62007CC0045
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. november 20. (
1
)
C-45/07. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Görög Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — Az EK 10. cikk, EK 71. cikk és az EK 80. cikk (2) bekezdése — Tengeri biztonság — Hajók és kikötőlétesítmények ellenőrzése — Nemzetközi megállapodások — A Közösség, illetve a tagállamok hatáskörei”
1.
A jelen keresettel az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Görög Köztársaság – mivel a hajóknak és a kikötőlétesítményeknek az 1974. évi, életbiztonság a tengeren tárgyú nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: SOLAS-egyezmény) XI-2. fejezete és a hajók és kikötőlétesítmények védelmére vonatkozó nemzetközi szabályzat (a továbbiakban: ISPS-szabályzat) szerinti követelményeknek való megfelelősége ellenőrzésére vonatkozó javaslatot (
2
) nyújtott be a Nemzetközi Tengerészeti Szervezethez (IMO) – nem teljesítette az EK 10. és EK 71. cikkből, valamint az EK 80. cikk (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2.
Javaslatában a Görög Köztársaság ellenőrző jegyzékeket („check lists”) és egyéb olyan eszközöket terjesztett az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága elé, amelyek megfelelőnek tűntek számára ahhoz, hogy segítsék a SOLAS-egyezményben részes tagállamokat a hajók és kikötőlétesítmények ezen egyezményben valamint az ISPS-szabályzatban szereplő követelményeknek való megfelelőségének ellenőrzésében.
3.
A Bizottság úgy véli, hogy a Görög Köztársaság – mivel a Közösség kizárólagos külső hatáskörébe tartozó kérdésben egyénileg járt le, és ezáltal megkérdőjelezte a Közösség egységes külső képviseletének elvét – megsértette a közösségi jogot.
4.
A jelen indítványban előadom azon okokat, amelyek miatt úgy vélem, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset megalapozott.
I – Jogi háttér
5.
A hajók és kikötőlétesítmények védelmének fokozásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/725/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
3
)„Célkitűzések” című 1. cikke értelmében:
„(1)   E rendelet fő célja a nemzetközi kereskedelemben és a nemzeti hajózásban használt hajók és kapcsolódó kikötőlétesítmények védelmének fokozására irányuló közösségi intézkedések bevezetése és végrehajtása a szándékos jogellenes cselekmények jelentette fenyegetéssel szemben.
(2)   A rendelet továbbá arra is szolgál, hogy alapot képezzen a tengeri védelmi biztonság fokozására irányuló azon különleges intézkedések harmonizált értelmezéséhez és végrehajtásához, valamint közösségi ellenőrzésére, amelyeket az IMO 2002. december 12-i, [a SOLAS-egyezményt] módosító, valamint az [ISPS-szabályzatot] létrehozó Diplomáciai Konferenciája fogadott el.”
6.
A 725/2004 rendelet „Végrehajtás és a megfelelőség ellenőrzése” című 9. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„(1)   A tagállamok végrehajtják a SOLAS-egyezmény tengeri védelmi biztonság fokozására szolgáló különleges intézkedései és az ISPS-szabályzat rendelkezései szerint szükséges igazgatási és ellenőrzési feladatokat. Gondoskodnak róla, hogy az e rendelet végrehajtásához szükséges valamennyi eszköz rendelkezésre álljon, és tényleges biztosított legyen.
[…]”
7.
A 725/2004 rendelet I. mellékletében szerepel a módosított SOLAS-egyezmény naprakésszé tett változatának mellékletébe az új XI-2. fejezetet beillesztő módosítások szövege. E rendelet II. mellékletében szerepel az ISPS-szabályzat szövegének naprakésszé tett változata.
II – A pert megelőző eljárás
8.
A Bizottság, mivel úgy vélte, hogy a Görög Köztársaság által az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottságához 2005. március 18-án benyújtott nemzeti javaslat a Közösség kizárólagos külső hatáskörébe tartozó kérdésre vonatkozott, 2005. május 10-én felszólító levelet küldött e tagállamnak, amelyre utóbbi 2005. július 7-én válaszolt.
