62002CC0350_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A Bizottság azért nyújtott be keresetet tagállami kötelezettségszegés miatt a Holland Királyság ellen, mert álláspontja szerint Hollandia a távközlési ágazatban a személyes adatok feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15-i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv(2) (a továbbiakban: irányelv vagy 97/66 irányelv) 6. és 9. cikkét az előírt határidőn belül nem ültette át teljes körűen és megfelelően nemzeti jogának rendelkezéseibe. Hollandia azon a véleményen van, hogy a kereset részben elfogadhatatlan, részben pedig megalapozatlan; a nem teljes körű átültetést mindazonáltal nem vonja kétségbe.
II – A tényállás és a pert megelőző eljárás
2. A 97/66 irányelv 15. cikke arra kötelezi a tagállamokat, hogy 1998. október 24-ig hozzák meg azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek az irányelv átültetéséhez szükségesek.
3. 1998. október 19-én Hollandia elfogadta a Telecommunicatiewetet (a továbbiakban: távközlési törvény, illetve törvény), amelyet egy 1999. január 7-én kelt levelében, mint az irányelvet átültető intézkedést közölt a Bizottsággal. A távközlési törvény 11.5 cikke szolgál az irányelv 6. cikkének átültetéséül.
4. A holland távközlési törvény vizsgálata során a Bizottság arra az álláspontra jutott, hogy a törvény az irányelv 6., 9., 11. és 12. cikkét nem megfelelően ülteti át. Ezért 2000. november 6-án felszólító levelet küldött Hollandiának, amelyben (többek között) a 3.1. pontban az irányelv 6. cikkének nem megfelelő átültetését, és a 3.2. pontban az irányelv 9. cikke a) pontjának át nem ültetését kifogásolta.
5. A felszólító levél 3.1. pontjában az irányelv 6. cikkével kapcsolatban a Bizottság azt kifogásolta,
– hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése minden adat törlését vagy anonimmé tételét megköveteli, amelyek az irányelv 6. cikkének (2)–(4) bekezdése alapján nem képezték kivétel tárgyát; ezzel szemben a távközlési törvény 11.5 cikke (1) bekezdésének átültető rendelkezése csupán azt a kötelezettséget tartalmazza, hogy azokat az adatokat kell törölni, amelyeket egy királyi rendeletben fognak meghatározni. Az irányelv teljes körű átültetése így csak akkor valósulna meg, ha a rendelet teljes listát tartalmazna. Mivel azonban a Bizottsággal semmilyen végrehajtási rendelkezést nem közöltek, arra kell következtetnie, hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése nem került teljes körűen átültetésre;
– hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése nem egyértelműen került megfogalmazásra, az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének rendelkezéseit azonban abban nyilvánvalóan együttesen mint az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli kivételnek tekintették, míg a Bizottság olvasatában csak a (2) és (3) bekezdés ír elő kivételt az (1) bekezdés alól, és a további bekezdések csupán ezekre a kivételekre vonatkoznak;
– hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése a távközlési törvény 11.5 cikkének végrehajtására egy királyi rendeletet ír elő; a Bizottsággal azonban ilyen rendeletet nem közöltek.
6. A felszólító levél 3.2. pontjában a Bizottság az irányelv 9. cikkének a) pontjával kapcsolatban azt kifogásolta, hogy annak a nemzeti jogba történő átültetése egyáltalán nem látható.
7. A 2001. január 8-i válaszlevelében Hollandia a Bizottság kifogásaira az irányelv 6. cikkével kapcsolatban azt válaszolta,
– hogy az irányelv 6. cikkének (1) bekezdését a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése valóban nem megfelelően ültette át, különösen azért, mert az abban előírt királyi rendelet nem került elfogadásra, de mindazonáltal a távközlési törvénynek a törvényhozás előtt folyamatban lévő újraszabályozása úgy kerül kiegészítésre, hogy a távközlési törvény 11.5 cikkéből kikerül a rendeletre vonatkozó részlet, és így az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének teljes körű átültetése megvalósul;
– hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése véleménye szerint az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdését joggal ülteti át úgy, mint az irányelv 6. cikke (1) bekezdése alóli önálló kivételeket, az irányelv 6. cikkének megfogalmazása mindenesetre nem teljesen egyértelmű;
– hogy a királyi rendelet még nem került elfogadásra, azonban a folyamatban lévő új szabályozás miatt egy ilyen rendeletre már nem lesz szükség.
8. Az irányelv 9. cikke a) pontjának vonatkozásában Hollandia válaszlevelében kifejtette, hogy ez a rendelkezés még valóban nem került átültetésre, de a folyamatban lévő törvényhozási eljárásban az átültetést a távközlési törvény új 11.11 cikke előirányozza.
9. 2001. július 25-én a Bizottság indokolással ellátott véleményt küldött Hollandiának, amelyben most már csak az irányelv 6. cikkének és 9. cikke a) pontjának megsértését kifogásolta – mégpedig egy-egy szakaszban az irányelv 6. cikke és az irányelv 9. cikkének a) pontja tekintetében. Azzal a vitával kapcsolatban, hogy az irányelv 6. cikke (4) és (5) bekezdését az irányelv 6. cikke (1) bekezdése alóli újabb lehetséges kivételként kell-e értelmezni, az irányelv 6. cikkére vonatkozó szakaszban csak a következő szövegrész bír relevanciával:
„[...] A 6. cikk (1) bekezdésében meghatározott kötelezettségek alóli egyedüli kivételek a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdésében találhatók.
A vonatkozó átültető intézkedések vizsgálatát követően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a 6. cikk nem került teljes körűen átültetésre. Ezt a 2000. november 6-i felszólító levelében közölte.“
A Bizottság eszerint felszólító levelében és indokolással ellátott véleményében a (4) bekezdést részben, mint az (1) bekezdés alóli kivételt, részben, mint a (2) bekezdésre való utalást jelölte meg.
10. Az indokolással ellátott vélemény azzal a megjegyzéssel zárul, hogy a Bizottság keresetet indít az Európai Bíróságnál, amennyiben Hollandia a levél kézhezvételétől számított két hónapon belül nem lépteti hatályba a szükséges átültető rendelkezéseket.
11. Az indokolással ellátott véleményre válaszolva Hollandia 2001. október 29-i levelében azt közölte a Bizottsággal, hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének tervezett új szabályozása időközben már nem a törvényhozás előtt lévő tervezet kiegészítése révén fog megvalósulni, mivel ez az eljárást jelentősen késleltette volna. Ehelyett – a Bizottság kritikáját is figyelembe véve – az irányelv 6. és 9. cikkének teljes körű átültetését egy önálló törvénytervezettel kívánja megvalósítani, amelyet véleményezésre különböző szervek számára már előterjesztettek.
12. Ezen önálló törvényhozási eljárás még folyamatban volt, amikor elfogadásra került az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12-i 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv.(3) Ezen irányelv 17. cikke előírja, hogy a tagállamok 2003. október 31-ig hatályba léptetik azokat a rendelkezéseket, amelyek az irányelv átültetéséhez szükségesek. Ezen irányelv 19. cikke értelmében ettől az időponttól az eljárás tárgyát képező 97/66 irányelv hatályát veszti. A 2002/58 irányelv eszerint 2003 novemberétől felváltja a 97/66 irányelvet; a két irányelv 6. cikkének megfogalmazása mindenesetre lényegében azonos.
III – A felek kérelmei
13. 2002. szeptember 30-án benyújtott és a Bírósághoz 2002. október 1-jén beérkezett beadványával a Bizottság az EK 226. cikk alapján tagállami kötelezettségszegés miatt keresetet indított Hollandia ellen, és azt kéri, hogy a Bíróság
1. állapítsa meg, hogy a Holland Királyság, mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a távközlési ágazatban a személyes adatok feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15-i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. és 9. cikkét a nemzeti jogba átültesse, vagy legalábbis nem közölte ezeket a rendelkezéseket a Bizottsággal, elmulasztotta a Szerződésből eredő kötelezettségei teljesítését;
2. kötelezze a Holland Királyságot a költségek viselésére.
14. A Holland Királyság ezzel szemben azt kéri, hogy a Bíróság
utasítsa el a Bizottság keresetét annyiban, amennyiben az egyrészt úgy érvel, hogy a 97/66 irányelv 6. cikkének (2), (3), (4) és (5) bekezdése nem került megfelelően átültetésre; másrészt pedig úgy, hogy a 97/66 irányelv 6. cikke azért nem került teljes körűen átültetésre, mert a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdésében megadott végrehajtási rendelkezéseket a Bizottsággal nem közölték.
IV – Jogi háttér
A – A közösségi jog
15. A 97/66 európai parlamenti és tanácsi irányelv 17. preambulumbekezdése így szól:
„(17) Az előfizetőkre vonatkozó, a csatlakozás létrejöttéhez feldolgozott adatok természetes személyek magánéletére vonatkozó információkat tartalmaznak, és érintik azoknak a levéltitokhoz való jogát, illetve a jogi személyek jogos érdekeit. Az ilyen adatokat kizárólag a szolgáltatásnyújtáshoz szükséges mértékig lehet tárolni, a számlázás és az összekapcsolási díjak megfizetése céljából, és a tárolás csak korlátozott ideig tarthat. Minden további feldolgozás, amelyet a nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatások szolgáltatója saját távközlési szolgáltatásai értékesítése céljából kíván végezni, kizárólag akkor engedélyezhető, ha a nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatások szolgáltatója az előfizetőt pontosan és teljes körűen tájékoztatta arról, hogy milyen további adatfeldolgozást kíván végezni, és e tájékoztatás alapján az előfizető az adatfeldolgozáshoz hozzájárult.”
