62003CJ0356_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑356/03,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesgerichtshof (Německo) ze dne 9. července 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 18. srpna 2003, v řízení
Elisabeth Mayer
proti
Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), K. Schiemann a E. Juhász, soudci,
generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za E. Mayer jí samou,
– za Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder J. Kummerem, Rechtsanwalt,
– za Komisi Evropských společenství N. Yerrell a H. Kreppelem, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 9. září 2004,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 119 Smlouvy o ES (články 117 až 120 Smlouvy o ES byly nahrazeny články 136 až 143 ES), čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 86/378/EHS ze dne 24. července 1986 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků (Úř. věst. L 225, s. 40; Zvl. vyd. 05/05, s. 327), ve znění směrnice Rady 96/97/ES ze dne 20. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 46, s. 20; Zvl. vyd. 05/03, s. 232), a čl. 11 bodu 2 písm. a) směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110).
2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Elisabeth Mayer a Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (penzijní fond Spolkové republiky a zemí, dále jen „VBL“) ohledně zohlednění doby mateřské dovolené při výpočtu nároků prvně uvedené na pojistnou rentu.
Právní rámec
Ustanovení práva Společenství
3. Článek 2 odst. 1 a 2 směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, zní takto:
„1. Systémy sociálního zabezpečení pracovníků se rozumějí systémy, na které se nevztahuje směrnice 79/7/EHS a jejichž účelem je zajistit pracovníkům, jak zaměstnancům, tak osobám samostatně výdělečně činným, v rámci podniku nebo skupiny podniků, v oblasti hospodářské činnosti, z oboru jednoho povolání nebo skupiny povolání, dávky určené jako doplněk k dávkám poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení nebo jako jejich náhrada, nezávisle na tom, zda je členství v těchto systémech povinné nebo dobrovolné.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) individuální smlouvy pro samostatně výdělečně činné osoby;
b) systémy pro samostatně výdělečně činné osoby, které mají pouze jednoho člena;
c) pojistné smlouvy, kde zaměstnavatel není smluvní stranou, v případě pracovníků pobírajících plat nebo mzdu;
d) dobrovolná ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků, která jsou účastníkům nabízena jednotlivě, aby jim zaručila
– buď doplňkové dávky, nebo
– výběr data, kdy začnou být vypláceny běžné dávky pro samostatně výdělečně činné osoby, nebo výběr z několika dávek;
e) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, pokud jsou dávky financovány z příspěvků placených pracovníky na základě dobrovolnosti.“
4. Podle článku 4 uvedené směrnice:
„Tato směrnice se vztahuje na:
a) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které zajišťují ochranu pro případ:
– nemoci,
– invalidity,
– stáří, včetně předčasného odchodu do důchodu,
– pracovních úrazů a nemocí z povolání,
– nezaměstnanosti;
b) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které stanoví další sociální dávky v penězích nebo v naturáliích, a zejména pozůstalostní a rodinné dávky, jsou-li tyto dávky určeny zaměstnancům, a tudíž představují požitky vyplácené zaměstnavatelem pracovníkovi z důvodu jeho zaměstnání.“
5. Článek 6 téže směrnice stanoví:
„1. Ustanovení, která odporují zásadě rovného zacházení, zahrnují ta založená na pohlaví buď přímo, nebo nepřímo s ohledem zejména na manželský nebo rodinný stav pro:
[…]
g) pozastavení zachování nebo získání nároků na dávky, které přiznává zákon nebo smlouva a jsou vypláceny zaměstnavatelem, během mateřské dovolené nebo volna z rodinných důvodů;
[…]“
6. Článek 2 odst. 1 směrnice 96/97 stanoví:
„Všechna opatření provádějící tuto směrnici, pokud jde o pracovníky, kterým je vyplácena mzda nebo plat, se musí vztahovat na všechny dávky odvozené z doby zaměstnání po dni 17. května 1990 a mají zpětnou působnost od tohoto dne […]“
7. Článek 11 směrnice 92/85 stanoví:
„K zaručení zaměstnankyním ve smyslu článku 2 výkonu jejich práv na ochranu bezpečnosti a zdraví uznaných tímto článkem se stanoví, že:
[…]
2) v případě uvedeném v článku 8 musí být:
a) zaměstnankyním ve smyslu článku 2 zajištěna práva vyplývající z pracovní smlouvy, jiná než jsou práva uvedená v písmenu b) níže,
b) zaměstnankyním ve smyslu článku 2 zajištěno zachování odměny za práci nebo nároku na odpovídající dávky;
[…]“
8. Směrnice 92/85 musela být podle svého čl. 14 odst. 1 provedena nejpozději do dvou let po svém přijetí, tedy do 19. října 1994.
