null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 26. března 2026(1)
Věc C‑706/23
Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu“ Vaslui
proti
Uniunea Sindicală „Didactica“ Vaslui jménem a na účet svých členů:
KM,
LN,
HT,
JC,
BF,
AX,
TK,
MG,
DB,
EJ,
RL,
DV,
MR,
GP
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Curtea de Apel Iaşi (odvolací soud v Iași, Rumunsko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 2003/88/ES – Článek 7 – Listina základních práv Evropské unie – Článek 31 odst. 2 – Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Ustanovení 4 bod 1 – Zásada zákazu diskriminace – Zásada ‚poměrným dílem‘ – Souběh různých pracovních smluv – Pedagogičtí pracovníci zaměstnaní na základě pracovních smluv na plný úvazek na dobu neurčitou a na částečný úvazek na dobu určitou – Odměna za placenou dovolenou za kalendářní rok vypočtená pouze na základě pracovní smlouvy na dobu neurčitou na plný úvazek – Poskytnutí příspěvku na stravné s ohledem na skutečně odpracovanou dobu pouze v rámci pracovní smlouvy na plný úvazek“
I.      Úvod
1.        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES(2) a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie(3), jakož i ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997, která je obsažena v příloze směrnice 97/81/ES(4), a ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70/ES(5) (dále jen společně „rámcové dohody“). Tato ustanovení 4 bod 1 mají v podstatě totožné znění.
2.        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Uniunea Sindicală „Didactica“ Vaslui (odborová organizace „Didactica“ ve Vaslui, Rumunsko), jednajícím jménem a na účet svých čtrnácti členů, pedagogických a pomocných pedagogických pracovníků (dále jen „dotčení zaměstnanci“) a Şcoala Gimnazială „Mihai Eminescu“ Vaslui (střední škola „Mihai Eminescu“ ve Vaslui, Rumunsko) (dále jen „střední škola ‚Mihai Eminescu‘ “) ohledně výpočtu jejich peněžitých nároků na placenou dovolenou za kalendářní rok a poskytnutí příspěvku na stravné, který by měl být připočten k jejich odměně v případě souběhu pracovní smlouvy na dobu neurčitou(6) na plný úvazek na základní pracovní místo a smlouvy na dobu určitou(7) na částečný úvazek.
3.        K výkladu čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 a ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod za účelem zajištění rovného zacházení, pokud jde o odměnu za placenou dovolenou za kalendářní rok, poskytuje judikatura Soudního dvora spolehlivá vodítka. Novou otázkou, kterou je třeba se zabývat, je srovnatelnost situací zejména v případě souběhu smluv uzavřených zaměstnancem se stejným zaměstnavatelem.
4.        Tato otázka navazuje na řadu rozsudků, v nichž Soudní dvůr v úvodu svého výkladu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod opakovaně upřesnil, že je třeba je chápat jako vyjádření zásady unijního sociálního práva, kterou nelze vykládat restriktivně s ohledem na cíl zajistit uplatňování zásady zákazu diskriminace zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo na částečný úvazek. Uvedu důvody, proč jsou podle mého názoru rámcové dohody použitelné za okolností věci v původním řízení, přičemž souběh smluv je irelevantní.
II.    Právní rámec
A.      Unijní právo
5.        Je třeba odkázat na článek 7 směrnice 2003/88, jakož i na ustanovení 2 až 4 rámcových dohod.
B.      Rumunské právo
6.        Podstatu vnitrostátní právní úpravy lze shrnout s odkazem:
–        na Legea nr. 1/2011 a educației naționale (zákon č. 1/2011 o národním vzdělávání)(8) ze dne 5. ledna 2011 ve znění použitelném na spor v původním řízení(9) (dále jen „zákon č. 1/2011“);
–        na Legea-cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (rámcový zákon č. 153/2017 o odměňování zaměstnanců placených z veřejných prostředků)(10) ze dne 28. června 2017 ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „rámcový zákon č. 153/2017“), a
–        na prováděcí pravidla k zákonu č. 1/2011:
–        Normele metodologice privind întocmirea proiectului de încadrare, respectiv a planului de încadrare a personalului didactic de predare din unitățile de învățământ preuniversitar și încadrarea în regim de plata cu ora a personalului didactic de predare din învățământul preuniversitar (prováděcí pravidla pro přípravu projektu zařazení a plánu zařazení pedagogických pracovníků školských vzdělávacích zařízení a pro zařazení pedagogických pracovníků školských vzdělávacích zařízení do režimu hodinové mzdy), schválená prostřednictvím Ordinul nr. 4165/2018 (vyhláška č. 4165/2018)(11) ze dne 24. července 2018 (dále jen „prováděcí pravidla z roku 2018“), jakož i
–        Normele metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic de predare, de conducere, de îndrumare și control și al personalului de cercetare din învățământul de stat (prováděcí pravidla pro čerpání dovolené pedagogickými, vedoucími, řídícími a kontrolními pracovníky a výzkumnými pracovníky ve státním školství), schválená prostřednictvím Ordinul nr. 4050/2021 (vyhláška č. 4050/2021)(12) ze dne 29. června 2021 (dále jen „prováděcí pravidla z roku 2021“)(13).
7.        Učitelé placení z veřejných prostředků mohou být zaměstnáni na dobu neurčitou nebo na dobu určitou (čl. 254 odst. 1 zákona č. 1/2011). Souběh pedagogických funkcí je přípustný v případě volného pracovního místa při dodržení obecných zákonných ustanovení, jakož i ustanovení upravujících překrývání rozvrhů, maximální počet týdenních hodin pedagogické práce a odpočinek v případě překročení této doby (článek 29 rámcového zákona č. 153/2017 a článek 6 prováděcích pravidel z roku 2018, který se týká zaměstnávání v režimu hodinové mzdy).
8.        Základní pracovní doba učitelů středních a postsekundárních neuniverzitních škol je 18 hodin týdně [čl. 262 odst. 3 písm. c) zákona č. 1/2011] s maximální délkou 40 hodin týdně (8 hodin denně) (čl. 262 odst. 1 tohoto zákona). Tento článek 262 je obsažen v oddíle uvedeného zákona, který je nadepsán „Pedagogická pracovní doba“.
9.        Odměna pedagogických pracovníků se vypočítá na základě hodinové pedagogické doby v případě SDU nebo souběhu zaměstnání (čl. 254 odst. 1 zákona č. 1/2011; čl. 12 odst. 1 přílohy I kapitoly I části B rámcového zákona č. 153/2017 a čl. 3 odst. 6 prováděcích pravidel z roku 2018).
10.      Učitelé zaměstnaní na plný úvazek na SDU nebo SDN po celý školní rok mají nárok na 62 pracovních dnů placené dovolené, kterou lze v případě nevyčerpání převést do následujícího školního roku (čl. 267 odst. 1 a 3 zákona č. 1/2011)(14). Ti, kteří pracovali část školního roku nebo na částečný úvazek, mají nárok na dovolenou za kalendářní rok v poměru k odpracované době v daném školním roce (čl. 3 odst. 2 a 5 prováděcích pravidel z roku 2021(15)).
11.      Během dovolené za kalendářní rok obdrží pedagogičtí pracovníci „náhradu za dovolenou za kalendářní rok vypočtenou v souladu s právními předpisy vztahujícími se na zaměstnance odměňované z veřejných prostředků“ (článek 11 přílohy I kapitoly I části B rámcového zákona č. 153/2017).
12.      Pokud jde o výpočet této „náhrady za dovolenou za kalendářní rok“, ať už pedagogičtí pracovníci uzavřeli SDU nebo SDN, v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce není uvedeno žádné zvláštní právní ustanovení. Z článku 5 odst. 1 prováděcích pravidel z roku 2021(16) lze vyvodit, že odměna vyplácená během pracovní doby v rámci SDN je zachována v plném rozsahu. Je tedy třeba, stejně jak to činí Evropská komise, odkázat na obecné pravidlo platné pro všechny pracovníky, které je uvedeno v článku 150 Legea nr. 53/2003 privind Codul muncii (zákon č. 53/2003 o zákoníku práce)(17) ze dne 24. ledna 2003(18). Tento článek stanoví, že „[z]a dobu dovolené má zaměstnanec nárok na náhradu mzdy za dovolenou, která nesmí být nižší než základní mzda, náhrady a příplatky trvalé povahy náležející za toto období, jak je stanoveno v individuální pracovní smlouvě. [...] Náhrada za dovolenou se rovná dennímu průměru mzdových nároků [...] za období tří měsíců předcházejících měsíci, v němž je dovolená čerpána, vynásobenému počtem dnů dovolené.“
13.      Naproti tomu v případě souběhu zaměstnání „[u]čitelé v pracovním poměru, kteří pracují i v režimu hodinové mzdy, mají nárok na placenou dovolenou pouze na základní pracovní místo, na které byla uzavřena individuální pracovní smlouva“ (čl. 5 odst. 1 prováděcích pravidel z roku 2021(19)).