16. Az irányelv 6. cikke így szól:
„6. cikk
Forgalmi adatok és a számlázáshoz szükséges adatok
(1) Az előfizetőkre és felhasználókra vonatkozó, a csatlakozás létrejöttéhez feldolgozott és a nyilvános távközlő hálózat és/vagy nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatás nyújtója által tárolt forgalmi adatokat a kapcsolat befejezését követően a (2), (3) és (4) bekezdés sérelme nélkül törölni kell vagy anonimmé kell tenni.
(2) Az előfizetői számlázás és az összekapcsolási díjak megállapítása céljából a mellékletben felsorolt adatok feldolgozhatók. Az ilyen adatfeldolgozás kizárólag annak az időszaknak a végéig megengedett, ameddig a számla jogszerűen megtámadható, illetve a kifizetés követelhető.
(3) A nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatás nyújtója saját távközlési szolgáltatásai értékesítése céljából feldolgozhatja a (2) bekezdésben említett adatokat, amennyiben az előfizető az adatfeldolgozáshoz hozzájárult.
(4) A forgalmi és számlázási adatok feldolgozását csak olyan, a nyilvános távközlő hálózatokat és/vagy nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatásokat nyújtó szolgáltató irányítása alatt álló személy végezheti, aki számlázással vagy forgalomirányítással foglalkozik, ügyfélszolgálatot lát el, csalások felderítésével, valamint a szolgáltatást nyújtó saját távközlési szolgáltatásainak értékesítésével foglalkozik; ezt az adatfeldolgozást az említett tevékenységek céljához szükséges mértékre kell korlátozni.
(5) Az (1), (2), (3) és (4) bekezdést az eljárni jogosult hatóságok azon lehetőségének sérelme nélkül kell alkalmazni, hogy a jogviták – különösen összekapcsolási vagy számlázási viták – rendezésére vonatkozó jogszabályokkal összhangban a forgalmi és számlázási adatokról tájékoztatást kapjanak.”
17. Az irányelv 9. cikkének a) pontja így szól:
„9. cikk
Kivételek
A tagállamok gondoskodnak arról, hogy átlátható eljárások szabályozzák azt, hogy egy nyilvános távközlő hálózat és/vagy egy nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatás szolgáltatója milyen módon hagyhatja figyelmen kívül a hívószám kijelzésének letiltását, mégpedig
a) ideiglenes jelleggel, az előfizetőnek a rossz szándékú vagy zaklató hívások nyomon követése iránti kérelme alapján; ebben az esetben – a nemzeti joggal összhangban – a hívó előfizető azonosítását tartalmazó adatokat a nyilvános távközlő hálózat és/vagy a nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatás szolgáltatója tárolja és rendelkezésre bocsátja;”
18. Ezen irányelv melléklete így szól:
„MELLÉKLET
Az adatok felsorolása
A 6. cikk (2) bekezdésében meghatározott célokra a következő adatok dolgozhatók fel:
Adatok, amelyek a következőket tartalmazzák:
– az előfizetői végberendezés száma vagy azonosítója;
– az előfizető címe és a végberendezés típusa;
– az elszámolási időszakba beszámítandó egységek összmennyisége;
– a hívott előfizető száma;
– a hívások típusa, kezdete és időtartama és/vagy a továbbított adatmennyiség;
– a hívás/szolgáltatás dátuma;
– a fizetésre vonatkozó egyéb adatok, például előlegfizetés, részletfizetés, vonalzárlat és figyelmeztetés.”
B – A nemzeti jog
19. A távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése tartalmazza az adattörlés, illetve anonimmé tétel elvét, (2) bekezdése az ezen elv alóli kivételeket írja elő, a (3) bekezdése pedig végrehajtási rendelkezések elfogadását rendeli el királyi rendelet formájában.
20. A távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése értelmében a nyilvános távközlő hálózatok és nyilvános távközlési szolgáltatások nyújtóinak minden kapcsolat befejezése után gondoskodniuk kell a személyes adatok és a magánélet védelme érdekében az előfizetőkre és felhasználókra vonatkozó forgalmi adatok törléséről vagy anonimmé tételéről, amelyek egy királyi rendeletben kerülnek közelebbi meghatározásra.
21. A távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az (1) bekezdés alóli kivételként a forgalmi adatok feldolgozhatóak,
a. amennyiben ez szükséges egy előfizető vagy egy olyan személy részére történő számlakiállítás céljából, aki a szolgáltatóval szemben a számla kifizetésére jogi kötelezettséget vállalt, vagy egy összekapcsolás vagy különleges hozzáférés díjának megállapításához;
b. amennyiben ez szükséges a szolgáltató saját távközlési szolgáltatásaira vonatkozó piackutatási vagy értékesítési tevékenysége céljából, ha ehhez az előfizető hozzájárult;
c. amennyiben ez szükséges a jogviták elrendezéséhez […] vagy […];
d. amennyiben ez szükséges a forgalom irányításához;
e. amennyiben ez szükséges ahhoz, hogy az ügyfeleknek az őket érintő forgalmi adatokról felvilágosítást adjanak;
f. amennyiben ez szükséges a csalások felderítéséhez, vagy
g. ha ez törvény által vagy értelmében megengedett.
22. A távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése értelmében e cikk végrehajtási rendelkezéseit királyi rendeletben kell meghatározni, s ennek a szabályozásnak a tartalma közelebbről is meghatározásra kerül: az csak olyan adatokra vonatkozhat, amelyek a forgalmi adatokkal együtt feldolgozhatók; csak olyan célokra, amelyek eléréséhez a feldolgozás megengedett; csak arra az időtartamra, amely alatt a feldolgozást végzik; és csak olyan személyekre, akiket a feldolgozással meg lehet bízni.
V – A felek érvei és az értékelés
A – Az elfogadhatóságról
23. Hollandia azon a véleményen van, hogy a Bizottság keresete elfogadhatatlan annyiban, amennyiben a Bizottság úgy érvel, hogy az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdését a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése nem megfelelően ülteti át.
1. A felek álláspontja
24. Hollandia szerint a kereset tárgya négy jogalapot ölel fel, nevezetesen először az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének nem teljes körű átültetését a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése által, másodszor az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének nem megfelelő átültetését a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése által, harmadszor az irányelv 6. cikkének nem teljes körű átültetését a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezések elfogadásának, illetve közlésének hiánya miatt, és negyedszer az irányelv 9. cikke a) pontjának át nem ültetését. A Bizottság indokolással ellátott véleménye azonban az ebben az értelemben vett második jogalapot nem említi. A Bizottság keresete ezért ebben a tekintetben az eljárás tárgyának kiterjesztését tartalmazza a pert megelőző eljárással szemben, ami a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a keresetet ennyiben elfogadhatatlanná teszi.
25. Továbbá az indokolással ellátott vélemény nem tartalmaz semmiféle reagálást Hollandiának a 2001. január 8-i válaszlevelében az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének átültetésére vonatkozó fejtegetéseivel kapcsolatban. Az indokolással ellátott véleményben következésképpen a tartalmi információk teljes hiánya Hollandia számára lehetetlenné tette védelmi jogainak gyakorlását. Ezen túl a Bizottságnak konkrét kötelezettségszegést kellene Hollandiára bizonyítania, ő azonban Hollandiának csak a nem egyértelmű szabályozását kifogásolta, nem pedig egy konkrét kötelezettségszegését. Végül csak a tárgyaláson és nem már a pert megelőző eljárásban érvelt azzal, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése az irányelv 6. cikke (2) és (3) bekezdése alkalmazásának szabályait állapítja meg.
26. A Bizottság ezzel szemben azon az állásponton van, hogy keresete csak két jogalapot ölel fel, nevezetesen először azt, hogy az irányelv 6. cikkének a nemzeti jogba való átültetéséhez szükséges rendelkezéseket nem fogadták el, vagy legalábbis nem közölték, másodszor azt, hogy az irányelv 9. cikkének a nemzeti jogba való átültetéséhez szükséges rendelkezéseket nem fogadták el, vagy legalábbis nem közölték. A Bizottság úgy véli, hogy érvelésében mindig szerepelt mindkét jogalap, így a kereset összességében elfogadható.
27. A Bizottság szerint az indokolással ellátott vélemény azért korlátozódik az irányelv 6. cikkéhez kapcsolódó érvek globális összefoglalására, mert az, mint Hollandia 2001. január 8-i „válaszlevelére adott válasz” került megfogalmazásra, és Hollandia abban ugyanolyan globálisan foglalkozik az irányelv 6. cikkének átültetésével. Ennyiben az indokolással ellátott véleményt a felszólító levéllel együtt kell olvasni, amire egyébként az indokolással ellátott vélemény utal. Mindenesetre az irányelv 6. cikkéhez kapcsolódó érvek globális összefoglalásában minden, már a felszólító levélben egyenként kifogásolt pont megtalálható, és az indokolással ellátott vélemény megfogalmazásából nem lehet arra következtetni, hogy a Bizottság ezt a kifogást fel akarta volna adni.
