STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
TAMARY ĆAPETA
přednesené dne 14. července 2022(1)
Věc C‑392/21
TJ
proti
Inspectoratul General pentru Imigrări
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko)]
„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Sociální politika – Ochrana zdraví a bezpečnost zaměstnanců – Článek 9 odst. 3 směrnice 90/270/EHS – Práce se ‚zobrazovacími jednotkami‘ – Ochrana očí a zraku zaměstnanců – Pojem ‚zvláštní zrak chránící pomůcky‘ “
I.      Úvod
1.        Směrnice 90/270/EHS(2) (dále jen „směrnice o zobrazovacích jednotkách“), která byla přijata v roce 1990, kdy práce se zobrazovacími jednotkami ještě nebyla tak rozšířená, stanoví určité požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost při práci se zobrazovacími jednotkami. Tato směrnice obsahuje prvky, které se z dnešního pohledu mohou zdát samozřejmé nebo dokonce nostalgické, jako je vyloučení psacích strojů z její působnosti(3). Avšak směrnice o zobrazovacích jednotkách upravuje také nároky, které mají v době, kdy je práce se zobrazovacími jednotkami všudypřítomná, mnohem větší ohlas. Tak je tomu například v případě nároků vyplývajících z čl. 9 odst. 3 této směrnice, které se týkají práva zaměstnance na „zvláštní zrak chránící pomůcky“ pro práci u obrazovek počítačů.
2.        Právě toto právo je předmětem projednávané věci. Žalobce, kterému se zhoršil zrak, si po návštěvě odborného lékaře koupil nové dioptrické brýle. Náklady na ně mu jeho zaměstnavatel odmítl uhradit. To vyústilo ve spor projednávaný před Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko), který je předkládajícím soudem.
3.        Uvedený soud si mimo jiné klade otázku, zda výraz „zvláštní zrak chránící pomůcky“ uvedený v čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách zahrnuje dioptrické brýle.
4.        Ačkoli je výklad, který má Soudní dvůr ohledně tohoto pojmu poskytnout, na první pohled nedůležitý, bude mít širší důsledky nejen pro zdraví žalobce, ale také pro systém ochrany všech zaměstnanců, kteří musí pracovat u počítačových obrazovek, podle vnitrostátního práva.
II.    Právní rámec
5.        Článek 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách, nadepsaný „Ochrana očí a zraku zaměstnanců“, stanoví:
„1.      Zaměstnanci mají nárok na příslušnou prohlídku očí a zraku provedenou osobou s potřebnou kvalifikací
–        před zahájením práce se zobrazovací jednotkou,
–        poté v pravidelných intervalech a
–        v případě zrakových potíží, které mohou být způsobeny prací se zobrazovací jednotkou.
2.      Zaměstnanci mají nárok na vyšetření odborným očním lékařem, pokud výsledky prohlídky uvedené v odstavci 1 prokáží jeho nezbytnost.
3.      Zaměstnancům musí být poskytnuty zvláštní zrak chránící pomůcky vhodné pro dotyčnou práci, jestliže z výsledků prohlídky uvedené v odstavci 1 nebo vyšetření uvedeného v odstavci 2 vyplývá, že je to nezbytné, a nelze-li použít běžných zrak chránících pomůcek.
4.      Opatření přijatá na základě tohoto článku nesmějí za žádných okolností znamenat pro zaměstnance dodatečné finanční náklady.
5.      Ochrana očí a zraku zaměstnanců může být zajišťována jako součást státního systému zdravotní péče.“
III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky
6.        Žalobce v původním řízení je zaměstnán na rumunském generálním inspektorátu pro imigraci (dále jen „inspektorát“). V rámci svých pracovních povinností musí pracovat se zobrazovací jednotkou. Žalobce tvrdí, že tato práce ve spojení s dalšími rizikovými faktory vedla k výraznému zhoršení jeho zraku a že na doporučení odborného lékaře musel vyměnit brýle.