14.      Kromě toho zaměstnanci, kteří jsou placeni z veřejných prostředků, pobírají příspěvky na stravné ve výši jedné dvanáctiny dvou zaručených minimálních hrubých základních mezd, které jsou měsíčně poskytovány v poměru ke skutečně odpracované době předchozího měsíce, a to do určité výše (čl. 18 odst. 1 a 2 rámcového zákona č. 153/2017). Vyplácení příspěvku na stravné a dalších přídavků, náhrad a dalších příplatků nesmí přesáhnout 30 % základní mzdy (čl. 25 odst. 1 tohoto zákona).
III. Skutkový stav v původním řízení a předběžné otázky
15.      V průběhu školních let 2019/2020 až 2022/2023 uzavřeli všichni dotčení zaměstnanci se střední školou „Mihai Eminescu“ SDU na částečný úvazek(20), v režimu hodinové mzdy, na období od září do června každého z těchto školních let. Tyto smlouvy se kumulovaly se SDN na plný úvazek, kterou uzavřeli jako pedagogičtí nebo pomocní pedagogičtí pracovníci s tímto zařízením nebo v případě jednoho z nich s jiným zařízením.
16.      Peněžité nároky za čerpanou dovolenou za kalendářní rok(21) a příspěvek na stravné byly stanoveny pouze ve vztahu k odměně za základní pracovní dobu, tedy na základě SDN na plný úvazek, bez zohlednění činnosti vykonávané v rámci SDU.
17.      Žalobkyně podala k Tribunalul Vaslui (soud prvního stupně ve Vaslui, Rumunsko) žalobu, kterou se domáhala, aby byla střední škole „Mihai Eminescu“ uložena povinnost vypočítat a vyplatit dotčeným zaměstnancům náhrady za dovolenou za kalendářní rok a příspěvky na stravné (v poměru ke skutečně odpracované době) na základě mezd pobíraných v režimu hodinové mzdy.
18.      Rozsudkem ze dne 17. března 2023 tento soud této žalobě vyhověl. Zaprvé za účelem vyloučení použití správních předpisů(22), které omezují poskytování placené dovolené za kalendářní rok na smlouvu uzavřenou na základní pracovní místo, uvedl, že čl. 144 odst. 1 zákoníku práce, který zaručuje nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, má v hierarchii právních norem vyšší právní sílu. Rovněž vycházel z použití článku 7 směrnice 2003/88 ve spojení s ustanovením 4 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku týkajícím se zásady zákazu diskriminace, jak je vykládá Soudní dvůr, aby rozhodl, že vnitrostátní právní úprava zakazující poskytnutí placené dovolené za kalendářní rok je neslučitelná s těmito ustanoveními.
19.      Zadruhé, pokud jde o požadovaný příspěvek na stravné v poměrné výši ke skutečně odpracované době, uvedený soud rozhodl, že příslušné právní předpisy(23) nerozlišují podle povahy smlouvy, a nařídil jeho výplatu.
20.      Střední škola „Mihai Eminescu“ se proti tomuto rozsudku odvolala ke Curtea de Apel Iaşi (odvolací soud v Iași, Rumunsko), který je předkládajícím soudem, přičemž odvolání omezila na přiznání náhrady za dovolenou za kalendářní rok.
21.      Toto školské zařízení tvrdí, že základní mzda učitele zaměstnaného na základě SDU se používá pro výpočet hodinové odměny za volná nebo vyhrazená učitelská místa a že výkon pedagogické činnosti odměňované hodinově musí být považován za činnost nad rámec základní smlouvy. Uvádí, že z právních ustanovení vyplývá, že rumunský zákonodárce měl za to, že náhrada za dovolenou za kalendářní rok musí být poskytnuta pouze za základní pracovní dobu, kterou je doba SDN.
22.      Kromě toho tvrdí, že dotčení zaměstnanci mají nárok na příspěvek na stravné na základní pracovní místo ve výši jedné dvanáctiny dvou zaručených minimálních hrubých základních mezd. Přiznání příspěvku na stravné za činnost vykonávanou v režimu hodinové mzdy soudem prvního stupně tedy vede k překročení maximálního stropu 30 % výše základní mzdy, jak je stanoven v článku 25 rámcového zákona č. 153/2017, na který odkazuje článek 18 tohoto zákona.
23.      Na prvním místě, předkládající soud je přesvědčen, že právní úprava týkající se proplácení dovolené za kalendářní rok vytváří rozdílné zacházení se zaměstnanci na úkor zaměstnanců, kteří pracují kumulativně, které vyplývá z výpočtu odměny těchto zaměstnanců vyplácené během placené dovolené za kalendářní rok pouze ve srovnání s příjmy ze závislé činnosti pobíranými za základní pracovní místo, aniž by byly zohledněny příjmy z práce vykonávané na základě SDU na částečný úvazek. Upřesňuje však, že část vnitrostátních soudů a Curtea Constituțională (Ústavní soud, Rumunsko) mají za to, že toto rozdílné zacházení není diskriminační. Připomíná, že Ústavní soud rozhodl(24), že stanovení způsobu výpočtu výše náhrady za dovolenou za kalendářní rok, která se bez diskriminace vztahuje na všechny zaměstnance v případě souběhu pracovních smluv u zaměstnanců placených z rozpočtu, spadá výlučně do pravomoci zákonodárce a nemůže být předmětem otázky ústavnosti, pokud uznává právo na placenou dovolenou za kalendářní rok. Předkládající soud si klade otázku ohledně slučitelnosti této analýzy s unijním právem.
24.      Na druhém místě předkládající soud nejprve vysvětluje, že příspěvek na stravné je peněžní částka, která se připočítává k mzdovým nárokům. Jeho výše se liší v závislosti na výši zaručené minimální hrubé základní mzdy a nesmí přesáhnout dvanáctinu dvojnásobku této mzdy, přičemž tato maximální částka se vypočítává podle práce na plný úvazek. Dále uvádí, že nárok na příspěvek na stravné se jeví jako neoddělitelně spojený s pracovními podmínkami, jak jsou definovány v judikatuře Soudního dvora(25), a to z důvodu, že právní předpisy zahrnují tento příspěvek do kategorie měsíčních příjmů ze závislé činnosti a že podléhá dani a placení příslušných odvodů. Předkládající soud si ohledem na unijní právo, stejně jako v případě výpočtu nároku na placenou dovolenou, klade otázku ohledně rozdílného zacházení s učitelem v situaci souběhu zaměstnání, a to z důvodu, že pobírá příspěvek na stravné pouze za činnost, kterou vykonává na základě SDN na plný úvazek, a nikoli na základě SDU na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy.
25.      Konečně dodává, že toto rozdílné zacházení je odůvodněno pouze zákonným omezením, které vyžaduje, aby nebyla překročena maximální výše příspěvku na stravné splatného v případě práce na plný úvazek, i když učitel pracuje nad rámec zákonné měsíční pracovní doby na základě dvou samostatných smluv. Předkládající soud je toho názoru, že tato hospodářská výhoda není při výpočtu náhrady za dovolenou za kalendářní rok uznána, protože je poskytována pouze v poměru ke skutečně odpracované době.
26.      V tomto ohledu se tento soud opírá o rozsudek ze dne 11. listopadu 2015, Greenfield(26), a tvrdí, že pokud se má za to, že příspěvek na stravné je součástí běžné odměny učitele související se SDU na částečný úvazek, musí být tento příspěvek rovněž zahrnut do stanovení peněžitých nároků souvisejících s placenou dovolenou za kalendářní rok.
