során, amely után export-visszatérítést igényelnek?
2) Az 1) kérdésre adott igenlő válasz esetén:
a) Alkalmazni kell‑e a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 70. cikkét annak megállapítása során, hogy az az áru, amely után export-visszatérítést igényelnek, egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e?
b) Abban az esetben is alkalmazandó‑e a 2913/92/EGK tanácsi rendelet 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, az egységes minőségre vonatkozó fikció, ha kizárólag egyetlen árumintát vizsgálnak meg, és jóllehet a vonatkozó közösségi rendelkezések bizonyos arányban megengedik a hibás áruk előfordulását, ám éppen ezért meghatározzák, sőt kifejezetten előírják a fizikailag vizsgálandó minta legkisebb számát annak megállapítása céljából, hogy a hiba a tűréshatáron belül marad‑e?
3. Amennyiben a második kérdés a) és b) pontjára egyaránt igenlő választ kell adni:
Melyek a fent említett, az egységes minőségre vonatkozó fikció joghatásai abban az esetben, ha több mintát vettek az ugyanazon kiviteli vámáru‑nyilatkozaton szereplő árukból, és a minták egy részének vizsgálata azt mutatja, hogy az áruk egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, míg a minták valamely másik részének vizsgálata szerint azok nem ilyen minőségűek?”
IV – Elemzés
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
29. A Bundesfinanzhof az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy úgy kell‑e értelmezni a 3665/87 rendelet 13. cikkét, hogy e rendelkezés értelmében a baromfihús csak akkor tekinthető egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek, és export-visszatérítésre vonatkozó igényt csak akkor alapozhat meg, ha az 1538/91 rendelet 6. és 7. cikkében meghatározott minőségi előírásoknak és tűréshatároknak is megfelel.
30. A Bundesfinanzhof az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában közli, hogy azért teszi fel ezt a kérdést, mert az 1538/91 rendelet az 1906/90 rendelet végrehajtási szabályait határozza meg, és kifejezetten akként rendelkezik, hogy az nem vonatkozik a Közösségből exportált baromfihúsra. Ezenkívül az 1538/91 rendelet a jelen ügyben irányadó változatában az e rendelet 6. cikkében meghatározott követelményeknek való megfelelésnél csak az „előre csomagolt termékekre” vonatkozóan állapít meg tűréshatárokat, nem pedig a nem előre csomagolt fagyasztott csirkehúsra.
31. A Bíróságnak a SEPA‑ügyben hozott ítéletében elfogadott álláspontjára tekintettel azon a véleményen vagyok, hogy az előterjesztő bíróság első kérdésére igenlő választ kell adni.
32. A Bíróság ebben az ítéletben kinyilvánította, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkét akként kell értelmezni, hogy ahhoz, hogy valamely terméket „egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek” lehessen tekinteni, és így utána export-visszatérítést lehessen igénybe venni, az szükséges, hogy a Közösségből valamely harmadik országba kivitt terméket a szokásos feltételek mellett lehessen forgalomba hozni a Közösség területén.(16) Ebben az ítéletben megállapította, hogy azt a marhahúst, amelynek a Közösségben az emberi fogyasztásra történő forgalomba hozatalát a közösségi szabályozás – azon tényre figyelemmel, hogy az különleges kényszervágással levágott állatokból származik – a helyi piacra korlátozza, nem lehet egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek tekinteni a rendelet 13. cikke értelmében.(17)
33. A SEPA‑ügyben hozott ítéletből az állapítható meg, hogy egy áru csak akkor tekinthető a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek, ha megfelel azon minőségi követelményeknek, amelyeket a Közösségen belüli, emberi fogyasztásra szánt forgalomba hozatalával szemben támasztanak.
34. Mivel a baromfihús emberi fogyasztásra szánt forgalomba hozatalának a Közösségben az alapügyben szereplő események idején az 1538/91 rendeletben meghatározott követelményeknek kellett megfelelnie, annak meghatározása során, hogy egy baromfihústétel harmadik országba irányuló kivitele jogosít‑e export-visszatérítésre, e követelményeket kell figyelembe venni.
35. A SEPA‑ügyben hozott ítéletben alapul vett értelmezésre tekintettel az 1906/90 rendelet 1. cikkének (3) bekezdését, amely szerint e rendelet a Közösségből történő kivitelre nem vonatkozik, véleményem szerint nem szabad úgy értelmezni, hogy azzal ellentétes lenne ez a vélemény. E rendelkezést akként kell értelmezni, hogy a Közösségből származó baromfihús-kivitelre nem vonatkozik az összes, az 1906/90 rendeletben meghatározott, e termékeknek a Közösségben történő forgalomba hozatalára vonatkozó általános előírás, amelyek az e termékek két kategóriába sorolását és a címkézésre vonatkozó különös követelményeket szabályozzák.