9.
A Bizottság, mivel nem találta kielégítőnek e választ, 2005. december 19-én indokolással ellátott véleményt adott ki, amelyre a Görög Köztársaság 2006. február 21-én válaszolt.
10.
Mivel a Görög Köztársaságnak az említett indokolással ellátott véleményre adott válaszát a Bizottság nem találta kielégítőnek, a jelen kereset benyújtása mellett döntött.
III – A kereset
11.
Keresetében a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság – mivel a hajóknak és a kikötőlétesítményeknek a SOLAS-egyezmény) XI-2. fejezete és az ISPS-szabályzat szerinti követelményeknek való megfelelősége ellenőrzésére vonatkozó javaslatot nyújtott be az IMO-hoz – nem teljesítette az EK 10. és EK 71. cikkből, valamint az EK 80. cikk (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, valamint
—
a Görög Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
12.
A Görög Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet, és
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
13.
A Bíróság elnöke 2007. augusztus 2-i végzésével megengedte Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága számára a Görög Köztársaság kérelmeinek támogatása végett az eljárásba történő beavatkozást.
IV – A felek legfontosabb érvei
14.
A Bizottság kontra Tanács, ún. AETR-ügyben 1971. március 31-én hozott ítéletből (
4
) következő ítélkezési gyakorlatra hivatkozva a Bizottság úgy érvel, hogy a 725/2004 rendelet – amely a közösségi jogba beillesztette a SOLAS-egyezmény mellékletének XI-2. fejezetét, valamint az ISPS-szabályzatot – elfogadása óta a Közösség kizárólagos hatáskörrel rendelkezik nemzetközi kötelezettségek vállalására az e rendelet hatálya alá tartozó területen. Szerinte ebből az következik, hogy a Közösségnek kizárólagos hatásköre van a közösségi szinten való megfelelő alkalmazás biztosítására, valamint a SOLAS-egyezményben és az ISPS-szabályzatban található előírások helyes végrehajtásának, illetve későbbi változásának az IMO többi tagjával való megvitatására. A tagállamoknak ezért már nincs hatáskörük arra, hogy nemzeti állásfoglalást nyújtsanak be az IMO elé a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozó kérdések vonatkozásában, kivéve ha erre ez utóbbitól kifejezett felhatalmazást kaptak.
15.
A Görög Köztársaság a következő érvekre hivatkozva védekezik.
16.
Először is úgy véli, hogy eleget tett az EK 10. cikk szerinti jóhiszemű együttműködési kötelezettségének, amikor 2005. március 1-jén a vitatott javaslatot benyújtotta a Marsec-bizottsághoz – amiről a 725/2004 rendelet 11. cikke rendelkezik –, annak érdekében, hogy e bizottság 2005. március 14-i ülésén meg lehessen vitatni, és hogy közösségi álláspontot lehessen kialakítani. A Görög Köztársaság megállapítja, hogy a Marsec-bizottságban elnöklő képviselőjének közvetítésével eljáró Bizottság azonban nem vette fel e javaslatot a fent említett ülés napirendjére. A Görög Köztársaság ebből arra következtet, hogy a Bizottság nem teljesítette az EK 10. cikkből eredő jóhiszemű együttműködési kötelezettségét.
17.
Másodszor a Görög Köztársaság megjegyzi, hogy javaslatának az IMO-hoz történő benyújtása a szóban forgó nemzetközi szervezetben való részvétele keretében tett cselekménynek minősül. Márpedig nemzetközi szervezetben annak tagjaként való aktív részvétel szerinte nem egyenértékű nemzetközi kötelezettségek vállalásával, amelyet önmagában lefed a fent hivatkozott AETR-ügyben hozott ítéletből következő ítélkezési gyakorlat. A görög javaslat benyújtása tehát nem sérti a Közösség kizárólagos hatáskörét.
18.