27.      Za těchto podmínek se Curtea de Apel Iaşi (odvolací soud v Iaşi) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88, čl. 31 odst. 2 [Listiny], ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku [...] a ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou [...] vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že v případě souběhu pracovních smluv téhož pracovníka v odvětví školního vzdělávání – konkrétně [SDN] na plný úvazek na základní pracovní místo a [SDU] na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy – má tento pracovník nárok na odměnu za placenou dovolenou vypočítanou pouze pro základní pracovní místo?
2)      Musí být ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku [...], ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou [...] a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě a praxi, která brání tomu, v případě souběhu pracovních smluv pracovníků v odvětví školního vzdělávání – konkrétně [SDN] na plný úvazek na základní pracovní místo a [SDU] na částečný pracovní úvazek v režimu hodinové mzdy – aby byl poskytován příspěvek na stravné v poměru ke skutečně odpracované době podle [SDU] na částečný pracovní úvazek a aby byl tento příspěvek zahrnut do stanovení výše náhrady za dovolenou za kalendářní rok?“
28.      Písemná vyjádření předložily rumunská vláda a Komise.
29.      Dne 10. prosince 2024 se Soudní dvůr rozhodl předat projednávanou věc šestému senátu a rozhodnout v této věci bez stanoviska.
30.      Na žádost šestého senátu předloženou na základě čl. 60 odst. 3 jednacího řádu Soudního dvora rozhodl Soudní dvůr dne 28. října 2025 o novém přidělení uvedené věci prvnímu senátu a o tom, že bude předneseno stanovisko(27).
IV.    Analýza
A.      K první předběžné otázce
31.      Předkládající soud se táže, zda čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88, čl. 31 odst. 2 Listiny a ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která v případě souběhu pracovních smluv téhož pracovníka v odvětví školního vzdělávání, konkrétně SDN na plný úvazek na základní pracovní místo a SDU na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy, stanoví, že odměna, na kterou má tento pracovník nárok z titulu placené dovolené za kalendářní rok, se vypočítá bez zohlednění odměny obdržené na základě SDU na částečný úvazek.
32.      Tento souběh pracovních smluv uzavřených učiteli se SDN zapadá do zvláštního kontextu. Především se jedná o obsazování volných pracovních míst prostřednictvím SDU výjimečně na období jednoho školního roku, což je umožněno díky základní pracovní době v rámci SDN v rozsahu 18 hodin týdně, která může být na základě SDU navýšena, přičemž pracovník má nadále nárok na 62 dní dovolené za kalendářní rok čerpané v období školních prázdnin, a to bez ohledu na počet dotčených smluv.
33.      Dále, jak připomíná předkládající soud, „[k]aždá pracovní smlouva na částečný úvazek obsahovala kapitolu 1, nadepsanou ‚Dovolená‘, v níž bylo stanoveno, že ‚v souladu s ustanoveními zákoníku práce [...] se dovolená poskytuje pouze na základní pracovní místo‘ “.
34.      Konečně výpočet odměny učitelů za placenou dovolenou za kalendářní rok zohledňující pouze SDN je založen na prováděcích pravidlech z roku 2011 nebo 2021, která se použijí v závislosti na dotčených školních letech. Tyto správní předpisy, které se odchylují od obecného pracovního práva(28), byly přijaty v souladu se zvláštními zákony upravujícími činnost učitelů ve veřejném školství(29) pouze v případě souběhu SDU a SDN(30).
35.      Vzhledem k tomu, že se spor týká odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok pracovníka v odvětví školního vzdělávání v délce 62 pracovních dnů a platba vyučovacích hodin na základě SDU na částečný úvazek je z jejího výpočtu vyloučena, musí být v případě souběhu smluv přezkum souladu dotčené zvláštní rumunské právní úpravy s unijním právem proveden s ohledem na dvě zásady, z nichž jedna je konkretizována ve směrnici 2003/88 a druhé ve směrnicích 97/81 a 1999/70, jakož i v ustanoveních 4 bodu 1 rámcových dohod.
1.      K nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok
36.      Je třeba připomenout, že nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok představuje základní zásadu sociálního práva Unie, která se odráží a konkretizuje v článku 7 směrnice 2003/88 a je nyní výslovně zakotvena jakožto základní právo v čl. 31 odst. 2 Listiny, od které se lze odchýlit pouze za předpokladu, že jsou respektovány přísné podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 Listiny(31).
37.      Kromě toho toto základní právo rovněž zahrnuje nárok na to být placen a – jakožto nárok úzce spjatý s nárokem na „placenou“ dovolenou za kalendářní rok – i nárok na finanční náhradu za dovolenou za kalendářní rok, která nebyla při ukončení pracovního poměru vyčerpána(32).
38.      Soudní dvůr rovněž upřesnil, že:
–        „směrnice 2003/88 upravuje nárok na dovolenou za kalendářní rok a nárok na proplacení této dovolené, jež představují dvě složky téhož nároku“(33);
–        pojem „placená dovolená za kalendářní rok“ uvedený v čl. 7 odst. 1 této směrnice znamená, že za období „dovolené za kalendářní rok“ ve smyslu této směrnice musí být zachována odměna(34), a
–        řečeno jinými slovy, pracovník musí za tuto dobu odpočinku(35) obdržet obvyklou odměnu.
39.      V tomto ohledu Soudní dvůr upřesnil, že „pokud povinnosti vyplývající z pracovní smlouvy od zaměstnance vyžadují, aby vykonával práci přesčas, jejíž povaha je z velké míry předvídatelná a obvyklá, a jejíž odměna představuje významnou část celkové odměny, kterou zaměstnanec pobírá v rámci výkonu své práce, musí být odměna vyplácená za tuto práci přesčas zahrnuta do obvyklé odměny z titulu nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok podle čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88“(36).
40.      Je tedy třeba konstatovat, že:
–        cílem tohoto požadavku proplatit dovolenou za kalendářní rok je totiž uvést pracovníka během této dovolené do situace, která je, pokud jde o mzdu, srovnatelná s obdobím, kdy pracuje(37), a
–        zaměstnavatel musí tuto odměnu podle tohoto čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 vyplácet pouze během minimální doby dovolené za kalendářní rok, kterou stanoví toto ustanovení(38).
41.      „Zvýšení nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok nad rámec minima vyžadovaného článkem 7 odst. 1 směrnice 2003/88 nebo možnost získat nárok na souvislou placenou dovolenou za kalendářní rok představují [...] opatření výhodná pro pracovníky, která jdou nad rámec minimálních požadavků stanovených v tomto ustanovení, a tímto ustanovením se proto neřídí“(39).
42.      Tato opatření však nemohou sloužit tomu, aby pracovníkovi kompenzovala negativní účinek snížení odměny dlužné z titulu této dovolené, protože by zpochybnila nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok podle tohoto čl. 7 odst. 1, jehož nedílnou součástí je právo pracovníka mít během doby svého odpočinku a oddychu ekonomické podmínky, které jsou srovnatelné s těmi, které má při výkonu své práce(40).
43.      Konečně Soudní dvůr již uvedl, že je-li odměna vyplácená z titulu nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok, který je stanoven v čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88, nižší než obvyklá odměna, kterou pracovník dostává během doby skutečné práce, může být podněcován k tomu, aby si svou placenou dovolenou za kalendářní rok nevybíral, přinejmenším během doby této práce, protože by to během této doby vedlo ke snížení jeho odměny(41).
44.      Z judikatury Soudního dvora vyvozuji dílčí závěr, že vnitrostátní právo, které se vztahuje na učitele v případě souběhu zaměstnání, nemůže z výpočtu odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok vyloučit hodiny odpracované na základě SDU na částečný úvazek během minimálního období čtyř týdnů stanoveného v čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88(42), a nemůže se za účelem jeho odůvodnění opírat o přiznání nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok nad rámec vyžadovaného minima(43).
45.      Konkrétně výše odměny vyplácené pracovníkům z titulu minimální placené dovolené za kalendářní rok podle čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 nesmí být nižší než průměrná běžná odměna, kterou tito pracovníci pobírají během období skutečného výkonu práce.