Ustanovení vnitrostátního práva
9. § 29 odst. 1 a 7 stanov VBL, ve znění účinném do 31. prosince 2000, stanovil:
„1. Zaměstnavatel je povinen platit měsíční příspěvek ve výši podílu příjmů pojištěnce podléhajících doplňkovému důchodovému systému (odstavec 7), stanoveného na základě § 76, včetně příspěvku vybraného od povinně pojištěné osoby podle § 76 odst. 1 písm. a).
[…]
7. Příjmy podléhajícími doplňkovému důchodovému systému jsou, není-li dále stanoveno jinak, zdanitelné příjmy, jak jsou definovány v ustanoveních o odvádění příspěvků v systému zákonného důchodového pojištění, během referenčního období. […]“
10. § 44 odst. 1 písm. a) uvedených stanov zní takto:
„Jako pojistná renta se měsíčně poskytuje […] 0,03125 % příjmů podléhajících doplňkovému důchodovému systému, pro nějž byly zaplaceny příspěvky za období od 31. prosince 1977 do začátku pojistné renty (§ 62).“
11. § 13 odst. 2 Gesetz zum Schutz der erwerbstätigen Mutter (zákona na ochranu matek vykonávajících profesní činnost, dále jen „Mutterschutzgesetz“) stanoví:
„§ 13 – Příspěvek v mateřství
[…]
(2) Ženy, které nejsou pojištěny u zákonné zdravotní pojišťovny, obdrží, pokud jsou na počátku mateřské dovolené podle § 3 odst. 2 v pracovním poměru nebo pracují v domácnosti, za dobu mateřské dovolené uvedené v § 3 odst. 2 a § 6 odst. 1 a za den porodu příspěvek v mateřství k tíži Spolkové republiky analogicky podle ustanovení o příspěvku v mateřství v  Reichsversicherungsordnung über das Mutterschaftsgeld, v maximální výši 210 eur. Příspěvek v mateřství bude těmto ženám zaplacen Bundesversicherungsamt (spolkovým pojišťovacím úřadem) na základě jejich žádosti. […]“
12. § 14 Mutterschutzgesetz stanoví:
„§ 14 – Příplatek k příspěvku v mateřství
(1) Ženy, které mají nárok na příspěvek v mateřství podle […], pobírají během trvání své pracovní smlouvy za dobu mateřské dovolené uvedené v § 3 odst. 2 a § 6 odst. 1, jakož i za den porodu od svého zaměstnavatele příplatek ve výši rozdílové částky mezi 13 eury a průměrným pracovním výdělkem za kalendářní den sníženým o zákonné srážky. […]“
13. Podle § 3 odst. 1 písm. d) Einkommensteuergesetz (zákona o dani z příjmu):
„§ 3. Od daně jsou osvobozeny […]
1. d) příspěvek v mateřství pobíraný podle Mutterschutzgesetz […], příplatek k příspěvku v mateřství podle Mutterschutzgesetz […].“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
14. Elisabeth Mayer, která v současné době vykonává činnost samostatné advokátky, byla mezi 1. lednem 1990 a 30. zářím 1999 zaměstnána ve veřejné službě spolkové země Porýní–Falc (Německo) a byla povinně pojištěna u VBL. Od 16. prosince 1992 do 5. dubna 1993 a od 17. ledna do 22. dubna 1994 byla na zákonné mateřské dovolené.
