Ideiglenes változat
ANDREA BIONDI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. december 18.(1)
C‑545/24. sz. ügy
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
kontra
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(a Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal [funchali közigazgatási és adóügyi bíróság, Madeira, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Portugália által Madeira vámszabad terület javára végrehajtott támogatási programcsomag – III. programcsomag – A jogi személyeket terhelő jövedelemadó csökkentése – Azonnali és hatékony visszatéríttetés – Az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésének megtagadása ”
I.      Bevezetés
1.        A Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (funchali közigazgatási és adóügyi bíróság, Portugália) az előzetes döntéshozatal iránti jelen kérelemmel a 2015/1589 rendelet(2) 16. cikke (3) bekezdésének értelmezésére, valamint arra vonatkozó kérdést terjeszt a Bíróság elé, hogy meddig terjed a tagállamokat terhelő azon kötelezettség, hogy „azonnal és hatékonyan” visszatéríttessenek valamely, az Európai Bizottság által e rendelkezés (1) bekezdése alapján elfogadott határozatból következően jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatást. A kérdést előterjesztő bíróság különösen arra vár választ, hogy a szóban forgó kötelezettség teljesítésének biztosítása érdekében szükség szerint mellőzni kell‑e a portugál jog által az adóalany javára előírt, bizonyos feltételek mellett az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztését lehetővé tevő eljárási garanciák alkalmazását.(3)
2.        A kérdést előterjesztő bíróság e kérdést az Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeira autonóm régió adóügyi hatósága; Spanyolország; a továbbiakban: adóügyi hatóság) és az Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (a továbbiakban: Utiledulci) között az e társasággal szemben jogellenes állami támogatások visszatéríttetése céljából indított adóvégrehajtási eljárás keretében felmerülő jogvitában terjesztette elő.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
3.        Az (EU) 2015/1589 rendelet (25) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„[a] belső piaccal össze nem egyeztethető jogellenes támogatás esetében helyre kell állítani a hatékony versenyt. Ebből a célból szükség van arra, hogy a támogatást, beleértve a kamatokat, késedelem nélkül visszatérítsék. Indokolt, hogy a visszatérítésre [helyesen: visszatéríttetésre] a nemzeti jog eljárásai szerint kerüljön sor. Azoknak az eljárásoknak az alkalmazása nem akadályozhatja a hatékony verseny helyreállítását azáltal, hogy meghiúsítja a bizottsági határozat közvetlen és hatékony végrehajtását. Ennek az eredménynek az eléréséhez a tagállamoknak meg kell hozniuk minden olyan intézkedést, amely biztosítja a Bizottság határozatának hatékonyságát.”
4.        E rendelet „A támogatás visszatérítése [helyesen: visszatéríttetése]” címet viselő 16. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére (a továbbiakban: visszatérítési [helyesen: visszatéríttetési] határozat). A Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését [helyesen: visszatéríttetését], amennyiben az ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével.
(3)      Az Európai Unió Bíróságának az EUMSZ 278. cikke értelmében hozott határozatának sérelme nélkül, a visszatérítést [helyesen: visszatéríttetést] késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve, hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárás esetén – az uniós jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”
B.      A portugál jog
5.        Az 1998. december 17‑i Decreto‑Lei 398/98 (398/98. sz. törvényrendelet)(4) révén elfogadott Lei Geral Tributaria (általános adótörvény) 52. cikke a következőképpen szól:
„1      Az adóvégrehajtási eljárásban az adókötelezettség behajtása felfüggesztésre kerül részletfizetés vagy olyan panasz, elsőfokú bírósági kereset vagy másodfokú bírósági fellebbezés és végrehajtással szembeni jogorvoslati kérelem benyújtása esetén, amely a végrehajtható tartozás jogellenességére vagy esedékességére vonatkozik, illetve a kapcsolt vállalkozások nyereségkiigazításával kapcsolatos kettős adóztatás megszüntetéséről szóló, 1990. július 23‑i 90/436/EGK egyezmény(5) szerinti vitarendezési eljárás során.
2      A végrehajtás előző bekezdésben említett felfüggesztése az adójogszabályoknak megfelelő biztosíték nyújtásától függ.
3      [...]
4      Az adóhatóság a végrehajtási eljárás alá vont személyt kérelmére mentesítheti a biztosítéknyújtás alól, ha a biztosíték nyújtása helyrehozhatatlan kárt okozna neki, vagy ha nyilvánvalóan nem rendelkezik megfelelő pénzügyi eszközökkel, amit a végrehajtás alá vonható vagyonnak a végrehajtható tartozás és az esetlegesen megnövekedett összegű tartozás megfizetésére való elégtelen volta bizonyít, feltéve, hogy nincs komoly jele annak, hogy a vagyon elégtelensége vagy hiánya az érintett személy szándékos kötelességszegésére vezethető vissza.
[...]”
6.        A Código de Procedimento e de Processo Tributário (az adózás rendjéről szóló törvénykönyv)(6) kifejezetten szabályozza az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésének(7) eseteit. E törvénykönyv 199. cikke többek között úgy rendelkezik, hogy az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztése érdekében nyújtandó garancia többek között bankgaranciából, biztosítékból, kezesi biztosításból vagy bármely olyan eszközből állhat, amely biztosítja a végrehajtást kérő követeléseit.