36. A kizárólag az 1906/90 rendeletet érintő e rendelkezés hatókörét nem szabad kiterjeszteni az 1538/91 rendeletben meghatározott minőségi követelményekre. Annak megítélése során, hogy a baromfihús, amely tekintetében az export-visszatérítést igényelték, a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e, az utóbb említett minőségi követelményeket kell figyelembe venni.
37. Az 1538/91 rendelet 6. cikke szerint ahhoz, hogy a baromfi hasított testeket és baromfidarabokat az „A” vagy a „B” kategóriába lehessen sorolni, és így azokat emberi fogyasztás céljából forgalomba lehessen hozni a Közösségben, ezen áruknak több minőségi követelménynek meg kell megfelelniük, így mentesnek kell lenniük a nyílt csonttörésektől. Ha mégis előfordulnak ilyen nyílt csonttörések, azok nem jelenthetnek olyan hibát, amely az érintett baromfi hasított testeknek és baromfidaraboknak a Közösségben történő forgalmazását feltétlenül kizárná.
38. A közösségi jogalkotó ugyanis az 1538/91 rendelet 7. cikkében azt írta elő, hogy egy olyan baromfihústétel forgalmazása, amelyben nyílt csonttörést is kimutattak, akkor megengedhető, ha a nem megfelelő termékek száma nem haladja meg a tételnagyság és az adott kategória alapján meghatározott felső határértékeket. Így 100 és 500 közötti tételszám esetén a nyílt csonttörést tartalmazó tételekre vonatkozó tűréshatár 30 tételszámú mintavételnél és az „A” kategóriába tartozó tételnél 2, a „B” kategóriába tartozó tételnél pedig 4 tételt nem haladhat meg. 501 és 3200 közötti tételszám esetén az ilyen nyílt csonttörést tartalmazó tételekre vonatkozó tűréshatár 50 tételszámú mintavételnél és az „A” kategóriába tartozó tételnél a 3, a „B” kategóriába tartozó tételnél pedig a 6 tételt nem lépheti túl. 3200 feletti tételszám esetén az 1538/91 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott előírásoknak nem megfelelő tételekre vonatkozó tűréshatár 80 tételszámú mintavételnél és az „A” kategóriába tartozó tételnél a 4, a „B” kategóriába tartozó tételnél pedig a 8 tételt nem haladhatja meg.
39. Az 1538/91 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése előírja továbbá, hogy ha ennek a 7. cikknek a rendelkezései alapján történt ellenőrzés során kiderült, hogy az áru nem felel meg a 6. cikk előírásainak, a vizsgált tétel egészére vonatkozó döntést kell hozni. Egy tételnyi baromfihús forgalmazása a Közösségben tehát akkor tiltható meg, ha a 7. cikk előírásainak megfelelő számú mintavétel történt, és megállapítást nyert, hogy a nem megfelelő termékek száma a mintában az e cikkben meghatározott tűréshatárokat túllépi.
40. Ennek megfelelően egy olyan baromfihústétel, amelynek termékeiben nyílt csonttörést mutattak ki, és ezek száma nem haladja meg az 1538/91 rendeletben a minta nagyságához viszonyított tűréshatárt, a Közösségben korlátozás nélkül forgalmazható.
41. Figyelembe véve a Bíróságnak a SEPA‑ügyben hozott ítéletében kifejtett álláspontját, az olyan tételeket, amelyeket tehát a Közösség területén a szokásos feltételek mellett forgalomba lehet hozni, a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűeknek kell tekinteni, és azok export-visszatérítésre vonatkozó igényt alapozhatnak meg. Más szóval az exportőr tagállam hatóságainak annak megítélésekor, hogy egy tétel baromfihúst az e rendelkezés szerinti egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek kell‑e tekinteni, az 1538/91 rendelet 6. cikkében meghatározott minőségi előírásokat és az e rendelet 7. cikkében meghatározott tűréshatárokat kell figyelembe venniük.
42. Az export-visszatérítésre vonatkozó előírásokban nem látok okot az e tűréshatároktól való eltérésre és e közösségi pénzügyi támogatás szigorúbb feltételek alá vonására, mint amelyeket az érintett termékeknek az egész Közösségben történő forgalmazásához előírnak.