15. Výše pojistné renty, kterou pobírá pojištěnec nacházející se v situaci jako E. Mayer, je podle § 44 odst. 1 první věty písm. a) stanov VBL tvořena určitou procentní částkou z příjmů podléhajících příspěvku na doplňkový důchodový systém, pro nějž byly příspěvky odváděny. Podle § 29 odst. 1 uvedených stanov je zaměstnavatel povinen odvádět měsíční příspěvek ve výši určitého podílu příjmů podléhajících doplňkovému důchodovému systému. Tyto příjmy jsou definovány v odstavci 7 uvedeného § 29 jako zdanitelné příjmy.
16. Elisabeth Mayer, která byla pojištěna u soukromé zdravotní pojišťovny, pobírala během svých mateřských dovolených od státu příspěvek v mateřství na základě § 13 odst. 2 Mutterschutzgesetz a příplatek k tomuto příspěvku od zaměstnavatele ve výši rozdílu mezi příspěvkem poskytnutým státem a posledním čistým výdělkem pobíraným podle § 14 odst. 1 téhož zákona. Tato dávka od zaměstnavatele je podle § 3 odst. 1 písm. d) Einkommensteuergesetz osvobozena od daní. Elisabeth Mayer tedy neměla během svých mateřských dovolených příjmy podléhající příspěvku na doplňkový důchodový systém ve smyslu § 29 odst. 7 stanov VBL, za něž by byl její zaměstnavatel povinen odvádět měsíční příspěvky tomuto subjektu podle § 29 odst. 1 uvedených stanov. V důsledku toho VBL při výpočtu výše pojistné renty E. Mayer nezohlednil dávky, které E. Mayer pobírala od svého zaměstnavatele v průběhu svých mateřských dovolených.
17. Elisabeth Mayer požadovala, aby tyto doby mateřské dovolené byly zohledněny při výpočtu nároků na pojistnou rentu, kterou získala v doplňkovém důchodovém systému spravovaném VBL.
18. Soudy, kterým byl spor předložen, zamítly žalobu proti VBL podanou E. Mayer. Posledně uvedená tedy podala opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof a navrhla, aby byla Soudnímu dvoru podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
19. Bundesgerichtshof se domníval, že se čl. 11 bod 2 písm. a) směrnice 92/85 nepoužije na projednávaný případ, neboť poslední mateřská dovolená E. Mayer skončila před uplynutím lhůty stanovené členským státům k provedení této směrnice. Tento soud se nicméně domnívá, že okolnost, že doby mateřské dovolené E. Mayer nebyly zohledněny, je v rozporu se zásadou rovného zacházení pro muže a ženy, jak je definována směrnicí 86/378, ve znění směrnice 96/97, zejména jejím čl. 6 odst. 1 písm. g). Postupující soud se konečně domnívá, že je možné, že došlo k porušení článku 119 Smlouvy o ES, který vyslovuje zásadu rovného odměňování mužů a žen za stejnou práci.
20. Vzhledem k tomu, že Bundesgerichtshof měl za to, že je možné, že relevantní vnitrostátní právní úprava je neslučitelná s právem Společenství, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Brání článek 119 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 141 ES) nebo čl. 11 bod 2 písm. a) směrnice 92/85 a čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, použití ustanovení stanov upravujících doplňkový důchodový systém, takových jako dotčených ustanovení v projednávané věci, podle nichž zaměstnankyně za dobu zákonné mateřské dovolené (v projednávaném případě od 16. prosince 1992 do 5. dubna 1993 a od 17. ledna do 22. dubna 1994) nezíská v případě předčasného vystoupení ze systému povinného pojištění od doby, kdy nastala pojistná událost (důchodový věk, neschopnost vykonávat povolání nebo pracovní neschopnost), nároky na poskytnutí pojistné renty, neboť vznik těchto nároků je podmíněn tím, že pracovník během referenčního období pobírá zdanitelný příjem, avšak dávky poskytované zaměstnankyni během mateřské dovolené nepředstavují podle ustanovení vnitrostátního práva zdanitelný příjem?