7.        Žalobce uvádí, že částka 2 629 rumunských lei (RON) (ke dni zahájení řízení přibližně 543,00 eur), která se rovná hodnotě zvláštní zrak chránící pomůcky a daňových dokladů za náklady na brýle, čočky, obroučky a práci, nemohla být uhrazena z rumunského státního systému zdravotního pojištění. Žalobce podal žádost o uhrazení této částky inspektorátu, tedy svému zaměstnavateli, která byla zamítnuta.
8.        Následně podal žalobce dne 19. června 2020 žalobu proti svému zaměstnavateli k Tribunalul Cluj (soud prvního stupně v Kluži, Rumunsko), kterou se domáhal toho, aby tomuto žalovanému byla uložena povinnost zaplatit mu požadovanou částku. Uvedený soud jeho návrh zamítl s odůvodněním, že nebyly splněny zákonné podmínky pro takovou náhradu. Příslušný právní předpis, kterým byla provedena směrnice o zobrazovacích jednotkách(4), nezakládal nárok na náhradu nákladů na zvláštní zrak chránící pomůcky, ale pouze nárok na poskytnutí těchto pomůcek, pokud je jejich použití nezbytné.
9.        Žalobce podal proti tomuto rozsudku odvolání k Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko), který je předkládajícím soudem v projednávané věci.
10.      Uvedený soud má za to, že je nezbytné vyložit pojem „zvláštní zrak chránící pomůcky“ podle článku 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách, neboť tento pojem není v uvedené směrnici definován. Je rovněž toho názoru, že tento pojem musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje dioptrické brýle, pokud by byly nezbytné pro zaměstnance, kteří trpí zhoršením zraku v důsledku svých pracovních podmínek. Kromě toho má předkládající soud pochybnosti o tom, zda pod pojem „zvláštní zrak chránící pomůcky“ uvedený v článku 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách spadají pomůcky používané výhradně na pracovišti, nebo zda mohou být tyto pomůcky používány i mimo pracoviště.
11.      Za těchto okolností se Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„(1)      Musí být výraz ‚zvláštní zrak chránící pomůcka‘ uvedený v článku 9 [směrnice o zobrazovacích jednotkách] vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje dioptrické brýle?
(2)      Rozumí se výrazem ‚zvláštní zrak chránící pomůcka‘ uvedeným v článku 9 [směrnice o zobrazovacích jednotkách] pouze pomůcka používaná výlučně na pracovišti nebo při plnění pracovních povinností?
(3)      Týká se povinnost poskytnout zvláštní zrak chránící pomůcku stanovená v článku 9 [směrnice o zobrazovacích jednotkách] výlučně nákupu pomůcky zaměstnavatelem nebo ji lze vykládat široce, tedy že zahrnuje povinnost zaměstnavatele nahradit náklady, které zaměstnanec vynaložil na nákup takové pomůcky?
(4)      Je s článkem 9 [směrnice o zobrazovacích jednotkách] slučitelné to, aby zaměstnavatel hradil tyto náklady formou obecného mzdového příplatku, který je vyplácen trvale z titulu ‚příplatku za ztížené pracovní podmínky‘?“
12.      Písemná vyjádření Soudnímu dvoru předložili inspektorát, italská a rumunská vláda, jakož i Evropská komise. Jednání nebylo požadováno a nekonalo se.
IV.    Analýza
13.      Soudní dvůr mě požádal, abych se ve svém stanovisku zaměřila pouze na první otázku položenou předkládajícím soudem. Touto otázkou si předkládající soud přeje zjistit, zda pojem „zvláštní zrak chránící pomůcka“ uvedený v článku 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje dioptrické brýle.
