62006CC0017_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Podle čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice o ochranných známkách(2) je majitel zapsané ochranné známky oprávněn zakázat, aby se bez jeho souhlasu v obchodním styku užívalo označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána.
2. Cour d’appel (odvolací soud) v Nancy, Francie, si přeje vědět, zda obchodník, který zapsal jméno jako slovní ochrannou známku pro určité výrobky, může toto právo namítat vůči jinému obchodníkovi, který bez souhlasu majitele přijal totéž jméno jako obchodní firmu a označení provozovny v rámci činnosti uvádění zboží téhož typu na trh.
3. V závislosti na odpovědi na tuto otázku může vyvstat buď jedna, nebo obě z následujících otázek, třebaže je předkládající soud výslovně nepokládá.
4. Pokud se na tento případ nevztahuje čl. 5 odst. 1 směrnice, je první otázkou, zda vnitrostátní právo opravňující majitele ochranné známky zakázat takové užívání může spadat pod čl. 5 odst. 5 směrnice, který umožňuje členským státům, aby stanovily ochranu proti užívání označení k jinému účelu, než je rozlišování zboží nebo služeb, pokud toto užívání bez řádného důvodu protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působí újmu. V případě záporné odpovědi, může takové vnitrostátní právo vycházet z nějakého jiného ustanovení směrnice?
5. Druhou otázkou je, zda má na stanovisko vliv skutečnost, že podle čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal jiné osobě užívat své jméno a adresu, pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
Právní předpisy Společenství
6. Článek 5 směrnice je nazván „Práva z ochranné známky“. Stanoví následující:
„1. Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:
a) označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
b) označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou.
2. Každý členský stát může rovněž stanovit, že majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby užívaly v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro něž byla ochranná známka zapsána, jestliže tato ochranná známka získala v členském státě dobré jméno a užívání takového označení bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působilo újmu.
3. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2, může být zakázáno zejména:
a) umísťovat označení na zboží nebo jeho obaly;
b) nabízet zboží pod tímto označením, uvádět je na trh nebo skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;
c) dovážet či vyvážet pod tímto označením zboží;
d) užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě.
4. Jestliže podle práva dotčeného členského státu užívání označení za podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) nebo v odst. 2 nemůže být zakázáno přede dnem, kdy předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí vstoupí v platnost, nelze na základě práv z ochranné známky podávat námitky proti pokračování v užívání tohoto označení.
5. Odstavce 1 až 4 se nedotknou těch ustanovení členského státu, která se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu než je rozlišování zboží nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působí újmu.“
7. Článek 6 je nazván „Omezení účinků ochranné známky“. Článek 6 odst. 1 stanoví:
„1. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:
a) své jméno a adresu;
b) údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby zboží nebo poskytnutí služby anebo jiných jejich vlastností;
c) ochrannou známku, je-li to nezbytné k označení účelu zboží nebo služby, zejména v případě příslušenství nebo náhradních dílů;
pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.“
Vnitrostátní právní předpisy
8. Článek L. 713-2 písm. a) francouzského code de la propriété intellectuelle zakazuje, s výhradou povolení majitele ochranné známky, „reprodukci, užívání nebo umisťování ochranné známky, a to i s doplněním slov jako ‚recept, způsob, systém, imitace, druh, metoda‘, jakož i užívání ochranné známky reprodukované pro zboží nebo služby totožné se zbožím nebo službami, které jsou označeny v zápisu“.
9. Článek L. 713-3 téhož code de la propriété intellectuelle stanoví:
„S výhradou povolení majitele jsou zakázány, pokud z nich může vyplývat nebezpečí záměny u veřejnosti:
a) reprodukce, užívání nebo umisťování ochranné známky, jakož i užívání ochranné známky reprodukované pro zboží nebo služby podobné zboží nebo službám, které jsou označeny v zápisu;
b) napodobení ochranné známky a užívání napodobené ochranné známky pro zboží nebo služby totožné nebo podobné se zbožím nebo službami, které jsou označeny v zápisu.“
10. Podle čl. L. 713-6 písm. a) nebrání zápis ochranné známky tomu, aby totéž nebo podobného označení bylo užíváno jako „obchodní firma, obchodní jméno nebo název, pokud k tomuto užívání došlo buď před zápisem, nebo pokud třetí osoba užívá v dobré víře své příjmení“. Pokud však „toto užívání poškozuje jeho práva, majitel zápisu může požádat, aby bylo omezeno nebo zakázáno“.