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
7.        Az alapeljárás a következőképpen foglalható össze.
8.        A Bizottság 2020. december 4‑én elfogadta a 2022/1414 határozatot(8) (a továbbiakban: 2020. évi határozat), amellyel a madeirai vámszabad terület javára szóló támogatási programot (a továbbiakban: ZFM III programcsomag) – a létező támogatási programoknak az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerinti folyamatos vizsgálata keretében – a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította annyiban, amennyiben azt Portugália a Bizottság 2007. évi és 2013. évi jóváhagyó határozatait megsértve hajtotta végre.(9) A szóban forgó támogatást a kedvezményezett társaságokra alkalmazandó jövedelemadó‑kulcs csökkentése képezte. A Bizottság a 2020. évi határozat 5. cikkében egyértelművé tette, hogy a szóban forgó programcsomag keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat „haladéktalanul és ténylegesen” vissza kell fizettetni, és hogy Portugália „a róla szóló értesítéstől számított nyolc hónapon belül” köteles végrehajtani ezt a határozatot. Ez a határidő 2021. augusztus 5‑én lejárt. A Törvényszék a Portugália és Madeira autonóm régió által a 2020. évi határozat megsemmisítése iránt benyújtott kereseteket elutasította,(10) az erre vonatkozó ítéleteket pedig a Bíróság a fellebbviteli eljárásban helybenhagyta.(11)
9.        Az adóügyi hatóság a 2020. évi határozat alapján a szóban forgó programcsomag keretében e társaságnak nyújtott támogatások visszatéríttetése érdekében 2023‑ban adóvégrehajtási eljárást indított az Utiledulcival szemben.(12) A kérdést előterjesztő bíróság által megküldött iratokból kitűnik, hogy az Utiledulci panaszt nyújtott be az eljárást megindító jogi aktus ellen amiatt, hogy a portugál jog rendelkezései alapján nem volt lehetőség az eljárás felfüggesztésének kérelmezésére. Az adóügyi hatóság e panaszt elutasította, és azt állította, hogy az uniós jog elsőbbségének elvéből eredő kötelezettségek alapján, valamint a jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatások visszafizettetéséről szóló bizottsági közleményre(13) figyelemmel a 2020. évi határozatban előírt 8 hónapos határidő lejártát követően köteles mellőzni e rendelkezések alkalmazását. Az Utiledulci ezt követően a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult.
10.      Ilyen körülmények között a Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (funchali közigazgatási és adóügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2020. évi] bizottsági határozat 5. cikkében szereplő »haladéktalan és tényleges visszafizetés« kifejezést, illetve az (EU) 2015/1589 rendelet 16. cikkének (3) bekezdésében szereplő »a visszatérítést [helyesen: visszatéríttetést] késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását« megfogalmazást, hogy a portugál jognak az adóvégrehajtási eljárásokban előírt eljárási garanciákra vonatkozó szabályai, különösen az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésére vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók, vagy éppen ellenkezőleg, Madeira autonóm régió adóügyi hatósága továbbra is köteles tiszteletben tartani a portugál adójogban előírt valamennyi eljárási garanciát, függetlenül attól, hogy a Bizottság határozatában jogellenesnek nyilvánított állami támogatás visszatéríttetéséről van‑e szó?”
11.      Az Utiledulci, az adóügyi hatóság, a belga és a spanyol kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be, a 2025. október 1‑jei tárgyaláson pedig szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
IV.    Elemzés
12.      Az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével lényegében arra vár választ, hogy azon nemzeti jogi rendelkezések alkalmazását, amelyek az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésének bizonyos feltételek mellett történő lehetővé tételével bizonyos eljárási garanciákat ismernek el az adóalany számára,
mellőzni kell‑e abban az esetben, ha az adóvégrehajtási eljárás – a nemzeti jog által előírt ad hoc eljárás hiányában – jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás visszatéríttetése érdekében indult, és a visszatéríttetést elrendelő bizottsági határozatban előírt határidő lejárt.
13.      A szóban forgó nemzeti jogi rendelkezések az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésének kérelmezését és elrendelését a tartozás vitatása, a végrehajtási aktusok megtámadása, illetve részletfizetés esetére teszik lehetővé, feltéve, hogy a kérelmező megfelelő biztosítékot vagy az adókövetelés biztosítását szolgáló bármely más eszközt bocsát rendelkezésre, vagy ilyen biztosíték hiányában is, amennyiben az adóalany bizonyítja, hogy azt nem képes rendelkezésre bocsátani. Az alapeljárás feleinek írásbeli észrevételeiből kitűnik, hogy a Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Portugália) – olyan jogviták keretében, amelyek abból származtak, hogy az adóügyi hatóság a fent említett rendelkezések alapján megtagadta a felfüggesztést – több alkalommal állást foglalt oly módon, hogy megsemmisítette az elutasító határozatot, és megállapította, hogy az adóügyi hatóság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az adóvégrehajtásra vonatkozó törvényi szabályozást az abban előírt eljárási garanciák alkalmazásának mellőzésével kiigazítsa.(14)
14.      E kérdés vizsgálata céljából mindenekelőtt emlékeztetni kell a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára, amely arra vonatkozik, hogy milyen terjedelmű a tagállamokat a 2015/1589 rendelet 16. cikke alapján terhelő azon kötelezettség, hogy téríttessék vissza az elutasító határozatok tárgyát képező támogatásokat. A Bíróság ezen ítélkezési gyakorlatában arra helyezi a hangsúlyt, hogy visszatéríttetés által követett célkitűzéseknek megfelelően biztosítani kell, hogy a visszatéríttetés hatékony és gyors legyen.