14.      Za účelem zodpovězení této otázky budu postupovat následovně. Nejprve uvedu několik úvodních poznámek týkajících se rámce, do něhož směrnice o zobrazovacích jednotkách spadá, a který tudíž ovlivňuje její výklad (A). Poté předestřu výklad pojmu „zvláštní zrak chránící pomůcka“ s cílem odpovědět na otázku, zda tento výraz zahrnuje dioptrické brýle, případně jakého druhu (B).
A.      Úvodní poznámky
15.      Směrnice o zobrazovacích jednotkách je jednou z dvaceti(5) „dceřiných směrnic“(6) přijatých podle čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS (dále jen „rámcová směrnice“)(7).
16.      Podobně jako matka utváří pohled svého dítěte na život, pronikl zastřešující cíl rámcové směrnice i do směrnice o zobrazovacích jednotkách, včetně specifické oblasti práce se zobrazovacími jednotkami(8). Je proto nezbytné rámcovou směrnici stručně představit.
17.      Rámcová směrnice byla přijata na základě článku 118a Smlouvy o EHS (nyní článek 153 SFEU), který je právním základem pro opatření v oblasti sociální politiky(9). Soudní dvůr dospěl k závěru, že toto ustanovení svěřuje Unii široké pravomoci k přijímání opatření v oblasti ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců(10).
18.      Tím, že vstoupila v platnost Listina základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), byly zdraví a bezpečnost zaměstnanců potvrzeny jako základní právo uznané unijním právním systémem. Její čl. 31 odst. 1 stanoví, že „[k]aždý pracovník má právo na pracovní podmínky respektující jeho zdraví, bezpečnost a důstojnost“. Je zajímavé, že ve vysvětleních k Listině se uvádí, že čl. 31 odst. 1 byl inspirován rámcovou směrnicí(11). Lze tedy vyvodit závěr, že tato směrnice byla od svého přijetí vyjádřením základního práva, které bylo Listinou pouze kodifikováno.
19.      V souladu s výše uvedeným Soudní dvůr potvrdil, že působnost a ustanovení rámcové směrnice vyžadují široký výklad(12). Zároveň je třeba omezit jakékoli výjimky z její působnosti nebo z působnosti ostatních směrnic zaměřených na ochranu zdraví a bezpečnosti zaměstnanců(13).
20.      Ačkoli rámcová směrnice má jasný cíl spočívající v podpoře zlepšování podmínek bezpečnosti a ochrany zdraví při práci(14), tohoto cíle je dosahováno prostřednictvím dvou typů opatření v rámci „dceřiných směrnic“: opatření, která předcházejí rizikům pracovního prostředí nebezpečného pro zdraví zaměstnanců(15), a opatření, jejichž cílem je náprava v oblasti bezpečných a zdravých podmínek zvláštních skupin zaměstnanců(16).
21.      Právě s ohledem na tento společný cíl, tedy jak nápravu, tak prevenci ve vztahu k situacím souvisejícím se zdravím a bezpečností zaměstnanců(17), je třeba vykládat článek 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách(18).
B.      Výklad pojmu „zvláštní zrak chránící pomůcky“
22.      Cíle směrnice o zobrazovacích jednotkách, vykládané ve světle legislativního rámce, jehož je tato směrnice součástí, uznávají potřebu chránit zdraví a bezpečnost zaměstnanců prostřednictvím identifikace a nápravy jejich zrakových potíží.
23.      Článek 9 této směrnice převádí tento cíl spočívající v celkové ochraně na nároky zaměstnance. Tato nároky zahrnují právo na diagnostické vyšetření a na zvláštní zrak chránící pomůcky, pokud je jejich použití nezbytné.
24.      Článek 9 odst. 1 tedy nejprve stanoví, že zaměstnanci, kteří používají zobrazovací jednotky, mají nárok na prohlídku očí a zraku před zahájením práce se zobrazovacími jednotkami a během ní(19). Článek 9 odst. 2 pak zaměstnancům přiznává nárok na následné vyšetření odborným očním lékařem, je-li to nezbytné. Pokud výsledky uvedené prohlídky či uvedeného vyšetření ukáží, že je to nezbytné, a za předpokladu, že nelze použít běžných zrak chránících pomůcek, čl. 9 odst. 3 stanoví, že zaměstnanci mají nárok na poskytnutí zvláštní zrak chránící pomůcky, a to bez finančních nákladů(20).