2) Platí toto zejména v případě, že bude bráno v úvahu, že pojistná renta neslouží – jak je tomu v případě doplňkového starobního důchodu poskytovaného v případě pojistné události, pokud pojištěnec zůstane členem povinného pojištění – zabezpečení zaměstnankyně ve stáří nebo pracovní neschopnosti, ale je určena k uhrazení příspěvků, které za ni byly odváděny po dobu povinného pojištění?“
K předběžným otázkám
Vyjádření účastníků řízení
21. Elisabeth Mayer se omezuje na odkaz na postupující rozhodnutí, jehož obsah je shrnut v bodě 19 tohoto rozsudku.
22. VBL uplatňuje, že ustanovení upravující doplňkový důchodový systém, podle nichž zaměstnankyně nezíská během své zákonné mateřské dovolené nároky na pojistnou rentu, nejsou v rozporu s právem Společenství. Účelem této renty totiž není zabezpečit pojištěnce ve stáří nebo v případě pracovní neschopnosti. Její účel se omezuje spíše na poskytnutí finanční náhrady zaměstnanci, jehož pracovní poměr skončil, za odvedené příspěvky. Nárok na pojistnou rentu nespadá do rozsahu působnosti směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, jejímž cílem je provedení zásady rovného zacházení v systému sociálního zabezpečení pracovníků. Směrnice 92/85 není použitelná, neboť lhůta stanovená členským státům k jejímu provedení v době rozhodné pro spor v původním řízení neuplynula. Z toho plyne, že se VBL mohl oprávněně domnívat, že nemusí poskytnout doplňkové dávky za doby mateřské dovolené zaměstnankyň. Zavedený systém je konečně rovněž slučitelný s článkem 119 Smlouvy o ES, pokud jde o podmínky financování definovaných dávek z penzijního systému pracovníků, které zůstávají mimo rozsah působnosti tohoto článku.
23. Komise Evropských společenství v rozporu s VBL tvrdí, že doplňkový důchodový systém dotčený ve sporu v původním řízení není slučitelný s právem Společenství. Článek 11 bod 2 písm. a) směrnice 92/85 brání vnitrostátní právní úpravě, takové jako úpravě v § 29 odst. 7 stanov VBL, která podřizuje získání nároků na profesní starobní důchod, takový jako pojistná renta uvedená v původním řízení, během zákonné mateřské dovolené pobírání či nepobírání příjmů podléhajících příspěvku na doplňkový důchodový systém po toto období a na jejich případné výši. Komise uplatňuje, že skutečnost, že lhůta k provedení této směrnice neuplynula před ukončením mateřských dovolených dotčených v původním řízení, nemá vliv, neboť mateřské dovolené čerpané před uplynutím této lhůty musejí být rovněž zohledněny jako tyto mateřské dovolené, bez ohledu na dobu, ve které k nim došlo. Pokud Soudní dvůr nepřijme tento výklad čl. 11 bodu 2 písm. a) směrnice 92/85, Komise se domnívá, že čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 86/378, brání dotčené vnitrostátní právní úpravě v rozsahu, v němž jsou dotčeny mateřské dovolené čerpané před uplynutím lhůty k provedení směrnice 92/85. Komise nepovažuje za užitečné zkoumat problém s přihlédnutím k pravidlům článku 119 Smlouvy o ES.
Závěry Soudního dvora
24. Obě předběžné otázky je třeba zkoumat společně.
25. Článek 2 odst. 1 směrnice 96/97 stanoví, že všechna opatření provádějící tuto směrnici, pokud jde o pracovníky, kterým je vyplácena mzda nebo plat, se musí vztahovat na všechny dávky odvozené od doby zaměstnání po 17. květnu 1990.
26. Mateřské dovolené dotčené v původním řízení byly čerpány po tomto datu, a sice v letech 1992, 1993 a 1994. Z toho plyne, že směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, se na takové mateřské dovolené použije, pokud jde o jejich zohlednění pro účely výpočtu příslušných dávek.