15.      A Bíróság egyértelművé tette, hogy a Bizottság által a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősített támogatásnak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt megszüntetése a folyósítását megelőző helyzet visszaállítására irányul.(15) A helyzet e visszaállítása – amely a Szerződések állami támogatásokra vonatkozó rendelkezései hatékony érvényesülésének fenntartásához(16) szükséges – akkor valósul meg, ha a támogatás késedelmi kamatokkal növelt összegét a kedvezményezett visszatéríti,(17) és elveszíti azt az előnyt, amellyel a piacon versenytársaihoz képest rendelkezett.(18) A jogellenes támogatás visszatéríttetése tehát nem minősül szankciónak,(19) és nem is arra irányul, hogy lehetővé tegye a támogatást nyújtó szervezettel szemben fennálló valamely követelés teljesítését, hanem az a támogatás jogellenessége megállapításának logikus következménye,(20) és megfelel a kedvezményezettjének jogalap nélkül nyújtott előny révén okozott versenytorzítás megszüntetésére vonatkozó igénynek.(21) A Bíróság e célkitűzéseknek megfelelően egyértelművé tette, hogy az érintett tagállamnak az esedékes összegek tényleges visszatéríttetését kell elérnie.(22)
16.      A Bíróság az időbeli szempontokat illetően egyértelművé tette, hogy az érintett tagállamnak kellő időben, azaz a bizottsági határozatban megállapított határidőn belül vagy a Bizottság által később megállapított határidőn belül intézkednie kell a visszatéríttetés iránt,(23) és hogy a késedelmes – az előírt határidők lejártát követő – visszatéríttetés nem felel meg a Szerződés követelményeinek.(24) A Bíróság azt is egyértelművé tette, hogy nem elegendő a jogellenes támogatás visszatéríttetésére irányuló intézkedések meghozatala, köztük az erre irányuló eljárás megindítása, ha a Bizottság határozatában megállapított határidőn belül ténylegesen nem történik meg a visszatéríttetés.(25) A Bíróság végül tisztázta, hogy amennyiben a tagállam olyan nehézségeket észlel, amelyek megakadályozzák a visszatéríttetést, kérelmének indokolása mellett a Bizottságtól a határidő meghosszabbítását kérheti.(26)
17.      Összefoglalva, a jelen indítvány 15. és 16. pontjában ismertetett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Bizottság által előírt határidőn belül teljesítendő eredménykötelezettségnek minősül az, hogy a visszatéríttetési határozat címzettjének minősülő tagállam a 2015/1589 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése alapján köteles a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszatéríttetése érdekében minden szükséges intézkedést megtenni.(27)
18.      A 2020. évi határozat a ZFM III programcsomag keretében jogellenesen nyújtott támogatást illetően a róla szóló értesítéstől számított 8 hónapos határidőt rögzített. A 2015/1589 rendelet 16. cikkének (3) bekezdése és a hivatkozott ítélkezési gyakorlat tükrében tehát e határidőn belül kellett az említett támogatást visszatéríttetni. A fentiekben felidézett ítélkezési gyakorlat fényében ezzel szemben nem meggyőző a belga kormány által a Bírósághoz benyújtott észrevételeiben javasolt azon értelmezés, amely szerint e kifejezést úgy kell érteni, hogy az kizárólag a határozat végrehajtására irányuló eljárások megindítására vonatkozik.(28) Az ilyen értelmezés – azáltal, hogy meghosszabbítja azt az indokolatlan versenyelőnyt, amelyben e támogatások kedvezményezettjei részesülnek – ellentétes a Portugáliával szemben előírt visszatéríttetési kötelezettség céljával, és nyilvánvalóan sérti a 2020. évi határozat szövegét és hatályát.(29)
19.      Ami a visszatéríttetés módjait illeti, a 2015/1589 rendelet 16. cikke (3) bekezdésének megfelelően azt az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani. Mivel az uniós jog e területen nem határoz meg szabályokat, elismeri, hogy a tagállamok szabadon választhatják meg, hogy milyen módon hajtják végre a visszatéríttetési kötelezettséget(30), amelyet az e célból bevezetett különböző eljárások sajátosságainak tiszteletben tartásával kell végrehajtani.(31)
20.      A nemzeti eljárások mindazonáltal kizárólag akkor alkalmazhatók, ha lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását,(32) amely feltétel – amint azt a Bíróság tisztázta – „a hatékony érvényesülés [...] elvét tükrözi”.(33) Ennélfogva a visszatéríttetés elvégzéséhez szükséges eszközök megválasztásának szabadsága nem tekinthető abszolútnak. A választott intézkedések nem sértik az uniós jog alkalmazási körét és hatékonyságát,(34) és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné az uniós jog által megkövetelt visszatéríttetést.(35) A Bíróságnak e tekintetben már volt alkalma egyértelművé tenni, hogy főszabály szerint figyelmen kívül kell hagyni azokat a nemzeti rendelkezéseket, amelyek nem teszik lehetővé a visszatéríttetési határozat azonnali és hatékony végrehajtását.(36) A Bíróság végül tisztázta, hogy az, hogy a nemzeti jog nem tartalmaz konkrétan a visszatéríttetésre vonatkozó szabályozást, „nem akadályozhatja [az uniós] jog teljes körű alkalmazását, tehát nem befolyásolhatja a szóban forgó támogatások visszatéríttetésének kötelezettségét”.(37)
21.      Ebből az következik, hogy a tagállamok számára – az állami támogatások területén – a visszatéríttetés terén elismert eljárási autonómiát szigorúan behatárolja az a követelmény, hogy biztosítaniuk kell az annak végrehajtásával megbízott közigazgatási hatóságok tevékenységének hatékonyságát. E hatóságok mérlegelési mozgástere tehát nem csak a visszatéríttetés,(38) hanem az annak végrehajtásához szükséges eszközök tekintetében is korlátozott.(39) E hatóságok – ahogy egyébiránt a nemzeti bíróságok is – kötelesek megfelelő megoldást találni a visszatéríttetési határozat által kitűzött célnak,(40) amely annak elkerülése, hogy a verseny szempontjából káros állami támogatások torzítsák a piac működését. A nemzeti jog alkalmazása során minden esetben tiszteletben kell tartani az alapvető jogokat, különösen a tisztességes eljáráshoz való jogot, azon belül a védelemhez való jogot.(41)
22.      A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdést ezen elvek alapján kell megválaszolni.
23.      Elöljáróban megjegyzem, hogy a portugál jog nem rendelkezik ad hoc eljárásról a jogellenes állami támogatások visszatéríttetésére vonatkozóan.