25.      První předběžnou otázkou si předkládající soud přeje zjistit, zda pojem „zvláštní zrak chránící pomůcka“ zahrnuje také dioptrické brýle.
26.      Na úvod lze poukázat na legislativní historii směrnice o zobrazovacích jednotkách. Jak uvedla Komise ve svém písemném vyjádření, ačkoli původní návrh této směrnice používal pojem „brýle“, tento pojem byl nakonec nahrazen širším pojmem „zrak chránící pomůcky“(21). Tento pojem tedy zahrnuje nejen brýle, ale pravděpodobně i jiné druhy pomůcek, které mohou sloužit k nápravě zrakových potíží nebo předcházet poškození zraku (jako jsou například filtry modrého světla pro obrazovky).
27.      I když tedy směrnice o zobrazovacích jednotkách rozlišuje mezi „běžnou“ a „zvláštní“ verzí pojmu „zrak chránící pomůcka“, obě zahrnují brýle. Co se však rozumí pod pojmem „zvláštní“ zrak chránící pomůcka, nebo, zjednodušeně řečeno, co jsou to „zvláštní“ brýle, není definováno a musí se proto vyložit. Právě tomuto výkladu se nyní budu věnovat.
28.      Rozdíl mezi „běžnými“ a „zvláštními“ zrak chránícími pomůckami, jakož i systematika článku 9, který umožňuje poskytnutí „zvláštních“ zrak chránících pomůcek až poté, co byla jejich nezbytnost zjištěna při prohlídce či vyšetření podle odstavců 1 a 2, přičemž „běžné“ zrak chránící pomůcky nejsou odpovídající reakcí na tuto nezbytnost, jasně označují kritéria pro posouzení toho, jaký druh brýlí může spadat pod pojem „zvláštní“ zrak chránící pomůcky.
29.      Těmito kritérii jsou zaprvé nemožnost použít „běžné“ zrak chránící pomůcky a zadruhé skutečnost, že „zvláštní“ zrak chránící pomůcka je „vhodn[á] pro dotyčnou práci“.
30.      Pokud jde o první kritérium, na základě výkladu a contrario znění čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách by podle všeho platilo, že „běžné“ zrak chránící pomůcky jsou ty, které se nosí mimo pracoviště v každodenním životě a nemají žádný zvláštní vztah k práci se zobrazovacími jednotkami. Podle tohoto výkladu by například každoroční rutinní výměna čoček u osoby, která již nosí brýle a je krátkozraká od dětství, spadala do kategorie „běžná zrak chránící pomůcka“.
31.      Druhá část prvního kritéria, že běžnou zrak chránící pomůcku „nelze použít“, stanoví, že k tomu, aby bylo možné pomůcku kvalifikovat jako „zvláštní zrak chránící pomůcku“, musí jít tato pomůcka nad rámec toho, co by běžná zrak chránící pomůcka napravila v každodenním životě, a musí být pravděpodobně určena k nápravě zrakových potíží, které brání výkonu dotyčné práce. Jako „běžná zrak chránící pomůcka“ by tedy byly kvalifikovány čočky předepsané lékařem či optometristou, které jsou určeny k nápravě obecných problémů s očima nebo zrakových potíží, ale které jsou vhodné i pro práci se zobrazovací jednotkou, avšak nebyly předepsány s ohledem na tuto práci. Naopak takzvané „počítačové brýle“, předepsané zejména kvůli práci u obrazovky, by byly kvalifikovány jako „zvláštní zrak chránící pomůcka“(22).