46.      Kromě toho skutečnost, že je pracovník na základě SDN vázán rovněž se svým zaměstnavatelem prostřednictvím SDU, nemá žádný vliv na použití článku 7 směrnice 2003/88. Podle ustálené judikatury Soudního dvora čl. 7 odst. 2 této směrnice při skončení SDU nestanoví pro vznik nároku na finanční náhradu jinou podmínku než tu, aby pracovní poměr skončil a pracovník nevyčerpal všechnu dovolenou za kalendářní rok, na kterou měl nárok ke dni ukončení tohoto poměru(44).
47.      V důsledku toho vyloučení hodin odpracovaných na základě SDU na částečný úvazek z výpočtu odměny náležející za placenou dovolenou za kalendářní rok vyvolává otázku, zda jsou rámcové dohody použitelné na situace souběhu takových smluv, jako jsou smlouvy dotčené v projednávané věci.
2.      K rozdílnému zacházení při výpočtu odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok učitele v případě souběhu SDU a SDN
48.      Ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod zakazuje, aby, pokud jde o pracovní podmínky, bylo se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou nebo na částečný úvazek zacházeno méně příznivě než se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou nebo na plný úvazek, kteří se nacházejí ve srovnatelné situaci, pouze z toho důvodu, že mají pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu určitou nebo na částečný úvazek, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody.
49.      Tento zákaz diskriminace je jen konkrétním vyjádřením obecné zásady rovnosti, která patří mezi základní zásady unijního práva(45).
50.      Vzhledem k tomu, že znění ustanovení 4 bodů 1 a 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku a znění ustanovení 4 bodů 1 a 2 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou jsou v podstatě totožné, je třeba uvést, že úvahy vyjádřené o jednom z těchto ustanovení platí mutatis mutandis i pro druhé ustanovení(46).
51.      Soudní dvůr se již vyjádřil k použití zásad konkretizovaných v článku 7 směrnice 2003/88 ve spojení se zákazem diskriminace mezi pracovníky na částečný úvazek a na plný úvazek / v rámci SDU a ve SDN, který je uveden v ustanoveních 4 rámcových dohod(47).
52.      Soudní dvůr rovněž rozhodl, že v případě práce na částečný úvazek unijní právo nebrání tomu, aby se nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok vypočítával podle zásady „poměrným dílem“ stanovené v ustanovení 4 bodě 2 rámcové dohody o práci na částečný úvazek(48). Soudní dvůr rovněž uvedl, že toto ustanovení a článek 7 směrnice 2003/ 88 musí být vykládány v tom smyslu, že se při výměře nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok postupuje stejně bez ohledu na to, zda se jedná o stanovení náhrady mzdy za nevyčerpanou placenou dovolenou za kalendářní rok při skončení pracovního poměru, nebo o výměru zbývajícího nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok, pokud nedošlo k ukončení pracovního poměru(49).
53.      V konkrétním kontextu věci v původním řízení je tedy třeba se zabývat otázkou srovnatelnosti situací v případě souběhu SDN na plný úvazek a SDU na částečný úvazek uzavřených pracovníkem, zejména se stejným zaměstnavatelem.
54.      V tomto ohledu je rumunská vláda toho názoru, že ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod nejsou použitelná ratione materiae, protože „považovat ustanovení směrnic 97/81 a 1999/70 za použitelná na pracovníka, který kumuluje [SDN] na základní pracovní místo a [SDU] na částečný úvazek, v režimu hodinové mzdy, jehož situace je srovnatelná se situací pracovníka, který má pouze [SDN] na základní pracovní místo, by překračovalo doslovný význam, oblast působnosti a účel dotčených ustanovení“.
55.      Nejprve je třeba určit, zda takové situace, jako jsou situace dotčené ve věci v původním řízení, spadají do osobní i věcné působnosti směrnic 97/81 a 1999/70, jakož i rámcových dohod.
a)      K osobní působnosti
56.      Je třeba připomenout, že podle ustanovení 2 bodu 1 rámcových dohod se tyto dohody vztahují na zaměstnance na částečný úvazek / s pracovním poměrem na dobu určitou, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru vymezeném platnými právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi v každém členském státě.
57.      Soudní dvůr rozhodl, že směrnice 1999/70 a rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou se použijí na všechny zaměstnance vykonávající činnost odměňovanou v rámci zaměstnaneckého poměru na dobu určitou, ve kterém mají vazbu na zaměstnavatele, ať už se jedná o správní orgány či jiné subjekty veřejného sektoru(50).
58.      V projednávané věci je nesporné, že každý z dotčených zaměstnanců spadá pod pojem „zaměstnanec v pracovním poměru na dobu určitou“ a „zaměstnanec na částečný úvazek“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod ve spojení s jejich ustanoveními 3 bodem 1, a tudíž do působnosti těchto ustanovení.
59.      S ohledem na okolnosti věci v původním řízení vyvstávají následující otázky: jsou ustanovení článku 4 bodu 1 rámcových dohod použitelná v případě souběhu zaměstnání? Je třeba rozlišovat mezi případem souběhu u stejného zaměstnavatele a případem souběhu u různých zaměstnavatelů?
60.      Připomínám, že ve věci v původním řízení je jeden z učitelů spojen se střední školou „Mihai Eminescu“ pouze prostřednictvím SDU. SDN uzavřel s jiným školským zařízením(51).
61.      Na prvním místě uvádím, že situace souběhu zaměstnání není považována za důvod pro vyloučení z oblasti působnosti rámcové dohody o pracovním poměru na dobu určitou, v souladu s jejím ustanovení 2 bodem 2, a že nebyla předmětem takového vyloučení v souladu s postupy a podmínkami stanovenými v ustanovení 2 bodu 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, pokud jde o pracovníky na částečný úvazek, kteří pracují příležitostně(52).
62.      Na druhém místě uvádím, že Soudní dvůr rozhodl, že:
–        s ohledem na cíle sledované rámcovými dohodami(53) musí být jejich ustanovení 4 chápána tak, že vyjadřují zásadu sociálního práva Unie, kterou nelze vykládat restriktivně(54),
–        cílem ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou je zajistit uplatňování zásady zákazu diskriminace na zaměstnance v pracovních poměrech na dobu určitou s cílem zabránit tomu, aby zaměstnavatel využil pracovní poměr takové povahy k tomu, aby byla těmto zaměstnancům upřena práva, která jsou přiznána zaměstnancům v pracovních poměrech na dobu neurčitou(55).
63.      V důsledku toho by výklad ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod, který by zavedl rozlišování založené na souběhu smluv, které znění těchto ustanovení nenaznačuje, vedl v rozporu se zněním a kontextem uvedených ustanovení, jakož i s jejich cílem, k omezení rozsahu ochrany poskytované dotčeným zaměstnancům proti diskriminaci.
64.      V tomto ohledu uvádím, že všechny tyto důvody byly Soudním dvorem zohledněny k tomu, aby v rozsudku Rosado Santana rozhodl, že se rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou vztahuje na zaměstnance v pracovním na dobu neurčitou, z nichž někteří v minulosti mohli pracovat nebo vykonávat službu jako zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou. Ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, se žalobce jakožto kariérní úředník v zásadě domáhal zpochybnění rozdílného zacházení v rámci interního povyšování, pokud jde o zohlednění počtu odsloužených let a získané odborné praxe z důvodu, že období služby dosažená v postavení dočasného úředníka nebyla zohledněna(56).
65.      Za těchto okolností navrhuji Soudnímu dvoru výklad per analogiam s rozsudkem Rosado Santana a upřesňuji, že v projednávané věci jde rovněž o vyvození důsledků souběhu SDN a SDU, aby při výpočtu odměny z titulu placené dovolené byly zohledněny všechny odměny vyplacené na základě obou typů pracovních smluv.
66.      Domnívám se tedy, že skutečnost, že smlouvy byly uzavřeny mezi zaměstnancem a stejným zaměstnavatelem, nemá vliv na analýzu použitelnosti rámcových dohod v této fázi. Naproti tomu otázka účinků plurality či neplurality zaměstnavatelů bude muset být znovu posouzena z hlediska srovnatelnosti situací.