43. Mivel azonban, ahogyan azt a Bizottság az írásbeli észrevételeiben előadja, az „A” kategóriába tartozó baromfihús utáni és a „B” kategóriába tartozó baromfihús utáni export-visszatérítések összegének mértéke megegyezik, e visszatérítések biztosítása során e különbségtételtől véleményem szerint el kell tekinteni. Ezért úgy vélem, elegendő az e termékek utáni export-visszatérítésre való jogosultsághoz egy baromfihústétel kivitelekor az, ha a „B” kategóriájú termékre vonatkozó tűréshatárokat nem lépik túl. Azokat a termékeket tehát, amelyek e minimumkövetelményeknek megfelelnek, a Közösség területén a szokásos feltételek mellett forgalomba lehet hozni.
44. Az előterjesztő bíróság továbbá az 1538/91 rendelet 7. cikkében meghatározott tűréshatárok alkalmazási körére kérdez rá, mivel ezek az előre csomagolt termékekre vonatkoznak, jelen ügyben azonban nem előre csomagolt, azaz a végső fogyasztóknak szánt húsról van szó.
45. Annak feltételezése esetén, hogy a kérdést előterjesztő bíróság értelmezését kell követni, amely szerint az 1538/91 rendeletben meghatározott tűréshatárok az előre csomagolt termékekre vonatkoznak, én is elfogadom e bíróságnak azt a megállapítását, hogy e tűréshatárokat megfelelően alkalmazni kell a nem előre csomagolt termékekre is.
46. Az 1906/90 rendelet 2. cikkének 4. pontja szerinti meghatározás szerint előrecsomagolt baromfihús a 79/112/EGK tanácsi irányelv(18) 1. cikke (3) bekezdésének b) pontjában megállapított feltételekkel összhangban kiszerelt baromfihús. E meghatározás szerint az előre csomagolt élelmiszer a végső fogyasztónak vagy közétkeztetésben működő gazdasági szereplőknek való bemutatásra szánt egyedi tétel. Ha egyszer tűréshatárokat alakítottak ki a legnagyobb védelemre szoruló vásárlóknak szánt termékre, e tűréshatárok alkalmazása akkor is logikusnak tűnik, ha e húst kereskedők részére értékesítik.
47. A fenti megállapítások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azon válasz adását javasolom, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikkét akként kell értelmezni, hogy a baromfihús csak akkor egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű e cikk értelmében, és csak akkor igényelhető utána export-visszatérítés, ha megfelel az 1538/91 rendelet 6. és 7. cikkében meghatározott minőségi követelményeknek és tűréshatárnak.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) pontjáról
48. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésének a) pontjával a Bundesfinanzhof azt kívánja megtudni, hogy abban az esetben is alkalmazni kell‑e a Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, egységes minőségre vonatkozó fikciót, ha annak megállapításáról van szó, hogy az az áru, amely után export-visszatérítést igényelnek, egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e.
49. Ahogy láttuk, e rendelkezés alapján a nyilatkozatban foglalt áruk egy részének megvizsgálásakor a részleges vizsgálat eredményét a nyilatkozatban szereplő összes árura alkalmazni kell.
50. Nézetem szerint e kérdésre is igenlő választ kell adni. A Vámkódex 1. cikke szerint ugyanis a Vámkódexet kell alkalmazni a Közösség és a harmadik országok közötti kereskedelemre, és ahogy az export-visszatérítésre jogosító mezőgazdasági termékek fizikai ellenőrzésének végrehajtási szabályairól rendelkező 2221/95 rendelet nyolcadik preambulumbekezdése kimondja, vonatkozik többek között az ilyen export-visszatérítésre jogosító termékek kivitelére.
51. Az a körülmény, ami az előterjesztő bíróságot állítása szerint jelen előzetes kérdés előterjesztésére késztette, és abban áll, hogy az exportőr nem köteles a kiviteli nyilatkozatában, amely a termékek fizikai ellenőrzésének az alapjául szolgál, az érintett termékek egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségére vonatkozó adatokat megadni, nem vezethet ellentétes értelmezéshez.
52. Ahogy a Bíróság a közelmúltban a Fleisch-Winter‑ügyben 2005. december 1‑jén hozott ítéletében(19) megjegyezte, az egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőség a visszatérítéshez megkövetelt anyagi feltétel, és az exportőr, amikor az export-visszatérítési eljárás keretében bejelenti valamelyik terméket, hallgatólagosan azt is beleérti, hogy e termék ezt a feltételt teljesíti.(20)
53. A kivitt áruk fizikai ellenőrzésének tehát nem csak annak ellenőrzése a célja, hogy a kiviteli nyilatkozat egyezik‑e az áruval. Annak megvizsgálására is szolgál, hogy e termékek egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek‑e, ahogy arról a 2221/95 rendelet kifejezetten rendelkezik, amely az 5. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében előírja, hogy a kiviteli vámhivatal biztosítja a 3665/87 rendelet 13. cikkének tiszteletben tartását.
