62020CC0211
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 7. dubna 2022 (
1
)
Věc C‑211/20 P
Evropská komise
proti
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Kasační opravný prostředek – Státní podpory – Podpora poskytnutá některým profesionálním fotbalovým klubům – Článek 107 odst. 1 SFEU – Pojem ‚výhoda‘ – Státní záruky – Sdělení o zárukách – Tržní cena záruky – Důkazní břemeno – Povinnost řádné péče Komise“
1.
Projednávaná věc se týká kasačního opravného prostředku podaného Evropskou komisí, kterým Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek ze dne 12. března 2020Valencia Club de Fútbol v. Komise (T‑732/16, EU:T:2020:98; dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál na základě žaloby Valencia Club de Fútbol, SAD (dále jen „Valencia CF“), zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2017/365 ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) poskytnuté Španělskem ve prospěch klubů Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol SAD a Elche Club de Fútbol SAD (
2
) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
2.
V rámci tohoto kasačního opravného prostředku má Soudní dvůr přezkoumat metodiku definovanou ve sdělení Komise o použití článků [107] a [108 SFEU] na státní podpory ve formě záruk (
3
) (dále jen „sdělení o zárukách“) za účelem posouzení existence podpory při existenci individuální veřejné záruky, tedy metodiky, kterou podle napadeného rozsudku Tribunálu Komise porušila. Soudní dvůr bude mít rovněž příležitost dále vyjasnit rozsah své judikatury týkající se důkazního břemene a povinnosti řádné péče Komise při určování existence výhody, zejména v souvislosti s poskytnutím individuální státní záruky.
I. Právní rámec
3.
Kromě článku 107 SFEU jsou v projednávané věci relevantní body 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 4.1 a 4.2 sdělení o zárukách.
II. Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
4.
Skutečnosti předcházející sporu jsou uvedeny v bodech 1 až 10 napadeného rozsudku, na které odkazuji pro další podrobnosti. Pro potřeby tohoto řízení se omezím na připomenutí následujícího.
5.
Valencia CF je profesionální fotbalový klub se sídlem ve Valencii ve Španělsku. Fundación Valencia je nezisková organizace, která byla založena s cílem zachovat, šířit a podporovat sportovní, kulturní a sociální aspekty Valencia CF a její vztah s fanoušky.
6.
Dne 5. listopadu 2009 poskytla Instituto Valenciano de Finanzas (dále jen „IVF“), finanční instituce Generalitat Valenciana (regionální samospráva Valencie, Španělsko), Fundación Valencia záruku za bankovní úvěr ve výši 75 milionů eur, který poskytla Bancaja (nyní Bankia), prostřednictvím kterého Fundación Valencia nabyla v rámci navýšení kapitálu 70,6 % akcií Valencia CF (dále jen „opatření 1“) (
4
).
7.
Záruka pokrývala 100 % jistiny úvěru plus úroky a náklady zajištěné transakce. Fundación Valencia musela hradit IVF roční prémii za záruku ve výši 0,5 %. Jako protizáruku obdržela IVF zástavní právo jako druhá v pořadí k akciím Valencia CF získaným Fundación Valencia. Doba trvání příslušného úvěru činila šest let. Úroková sazba příslušného úvěru činila nejprve 6 % v prvním roce a poté „Euro Interbank Offered Rate“ (Euribor) 1 rok navýšený o marži ve výši 3,5 % s minimální sazbou 6 %. Byl rovněž uplatněn poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1 %. Podle splátkového kalendáře měly být úroky spláceny od srpna 2010 a jistina ve dvou splátkách ve výši 37,5 milionu eur dne 26. srpna 2014 a dne 26. srpna 2015. Splácení zajištěného úvěru (jistiny a úroků) mělo být financováno prodejem akcií Valencia CF získaných Fundación Valencia.
8.
Dne 10. listopadu 2010 navýšila IVF záruku ve prospěch Fundación Valencia o 6 milionů eur (dále jen „opatření 4“) (
5
).
9.
Poté, co byla Komise o těchto zárukách informována, zahájila rozhodnutím ze dne 4. července 2006 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) (
6
) šetření s cílem ověřit slučitelnost těchto záruk s unijními ustanoveními o státní podpoře. V průběhu šetření Komise obdržela informace a vyjádření mimo jiné od Španělského království, IVF, Valencia CF a Fundación Valencia.
10.
Napadeným rozhodnutím Komise mimo jiné dospěla k závěru, že opatření 1 a opatření 4 představují protiprávní státní podporu.
11.
V tomto rozhodnutí Komise nejprve dospěla k závěru, že v době, kdy byla poskytnuta opatření 1 a 4, se společnost Valencia CF nacházela v obtížích (
7
). Nenacházela se však ve stavu mimořádně závažné situace ve smyslu bodu 2.2 a 4.1 písm. a) sdělení o záruce (
8
). Komise nicméně stanovila, že vzhledem k finančním obtížím klubu před tím, než byla opatření provedena, lze mít za to, že jeho rating odpovídá kategorii CCC podle ratingové stupnice ratingové agentury Standard & Poor's (
9
).
12.
Následně v bodech 85 až 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí, obsažených v oddíle 7.1.2 nadepsaném „[s]elektivní výhoda“, Komise uvedla následující:
„(85)
Pokud jde o prvek podpory v opatřeních, z nichž všechna zahrnují státní záruky, Komise vzala v úvahu oddíly 2.2 a 3.2 sdělení o zárukách […] [toto sdělení] stanoví, že plnění určitých podmínek by mohlo Komisi stačit k vyloučení přítomnosti státní podpory, například že dlužník není ve finančních obtížích a že záruka nepokrývá více než 80 % nesplaceného úvěru nebo jiného finančního závazku. Pokud však dlužník nesplatí rizikovou cenu záruky, je zvýhodněn. Pokud je navíc dlužník podnikem ve finančních obtížích, bez státní záruky by nenašel finanční instituci, která by byla ochotna mu půjčit za jakýchkoli podmínek.
(86)
V tomto ohledu Komise nesouhlasí s argumentem Španělska, že podmínky sdělení o zárukách […] jsou splněny. Uplatněním těchto kritérií na daný případ Komise shledává, že:
a)
[klub] Valencia CF, […] [byl] v době poskytnutí opatření 1 […] a 4 ve finančních obtížích (viz 70. až 82. bod odůvodnění);
b)
jak je uvedeno v 7. až 9. bodě odůvodnění, záruky pokrývaly více než 100 % příslušných úvěrů;
c)
nelze mít za to, že roční prémie za záruku ve výši 0,5% ‑ 1% účtovaná za dotčené záruky odráží riziko nesplacení zaručených úvěrů s ohledem na obtíže [klubu] Valencia CF […] a zejména na je[ho] vysoký poměr dluhu k vlastnímu kapitálu, nebo skutečnost, že v době dotčených opatření [vykazoval] zápornou hodnotu vlastního kapitálu.