24.      Az alapjogvitában az adóügyi hatóság adóvégrehajtási eljárást indított az Utiledulcival szemben. Az ezen eljárást szabályozó rendelkezések – a fentiek alapján – lehetővé teszik az adóalany számára, hogy panasz, bírósági jogorvoslat vagy részletfizetés esetén – „megfelelő biztosíték” nyújtását követően – elérje az eljárás felfüggesztését. E rendelkezések eltérnek a Bírósághoz benyújtott észrevételekben felidézett, 2006. október 5‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet(42) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó francia jogi rendelkezésektől, amelyek a végrehajtási eljárás automatikus felfüggesztését írták elő a nemzeti hatóságok által kibocsátott beszedési megbízások elleni jogorvoslat esetén. Ahogyan azonban az a tárgyaláson felvetődött, az adóügyi hatóság a végrehajtás felfüggesztését illetően nem rendelkezik mérlegelési mozgástérrel abban az esetben, ha a megfelelő biztosíték nyújtására vonatkozó feltétel teljesül, sem pedig az e biztosíték alóli mentesítést illetően, amennyiben a végrehajtás alá vont személy bizonyítja, hogy annak nyújtása helyrehozhatatlan kárt okozna neki, vagy ha nyilvánvalóan nem rendelkezik pénzügyi eszközökkel. A felfüggesztés tehát közvetlenül a portugál jog adóvégrehajtási eljárást szabályozó rendelkezéseiből ered, és az olyan eljárási biztosíték, amelyhez minden adóalany hozzáférhet, ha azt kérelmezi, és teljesíti annak feltételeit. A portugál szabályozást tehát – mint a fent hivatkozott ügyben a francia szabályozás is – rendszeresség és automatizmus jellemzi.
25.      Ahogyan az a Bíróság a jelen indítvány 15. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, annak értékeléséhez, hogy e szabályozás összeegyeztethető‑e a 2020. évi határozatban előírt visszatéríttetési kötelezettség végrehajtásával, arra kérdésre kell választ kapni, hogy az aláássa‑e az e kötelezettség előírásával követett célnak, vagyis a szóban forgó támogatások nyújtását megelőző helyzet azonnali visszaállításának megvalósítását azáltal, hogy lehetővé teszi a támogatások kedvezményezettjei számára biztosított indokolatlan versenyelőny meghosszabbítását.
26.      A szóban forgó cél aláásása számomra elkerülhetetlennek tűnik abban az esetben, ha a felfüggesztés – a portugál jogi szabályozásban foglalt előírások szerint – harmadik személy által nyújtott kezességvállalás vagy biztosíték ellenében, vagy jelzálogjog alapításával történik, mivel olyan eszközökről van szó, amelyek nem eredményezik a támogatás kedvezményezett vagyonából való elvonását, így nem fosztják meg őt az ahhoz kapcsolódó előnytől. A belga kormány képviselője által a tárgyaláson tett nyilatkozatban foglaltaktól eltérően számomra úgy tűnik,(43) hogy ez az eredmény bankgarancia nyújtása esetén is elmarad,(44) mivel álláspontom szerint a bankgarancia nyújtásának számviteli következményei és költségei a kedvezményezett gazdasági helyzetére gyakorolt hatásait illetően nem vehetők a támogatás visszatéríttetésével egy tekintet alá.(45) Másrészt, mindezen eszközök kifejezetten azt a célt szolgálják, hogy a végrehajtást kérő követelését a végrehajtási eljárás felfüggesztésének időszaka alatt biztosítsák, ami alapvetően eltér a jogellenes támogatások visszatéríttetésének céljától. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy a szóban forgó rendelkezések – annyiban, amennyiben a visszatéríttetési eljárás felfüggesztését biztosíték, különösen bankgarancia nyújtásától teszik függővé – a kedvezményezettet a szóban forgó támogatásokhoz kapcsolódó versenyelőnytől megfosztva lehetővé teszik‑e annak elkerülését, hogy e támogatások tényleges visszatéríttetése további késedelmet szenvedjen.
27.      A végrehajtás alá vont személy biztosíték nyújtása alóli mentesítésének lehetőségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kedvezményezett gazdasági helyzete nem befolyásolja a visszatéríttetési kötelezettséget. Az érintett tagállam esettől függően köteles a társaság felszámolását kezdeményezni, követelését a társaság tartozásai közé felvetetni, illetve a támogatás visszafizetését lehetővé tevő bármely más intézkedést meghozni, beleértve a vállalkozás tevékenységének végleges megszüntetését is, amennyiben az ilyen visszatéríttetés a fizetésképtelenségi eljárás során még nem lehetséges.(46) A visszatéríttetési eljárás késedelmének igazolása céljából tehát nem vehetők figyelembe a támogatás visszatérítéséből eredő gazdasági kárra vonatkozó megfontolások.
28.      Az adóvégrehajtási eljárás esedékes összegek részletekben való megfizetése esetén történő felfüggesztésének esetét illetően végül megjegyzem, hogy amint arra a Bizottság a visszatéríttetésről szóló közleményben(47) rámutat, az ilyen fizetési mód – a visszatéríttetésre nyitva álló határidőn túl engedélyezése esetén, függetlenül attól, hogy a kérelmező nyújt‑e biztosítékot – összeegyeztethetetlen azzal a követelménnyel, hogy ez utóbbi megfelelő időben történjen.