2. Értékelés
28. A felek lényegében azon a kérdésen vitáznak, hogy az eljárásnak a keresetben megjelölt tárgya túlterjeszkedik-e az indokolással ellátott vélemény tartalmán. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a keresetben minden új jogalap elfogadhatatlan: a kötelezettségszegés miatt indult eljárás tárgyát a pert megelőző eljárás úgy határolja be, hogy a keresetet az indokolással ellátott vélemény tartalmával szemben szűkíteni lehet, de kiterjeszteni már nem.(4)
29. Az, hogy Hollandia az eljárás tárgyának elfogadhatatlan kiterjesztését látja, a Bizottság ezzel szemben nem, elsősorban a jogalap fogalmának eltérő értelmezésén alapul. Ha ugyanis a Bizottság álláspontját kellene követni – miszerint jogalap az irányelv bármely cikkének nem teljes körű átültetése –, akkor a kereset gond nélkül elfogadható lenne: a Bizottság indokolással ellátott véleményében vitathatatlanul kitért az irányelv 6. cikke átültetésének kérdésére, úgyhogy ez a „jogalap” folyamatosan fennállt. Ha ezzel szemben Hollandia véleményét kell követni – miszerint minden egyes kifogás egy jogalapot képez –, akkor az indokolással ellátott vélemény megfogalmazásából egyáltalán nem tűnik biztosnak, hogy az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdése általi nem megfelelő átültetésének „jogalapja” abban valóban megtalálható.
30. Ennélfogva először is az a kérdés, hogy a) milyen tágan vagy szűken értelmezendő a jogalap fogalma, vagyis hogy jelen esetben kettő vagy négy jogalap létezik. Ez után adott esetben azt kell megkérdezni, hogy b) az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdése általi nem megfelelő átültetésének kifogása az indokolással ellátott véleményben valóban kielégítően megtalálható volt-e.
a) A jogalap fogalma
31. A jogalap fogalma a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset és az előtte található pert megelőző eljárás rendszeréből, valamint ezen eljárások értelméből és céljából következik. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az EK 226. cikk szerinti pert megelőző eljárás a tagállamok védelmi jogának védelmére szolgál, különösen meghallgatáshoz való jog biztosítása által; a tagállam tudomására kell hoznia, hogy a Bizottság milyen magatartásban ismeri fel a kötelezettségszegést, és meg kell adnia a lehetőséget számára, hogy vagy megszüntesse a kötelezettségszegést vagy cáfolja a Bizottság kifogásait.(5) Ahhoz, hogy a tagállam számára ezt a lehetőséget biztosítsa, a Bizottságnak kifogásait már a felszólító levélben, de legkésőbb az indokolással ellátott véleményben kellően világosan és részletesen ki kell fejtenie.(6) Világosan felismerhetővé kell tennie, hogy a Bizottság véleménye szerint az érintett tagállam a közösségi jog mely rendelkezését sértette meg, és ez a vélemény milyen tényeken és megfontolásokon alapul.(7) Az eljárás így megállapított tárgyát a későbbiekben nem lehet kiterjeszteni.(8)
32. Ha ezek szerint az EK 226. cikk célja a kötelezettségszegés megszüntetése, és már a pert megelőző eljárásnak lehetővé kell tennie a tagállam számára a kötelezettségszegés megszüntetését, akkor ez azt feltételezi, hogy a tagállamot tájékoztatják arról, milyen konkrét magatartásával szegi meg kötelezettségeit. Ezért – és a tagállam védelmi jogának védelme érdekében – követeli meg a Bíróság a Bizottságtól, hogy a pert megelőző eljárásban ne csupán a közösségi jog azon rendelkezéseit jelölje meg levelében, amelyeket álláspontja szerint a tagállam megsért, hanem részletesen és összefüggéseiben jelölje meg azokat a tényeket és megfontolásokat is, amelyekre ezt a véleményét alapozza.(9) Ezen konkrét tények és a Bizottság egyes, jogilag megfontolandó kifogásai alapján vizsgálja meg a Bíróság az eljárás során a kereseti kérelmek fényében, hogy a tagállam magatartása összeegyeztethető-e a közösségi joggal.
33. A kötelezettségszegés miatt indított eljárás tárgya ennélfogva nem csupán a Bizottság következtetéseiből adódik – vagyis végső soron kereseti kérelmeiből (itt abból a megállapításból, hogy az irányelv 6. és 9. cikkét nem ültették át) –, hanem a konkrét tényekből, a jogi megfontolásokból és a Bizottság azokból levont következtetéseiből tevődik össze. Egy eljárás kereseti kérelme, illetve kereseti kérelmei ezért döntően a Bizottság egyes, tényeken alapuló jogi kifogásaiból kerülnek meghatározásra.(10) A Bíróság általi megítélésükből következik a tagállam számára, hogy milyen és mennyi intézkedést kell hoznia a Szerződéssel való összhang helyreállítása érdekében. Az EK 226. cikk értelme és célja szerint a jogalap fogalmát ezért szűken kell érteni, és úgy, hogy azok megegyezzenek az egyes jogi kifogásokkal.
34. Jelen esetben a Bizottság, mint azt Hollandia helyesen kifejti,(11) négy tartalmilag különböző kifogást terjesztett elő, amelyek az irányelv különböző rendelkezéseire és a nemzeti átültető intézkedések eltérő rendelkezéseire vonatkoznak; Hollandiának szintén négy különböző intézkedéssel kellene reagálnia, ha a Bíróság mind a négy pontban megállapítaná a kötelezettségszegést. Tehát jelen esetben négy jogalapból kell kiindulni, amelyeket a Bizottságnak az eljárások során folyamatosan fenn kellett tartania.
b) A kifogás kellően világos és részletes fenntartása
35. Ha tehát négy jogalapból kell kiindulni, akkor adódik a második kérdés, hogy a Bizottság indokolással ellátott véleményében az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdése a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdése általi nem megfelelő átültetésének kifogását kellően világosan és részletesen fenntartotta-e. Amennyiben Hollandia joggal lenne azon a véleményen, hogy az indokolással ellátott vélemény a második jogalapot már nem tartalmazta, úgy Hollandiának ebből arra kellett volna következtetnie, hogy a Bizottság ezt a kifogást ugyanúgy feladta, mint az irányelv 11. és 12. cikke át nem ütetésének kifogásait. Akkor a kereset valóban az eljárás tárgyának elfogadhatatlan kiterjesztését tartalmazná az indokolással ellátott véleménnyel szemben.(12) Hasonló érvet alkalmaz végső soron Hollandia azzal a kifogással is, hogy a Bizottság csak a tárgyaláson és nem már a pert megelőző eljárásban érvelt úgy, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése csupán az irányelv 6. cikke (2) és (3) bekezdése alkalmazásának szabályait állapítja meg.
36. Hollandia továbbá azt adja elő, hogy a kereset ebben a részében azért is elfogadhatatlan, mert az indokolással ellátott vélemény csupán a távközlési törvény nem egyértelmű megfogalmazásait kifogásolja, nem kifogásol azonban semmilyen konkrét kötelezettségszegést, és mert nem tartalmaz semmiféle reagálást Hollandiának a 2001. január 8-i válaszlevelében az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének átültetésére vonatkozó fejtegetéseivel kapcsolatban. Hollandia emiatt védekezési lehetőségeiben elfogadhatatlanul(13) korlátozva érzi magát.
37. A Bíróság az indokolással ellátott vélemény pontosságával szemben rendszerint szigorúbb követelményeket támaszt, mint a felszólító levéllel szemben, ami többnyire csupán a kifogások első, tömör összefoglalásából állhat.(14) Mindazonáltal a Bíróság fordítva is elismerte, hogy egy tömör indokolással ellátott vélemény is elegendő lehet, amennyiben a felszólító levél részletes fejtegetéseket tartalmaz, és az indokolással ellátott vélemény erre hivatkozik.(15) Mindenesetre az indokolással ellátott véleményben található nem világos megfogalmazás a Bizottságot terheli, és adott esetben a kereset elfogadhatatlanságához vezethet a nem világos pont tekintetében.(16) A döntő az, hogy a levél tartalma a kifogások kellően világos és részletes előadása által az érintett tagállam számára lehetővé tegye védelmi jogainak gyakorlását; a tagállam számára világosnak kell lennie, hogy mi ellen kell védekeznie.(17)
38. A Bizottság elismeri, hogy indokolással ellátott véleménye csupán az irányelv 6. cikkéhez kapcsolódó érvek globális összefoglalását tartalmazza, azonban úgy véli, hogy abban minden, már a felszólító levélben egyenként kifogásolt pont megtalálható. Az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdése átültetésének itt vitatott kérdése az indokolással ellátott véleményben mindenesetre csak annyiban jelenik meg, hogy a Bizottság kifejti, véleménye szerint csak az irányelv 6. cikke (2)–(4) bekezdése tartalmaz az irányelv 6. cikke (1) bekezdése alóli kivételeket.(18) A továbbiakban a következő bekezdés mindkét mondatát hivatkozásnak lehet tekinteni a felszólító levélnek az irányelv 6. cikke átültetésére vonatkozó teljes érvelésére, tehát a második jogalapra is.(19)
39. A Bizottság ezzel a szövegréssz el ugyan azt implikálja, hogy az irányelv 6. cikkének (5) bekezdésében továbbra sem lát az irányelv 6. cikke (1) bekezdése alóli kivételt, miközben felszólító levelében Hollandia szemére vetette, hogy az irányelv 6. cikkének (5) bekezdését is, mint az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli kivételt ültette át. Az is elmondható, hogy – Hollandia álláspontjával ellentétben – nem volt szükség a kifogás elmélyítő és pontosító előadására, mivel Hollandia a felszólító levélre adott válaszlevelében éppen azt az álláspontot képviselte, amit a Bizottság felszólító levelében, mint a holland álláspontot előrelátott, és az irányelvvel kifejezetten össze nem egyeztethetőnek tekintett. Ennyiben arra lehet következtetni, hogy jelen esetben az e tekintetben részletesebb felszólító levélre való utalás elegendő volt.