(87)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že opatření 1 […] a 4 nesplňují podmínky stanovené ve sdělení o zárukách […], a zastává proto názor, že příjemci by opatření za stejných podmínek na trhu nedosáhli, a že tato opatření tedy poskytla příjemcům nepatřičnou výhodu.“
13.
Bod 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí, obsažený v oddíle 7.2 nadepsaném „[v]yčíslení podpory“, stanoví následující:
„(93)
Podle oddílu 4.2 sdělení o zárukách […] má Komise za to, že pro každou záruku se výše podpory rovná subvenčnímu prvku záruky, tj. výši vyplývající z rozdílu mezi úrokovou sazbou úvěru skutečně uplatňovanou díky státní záruce plus poplatek za záruku na straně jedné a úrokovou sazbou, která by se na úvěr uplatnila bez státní záruky, na straně druhé. Komise uvádí, že z důvodu omezeného počtu připomínek k obdobným transakcím na trhu toto měřítko neposkytuje smysluplné srovnání. Komise proto použije příslušnou referenční sazbu, která činí 1000 bazických bodů s ohledem na obtíže tří fotbalových klubů a velmi nízkou hodnotu zajištění úvěrů, plus 124–149 bazických bodů jako základní sazby ve Španělsku v době opatření podpory. Každý úvěr je ve skutečnosti zajištěn zástavním právem k akciím získaným v klubech. Tyto kluby však byly v obtížích, tj. provozovaly činnost vedoucí ke ztrátě, a neexistoval žádný věrohodný plán životaschopnosti, který by prokázal, že tyto činnosti začnou svým akcionářům přinášet zisky. Ztráty klubů byly tedy zahrnuty v hodnotě akcií těchto klubů, tudíž hodnota těchto akcií jako zajištění úvěru se téměř rovnala nule. Na základě výpočtů Komise by výše podpory v posuzovaných opatřeních činila […] v případě klubu Valencia CF (19,193 milionu EUR v rámci opatření 1 […].“
III. Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
14.
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 20. října 2016 podala Valencia CF žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí, přičemž na podporu své žaloby uvedla osm důvodů.
15.
V napadeném rozsudku Tribunál v bodech 116 až 138, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, vyhověl – výlučně ve vztahu k opatření 1 (
10
) – třetí části prvního žalobního důvodu, v níž Valencia CF tvrdila, že Komise měla nesprávně za to, že opatření 1 nebylo poskytnuto za tržní cenu.
16.
Tribunál především uvedl, že ze sdělení o zárukách vyplývá, že je třeba nejprve zjistit případnou tržní cenu, buď už na úrovni záruky, nebo na úrovni příslušného úvěru, s ohledem na kterou je třeba porovnat podmínky sporné transakce, aby bylo možné určit, zda finanční náklady, které dlužník nese, jsou nižší než finanční náklady, které by nesl, kdyby si musel obstarat totéž financování a tutéž záruku za tržní ceny. Za tímto účelem podle Tribunálu z bodu 3.2 písm. d) a bodu 4.2 sdělení o zárukách vyplývá, že Komise musí zaprvé ověřit, zda je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající referenční záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích; zadruhé, pokud taková referenční sazba neexistuje, musí porovnat celkové finanční náklady zajištěného úvěru (včetně úrokové sazby úvěru a záruční prémie) s tržní cenou podobného nezajištěného úvěru; konečně zatřetí, v případě neexistence tržní ceny podobného nezajištěného úvěru, je třeba použít referenční úrokovou sazbu (
11
).
17.
Na základě tohoto předpokladu Tribunál s odkazem na bod 85 a bod 86 písm. c) odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedl, že Komise ve svých úvahách týkajících se charakterizování výhody neuvedla, jaká byla tržní cena, s ohledem na kterou hodnotí dotčenou prémii, a nezkoumala zástavní právo, které bylo poskytnuto IVF jako protizáruka. Tribunál uvedl, že se Komise spokojila s posouzením finanční situace žalobkyně, aby s ohledem na výši záruční prémie vyplacené IVF dospěla k závěru, že tato výše nebyla v souladu s tržními podmínkami. Tribunál poté uvedl, že Komise měla ve své odpovědi ve vztahu k organizačním procesním opatřením za to, že s ohledem na finanční situaci žalobkyně, která byla podnikem v obtížích, neexistovala tržní cena, která by mohla sloužit jako referenční údaj pro záruční prémii. Tribunál poté dospěl k závěru, že za účelem určení, zda prémie vyplacená IVF skýtala výhodu, Komise jednak nezohlednila všechny relevantní charakteristiky záruky a příslušného úvěru, zejména existenci jistot poskytnutých dlužníkem a jednak nevyhledala tržní cenu, s ohledem na niž by bylo možno srovnat dotčenou prémii, jelikož se domnívala, že pro podnik v obtížích taková cena neexistovala (
12
).
18.
V bodech 130 až 133 napadeného rozsudku pak Tribunál uvedl, že v bodě 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise provedla v rámci vyčíslení sporné podpory podrobnější analýzu. Nicméně s odkazem na odpověď Komise v rámci organizačních procesních opatření a na odpověď na otázku položenou na jednání, v níž Komise odkázala na obsah rozhodnutí o zahájení řízení, Tribunál nejprve uvedl, že Komise nezkoumala, zda existuje „odpovídající referenční záruční prémie nabízená na finančních trzích“. Podle Tribunálu Komise naopak předpokládala, že žádná finanční instituce by ručitelem podniku v obtížích nebyla, neboť sdělení o zárukách nestanoví obecnou domněnku, že v případě podniku v obtížích neexistuje tržní cena. Zadruhé Tribunál uvedl, že Komise měla za to, že se zprostila svých vyšetřovacích povinnosti týkajících se existence tržní ceny obdobného nezajištěného úvěru, když pouze vyjádřila pochybnosti v tomto ohledu v rozhodnutí o zahájení řízení.
19.
Tribunál tedy Komisi zaprvé vytkl, že porušila sdělení o zárukách, když se domnívala, že žádná finanční instituce by nebyla ručitelem podniku v obtížích, a tudíž že na trhu nebyla dostupná žádná referenční záruční prémie. Zadruhé Tribunál uvedl, že Komise porušila povinnost učinit celkové posouzení se zohledněním veškerých relevantních okolností daného případu (
13
).
20.
Zatřetí v bodech 135 až 137 napadeného rozsudku Tribunál Komisi rovněž vytkl, že svůj závěr o vyloučení existence tržní ceny podobného nezajištěného úvěru dostatečně nepodložila. V tomto ohledu měl Tribunál za to, že se Komise v rozhodnutí o zahájení řízení spokojila s vyjádřením pochybnosti o existenci podobných transakcí, avšak od dotyčného členského státu nebo z jiných zdrojů si nevyžádala informace týkajících se existence úvěrů podobných úvěru, který je základem sporné transakce, k čemuž měla pravomoc. Kromě toho podle Tribunálu Komise neuplatnila žádný jiný důkaz získaný během správního řízení, který by podpořil její závěr o nedostatečně srovnatelných transakcích (
14
).