Harmadszor a javaslatok kidolgozásának és az IMO-hoz történő benyújtásának kérdését az Európai Unió Tanácsa által 1993-ban elfogadott gentlemen’s agreement szabályozza. E gentlemen’s agreement lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy nemcsak közösen, hanem külön-külön is javaslatokat terjesszenek az IMO elé, ha nincs közösségi álláspont az érintett kérdésre vonatkozóan.
19.
Negyedszer a Görög Köztársaság úgy véli, hogy abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben – nem fogadtak el közösségi álláspontot, a közösségi érdek védelmét a tagállamoknak az IMO-ban való aktív részvétele biztosítja, és nem a tartózkodási kötelezettség. Minden passzív részvételi kötelezettség, amely az IMO szabályainak kidolgozására vonatkozó eljárások során való tartózkodásban konkretizálódik, az e szervezetben az alapszabály szerinti tagsági minőség korlátozásához, leértékelődéséhez és végül elvesztéséhez vezetne. Másfelől abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben –, a Közösség nem tagja az IMO-nak, a tartózkodási kötelezettség annál kevésbé biztosítja a közösségi érdek védelmét, pontosan azért, mert a tagállamoknak a jogalkotási eljárás során való tartózkodása nem teszi lehetővé ezen érdek védelmét, ami a harmadik országoknak kedvez.
20.
Ötödször a Görög Köztársaság megállapítja, hogy a 725/2004 rendelet a 9. cikke (1) bekezdésében maga bízza a tagállamokra a kizárólagos felelősséget azért, hogy saját feltételeikkel végrehajtsák az e rendelet által előírt, és a SOLAS-egyezmény, valamint az ISPS-szabályzat módosításain alapuló biztonsági követelményeket. Márpedig mind a levél, mind a vitatott javaslat tartalma megfelel a közösségi szabályozás szellemének, amely széles mérlegelési jogkört hagy a tagállamoknak a technikai kérdésekre vonatkozó legjobb eljárások kialakítására.
21.
Hatodszor a tárgyalásból kiderül, hogy a Görög Köztársaság szerint az EK 307. cikk megerősíti érvelése megalapozottságát.
22.
Az Egyesült Királyság három, világosan meghatározott érvet hoz fel. Úgy érvel, hogy a Közösség tengeri védelemre vonatkozó kizárólagos hatásköre a 725/2004 rendelet és a kikötővédelem fokozásáról szóló, 2005. október 26-i 2005/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
5
) hatálya alá tartozó területekre korlátozódik. Az Egyesült Királyság azt is megállapítja, hogy az EK 10. cikkben előírt együttműködési kötelezettség nem foglalja magában a tagállamok azon kötelezettségét, hogy előmozdítsák a Közösség nemzetközi szervezetekhez való csatlakozását, különösen akkor, ha mint az IMO vonatkozásában, a nemzetközi szervezet az alapszabálya szerint nem jogosult félként olyan jogalanyokat elfogadni, mint a Közösség. Az Egyesült Királyság végül úgy véli, hogy a Bizottságnak meg kellett volna próbálnia benyújtani a görög javaslatot a Marsec-bizottsághoz, és lehetővé tenni az ezzel kapcsolatos vitát, az EK 10. cikk szerinti jóhiszemű együttműködési kötelezettségének teljesítése érdekében.
V – Értékelés
23.
Először is emlékeztetni kell a Bíróság által a fent hivatkozott AETR-ügyben hozott ítéletben megállapított elvekre, valamint az abból következő ítélkezési gyakorlat eredményeire egyrészt a bennefoglalt külső hatáskör létezésére, másrészt pedig az ilyen hatáskör kizárólagosságára vonatkozóan.
24.