40. Az itt vitatott kifogás esetében azonban éppen a felszólító levélre való világos utalás hiányzik: a Bizottság csupán annyit jelentett ki, hogy felszólító levelében közölte, a 6. cikk nem került teljes körűen átütetésre; nem tett említést a három konkrét kifogásról sem, és nem is tett, legalább globálisan, kifejezett utalást a felszólító levél érvelésére. Az indokolással ellátott véleményben azok az elemek, amelyekben összességében az itt vitatott kifogásra való utalás felismerhető lenne, két bekezdésben találhatók meg, tehát éppen nincsenek összefüggésben. Ezenkívül a Bizottság azon kérdés tekintetében, hogy az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése közül melyik tartalmaz az (1) bekezdés alóli kivételt, a felszólító levélben és az indokolással ellátott véleményben nagyon következetlenül érvelt: részben csak a (2) bekezdést jelöli meg valódi kivételként, részben a (2) és (3) bekezdést, és részben – mint az indokolással ellátott véleményben – a (2), (3) és (4) bekezdést. A Bizottság érvelése tehát nem adott világos képet Hollandia számára, és az indokolással ellátott vélemény megfogalmazása inkább arra utalt, hogy időközben a Bizottság is több kivételt lát, mint korábban, és következésképpen inkább Hollandia álláspontja felé hajlik. Végül a Bizottság a felszólító levélnek az irányelv 11. és 12. cikkére vonatkozó kifogásait is feladta hallgatólagosan az indokolással ellátott véleményében, így tehát Hollandia az irányelv 6. cikke esetében is hasonlóra számíthatott.
41. Némi jóindulattal ugyan a Bizottság folyamatos álláspontja megállapítható lenne az indokolással ellátott véleményből. Azonban egy ilyen jóindulatú olvasat nem követelhető meg Hollandiától, és az EK 226. cikk követelményeinek sem felel meg a Bíróság értelmezésében. Mert eszerint a Bizottság érvelése lehetne ugyan jelen esetben tömör az indokolással ellátott véleményben, azonban az addigi álláspontját egyértelműen fenn kellett volna tartania, és annak tartalmát félreérthetetlenül világossá kellett volna tennie. Az előbbi elemzés szerint az indokolással ellátott vélemény ezt nem teljesíti kellően világosan. A Bizottság kereste ezen jogalap tekintetében emiatt elfogadhatatlan.
42. Ha ezzel szemben a Bíróság ebben a kérdésben más következtetésre jut, meg kell említeni, hogy Hollandiának a kereset e részének elfogadhatósága elleni további érvei nem meggyőzőek. Így már bemutatásra került, hogy nem volt szükség a Hollandia 2001. január 8-i válaszlevelére adott részletes reagálásra, hanem elegendő lett volna világosan utalni a felszólító levél fejtegetéseire.(20) Egyébként a Bizottság érvelése a felszólító levélben kellően világos volt ahhoz, hogy lehetővé tegye Hollandia számára védelmi jogai gyakorlását, mint az Hollandia 2001. január 8-i válaszlevelének reakciójából már kivehető. A Bizottság felszólító levelében kellően konkretizálta, miben látja Hollandia kötelezettségszegését, sőt a nem világos szabályozásra vonatkozó egyszerű kifogás önmagában is elegendő lett volna, mivel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata az irányelvek kellően pontos, világos és átlátható átültetését követeli meg.(21) Amennyiben a Bizottság végül a tárgyaláson kifejtette, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése a (2) és (3) bekezdése alkalmazási szabályait tartalmazza, ez csupán a Bizottság eddigi jogi érvelésének elmélyítését jelenti, és nem egy új jogalapot; így a Bizottság már a felszólító levélben kijelentette, hogy a (4) bekezdés az előző bekezdésekre vonatkozik.
3. Következtetés
43. A kereset annyiban elfogadhatatlan, amennyiben a Bizottság az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdése általi nem megfelelő átültetését kifogásolja. Egyebekben a kereset elfogadható.
B – Az ügy érdeméről
44. A Bizottság álláspontja szerint Hollandia az EK-Szerződésből és az irányelvből eredő kötelezettségeit nem teljesítette, mivel az irányadó időpontig először is nem teljes körűen ültette át az irányelv 6. cikkének (1) bekezdését a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése útján, másodszor nem megfelelően ültette át az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdését a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése útján, harmadszor nem teljes körűen ültette át az irányelv 6. cikkét a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezések elfogadásának, illetve közlésének hiánya miatt, és negyedszer nem ültette át az irányelv 9. cikkének a) pontját.
45. Az irányelv megfelelő időben történő átültetésének kötelezettsége az EK 10. cikk első bekezdéséből, azzal összefüggésben az EK 249. cikk harmadik bekezdéséből, valamint az irányelv 15. cikkének (1) bekezdéséből következik, miszerint a nemzeti jogba való átültetésnek legkésőbb 1998. október 24-ig kellett megtörténnie. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a kötelezettségszegés fennállását azon helyzet alapján kell megítélni, amelyben a tagállam az indokolással ellátott véleményben a számára megállapított határidő lejártakor volt.(22)
1. Az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének és 9. cikke a) pontjának átültetése
46. Annyiban, amennyiben a Bizottság azt állítja, hogy Hollandia a Szerződésből és az eljárás tárgyát képező irányelvből eredő kötelezettségeit megszegte – mert az irányelv 6. cikkének (1) bekezdését és az irányelv 9. cikkének a) pontját az irányadó időpontig nem vagy nem teljes körűen ültette át a nemzeti jogba –, Hollandia nem vitatja a Bizottság által előadottakat. Amíg eszerint az irányelv 9. cikke a) pontjának átültetése érdekében semmilyen nemzeti rendelkezés nem került elfogadásra, addig elfogadásra került ugyan az irányelv 6. cikk (1) bekezdésének átültetésére a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése, de ez csak azon adatok törlését követeli meg, amelyek egy királyi rendeletben meghatározásra kerülnek. Mivel eddig ilyen rendelet nem került elfogadásra, nem áll fenn olyan adattörlési kötelezettség, amely az irányelv 6. cikke (1) bekezdése követelményeinek megfelelne.
47. Következésképpen az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének és 9. cikke a) pontjának átültetése tekintetében megállapítható a kötelezettségszegés.
2. Az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének átültetése a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése által
48. Fentebb ugyan megállapításra került a kereset elfogadhatatlansága ezen jogalap tekintetében. Arra az esetre azonban, ha a Bíróság az elfogadhatóság kérdésében más következtetésre jutna, az alábbiakban elemezzük a vonatkozó jogi kérdéseket.
a) A felek álláspontjai
49. A Bizottság álláspontja szerint csak az irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdése tartalmaz valódi kivételeket az adattörlésnek vagy anonimmé tételnek az irányelv 6. cikke (1) bekezdésében előírt elve alól. Az irányelv következő, 6. cikkének (4) bekezdése csupán a (2) és (3) bekezdés alkalmazási szabályait tartalmazza anélkül, hogy az (1) bekezdés elvéhez további kivételi tényállásokat határozna meg. Ellenkező esetben a (4) bekezdés „kivételeit” lényegesen nagyobb pontossággal kellett volna megfogalmazni. Különösen a „forgalomirányítás” fogalma olyan tág, hogy az alá bármi tartozhat. Nyilvánvalóan az (5) bekezdés sem tartalmaz az (1) bekezdés alóli további kivételt. Ezzel szemben a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének szabályozásában az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének rendelkezései mind az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli önálló kivételként kerültek átültetésre. Ez a fajta átültetés következésképpen nincs összhangban az irányelv követelményeivel.
50. Hollandia ezzel szemben azon a véleményen van, hogy az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése közül mindegyik az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli önálló kivételt tartalmaz, a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének rendelkezései tehát összhangban vannak az irányelvvel. Különösen az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése tartalmaz az (1) bekezdés alóli kivételeket, mivel a (4) bekezdés nem csak személyi köröket jelöl meg, azaz részletes szabályokat határoz meg – akárcsak a (2) és (3) bekezdés – hanem célokat is, amelyek érdekében forgalmi adatokhoz hozzá lehet férni. Egyebekben ezek a kivételek pl. távközlési zavarok megszüntetéséhez vagy számlázási csalások megakadályozásához is szükségesek. Emellett arra is rámutat, hogy a Bizottság érvelése nem egyértelmű, mivel részben csak az irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdését, részben azonban az irányelv 6. cikkének (4) bekezdését is mint kivételt jelölte meg. Legalábbis az irányelv szóhasználata nem egyértelmű – amire Hollandia a 2002/58/EK irányelv 6. cikkének kidolgozása során már rá is mutatott –, és megengedi Hollandia értelmezését.
b) Értékelés
51. A felek mindketten az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében látják azt az elvi jelentőségű szabályozást, amely szerint a személyekre vonatkozó távközlési adatokat a kapcsolat befejezésekor törölni kell vagy anonimmé kell tenni. Ugyancsak mindkét fél a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdésében látja az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének – ha nem is teljes körű – átültetését. Végül abban is egyetértés áll fenn közöttük, hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdésében, illetve az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott elv alóli kivételeket ír elő. Egyedül az vitatott, hogy a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének kivételeit mennyiben alapozza meg az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése. Ebben azért nincs egyetértés, mert a Bizottság végső soron azon a véleményen van, hogy csak az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése tartalmaz az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli valódi kivételt, míg Hollandia az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének mindegyikében az (1) bekezdés alóli valódi kivételt lát.