29.      Az Utiledulci a Supremo Tribunal administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság) jelen indítvány 13. pontjában említett ítéleteire hivatkozással előadja, hogy a szóban forgó eljárási garanciákat alkalmazni kell rá, mivel az adóügyi hatóság a portugál jog ad hoc rendelkezéseinek hiányában nem „igazíthatja ki” az adóvégrehajtás jogi szabályozását abból a célból, hogy azt a jogellenes állami támogatások visszatéríttetése követelményeinek megfelelővé tegye konkrétan abban az esetben, ha az a Bizottság kötelező erővel nem rendelkező közleménye alapján történik.
30.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a tagállamok jogellenes támogatások megszüntetésére vonatkozó kötelezettségét az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése, az e támogatások kedvezményezettek általi azonnali és hatékony visszatéríttetése biztosításának kötelezettségét pedig a 2015/1589 rendelet, valamint az e támogatások belső piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat írja elő. Ami a visszatéríttetésről szóló közleményt illeti, jóllehet az nem köti a nemzeti bíróságokat, a Bíróság mégis egyértelművé tette, hogy e bíróságoknak a lojális együttműködés elve alapján az értékelés elemeként figyelembe kell venniük e közleményt az előttük folyamatban lévő jogvita keretében.(48) Ugyanez vonatkozik a visszatéríttetéssel megbízott nemzeti hatóságokra.
31.      Mind e hatóságok, mind a nemzeti bíróság kötelesek biztosítani a jogellenes támogatás visszatéríttetését elrendelő bizottsági határozatok teljes hatékonyságát,(49) függetlenül az azok végrehajtására alkalmazott eljárástól. A tagállam arra vonatkozó döntése, hogy eljárási autonómiájának gyakorlása során nem állapít meg konkrét szabályozást a jogellenes támogatások visszatéríttetésére vonatkozóan, a fentiek alapján nem akadályozhatja meg az uniós jog célkitűzéseinek megvalósítását, és nem sértheti az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések hatékonyságát.
32.      Az Utiledulci és a belga kormány arra is hivatkozik, hogy az adóvégrehajtási eljárásban előírt eljárási garanciák alkalmazásának mellőzése az adóalanyokkal szembeni eltérő bánásmódot eredményez, amely elfogadhatatlan és sérti az egyenlőség elvét. E tekintetben elegendő rámutatni arra, hogy az állami támogatások visszatéríttetésére irányuló eljárás sajátos célokkal és jellemzőkkel rendelkezik, és hogy az ezen eljárás alá vont adójellegű támogatások kedvezményezett vállalkozásainak helyzete nem azonos az olyan adóalanyok helyzetével, akikkel szemben az adóügyi hatóság adókövetelés visszatéríttetése érdekében jár el. A belga kormány által ebben az összefüggésben az egyenértékűség elvére tett utalás számomra nem tűnik relevánsnak. Ezen elv – amely szerint azok az eljárási szabályok, amelyek célja, hogy minden tagállamban biztosítsák a jogalanyok uniós jogból eredő jogainak védelmét, nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a nemzeti jogból eredő jogokra vonatkozóak (50)– nem bír relevanciával az alapjogvitában szereplőhöz hasonló helyzetben, amelyben az a kérdés, hogy a nemzeti jog által általában előírt eljárási garanciák – amennyiben azokat az uniós jogból eredő kötelezettség teljesítése érdekében indított eljárásban alkalmazzák – akadályát képezik‑e az uniós jog teljes körű alkalmazásának. Álláspontom szerint szintén nem releváns a belga kormány azon ítélkezési gyakorlatra való hivatkozása, amely szerint az adójellegű támogatások kedvezményezettjei hivatkozhatnak a nemzeti jog által előírt levonásokra és csökkentésekre, amennyiben a konkrétan megvalósult ügyletekre tekintettel bebizonyosodik, hogy azok igénybevételére ténylegesen jogosultak voltak.(51) Ez az ítélkezési gyakorlat ugyanis a jogellenes támogatás hiányában a kedvezményezettre alkalmazandó adójogi szabályozásnak a visszatéríttetendő összeg meghatározása és a korábbi helyzet visszaállítása érdekében történő felidézésére vonatkozik.(52) Az semmilyen hatással nincs a visszatéríttetés módjainak meghatározására, és nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy annak szükségképpen adóvégrehajtás útján kell történnie, és hogy az eljárás alá vont adóalanyt megillető eljárási garanciák alkalmazását kell maga után vonnia, amennyiben azok nem teszik lehetővé a fent leírt célok elérését.
33.      Az Utiledulci észrevételeiben arra is hivatkozik, hogy sérti a hatékony bírói jogvédelem elvét az, hogy az adóügyi hatóság megtagadta az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztésére vonatkozó nemzeti rendelkezések alkalmazását az ezen eljárás keretében elfogadott jogi aktusokkal szembeni jogorvoslat esetén.(53)
34.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság egyértelművé tette, hogy a nemzeti visszatéríttetési határozatok végrehajtásának a nemzeti bíróságok általi felfüggesztése akkor lehetséges, hogy teljesülnek a különösen az 1991. február 21‑i Zuckerfabrik Süderdithmarschen és Zuckerfabrik Soest ítéletben(54), valamint az 1995. november 9‑i Atlanta Fruchthandelsgesellschaft és társai (I) ítéletben(55) meghatározott feltételek. A felfüggesztést többek között a szóban forgó határozat érvénytelenségének bizonyítására irányuló érvekkel kell igazolni,(56) és az főszabály szerint nem alapulhat kizárólag a kedvezményezettet érő gazdasági kár kockázatán.(57)
35.      Még ha eleve nem is zárom ki, hogy a visszatéríttetést elrendelő nemzeti intézkedés felfüggesztésére irányuló határozatot – kivételes körülmények között, valamint az Unió érdekét és a versenytársaknak a versenytorzítás megszüntetéséhez való jogát figyelembe véve – nemzeti bíróság akkor is meghozhatja, ha az a társaság, amellyel szemben az intézkedést kibocsátották, sem közvetlenül, sem közvetve nem vitatja a Bizottság határozatának jogszerűségét,(58) az nem teszi lehetővé a visszatéríttetési eljárás nemzeti hatóság általi, a Bizottság által előírt határidőkön túli olyan szisztematikus felfüggesztésének igazolását, mint amelyet a jelen ügyben szóban forgó nemzeti rendelkezések előírnak.