54. A Vámkódex 70. cikkében rögzített fikció annak megállapítása során kap szerepet, hogy az érintett áru egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e. Ennek megállapítása megfelel a közösségi vámjogi rendelkezések kettős céljának: biztosítani kell egyrészt, hogy az exporttámogatásokat olyan termékek után nyújtsák, amelyek a közösségi jog által előírt minőségi követelményeknek megfelelnek, másrészt a gyors és hatékony eljárást. Ez utóbbi cél meghiúsulna, ha az exportáló tagállam vámhatóságainak annak megállapításához, hogy az érintett áruk egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, a kiviteli nyilatkozatban szereplő valamennyi tételt meg kellene vizsgálniuk.
55. A fenti megállapítások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) pontjára azon válasz adását javasolom, hogy a Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, az egységes minőségre vonatkozó fikciót alkalmazni kell, ha annak megállapításáról van szó, hogy egy termék, amely után export-visszatérítést igényelnek, a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek minősül‑e.
C – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés b) pontjáról
56. A Bundesfinanzhof az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésének b) pontjával lényegében azt kívánja megtudni, hogy alkalmazni kell‑e a 2913/92 rendelet 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, az egységes minőségre vonatkozó fikciót, ha a vonatkozó közösségi jogi előírások a nem megfelelő tételek számára vonatkozóan tűréshatárt állapítanak meg, és az exportálandó áruk fizikai ellenőrzésekor vett minták száma nem éri el azoknak a tételeknek a legkisebb számát, amelyeket ezen előírások tartalmaznak e tűréshatárok betartásának az ellenőrzése érdekében.
57. A Bundesfinanzhof utal arra, hogy azért tette fel ezt a kérdést, mert a vámhatóság egyik vitatott szállítmány esetében sem vett elegendő számú mintát annak megállapítása érdekében, hogy az 1538/91 rendelet 7. cikkében meghatározott tűréshatárokat a nyílt csonttörést tartalmazó termékek száma tekintetében túllépték‑e.
58. Véleményem szerint ilyen esetben nem alkalmazható a Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített fikció.
59. Láttuk ugyanis, hogy az exportőr tagállam hatóságainak annak megítélése során, hogy a baromfihús, amely után export-visszatérítést igényeltek, a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek minősül‑e, figyelembe kell venniük mind az 1538/91 rendelet 6. cikkében meghatározott minőségi előírásokat, mind az e rendelet 7. cikkében meghatározott tűréshatárokat. Ez utóbbiak a tételszámhoz és a minta nagyságához igazodnak.
60. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó válasz megvizsgálásakor ebből azt vezettem le, hogy a baromfihús csak akkor tekinthető egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek és csak akkor igényelhető utána export-visszatérítés, ha a nyílt csonttörést tartalmazó baromfi hasított testek és baromfidarabok száma 100 és 500 közötti tételszám esetén 30 tételszámú mintavételnél 4 tételt, 501 és 3 200 közötti tételszám esetén 50 tételszámú mintavételnél 6 tételt, valamint 3 200 feletti tételszám esetén 80 tételszámú mintavételnél 8 tételt nem halad meg.
61. E tűréshatárok betartásának a vizsgálata ennek megfelelően feltételezi, hogy az exportőr tagállam vámhatóságai az exportálandó termékek fizikai ellenőrzésekor az 1538/91 rendelet 7. cikkének az előírásai szerinti számú mintát vesznek. A Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, az egységes minőségre vonatkozó fikció annak megállapítása érdekében, hogy egy harmadik országba exportált baromfihús egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e, feltételezi tehát, hogy az áruk fizikai ellenőrzésekor vett minták megfelelnek az 1538/91 rendelet 7. cikke előírásainak, azaz 30, 50 vagy 80 tételből állnak, attól függően, hogy az ellenőrzött tételek száma 100 és 500 közötti, 501 és 3200 közötti vagy 3200 fölötti.
62. Ezért az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés b) pontjára azon válasz adását javasolom, hogy a 2913/92 rendelet 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített fikció nem alkalmazható akkor, ha a vonatkozó közösségi jogi előírások a nem megfelelő tételek számára vonatkozóan tűréshatárt állapítanak meg, és az exportálandó áruk fizikai ellenőrzésekor vett minták száma nem éri el azoknak a tételeknek a legkisebb számát, amelyeket ezen előírások tartalmaznak e tűréshatárok betartásának az ellenőrzése érdekében.
D – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
63. Ahogy korábban már ismertetésre került, a Bundesfinanzhof – abban az esetben, ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) és b) pontjára egyaránt igenlő választ kell adni – azt kívánja megtudni, hogy melyek a fent említett, az egységes minőségre vonatkozó fikció joghatásai, ha több mintát vettek az ugyanazon kiviteli vámáru-nyilatkozaton szereplő árukból, és a minták egy részének vizsgálata azt mutatja, hogy az áruk egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, míg a minták valamely másik részének vizsgálata szerint azok nem ilyen minőségűek.