21.
Na základě těchto úvah Tribunál vyhověl prvnímu žalobnímu důvodu vznesenému společností Valencia CF a zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkalo opatření 1.
IV. Návrhová žádání účastníků řízení
22.
Kasačním opravným prostředkem Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál zrušil napadené rozhodnutí, pokud jde o opatření 1; vrátil věc Tribunálu; a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
23.
Valencia CF navrhuje, aby Soudní dvůr prohlásil kasační opravný prostředek podaný Komisí za nepřípustný; podpůrně navrhuje, aby tento kasační opravný prostředek v plném rozsahu zamítl a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
24.
Španělské království navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl kasační opravný prostředek Komise a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
V. Analýza kasačního opravného prostředku
A.
Stručné shrnutí argumentů účastníků řízení
25.
Komise v kasačním opravném prostředku uplatňuje jediný důvod, v jehož rámci tvrdí, že Tribunál v bodech 124 až 138 napadeného rozsudku porušil unijní právo tím, že nesprávně vyložil čl. 107 odst. 1 SFEU, zejména pokud jde o prokázání splnění podmínky zvýhodnění. Jediný důvod kasačního opravného prostředku Komise se dělí na tři části.
26.
V první části Komise tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil napadené rozhodnutí a sdělení o zárukách. Komise uvádí, že vzhledem ke specifické povaze zajištěné transakce nenašla na trhu žádné transakce podobné dotčené záruce, ani žádné nezajištěné úvěry podobné úvěru, na který se vztahuje záruka. Na rozdíl od závěrů Tribunálu však Komise nikdy neměla za to, že by neexistovala tržní cena za odpovídající záruční prémii, a že by tedy žádný subjekt na trhu nepřevzal záruku ve vztahu ke společnosti Valencia CF. Naopak z bodu 93 písm. a) odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise vypočítala, jaká by byla tržní úroková sazba použitelná na dotčenou záruku. V tomto ohledu ze sdělení o zárukách vyplývá, že za určitých výjimečných okolností by Komise mohla mít za to, že pro danou záruku neexistuje tržní cena, což však nebyl případ napadeného rozhodnutí (
15
).
27.
Posouzení uvedená v bodech 124 až 130 napadeného rozsudku jsou tedy založena na nesprávném výkladu napadeného rozhodnutí. Zejména v bodě 124 napadeného rozsudku Tribunál provedl částečný a selektivní výklad napadeného rozhodnutí. Tribunál izolovaně posoudil poslední větu bodu 85 odůvodnění, která je sice nepřesná, ale netvoří základ napadeného rozhodnutí. Napadené rozhodnutí je naopak založeno na nedostatečné ceně zaplacené za záruku, a nikoli na nemožnosti získat záruku nebo úvěr na trhu. Komise nezpochybňuje, že tržní cena může existovat i v případě, kdy je záruka poskytnuta podniku v obtížích. Body 127 až 129 napadeného rozsudku jsou tedy irelevantní.
28.
Kromě toho je napadený rozsudek založen na nesprávném výkladu sdělení o zárukách, z něhož Tribunál pouze shrnul několik stručných částí, avšak neřídil se jeho logikou. Zaprvé Tribunál nesprávně rozhodl, že použití referenčních sazeb je srovnatelné s domněnkou, ačkoli použití těchto sazeb bylo nedílnou součástí empirického šetření, jehož cílem bylo stanovit ukazatel tržní ceny záruky. Zadruhé Tribunál nesprávně vyložil sdělení o zárukách tak, že stanoví přísnou hierarchii mezi tržními metodami a referenčními metodami pro určení existence podpory a pro její vyčíslení. Všechny metody, které jsou zde stanoveny, však mají za cíl určit tržní cenu záruky a vycházejí z tržních údajů. Zatřetí použití referenční sazby nezakládá porušení povinnosti provést celkové posouzení se zohledněním veškerých relevantních okolností daného případu.
29.
Ve druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o důkazní břemeno týkající se existence výhody vyplývající z individuální záruky a povinnosti péče Komise. Tribunál zejména uložil Komisi nepřiměřené důkazní břemeno, aby prokázala, že veřejná záruka nebyla poskytnuta za tržních podmínek.
30.
Komise uvádí, že v projednávané věci nejprve v rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila pochybnosti o existenci podobných záruk na finančním trhu a uvedla, že se zdá, že subjekty na trhu nejsou ochotny nést riziko platební neschopnosti příjemců. Zadruhé Komise rovněž vyzvala členské státy a zúčastněné strany, aby se k této záležitosti vyjádřily, a požádala Španělské království, aby jí poskytlo veškeré informace relevantní pro posouzení podpory. Zatřetí podle Komise vyjádřila Fundación Valencia ve svém vyjádření k rozhodnutí o zahájení řízení pochybnosti o existenci podobných záruk na trhu.
31.
Komise uvádí, že splní důkazní břemeno k prokázání existence výhody ve smyslu judikatury, pokud jako v projednávané věci uvede v rozhodnutí o zahájení řízení odůvodnění založené na obtížích podniku, který obdržel záruku, a na vlastnostech této záruky, z nichž odvozuje rating podniku, a pokud poté, co vyzvala členský stát a zúčastněné strany, aby se v tomto ohledu vyjádřily, a požádala je o poskytnutí všech informací relevantních pro posouzení podpory, ze spisu nevyplývá, že by na trhu existovaly podobné transakce (okolnost, kterou potvrzují také zúčastněné strany). Za těchto okolností povinnost řádné péče nevyžaduje, aby Komise hledala prvky, jejichž existence je nepravděpodobná nebo pouze hypotetická. Neexistuje žádný logický důvod, aby Komise byla za těchto okolností povinna využít svých pravomocí také vůči členskému státu, třetím zúčastněným stranám nebo dokonce jiným subjektům. Výzva uvedená v rozhodnutí o zahájení řízení je dostatečná k tomu, aby jí členský stát nebo zúčastněné strany sdělily podobné transakce, pokud tyto transakce existují. V zásadě je to členský stát, který tvrdí, že jednal jako rozumný soukromý subjekt v tržním hospodářství, kdo musí přezkoumat, zda na trhu existují podobné transakce. Veřejné orgány a příjemce opatření mají lepší možnost zjistit existenci podobných transakcí než Komise. Kromě toho nelze po Komisi požadovat, aby předložila negativní důkazy. Judikatura Soudního dvora i Tribunálu tento přístup potvrzuje.
32.