67.      V důsledku toho je třeba připomenout, co zahrnuje pojem „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod.
b)      K věcné působnosti: „pracovní podmínky“
68.      Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že „odměna“ ve smyslu čl. 157 odst. 2 SFEU je součástí „pracovních podmínek“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod(57).
69.      Pojem „odměna“ je definován v čl. 157 odst. 2 SFEU jako „obvyklá základní či minimální mzda nebo plat a veškeré ostatní odměny, jež zaměstnavatel přímo nebo nepřímo, v hotovosti nebo v naturáliích vyplácí zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním“. Jak vyplývá z judikatury, tento pojem je třeba vykládat v širším smyslu a zahrnuje zejména všechny odměny v hotovosti nebo v naturáliích, stávající či budoucí, za podmínky, že je zaměstnavatel vyplácí – byť nepřímo – zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním, ať již na základě pracovní smlouvy, legislativních ustanovení či dobrovolně(58).
70.      Soudní dvůr rozhodl, že „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou zahrnují základní složky odměny, včetně výše těchto složek, nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, jakož i podmínky týkající se starobních důchodů závislých na zaměstnaneckém vztahu(59).
71.      Vzhledem k tomu, že situace sporné ve věci v původním řízení spadají podle mého názoru do osobní a věcné působnosti rámcových dohod, je třeba nyní zkoumat, zda a v jakém rozsahu dotčená rumunská právní úprava vede, pokud jde o výpočet odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok v případě souběhu SDN na plný úvazek a SDU na částečný úvazek, k rozdílnému zacházení, které představuje méně příznivé zacházení se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou na částečný úvazek ve srovnání se srovnatelnými zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou na plný úvazek.
c)      Ke srovnatelnosti situací v případě souběhu zaměstnání
72.      Ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod stanoví, že pokud jde o pracovní podmínky, nesmí být se zaměstnanci na částečný úvazek / v pracovním poměru na dobu určitou zacházeno méně příznivě než se srovnatelnými zaměstnanci na plný úvazek
/
v pracovním poměru na dobu určitou pouze z toho důvodu, že pracují na částečný úvazek/v pracovním poměru na dobu určitou, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody.
73.      Připomínám, že výrazy „srovnatelný zaměstnanec na plný úvazek“ a „srovnatelný zaměstnanec v pracovním poměru na dobu neurčitou“ jsou definovány v ustanoveních 3 bodě 2 rámcových dohod.
74.      Podle ustálené judikatury Soudního dvora je pro posouzení, zda dotyčné osoby vykonávají stejnou nebo podobnou práci ve smyslu rámcových dohod, třeba v souladu s ustanovením 3 bodem 2 a ustanovením 4 bodem 1 rámcových dohod zkoumat, zda s přihlédnutím ke všem faktorům, jako jsou povaha práce, podmínky vzdělání a pracovní podmínky, mohou být tyto osoby považovány za osoby ve srovnatelné situaci. Je-li prokázáno, že v době, kdy byli zaměstnanci na částečný úvazek / v pracovním poměru na dobu určitou zaměstnáni, vykonávali stejné úkoly, jako zaměstnanci zaměstnáni tímtéž zaměstnavatelem na částečný úvazek / na dobu neurčitou, nebo zastávali stejné pracovní místo jako posledně uvedení zaměstnanci, je třeba mít v zásadě za to, že situace obou kategorií zaměstnanců jsou srovnatelné(60).
75.      V případě souběhu zaměstnání ve SDU nebo na částečný úvazek se použijí stejné zásady. Totéž musí podle mého názoru platit i pro SDU na částečný úvazek, jako je tomu v projednávané věci. Srovnatelnost každé z těchto smluv se zaměstnanci je nadále možná, a to jak na základě SDN, tak na základě smlouvy na plný úvazek, a to odděleně podle jednotlivých rámcových dohod, jinými slovy na základě každé rámcové dohody posuzované samostatně.
76.      Pokud tedy zaměstnanec uzavřel SDN a SDU s různými zaměstnavateli, může být jeho situace srovnávána se situací zaměstnance v každém z dotčených zařízení. V projednávané věci je tomu tak v případě učitelky, která uzavřela SDU se střední školou „Mihai Eminescu“ na částečný úvazek a SDN s jiným zařízením(61).
77.      Ani skutečnost, že SDU na částečný úvazek a SDN na plný úvazek byla uzavřena zaměstnancem se stejným zaměstnavatelem, nemůže podle mého názoru vyloučit takovou srovnatelnost z několika důvodů.
78.      Zaprvé srovnání lze provést ve vztahu ke skupině zaměstnanců zaměstnaných tímto zaměstnavatelem na dobu neurčitou nebo na plný úvazek na základě souboru faktorů vymezených Soudním dvorem.
79.      Zadruhé posouzení nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok musí být provedeno na základě smlouvy, a nikoli na základě zaměstnance. Z důvodu způsobů výpočtu a přiznání tohoto nároku musí být analýza nutně odlišná od analýzy provedené Soudním dvorem v případě použití článku 3 směrnice 2003/88, který zaručuje nárok na denní odpočinek v délce nejméně jedenácti po sobě jdoucích hodin odpočinku(62).
80.      Zatřetí je třeba se řídit zásadami výkladu ve prospěch zaměstnance, které vyplývají z judikatury Soudního dvora(63).
81.      V projednávané věci by bylo možné přijmout argument a fortiori odůvodňující posuzování podle jednotlivých smluv, jelikož – není-li možné rozšířit dobu placené dovolené za kalendářní rok učitelů, která je již pokryta pracovní dobou v rámci SDN – je jediným řešením po skončení SDU buď vyplatit náhradní finanční náhradu stanovenou v čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/88, nebo rovnocenným způsobem kumulovat odměny pobírané během výkonu SDN nebo SDU během doby placené dovolené za kalendářní rok(64).
82.      Kromě toho by mohla být zohledněna skutečnost(65), že v rámci SDU učitelé zastupovali učitele na volných pracovních místech(66).
83.      Za těchto podmínek mám za to, že předkládající soud správně uvádí, že jediné rozdílné zacházení s dotčenými zaměstnanci vyplývá z dočasné a částečné povahy pracovního poměru, který je váže k jejich zaměstnavateli. Aby takové rozdílné zacházení představovalo zakázanou diskriminaci, je třeba, aby nebylo odůvodněno objektivními důvody.
d)      K odůvodnění
84.      Podle ustálené judikatury nelze pojem „objektivní důvody“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod chápat tak, že umožňuje odůvodnit rozdílné zacházení se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou v porovnání se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou nebo zaměstnanci na částečný úvazek a zaměstnanci na plný úvazek skutečností, že toto rozdílné zacházení je stanoveno vnitrostátní obecnou a abstraktní normou, jako je zákon nebo kolektivní smlouva(67).
85.      Tento pojem naopak podle rovněž ustálené judikatury vyžaduje, aby bylo zjištěné rozdílné zacházení odůvodněno určitými a konkrétními skutečnostmi charakterizujícími dotyčné pracovní podmínky ve zvláštním kontextu, do kterého zapadají, a na základě objektivních a transparentních kritérií, aby bylo možno ověřit, zda toto rozdílné zacházení odpovídá skutečné potřebě, může dosáhnout sledovaného cíle a je k tomuto účelu nezbytné. Tyto skutečnosti mohou vyplývat zejména ze specifické povahy úkolů, pro jejichž plnění byly smlouvy na dobu určitou nebo na částečný úvazek uzavřeny, a z jejich vlastností, nebo případně ze sledování legitimního cíle sociální politiky členského státu(68).
86.      V projednávané věci předkládající soud zdůrazňuje, že „pravidlo vnitrostátního práva nestanoví výslovně ani implicitně sledovaný legitimní cíl ani neurčuje přiměřenost zavedených regulačních prostředků“. Rumunská vláda, stejně jako některé soudy, jejichž judikatura je citována v předkládacím rozhodnutí, tvrdí, že SDU na částečný úvazek jsou uzavírány s cílem zajistit kontinuitu výuky v případě nedostatku pedagogických pracovníků a dodržování práva žáků na vzdělání. Nicméně tento objektivní požadavek týkající se obsazovaného pracovního místa, který musí splnit orgány veřejné správy s ohledem na prostor pro uvážení, který mají členské státy, nemůže odůvodnit dotčené rozdílné zacházení pouze na základě kritéria doby trvání pracovního poměru na dobu určitou na částečný úvazek.