11. Podle článku L. 716-1 porušení zákazů uvedených zejména v článcích L. 713-2 a L. 713-3 představuje poškození práv majitele spojených s ochrannou známkou, které zakládá občanskoprávní odpovědnost toho, kdo práva poškodí.
Skutkové okolnosti, řízení a položená otázka
12. V původním řízení existuje spor mezi dvěma francouzskými společnostmi, Céline SA a Céline Sàrl. Podle předkládacího usnesení jsou okolnosti projednávané věci následující:
13. Společnost Céline SA byla založena a zapsána obchodního rejstříku v Paříži v roce 1928(3) s hlavním předmětem činnosti vytváření a prodej oděvního zboží a doplňků. V roce 1948 nechala zapsat francouzskou slovní ochrannou známku „Céline“ zejména pro oděvy a obuv. Tato ochranná známka byla od té doby stále obnovována.
14. Společnost Céline Sàrl byla založena a zapsána obchodní rejstříku v Nancy v roce 1992 za účelem prodeje oděvního zboží a doplňků v prostorách umístěných v Nancy pod jménem „Céline“. Obchodní činnost byla prováděna v týchž prostorech a pod týmž jménem od roku 1950, kdy bylo poprvé zapsáno v místním obchodním rejstříku(4) .
15. V roce 2003 se společnost Céline SA dozvěděla o existenci společnosti Céline Sàrl a o podobnosti jejich typů obchodní činnosti(5) . Společnost Céline SA podala proti společnosti Céline Sàrl žalobu pro porušování práv k ochranné známce a nekalou soutěž z důvodu neoprávněného užívání její obchodní firmy a jejího obchodního jména. Společnost Céline SA zakládá svou žalobu pouze na užívání jména „Céline“ pro označení Céline Sàrl jakožto subjektu a podniku, který provozuje. Netvrdí, že jméno bylo uvedeno na zboží.
16. Tato žaloba byla v prvním stupni úspěšná. Společnosti Céline Sàrl bylo nařízeno, aby změnila svou obchodní firmu a označení své provozovny a aby společnosti Céline SA zaplatila náhradu škody za porušení práv k ochranné známce a za nekalou soutěž.
17. Společnost Céline Sàrl podala odvolání u předkládajícího soudu, který poznamenává, že v rozsudku Robelco(6) Soudní dvůr upřesnil, že jestliže označení není užíváno k rozlišování zboží nebo služeb, je na členských státech, aby určily rozsah a povahu ochrany přiznané majitelům ochranných známek, kteří tvrdí, že jim vznikla újma vyplývající z užívání tohoto označení jako obchodní firmy nebo obchodního jména. V této věci se jednalo o to, zda ochrana, kterou členské státy mohou poskytnout na základě čl. 5 odst. 5 směrnice, se týká pouze užívání označení totožného s ochrannou známkou, nebo rovněž užívání podobného označení. Přetrvávají tedy určité pochybnosti ohledně použitelnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) za okolností projednávané věci. Podle aktuální francouzské judikatury dochází k porušení práv k ochranné známce vždy, když jsou reprodukovány rozlišovací prvky ochranné známky, bez ohledu na jejich použití.
18. Cour d’appel tedy položil následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 5 odst. 1 směrnice [...] vykládán v tom smyslu, že zvolí-li si třetí osoba, která k tomu nebyla oprávněna, zapsanou slovní ochrannou známku jako obchodní firmu, obchodní jméno nebo označení provozovny v rámci činnosti uvádění totožných výrobků na trh, představuje to užívání této ochranné známky v obchodním styku, jehož ukončení je majitel oprávněn dosáhnout na základě svého výlučného práva?“
19. Společnost Céline SA, francouzská a italská vláda, vláda Spojeného království, jakož i Komise Soudnímu dvoru předložily svá písemná i ústní vyjádření.
Posouzení
Úvodní poznámky
20. Podstatou položené otázky je to, zda přijetí obchodní firmy nebo obchodního jména(7) představuje užívání ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice. Tato formulace vybízí ke dvěma poznámkám.
21. Zaprvé může být pro určité účely důležité rozlišovat mezi formálním přijetím takového jména a způsobem, kterým je následně po přijetí užíváno.