52. Hogy ezeknek az eltérő megközelítéseknek mennyiben van jelentősége, akkor lesz világos, ha a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének kivételeit hozzárendeljük az irányelv 6. cikkének azon bekezdéseihez, amelyek Hollandia elképzelése szerint a kivételeket megalapozzák. Amikor a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése alóli kivételként az adatok feldolgozása
– egy előfizető számlájának kiállításához, stb. megengedett (a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének a) pontja), akkor ez a kivétel láthatóan az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésén alapul, amely az adatok feldolgozását megengedi „az előfizetői számlázás [...] céljából”;
– a saját távközlési szolgáltatások értékesítése érdekében, stb. megengedett (a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének b) pontja), akkor ez a kivétel láthatóan az irányelv 6. cikkének (3) bekezdésén alapul, amely a szolgáltató számára az adatok feldolgozását a „saját távközlési szolgáltatásai értékesítése céljából” lehetővé teszi;
– a forgalomirányításhoz, az ügyfeleknek felvilágosítás nyújtásához vagy a csalások felderítéséhez megengedett (a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének d), e) és f) pontja), akkor ez a kivétel láthatóan az irányelv 6. cikkének (4) bekezdésén alapul, amely az adatok feldolgozását „forgalomirányítás”, „ügyfélszolgálat” és „csalások felderítése” érdekében lehetővé teszi;
– amennyiben ez a jogviták rendezéséhez szükséges megengedett (a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének c) pontja), akkor ez a kivétel láthatóan az irányelv 6. cikkének (5) bekezdésén alapul, amely meghatározott személyi kör számára lehetővé teszi, hogy „a jogviták [rendezéséhez] […] tájékoztatást kapjanak a forgalmi és számlázási adatokról;”
– megengedett, ha ezt törvény vagy törvényi felhatalmazás lehetővé teszi (a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének g) pontja), akkor ez a kivétel az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdésén kell, hogy alapuljon.
53. Mielőtt megvizsgálhatnánk, az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése valójában mennyiben tartalmaz az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének elve alóli kivételeket, amelyek a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének kivételeit megalapozhatják, tisztázni kell, mit mond ki az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének elve. Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése először is meghatároz egy adatfajtát, a személyes „forgalmi adatot”, majd elrendeli, hogy ezeket a forgalmi adatokat a kapcsolat befejezését követően törölni kell vagy anonimmé kell tenni.
54. Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint személyes forgalmi adat (a továbbiakban: forgalmi adat) minden „az előfizetőkre és felhasználókra vonatkozó, a csatlakozás létrejöttéhez feldolgozott, és a nyilvános távközlő hálózat és/vagy nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatás nyújtója által tárolt” adat. Egyszerűbben fogalmazva eszerint forgalmi adat minden adat, amely a közlés során keletkezik, amelyet egy távközlési szolgáltató tárol, és amely személyekhez hozzárendelhető.
55. Magatartási szabályként az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése kimondja azt az elvet, hogy minden forgalmi adatot „a kapcsolat befejezését követően […] törölni kell vagy anonimmé kell tenni.” Az irányelv adatvédelmi céljai, amelyek a preambulumbekezdésekből következnek,(23) valamint az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése szerint „az előfizetői számlázás céljából […] adatok” időben korlátozott tárolási engedélye világossá teszi, hogy a „befejezését követően” megfogalmazást csak mint „közvetlenül a befejezésekor” lehet érteni. Az elv következésképpen más szavakkal így hangzik: Minden forgalmi adatot közvetlenül a kapcsolat befejezésekor törölni kell vagy anonimmé kell tenni.
56. Ami a forgalmi adatok törlésének vagy anonimmé tételének alapvető kötelezettsége alóli lehetséges kivételeket illeti, az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében a „(2), (3) és (4) bekezdés sérelme nélkül” szövegrész azt sugallja, hogy ezek a bekezdések az imént leírt elv alóli kivételeket tartalmaznak. Hasonló vonatkozik végül az irányelv 6. cikke (5) bekezdésének bevezető részére: „Az (1), (2), (3) és (4) bekezdést […] azon lehetőségének sérelme nélkül [kell alkalmazni] […]” – ez is az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének kötelezettsége alóli kivételre utal. Most tehát azt kell részleteiben megvizsgálni, hogy az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése valójában mennyiben tartalmaznak kivételeket az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének kötelezettsége alól, és ezek mennyiben támasztják alá a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit.
i) Az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének a) pontja
57. Az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése hasonlóan épül fel, mint az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése. Először is meghatároz egy adatfajtát, az „előfizetői számlázás […] céljából [az irányelv] mellékletében felsorolt” adatokat (a továbbiakban: a melléklet adatai), és aztán megengedi ezen adatok időben korlátozott feldolgozását. A melléklet adatai(24) két fajta adatból állnak, amelyek a távközlési díjak számlázása tekintetében különös jelentőséggel bírnak: egyrészt a 6. cikk (1) bekezdésében megjelölt forgalmi adatok egy részéről van szó,(25) másrészt ügyféladatokról és a fizetésre vonatkozó egyéb adatokról.(26)
58. Ha az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése az előfizetői számlázáshoz a mellékletben megjelölt személyes adatok feldolgozását egy megadott határidőn belül kifejezetten megengedi, akkor ez csak úgy lehetséges, ha az adatokat a kapcsolat befejezésekor sem nem törölték, sem nem tették anonimmé. Az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése tehát egyértelműen az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének elve alóli kivételt tartalmaz, mindazonáltal csak a mellékletben megjelölt forgalmi adatok tekintetében, csak egy megadott határidőn belül, és csak egy meghatározott személyi kör javára, mint az az irányelv 6. cikkének (4) bekezdéséből kiderül, amelyet itt az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésével együtt kell olvasni.(27)
59. Az irányelv 6. cikke (2) bekezdésének és a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése a) pontjának kivételei céljukat – a különböző távközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó előfizetői számlázás elkészítését – tekintve azonosak. Azonban a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének a) pontja, az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésétől eltérően, nem írja elő sem a felhasználható adatoknak az irányelv mellékletének adataira való korlátozását, sem a felhasználás időbeli korlátozását, sem pedig a hozzáférésre jogosult személyek körének az irányelv 6. cikke (4) bekezdésében meghatározottakra való korlátozását. A szövege szerint tehát a távközlési törvény szabályozása az adatok törlésének vagy anonimmé tételének elve alól több kivételt enged meg, mint az irányelv.
60. Ez esetben az sem segít, ha e rendelkezést a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdésében kimondott, az adatok felhasználásának a szükséges mértékre történő általános korlátozására hivatkozva próbáljuk az irányelvvel összeegyeztethető módon értelmezni. A Bíróság ugyanis állandó ítélkezési gyakorlatában az irányelvek kielégítően pontos, világos és átlátható átültetését követeli meg; az irányelvben előírt kötelezettségeket eszerint olyan pontosan és világosan kell a nemzeti jogba átültetni, hogy teljesüljön a jogbiztonság követelménye.(28) A világosság és pontosság ezen követelményeinek a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének a) pontja önmagában nem felel meg. A távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezések bizonyára lehetővé tették volna a „szükséges mérték” tekintetében az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése szerinti korlátozásokat. Ezeket a rendelkezéseket azonban nem fogadták el.
61. Következésképpen a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének a) pontja nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (2) bekezdését.
ii) Az irányelv 6. cikkének (3) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének b) pontja
62. Az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének megfogalmazása, amely szerint „a (2) bekezdésben említett adatok” az előfizető hozzájárulásával a saját távközlési szolgáltatások értékesítése céljából felhasználhatók, egyértelműen csak a melléklet adataira vonatkozik, amelyekre az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése a maga részéről hivatkozik. A (3) bekezdés következésképpen csak a melléklet adatainak, amelyeket – a (2) bekezdésben előírt határidőn belül – egyébként sem töröltek vagy tettek anonimmé, egy újabb felhasználás lehetőségét nyitja meg. Nem teremt azonban további kivételt az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint a törlésre-, illetve az anonimmé tételre köteles forgalmi adatok köre alól.
63. Az irányelv 6. cikkének (3) bekezdésétől eltérően a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének b) pontja a szövege szerint mindenesetre nem csupán a melléklet időben korlátozottan felhasználható adataira vonatkozik, hanem időbeli korlátozás nélkül a távközlési törvény 11.5 cikke (1) bekezdésének és az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének valamennyi forgalmi adatára. Emellett itt is hiányzik a hozzáférésre jogosult személyek körének az irányelv 6. cikke (4) bekezdésében meghatározottakra való korlátozása, ami itt szintén alkalmazandó.(29) Tehát a távközlési törvény szövege – azonos célok valamint annak ellenére, hogy mindkét esetben megkövetelik az előfizető beleegyezését az adatok felhasználásához – itt is több kivételt enged a törlési- vagy anonimmé tételi kötelezettség alól, mint az irányelv. Eszerint a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése b) pontjának szövege sem felel meg a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezések nélkül az irányelv kielégítően világos és pontos átültetése Bíróság által támasztott követelményeinek.(30)
64. Következésképpen a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének b) pontja nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (3) bekezdését.
iii) Az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének d), e) és f) pontja
65. A felek között központi legfőbb vitapont az, hogy vajon az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése az (1) bekezdés valamennyi forgalmi adatához való hozzáférést lehetővé teszi-e azzal, hogy az adatfelhasználás további céljait – a forgalomirányítást, az ügyfélszolgálatot és a csalások felderítését – is megnevezi, vagy csak a melléklet adatai felhasználásának szabályait határozza meg. A távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése d), e) és f) pontjának szövege a nevezett célokra további korlátozás nélkül megengedi a hozzáférést a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdése, illetve az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerinti forgalmi adatokhoz. Ez az irányelv megsértését jelentené, ha a Bizottság joggal állítaná azt, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése éppen hogy nem enged meg az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerinti forgalmi adatokhoz való további hozzáférést, hanem csak a melléklet adatai felhasználásának szabályait határozza meg.