87.      Závěrem uvádím, že vyloučení odměny vyplácené na základě SDU na částečný úvazek při výpočtu odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok není podle ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod přípustné.
B.      Ke druhé předběžné otázce
88.      Předkládající soud se táže, zda čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 a ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě a praxi, které vylučují, v případě souběhu pracovních smluv pracovníků v odvětví školního vzdělávání, konkrétně SDN na plný úvazek na základní pracovní místo a SDU na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy, aby byl poskytován příspěvek na stravné v poměru ke skutečně odpracované době podle smlouvy SDU na částečný úvazek a aby byl tento příspěvek zahrnut do stanovení výše náhrady za dovolenou za kalendářní rok.
89.      Úvodem je třeba zdůraznit, že Tribunalul Vaslui (soud prvního stupně ve Vaslui), rozhodující v prvním stupni, vyhověl žalobě dotčených zaměstnanců, aby střední škola „Mihai Eminescu“ vyplácela příspěvky na stravné v poměru ke skutečně odpracované době na základě mezd pobíraných v režimu hodinové mzdy, a to až do dne ukončení individuálních pracovních smluv. Předkládající soud upřesnil, že odvolání podané touto školou se tohoto rozhodnutí netýkalo.
90.      Poslední část druhé předběžné otázky tedy chápu tak, že navazuje na první otázku týkající se základu pro výpočet odměny vyplácené během placené dovolené za kalendářní rok.
91.      Za těchto podmínek se na tuto otázku musí vztahovat domněnka relevance. Pokud se jedná o výklad unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout(69).
92.      Druhá předběžná otázka tedy odkazuje na článek 18 rámcového zákona č. 153/2017, jak jej v projednávané věci uplatňuje střední škola „Mihai Eminescu“.
93.      Připomínám, že toto ustanovení v podstatě stanoví, že příspěvky na stravné ve výši jedné dvanáctiny zaručených minimálních hrubých základních mezd se poskytují v poměru ke skutečně odpracované době předchozího měsíce, a to v mezích stanovených v čl. 25 odst. 1 tohoto rámcového zákona, a sice 30 % výše základních mezd. Podle vnitrostátního práva, jak jej vykládá Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační soud, Rumunsko), je nesporné, že tento příspěvek spadá do kategorie měsíčních příjmů ze závislé činnosti.
94.      Tato druhá otázka vede k odkazu na definici odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok(70). Je třeba v zásadě konstatovat, že výraz „placená dovolená za kalendářní rok“ uvedený v čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88 znamená, že zaměstnanec musí za výkon svých obvyklých pracovních úkolů obdržet obvyklou odměnu.
95.      Pokud jde dále o oblast působnosti rámcových dohod, jak je uvedena v bodech 58 a 66 tohoto stanoviska, je třeba dodat, pokud jde o pracovní podmínky ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod, jejichž definice byla připomenuta v bodech 68 až 70 tohoto stanoviska, že podle ustálené judikatury spadají pod pojem „pracovní podmínky“ uvedený v těchto ustanoveních zejména příplatky a další složky odměny, které mají vztah k zaměstnání pracovníků(71).
96.      Podle mého názoru tedy předkládající soud z definic poskytnutých Soudním dvorem správně vyvozuje, že příspěvky na stravné, které jsou vypláceny zaměstnancům z důvodu pracovního poměru mezi zaměstnanci placenými z veřejných prostředků a jejich zaměstnavatelem, spadají do působnosti ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod(72).
97.      Výpočet příspěvku na stravné, pokud je učitel zaměstnán na částečný úvazek, je tedy objektivně odůvodněný ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, vhodný ve smyslu ustanovení 4 bodu 2 této rámcové dohody a přizpůsobený povaze příspěvku(73).
98.      Předkládající soud však uvádí, že v projednávané věci je s učiteli, který uzavřel SDN na plný úvazek a SDU na částečný úvazek, v praxi zacházeno odlišně a nepříznivě, jelikož pobírá příspěvek na stravné pouze za činnost vykonávanou na základě SDN na plný úvazek.
99.      V tomto ohledu stejně jako Komise uvádím znění článku 18 rámcového zákona č. 153/2017. Na rozdíl od čl. 5 odst. 1 prováděcích pravidel z let 2011 a 2021 tento článek 18 neobsahuje omezení ani v případě SDU(74), ani v případě souběhu zaměstnání, pokud jde o vyplácení příspěvku na stravné. Kromě toho je třeba ze zjištění předkládajícího soudu ohledně praxe střední školy „Mihai Eminescu“ a ze znění předběžné otázky vyvodit, že výraz „základní mzda“ odpovídá výrazu „základní pracovní místo“(75).
100. Tento soud totiž upřesňuje, že dotčené rozdílné zacházení je odůvodněno pouze maximální výší stanovenou zákonem, vypočtenou na základě SDN na plný úvazek. Střední škola „Mihai Eminescu“ tak nezohledňuje skutečnost, že zaměstnanec pracuje nad rámec měsíční pracovní doby v rámci SDU na částečný úvazek. Chápu, že mechanicky, jelikož je limit již dosažen v rámci SDN, není vyplacen žádný příspěvek v rámci SDU, a tedy ani za odpracované přesčasy, což vede k závěru, že v případě souběhu pracovních smluv je zaměstnanec na částečný úvazek systematicky znevýhodněn oproti zaměstnanci na plný úvazek, jako je tomu v případě placené dovolené za kalendářní rok.
101. Podle uvedeného soudu není toto rozdílné zacházení odůvodněno objektivními důvody ve smyslu judikatury Soudního dvora(76). Kromě toho je třeba zdůraznit, že příspěvek na stravné se přiznává nezávisle na pracovní době, během které zaměstnanec vykonává své úkoly, a není vázán na skutečně vynaložené náklady.
102. V důsledku toho není nevyplacení příspěvků na stravné v případě SDU na částečný úvazek podle ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod přípustné. Jak navrhuje Komise, horní hranice výše příspěvku by měla být vypočítána na základě souběhu smluv, a nikoli pouze na základě SDN. Je na předkládajícím soudu, aby v případě více vzdělávacích zařízení určil příslušnou schvalující osobu.
103. Vzhledem k tomu, že tyto příspěvky jsou součástí běžné odměny učitele, musí být zahrnuty do výpočtu odměny za placenou dovolenou za kalendářní rok(77).
C.      V případě nepoužitelnosti ustanovení 4 bodu 1 rámcových dohod: použití článků 20 a 21 Listiny?
104. Vzhledem k tomu, že tato otázka byla zkoumána v rozsudku Gnattai, mohla by být znovu vznesena, pokud by Soudní dvůr dospěl k závěru, že rámcové dohody nejsou použitelné.
105. Zaprvé je třeba připomenout, že zásada zákazu diskriminace uvedená v čl. 21 odst. 1 Listiny je zvláštním vyjádřením zásady rovného zacházení, která je obecnou zásadou unijního práva a je zakotvena v článku 20 Listiny(78).
106. Pokud jde o rozdílné zacházení se zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou a zaměstnanci v pracovním poměru na dobu neurčitou, kteří se nacházejí ve srovnatelné situaci, byly tyto zásady provedeny a konkretizovány směrnicí 1999/70, a zejména ustanovením 4 rámcové dohody, která je obsažena v příloze této směrnice(79). Totéž platí pro směrnici 97/81 a ustanovení 4 rámcové dohody, která je uvedena v příloze této směrnice, pokud jde o rozdílné zacházení mezi zaměstnanci částečný úvazek a zaměstnanci na plný úvazek(80).
107. Vzhledem k tomu, že se předběžné otázky týkají takového rozdílného zacházení, je tedy třeba je zkoumat pouze s ohledem na uvedené směrnice a ustanovení 4 bod 1 rámcových dohod(81).
108. Zadruhé článek 7 směrnice 2003/88 se neuplatní na období přesahující čtyři týdny placené dovolené za kalendářní rok(82).
109. Při neexistenci „uplatňování práva Unie“ ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny v oblasti upravené unijním právem se tedy články 20 a 21 Listiny nepoužijí.