64. Jóllehet az előterjesztő bíróság e kérdést csak arra az esetre teszi fel, ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) és b) pontjára egyaránt igenlő választ kell adni, az alapügy eldöntéséhez e kérdés csak akkor szükséges, ha a Bíróság, ahogy korábban indítványoztam, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés b) pontjára nemleges választ ad. Ezért kérem a Bíróságot, hogy a harmadik kérdést válaszolja meg.
65. Tekintettel az alapügy tényállására, azt is javasolom a Bíróságnak, hogy e kérdés vizsgálatát ne szűkítse arra az esetre, amikor a vett minták vizsgálata ellentmondásos eredményekhez vezetett, ahogy ez az 1998. februári szállítmány esetében történt. Javasolom, hogy ez utolsó kérdést úgy értelmezze, hogy általa kiderüljön, milyen következményeket kell levonniuk az exportőr állam vámhatóságainak, ha az exportálandó áruk fizikai ellenőrzésekor vett minták száma nem éri el azt a legkisebb számot, amelyeket a vonatkozó közösségi szabályok meghatároznak e tűréshatárok betartásának az ellenőrzése érdekében, és e tételek vizsgálata azt mutatja, hogy azok részben vagy egészben nem felelnek meg e szabályoknak.
66. Jelen ügyben a Finanzgericht úgy döntött, hogy tekintettel az 1997. decemberi és 1998. februári fagyasztottcsirkehús-szállítmányból vett minták vizsgálati eredményeire, az 1997. decemberi szállítmány után nem áll fenn jogosultság export-visszatérítésre, mert mindkét mintában nyílt csonttörést találtak, az 1998. februári szállítmány tekintetében pedig a visszatérítés felére jogosult a felperes, mivel a két minta közül csak az egyik mutatott nem megfelelő termékeket.
67. A Bundesfinanzhoftól a Hauptzollamt azt kérte, hogy az 1997. decemberi szállítmány tekintetében hozott ezen határozatot hatályában tartsa fenn, illetve az 1998. februári szállítmány tekintetében 48,1%‑ban, azaz a megfelelő és a másik – a nyílt csonttörést mutató – minta súlyának egymáshoz viszonyított aránya alapján biztosítsa az export-visszatérítést.
68. Az előterjesztő bírósággal együtt az a véleményem, hogy e megoldások nem következhetnek egyedül a vett minták vizsgálatából származó eredmények alapján sem az 1997. decemberi, sem az 1998. februári szállítmány tekintetében.
69. Mivel a vett minták nem felelnek meg az 1538/91 rendelet 7. cikkében előírt számú mintának, ezért, mint láttuk, nem alkalmazható a Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített egységes minőség fikciója. A jelen esetben vett minták vizsgálati eredményeiből így tehát nem lehet következtetni a mindenkori szállítmányok kiviteli nyilatkozatában szereplő valamennyi árura
70. Annak megállapításához, hogy a jelen ügyben e mintavételek vizsgálati eredményeiből milyen következtetéseket kell levonni, úgy vélem, a 3665/87 rendelet 13. cikkéből kell kiindulni, amely alapján nem jár export-visszatérítés, ha a termékek nem egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek.
71. E követelményre tekintettel pusztán az a körülmény, hogy a mintákat jelen esetben nem az 1538/91 rendelet 7. cikkének megfelelően vették, véleményem szerint nem jogosítja fel az exportőrt az adott visszatérítésre. Az, hogy e minták vizsgálatakor nem megfelelő termékeket találtak, megalapozza a kételyt, hogy az exportált áruk nem felelnek meg a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti követelménynek.
72. Mivel nincs olyan közösségi jogi előírás, amely ezt az esetet szabályozza, és az EK 10. cikk értelmében a tagállamok feladata, hogy a területükön a közösségi szabályok végrehajtásáról gondoskodjanak, különösen a közös agrárpolitika keretében,(21) a nemzeti hatóságoknak, ideértve a bíróságokat is, meg kell vizsgálniuk a nemzeti jog rendelkezéseit, hogy az érintett szállítmányban a nem megfelelő áruk száma nem lépi‑e túl a vonatkozó jogszabályok által meghatározott tűréshatárokat. Az exportőr állam vámhatóságait ezért fel kellene hatalmazni, hogy más eszközökkel is, mint a vonatkozó közösségi jogi szabályozásnak nem megfelelő mintavételek, igazolják, hogy az e rendeletben előírt tűréshatárokat túllépték.