22. Zadruhé se na případ v původním řízení může vztahovat pouze čl. 5 odst. 1 písm. a), a nikoli čl. 5 odst. 1 písm. b), neboť předkládací usnesení výslovně uvádí, že označení a ochranná známka, jakož i dotčené zboží, jsou totožné, a nikoli pouze podobné. V důsledku toho v projednávané věci nevyvstává otázka nebezpečí záměny mezi označením a ochrannou známkou. V každém případě se taková otázka liší od otázky, zda vztah mezi označením a zbožím může představovat užívání pro účely jednoho z obou pododstavců.
Článek 5 odst. 1 písm. a)
23. Znění článku 5 směrnice vykazuje určité stylistické variace, které jsou umocněny odlišnostmi mezi jazykovými verzemi, což by však nemělo odvrátit naši pozornost od spíše přímého rozlišení, které stanoví mezi dvěma typy užívání označení.
24. V odstavcích 1 a 2 (a v odstavcích 3 a 4, které na ně odkazují) se jednak hovoří o užívání pro zboží nebo služby. Kromě toho se v odstavci 5 hovoří o užívání k jinému účelu než je rozlišování zboží nebo služeb.
25. Z tohoto rozdílu jasně vyplývá, a judikatura to potvrzuje(8), že užívání ve smyslu odstavců 1 až 4 je užíváním za účelem rozlišování zboží nebo služeb.
26. Soudní dvůr tento pojem blíže upřesnil v rámci čl. 5 odst. 1 písm. a), když v podstatě uvedl, že cílem výlučného práva přiznaného tímto ustanovením je umožnit majiteli ochranné známky chránit své specifické zájmy coby majitele, a sice zajistit, aby ochranná známka mohla naplnit své funkce, zejména svou základní funkci, jíž je zaručovat spotřebitelům původ zboží. Výkon tohoto práva tedy musí být vyhrazen pro případy, ve kterých užívání označení zasahuje nebo je schopné zasáhnout do těchto funkcí. Majitel ochranné známky nemůže s ohledem na její funkce zakázat takové užívání, pokud toto užívání nemůže pošk odit jeho vlastní zájmy coby majitele ochranné známky. Výlučná povaha jeho práva může být odůvodněna pouze v těchto mezích(9) .
27. Navíc jsou zájmy majitele ochranné známky tímto způsobem dotčeny, zvláště pokud je užívání s to v obchodním styku hodnověrně navozovat dojem existence materiálního spojení mezi majitelem a zbožím nabízeným k prodeji jinou osobou. Je třeba ověřit, zda jsou cíloví spotřebitelé schopni si označení tak, jak je užíváno, vyložit jako označující podnik původu zboží nebo k jeho označení směřující(10) .
28. Tyto skutečnosti jsou užitečné k odpovědi na otázku formulovanou předkládajícím soudem, s vědomím, že posouzení je koneckonců skutkové povahy a že musí být provedeno soudem, který je příslušný k tomu, aby v každém jednotlivém případě zjistil skutkové okolnosti.
29. Pokud za okolností, jako jsou okolnosti původního řízení, musí být majitel ochranné známky oprávněn zakázat předmětné užívání podle čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice, je nezbytné prokázat, že užívání označení může rozlišovat dotčené zboží a že poškozuje zájmy majitele tím, že zasahuje do schopnosti jeho ochranné známky plnit svou základní funkci, jíž je zaručit spotřebitelům původ jeho vlastního zboží. Bude tak tomu zvláště tehdy, když předmětné užívání v obchodním styku hodnověrně navodí dojem existence materiálního spojení mezi majitelem ochranné známky a zbožím jiného původu. V tomto ohledu je třeba ověřit, zda jsou cíloví spotřebitelé schopni si užívání označení vyložit jako označující původ zboží nebo k jeho označení směřující.
30. V rámci čl. 5 odst. 1 bodu b) směrnice Soudní dvůr soustavně rozhodoval tak, že existence nebezpečí záměny u veřejnosti musí být posuzována celkově, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu(11) . Krom toho desátý bod odůvodnění směrnice stanoví, že posouzení tohoto nebezpečí závisí na mnoha faktorech a zejména na povědomí o ochranné známce na trhu, na asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, a na stupni podobnosti mezi ochrannou známkou a označením a mezi označeným zbožím nebo službami.