Obecně řečeno, pokud jde o prokázání existence podpory, Komise má za to, že je povinna využít svých zvláštních vyšetřovacích pravomocí pouze tehdy, když nemá dostatečné důkazy k prokázání existence podpory, když si je vědoma existence důležitého prvku, který nemá k dispozici a který může ovlivnit její posouzení existence podpory, nebo když lze důvodně předpokládat, že informace, které má k dispozici, jsou neúplné. Žádná z těchto situací v projednávané věci nenastala.
33.
Ve třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál zkreslil skutkový stav, když v bodě 137 napadeného rozsudku uvedl, že „Komise neuplatňuje žádný jiný důkaz získaný během správního řízení, který by podpořil její závěr o nedostatečně srovnatelných transakcích“. Na jednání před Tribunálem Komise odkázala na pochybnosti vyjádřené ze strany Fundación Valencia o existenci podobných záruk na trhu, uvedené v bodě 30, na nichž rovněž založila své rozhodnutí.
34.
Valencia CF vznáší námitku nepřípustnosti, v níž tvrdí, že kasační opravný prostředek by měl být prohlášen za nepřípustný. Z meritorního hlediska Valencia CF a Španělské království zpochybňují argumenty Komise.
B.
Právní analýza
1. K přípustnosti kasačního opravného prostředku
35.
Úvodem je třeba analyzovat námitku nepřípustnosti kasačního opravného prostředku vznesenou společností Valencia CF.
36.
Valencia CF zaprvé tvrdí, že Komise neuvádí s potřebnou přesností body odůvodnění napadeného rozsudku, které napadá. Zadruhé Valencia CF tvrdí, že vzhledem k tomu, že sdělení o zárukách není nástrojem pozitivního unijního práva, nemůže být jeho případné porušení kvalifikováno jako právní otázka, kterou by Soudní dvůr mohl analyzovat v rámci kasačního opravného prostředku. Zatřetí podle Valencia CF Komise pouze zopakovala důvody a argumenty, které již byly předloženy Tribunálu, a snaží se dosáhnout nového posouzení skutkového stavu, což není v řízení o kasačním opravném prostředku přípustné.
37.
Mám za to, že námitka nepřípustnosti vznesená společností Valencia CF musí být zamítnuta.
38.
Komise v kasačním opravném prostředku především jasně uvádí body a pasáže napadeného rozsudku, které napadá. Kromě toho, jak vyplývá z bodů 25 až 33 výše, údajná nesprávná právní posouzení, která Komise vytýká Tribunálu, jasně vyplývají z její argumentace.
39.
Komise totiž napadá především výklad napadeného rozhodnutí provedený Tribunálem. V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že důvody kasačního opravného prostředku směřující proti výkladu rozhodnutí provedenému Tribunálem jsou v rámci kasačního opravného prostředku přípustné (
16
). Komise dále napadá výklad sdělení o zárukách provedený Tribunálem. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je Komise v konkrétní oblasti státních podpor vázána rámcem a sděleními, jež přijme, pokud se neodchylují od norem Smlouvy (
17
). Z toho vyplývá, že vzhledem k tomu, že Tribunál vytkl Komisi, že porušila sdělení o zárukách, musí být důvod zpochybňující výklad tohoto sdělení považován za přípustný. Obdobně údajné nedodržení pravidel použitelných v oblasti dokazování představuje právní otázku, která je přípustná ve fázi kasačního opravného prostředku (
18
).
40.
Z výše uvedeného je zjevné, že na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Valencia CF, není cílem kasačního opravného prostředku Komise ani opakovat důvody a argumenty, které již byly předloženy v řízení v prvním stupni, ani zpochybnit posouzení skutkového stavu a důkazů provedené Tribunálem.
2. K věci samé: k jedinému důvodu kasačního opravného prostředku
41.
Pokud jde o věc samou, mám za to, že aby bylo možné odpovědět na argumenty předložené Komisí v jejím kasačním opravném prostředku, je třeba nejprve učinit několik poznámek ke sdělení o zárukách [oddíl a)] a připomenout zásady stanovené v judikatuře týkající se důkazního břemene a povinnosti řádné péče Komise v souvislosti s posouzením existence výhody podle čl. 107 odst. 1 SFEU [oddíl b)]. Na základě výše uvedeného poté analyzuji jediný důvod kasačního opravného prostředku vznesený Komisí [oddíl c)].
a) Ke sdělení o zárukách
42.
Z bodu 1.1 sdělení o zárukách vyplývá, že poskytuje vysvětlení zásad a metodiky, z nichž Komise vychází při uplatňování ustanovení Smluv o státní podpoře na státní záruky. V souladu s judikaturou uvedenou v bodě 39 výše toto sdělení zavazuje Komisi, nikoli však Soudní dvůr (
19
).
43.
Jak vyplývá z bodů 2.1 a 2.2 tohoto sdělení, přínosem plynoucím ze státní záruky je to, že riziko spojené s nesplacením zajištěného úvěru nese stát. Převzetí tohoto rizika by mělo být v zásadě odměněno odpovídajícím protiplněním, tedy prémií. V případě úplného nebo částečného zřeknutí se prémie existuje výhoda ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, která znamená ztrátu finančních zdrojů pro stát a zároveň zisk pro podnik.
44.
V souladu s judikaturou Soudního dvora (
20
) ze sdělení o zárukách (
21
) vyplývá, že posouzení existence výhody, a tedy podpory, je založeno na „zásadě investora v tržním hospodářství“. Účelem tohoto posouzení je ověřit, zda byla záruka poskytnuta za podmínek, které by byly přijatelné pro soukromého investora jednajícího za běžných podmínek tržního hospodářství.
45.
Za tímto účelem stanoví sdělení o zárukách analýzu, jejímž cílem je především určit, zda by obezřetný soukromý investor poskytl příjemci podobnou záruku za stejných podmínek a za stejnou cenu jako v případě dotčené záruky. Pokud tomu tak není, jedná se o výhodu, a tedy o podporu, kterou je ve druhé fázi třeba kvantifikovat určením toho, za jakou cenu by za konkrétních okolností případu případně poskytl podobnou záruku obezřetný soukromý investor. Výše podpory se obecně rovná rozdílu mezi cenou skutečně zaplacenou za záruku a cenou, kterou by za poskytnutí takové záruky požadoval obezřetný soukromý investor.
46.
Struktura sdělení o zárukách se řídí tímto dvoufázovým schématem. Nejdříve totiž v bodě 3 stanoví řadu kumulativních podmínek, jejichž splnění vylučuje existenci státní podpory. Pokud jde konkrétně o individuální záruky, jako je záruka, o kterou se jedná v tomto řízení, bod 3.2 sdělení o zárukách uvádí, že k vyloučení existence státní podpory stačí, aby byly splněny určité podmínky uvedené v tomto bodě. Těmito podmínkami jsou to: že dlužník nemá finanční potíže [písmeno a)], že rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit [písmeno b)], že záruka nepokrývá více než 80 % úvěru [písmeno c)] a že za záruku se platí běžná tržní cena [písmeno d)].