A fent hivatkozott AETR-ügyben hozott ítélet 16–18. és 22. pontjában a Bíróság úgy határozott, hogy a Közösség nemzetközi szerződések megkötésére vonatkozó hatásköre nemcsak az EK-Szerződés kifejezett felhatalmazásából eredhet, hanem a Szerződés más rendelkezéseiből és a közösségi intézmények által e rendelkezések keretében hozott jogi aktusokból is származhat. Minden esetben, amikor a Szerződésben meghatározott valamely közös politika végrehajtása érdekében a Közösség olyan rendelkezéseket hoz, amelyek bármely formában közös szabályokat állapítanak meg, a tagállamok sem egyénileg, sem pedig közösen nem jogosultak többé e szabályokat érintő, kötelezettségeket tartalmazó megállapodásokat kötni harmadik államokkal. Amint ugyanis e közös szabályok bevezetésére sor kerül, egyedül a Közösség jogosult a közösségi jogrendszer alkalmazási területének egészére vonatkozó hatállyal harmadik államokkal szemben szerződéses kötelezettségeket vállalni és teljesíteni. Amennyiben a Szerződés céljainak megvalósítása érdekében közösségi szabályokat fogadtak el, a tagállamok a közös intézmények keretein kívül nem vállalhatnak olyan kötelezettségeket, amelyek a fenti szabályokat érinthetik, vagy módosíthatják azok hatályát. (
6
)
25.
Ezzel kapcsolatban a Bíróság kifejtette, hogy ha a tagállamok továbbra is szabadon vállalhatnának közös szabályokat érintő nemzetközi kötelezettségeket, az az előbbi szabályok által elérni kívánt célnak, valamint a Közösség feladatának és a Szerződés céljának megvalósítását veszélyeztetné. (
7
)
26.
Azokat a feltételeket, amelyek mellett a tagállamok nemzetközi kötelezettségvállalásai a közös szabályok hatályát érinthetik vagy megváltoztathatják, vagyis amelyek mellett a Közösség a belső hatáskörének gyakorlása által kizárólagos külső hatáskört szerez, a Bíróság az ún. „Open skies”-ítéleteiben (
8
) összegezte, később pedig a fent hivatkozott, Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2005. június 2-án hozott ítéletében, valamint Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14-én hozott ítéletében idézte fel.
27.
Ez a helyzet, amikor e nemzetközi kötelezettségvállalások a közös szabályok vagy mindenesetre olyan terület alkalmazási körébe tartoznak, amelyről nagy részben hasonló szabályok már rendelkeznek, még akkor is, ha nincs ellentmondás e szabályok és a nevezett kötelezettségvállalások között. (
9
)
28.
Így, amikor a Közösség a belső jogalkotási aktusaiba a harmadik országok állampolgárai számára fenntartott bánásmódra vonatkozó kikötéseket foglalt, vagy amikor az intézményeire kifejezetten a harmadik államokkal való tárgyalási hatáskört ruházott, kizárólagos külső hatáskört szerzett ezen aktusok által szabályozott mértékben. (
10
)
29.
A Bíróság szerint még az intézményeit a harmadik országokkal való tárgyalásra felhatalmazó kifejezett záradék hiányában is hasonló a helyzet, ha meghatározott területen a Közösség teljes harmonizációt valósít meg, mivel az így elfogadott közös szabályokat, a fent hivatkozott AETR-ügyben hozott ítélet értelmében érinthetné, ha a tagállamok továbbra is szabadon tárgyalhatnának harmadik országokkal. (
11
)
30.
Úgy vélem, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából levont ezen következtetéseknek arra kellene vezetniük a Bíróságot, hogy megalapozottnak nyilvánítsa a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet.
31.
Azon a véleményen vagyok ugyanis, hogy a Görög Köztársaság – mivel ellenőrző jegyzékeket („check lists”) és egyéb olyan eszközöket terjesztett az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottsága elé, amelyek megfelelőnek tűntek számára ahhoz, hogy segítsék a SOLAS-egyezményben részes tagállamokat a hajók és kikötőlétesítmények ezen egyezményben, valamint az ISPS-szabályzatban szereplő követelményeknek való megfelelőségének ellenőrzésében – olyan területen járt el, amely a Közösség kizárólagos külső hatáskörébe tartozik. E terület a hajók és kikötőlétesítmények védelmének fokozására vonatkozik, és pontosan körülírja a 725/2004 rendelet.
32.