36.      Amennyiben a visszatéríttetési határozat jogorvoslat tárgyát képezi, az érintett tagállam elfogadhat olyan átmeneti visszatéríttetést, amely – például a támogatás összegét és kamatait biztosító letétbe történő befizetés révén – biztosítja a versenytorzítás teljes körű kiküszöbölését.(59) A kedvezményezett e letétbe helyezésnek köszönhetően főszabály szerint már nem rendelkezik a támogatásnak megfelelő összeggel, amely – akár átmenetileg is – kikerül a vagyonából.
37.      Végül az Utiledulci által felhozott azon érvet illetően, amely szerint az a késedelem, amellyel az adóügyi hatóság a visszatéríttetési eljárást megindította, azt a meggyőződést keltette benne, hogy nem tartozik a visszatéríttetési intézkedés címzettjeinek körébe, emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jog alkalmazásáért felelős nemzeti hatóság olyan magatartása, amely ellentétes e jog valamely konkrét rendelkezésével, nem kelthet jogos bizalmat.(60) Jóllehet a Bíróság elismeri a jogellenes támogatásban részesülő kedvezményezett azon lehetőségét, hogy olyan rendkívüli körülményekre hivatkozzon, amelyek jogszerűen megalapozhatták az e támogatás szabályszerűségébe vetett bizalmát, és hogy következésképpen megtagadja annak a visszafizetését,(61) sem a Bíróság rendelkezésére álló iratokból, sem az Utiledulci észrevételeiből nem tűnik ki, hogy az Utiledulci ilyen körülményekre hivatkozott volna.
38.      A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az alapjogvitában foglaltakhoz hasonló nemzeti rendelkezések a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított jogellenes támogatások megszüntetésének céljával, valamint a visszatéríttetést elrendelő határozatok azonnali és hatékony végrehajtása biztosításának szükségességével ellentétesnek tűnnek, azzal, hogy ennek vizsgálatát a kérdést előterjesztő bíróságnak kell elvégeznie.
V.      Végkövetkeztetés
39.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (funchali közigazgatási és adóügyi bíróság, Madeira, Portugália) által előterjesztett kérdésre az alábbi választ adja:
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 rendelet 16. cikkének (3) bekezdését a következőképpen kell értelmezni:
amennyiben valamely tagállam adóvégrehajtás útján intézkedik a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás visszatéríttetése iránt, e rendelkezéssel ellentétes az ilyen végrehajtás alá vont adóalany számára a támogatás végrehajtásának bizonyos feltételek melletti felfüggesztéséhez való jogot elismerő nemzeti rendelkezések alkalmazása annyiban, amennyiben nem teszi lehetővé a visszatéríttetést elrendelő bizottsági határozat azonnali és hatékony végrehajtását, így nem fosztja meg a kedvezményezettet a támogatáshoz kapcsolódó versenyelőnytől az e határozatban előírt határidőn vagy a Bizottság által később megállapított határidőn belül, vagy amennyiben e határidők lejártak, az ilyen végrehajtás akadályozása esetén további késedelem nélkül. A végrehajtás akadályba ütközése esetén mind a nemzeti bíróságok, mind pedig azok felügyelete mellett a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok kötelesek mellőzni a szóban forgó nemzeti rendelkezések alkalmazását.
1      Eredeti nyelv: olasz.
2      Az egyes gyümölcs‑ és zöldségfélék behozatali árának meghatározására szolgáló behozatali átalányértékek megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).
3      A kérdést előterjesztő bíróság ezekhez hasonló kérdéseket tett fel a C‑792/24. sz. ügyben.
4      Diário da República, 290/1998. sz., I‑A. sorozat, 1998. december 17.
5      HL 1990. L 225., 10. o.
6      Elfogadása az 1999. október 26‑i Decreto‑Lei n. 433/99 (433/99. sz. törvényrendelet) révén történt, és 2000. január 1‑jén lépett hatályba, Diário da República, 250/1999. sz., I‑A. sorozat, 1999. október 26.
7      A teljesség kedvéért megjegyzem, hogy a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a 2021. február 26‑i 7. sz. törvény hatályon kívül helyezte a Código de Procedimento e de Processo Tributário 169. cikkének (11) bekezdését, amely úgy rendelkezett, hogy a szóban forgó cikk nem alkalmazandó az Unió saját forrásaival vállalt adósságokra.
8      A Portugália által a Zona Franca da Madeira (ZFM) – III. programcsomag tekintetében nyújtott SA.21259. (2018/C) (korábbi 2018/NN.) számú támogatási programról szóló, 2020. december 4‑i (EU) határozat (HL 2022. L 217., 49. o.).
9      Az N 421/2006. sz. támogatási programról szóló, 2007. június 27‑i bizottsági határozat (HL 2007. C 240., 1. o.) és az SA.34160. (2011/N) támogatási programról szóló, 2013. július 2‑i bizottsági határozat (HL 2013. C 220., 1. o.).