31. I  když, jak jsem uvedla, je posouzení nebezpečí záměny s ohledem na čl. 5 odst. 1 písm. b) odlišné od posouzení, jehož hlavní rysy jsem uvedla v bodě 29, pokud jde o čl. 5 odst. 1 písm. a), zdá se být zjevným, že tentýž globální přístup je ve stejné míře nezbytný v obou případech. Ostatně ve svém stanovisku ve věci Arsenal(12) generální advokát Ruiz-Jarabo Colomer uvedl seznam faktorů, které je třeba zohlednit v rámci čl. 5 odst. 1 písm. a), který připomíná seznam uvedený v desátém bodě odůvodnění směrnice: povahu zboží a služeb, postavení jejich případných příjemců, strukturu trhu a postavení majitele ochranné známky na trhu. Přezkum všech těchto faktorů nespadá do pravomoci Soudního dvora, neboť se jedná o posouzení skutkového stavu, které spadá do výlučné pravomoci vnitrostátního soudu.
32. Dodala bych, a na tomto místě souhlasím s tvrzením italské vlády, že posouzení musí být objektivní, a nikoli závislé na záměru osoby, která označení užívá.
33. I  když nezbytné posouzení skutkového stavu ve světle judikatury Soudního dvora přísluší příslušnému vnitrostátnímu soudu, může několik doplňujících poznámek předkládajícímu soudu poskytnout další vodítko.
34. Na jednání se zdálo, že panuje shoda ohledně toho, že typ užívání dotčeného v původním řízení, a sice přijetí a užívání obchodní firmy nebo obchodního jména, může představovat „užívání“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice, avšak že takovým užíváním není nezbytně a systematicky v každém případě. S tímto souhlasím.
35. Zvláště obchodní firma nemusí být nezbytně užívána „pro“ zboží nebo služby, které společnost poskytuje „v obchodním styku“. Její užívání může být omezeno na formálnější okolnosti vzhledem k tomu, že společnost ve skutečnosti obchoduje pod jedním nebo více jinými jmény. A i když se v obchodním styku užívá obchodní firma v určitém vztahu se zbožím nebo službami, toto užívání nebude nezbytně takové, aby umožnilo rozlišovat zboží nebo služby, označit jejich původ nebo hodnověrně navodit v obchodním styku dojem existence materiálního spojení s majitelem totožné nebo podobné ochranné známky. Na jednání Spojené království poskytlo příklad faktury, na níž je uvedena obchodní firma, pro prodej zboží označeného jiným názvem nebo jinou ochrannou známkou. Na pouhé přijetí (zápis) obchodní firmy před jakýmkoli užitím – jež je předmětem otázky, jak ji formuloval vnitrostátní soud – se a fortiori čl . 5 odst. 1 směrnice obvykle vztahovat nesmí.
36. Na druhé straně se zdá nepravděpodobné, že po přijetí obchodního jména nebude následovat užívání „v obchodním styku“. Způsob, jakým je užíváno, nicméně nemusí, v závislosti na všech okolnostech, vždy umožnit rozlišovat zboží nebo služby, označit jejich původ nebo hodnověrně navodit v obchodním styku dojem existence materiálního spojení s majitelem totožné nebo podobné ochranné známky.
37. V tomto ohledu poznamenám, že existence demonstrativního výčtu, uvedeného v čl. 5 odst. 3 směrnice, typů chování, které mohou být zakázány podle čl. 5 odst. 1 a odst. 2 neznamená, že se na všechny projevy takových chování bude vždy vztahovat možný zákaz. Bude nezbytné vždy ověřit, zda zvláštní chování splňuje kritéria pro posouzení, která jsem uvedla v bodě 29 výše.
38. Na otázku vnitrostátního soudu, tak jak je položena, by tedy bylo třeba odpovědět v tom smyslu, že pouhé přijetí obchodní firmy nebo obchodního jména obvykle nepředstavuje užívání ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice; následné užívání takového jména v obchodním styku musí být příslušným soudem posuzováno na základě skutkových okolností každého případu, ve světle kritérií uvedených v bodě 29 výše za účelem určení toho, zda pro účely tohoto ustanovení představuje užívání pro zboží nebo služby.
39. Nad rámec této odpovědi však některé doplňující úvahy mohou vnitrostátnímu soudu pomoci vyřešit věc, která je u něj projednávána. Spojené království ostatně požádalo o dodatečné objasnění k určitým aspektům probíraným na jednání, a skutečnost, že projednávaná věc byla přidělena velkému senátu, může sama o sobě naznačit, že je namístě provést další analýzu.
