62021CJ0779_RES
C‑779/21. P. és C‑799/21. P. sz. egyesített ügyek
Európai Bizottságésaz Európai Unió Tanácsa
kontra
Front populaire pour la libération de la Saguia el‑Hamra et du Rio de oro(Front Polisario)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2024. október 4.
„Fellebbezés – Külső tevékenység – Nemzetközi megállapodások – Az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, és másrészről a Marokkói Királyság közötti társulás létrehozásáról szóló euro‑mediterrán megállapodás – E megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás – Megállapodás megkötéséről szóló jogi aktus – A nemzetközi jognak a második megállapodás Nyugat Szaharára való alkalmazhatóságával történő megsértésére vonatkozó állítások – Megsemmisítés iránti kereset – Elfogadhatóság – Perképesség – Kereshetőségi jog – Feltétel, miszerint a vitatott intézkedésnek a felperest bizonyos esetekben közvetlenül és személyében kell érintenie – A szerződések relatív hatályának elve – Az önrendelkezés elve – Önkormányzattal nem rendelkező területek – Az ENSZ Alapokmányának 73. cikke – Az Európai Unió Tanácsának mérlegelési mozgástere – Nemzetközi szokásjog – Az uniós jog általános elvei – Önkormányzattal nem rendelkező terület önrendelkezéshez való joggal rendelkező népének harmadik személyként való beleegyezése valamely nemzetközi megállapodásba”
Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – Közvetlen érintettség – Személyében való érintettség – Szempontok – Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti euro‑mediterrán megállapodás jegyzőkönyveit módosító megállapodás – 2019/217 határozat – Magának a nemzetközi megállapodás tartalmának, valamint az e megállapodás által valamely harmadik területre gyakorolt joghatásoknak a figyelembevétele – Önkormányzattal nem rendelkező területről származó termékek – Az önrendelkezéshez való jog gyakorlása – Nyugat‑Szahara népének közvetlen és személyében való érintettsége – Feltételek
(EUMSZ 263. cikk, negyedik bekezdés; 2019/217 határozat)
(lásd: 86–95., 99., 107., 108. pont)
Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – Közvetlen érintettség – Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az euro‑mediterrán megállapodás jegyzőkönyveit módosító megállapodás – 2019/217 határozat – Kizárólag az Unió és a tagállamai közötti kapcsolatokra vonatkozó jogi aktus – Tisztán automatikus jellegű végrehajtás
(EUMSZ 263. cikk, negyedik bekezdés; 2019/217 határozat)
(lásd: 96. pont)
Megsemmisítés iránti kereset – A Bíróság hatásköre – Az intézmények által hozott jogi aktusok – Az Unió által kötött nemzetközi megállapodás Szerződésekkel való összeegyeztethetőségének vizsgálata – Elfogadhatóság – Nemzetközi megállapodás jóváhagyásáról a másik felet értesítő jogi aktus – Hatáskör hiánya
(EUSZ 19. cikk, (3) bekezdés, b) pont; EUMSZ 267. cikk, első bekezdés, b) pont; 2019/217 határozat)
(lásd: 97., 98. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – Szerződések és harmadik államok – Megtárgyalás és megkötés – A szabad beleegyezés elve – Önkormányzattal nem rendelkező terület népe és e terület lakossága – A lakosság fogalma – Valamely terület lakosai – Bennfoglaltság – A nép fogalma – Politikai egység és önrendelkezéshez való joggal való rendelkezés – Bennfoglaltság
(EUSZ 21. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 129. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény alkalmazása – Szerződések és harmadik államok – Megtárgyalás és megkötés – A szabad beleegyezés elve – Önkormányzattal nem rendelkező terület népe és e terület lakossága – E nép beleegyezésének megszerzésére vonatkozó kötelezettség – Az érintett lakossággal folytatott konzultációk – A kötelezettség megsértése
(EUSZ 21. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 130. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény alkalmazása – Szerződések és harmadik államok – Megtárgyalás és megkötés – Elvek – Harmadik személyek számára sem előnyöket, sem hátrányokat nem okozó szerződések – Terjedelem