32.      Druhé kritérium, pojem „vhodné pro dotyčnou práci“, obsažený v čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách a bezprostředně následující po pojmu „zvláštní zrak chránící pomůcky“, zřejmě naznačuje, že po prohlídce či vyšetření provedených podle čl. 9 odst. 1 a 2 této směrnice je k nápravě zjištěných zrakových potíží nezbytné předepsání „zvláštní zrak chránící pomůcky“. Náprava je nezbytná buď pro to, aby bylo možné zahájit práci se zobrazovacími jednotkami nebo v ní pokračovat, nebo aby se zabránilo dalšímu poškození zraku. Jinými slovy, předepsání zvláštních zrak chránících pomůcek je odůvodněné právě proto, že tyto pomůcky umožňují pracovat se zobrazovací jednotkou. Pokud by daná osoba se zobrazovací jednotkou nepracovala, byly by vhodné jiné brýle.
33.      Pro vznik nároku na zvláštní zrak chránící pomůcku není nezbytné, aby bez těchto brýlí nebylo možné pracovat se zobrazovací jednotkou, jak navrhuje žalovaný v původním řízení. Takový výklad by byl v rozporu jak s preventivním, tak s nápravným účelem právní úpravy bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
34.      V rozporu s těmito účely a se širokým výkladem, který Soudní dvůr použil ve vztahu k právní úpravě bezpečnosti a ochrany zdraví při práci(23), by bylo rovněž trvání na tom, že nárok na zvláštní zrak chránící pomůcku vzniká pouze tehdy, pokud bylo poškození zraku způsobeno prací se zobrazovací jednotkou.
35.      Na první pohled je taková příčinná souvislost naznačena v bodě 28 rozsudku ze dne 24. října 2002, Komise v. Itálie (C‑455/00, EU:C:2002:612). V něm Soudní dvůr uvedl, že „zvláštní zrak chránící pomůcky“ podle čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách „jsou určeny k nápravě existujícího poškození“. Tento bod rozsudku však nelze vykládat mimo kontext uvedené věci. Tento rozsudek je výsledkem řízení o nesplnění povinnosti, které Komise zahájila proti Italské republice z důvodu nesprávného provedení článku 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách. Rozsudek se mimo jiné týkal toho, že Italská republika údajně přesně neprovedla podmínky stanovené v čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách, podle nichž musí zaměstnavatelé poskytovat zvláštní zrak chránící pomůcky.
36.      V bodě 28 Soudní dvůr reagoval na argument italské vlády, podle kterého ustanovení italského práva, jimiž byl proveden článek 9 směrnice o zobrazovacích jednotkách, musí být vykládána ve spojení s ustanoveními vnitrostátního práva týkajícími se osobních ochranných prostředků (dále jen „OOP“), která upřesňují podmínky, za nichž musí zaměstnavatel OOP poskytnout. Použití pojmu „poškození“ patrně vyplývá z toho, že Soudní dvůr v uvedeném bodě srovnává zvláštní zrak chránící pomůcky a OOP a poškození, kterému se OOP snaží zabránit. Tento názor je podpořen bodem 29 uvedeného rozsudku, v němž Soudní dvůr s cílem vyvrátit směšování těchto dvou pojmů italskou vládou znovu zdůrazňuje rozdíl mezi zvláštními zrak chránícími pomůckami a OOP a riziky, kterým se OOP snaží předcházet(24). Na bod 28 zmíněného rozsudku je tedy třeba nahlížet z tohoto úhlu.
37.      I když Soudní dvůr v dotčeném rozsudku zavedl pojem „poškození“ (pojem, který samotná směrnice o zobrazovacích jednotkách nepoužívá), neupřesnil, že poškození musí být způsobeno prací se zobrazovací jednotkou. Soudní dvůr podle všeho spíše obecně uvádí, že takové zrak chránící pomůcky musí napravovat „existující“ poškození. Zrakové potíže (pojem používaný směrnicí o zobrazovacích jednotkách) skutečně musí existovat jako podmínka pro vznik nároku na zvláštní zrak chránící pomůcku, a to buď proto, aby bylo možné pracovat s obrazovkou, nebo proto, aby se zabránilo dalšímu poškození zraku. Práce se zobrazovacími jednotkami však nemusí být příčinou zrakových potíží.