A közösségi jogalkotó azzal, hogy az EK 80. cikk (2) bekezdése alapján fogadta el e rendeletet, az volt az óhaja, hogy az arra vonatkozó célkitűzés, hogy a [Közösség] hajózásának és az azt használó polgároknak, valamint a környezetnek a biztonságát mindenkor biztosítani kell az esetlegesen előforduló szándékos jogellenes cselekmény veszélyeivel szemben, mint például a terrorcselekmények, a kalózkodás vagy hasonlók, (
12
) közösségi szinten közös szabályok tárgyát képezze, a közös közlekedéspolitikába illeszkedő tengeri hajózásra vonatkozó része keretében.
33.
Amint a 725/2004 rendelet ötödik preambulumbekezdése megállapítja, e cél eléréséhez „megfelelő intézkedéseket kell elfogadni a tengeri közlekedési politika terén, amelyek közös normákat szabnak meg az IMO [Diplomáciai Konferenciája] által 2002. december 12-én elfogadott rendelkezések Közösségen belüli értelmezésére, végrehajtására és nyomon követésére”[ (
13
)] vagyis a SOLAS-egyezmény valamint az ISPS-szabályzat szerinti, a tengeri védelmi biztonság fokozására szolgáló különleges intézkedéseket. E rendelet 1. cikkének (2) bekezdése e szempontból úgy rendelkezik, hogy a rendelet „arra is szolgál, hogy alapot képezzen [ezen] különleges intézkedések harmonizált értelmezéséhez és végrehajtásához, valamint közösségi ellenőrzésére[ (
14
)]”.
34.
A Közösség által belső hatáskörének a tengeri hajózás területén való gyakorlása révén és pontosabban a hajók és kikötőlétesítmények védelmének fokozására vonatkozó közös szabályok elfogadása miatt a Közösség ilyen mértékben külső hatáskört szerzett, amely kizárólagos jelleggel bír.
35.
Meg kell állapítani ugyanis, hogy mivel a Közösség harmonizálta az IMO égisze alatt elfogadott és a 725/2004 rendeletbe beillesztett különleges intézkedések értelmezésének, végrehajtásának és ellenőrzésének feltételeit, az e rendelet által előírt közös szabályokat érintheti, ha valamely tagállam megőrzi azon lehetőséget, hogy egyénileg javasolja az IMO-nak a SOLAS-egyezmény XI-2. fejezetében, valamint az ISPS-szabályzatban szereplő követelmények végrehajtására és ellenőrzésére vonatkozó új szabályok elfogadását.
36.
Közelebbről a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló javaslatnak az IMO-hoz való benyújtása olyan eljárást indíthat meg, amelynek eredményeként e nemzetközi szervezet a SOLAS-egyezmény XI-2. fejezetében, valamint az ISPS-szabályzatban található szabályok végrehajtására és ellenőrzésére vonatkozó új szabályokat fogadhat el. Ezen új szabályok közvetve hatást gyakorolhatnak a 725/2004 rendeletre pontosan azért, mert az a SOLAS-egyezmény XI-2. fejezetét, valamint az ISPS-szabályzatot ülteti át a közösségi jogba, és mert közösségi szinten harmonizálja ezen intézkedések végrehajtását és ellenőrzését.
37.
Ebből következik, hogy a 725/2004 rendelet hatálya alá tartozó területen a tagállamok elveszítik azon hatáskörüket, hogy egyénileg járjanak el nemzetközi szinten, akár új kötelezettségeket vállalnak, akár a már létező szabályokhoz javasolnak módosításokat vagy kiegészítéseket. Mivel ugyanis e rendelet elfogadásakor a tagállamok azt választották, hogy közös szabályokat határoznak meg közösségi szinten, nem hivatkozhatnak azon lehetőségre, hogy akár közvetve módosíthassák annak hatályát, kivéve ha ilyen intézkedés közösségi akaratból fakad.
38.