47.
Sdělení o zárukách výslovně neuvádí důsledky nedodržení těchto podmínek. Je však třeba uvést, že pokud jedna nebo více těchto podmínek není splněna, neznamená to automaticky a nutně, že se jedná o státní podporu. Nesplnění jedné nebo více těchto podmínek svědčí o tom, že je zde náznak existence podpory, což znamená potřebu podrobnější analýzy. V této souvislosti je zvláště důležitá podmínka stanovená v bodě 3.2 písm. d), tedy že za záruku se platí běžná tržní cena. Pokud není dodržena, tedy pokud je předmětná státní záruka poskytnuta za cenu nižší než tržní, není pochyb o tom, že dotčené opatření může přiznávat příjemci výhodu, a představuje tedy státní podporu.
48.
Bod 3.2 písm. d) sdělení o zárukách podrobně stanoví kritéria, která se použijí pro určení, zda je předmětná záruka poskytnuta za tržní cenu.
49.
Tento bod v prvním a druhém odstavci upřesňuje, že za tímto účelem je třeba především ověřit to, zda lze „na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii“. Nelze-li na finančních trzích nalézt takovouto záruční prémii, „je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“.
50.
Třetí odstavec tohoto bodu upřesňuje, že v obou případech je třeba při stanovování odpovídající tržní ceny uskutečnit analýzu charakteristik záruky a příslušné půjčky, což by zejména mělo umožnit klasifikaci dlužníka s pomocí hodnocení (ratingu) rizika.
51.
Pokud Komise na základě analýzy provedené s ohledem na výše uvedené parametry dospěje k závěru, že poskytnutá záruka přiznává příjemci výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je třeba ve druhé fázi vyčíslit výši podpory. Sdělení o zárukách v bodě 4 uvádí kritéria, která se mají pro takové vyčíslení použít.
52.
Jak již bylo uvedeno, toto sdělení stanoví, že výše podpory se obecně rovná rozdílu mezi cenou skutečně zaplacenou za záruku a cenou, kterou by za poskytnutí takové záruky požadoval obezřetný soukromý investor.
53.
V některých případech je však možné, že pokud se podnik nachází v mimořádných obtížích a pravděpodobnost, že dlužník úvěr nesplatí, je tedy obzvláště vysoká, žádný obezřetný soukromý investor by záruku neposkytl. V takovém případě podle bodu 2.2 a 4.1 písm. a) sdělení o zárukách neexistuje tržní cena záruky, neboť žádný investor by nebyl ochoten ji poskytnout. V takovém případě, který podle bodu 4.1 písm. a) sdělení o zárukách nastává pouze v „mimořádných situacích“, se pak výše podpory rovná výši samotné záruky. To se vysvětluje tím, že vzhledem k tomu, že neexistuje tržní cena za poskytnutí takové záruky, nelze výši podpory určit jako rozdíl mezi skutečně zaplacenou cenou a neexistujícím faktorem. Dále, jelikož riziko nesplácení je obzvláště vysoké, bude stát s největší pravděpodobností povinen vyplatit celou zaručenou částku (
22
).
54.
Mimo tuto konkrétní situaci bude pro vyčíslení podpory nutné určit tržní cenu za poskytnutí záruky, s níž bude možné porovnat cenu skutečně zaplacenou za předmětnou záruku.
55.
V tomto ohledu bod 4.2 sdělení o zárukách uvádí, že tam, kde se na trhu neposkytují záruky pro příslušný typ transakce, není pro záruku k dispozici tržní cena. To je třeba chápat nikoli v tom smyslu, že se jedná o situaci, jaká je uvedena v bodě 53 výše, ale spíše v tom smyslu, že není „empiricky“ k dispozici tržní cena, kterou však lze vytvořit. V takovém případě musí být podpora vyčíslena výpočtem „rozdíl[u] mezi zvláštní tržní úrokovou mírou, která by pro danou společnost platila bez záruky, a sazbou získanou na základě státní záruky po odečtení zaplacené prémie“. Podle stejného bodu výše uvedeného sdělení, „[n]ení-li k dispozici tržní úroková míra a přeje-li si daný členský stát použít k aproximaci referenční úrokovou sazbu, […] se na výpočet míry podpory v individuální záruce vztahují podmínky stanovené ve sdělení o referenčních sazbách“.
b) Judikaturní zásady týkající se důkazního břemene a povinnosti řádné péče Komise při prokazování existence výhody
56.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je na Komisi, aby předložila důkaz o existenci „státní podpory“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a tudíž i důkaz o tom, že podmínka poskytnutí výhody příjemcům je naplněna (
23
).
57.
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že v případě uplatnění zásady soukromého investora je na Komisi, aby prokázala, zejména s ohledem na informace poskytnuté dotčeným členským státem, že jsou splněny podmínky pro použití této zásady (
24
).
58.
Je tedy na Komisi, aby učinila celkové posouzení a zohlednila všechny relevantní skutečnosti daného případu, které jí umožňují určit, zda by podnik, který je příjemcem podpory, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od takového soukromého hospodářského subjektu (
25
). Podle judikatury jsou totiž pro účely uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství relevantní pouze poznatky, které byly dostupné k okamžiku rozhodnutí o přijetí opatření (
26
).
59.
V tomto ohledu je Komise v zájmu řádného uplatňování základních pravidel Smlouvy o FEU týkajících se státních podpor povinna provést pečlivý a nestranný přezkum dotyčných opatření, aby měla při přijímání konečného rozhodnutí k tomuto účelu úplné a spolehlivé poznatky (
27
).
60.
Ukáže-li se tedy zejména, že by kritérium soukromého subjektu mohlo být uplatněno, je Komise povinna požádat dotyčný členský stát o všechny relevantní informace, které jí umožní ověřit, zda jsou podmínky uplatnění tohoto kritéria naplněny (
28
).
61.
Vzhledem k tomu, že Komise není přímo obeznámena s okolnostmi, za kterých bylo přijato rozhodnutí o přijetí určitého opatření, musí se pro účely použití tohoto kritéria do značné míry opírat o objektivní a ověřitelné skutečnosti, které dotčený členský stát předložil za účelem prokázání, že podmínky pro uplatnění kritéria soukromého investora jsou splněny (
29
).
62.
I když se jedná o případ členského státu, který neplní svou povinnost spolupracovat tím, že neposkytl Komisi informace, jež mu nařídila sdělit, musí tento orgán zakládat svá rozhodnutí na poznatcích majících určitou spolehlivost a soudržnost, které jsou dostačujícím základem pro závěr, že podnik získal výhodu, jež zakládá státní podporu, a které tudíž mohou podpořit závěry, ke kterým tento orgán dochází (
30
).
63.