(EUSZ 21. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 131., 132. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti euro‑mediterrán megállapodás jegyzőkönyveit módosító megállapodásról szóló tanácsi határozat – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény alkalmazása – Szerződések és harmadik államok – Megtárgyalás és megkötés – A szabad beleegyezés elve – Önkormányzattal nem rendelkező terület népe és e terület lakossága – A lakossággal folytatott konzultáció – E nép beleegyezésének megszerzésére vonatkozó kötelezettség – Megsértés – A megállapodás megkötésének érvényességére gyakorolt hatások – A Tanács mérlegelési mozgástere – Hatás hiánya
(EUSZ 3. cikk, (5) bekezdés, EUSZ 21. cikk, (1) bekezdés; EUMSZ 207. cikk, (1) bekezdés; az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az EK‑Marokkó közötti euro‑mediterrán társulási megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás, (10) preambulumbekezdés; 2019/217 határozat)
(lásd: 133–136., 145. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – Értelmezés – Az uniós bíróság hatásköre – Feltételek – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény alkalmazása – Szerződések és harmadik államok – A szabad beleegyezés elve – Követelmények és joghatások valamely nép önrendelkezéshez való jogának gyakorlása során – Önkormányzattal nem rendelkező terület – A kifejezett beleegyezés követelménye – Téves jogalkalmazás
(Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az EK–Marokkó közötti euro‑mediterrán társulási megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás; 2019/217 határozat)
(lásd: 141., 144., 146–149., 157. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – Értelmezés – Az uniós bíróság hatásköre – Feltételek – A nemzetközi jog hatálya alá tartozó megállapodások – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény alkalmazása – Szerződések és harmadik államok – A szabad beleegyezés elve – Követelmények és joghatások valamely nép önrendelkezéshez való jogának gyakorlása során – Önkormányzattal nem rendelkező terület – Hallgatólagos hozzájárulás – Feltételek – Az említett terület természeti erőforrásainak kiaknázásból származó pontos, konkrét és jelentős előnyök – Nem teljesített feltétel – Beleegyezés hiánya
(EUSZ 21. cikk, (1) bekezdés; az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az EK‑Marokkó közötti euro‑mediterrán társulási megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás; 2019/217 határozat)
(lásd: 152–156., 158–160., 162. pont)
Megsemmisítés iránti kereset – Az uniós bíróság hatásköre – Az intézmények által hozott jogi aktusok – Az Unió által kötött nemzetközi megállapodás nemzetközi joggal való összeegyeztethetőségének vizsgálata iránti kérelem – Elfogadhatóság
(EUSZ 21. cikk, (1) bekezdés; az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az EK‑Marokkó közötti euro‑mediterrán társulási megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás; 2019/217 határozat)
(lásd: 172–176. pont)
Fellebbezés – Megalapozatlannak ítélt fellebbezés – Fellebbezés tárgyát képező ítélet, amely a megtámadott határozatot a joghatásainak a Bíróság ítélete kihirdetéséig való fenntartásával megsemmisítette – A megtámadott határozat joghatásainak a Bíróság általi fenntartása – Jogbiztonsági indokokra alapított igazolás
(EUMSZ 264. cikk, második bekezdés; az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti, az EK‑Marokkó közötti euro‑mediterrán társulási megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló megállapodás; 2019/217 határozat)
(lásd: 183–186. pont)
Összefoglalás
A nagytanácsban eljáró Bíróság két ítéletében, amelyek közül az egyik a C‑778/21. P. és a C‑798/21. P. sz. ügyet, a másik pedig a C‑779/21. P. és a C‑799/21. P. sz. ügyet egyesítette, elutasítja az Európai Bizottság és az Európai Unió Tanácsa által a Törvényszék azon két ítélete ellen benyújtott fellebbezéseket, amelyek a Front populaire pour la libération de la Saguia el‑Hamra és a Rio de Oro (Front Polisario) e határozatokkal szembeni megsemmisítés iránti kereseteit követően megsemmisítették az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti megállapodások megkötését jóváhagyó tanácsi határozatokat.