38.      Samotná systematika článku 9 patrně naznačuje, že pro vznik nároku na zvláštní zrak chránící pomůcku není nutné, aby zrakové potíže byly důsledkem práce u obrazovky. Zatímco čl. 9 odst. 1 třetí odrážka směrnice o zobrazovacích jednotkách výslovně uvádí, že zrakové potíže, které mohly být způsobeny prací u obrazovek, odůvodňují provedení prohlídky odborným očním lékařem, přičemž mohou případně vést k poskytnutí zvláštní zrak chránící pomůcky podle čl. 9 odst. 3 této směrnice, stejná prohlídka může být provedena rovněž před zahájením práce se zobrazovací jednotkou nebo poté v pravidelných intervalech podle čl. 9 odst. 1 první a druhé odrážky uvedené směrnice(25).
39.      Ani jedna z těchto odrážek nenaznačuje příčinnou souvislost mezi potenciálními zrakovými potížemi a prací se zobrazovací jednotkou. Na základě všech tří odrážek čl. 9 odst. 1 směrnice o zobrazovacích jednotkách však mohou být poskytnuty zvláštní zrak chránící pomůcky podle čl. 9 odst. 3 uvedené směrnice, pokud lze prokázat souvislost s „dotyčnou prací“ podle téhož článku.
40.      Spadají s ohledem na obě výše uvedená kritéria brýle pořízené žalobcem v projednávané věci pod „povinnost“ žalovaného podle čl. 9 odst. 3?
41.      Ačkoliv posouzení této otázky přísluší v konečném důsledku vnitrostátnímu soudu, domnívám se, že by odpověď měla být kladná.
42.      Zaprvé předkládající soud uvedl, že si žalobce v původním řízení skutečně vyžádal doporučení odborného lékaře z důvodu výrazného zhoršení zraku. Tato skutečnost patrně naplňuje alternativní předpoklady podle čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice o zobrazovacích jednotkách. Zadruhé žalobce v průběhu této konzultace obdržel doporučení, že by měl vyměnit brýle. Zatřetí taková výměna brýlí znamená, že stávající brýle, které žalobce v původním řízení používal, již nebyly, zejména vzhledem k jeho dalekozrakosti a presbyopii, dostatečné pro nápravu jeho zraku, která je nezbytná pro práci se zobrazovací jednotkou.
43.      S ohledem na výše uvedené se logika povinnosti obsažené v čl. 9 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách jeví jako použitelná: žalovaný musí žalobci poskytnout brýle, které napraví jeho zhoršený zrak a umožní mu nadále pracovat se zobrazovací jednotkou.
V.      Závěry
44.      S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na první předběžnou otázku položenou Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko) odpověděl následovně:
„Výraz ‚zvláštní zrak chránící pomůcka‘ uvedený v článku 9 směrnice Rady 90/270/EHS ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro práci se zobrazovacími jednotkami (pátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) musí být vykládán v tom smyslu, že může zahrnovat dioptrické brýle, pokud jsou tyto brýle určeny k nápravě specifických zrakových potíží za účelem výkonu práce se zobrazovací jednotkou.
Ověření, zda brýle, o které se jedná v projednávané věci, tyto požadavky splňují, přísluší vnitrostátnímu soudu“.
1      Původní jazyk: angličtina.
2      Směrnice Rady ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro práci se zobrazovacími jednotkami (pátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. 1990, L 156, s. 14; Zvl. vyd. 05/01, s. 391).
3      Článek 1 odst. 3 směrnice o zobrazovacích jednotkách.