Vzhledem k tomu, že navrácení podpory od jejího příjemce má za cíl odstranit narušení hospodářské soutěže zapříčiněné zjištěným soutěžním zvýhodněním, a obnovit tak stav před vyplacením této podpory, nemůže se Komise domnívat, že podnik získal výhodu, jež zakládá státní podporu, tím, že se opře pouze o záporný předpoklad, založený na neexistenci informací umožňujících dojít k opačnému závěru, nejsou-li jiné poznatky, které mohou pozitivně prokázat existenci takové výhody (
31
).
c) K jedinému důvodu kasačního opravného prostředku
64.
Ve světle výše uvedených úvah je třeba analyzovat jediný důvod kasačního opravného prostředku Komise směřující proti napadenému rozsudku.
65.
Za účelem ověření správnosti analýzy provedené Tribunálem s ohledem na výtky Komise je podle mého názoru třeba nejprve přezkoumat napadené rozhodnutí ve světle napadeného rozsudku.
66.
V tomto ohledu Komise v bodě 7.1.2 napadeného rozhodnutí nejprve určila existenci selektivní výhody a poté v bodě 7.2 vyčíslila výši podpory.
67.
V souvislosti s oddílem 7.1.2 Komise nejprve v bodech 73 až 77 odůvodnění stanovila, že se společnost Valencia CF nacházela v obtížích, ale v bodě 80 odůvodnění vyloučila, že by se nacházela v mimořádně obtížné situaci. V tomto ohledu Tribunál v bodech 51 až 106 napadeného rozsudku odmítl argumenty vznesené společností Valencia CF, jejichž cílem bylo zpochybnit analýzu Komise týkající se obtížné situace uvedené společnosti. Tato část napadeného rozsudku není zpochybněna, a stojí tedy mimo rámec tohoto kasačního opravného prostředku.
68.
Následně v bodech 81 až 83 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise z této obtížné situace vyvodila, že podle standardní metodiky používané ratingovými agenturami (zejména Standard & Poor's) lze mít za to, že rating společnosti Valencia CF spadá do kategorie CCC. Ačkoli společnost Valencia CF zpochybnila tuto analýzu jak ve třetí části prvního žalobního důvodu – které Tribunál vyhověl – tak v kasační odpovědi, je třeba uvést, že Tribunál v napadeném rozsudku tuto analýzu a z ní vyplývající závěr nezpochybnil. Nespadají tedy do působnosti tohoto kasačního opravného prostředku.
69.
V bodě 85 odůvodnění napadeného rozhodnutí – uvedeném v bodě 12 výše – Komise odkazuje na sdělení o zárukách, přičemž uvádí, že její analýza je na něm založena, a připomíná některé zásady. Tribunál odkazuje na tento bod odůvodnění, a zejména na jeho poslední větu, v bodě 124 napadeného rozsudku. Jak sama Komise přiznává, tato poslední věta je zjevně nepřesná (
32
).
70.
Vlastní analýza věci se však nachází v bodech 86 a 87 odůvodnění napadeného rozhodnutí.
71.
Přesněji řečeno, v bodě 86 odůvodnění Komise uvádí, že parametry uvedené v bodě 3.2 sdělení neexistují. Přesněji řečeno, Komise konstatuje, že a) že Valencia CF je podnik v úpadku [viz bod 3.2 písm. a) sdělení o zárukách], b) že záruka pokrývá více než 100 % úvěru [viz bod 3.2 písm. c) uvedeného sdělení] a že c) prémie za záruku ve výši 0,5 % neodráží riziko nesplácení zajištěného úvěru, a proto cenu záruky nelze považovat za tržní cenu [viz bod 3.2 písm. d) uvedeného sdělení].
72.
Na základě této analýzy dospěla Komise v bodě 87 odůvodnění k závěru, že dotyčná opatření nesplňují podmínky stanovené ve sdělení o zárukách a že „příjemci by opatření za stejných podmínek na trhu nedosáhli“.
73.
Z předchozí analýzy vyplývá, že Tribunál v bodě 125 napadeného rozsudku správně konstatoval, že Komise v úvahách týkajících se charakterizování výhody, tedy v oddíle 7.1.2 napadeného rozhodnutí, neuvádí, jaká je tržní cena, s ohledem na kterou hodnotí dotčenou prémii.
74.
Pouze v bodě 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí – tedy v oddíle 7.2 věnovaném výši podpory – Komise uvádí, že „úrokov[á] sazb[a], která by se na úvěr uplatnila bez státní záruky […] neposkytuje smysluplné srovnání“, a to „z důvodu omezeného počtu připomínek k obdobným transakcím na trhu“.
75.
V tomto ohledu je třeba připomenout, jak bylo uvedeno v bodech 48 až 50 výše, že podle sdělení o zárukách je za účelem určení, zda je při uplatnění „zásady investora v tržním hospodářství“ za záruku zaplacena tržní cena, nejprve nutné ověřit, zda „je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích“, a není-li možné nalézt tuto záruční prémii, „je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“.
76.
V systematice sdělení o zárukách se určení těchto referenčních cen (tedy „záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích“ a neexistuje-li „tržní cen[a] podobné nezaručené půjčky“) jeví, pokud je možné je určit, jako rozhodující pro kvalifikaci předmětné záruky jako státní podpory.
77.
V tomto ohledu ze spisu a z bodů 125 a 131 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál se v rámci organizačních procesních opatření výslovně dotázal Komise s cílem ověřit základ výše uvedeného závěru obsaženého v bodě 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí, který v podstatě uvádí, že neexistují „podobné nezajištěné úvěry“, které by mohly být použity jako parametr pro určení, zda cena zaplacená za dotčenou záruku byla tržní či nikoli.
78.
Na tuto otázku Komise odpověděla, že vzhledem k finanční situaci společnosti Valencia CF, která byla podnikem v obtížích, měla za to, že neexistovala tržní cena, která by mohla sloužit jako referenční údaj pro dotčenou prémii. Ve své odpovědi poté Komise upřesnila, že „jinými slovy nebyla schopna nalézt podobné transakce s prémiemi placenými finančními institucemi, protože tyto instituce nepodporovaly tak rizikové transakce jako ty, které spočívaly v převzetí záruk ve prospěch podniků s ratingem CCC“. Komise poté odkázala na bod 3.3 sdělení o zárukách, z něhož vyplývá, že pro úvěry poskytnuté podnikům, kterým byl udělen rating CCC, neexistuje tržní referenční sazba. Komise rovněž dodala, že nic ve správním spise nenasvědčuje opaku.
79.
Z této odpovědi na otázku Tribunálu vyplývá, že Komise v podstatě vyvodila ze skutečnosti, že na základě analýzy, kterou provedla, „lze mít za to“ (
33
), že rating společnosti Valencia CF spadá do kategorie CCC, že žádná finanční instituce by nepodpořila tak riskantní operaci, jako je převzetí záruky ve prospěch společnosti Valencia CF, a že z tohoto důvodu a vzhledem k tomu, že ze spisu nevyplývá opak, je třeba vyloučit, že by existovaly „podobné nezajištěné úvěry“, které by mohly být použity jako referenční hodnota pro dotčenou záruku.