73. Ha ez mégsem bizonyítható, véleményem szerint az exportőrtől végeredményben nem lehet megtagadni az export-visszatérítést olyan mintavételek alapján, amelyek nem teszik lehetővé annak vizsgálatát, hogy a vonatkozó közösségi jogszabályban előírt tűréshatárokat túllépték‑e. A Derudder‑ügyben hozott ítéletben(22) képviselt megoldás ezért véleményem szerint ilyen esetre nem terjeszthető ki.
74. Ebben az ítéletben a Bíróság azzal a helyzettel szembesült, hogy egy vámnyilatkozat-tevő a Közösségbe történő rizsbehozatal miatt az egyik tagállam vámhatósága által kibocsátott fizetési felszólítást különösen azon az alapon támadta meg, hogy az e hatóság által végzett mintavétel nem volt reprezentatív.(23) Az volt a kérdés, hogy a közösségi szabályozást úgy kell‑e értelmezni, hogy egy vámnyilatkozat-tevő vagy a képviselője, aki jelen volt, amikor a vámhatóság a behozott árukat vizsgálta vagy mintát vett, anélkül, hogy hivatkozott volna arra, hogy e vizsgálatok vagy mintavételek nem reprezentatívak, vitathatja‑e a reprezentativitásukat, amikor a vámhatóság e vizsgálatok vagy mintavételek alapján pótlólagos behozatali vám fizetésére szólítja fel.
75. A Bíróság úgy döntött, hogy a nyilatkozattevő vagy a képviselője ilyen esetben jogosult arra, hogy a mintavétel reprezentativitását kifogásolja. A Bíróság mindazonáltal korlátozta e jog gyakorlását. Nevezetesen levezette, hogy ez csak akkor gyakorolható, amennyiben az érintett árukat még nem bocsátották szabad forgalomba, vagy ha szabad forgalomba bocsátották, semmilyen módon sem változtatták meg azokat, amit a nyilatkozattevőnek kell bizonyítani.(24)
76. Ha e feltételek egyike sem teljesül, a nyilatkozattevőnek ezután le kell vonnia azokat a következtetéseket, amelyek abból a tényből adódnak, hogy a vett minták vizsgálata kimutatta, az abban szereplő áruk nem felelnek meg a nyilatkozatban feltüntetetteknek.
77. Ez a megállapítás számomra nem tűnik alkalmazhatónak, ha vonatkozó közösségi szabályozás a nem megfelelő termékek számára vonatkozóan kifejezetten tűréshatárokat állapít meg, és pontosan meghatározza az érintett termékek ellenőrzésénél a mintavétel nagyságát, amellyel igazolható, hogy e tűréshatárokat nem lépték‑e túl. Ilyen esetben számomra igazolhatónak tűnik abból kiindulni, hogy az érintett vámhatóságok a vonatkozó közösségi jogot ismerik, és annak végrehajtásáról gondoskodniuk kell. Ennek alátámasztása megtalálható a 2221/95 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében, amely szerint, ahogy láttuk, a kiviteli vámhivatal biztosítja a 3665/87 rendelet 13. cikkének tiszteletben tartását.
78. Annak vizsgálata, hogy e tűréshatárokat betartják‑e, ennek megfelelően megköveteli, hogy a vámhatóságok olyan mintákat vegyenek, amelyek a baromfihús forgalmazására vonatkozó közösségi szabályozás előírásainak megfelelnek, azaz exportált tételek számától függően 30, 50 vagy 80 tételből állnak. Amennyiben ugyanis elfogadnánk, hogy a vámhatóságok a meghatározottnál kevesebb számú mintavétellel is megelégedhetnek, ez az exportált áruk ellenőrzésének a hatékonyságát jelentősen csökkentené, mivel annak valószínűsége, hogy nem megfelelő árut találnak, a vett minták számával nő. Egy ilyen, a meghatározottnál kevesebb számú tételre korlátozódó fizikai ellenőrzés vizsgálata azt eredményezhetné, hogy az előírt minőségi követelményeknek nem megfelelő termékek után is visszatérítést nyújtanának.
79. Ugyanígy, jelen ügyben annak elfogadása – amit egyedül az 1538/91 rendelet 7. cikkének a be nem tartásával vett minták támasztanak alá –, miszerint az 1997. decemberi és az 1998. februári szállítmányok nem voltak egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, azzal a következménnyel járna, hogy a nemzeti vámhatóságok számára megengednék e rendelkezés megsértését, és a gazdasági szereplőket olyan jogaiktól fosztanák meg, amelyeket a közösségi jogalkotó biztosítani kívánt számukra.