4      Vnitrostátní soud odkazuje na článek 14 Hotărârea Guvernului nr. 1028/2006, privind cerințele minime de securitate și sănătate în muncă referitoare la utilizarea echipamentelor cu ecran de vizualizare (vládní nařízení č. 1028/2006, které stanoví minimální požadavky v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví pro práci se zobrazovacími jednotkami).
5      Úplný seznam těchto směrnic poskytuje Evropská agentura pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci. Viz https://oshwiki.eu/wiki/General_principles_of_EU_OSH_legislation.
6      K postavení rámcové směrnice jako „rámce“ viz rozsudek ze dne 12. listopadu 1996, Spojené království v. Rada (C‑84/94, EU:C:1996:431, bod 65); stanoviska generálního advokáta P. Légera ve věci Spojené království v. Rada (C‑84/94, EU:C:1996:93, bod 65 a doprovodná poznámka pod čarou 28); generálního advokáta D. Ruize-Jarabo Colomera ve věci Komise v. Německo (C‑103/01, EU:C:2002:738, bod 31), a generálního advokáta H. Saugmandsgaarda Øe ve věci Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:77, bod 25). Viz rovněž Bercusson, B., European Labour Law, 2. vyd., CUP, Cambridge, 2009, s. 58; a Barnard, C., EU Employment Law, 4. vyd., OUP, Oxford, 2012, s. 511.
7      Směrnice Rady ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989, L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349).
8      Viz zejména čtvrtý bod odůvodnění směrnice o zobrazovacích jednotkách („pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti na pracovištích se zobrazovacími jednotkami“) a článek 1 této směrnice (který stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví při práci se zobrazovací jednotkou). Viz rovněž rozsudek ze dne 6. července 2000, Dietrich (C‑11/99, EU:C:2000:368, bod 36) (pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti na pracovištích se zobrazovacími jednotkami).
9      V tomto ohledu viz stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Academia de Studii Economice din Bucureşti (C‑585/19, EU:C:2020:899, bod 27) (zlepšení ochrany zdraví a bezpečnosti na pracovišti prostřednictvím minimálních požadavků je klíčovým prvkem utváření unijního práva v sociální oblasti).
10      Viz rozsudek ze dne 12. listopadu 1996, Spojené království v. Rada (C‑84/94, EU:C:1996:431, bod 15), v němž Soudní dvůr rozhodl, že pojmy obsažené v článku 118a EHS, především slova „ ‚zejména pracovního prostředí‘ hovoří ve prospěch širokého výkladu pravomocí, které článek 118a [EHS] svěřuje Radě [Evropské unie] za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců“. Viz rovněž stanovisko generálního advokáta Légera ve věci Spojené království v. Rada (C‑84/94, EU:C:1996:93, body 39 až 62), kde je uvedeno, že původ pojmů obsažených v uvedeném článku Smlouvy, jakož i vysoká úroveň ochrany zaměstnanců, o niž se zřejmě usiluje prostřednictvím jazyka použitého pro tyto pojmy, odůvodňují široký výklad působnosti článku 118a EHS.
11      Vysvětlení k čl. 31 odst. 1 Listiny stanoví následující: „Odstavec 1 tohoto článku je založen na směrnici 89/391/EHS o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci.“
12      V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 3. října 2000, Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, bod 34), a ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další (C‑397/01 až C‑403/01, EU:C:2004:584, bod 52); stanovisko generálního advokáta Geelhoeda ve věci Komise v. Německo (C‑5/00, EU:C:2001:365, body 47 a 48).
13      A tedy omezovat profese, které lze považovat za „činnost určitých veřejných služeb, například ozbrojených sil nebo policie, nebo […] určité činnosti civilní ochrany“, ve smyslu čl. 2 odst. 2 rámcové směrnice. V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další (C‑397/01 až C‑403/01, EU:C:2004:584, bod 54); ze dne 20. listopadu 2018, Sindicatul Familia Constanţa a další (C‑147/17, EU:C:2018:926, bod 53), a ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, body 55 a 56).