80.
V tomto ohledu uvádím, že kromě toho, že takový argument, na němž je založen závěr obsažený v bodě 93 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v textu napadeného rozhodnutí zcela chybí, se zdá, že je založen na úvaze, kterou lze označit za „logicky věrohodnou“, ale ve skutečnosti není založena na skutečných důkazech.
81.
Je totiž pravděpodobné, jak tvrdí Komise, že finanční instituce obecně neuzavírají záruční transakce se společnostmi s ratingem CCC, i když je pravda, že Komise na podporu tohoto tvrzení uvedla pouze odkaz na bod 3.3 sdělení o zárukách. V projednávané věci je však závěr o neexistenci „podobných nezajištěných úvěrů“, které by měly být použity jako ukazatel pro určení, zda cena zaplacená za předmětnou záruku byla tržní či nikoliv, do jisté míry založen na dvojím vyvození, tedy: jednak vyvození, že vzhledem k finančním nesnázím společnosti Valencia CF „lze mít za to“, že rating této společnosti spadá do kategorie CCC; tento rating byl tedy společnosti Valencia CF přidělen samotnou Komisí (
34
); jednak vyvození, že v důsledku přidělení tohoto ratingu by žádná finanční instituce podobnou transakci se společností Valencia CF neuzavřela.
82.
Pochybuji, že závěr založený pouze na takto logicky věrohodné úvaze lze považovat za slučitelný s požadavky týkajícími se důkazního břemene ohledně existence výhody a povinnosti řádné péče Komise vyplývajícími z judikatury uvedené v bodech 56 až 63 výše.
83.
Jak totiž bylo uvedeno v bodě 57 výše, důkazní břemeno ohledně nesplnění podmínek pro uplatnění zásady soukromého investora leží na Komisi. Toto břemeno, jak je vykládáno judikaturou, vyžaduje, aby se Komise opírala o důkazy, které mohou pozitivně prokázat existenci výhody, a nemůže jí umožnit, aby se omezila na pouhá vyvození, jakkoli pravděpodobná, nebo aby se opírala o negativní domněnky, aniž mohla prokázat, že se přinejmenším pokusila in concreto ověřit opodstatněnost těchto vyvození pomocí důkazů určité spolehlivosti a soudržnosti, které poskytují dostatečný základ pro závěry, k nimž dospěla, a které jsou tudíž způsobilé tyto závěry podpořit. Z ustálené judikatury uvedené v bodě 59 výše totiž vyplývá, že Komise je povinna provést pečlivý a nestranný přezkum, aby měla při přijímání konečného rozhodnutí k tomuto účelu co nejvíce úplné a spolehlivé poznatky. Povinnost Komise postupovat s náležitou péčí jí neumožňuje založit své závěry pouze na „logicky věrohodných“ úvahách, aniž by se snažila získat konkrétní informace, na nichž by svůj závěr založila.
84.
V tomto smyslu nesdílím názor Komise uvedený v bodě 31 výše, podle něhož je v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, třeba mít za to, že Komise unesla důkazní břemeno a splnila povinnost řádné péče ve smyslu judikatury. Podle mého názoru v takovém případě, jako je případ v projednávané věci, nemůže Komise na základě deduktivní úvahy dospět k závěru, že neexistují žádné „podobné nezajištěné úvěry“, které by mohly být použity jako ukazatel pro určení, zda je cena zaplacená za dotyčnou záruku tržní, když pouze požádá členský stát a zúčastněné strany, aby se vyjádřily k rozhodnutí o zahájení řízení a k závěrům v něm obsaženým, a konstatuje, že z ničeho ve spise nevyplývá, že by na trhu existovaly podobné transakce.
85.
Jak totiž vyplývá z judikatury uvedené v bodech 57 až 61 výše, Komise se v oblasti podpory do značné míry spoléhá na informace poskytnuté členským státem. Z judikatury uvedené v bodě 60 výše však jednak vyplývá, že Komise je povinna požádat dotyčný členský stát o všechny relevantní informace, které jí umožní ověřit, zda jsou podmínky uplatnění zásady soukromého investora naplněny. Pouhá žádost o vyjádření k rozhodnutí o zahájení řízení se mi nezdá být rovnocenná takové žádosti o informace. Dále z judikatury uvedené v bodě 62 výše rovněž vyplývá, že i když dotyčný členský stát nespolupracuje, musí Komise přesto založit svá rozhodnutí na poznatcích majících určitou spolehlivost a soudržnost, které poskytují dostatečný základ pro její závěry. Nemůže se tedy jednoduše spoléhat na deduktivní, logicky věrohodnou úvahu.
86.
To neznamená, že by Komise měla hledat prvky, jejichž existence je pouze hypotetická, nebo že by měla využívat své zvláštní vyšetřovací pravomoci mimo případy, kdy je to nezbytné. Jednoduše to znamená, že povinnost řádné péče příslušející Komisi jí neumožňuje, aby se v takovém případě, jako je případ v projednávané věci, opírala pouze o logicky věrohodnou úvahu, avšak nepodložila, ani se nepokusila podložit, svůj závěr konkrétními informacemi, které by mohly být podkladem pro její závěr, podle něhož bylo třeba vyloučit existenci „podobných nezajištěných úvěrů“, které by mohly být použity jako srovnávací kritérium pro dotčenou záruku.
87.
Ze všech výše uvedených skutečností vyplývá, že nelze mít za to, jak tvrdí Komise, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a uložil Komisi nepřiměřené důkazní břemeno, když v bodě 135 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Komise v bodě 93 napadeného rozhodnutí nesprávně vyloučila existenci tržní ceny podobného nezajištěného úvěru „z důvodu omezeného počtu připomínek k obdobným transakcím na trhu“, neboť toto zjištění nebylo dostatečně podloženo. Z toho vyplývá, že druhá část jediného důvodu kasačního opravného prostředku předloženého Komisí musí být zamítnuta.
88.
Toto pochybení, kterého se Komise dopustila, pokud jde o prvek, který jak bylo uvedeno v bodech 75 a 76 výše, s odkazem na body 48 až 50, je rozhodující v analýze stanovené sdělením o zárukách pro kvalifikaci takové státní záruky, o jakou se jedná, jako státní podpory, podle mého názoru rovněž postačuje k odůvodnění závěru Tribunálu v bodě 134 napadeného rozsudku, že Komise v projednávané věci toto sdělení porušila. Analýza v souladu s tímto sdělením by totiž vyžadovala pečlivé ověření možné existence tržní ceny podobného nezajištěného úvěru. Z toho vyplývá, že první část jediného důvodu kasačního opravného prostředku Komise musí být podle mého názoru v každém případě zamítnuta.
89.