66. Először is le kell szögezni, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése nem egyértelműen fogalmaz. Így egyrészt azokat a célokat, amelyekre Hollandia a kivételek megalapozásaként hivatkozik, csak azon személyi kör meghatározásához említi, amely egyáltalán foglalkozhat a forgalmi és számlázási adatokkal. Ez a Bizottság értelmezése mellett szól, miszerint csupán a (2) és (3) bekezdés szabályainak meghatározásáról van szó. Másrészt a (4) bekezdés a „forgalomirányítással”, az „ügyfélszolgálattal” és a „csalások felderítésével” olyan célokat említ, amelyek a (2) és (3) bekezdésben nem fordulnak elő. Emellett a (4) bekezdés úgy folytatódik, hogy „[a feldolgozást] az említett tevékenységek céljához szükséges mértékre kell korlátozni”, vagyis az adatfeldolgozást ezekre a célokra megengedi, amennyiben az szükséges. Ez viszont Hollandia értelmezése mellett szól, miszerint további kivételekről van szó. Mivel e célok említése és a felhasználásnak a szükséges mértékre korlátozása a Bizottság értelmezését alapul véve értelmetlen lenne, Hollandiával együtt abból kell kiindulni, hogy a (4) bekezdés az adatok feldolgozását e célokra is lehetővé kívánja tenni.
67. Eszerint a (4) bekezdés esetében nem pusztán szabályok meghatározásáról van szó, mint ahogyan azt a Bizottság véli, hanem legalább egy kivételi szabályról is. Kérdéses azonban, hogy a (4) bekezdés milyen adatokhoz engedi meg a hozzáférést, vagyis hogy a (4) bekezdés – mint a (2) bekezdés – az (1) bekezdés törlési vagy anonimmé tételi kötelezettsége alóli „valódi kivételt” tartalmaz, vagy – mint a (3) bekezdés – csupán egy további nem valódi kivételt ír elő. Ha az irányelv 6. cikke (4) bekezdésének szövege a „forgalmi és számlázási adatok” feldolgozását a nevezett célokra megengedi, akkor döntően azon múlik a dolog, hogy mit kell a (4) bekezdés szerint „forgalmi adatok” és „számlázási adatok” alatt érteni. Itt két értelmezési lehetőség kínálkozik.
68. Az egyik értelmezési lehetőség, ha a (4) bekezdés szerinti „forgalmi adatokat” az (1) bekezdés forgalmi adataival azonosítjuk, és a (4) bekezdés szerinti „számlázási adatokat” a (2) bekezdés szerinti előfizetői számlázás céljából felsorolt adatokkal azonosítjuk, vagyis a melléklet adataival. Ebben az esetben a (4) bekezdés – teljes egészében Hollandia értelmezése szerint – a hozzáférést nem csak a melléklet adataihoz tenné lehetővé, hanem azon túl „valódi kivételként” az (1) bekezdés valamennyi forgalmi adatához. Az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése ennyiben megalapozná a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése d), e) és f) pontjának szabályozását.
69. A másik értelmezési lehetőség, hogy a (4) bekezdésben mind a „forgalmi adatok”, mind a „számlázási adatok” csupán a melléklet adataira vonatkoznak. Ez azért lehetséges, mert a melléklet adatai, mint az fentebb kifejtésre került,(31) részben a 6. cikk (1) bekezdésében megjelölt forgalmi adatokból, részben ügyféladatokból és a fizetésre vonatkozó egyéb adatokból állnak. Ekkor a (4) bekezdés szerinti „forgalmi adatokat” a melléklet forgalmi adataival kellene azonosítani, és a (4) bekezdés szerinti „számlázási adatok” a melléklet ügyféladatait és a fizetésre vonatkozó egyéb adatokat ölelnék fel. Ebben az esetben a (4) bekezdés csupán az (1) bekezdés alapvető kötelezettsége alóli „nem valódi kivételt” tartalmazna, mivel további adatok nem kerülnének kivételre a törlési vagy anonimmé tételi kötelezettség alól, hanem csak a melléklet már kivett adatai lennének további célokra felhasználhatók. Az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése ekkor nem alapozná meg a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése d), e) és f) pontjának szabályozását.
70. Az első értelmezési lehetőség mellett először is az a világos szerkezet szól, amely az irányelv 6. cikkének ezen értelmezése esetében adódna. Emellett Hollandia a tárgyaláson azt is előadta, hogy bár főszabály szerint pl. egy funkcionális forgalomirányítás anonimmé tett forgalmi adatokkal is biztosítható lenne, azonban a célzott kereséshez anonimmé nem tett forgalmi adatokhoz való hozzáférés is szükséges lenne, ha például egy előfizető egy zavar vagy csalás gyanúját jelentené be. Ez is az első változat szerinti értelmezés mellett szólónak tűnik.
71. Ezen értelmezés következményeit figyelembe véve azonban kétséges lehet, hogy valóban ezt a szerkezetet hozzák-e létre az irányelv 6. cikkében. Így a (4) bekezdés ezen értelmezés szerint – mint a (2) bekezdés is – további „valódi kivételeket” írna elő az (1) bekezdés törlési vagy anonimmé tételi kötelezettsége alól. A (2) bekezdéstől eltérően azonban a (4) bekezdés nem határozza meg közelebbről azokat az adatokat, amelyeket aztán ki kell venni a törlés vagy anonimmé tétel alól, és emellett – ismét a (2) bekezdéstől eltérően – nem ír elő határidőt ezen adatok felhasználásához. A „forgalomirányítás”, az „ügyfélszolgálat” és a „csalások felderítésének” fogalmai alig tesznek felismerhetővé ésszerű korlátokat, amelyekből világosan levezethető lenne, mely adatokat nem kell „óvatosságból” törölni, mert az azokhoz való hozzáférés a fenti okok egyike miatt még szükséges lehet; a (4) bekezdés ezen értelmezés szerint bizonyos mértékben olyan generálklauzulát írna elő, amely az (1) bekezdés elvét ad absurdummá
tenné. Az irányelv célját, az adatvédelmet figyelembe véve, kétségesnek tűnik, hogy a (4) bekezdésben a forgalmi adatokra történő tömör hivatkozásból az (1) bekezdés elve alóli ilyen messzire mutató kivétel következne.
72. Ehhez jön, hogy fejtegetéseikben Hollandia képviselői a forgalmi adatokhoz való hozzáférés szükségessége kapcsán mindig csak az előfizetői számra hivatkoztak. Az előfizetői számhoz és az irányelv mellékletének további adataihoz való hozzáférés azonban a második értelmezési változat esetében is biztosítva lenne. Hollandia nem tudta bemutatni azt, hogy az (1) bekezdés további forgalmi adataihoz – az irányelv melléklete széles körű listáján túl – való hozzáférés a (4) bekezdés szempontjából szükséges lenne. Amennyiben ezek szerint a második értelmezési változat, amely „nem valódi kivételként” az irányelv adatvédelmi céljaival összhangban áll, a gyakorlat követelményeinek megfelel, annak kell elsőbbséget adni. Ezen interpretáció mellett szólnak végül az értelmezés elvei is, amelyek szerint – ahol csak lehet – az ((1) bekezdésből az adatvédelem) elvét kiterjesztően és a (rákövetkező bekezdések) kivételeit szigorúan kell értelmezni.
73. Emellett a (4) bekezdés céljai érdekében lehetséges marad mind az (1) bekezdés anonimmé tett forgalmi adataihoz való hozzáférés, mind – például a csalások felderítéséhez – az anonimmé nem tett forgalmi adatok feldolgozása a kapcsolat alatt, mivel az (1) bekezdés a törlési és anonimmé tételi kötelezettséget csak a kapcsolat befejezésekor rendeli el.
74. Következésképpen az irányelv 6. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az az abban meghatározott személyi kör számára csak a melléklet adatainak feldolgozását teszi lehetővé a forgalomirányítás, az ügyfélszolgálat és a csalások felderítésének céljára, a szükséges mértékben és azon határidőn belül, amelyet a (2) bekezdés a melléklet adatainak felhasználásához általánosságban előír. Amennyiben a (4) bekezdés ezen túl a (2) és (3) bekezdés céljait említi, mint valamennyi megnevezett célra vonatkozó egységes szabályozást kell tekinteni, vagyis, ahogy azt a Bizottság feltételezi, a (2) és (3) bekezdés szabályait határozza meg közelebbről azzal, hogy behatárolja a feldolgozásra jogosult személyi kört és a megengedett felhasználás terjedelmét.