Jiný právní základ pro ochranu
40. V rozsahu, v němž francouzské právní předpisy tak, jak jsou vykládány soudy, mohou povolit majiteli ochranné známky zakázat užívání obchodní firmy nebo obchodního jména za okolností, které neznamenají rozlišování zboží nebo služeb, označení jejich původu, hodnověrné navození dojmu existence materiálního spojení v obchodním styku s majitelem ochranné známky nebo jakékoli poškození jeho zájmů s ohledem na funkce ochranné známky, tyto právní předpisy nemohou platně vycházet z čl. 5 odst. 1 směrnice.
41. Mohly by však platně vycházet z čl. 5 odst. 5, který umožňuje členským státům poskytovat ochranu proti užívání označení „k jinému účelu, než je rozlišování zboží nebo služeb“, jak Soudní dvůr potvrdil v rozsudku Robelco, na který odkazuje Cour d'appel(13) . Jedná-li se o tento případ, je třeba připomenout, že je možné čl. 5 odst. 5 uplatnit pouze tehdy, pokud je užívání označení bezdůvodné a bez řádného důvodu protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působí újmu. Posouzení je opět skutkové povahy a přísluší příslušnému vnitrostátnímu soudu.
42. Krom toho šestý bod odůvodnění směrnice upřesňuje, že směrnice nevylučuje možnost použít na ochranné známky ustanovení jiných předpisů členských států, než jsou předpisy o ochranných známkách, jako jsou například předpisy o nekalé soutěži, občanskoprávní odpovědnosti nebo o ochraně spotřebitele. Vnitrostátní právo o nekalé soutěži by zjevně mohlo přiznat majitelům ochranných známek práva takového druhu, o jejichž uplatnění společnost Céline SA usiluje v původním řízení. Právo v oblasti zápisu společností by mohlo rovněž omezit typy jmen, která mohou být zapsána, s vyloučením zejména těch jmen, která jsou totožná nebo podobná s existující ochrannou známkou.
43. Je však namístě připomenout, že v rámci ustanovení, o jejichž uplatnění společnost Céline SA usiluje, se otázka vnitrostátního soudu omezuje na ustanovení práva o ochranných známkách v oblasti, která byla plně harmonizována čl. 5 odst. 1 směrnice(14) . S ohledem na tuto harmonizaci taková ustanovení budou platná pouze tehdy, budou-li v souladu s čl. 5 odst. 1.
Článek 6 odst. 1 písm. a)
44. Jestliže společnost Céline SA usiluje o uplatnění práva vyplývajícího z práva ochranných známek a z jejího postavení majitele ochranné známky, není možné nezohlednit omezení stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice, podle něhož majitel ochranné známky není oprávněn zakázat jiné osobě užívat v obchodním styku své jméno a adresu, pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
45. Společnost Céline SA usiluje o zakázání užívání své obchodní firmy a svého obchodního jména společností Céline Sàrl. Souhlasím s vládou Spojeného království, že není třeba přihlížet k prvkům jako „Sàrl“, které pouze označují zvláštní formu právnické osoby. Soudní dvůr krom toho rozhodl o tom, že čl. 6 odst. 1 písm. a) se neomezuje na jména fyzických osob(15) .
46. Nesouhlasím nicméně s tvrzením uplatněným italskou vládou na jednání, podle něhož čl. 6 odst. 1 písm. a) neumožňuje jiným osobám užívat jejich jména v obchodním styku pro rozlišování zboží nebo služeb v případě totožnosti nebo podobnosti mezi jménem a zapsanou ochrannou známkou nebo mezi dotčeným zbožím nebo službami – jinými slovy za okolností uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b).
47. Naproti tomu, jelikož je právo majitele ochranné známky zakázat určité chování vymezeno hlavně v těchto posledně uvedených ustanoveních, musí se omezení uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. a) týkat takto vymezeného práva. Jinak by se omezení týkalo nanejvýš pouze volitelných práv stanovených v čl. 5 odst. 2 a 5. S ohledem na znění a strukturu ustanovení je však zjevné, že omezení uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. a) se použije na celý článek 5. Soudní dvůr v rozsudku Anheuser-Busch(16) uvedl, že se osoba v zásadě může dovolávat výjimky stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. a) k tomu, aby jí bylo umožněno užívat pro účely uvádění svého obchodního jména označení totožné nebo podobné ochranné známce, přestože se jedná o užívání podléhající čl. 5 odst. 1, které by majitel ochranné známky jinak mohl zakázat na základě výlučných práv, která mu toto ustanovení přiznává.