Továbbá az olyan állami magatartás, mint amelyet a Bizottság a jelen eljárásban vitat, számunkra az EK 10. cikk megsértésének tűnik. E tekintetben emlékeztetünk arra, hogy e cikk kötelezi a tagállamokat, hogy segítsék a Közösséget céljának elérésében, és tartózkodjanak az EK-Szerződés célkitűzéseit veszélyeztető valamennyi intézkedéstől. (
15
) Megjegyzem továbbá, hogy a Bíróság szerint e jóhiszemű együttműködési kötelezettség általánosan alkalmazandó, és nem függ sem az érintett közösségi hatáskör kizárólagos jellegétől, sem azon esetleges tagállami jogtól, hogy a harmadik országokkal szembeni kötelezettségekről szerződést kössenek. (
16
).
39.
A jelen ügyhöz hasonló körülmények között úgy vélem, hogy valamely tagállamnak tartózkodási kötelezettsége van, amelyet csak közösségi szinten eldöntött összehangolt fellépés esetén lehet megszüntetni.
40.
A Görög Köztársaság vitatja, hogy ne teljesítette volna az EK 10. cikkből, az EK 71. cikkből és az EK 80. cikk (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit. Az e tagállam által a védelmére felhozott érvek azonban nem meggyőzőek.
41.
Ami először is a Bizottságnak felrótt azon kifogást illeti, hogy nem tett eleget a jóhiszemű együttműködési kötelezettségének, mivel nem vette fel a Marsec-bizottság 2005. március 14-i ülésére a görög javaslatot, az ügy iratai alapján az az érzésünk, hogy a Görög Köztársaság inkább tájékoztatni akarta a többi tagállamot a nemzeti javaslatáról az IMO-ban, mintsem közösségi álláspontot megfogalmazni ezzel kapcsolatban. E bizottság elnöksége ezért úgy vélhette, hogy nem volt célszerű felvenni az említett javaslatot a 2005. március 14-i ülés napirendjére, anélkül hogy az ilyen elutasítás az EK 10. cikk megsértésének minősülne.
42.
Egyébként a Bíróság elé terjesztett észrevételekből kitűnik, hogy a Bizottság közösségi egyeztetést folytatott többek között a SOLAS-egyezmény XI-2. fejezete, valamint az ISPS-szabályzat alkalmazása tárgyában, azon céllal, hogy az IMO Tengerészeti Biztonsági Bizottság 80. ülésszaka során közösségi álláspontot terjesszen elő. Így a Bizottság 2005. április 27-én„IMO – European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005” (
17
) című munkadokumentumot nyújtott be a Tanácshoz. E dokumentumot megvizsgálta az elnökség által 2005. április 29-én összehívott szakértői csoport és a tengerügyek munkacsoport jóváhagyta a Tanács 2005. május 3-i ülésén. (
18
) Ezzel párhuzamosan kitűnik az ügyiratból, hogy a Bizottság többször felhívta a Görög Köztársaságot, hogy vonja vissza a 2005. március 18-án az IMO-hoz benyújtott nemzeti javaslatot, sikertelenül. Az, hogy a közösségi álláspontot kifejező dokumentumban nincs hivatkozás e javaslatra, a Görög Köztársaság ilyen magatartása eredményeként fogható fel.
43.
Ilyen összefüggésben úgy vélem, hogy nem lehet felróni a Bizottságnak, hogy nem teljesítette a közösségi egyeztetés elősegítésére vonatkozó kötelezettségét.
44.
Továbbá osztom a Bizottság azon véleményét, amely szerint – mivel a közösségi jogrend nem a viszonosság elvén alapul – az EK 10. cikk által előírt jóhiszemű együttműködési kötelezettség ezen intézmény általi esetleges megsértése semmiképpen nem engedheti meg valamely tagállamnak, hogy a saját közösségi jogi jogsértéseit igazolja a Közösség kizárólagos külső hatáskörének megsértése esetén.
45.