10      Lásd: 2022. szeptember 21‑i Portugália kontra Bizottság (Madeira vámszabad terület) ítélet (T‑95/21, EU:T:2022:567); 2023. június 21‑i Região Autónoma da Madeira kontra Bizottság ítélet (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Lásd: 2024. július 4‑i Portugália kontra Bizottság (Madeira vámszabad terület) ítélet (C‑736/22 P, EU:C:2024:579); 2025. január 16‑i Região Autónoma da Madeira kontra Bizottság (Madeira vámszabad terület) ítélet (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). A 2020. évi határozat ellen egyes vállalkozások több megsemmisítés iránti keresetet is benyújtottak, amelyek a Törvényszék és a Bíróság előtti bőséges jogviták tárgyát képezték, amelyek egy része még folyamatban van; lásd legutóbb: 2025. november 13-i AFG kontra Bizottság ítélet (C‑13/24 P, EU:C:2025:884); 2025. november 13-i Sonasurf Internacional és társai kontra Bizottság ítélet (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), amelyekben a Bíróság elutasította az azon végzésekkel szembeni fellebbezéseket, amelyekben a Törvényszék megállapította, hogy e keresetek közül némelyek nyilvánvalóan megalapozatlanok.
12      Az Utiledulci észrevételeiből kitűnik, hogy 2023‑ban a 2012–2015. évekre vonatkozó társasági jövedelemadó és kamatai megfizetésére vonatkozóan négy különböző felszólítást kapott.
13      HL 2019. C 247., 1. o. (a továbbiakban: visszatéríttetésről szóló közlemény).
14      Lásd különösen a Supremo Tribunal Administrativo 2024. március 7‑i 033/24.1BEFUN ítéletét. A Supremo Tribunal Administrativo (legfelsőbb közigazgatási bíróság) a jelen ügy irataiban foglalt információ alapján, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően felfüggesztette az előtte még folyamatban lévő eljárásokat.
15      Lásd többek között: 1994. szeptember 14‑i Spanyolország kontra Bizottság ítélet (C‑278/92–C‑280/92, EU:C:1994:325, 75. pont); 2024. július 29‑i Koiviston Auto Helsinki kontra Bizottság ítélet (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. és 80. pont); 2025. október 9‑i On Air Media Professionals és Different Media ítélet (C‑416/24 és C‑417/24, EU:C:2025:765, 56. pont).
16      Lásd: 2023. október 19‑i Ministar na zemedelieto, hranite i gorite ítélet (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      Lásd: 1995. április 4‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22. pont).
18      Lásd többek között: 1995. április 4‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22. pont); 2012. december 11‑i Bizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑610/10, EU:C:2012:781, 105. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2024. július 29‑i Koiviston Auto Helsinki kontra Bizottság ítélet (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. pont).
19      Lásd: 1999. június 17‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (C‑75/97, EU:C:1999:311, 65. pont).
20      Lásd többek között: 1990. március 21‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (C‑142/87, EU:C:1990:125, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2015. február 12‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑37/14, EU:C:2015:90, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd: 2020. április 30‑i Nelson Antunes da Cunha ítélet (C‑627/18, EU:C:2020:321, 42. pont); 2023. október 19‑i Ministar na zemedelieto, hranite i gorite ítélet (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47. pont).
22      Lásd: 2025. január 16‑i Scai ítélet (C‑588/23, EU:C:2025:23, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23      Lásd: 2015. február 12‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55. és 56. pont); 2021. április 29‑i Bizottság kontra Spanyolország (DTT Kasztília‑La Manchában) ítélet (C‑704/19, EU:C:2021:342, 50. pont).
24      Lásd többek között: 2011. október 13‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑454/09, EU:C:2011:650, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2025. november 13‑i Bizottság kontra Bulgária (Erdőterületek cseréje II) ítélet (C‑632/23, EU:C:2025:890, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑i Bizottság kontra Szlovákia ítélet (C‑507/08, EU:C:2010:802, 47. pont); 2015. február 12‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55–60. pont); 2015. szeptember 17‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑367/14, EU:C:2015:611, 40. és 42. pont); 2025. november 13‑i Bizottság kontra Bulgária (Erdőterületek cseréje II) ítélet (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64. pont). Lásd még: 2008. február 14‑i Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑419/06, EU:C:2008:89, 38. és 61. pont), amelyben a Bíróság annak ellenére állapította meg a Görög Köztársaság kötelezettségszegését, hogy az a visszatéríttetésről szóló határozatban meghatározott határidő lejártát követően megindította a visszatéríttetési eljárásokat.
26      Lásd ebben az értelemben többek között: 2018. január 17‑i Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑363/16, EU:C:2018:12, 46–48. pont).
27      Lásd: 2025. november 13‑i Bizottság kontra Bulgária (Erdőterületek cseréje II) ítélet (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28      A 2006. október 5‑i Bizottság kontra Franciaország ítéletet (C‑232/05, EU:C:2006:651, 40. pont; a továbbiakban: Bizottság kontra Franciaország ítélet) eredményező ügyben a francia kormány által felhozott ezen értelmezést a Bíróság elutasította.
29      Lásd ehhez hasonlóan: 2010. december 22‑i Bizottság kontra Szlovákia ítélet (C‑507/08, EU:C:2010:802, 48. pont).
30      Lásd ebben az értelemben: 2011. április 14‑i Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑331/09, EU:C:2011:250, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31      Lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑i Bizottság kontra Szlovákia ítélet (C‑507/08, EU:C:2010:802, 52. pont).
32      Lásd többek között: 2011. április 14‑i Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑331/09, EU:C:2011:250, 58. és 59. pont); 2013. január 24‑i Bizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑529/09, EU:C:2013:31, 91. és 92. pont); 2014. szeptember 11‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 40. és 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2018. január 17‑i Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑363/16, EU:C:2018:12, 34. és 35. pont).