75. Ezzel szemben a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése d), e) és f) pontjának szövege a hozzáférést nem korlátozza csupán az irányelv mellékletének időben korlátozottan felhasználható adataira, hanem időbeli korlát nélkül a teljes hozzáférést megengedi a távközlési törvény 11.5 cikke (1) bekezdésének, illetve az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének forgalmi adataihoz. Továbbá a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének d), e) és f) pontja nem tartalmazza az adatfelhasználásnak az irányelv 6. cikke (4) bekezdésének személyi körére való korlátozását, mivel ezt a korlátozást csak a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezések szolgáltatták volna. Tehát, még ha az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének d), e) és f) pontja célját és az adatok megengedett felhasználásának terjedelmét tekintve egybevágó is lenne, a távközlési törvény szövege egyértelműen túlterjeszkedik az irányelv szerint megengedett felhasználáson, és nem felel meg az irányelv kielégítően világos és pontos átültetése a Bíróság által támasztott követelményeinek.(32)
76. Következésképpen a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének d), e) és f) pontja nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (4) bekezdését.
iv) Az irányelv 6. cikkének (5) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének c) pontja
77. A „sérelme nélkül kell alkalmazni” megfogalmazás az irányelv 6. cikkének (5) bekezdésében ésszerűen csak úgy lehet érteni, hogy az (5) bekezdés azután következő szövege az irányelv 6. cikkének (1)–(4) bekezdése alóli kivételeket ír elő. Eszerint az (5) bekezdés, a megelőző (1)–(4) bekezdés rendelkezéseitől eltérően, egy további személyi kör (az eljárni jogosult hatóságok) számára meghatározott célra (a jogviták rendezése), meghatározott formában (csak betekintés, nem feldolgozás) lehetővé teszi a „forgalmi és számlázási adatokhoz” való hozzáférést.
78. Ha a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének c) pontja a jogviták rendezéséhez a forgalmi adatok összességéhez való hozzáférést lehetővé teszi, úgy a célja lefedi ugyan az irányelv 6. cikkének (5) bekezdését, szövege azonban a végrehajtási rendelkezések hiányában nem korlátozza sem a hozzáférésre jogosult személyek körét, sem a hozzáférés formáját az irányelv előírásainak megfelelően. Már csak emiatt is hiányzik az irányelv kielégítően világos és pontos átültetése, amely a Bíróság követelményeinek megfelelne.(33)
79. De az irányelv 6. cikkének (5) bekezdése esetében is, amelyben a felek végül is mindenekelőtt az (5) bekezdés „forgalmi és számlázási adatokra” való hivatkozásának értelmezéséről vitatkoznak, és ezen értelmezés Hollandia törvényi szabályozására való kihatásáról. A távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése c) pontjának rendelkezése ugyanis itt is a távközlési törvény 11.5 cikke (1) bekezdésének, illetve az irányelv 6. cikke (1) bekezdésének valamennyi adatához való hozzáférést előírja, ami az irányelv további megsértését jelenthetné.
80. Ezzel az (5) bekezdés esetében ugyanaz a problematika adódik, mint korábban a (4) bekezdés esetében, és ugyanaz a két értelmezési változat kínálkozik – nevezetesen először, az (5) bekezdésnek az (1) bekezdés alóli „valódi kivételként” való értelmezése –, ami az (5) bekezdés személyi köre számára átfogó betekintést tesz lehetővé a jogviták rendezése céljából, vagy másodszor az (5) bekezdésnek az (1) bekezdés alóli „nem valódi kivételként” való értelmezése, ami az (5) bekezdés személyi köre számára csak a melléklet adataiba való betekintést teszi lehetővé.(34)
81. Ha közelebbről megvizsgáljuk az első, a „valódi kivételt” feltételező értelmezési változatot, az irányelv 6. cikkének (4) bekezdésével szemben a meghatározottsági probléma csak még komolyabbá válik azon adatok tekintetében, amelyeket ki kellene venni a törlés vagy az anonimmé tétel alól. Így az (5) bekezdés a „jogviták rendezése céljából” megfogalmazással még csak egy kitöltendő „keretcélt” kínál. Ugyanis csak egy konkrét jogvita esetén lesz világos, mely adatok bírnak jelentőséggel a megítéléshez. Azonban a jogviták sokféleségét figyelembe véve, amelyek a „különösen” megfogalmazás miatt nincsenek csak az „összekapcsolási vagy számlázási vitákra” korlátozva, végül egyszer minden adat jelentőséggel bírhat.
82. Ha tehát ezek szerint az irányelv 6. cikkének (5) bekezdésében az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alóli valódi kivételt látnánk, akkor az (1) bekezdésnek a forgalmi adatok törlésére vagy anonimmé tételére vonatkozó elvéből nem maradna semmi: minden adatot meg kellene őrizni lehetséges későbbi jogviták rendezése céljából. Ez az értelmezés az irányelv 6. cikkének teljes szabályozását ad absurdummá
tenné, és nem lenne összeegyeztethető sem az irányelv adatvédelmi céljaival, sem a főszabály-kivétel viszonyának elvével. Ebből következően el kell utasítani.
83. Így tehát itt is csak a második értelmezési változat marad, amely szerint az irányelv 6. cikk (5) bekezdése kivételének értelme az kell legyen, hogy a (4) bekezdés személyi körén túl az eljárni jogosult hatóságok ügyintézői számára is lehetővé tegye a melléklet adataiba való betekintést a jogviták rendezése céljából, vagyis a (2)–(4) bekezdés céljain túlmutatóan. A határidők közötti összeütközés ez esetben nem lehetséges, mivel a (2) bekezdés szerint a melléklet adatai feldolgozásának határideje a jogszerű megtámadhatóság végéig tart.
84. A távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése c) pontjának szövege azonban, ahogy az bemutatásra került, időbeli korlát nélkül megengedi a távközlési törvény 11.5 cikke (1) bekezdésének, illetve az irányelv 6. cikke (1) bekezdése forgalmi adatainak összességéhez való teljes hozzáférést. Ebből következően az irányelv rendelkezéseinek további megsértése áll fenn.
85. Következésképpen a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének c) pontja nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (5) bekezdését.
v) Az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdése és a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének g) pontja
86. A távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének g) pontjában a forgalmi adatok feldolgozásához adott egyéb törvényi engedélyre való utalásnak nincs megfelelője az irányelv 6. cikkében. Mivel azonban az irányelv a törlés vagy anonimmé tétel elve alól a már ismertetetteken túli további kivételt nem enged meg, a távközlési törvény 11.5 cikk (2) bekezdése g) pontjának utalása csak akkor lehetne összhangban az irányelvvel, ha biztosítaná, hogy mindazon törvényi rendelkezések, amelyekre utal, az irányelv 6. cikke (2)–(5) bekezdésének kivételei közül valamelyikkel összhangban állnak. Ez azonban a Bíróságnak az irányelv-átültetéssel szemben támasztott követelményei szerint a rendelkezések szövegéből nem vehető ki kielégítően világosan és pontosan.(35)
87. Következésképpen a távközlési törvény 11.5 cikke (2) bekezdésének g) pontja nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdését.
3. Az irányelv 6. cikkének átültetése a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése által
a) A felek álláspontjai
88. A Bizottság a kötelezettségszegést abban látja, hogy a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése a távközlési törvény 11.5 cikkéhez végrehajtási rendelkezések elfogadását írja elő, ezek a végrehajtási rendelkezések azonban nem kerültek elfogadásra, vagy legalábbis nem közölték ezeket a Bizottsággal.
89. Hollandia ugyan elismeri, hogy az érintett végrehajtási rendelkezések nem kerültek elfogadásra. Mindamellett azon a véleményen van, hogy a keresetet ebben a pontban el kell utasítani, mivel ezen rendelkezések elfogadásának szükségessége időközben megszűnt. Hiszen időközben elfogadásra került a 2002/58 irányelv, amely 2003. október 31-től az eljárás tárgyát képező 97/66 irányelv helyébe lép, és amelyet Hollandia már ezen időpontot megelőzően átültethetett. Ilyen körülmények között a holland kormány úgy döntött, hogy a már törvényhozási eljárásban lévő – eredetileg a 97/66 irányelv átültetésére meghatározott – tervezettel a jövőben a 2002/58 irányelv átültetését valósítják meg. Ez különösen a két irányelv 6. cikke tekintetében nem káros hatású, mivel azok egyébként is lényegében azonosak, sőt a 2002/58 irányelv 6. cikke még magasabb védelmi szintet is biztosít, mint a 97/66 irányelv 6. cikke. A már a 2002/58 (utód-) irányelv 6. cikke átültetésén való fáradozás azonban szerinte ipso facto
felmenti Hollandiát a 97/66 irányelv 6. cikke átültetésének kötelezettsége alól. Így a Bizottság e kifogása kiüresedik. A keresetet következésképpen ebben a pontban el kell utasítani.
b) Értékelés
90. Először is meg kell állapítani, hogy a Bizottságnak a távközlési törvény 11.5 cikke (3) bekezdéséhez kapcsolódó jelen kifogása önálló jogalap, ami a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdéséhez kapcsolódó kifogás puszta megismétlésén túlmegy. Így a távközlési törvény 11.5 cikkének (1) bekezdésében a végrehajtási rendelkezésekre való utalás kizárólag az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint törlendő adatok kérdésére vonatkozik, míg a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdésében a végrehajtási rendelkezések ezen túlmenően a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdéséhez kapcsolódó részletes szabályokat kellene, hogy lehetővé tegyenek, vagyis az irányelv 6. cikkének teljes egészére vonatkoznak.
91. Hollandia a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdéséhez kapcsolódó végrehajtási rendelkezéseket az irányadó időpontig vitathatatlanul nem fogadta el. Ez csak akkor nem lenne káros hatású, ha már a törvényi szabályozás biztosítaná az irányelv megfelelő átültetését. A már megállapítottak alapján azonban itt, éppen hogy nem ez a helyzet. Az el nem fogadott végrehajtási rendelkezések ezt – amennyiben a törvény szövege értelmezés tárgyát képezheti –, legalábbis részben, megváltoztathatták volna, és ezzel a végleges megítélés szempontjából jelentőséggel bírnának. Ennyiben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint(36) a végrehajtási rendelkezések el nem fogadását is kötelezettségszegésként kell értékelni.