Másodszor a Görög Köztársaságtól eltérően nem hiszem, hogy a fent hivatkozott AETR-ügyben hozott ítéletből következő ítélkezési gyakorlat azon esetre korlátozható, amelyben valamely tagállam nemzetközi kötelezettség vállalásával megsértette a Közösség kizárólagos külső hatáskörét. A Bíróság által az elé terjesztett ügyek során kifejtett érvelés annak elkerülésére irányul, hogy a tagállamok egyénileg vagy közösen a Közösség kizárólagos külső hatáskörébe tartozó területen járjanak el. Erről van szó, amikor valamely állami intézkedés érintheti a közös szabályokat, vagy módosíthatja azok hatályát. Márpedig, amint korábban utaltam rá, egy olyan lépés, mint a Görög Köztársaság IMO előtti fellépése, olyan eljárást indíthat el, amelynek eredményeként ezen nemzetközi szervezet új szabályokat fogadhat el, mivel ez utóbbiak hatással lehetnek a létező közösségi szabályozásra.
46.
Harmadszor, ami az arra vonatkozó érvet illeti, hogy a Tanács által 1993-ban elfogadott gentlemen’s agreement megengedi a tagállamoknak, hogy nemcsak közösen, hanem egyénileg is javaslatokat nyújtsanak be az IMO-hoz, ha nem létezik közös álláspont, nehéz ezen aktusnak olyan jogi hatályt tulajdonítani, amelyet a Görög Köztársaság annak tulajdonít. A Bizottság által a Bíróság elé terjesztett észrevételekből ugyanis kitűnik, hogy e „gentlemen’s agreement” egy ezen intézmény által tett és a közlekedésügyi munkacsoport 1993. december 14-i ülésén a Tanács által készített jegyzőkönyvbe foglalt nyilatkozat. Nem kötelező aktusról van tehát szó, amely ráadásul nem hasonlítható intézményközi megállapodáshoz. Továbbá, e nyilatkozat tartalma, akárcsak a Bírósághoz benyújtott iratokban hivatkozott jegyzőkönyvek egyéb kivonatai, inkább a Bizottság azon álláspontját támasztják alá, amelyhez csatlakozom, és amely így foglalható össze: a Közösség kizárólagos hatásköre nem akadálya a tagállamok IMO-ban való aktív részvételének, mivel az utóbbiak által e nemzetközi szervezetben elfogadott álláspontok előzőleg közösségi egyeztetés tárgyát képezték.
47.
Negyedszer azon körülmény, hogy a Közösség nem tagja az IMO-nak, szerintem nem engedi meg a tagállamoknak, hogy nemzeti javaslatokat nyújtsanak be e nemzetközi szervezethez a Közösség kizárólagos külső hatáskörébe tartozó területe. E tekintetben egyetértek a Bizottság azon álláspontjával, amely szerint ha valamely nemzetközi szervezet nem engedi meg számára, hogy a Közösség állandó képviselőjeként eljárjon a kizárólagos közösségi hatáskörbe tartozó területen, az ilyen hatáskör gyakorolható a Közösség érdekei szerint eljáró tagállamok közvetítésével és ez utóbbi felhatalmazása alapján. (
19
) Az előző fejtegetéseimben említett közösségi állásponthoz hasonló tehát kifejthető olyan nemzetközi szervezetben, amelynek a Közösség nem tagja. Az ilyen álláspont szükségességére egyébként a közösségi jogalkotó a 725/2004 rendelet 10. cikkének (4) bekezdésében emlékeztet, amely előírja, hogy „[e] rendelet alkalmazásában és annak érdekében, hogy a közösségi tengerészeti jogszabályok és a nemzetközi jogi okmányok közötti ellentétek kockázatát csökkenteni lehessen, a tagállamok és a Bizottság koordinációs ülések és/vagy bármilyen más megfelelő eszközök révén együttműködnek annak érdekében, hogy adott esetben közös álláspontot vagy megközelítést határozzanak meg az illetékes nemzetközi fórumokon”.
48.
Ötödször nem csatlakozom azon érvhez, amely lényegében azt a következtetést vonja le a 725/2004 rendelet 9. cikkének (1) bekezdéséből, hogy a Közösség kizárólagos hatásköre nem terjed ki a SOLAS-egyezmény XI-2. fejezetében, valamint az ISPS-szabályzatban található, e rendeletbe átültetett követelmények tagállamok általi végrehajtására.
49.