27. Podle čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, zahrnují ustanovení, která odporují zásadě rovného zacházení, ta založená na pohlaví buď přímo, nebo nepřímo pro pozastavení zachování nebo získání nároků na dávky, které přiznává zákon nebo smlouva a jsou vypláceny zaměstnavatelem, během mateřské dovolené nebo volna z rodinných důvodů.
28. Nároky uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice zahrnují nároky na budoucí starobní důchody, jejichž získání by mohlo být pozastaveno použitím ustanovení vnitrostátního práva týkajících se mateřské dovolené.
29. Argument VBL, že pojistná renta dotčená v původním řízení nespadá pod směrnici 86/378, ve znění směrnice 96/97, protože jejím účelem je poskytnutí finanční náhrady za odvedené příspěvky, a nikoli zabezpečení pro případ stáří nebo pracovní neschopnosti, nelze přijmout. Z veškerých okolností vyložených v postupujícím usnesení k problematice uvedené pojistné renty totiž vyplývá, že tato renta je součástí doplňkového důchodového penzijního systému a že směřuje k zajištění platby dotyčným pracovníkům v případě pojistné události stáří nebo pracovní neschopnosti. Taková pojistná renta tedy představuje doplňkovou dávku, která spadá do rozsahu působnosti uvedené směrnice, jak je definován v jejích článcích 2 a 4, a není zmíněna v žádné z výjimek upravených tou samou směrnicí.
30. Mateřské dovolené uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, jsou ty dovolené, které přiznává zákon nebo smlouva, a jsou vypláceny zaměstnavatelem.
31. Z postupujícího rozhodnutí vyplývá, že E. Mayer pobírala po dobu svých mateřských dovolených vedle příspěvku v mateřství od státu podle § 13 odst. 2 Mutterschutzgesetz od svého zaměstnavatele příplatek upravený v § 14 odst. 1 téhož zákona ve výši rozdílu mezi uvedeným příspěvkem a svým posledním čistým výdělkem. Mateřské dovolené E. Mayer tedy byly zčásti placeny jejím zaměstnavatelem. Taková okolnost postačuje k doložení, že dovolené byly placeny zaměstnavatelem podle čl. 6 odst. 1 písm. g) uvedené směrnice.
32. Z výše uvedeného plyne, že čl. 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, brání vnitrostátní právní úpravě, takové jako § 29 odst. 7 stanov VBL, jež má za následek pozastavení získání nároků na pojistnou rentu během zákonných mateřských dovolených, když stanoví podmínku, že zaměstnankyně pobírá po dobu těchto dovolených zdanitelný příjem.
33. Není nutné přezkoumávat směrnici 92/85, neboť mateřské dovolené dotčené v původním řízení byly čerpány před uplynutím lhůty stanovené k jejímu provedení, a sice před 19. říjnem 1994.
34. Vzhledem k tomu, že se odpověď na předběžné otázky opírá o směrnici 86/378, ve znění směrnice 96/97, není na místě vykládat článek 119 Smlouvy o ES.
35. Na položené otázky je tedy třeba odpovědět tak, že článek 6 odst. 1 písm. g) směrnice 86/378, ve znění směrnice 96/97, musí být vykládán v tom smyslu, že brání pravidlům vnitrostátního práva, podle nichž zaměstnankyně nezíská za dobu zákonné mateřské dovolené, která je zčásti placena zaměstnavatelem, nároky na poskytnutí pojistné renty, jež je součástí doplňkového důchodového systému, z toho důvodu, že získání těchto nároků je podmíněno tím, že zaměstnankyně pobírá po dobu mateřské dovolené zdanitelný příjem.
K nákladům řízení
36. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před postupujícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 6 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 86/378/EHS ze dne 24. července 1986 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků, ve znění směrnice Rady 96/97/ES ze dne 20. prosince 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že brání pravidlům vnitrostátního práva, podle nichž zaměstnankyně nezíská za dobu zákonné mateřské dovolené, která je zčásti placena zaměstnavatelem, nároky na poskytnutí pojistné renty, jež je součástí doplňkového důchodového systému, z toho důvodu, že získání těchto nároků je podmíněno tím, že zaměstnankyně pobírá po dobu mateřské dovolené zdanitelný příjem.