80. E megállapítás, úgy vélem, nem áll ellentétben a közelmúltban a Fleisch-Winter‑ügyben hozott ítéletben képviselt megoldással. Ebben az ítéletben az alapügyben olyan export-visszatérítésekről volt szó, amelyeket marhahússzállítmányok harmadik országba történő kivitelekor igényeltek, és amelyeknél az exportőr állam vámhivatala által végzett vizsgálat azt eredményezte, hogy a származási ország feltehetően az Egyesült Királyság volt, és ezért a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalma elleni küzdelem keretében e tagállammal szemben elrendelt exporttilalom hatálya alá tartoztak.
81. Felmerült a kérdés, hogy vajon a 3665/87 rendelet 13. cikkét akként kell‑e értelmezni, hogy az a visszatérítés biztosításához az exportőrrel szemben annak bizonyítását követeli meg, hogy az exportált termék nem olyan tagállamból származik, amelyből a kivitel tiltott, amennyiben a nemzeti hatóságok arra utaló adatokkal rendelkeznek, hogy a termékkel szemben kiviteli tilalmat rendeltek el. A Bíróság úgy döntött, hogy amennyiben e nemzeti hatóság ilyen adatokkal rendelkezik, az exportőrnek igazolnia kell, hogy az érintett termékek olyan tagállamból származnak, amelyből a kivitelt nem tiltják.(25)
82. Amennyiben tehát a termék származásával kapcsolatban kétely merül fel, akkor az exportőrnek kell bizonyítania, hogy nem olyan tagállamból származik, amelyből a más országokba történő kivitelt tiltják. Utalok azonban arra, hogy a Bíróság e megoldás érdekében levezette, hogy a szóban forgó termékek származását olyan jogi tulajdonságnak lehet tekinteni, amelyet a vámhatóságok a 386/90 rendelet és a 2221/95 rendelet 5. cikke szerint végzett fizikai ellenőrzés során nem állapíthattak meg.(26)
83. A Bíróságnak a termékek származására és a fizikai ellenőrzés során megállapítható más tulajdonságaira vonatkozóan felállított ezen különbségtétele lehetővé teszi számomra azt a véleményt, hogy a származásra vonatkozó döntés nem alkalmazható a többi tulajdonságra. Ennek megfelelően a Fleisch-Winter‑ügyben hozott ítéletben képviselt megoldás akkor nem alkalmazható, ha az 1538/91 rendelet 6. cikkében meghatározott minőségi követelmények betartásával kapcsolatban merül fel kétely, különösen, ha azzal kapcsolatos, hogy a baromfi hasított testeknek és baromfidaraboknak menteseknek kell lenniük a nyílt csonttörésektől.
84. A fenti megállapítások összességére tekintettel javasolom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést a következőképp válaszolja meg: Amennyiben az ugyanazon a kiviteli vámáru-nyilatkozaton szereplő árukból vett minták vizsgálata azt mutatja, hogy a vonatkozó közösségi jogi előírásoknak nem megfelelő termékekről van szó, és a mintavételek száma kisebb annál, mint amelyeket az e jogszabályokban meghatározott tűréshatárok betartásának a megállapításához előírtak, úgy a nemzeti hatóságok feladata, hogy a belső joguk előírásai alapján megvizsgálják, hogy a nem megfelelő termékek száma az adott szállítmányban nem lépi‑e túl a tűréshatárokat. Ha azonban nem bizonyítják, hogy e tűréshatárokat túllépték, az exportőrtől nem lehet megvonni az export-visszatérítéseket.
V – Végkövetkeztetések
85. A fenti indokok alapján javasolom, hogy a Bundesfinanzhof által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket a Bíróság a következőképp válaszolja meg:
„1) A mezőgazdasági termékekre vonatkozó export-visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló, 1987. november 27‑i 3665/87/EGK bizottsági rendelet 13. cikkét akként kell értelmezni, hogy a baromfihúst csak akkor lehet egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűnek tekinteni e rendelkezés értelmében, és így utána export‑visszatérítést csak akkor lehet igénybe venni, ha a legutóbb az 1996. június 4‑i 1000/96/EK bizottsági rendelettel módosított, a baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírásokról szóló 1906/90/EGK tanácsi rendelet végrehajtása részletes szabályainak bevezetéséről szóló, 1991. június 5‑i 1538/91/EGK bizottsági rendelet 6. és 7. cikkében előírt minőségi előírásoknak és tűréshatároknak megfelel.
2) A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 70. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében rögzített, az egységes minőségre vonatkozó fikció alkalmazható, ha annak megállapításáról van szó, hogy az a termék, amely után export-visszatérítést igényelnek, a 3665/87 rendelet 13. cikke szerinti egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségű‑e.