48. Rozhodující otázkou v kontextu původního řízení je však to, zda přijetí jména „Céline“ pro obchodní činnost vykonávanou v Nancy (jako obchodní jméno a později jako obchodní firma) po zápisu ochranné známky „Céline“ společností Céline SA a jeho následné užívání pro zboží (pokud je užívání tohoto druhu prokázáno) je v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě. (Pokud bylo jméno přijato a užíváno před zápisem ochranné známky, podmínka „poctivých zvyklostí“ by se samozřejmě mohla použít pouze na užívání po zápisu, a její použití by bylo ovlivněno příslušným časovým okamžikem).
49. I  v tomto případě je posouzení skutkové povahy a musí být uskutečněno příslušným vnitrostátním soudem. Soudní dvůr však v minulosti poskytl určité vodítko ohledně toho, co může být poctivými zvyklostmi pro účely čl. 6 odst. 1 směrnice; v projednávané věci pak zvláště Spojené království žádalo Soudní dvůr, aby poskytl podrobnější objasnění. Pokud by se velký senát rozhodl této žádosti vyhovět, mohly by být relevantní následující poznámky.
50. Obecně podmínka poctivých zvyklostí vyjadřuje povinnost poctivosti ve vztahu k oprávněným zájmům majitele ochranné známky(17) . Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby přistoupil k celkovému posouzení všech relevantních okolností, a to konkrétněji za účelem určení, zda by uživatel jména nebo jiného označení mohl být považován za toho, jenž se dopouští nekalé soutěže ve vztahu k majiteli ochranné známky(18) .
51. V rozsudku Gillette(19) Soudní dvůr rozhodl, že v rámci čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice toto užívání není v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě, pokud zejména:
– k němu dochází způsobem, který může vzbuzovat dojem, že existuje obchodní propojení mezi uživatelem a majitelem ochranné známky, nebo
– ovlivňuje hodnotu ochranné známky tím, že protiprávně těží z její rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména, nebo
– způsobuje oslabení důvěry nebo hanobení této ochranné známky.
52. Také v tomto případě toto objasnění napomůže vnitrostátnímu soudu při posuzování věci, kterou projednává. Jméno užívané společností Céline Sàrl však nebylo přijato a užíváno jako obchodní jméno ani jako obchodní firma před tím, než společnost Céline SA zapsala svou ochrannou známku „Céline“.
53. Zdá se zjevné, že otázka vědomosti o existenci ochranné známky je v této souvislosti zásadní.
54. O osobě, která přijme jméno určené k užívání v obchodě za účelem rozlišování zboží nebo služeb, o nichž ví, že jsou totožné nebo podobné se zbožím nebo službami, na které se vztahuje totožná nebo podobná existující ochranná známka, nelze obvykle říci, že jedná v souladu s poctivými zvyklostmi v obchodě.
55. Ani pouhá nevědomost o existenci ochranné známky nestačí pro zahrnutí přijetí a užívání jména do poctivých zvyklostí. Poctivé zvyklosti, pokud jde o volbu jména určeného k užívání v obchodě, musejí zahrnovat přiměřenou pečlivost, spočívající v ověření, že vybrané jméno nekoliduje inter alia s existující ochrannou známkou, a tudíž v ověření existence jakékoli takové ochranné známky. Přičemž rešerše ve vnitrostátním rejstříku ochranných známek a rejstříku ochranných známek Společenství není obvykle zvláště obtížná či náročná.
56. Pokud však osoba přijímající jméno jednala s přiměřenou pečlivostí a žádnou takovou ochrannou známku nenalezla, nezdá se, že je možné tvrdit, že v tomto ohledu jednala v rozporu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě. Za těchto podmínek bude docházet k tomu, že skutečně existuje podobná nebo totožná ochranná známka se jménem, jehož majitel si přeje zakázat užívání jména, samozřejmě jen ve výjimečných případech . Pokud by tomu ale tak bylo, zdá se mi, že by právo majitele ochranné známky bylo omezeno čl. 6 odst. 1 směrnice, neboť omezení je podmíněno pouze poctivostí chování uživatele(20) .
57. Krom toho pokud by byla nalezena podobná nebo totožná ochranná známka, rozsah, v němž by majitel ochranné známky mohl zakázat užívání jména, by závisel na následném chování uživatele. Poctivé zvyklosti by pravděpodobně znamenaly, že přinejmenším bude kontaktován majitel ochranné známky a bude požadována jeho reakce. Pokud by měl proti užívání jména námitky z legitimních důvodů (a jakákoli z okolností spadající pod článek 6 se z definice jeví tak, že může být legitimním důvodem pro námitky), následné užívání jména, proti němuž byly námitky vzneseny, by nebylo v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi.