33      Lásd a Bizottság kontra Franciaország ítélet 49. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
34      Lásd: 2010. május 20‑i Scott és Kimberly Clark ítélet (C‑210/09, EU:C:2010:294, 21. pont).
35      Lásd ebben az értelemben: 2014. február 13‑i Mediaset ítélet (C‑69/13, EU:C:2014:71, 34. pont).
36      Lásd: 2006. október 5‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑232/05, EU:C:2006:651, 51–53. pont); 2020. április 30‑i Nelson Antunes da Cunha ítélet (C‑627/18, EU:C:2020:321, 52. pont); végezetül, a ZFM III szabályozás keretében nyújtott támogatások visszafizettetésével kapcsolatban: 2025. október 31‑i Mission – Trading végzés (C‑24/25, EU:C:2025:862, 25. pont). Lásd még: 2014. szeptember 11‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 55. pont); 1997. március 20‑i Alcan Deutschland ítélet (C‑24/95, EU:C:1997:163, 30–38. pont).
37      Lásd: 1991. március 21‑i Olaszország kontra Bizottság ítélet (C‑303/88, EU:C:1991:136, 60. pont).
38      Lásd ebben az értelemben: 1997. március 20‑i Alcan Deutschland ítélet (C‑24/95, EU:C:1997:163, 34. pont).
39      Lásd: 2014. szeptember 11‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 53. és 55. pont).
40      Lásd: 2010. május 20‑i Scott és Kimberly Clark ítélet (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29. pont).
41      Lásd: 2014. szeptember 11‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 39. pont); 2025. január 16‑i Scai ítélet (C‑588/23, EU:C:2025:23, 55. pont).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      A belga kormány szerint a bankgarancia képes semlegesíteni a támogatás révén szerzett előnyt, mivel annak összege forrásként szerepel a kedvezményezett mérlegében, így azt nem használhatja fel. A bankgarancia vállalása és fenntartása ezen kívül olyan költségekkel jár, amelyek hatással vannak a kedvezményezett gazdasági helyzetére.
44      Ilyen értelemben lásd még a visszafizettetésről szóló közlemény 119. pontját.
45      Egyébiránt az adóügyi hatóság a tárgyaláson egyértelművé tette, hogy a portugál jog értelmében a biztosítékokra elévülési idő vonatkozik. Ez azt jelenti, hogy a garancia bizonyos idő elteltével automatikusan megszűnik.
46      Lásd: 2007. december 6‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑280/05, EU:C:2007:753, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2018. január 17‑i Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑363/16, EU:C:2018:12, 36. és 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2020. március 12‑i Bizottság kontra Olaszország (Szardínia szállodaágazata számára nyújtott jogellenes támogatások) ítélet (C‑576/18, EU:C:2020:202, 99. pont). Ezen intézkedések célja annak elkerülése, hogy – amint azt a Bizottság a visszatéríttetésről szóló közleményben (127. pont) kiemeli – kizárólag a támogatásnak köszönhetően maradjon fenn a piacon az a kedvezményezett, aki nem tudja visszafizetni a kapott támogatást és az esedékes visszatéríttetési kamatokat.
47      Lásd a visszatéríttetésről szóló közlemény 126. pontját.
48      Lásd: 2025. január 16‑i Scai ítélet (C‑588/23, EU:C:2025:23, 48. pont).
49      Lásd: 2010. május 20‑i Scott és Kimberly Clark ítélet (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29. pont); ebben az értelemben: 2019. március 5‑i Eesti Pagar ítélet (C‑349/17, EU:C:2019:172, 90–92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50      Lásd többek között: 2019. január 23‑i Fallimento Traghetti del Mediterraneo ítélet (C‑387/17, EU:C:2019:51, 72. pont).
51      Lásd: 2022. szeptember 15‑i Fossil (Gibraltar) ítélet (C‑705/20, EU:C:2022:680, 43. pont).
52      Lásd még: 2005. december 15‑i UniCredito Italiano ítélet (C‑148/04, EU:C:2005:774, 118. és 119. pont).
53      A kérdést előterjesztő bíróság nem tisztázza, hogy az Utiledulci milyen jogcímen kívánja érvényesíteni az adóvégrehajtási eljárás felfüggesztését. A nemzeti iratokból kitűnik, hogy az Utiledulci a kezességvállalás alóli mentesítését kérte, de nem világos, hogy a végrehajtás tárgyát képező tartozás jogszerűségének vitatása érdekében kíván‑e keresetet indítani.
54      1991. február 21‑i Zuckerfabrik Süderdithmarschen és Zuckerfabrik Soest ítélet (C‑143/88 és C‑92/89, EU:C:1991:65).
55      1995. november 9‑i Atlanta Fruchthandelsgesellschaft és társai (I) ítélet (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Lásd többek között: 2020. március 12‑i Bizottság kontra Olaszország (Szardínia szállodaágazata számára nyújtott jogellenes támogatások) ítélet (C‑576/18, EU:C:2020:202, 103. pont).
57      Lásd: 2012. március 29‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑243/10, EU:C:2012:182, 53. pont).
58      Konkrétan, amikor e társaság a visszatéríttetendő támogatás összegét vagy azt a tényt vitatja, hogy a Bizottság határozatában meghatározott kritériumok alapján valamely támogatási program kedvezményezettjeinek körébe tartozik.
59      Lásd ebben az értelemben a visszatéríttetésről szóló közlemény 118. pontját.
60      Lásd ebben az értelemben: 2019. március 5‑i Eesti Pagar ítélet (C‑349/17, EU:C:2019:172, 104. és 105. pont); 2025. október 9‑i On Air Media Professionals és Different Media ítélet (C‑416/24 és C‑417/24, EU:C:2025:765, 60. és 61. pont).
61      Lásd: 1990. szeptember 20‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑5/89, EU:C:1990:320, 16. pont); 2025. október 9‑i On Air Media Professionals és Different Media ítélet (C‑416/24 és C‑417/24, EU:C:2025:765, 63. pont).