92. Hollandia érvelése felveti a kérdést, hogy vajon ezen az elvi megítélésen a 2002/58 utódirányelv elfogadása változtat-e valamit, más szavakkal, vajon a 2002/58 irányelv előzetes hatásai Hollandiának a 97/66 irányelv 6. cikkének teljes körű átültetésére vonatkozó kötelezettségét legalábbis korlátozzák-e.
93. Egyértelműen nem ez a helyzet. Már a 2002/58 irányelv szövege szerint is a 97/66 irányelv csak 2003. október 31-én kerül hatályon kívül, addig tehát érvényes jog. Már ezért sem adhat felmentést – átültetési határidejének lejárta előtt – a 2002/58 irányelv a 97/66 irányelvből eredő kötelezettségek alól. Emellett a két irányelv 6. cikke – mint azt Hollandia maga is helyesen megállapítja – lényegében azonos, így a 97/66 irányelv 6. cikkének átültetése egyidejűleg legalábbis a 2002/58 irányelv részbeni átültetése lett volna. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint azonban még egy olyan új irányelv is, amely a jogi helyzet lényeges változását okozza, érintetlenül hagyja azokat a kötelezettségeket, amelyek az indokolással ellátott véleményben megadott határidő lejártakor fennálltak.(37) Eszerint a tagállamok semmi esetre sem jogosultak hatályos közösségi jogot a jövőbeli közösségi jogra hivatkozva figyelmen kívül hagyni.
94. Következésképpen a 2002/58 irányelv hatálybalépéséig fennállt a 97/66 irányelv 6. cikke teljes körű átültetésének kötelezettsége. Hollandia ezt mind törvénymódosítással, mind a végrehajtási rendelkezések elfogadásával elérhette volna. Mivel azonban a jogi helyzet semmilyen változása nsem következett be, a kötelezettségszegés megítélésen sem változtathat semmi.
95. Következésképpen az irányelv 6. cikkének a távközlési törvény 11.5 cikke (3) bekezdése általi átültetése tekintetében is fennáll a kötelezettségszegés.
4. Összefoglaló következtetések
96. Meg kell állapítani ezek szerint, hogy Hollandia az irányelv 9. cikkének átültetésére semmilyen törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést nem fogadott el, hogy a 6. cikk (1) bekezdését nem teljes körűen és megfelelően ültette át, és hogy az irányelv 6. cikkét összességében nem teljes körűen ültette át, mivel a távközlési törvény 11.5 cikkének (3) bekezdése szerinti végrehajtási rendelkezéseket nem fogadta el. A Bizottság keresete ennyiben megalapozott. A kereset ezzel szemben annyiban elfogadhatatlan, amennyiben a Bizottság azt állítja, hogy Hollandia az irányelv 6. cikkének (2)–(5) bekezdését a távközlési törvény 11.5 cikkének (2) bekezdése által nem megfelelően ültette át; mivel a segédvélemény megállapításainak sérelme nélkül a Bizottság ezt a jogalapot az indokolással ellátott véleményében nem tartotta fenn kellően világosan.
VI – A költségekről
97. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 3. §-a alapján részleges pernyertesség esetén a Bíróság elrendelheti a felek közötti költségek megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 5. §-a alapján a költségviselésre irányuló kérelem hiányában a felek maguk viselik saját költségeiket.
98. Mivel a Bizottság az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján előterjesztett költségviselésre irányuló kérelmet, és mivel a Holland Királyság a felhozott négy kifogásból három tekintetben pervesztes lett, a Holland Királyságot kötelezi a Bizottság költségei háromnegyed részének viselésére. Mivel a Holland Királyság a költségviselésre vonatkozóan nem nyújtott be kérelmet, egyebekben a felek maguk viselik saját költségeiket.
VII – Végkövetkeztetések
99. Az előbbi megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1. A Holland Királyság, mivel nem fogadott el minden törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést, amely szükséges ahhoz, hogy a tagállami jogba átültesse a távközlési ágazatban a személyes adatok feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15-i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 9. cikkét, mivel az irányelv 6. cikkének (1) bekezdését nem teljes körűen és megfelelően ültette át a nemzeti jogba, és mivel nem fogadott el minden törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezést, amely az irányelv 6. cikkének átültetéséhez szükséges volt, megszegte az EK-Szerződésből eredő kötelezettségeit. A keresetet az ezt meghaladó részében mint elfogadhatatlant elutasítja.
2. A Holland Királyság maga viseli saját költségeit és a Bizottság költségeinek háromnegyed részét. Egyebekben a Bizottság maga viseli saját költségeit.
(1) .
(2)
– 	HL 1998., L 24., 1. o.
(3)
– 	HL L 201., 37. o.
(4)
– 	Lásd a C-152/98. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. május 10-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3463. o.) 23. pontját.
(5)
– 	Lásd a C-439/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 15-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-305. o.) 10-12. pontját.
(6)
– 	Lásd ugyanott, 10-12. pont.
(7)
– 	Lásd a C-50/92. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben 1992. március 31-én (EBHT 1992., I-2187. o. 17-18. pont), a C-347/88. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1990. december 13-án (EBHT 1990., I-4747. o. 24. pont) és a C-325/82. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1984. február 14-én hozott ítéleteket (EBHT 1984., I-777. o. 8-9. pont); lásd különösen Lenz főtanácsnoknak a C-50/92. sz., Bizottság kontra Dánia ügyre vonatkozó, 1992. február 11-én ismertetett indítványának (EBHT 1992., I-2187. o. 21. és azt követő, 38. és azt követő és 42-45. pontok) és Tesauro főtanácsnoknak a C-347/88. sz., Bizottság kontra Görögország ügyre vonatkozó, 1990. május 23-án ismertetett indítványának fejtegetéseit is (EBHT 1990., I-4747. o. 8., 11. és 13-16. pont).
(8)
– 	Lásd fent a 28. pontot.
(9)
– 	Lásd fent a 31. pontot.
(10)
– 	Lásd a 19/60., a 21/60., a 2/61. és a 3/61. sz., Société Fives Lilles és társai kontra Főhatóság egyesített ügyekben 1961. december 15-én hozott ítéletet (EBHT 1961., 561. o.), a 7. lábjegyzetben hivatkozott ítéleteket és főtanácsnoki indítványokat csakúgy, mint Werner Günther, Die Präklusion neuer Angriffs-, Verteidigungs- und Beweismittel im Verfahren vor dem Gerichtshof der Europäischen Gemeinschaften, Carl Heymanns, Köln, 1970, 21. és azt követő oldalakat is.
(11)
– 	Lásd fent a 24. pontot.
(12)
– 	Lásd fent a 28. pontot.
(13)
– 	Lásd fent a 31. pontot.
(14)
– 	Lásd a C-279/94. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1997. szeptember 16-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-4743. o.) 15. pontját.
(15)
– 	Lásd a C-287/00. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2002. június 20-án hozott ítélet (EBHT 2002., I-5811. o.) 21. pontját.
(16)
– 	Lásd a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 15-én hozott ítélet 14. pontját.
(17)
–	Lásd fent a 17. pontot.
(18)
–	Lásd fent a 9. pontot.
(19)
– 	Lásd fent a 9. pontot.
(20)
– 	Lásd fent a 39. pontot.
(21)
– 	Lásd a C-220/94. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 1995. június 15-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-1589. o.) 10. pontját; a C-217/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1999. szeptember 9-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-5087. o.) 32. pontját; lásd továbbá alább a 60. pontot.
(22)
– 	Lásd többek között a C-147/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. március 15-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-2387. o.) 26. pontját; a C-364/00. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2002. május 7-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-4177. o.) 8. pontját és a C-351/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. szeptember 26-án hozott ítélet (EBHT 2002., I-8101. o.) 9. pontját.
(23)
– 	Lásd fent a 15. pontot.
(24)
– 	Lásd fent a 18. pontot.
(25)
– 	Ezek „az előfizetői végberendezés száma vagy azonosítója;” „az elszámolási időszakba beszámítandó egységek összmennyisége;” „a hívott előfizető száma;” „a hívások típusa, kezdete és időtartama és/vagy a továbbított adatmennyiség;” „a hívás/szolgáltatás dátuma”.
(26)
– 	Ezek „az előfizető címe és a végberendezés típusa;” valamint „a fizetésre vonatkozó egyéb adatok, például előlegfizetés, részletfizetés, vonalzárlat és figyelmeztetés”.
(27)
– 	Lásd alább a 65. és azt követő pontokat, és különösen a 74. pontot.
(28)
– 	Lásd a fenti 21. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet 10. pontját és a Bizottság kontra Németország ügyben 1999. szeptember 9-én hozott ítélet 32. pontját.
(29)
– 	Lásd alább a 65. és azt követő pontokat, és különösen a 74. pontot.
(30)
– 	Lásd fent a 60. pontot.
(31)
– 	Lásd fent az 57. pontot.
(32)
– 	Lásd fent a 60. pontot.
(33)
– 	Lásd fent a 60. pontot.
(34)
– 	Lásd fent a 67. és azt követő pontokat.
(35)
– 	Lásd fent a 60. pontot.
(36)
– 	Lásd fent a 45. pontot.
(37)
– 	Lásd a fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. május 10-én hozott ítélet 21. pontját.