58. Vláda Spojeného království tvrdila, že svolení majitele ochranné známky by mu mohlo zabránit v zákazu užívání jména. Ač by se mohlo zdá logické, že takové vlastní jednání majitele bude na překážku jeho aktivní legitimaci, nezdá se, že by bylo součástí systému čl. 6 odst. 1, který, jak jsem uvedla, je podmíněn pouze poctivostí chování uživatele. Podobné pravidlo by tedy mělo podléhat podmínce, podle níž nelze napravit jednání, které původně nebylo v souladu s poctivými zvyklostmi, bez jakékoli změny podstaty tohoto chování nebo záměru, který je jeho základem. Krom toho je možné mít za to, že osoba, která kontaktovala majitele ochranné známky (se zajištěním doručení svého oznámení) jednala v souladu s poctivými zvyklostmi, pokud po uplynutí přiměřené lhůty nebyly vzneseny námitky proti užívání totožného nebo podobného jména touto osobou. V každém případě svolení majitele ochranné známky s užíváním podobného nebo totožného jména s jeho ochrannou známkou by mohlo v závislosti na okolnostech stačit k tomu, aby představovalo souhlas ve smyslu čl. 5 odst. 1, a tak jiným způsobem vyjmout užívání z působnosti zákazu.
59. Konečně se budu zabývat otázkou, která v původním řízení není relevantní, omezenou na francouzské právo a francouzské území. Základním cílem směrnice, vyjádřeným v jejím prvním bodě odůvodnění, je sblížit právní předpisy členských států za účelem odstranění „rozdíl[ů], které mohou bránit volnému pohybu zboží a služeb a mohou narušovat podmínky soutěže v rámci společného trhu“. Jak by byla ovlivněna povinnost dodržovat poctivé zvyklosti, kdyby společnost Céline Sàrl byla společností usazenou v jiném členském státě a vstoupila by na francouzský trh?
60. Zdá se mi, že se musejí uplatnit tytéž úvahy. Hospodářský subjekt musí mít v zásadě možnost, aby užíval totéž jméno, tutéž obchodní firmu nebo totéž obchodní jméno v celém Společenství, a nesmí mu být zakázáno, aby tak činil v jednom členském státě následným zápisem totožné nebo podobné ochranné známky s dotčeným jménem v tomto členském státě (nebo do rejstříku ochranných známek Společenství). Rozšíření užívání jména na nový členský stát by však mělo podléhat stejnému požadavku poctivých zvyklostí, kterým je ověřit, zda podobná nebo totožná ochranná známka již byla v tomto členském státě (nebo jako ochranná známka Společenství) zapsána před přijetím jména.
Závěry
61. Mám tedy za to, že by Soudní dvůr měl odpovědět na otázku položenou Cour d'appel v Nancy následujícím způsobem:
Pouhé přijetí obchodní firmy nebo obchodního jména podobného či totožného s existující ochrannou známkou nepředstavuje užívání ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 89/104/EHS.
Následné užívání takové obchodní firmy nebo takového obchodního jména v obchodním styku musí být posuzováno příslušným soudem za účelem určení, zda pro účely tohoto ustanovení představuje užívání pro zboží nebo služby, tedy zda může rozlišovat dotyčné zboží nebo služby a narušovat zájmy majitele ochranné známky tím, že zasahuje do způsobilosti jeho ochranné známky plnit svou základní funkci, jíž je zaručit spotřebitelům původ jeho vlastního zboží nebo služeb. Bude tak tomu zvláště tehdy, když dotčené užívání hodnověrně navodí dojem existence materiálního spojení v obchodním styku mezi majitelem ochranné známky a zbožím nebo službami jiného původu. V tomto ohledu je třeba ověřit, zda jsou cíloví spotřebitelé schopni si užívání označení vyložit jako označující původ zboží nebo služeb nebo k jeho označení směřující.