Pokud jde o třetí část jediného důvodu kasačního opravného prostředku Komise týkajícího se údajného zkreslení skutkového stavu Tribunálem, která byla shrnuta v bodě 33 výše, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí zkreslení zjevně vyplývat z písemností ve spise, aniž je nutné znovu posuzovat skutkový stav a důkazy (
35
).
90.
Komise tvrdí, že Tribunál tím, že v bodě 137 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise neuplatnila žádný jiný důkaz získaný během správního řízení, který by podpořil její závěr o nedostatečně srovnatelných transakcích, zkreslil skutkový stav, neboť Komise se opřela rovněž o pochybnosti, které Fundación Valencia vyjádřila ohledně existence podobných záruk na trhu ve svém vyjádření k rozhodnutí o zahájení řízení.
91.
V tomto ohledu jednak uvádím, že ani v napadeném rozhodnutí, ani ve výše uvedené odpovědi Komise na organizační procesní opatření nařízená Tribunálem nejsou zmíněny žádné pochybnosti Fundación Valencia. Zadruhé a v každém případě z prostého přečtení pasáže vyjádření Fundación Valencia, na které se Komise odvolává, vyplývá, že pouze uvedla, že „neví“, zda na trhu existují srovnatelné podobné záruky, a nikoli, jak tvrdí Komise, že vyjadřuje pochybnosti o jejich existenci. Za těchto okolností nelze podle mého názoru Tribunálu vytýkat, že zkreslil skutkový stav, a v důsledku toho nelze vyhovět ani třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku Komise.
92.
Závěrem z výše uvedeného vyplývá, že jediný důvod kasačního opravného prostředku Komise je podle mého názoru neopodstatněný. V důsledku toho mám za to, že kasační opravný prostředek musí být zamítnut.
VI. K nákladům řízení
93.
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
94.
Článek 140 odst. 1 jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku rovněž použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady řízení.
95.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné jí uložit náhradu nákladů řízení v souladu s návrhovým žádáním Valencia CF. Španělské království, které mělo postavení vedlejšího účastníka řízení v prvním stupni, ponese vlastní náklady řízení.
VII. Závěry
96.
S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl následovně:
–
Kasační opravný prostředek se zamítá.
–
Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Valencia Club de Fútbol, SAD.
–
Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – Úř. věst. 2017, L 55, s. 12.
(
3
) – Úř. věst. 2008, C 155, s. 10.
(
4
) – Viz body 6 až 8 odůvodnění napadeného rozhodnutí a bod 9 napadeného rozsudku.
(
5
) – Viz podrobně body 12 a 13 odůvodnění napadeného rozhodnutí a body 5 a 9 napadeného rozsudku.
(
6
) – Úř. věst. 2014, C 69, s. 99.
(
7
) – Ve smyslu pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (Úř. věst. 2004, C 244, s. 2), viz body 73 až 77 odůvodnění napadeného rozhodnutí.
(
8
) – Viz bod 80 odůvodnění napadeného rozhodnutí.
(
9
) – Body 81 až 83 odůvodnění a poznámka pod čarou č. 25 napadeného rozhodnutí.
(
10
) – Jak vyplývá z bodů 50 a 140 napadeného rozsudku, Tribunál totiž považoval první žalobní důvod za nepřípustný v rozsahu, v němž se týkal opatření 4.
(
11
) – Definovanou v souladu se sdělením o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (Úř. věst. 2008, C 14, s. 6). Viz body 121 až 123 a bod 133 napadeného rozsudku.
(
12
) – Napadený rozsudek, body 124 a 125.
(
13
) – Viz bod 134 napadeného rozsudku.
(
14
) – Viz body 135 až 138 napadeného rozsudku.
(
15
) – Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení a jako příklad uvádí rozhodnutí, které bylo předmětem nedávného rozsudku ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, body 92 až 119).
(
16
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 102 a citovaná judikatura).
(
17
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Holland Malt v. Komise (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, bod 47 a citovaná judikatura).
(
18
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 44 a citovaná judikatura).
(
19
) – V tomto ohledu viz mimo jiné rozsudek ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise (C‑310/99, EU:C:2002:143, bod 52 a citovaná judikatura).
(
20
) – V tomto ohledu mimo jiné viz rozsudek ze dne 3. dubna 2014, Francie v. Komise (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, bod 96).
(
21
) – Viz konkrétně bod 3.1 sdělení o zárukách.
(
22
) – Takový případ nastal ve věci, která vedla k vydání rozsudku ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, body 92 až 119). V tomto ohledu viz také příslušný rozsudek ze dne 1. února 2018, Larko v. Komise (T‑423/14, EU:T:2018:57, body 180 až 194).
(
23
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 4. března 2021, Komise v. Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, bod 62 a citovaná judikatura).
(
24
) – Viz rozsudek ze dne 10. prosince 2020, Comune di Milano v. Komise (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 110), jakož i v tomto smyslu rozsudek ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 65 a citovaná judikatura).
(
25
) – Rozsudek ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 66).
(
26
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2012, Komise v. EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, bod 105) a ze dne 10. prosince 2020, Comune di Milano v. Komise (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 112).
(
27
) – Viz mimo jiné rozsudky ze dne 2. září 2010, Komise v. Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, bod 90) a ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 67).
(
28
) – Viz mimo jiné rozsudky ze dne 20. září 2017, Komise v. Frucona Košice (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, bod 24), ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 68), ze dne 10. prosince 2020, Comune di Milano v. Komise (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 104). V tomto smyslu viz také rozsudek ze dne 5. června 2012(Komise v. EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, bod 104), jakož i ze dne 6. března 2018, Komise v. FIH Holding a FIH Erhvervsbank, (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, bod 47).
(
29
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. prosince 2020, Comune di Milano v. Komise (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 112).
(
30
) – Viz rozsudky ze dne 17. září 2009, Komise v. MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, body 54 až 56) a ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 69).
(
31
) – Rozsudky ze dne 17. září 2009, Komise v. MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, body 57 a 58), ze dne 26. března 2020, Larko v. Komise (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 70), jakož i rozsudek ze dne 10. prosince 2020, Comune di Milano v. Komise (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 111).
(
32
) – Tato věta je podle mého názoru nepřesnou parafrází věty obsažené v bodě 2.2 sdělení o zárukách, která se týká situací, kdy se podnik nachází v mimořádně obtížné situaci, jako jsou situace uvedené v bodě 55 výše. Jak sama Komise uvedla v bodě 80 odůvodnění napadeného rozhodnutí, v projednávané věci tomu tak není.
(
33
) – Viz bod 83 odůvodnění napadeného rozhodnutí.
(
34
) – V tomto ohledu uvádím, že Valencia CF a Španělské království tvrdí, že Bancaja, banka, která poskytla úvěr, udělila rating BB.
(
35
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 11. listopadu 2021, Autostrada Wielkopolska v. Komise a Polsko (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, bod 94 a citovaná judikatura).