V.      Závěry
110. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Curtea de Apel Iaşi (odvolací soud v Iaşi, Rumunsko) odpověděl následovně:
„1)      Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i ustanovení 4 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997, která je obsažena v příloze směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, a ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS,
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání takové vnitrostátní právní úpravě, která v případě souběhu pracovních smluv téhož pracovníka v odvětví školního vzdělávání, konkrétně smlouvy na dobu neurčitou na plný úvazek na základní pracovní místo a smlouvy na dobu určitou na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy, stanoví, že odměna, na kterou má tento pracovník nárok z titulu placené dovolené za kalendářní rok, se vypočítá bez zohlednění odměny pobírané na základě smlouvy na dobu určitou na částečný úvazek.
2)      Článek 7 směrnice 2003/88, jakož i ustanovení 4 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997, která je obsažena v příloze směrnice 97/81, a ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70,
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání takové vnitrostátní právní úpravě a praxi, které v případě souběhu pracovních smluv téhož pracovníka v odvětví školního vzdělávání, konkrétně smlouvy na dobu neurčitou na plný úvazek na základní pracovní místo a smlouvy na dobu určitou na částečný úvazek v režimu hodinové mzdy, vylučují, aby byl příspěvek na stravné poskytován v poměru ke skutečně odpracované době podle smlouvy na dobu určitou na částečný úvazek a aby byl tento příspěvek zahrnut do stanovení výše náhrady za dovolenou za kalendářní rok.“
1      Původní jazyk: francouzština.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).
3      Dále jen „Listina“.
4      Směrnice Rady ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267). Dále jen „rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku“.
5      Směrnice Rady ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368). Dále jen „rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou“.
6      Dále jen „SDN“.
7      Dále jen „SDU“.
8      Monitorul Oficial al României, část I, č. 18 ze dne 10. ledna 2011.
9      V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se upřesňuje, že zákon č. 1/2011 byl s účinností od 3. září 2023 zrušen prostřednictvím Legea nr. 198/2023 a învățământului preuniversitar (zákon č. 198/2023 o školním vzdělávání) ze dne 4. července 2023 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 613 ze dne 5. července 2023) a prostřednictvím Legea nr. 199/2023 a învățământului superior (zákon č. 199/2023 o vysokoškolském vzdělávání) ze dne 4. července 2023 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 614 ze dne 5. července 2023).
10      Monitorul Oficial al României, část I, č. 492 ze dne 28. června 2017.
11      Monitorul Oficial al României, část I, č. 699 ze dne 10. srpna 2018.
12      Monitorul Oficial al României, část I, č. 688 ze dne 12. července 2021.
13      Ordinul nr. 5559/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic din învățământ (vyhláška č. 5559/2011, kterou se schvalují prováděcí pravidla pro čerpání dovolené pedagogickými pracovníky) ze dne 7. října 2011 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 723 ze dne 13. října 2011) (dále jen „prováděcí pravidla z roku 2011“), byla zrušena vyhláškou č. 4050/2021 (viz článek 2 této vyhlášky). Tato prováděcí pravidla byla použitelná během prvního roku ze tří školních let dotčených ve sporu v původním řízení.
14      Podle čl. 267 odst. 1 zákona č. 1/2011 může vedení vzdělávacího zařízení v řádně odůvodněných případech přerušit zákonnou dovolenou a dotčené osoby obdrží za vykonanou práci odměnu.
15      Tato ustanovení jsou v podstatě totožná s ustanoveními prováděcích pravidel z roku 2011 (viz poznámka pod čarou 13 tohoto stanoviska). V článku 3 odst. 2 prováděcích pravidel z roku 2021 byl výraz „v poměru k odpracované době“ nahrazen výrazem „v poměru k počtu odpracovaných měsíců“. V odstavci 5 tohoto článku byla doplněna druhá věta. Ta se týká případů, kdy jsou učitelé zaměstnáni na částečný úvazek ve dvou nebo více zařízeních. Jejich právo se uplatňuje na úrovni každého vzdělávacího zařízení.
16      Článek 5 odst. 1 prováděcích pravidel z roku 2011 byl formulován stejným způsobem (viz poznámka pod čarou 13 v tomto stanovisku).
17      Monitorul Oficial al României, část I, č. 72 ze dne 5. února 2003, ve znění opětovně zveřejněném v Monitorul Oficial al României, část I, č. 345 ze dne 18. května 2011.
18      Ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „zákoník práce“).
19      Viz poznámka pod čarou 16 tohoto stanoviska.
20      Týdenní pracovní doba byla proměnlivá. Mohla činit zejména 2, 4, 7, 18 nebo 20 hodin.
21      Předkládající soud upřesňuje, že dotyční zaměstnanci v dotčeném období čerpali 27 až 62 dnů dovolené.
22      Tj. prováděcí pravidla z roku 2011 a 2021 (viz bod 6 tohoto stanoviska).
23      Tj. článek 18 rámcového zákona č. 153/2017.
24      Viz nález Curtea Constituțională (Ústavní soud) č. 385 ze dne 17. dubna 2007, citovaný předkládajícím soudem.
25      Předkládající soud cituje zejména rozsudky ze dne 13. září 2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, dále jen „rozsudek Del Cerro Alonso“, EU:C:2007:509), a ze dne 5. listopadu 2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12, EU:C:2014:2332, bod 16).
26      C‑219/14, EU:C:2015:745, body 50 a 52.
27      Viz usnesení ze dne 5. prosince 2025, Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu“ (C‑706/23, EU:C:2025:951).
28      Podle čl. 35 odst. 1, jakož i článků 106 a 150 zákoníku práce má zaměstnanec v případě souběhu smluv s týmž zaměstnavatelem nebo více zaměstnavateli nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, a to bez ohledu na to, zda se jedná o SDU nebo SDN, na plný nebo částečný úvazek.
29      Předkládající soud cituje dvě rozhodnutí Curtea Constituțională (Ústavní soud), která připomínají zvláštní povahu této právní úpravy.
30      Viz bod 10 tohoto stanoviska, pokud jde o připomenutí použitelných ustanovení týkajících se nároku učitelů, kteří vykonávali svou činnost na základě SDN nebo SDU na plný nebo částečný úvazek, na placenou dovolenou za kalendářní rok. Zásada zákazu diskriminace se tedy v těchto situacích použije v souladu s ustanoveními 4 bodem 1 rámcových dohod.
31      Viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2018, Bauer a Willmeroth (C‑569/16 a C‑570/16, EU:C:2018:871, body 58, 80 a 84), jakož i usnesení ze dne 15. července 2025, GTC Dijon (C‑37/25, EU:C:2025:586, body 17 a 30, jakož i citovaná judikatura).
32      Viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2018, Bauer a Willmeroth (C‑569/16 a C‑570/16, EU:C:2018:871, bod 58).
33      Viz rozsudek ze dne 13. prosince 2018, Hein (C‑385/17, dále jen „rozsudek Hein“, EU:C:2018:1018, bod 24 a citovaná judikatura).
34      Viz rozsudky Hein (bod 32 a citovaná judikatura) a ze dne 9. prosince 2021, Staatssecretaris van Financiën (Odměna za práci během placené dovolené za kalendářní rok) (C‑217/20, EU:C:2021:987, bod 26 a citovaná judikatura).
35      Viz rozsudky Hein (bod 32 a citovaná judikatura) a ze dne 9. prosince 2021, Staatssecretaris van Financiën (Odměna za práci během placené dovolené za kalendářní rok) (C‑217/20, EU:C:2021:987, bod 26 a citovaná judikatura).
36      Rozsudek Hein (bod 47).
37      Viz rozsudky Hein (bod 33 a citovaná judikatura) a ze dne 9. prosince 2021, Staatssecretaris van Financiën (Odměna za práci během placené dovolené za kalendářní rok) (C‑217/20, EU:C:2021:987, bod 27).
38      Viz rozsudek Hein (bod 41).
39      Rozsudek Hein (bod 43).
40      Viz rozsudky Hein (bod 43) a ze dne 19. listopadu 2019, TSN a AKT (C‑609/17 a C‑610/17, EU:C:2019:981, bod 35).
41      Viz rozsudek Hein (bod 44) a rozsudek ze dne 9. prosince 2021, Staatssecretaris van Financiën (Odměna za práci během placené dovolené za kalendářní rok) (C‑217/20, EU:C:2021:987, bod 33).