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a tengeri védelmi biztonság fokozására irányuló, az IMO [Diplomáciai Konferenciája] által 2002. december 12-én elfogadott különleges intézkedések végrehajtása és ellenőrzése feltételeinek harmonizációja a 725/2004 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében pontosan e rendelet egyik legfontosabb célkitűzése. Továbbá az említett rendelet 9. cikkének (1) bekezdése megszokott rendelkezés az ilyen típusú szabályozásban, amelynek végrehajtásához a tagállamok adminisztratív apparátusának alkalmazására van szükség. A közösségi jog decentralizált alkalmazása véleményem szerint nem jár azon következménnyel, hogy a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozó területen hatáskörrel ruházza fel a tagállamokat arra, hogy nemzetközi szinten kidolgozzák az ellenőrzési szabályok harmonizációját, mivel annak a 725/2004 rendelet alapján először közösségi szinten kell megtörténnie.
50.
Hatodszor úgy vélem, hogy az EK 307. cikkre alapított érv nem bír jelentőséggel. Nincs szó ugyanis a Görög Köztársaságnak az Európai Közösséghez való csatlakozása időpontját megelőzően kötött egyezményből eredő jogok és kötelezettségek megkérdőjelezéséről. Pontosabban a jelen kereset nem irányul annak megakadályozására, hogy valamely tagállam az IMO munkájában e szervezet aktív tagjaként vegyen részt. Csak annak jelzéséről van szó a Görög Köztársaság felé, hogy a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozó területen az IMO-ban való részvétele nem mentesíthető azon korlátok alól, amelyek a tagállamok számára közös szabályok közösségi szinten történő elfogadásából következnek.
VI – Végkövetkeztetések
51.
Az előző megfontolásokra tekintettel azt indítványozom, hogy a Bíróság,
1)
állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság – mivel a hajóknak és a kikötőlétesítményeknek az 1974. évi, életbiztonság a tengeren tárgyú nemzetközi egyezmény XI-2. fejezete és a hajók és kikötőlétesítmények védelmére vonatkozó nemzetközi szabályzat szerinti követelményeknek való megfelelősége ellenőrzésére vonatkozó javaslatot nyújtott be a Nemzetközi Tengerészeti Szervezethez – nem teljesítette az EK 10. és EK 71. cikkből, valamint az EK 80. cikk (2) bekezdéséből, továbbá a hajók és kikötőlétesítmények védelmének fokozásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/725/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletből eredő kötelezettségeit;
2)
A Görög Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére, Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága maga viseli saját költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	2005. március 18-i javaslat (MSC 80/5/11).
(
3
)	HL L 129., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 74. o.
(
4
)	22/70. sz. ügy (EBHT 1971., 263. o.).
(
5
)	HL L 310., 28. o.
(
6
)	Lásd szintén a C-266/03. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2005. június 2-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-4805. o.) 40. pontját, valamint a C-433/03. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-6985. o.) 42. pontját).
(
7
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet 41. pontja és a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 43. pontja.
(
8
)	A C-466/98. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9427. o.); a C-467/98. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9519. o.); a C-468/98. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9575. o.); a C-469/98.sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9627. o.); a C-471/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9681. o.); a C-472/98. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9741. o.); a C-475/98. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9797. o.) és a C-476/98. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-9855. o.).
(
9
)	Lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14-én hozott ítélet 45. pontját.
(
10
)	Ugyanott, 46. pont.
(
11
)	Ugyanott, 47. pont.
(
12
)	A 725/2004 rendelet második preambulumbekezdése.
(
13
)	Kiemelés tőlem.
(
14
)	Kiemelés tőlem.
(
15
)	Lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14-én hozott ítélet 63. pontját, valamint a C-523/04. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2007. április 24-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-3267. o.) 74. pontját.
(
16
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben 2005. július 14-én hozott ítélet 64. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
17
)	SEC(2005) 586.
(
18
)	Lásd a Bizottság válaszának 2. és 3. mellékletét.
(
19
)	Lásd ebben az értelemben az 1993. március 19-i2/91. sz. vélemény (EBHT 1993., I-1061. o.) 5. pontját).