A Tanács a 2019/217 határozatával (
1
) jóváhagyta az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről a Marokkói Királyság közötti társulást létrehozó euro‑mediterrán megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló, az Európai Unió és a Marokkói Királyság között létrejött megállapodás (
2
) megkötését. A Tanács 2019/441 határozatával (
3
) az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodásnak, végrehajtási jegyzőkönyvének és a megállapodást kísérő levélváltásnak a megkötését is jóváhagyta, a 2019/440 rendelettel (
4
) pedig az e megállapodással és végrehajtási jegyzőkönyvével előírt halászati lehetőségek elosztását. E két határozat képezte ezt követően a 2016. december 2‑iTanács kontra Front Polisario ítélet (C‑104/16 P, EU:C:2016:973) tárgyát, amelyben a Bíróság többek között kimondta, hogy az euro‑mediterrán megállapodás csak a Marokkói Királyság területére terjed ki, Nyugat‑Szahara önkormányzattal rendelkező területére pedig nem, valamint a 2018. február 27‑iWestern Sahara Campaign UK ítélet (C‑266/16, EU:C:2018:118) tárgyát, amelyben a Bíróság a Marokkói Királysággal kötött halászati megállapodás tekintetében nagyrészt hasonló érvelést fogadott el Nyugat‑Szahara szomszédos vizeivel kapcsolatban.
A 2019/217 határozattal jóváhagyott megállapodás módosította az euro‑mediterrán társulási megállapodásnak a Marokkóból származó mezőgazdasági termékeknek, halaknak és halászati termékeknek az Európai Unióba történő behozatalára alkalmazandó rendszerére, valamint a „származó termékek” fogalmának meghatározására vonatkozó jegyzőkönyveit oly módon, hogy az Unióba exportált, marokkói származású termékekre vonatkozó vámkedvezményeket kiterjesztette a Nyugat‑Szaharából származó, a marokkói vámhatóságok ellenőrzésével exportált termékekre. Az Európai Közösség és Marokkó közötti halászati megállapodás (
5
) pedig úgy módosult, hogy a megállapodás hatálya a Nyugat‑Szahara területével szomszédos vizekre is kiterjedt.
E jogi aktusokkal szemben a Front Polisario 2019‑ben három keresetet indított (Front Polisario kontra Tanács ügyek, T‑279/19, T‑344/19 és T‑356/19), amelyben a megtámadott határozatok és rendelet megsemmisítését kérte.
A Törvényszék egyrészt a Front Polisario kontra Tanács ítélet (T‑279/19) (
6
) alapjául szolgáló ügyben, másrészt pedig a Front Polisario kontra Tanács ítélet (T‑344/19 és T‑356/19) (
7
) alapjául szolgáló egyesített ügyekben megsemmisítette a megtámadott határozatokat és rendeletet azzal az indokkal, hogy a nyugat‑szaharai nép beleegyezésére vonatkozó követelményt nem tartották tiszteletben. A Tanács ugyanis nem vette kellőképpen figyelembe a Nyugat‑Szahara helyzetével kapcsolatos valamennyi releváns körülményt, és tévesen állapította meg, hogy mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a tekintetben, hogy betartották‑e azt a követelményt, amely szerint az önrendelkezés elvével összefüggésben elfogadott szerződések relatív hatályának elve értelmében a vitatott megállapodásban nem részes harmadik személyként e terület népének bele kell egyeznie a megállapodás e területen való alkalmazásába.
A Tanács és a Bizottság is fellebbezést nyújtott be a Bírósághoz ezen ítéletekkel szemben.
A Bíróság álláspontja
A Front Polisario által a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságáról
A. A Front Polisario perképessége
A Bíróság először is emlékeztet arra, hogy bizonyos feltételek mellett bármely természetes vagy jogi személy eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket. A Bíróság ugyanakkor már elismerte a jogalanyok uniós bíróságok előtti perképességét, függetlenül attól, hogy azok a belső jog szerint jogi személyeknek minősülnek‑e.