42      Viz rozsudek Hein (bod 41).
43      Viz rozsudek Hein (bod 43).
44      Viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2021, job-medium (C‑233/20, EU:C:2021:960, bod 31 a citovaná judikatura). V tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 21. listopadu 2018, Viejobueno Ibáñez a de la Vara González (C‑245/17, EU:C:2018:934, bod 58).
45      Viz rozsudky ze dne 10. června 2010, Bruno a další (C‑395/08 a C‑396/08, EU:C:2010:329, bod 58 a citovaná judikatura), a ze dne 4. září 2025, Gnattai (C‑543/23, dále jen „rozsudek Gnattai“, EU:C:2025:653, body 33 a 34 a citovaná judikatura).
46      Viz rozsudek ze dne 7. dubna 2022, Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců) [C‑236/20, dále jen „rozsudek Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců)“, EU:C:2022:263, bod 34].
47      Viz zejména rozsudek Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců) (bod 54).
48      Viz zejména rozsudek Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců) (bod 52).
49      Viz rozsudek ze dne 11. listopadu 2015, Greenfield (C‑219/14, EU:C:2015:745, bod 57).
50      Viz rozsudky Del Cerro Alonso (body 25, 28 a 29) a ze dne 8. září 2011, Rosado Santana (C‑177/10, dále jen „rozsudek Rosado Santana“, EU:C:2011:557, body 42, 55 a 58). Pokud jde o veřejná školská zařízení, viz rozsudky ze dne 20. června 2019, Ustariz Aróstegui (C‑72/18, EU:C:2019:516, bod 24), a Gnattai (bod 37).
51      Viz bod 15 tohoto stanoviska.
52      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 7. července 2022, Zone de secours Hainaut-Centre (C‑377/21, EU:C:2022:530, bod 48).
53      Viz ustanovení 1 písm. a) rámcových dohod a jejich preambule. Viz rovněž body 3, 11 a 23 odůvodnění směrnice 97/81 a bod 14 odůvodnění směrnice 1999/70, na které odkazují zejména rozsudky Del Cerro Alonso (bod 36) a ze dne 10. června 2010, Bruno a další (C‑395/08 a C‑396/08, EU:C:2010:329, body 29 a 30).
54      Viz rozsudky Del Cerro Alonso (bod 38); ze dne 15. dubna 2008, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, body 114 a 115); ze dne 10. června 2010, Bruno a další (C‑395/08 a C‑396/08, EU:C:2010:329, bod 32), jakož i Rosado Santana (bod 44).
55      Viz rozsudek Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců) (bod 35 a citovaná judikatura); ze dne 20. února 2024, X (Neuvedení důvodů pro ukončení smlouvy) [C‑715/20, dále jen „rozsudek X (Neuvedení důvodů pro ukončení smlouvy)“, EU:C:2024:139, bod 42], a Gnattai (bod 42).
56      Viz rozsudek Rosado Santana (body 38 a 41 až 44).
57      Viz rozsudek ze dne 22. února 2024, Randstad Empleo a další (C‑649/22, EU:C:2024:156, bod 46 a citovaná judikatura).
58      Viz rozsudky ze dne 5. listopadu 2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12, EU:C:2014:2332, bod 16), a ze dne 22. února 2024, Randstad Empleo a další (C‑649/22, EU:C:2024:156, bod 44).
59      Viz rozsudek Ministero della Giustizia a další (Postavení italských smírčích soudců) (bod 38) a ze dne 27. června 2024, Peigli (C‑41/23, EU:C:2024:554, bod 43). Pokud jde o pojem „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, viz rozsudky ze dne 10. června 2010, Bruno a další (C‑395/08 a C‑396/08, EU:C:2010:329, bod 42, týkající se důchodů), a ze dne 19. října 2023, Lufthansa CityLine (C‑660/20, EU:C:2023:789, body 41 a 42, týkající se dodatečné odměny).
60      K rámcové dohodě o pracovním poměru na dobu určitou viz rozsudky ze dne 15. prosince 2022, Presidenza del Consiglio dei Ministri a další (Univerzitní výzkumní pracovníci) (C‑40/20 a C‑173/20, EU:C:2022:985, body 101 a 102 a citovaná judikatura), a k rámcové dohodě o práci na částečný úvazek viz rozsudek ze dne 19. října 2023, Lufthansa CityLine (C‑660/20, EU:C:2023:789 body 44 a 45 a citovaná judikatura).
61      Viz bod 15 tohoto stanoviska. V tomto ohledu mám za to, že čl. 4 odst. 1 prováděcích pravidel z roku 2021, totožný s článkem 3 prováděcích pravidel z roku 2011, může podpořit mou analýzu v rozsahu, v němž stanoví rozdělení nákladů na placenou dovolenou za kalendářní rok mezi zařízení, kde byli učitelé zaměstnáni.
62      Viz rozsudek ze dne 17. března 2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti (C‑585/19, EU:C:2021:210, body 45 a 46).
63      Viz body 62 a 63 tohoto stanoviska.
64      Viz bod 46 tohoto stanoviska.
65      Obdobně viz rozsudek ze dne 5. června 2018, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, body 50 a 51).
66      Viz článek 29 rámcového zákona č. 153/2017.
67      Viz rozsudky ze dne 5. května 2022, Universiteit Antwerpen a další (C‑265/20, EU:C:2022:361, bod 53) a X (Neuvedení důvodů ukončení pracovní smlouvy) (bod 58 a citovaná judikatura).
68      Viz rozsudky Universiteit Antwerpen a další (C‑265/20, EU:C:2022:361, bod 54) a X (Neuvedení důvodů ukončení pracovní smlouvy) (bod 59 a citovaná judikatura).
69      Viz rozsudky ze dne 8. listopadu 1990, Gmurzynska-Bscher (C‑231/89, EU:C:1990:386, body 19 a 20), a ze dne 30. října 2025, Tomann (C‑134/24, EU:C:2025:839, bod 66), a pokud jde o regulační a skutkový rámec vymezený v rámci odpovědnosti vnitrostátního soudu, rozsudky ze dne 15. května 2003, Salzmann (C‑300/01, EU:C:2003:283, bod 31); ze dne 30. listopadu 2023, Ministero dell’Istruzione a INPS (C‑270/22, EU:C:2023:933, bod 34), a ze dne 13. listopadu 2025, Oti (C‑525/23, EU:C:2025:877, bod 38).
70      Viz bod 38 tohoto stanoviska.
71      Viz rozsudky Del Cerro Alonso (bod 48) a ze dne 20. června 2019, Ustariz Aróstegui (C‑72/18, EU:C:2019:516, body 25 až 27), jakož i usnesení ze dne 10. července 2025, Centro Servizi Culturali Santa Chiara (C‑823/24, EU:C:2025:584, bod 24).
72      K příspěvkům na stravné viz rovněž stanovisko generální advokátky J. Kokott ve věci Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, bod 54), a ve věci Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, bod 49).
73      Obdobně viz rozsudek ze dne 5. listopadu 2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12, EU:C:2014:2332, body 20 a 21, jakož i citovaná judikatura).
74      Viz rovněž rozhodnutí Tribunalul Vaslui (soud prvního stupně ve Vaslui) připomenuté v bodě 19 tohoto stanoviska.
75      Viz rovněž čl. 150 odst. 1 zákoníku práce o nároku na „náhradu mzdy za dovolenou, která nesmí být nižší než základní mzda“ za dobu dovolené za kalendářní rok.
76      Viz body 84 a 85 tohoto stanoviska.
77      Viz bod 38 tohoto stanoviska.
78      Viz rozsudky ze dne 18. dubna 2024, Dumitrescu a další v. Komise a Soudní dvůr (C‑567/22 P až C‑570/22 P, EU:C:2024:336, body 65 a 66), jakož i Gnattai (bod 33).
79      Viz zejména rozsudek Gnattai (bod 34 a citovaná judikatura).
80      Viz výkladová zásada připomenutá v bodě 50 tohoto stanoviska.
81      V tomto smyslu viz rozsudek Gnattai (bod 35).
82      Viz bod 44 tohoto stanoviska.