Právo majitele ochranné známky zakázat takové užívání podléhá omezení uvedenému v čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104/EHS, které je samo podmíněno dodržením poctivých zvyklostí v průmyslu nebo v obchodě uživatelem jména. Užívání nebude v souladu s takovými zvyklostmi zvláště tehdy, když vzbuzuje dojem, že mezi uživatelem a majitelem ochranné známky existuje obchodní propojení, že ovlivňuje hodnotu ochranné známky tím, že protiprávně těží z její rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména nebo způsobuje oslabení důvěry nebo hanobení této ochranné známky. Poctivé zvyklosti související s přijetím jména určeného k užívání v obchodě zahrnují přiměřenou pečlivost, spočívající v kontaktování majitele jakékoli podobné nebo totožné ochranné známky zapsané pro podobné nebo totožné zboží nebo služby se zbožím nebo službami, pro které má být jméno užíváno, a v dodržování jakýchkoli přiměřených podmínek vyžadovaných takovým majitelem v přiměřené lhůtě.
(1) .
(2)
–	První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92, dále jen „směrnice“).
(3)
–	Podle vlastní reklamy společnosti byla společnost založena (slečnou Céline Viapiana) v roce 1945. Nesrovnalost v datech, pokud nějaká existuje, se nicméně zdá bezvýznamná. V obou dvou případech je zápis slovní ochranné známky „Céline“ v roce 1948 starší než první zápis nebo užívání výrazu „Céline“ jako obchodní jméno v Nancy v roce 1950.
(4)
–	Zdá se, že prodejna byla otevřena v roce 1950 p. Grynfogelem, který jej tak pojmenoval po své dceři Céline, a že zůstává rodinným podnikem.
(5)
–	V rámci vnitrostátního řízení společnost Céline Sàrl toto datum zpochybňuje a tvrdí, že společnost Céline SA se o její činnosti dozvěděla dříve, již v roce 1974.
(6)
–	Rozsudek ze dne 21. listopadu 2002 (C‑23/01, Recueil, s. I‑10913, bod 34).
(7)
–	Na jednání zmocněnec francouzské vlády potvrdil, že pro účely projednávané věci neexistuje právně relevantní rozdíl mezi obchodním jménem, které označuje obchodníka, a názvem, který označuje obchodní prostory. Pro účely tohoto stanoviska budu odkazovat na oba pojmy užíváním výrazu „obchodní jméno“.
(8)
–	Viz rozsudek ze dne 23. února 1999, BMW (C‑63/97, Recueil, s. I‑905, bod 38).
(9)
–	Viz rozsudky ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, Recueil, s. I‑10273, body 51 až 54), a ze dne 16. listopadu 2004, Anheuser-Busch (C‑245/02, Sb. rozh. s. I‑10989, bod 59).
(10)
–	Viz rozsudky uvedené výše v poznámce 9, Arsenal Football Club, body 56 a 57, a Anheuser-Busch, bod 60.
(11)
–	Viz například rozsudky ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, Recueil, s. I‑6191, bod 22); ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 18); ze dne 22. června 2000, Marca Mode (C‑425/98, Recueil, s. I‑4861, bod 40), a ze dne 6. října 2005, Medion (C‑120/04, Sb. rozh. s. I‑8551, bod 27).
(12)
–	Uvedená výše v poznámce 9; bod 53 stanoviska.
(13)
–	Viz bod 17 výše.
(14)
–	Viz například rozsudek Arsenal uvedený výše v poznámce 9, body 43 až 45.
(15)
–	Viz rozsudek Anheuser-Busch, uvedený výše v poznámce 9, body 77 až 80. Jelikož směrnice neobsahuje žádné omezení, co se týče typu jména, které může být užíváno, není třeba vnitrostátní právní předpisy vykládat tak, že je takové omezení uloženo.
(16)
–	Uvedený v poznámce 9, bod 81.
(17)
–	Rozsudek BMW, uvedený v poznámce 8, bod 61; rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, Recueil, s. I‑691, bod 24), a rozsudek Anheuser-Busch, uvedený v poznámce 9, bod 82.
(18)
–	Rozsudek Gerolsteiner Brunnen, uvedený v poznámce 17, bod 26, a rozsudek Anheuser-Busch, uvedený v poznámce 9, bod 84.
(19)
–	Rozsudek ze dne 17. března 2005 (C‑228/03, Sb. rozh. s. I‑2337).
(20)
–	Jinou takovou situací by v kontextu čl. 5 odst. 1 písm. b) mohla být situace, kdyby osoba, která přijme jméno, zjistila existenci podobné nebo totožné ochranné známky, ale v dobré víře pochybila, pokud jde o posouzení stupně podobnosti mezi dotčeným zbožím nebo službami.