3) E fikció nem alkalmazható, ha a közösségi jogi rendelkezések a nem megfelelő áruk számára vonatkozóan tűréshatárt állapítanak meg, és az exportálandó áruk fizikai ellenőrzésekor vett minták száma kevesebb, mint az e rendelkezésekben a tűréshatárok betartásának megállapítása érdekében előírt legkisebb szám.
4) Amennyiben az ugyanazon a kiviteli vámáru-nyilatkozaton szereplő árukból vett minták vizsgálata azt mutatja, hogy a vonatkozó közösségi jogi előírásoknak nem megfelelő termékekről van szó, azonban a vett minták száma kisebb annál, mint amely az e jogszabályokban meghatározott tűréshatárok betartásának a megállapításához előírt, úgy a nemzeti hatóságok feladata, hogy a belső joguk előírásai alapján megvizsgálják, hogy a nem megfelelő termékek száma az adott szállítmányban nem lépi‑e túl a tűréshatárokat. Ha azonban nem bizonyítják, hogy e tűréshatárokat túllépték, az exportőrtől nem lehet megvonni az export-visszatérítéseket.”
(1) .
(2)  –	A mezőgazdasági termékekre vonatkozó export-visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló rendelet (HL L 351., 1. o.).
(3)  –	A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló 1999. április 15‑i rendelet (HL L 102., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 129. o.).
(4)  –	A C‑409/03. sz. ügy (EBHT 2005., I‑4321. o.).
(5)  –	Ugyanott, 27. pont.
(6)  –	A baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírásokról szóló 1990. június 26‑i rendelet (HL L 173., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 92. o.).
(7)  –	Az 1906/90 rendelet 2. cikkének 1. pontja. A higiéniai ellenőrzéseket, amelyeknek biztosítaniuk kell, hogy a friss baromfihús emberi fogyasztásra alkalmas legyen, a friss baromfihús kereskedelmét érintő egészségügyi problémákról szóló, 1971. február 15‑i 71/118/EGK tanácsi irányelv (HL L 55., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 19. kötet, 143. o.) harmonizálta.
(8)  –	A legutóbb az 1996. június 4‑i 1000/96/EK bizottsági rendelettel (HL L 134., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 19. kötet, 143. o.) módosított, az 1906/90/EGK tanácsi rendelet végrehajtása részletes szabályainak bevezetéséről szóló, 1991. június 5‑i 1538/91/EGK bizottsági rendelet (HL L 143., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 272. o., a továbbiakban: 1538/91 rendelet).
(9)  –	Az 1538/91 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének ötödik francia bekezdése.
(10)  –	A „tétel” fogalmát az 1538/91 rendelet 1a. cikke határozza meg.
(11)  –	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 1992. október 12‑i rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o., a továbbiakban: Vámkódex).
(12)  –	A visszatérítésben vagy egyéb támogatásban részesülő mezőgazdasági termékek kivitele során végzett ellenőrzésről szóló 1990. február 12‑i rendelet (HL L 42., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 26. o.).
(13)  –	A 386/90/EGK rendelet 2. cikkének a) pontja.
(14)  –	A 386/90/EGK rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja.
(15)  –	A legutóbb az 1997. június 26‑i 1167/97/EK bizottsági rendelettel (HL L 169., 12. o.) módosított, a 386/90/EGK rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló rendelet (HL L 224., 13. o., a továbbiakban: 2221/95 rendelet).
(16)  –	22–32. pont.
(17)  –	Ugyanott, 32. pont.
(18)  –	A végső fogyasztók részére értékesítendő élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 1978. december 18‑i irányelvnek (HL L 33., 1. o.) a jelen ügy szempontjából irányadó, az 1989. június 14‑i 89/395/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 186., 17. o.) módosított változata.
(19)  –	A C‑309/04. sz. ügy (EBHT 2005., I‑10 349. o.).
(20)  –	28. és 32. pont.
(21)  –	A 205/82–215/82. sz., Deutsche Milchkontor és társai egyesített ügyekben 1983. szeptember 21‑én hozott ítélet (EBHT 1983., 2633. o.) 17. pontja.
(22)  –	A C‑290/01. sz. ügyben 2004. március 4‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑2041. o.).
(23)  –	A jogvita alapját „tört rizsként” bejelentett rizstétel Közösségbe történt behozatala képezte. A vámhatóság vett néhány mintát ebből az áruból, amelyek vizsgálata azt mutatta ki, hogy nem tartalmaznak legalább 90%‑ban tört rizst, így magasabb behozatali vámot kellett kivetni.
(24)  –	47. pont.
(25)  –	A Fleisch-Winter‑ügyben hozott ítélet 37. pontja.
(26)  –	34. pont.