A Front Polisario önmagát felszabadító mozgalomként megjelölő mozgalom, amely abból a célból jött létre, hogy az önkormányzattal nem rendelkező nyugat‑szaharai terület Marokkói Királyságtól való függetlensége és a szuverén nyugat‑szaharai állam létrehozásáért küzdjön. Mivel az említett mozgalom a nyugat‑szaharai nép önrendelkezéshez való jogának gyakorlásával éppen arra törekszik, hogy e terület vonatkozásában állami jogrendet hozzon létre, annak érdekében, hogy elismerjék az uniós bíróságok előtti perképességét, nem követelhető meg, hogy e mozgalmat egy adott nemzeti jogrendnek megfelelően jogi személyként hozzák létre. Egyébiránt a Front Polisario az egyik legitim tárgyalópartner a Nyugat‑Szahara jövőjének meghatározása céljából az ENSZ Biztonsági Tanácsának – amelynek határozatai valamennyi tagállamra és uniós intézményre nézve kötelezők – égisze alatt folytatott folyamat keretében. Ebből következik, hogy a Front Polisario, amely nemzetközi szinten kétoldalú jogi kapcsolatokat is fenntart, a jog szerint kellőképpen létezik ahhoz, hogy az uniós bíróságok előtt perképességgel rendelkezzen. (
8
) Következésképpen a Bíróság álláspontja szerint a Törvényszék téves jogalkalmazás nélkül állapíthatta meg, hogy a Front Polisario az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében perképességgel rendelkezik az uniós bíróságok előtt.
B. A Front Polisario kereshetőségi joga
Másodsorban a Bíróság a Front Polisario kereshetőségi jogát vizsgálja. Ami azt a kérdést illeti, hogy a Front Polisariót közvetlenül érintik‑e a megtámadott határozatok és rendelet, a Bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra a két feltételre, amelyeknek e tekintetben együttesen kell teljesülniük, vagyis a vitatott intézkedésnek egyrészt közvetlen hatást kell gyakorolnia az érintett személy jogi helyzetére, másrészt pedig semmilyen mérlegelési lehetőséget nem hagyhat a végrehajtásával megbízott címzettek számára.
E tekintetben megállapítja, hogy a Front Polisario a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti kereseteivel Nyugat‑Szahara népének önrendelkezéshez való jogát kívánta védeni, (
9
) és ezért a megtámadott jogi aktusok – és így a vitatott megállapodások – e nép jogi helyzetére gyakorolt hatásai alapján kell megvizsgálni, hogy a Front Polisariót közvetlenül érintik‑e a megtámadott jogi aktusok.
Emlékeztet arra, hogy bár hivatalosan nem ismerték el a nyugat‑szaharai nép kizárólagos képviselőjének, a Front Polisario – az ENSZ legmagasabb szintű szervei határozatainak megfelelően – privilegizált tárgyalópartner Nyugat‑Szahara jövőbeli jogállásának meghatározása tekintetében. E sajátos körülmények alapján megállapítható, hogy a Front Polisario az uniós bíróság előtt vitathatja egy olyan uniós jogi aktus jogszerűségét, amely közvetlen hatást gyakorol e nép jogi helyzetére. E tekintetben a megtámadott jogi aktusok és tágabb értelemben a vitatott megállapodások a nyugat‑szaharai nép önrendelkezéshez való jogára gyakorolt hatásuk következtében megfelelnek annak a jogi feltételnek, amely szerint a keresete tárgyát képező határozatnak közvetlenül kell érintenie a természetes vagy jogi személyt. Az ENSZ Alapokmányának 73. cikkére és a hatékony bírói jogvédelem elvére tekintettel e feltételt a jelen ügyben Nyugat‑Szahara népének jogi helyzetére tekintettel kell értékelni, amelyet a jelen ügyekben a Front Polisario képvisel.
A nemzetközi megállapodás megkötéséről szóló határozat egyébiránt az Unió belső jogrendjében végleges jogi aktusnak minősül, amely kifejezi az Unió azon szándékát, hogy e megállapodást magára nézve kötelezőnek tekinti. A Bíróság, amely nem rendelkezik hatáskörrel valamely nemzetközi megállapodás megsemmisítésére, emlékeztet arra, hogy e határozat megtámadható jogi aktusnak minősül. Ezzel szemben – egyes felek állításával ellentétben – az ilyen megállapodás jóváhagyásának a másik szerződő féllel való közlése végrehajtási intézkedésnek minősül, amely főszabály szerint olyan aktus, amely nem támadható meg.
A Bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a Front Polisariót közvetlenül érintették a vitatott határozatok, és a Törvényszék e tekintetben nem alkalmazta tévesen a jogot.
Ami a Front Polisario személyében való érintettségét illeti, a Bíróság megerősíti a Törvényszék azon megközelítését is, hogy – azokra a körülményekre tekintettel, amelyek a felperes közvetlen érintettségének a megállapításához vezettek – úgy kell tekinteni, hogy a megtámadott határozatok személyében érintik. E tekintetben megállapítja, hogy a Front Polisario által képviselt nyugat‑szaharai népet személyében érinti a vitatott határozat, mivel e területnek a – vitatott határozat értelmében az Unióra kötelező – vitatott megállapodás kifejezett hatálya alá vonása módosítja e nép – mint az e terület vonatkozásában az önrendelkezéshez való jog jogosultjának – jogi helyzetét, és e minősége megkülönbözteti őt minden más személytől vagy szervezettől, ideértve a nemzetközi jog minden más jogalanyát is.
Nyugat‑Szahara népének a vitatott megállapodásokba való beleegyezéséről és a Törvényszék által végzett bírósági felülvizsgálat terjedelméről
A vitatott határozatok értelmében a szóban forgó megállapodásokat az Unió azt követően hagyta jóvá, hogy a Bizottság az Európai Külügyi Szolgálattal együtt „minden indokolható és megvalósítható lépést megtett a […] az érintett lakosság megfelelő bevonása érdekében abból a célból, hogy megbizonyosodjon afelől, hogy az értintett lakosság beleegyezését adja a megállapodáshoz” (
10
). A Bíróság azonban ezzel kapcsolatban megállapítja, hogy Nyugat‑Szahara jelenlegi lakosságának nagy része nem képezi részét az önrendelkezéshez való joggal rendelkező népnek, azaz Nyugat‑Szahara népének, amely nagyrészt elköltözött innen. Hozzáteszi, hogy különbség van az önkormányzattal nem rendelkező terület „lakosságának” fogalma és e terület „népének” fogalma között. Ez utóbbi ugyanis egy, az önrendelkezéshez való joggal rendelkező politikai egységre utal, míg a „lakosság” fogalma egy adott terület lakosaira vonatkozik.
A Bíróság ezt követően emlékeztet arra, hogy az általános nemzetközi jognak a szerződések relatív hatályára vonatkozó elve szerint a megállapodások nem okozhatnak kárt vagy előnyt harmadik személyek számára. Valamely megállapodás végrehajtása érintheti egy harmadik személyt abban az esetben, ha e megállapodás olyan területre tartozik, amelyen az említett harmadik személy szuverén vagy önrendelkezési joggal rendelkezik. Ezért a nyugat‑szaharai népnek beleegyezését kell adnia az Unió és a Marokkói Királyság közötti nemzetközi megállapodás Nyugat‑Szahara területén történő végrehajtásához. (
11
) Mivel az Uniónak a nemzetközi szintű fellépése során többek között hozzá kell járulni a nemzetközi jog szigorú betartásához és az ENSZ Alapokmányában foglalt alapelvek tiszteletben tartásához, (
12
) a Bíróság kiemeli, hogy a nyugat‑szaharai nép e megállapodásokba való beleegyezésének hiánya, amelyek végrehajtása Nyugat‑Szahara területére vagy a szomszédos vizeire terjed ki, érintheti az e megállapodások megkötésére vonatkozó uniós jogi aktusok érvényességét.