14      Viz článek 1 této směrnice. Viz rovněž Klindt, T. a Schucht, T., „Art. 1 Ziel der Richtlinie“, v Franzen, M., Gallner, I. a Oetker, H., Kommentar zum europäischen Arbeitsrecht, 4. vyd., C. H. Beck, Mnichov, 2022, s. 410, odst. 1 s dalšími odkazy; kde autoři považují směrnici za „ústavu“ unijního práva v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
15      Viz například směrnice Rady 90/269/EHS ze dne 29. května 1990 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro ruční manipulaci s břemeny spojenou s rizikem, zejména poškození páteře, pro zaměstnance (čtvrtá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. 1990, L 156, s. 9; Zvl. vyd. 05/01, s. 386), a směrnice Rady 98/24/ES ze dne 7. dubna 1998 o bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců před riziky spojenými s chemickými činiteli používanými při práci (čtrnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. 1998, L 131, s. 11; Zvl. vyd. 05/03, s. 279).
16      Viz například směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. 1992, L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110).
17      Viz rámcová směrnice, čl. 1 odst. 2, články 6 a 7 a body 10 (odkazující na potřebu zavést preventivní opatření) a 11 (odkazující na potřebu snížit nebo odstranit rizika pro bezpečnost a zdraví zaměstnanců) odůvodnění. Viz rovněž rozsudek ze dne 22. května 2003, Komise v. Nizozemsko (C‑441/01, EU:C:2003:308, bod 38) (v němž jsou upřesněny tyto cíle a navíc je zde uvedeno, že unijní normotvůrce uvažoval o řadě prostředků vhodných k usnadnění jejich dosažení).
18      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 6. července 2000, Dietrich (C‑11/99, EU:C:2000:368, body 37 a 38), v němž Soudní dvůr vysvětlil, že výklad působnosti směrnice o zobrazovacích jednotkách ve smyslu jejího čl. 2 písm. a) „zúžený tak, že by z její působnosti byly vyloučeny obrazovky, které zobrazují filmové záznamy, by způsobil, že značný počet zaměstnanců by byl zbaven ochrany poskytované touto směrnicí“ a „vážně by narušil účinnost této směrnice“.
19      V tomto smyslu působí jako výraz preventivního a na riziku založeného přístupu k bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců, který byl přijat článkem 6 rámcové směrnice.
20      Stanovisko generálního advokáta D. Ruiz‑Jarabo Colomera ve věci Komise v. Itálie (C‑455/00, EU:C:2002:211, bod 18).
21      Viz článek 9 návrhu směrnice Rady o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví při práci se zařízeními s obrazovkou (COM(88) 77 final) (Úř. věst. 1988, C 113, s. 7).
22      Z některých studií vyplývá, že různé pracovní vzdálenosti při používání různých digitálních zařízení mohou namísto obecnější nápravy presbyopie pomocí dioptrií odůvodňovat předepsání počítačových brýlí s progresivními čočkami. Viz například Sheppard, A., a Wolffsohn, J., „Digital eye strain: prevalence, measurement and amelioration“, BMJ Open Ophthalmology, sv. 3(1), BMJ, 2018, s. 6 a citované studie.
23      Viz body 17, 19 a 20 tohoto stanoviska.
24      „Osobní ochranné prostředky, na něž [ustanovení italského práva] odkazuje, jsou opět pouze způsoby, jak předcházet riziku.“
25      Jak poznamenává Komise v odpovědi na písemnou otázku, která jí byla položena v projednávané věci, použití podmiňovacího způsobu v čl. 9 odst. 1 třetí odrážce směrnice o zobrazovacích jednotkách („které mohou být způsobeny“) patrně také naznačuje, že zrakové potíže vyplývající z práce se zobrazovací jednotkou mohou být jednou z příčin, pro které musí být poskytnuty zvláštní zrak chránící pomůcky, avšak nemusí být nutně příčinou jedinou.