A nyugat‑szaharai nép beleegyezésének szükségességéről és a Front Polisario olyan jogalanyként való azonosításáról, amelynek e beleegyezést ki kell nyilvánítania
A Bíróság mindenekelőtt megjegyzi, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a vitatott megállapodások azáltal, hogy olyan hatásköröket biztosítottak a marokkói hatóságok számára, amelyek gyakorlására Nyugat‑Szahara területén kerül sor, kötelezettséget róttak Nyugat‑Szahara népére. (
13
) Ugyanis, noha a vitatott megállapodások végrehajtása azt jelenti, hogy a marokkói hatóságok Nyugat‑Szahara területén foganatosított cselekményei olyan joghatásokkal rendelkeznek, amely módosítják e terület népének jogi helyzetét, ez alapján azonban nem állapítható meg, hogy az említett megállapodások e népre mint nemzetközi jogalanyra nézve jogi kötelezettségeket állapítanak meg. E tekintetben a vitatott megállapodások nem jelentik azt, hogy az Unió elismeri Marokkó Nyugat‑Szahara feletti állítólagos szuverenitását. Ehhez hasonlóan, a nyugat‑szaharai nép például nem címzettje a marokkói hatóságok által az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodás végrehajtása keretében kiadott halászati engedélyeknek vagy egyéb közigazgatási aktusoknak, amelyet el kellene ismernie, sem pedig az uniós és tagállami hatóságok által velük szemben hozott intézkedéseknek. Ezért a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék téves előfeltevésre támaszkodott, amikor megállapította, hogy Nyugat‑Szahara népének a vitatott megállapodáshoz való beleegyezését kifejezetten kell kinyilvánítania.
Mindazonáltal a Bíróság megállapítja, hogy a nemzetközi szokásjog nem ír elő semmilyen konkrét formát arra vonatkozóan, hogy egy harmadik személy milyen formában fejezi ki egy olyan megállapodásba való beleegyezését, amely jogot ruház rá, (
14
) és nem kizárt, hogy bizonyos körülmények között hallgatólagosan is megadható e belegyezés. Ily módon két feltétel teljesülése esetén vélelmezhető az önkormányzattal nem rendelkező terület népének egy olyan nemzetközi megállapodásba való beleegyezése, amelyben harmadik személynek minősül, és amely azon a területen alkalmazandó, amelyhez e nép önrendelkezéshez való joga kapcsolódik. Egyrészt a szóban forgó megállapodás nem állapíthat meg kötelezettséget e nép terhére. Másrészt többek között elő kell írnia, hogy az érintett nép e terület természeti erőforrásainak kiaknázásából származóan pontos, konkrét, jelentős és ellenőrizhető, e kiaknázás mértékével arányos előnyben részesül. A szóban forgó megállapodásnak olyan rendszeres ellenőrzési mechanizmust is biztosítania kell, amely lehetővé teszi az érintett népnek nyújtott előnyök ténylegességének ellenőrzését. E feltételeket annak biztosítása érdekében kell tiszteletben tartani, hogy az ilyen megállapodás összeegyeztethető legyen az ENSZ Alapokmányának 73. cikkéből eredő és a nemzetközi szokásjogban rögzített, az önkormányzattal nem rendelkező területek népei érdekei elsőbbségének elvével.
Ha e két feltétel teljesül, az érintett nép beleegyezését megszerzettnek kell tekinteni. Ennélfogva az a körülmény, hogy e nép legitim képviselőjeként fellépő mozgalom ellenzi e megállapodást, önmagában nem elegendő az ilyen beleegyezés megkérdőjelezéséhez. E vélelem mindazonáltal megdönthető, amennyiben az említett nép legitim képviselői bizonyítják, hogy a szóban forgó megállapodás által e nép számára biztosított előnyök rendszere, vagy akár az e megállapodáshoz kapcsolódó rendszeres ellenőrzési mechanizmus nem felel meg a fenti feltételeknek.
A jelen ügyben a Bíróság megállapítja, hogy a vitatott megállapodások, noha módosítják Nyugat‑Szahara népének az uniós jogban fennálló jogi helyzetét az önrendelkezéshez való joga tekintetében, nem állapít meg e nép mint nemzetközi jogalany számára jogi kötelezettségeket. A két feltétel közül az első tehát teljesül.
A második feltételt illetően a Bíróság megállapítja, hogy a vitatott megállapodásokból nyilvánvalóan hiányzik a nyugat‑szaharai nép javára biztosított, a fentiekben említett jellemzőknek megfelelő előny. Pontosítja továbbá, hogy ha egy megállapodás a jövőben, a fent említett követelményeknek megfelelően a nyugat‑szaharai nép javát szolgálná, az a lehetőség, hogy e megállapodás általában e terület lakosai számára is előnyös, nem akadályozhatja meg e nép feltételezett beleegyezésének megállapítását.
A nemzetközi jog felhívhatóságáról
A Bíróság emlékeztet arra, hogy az Unió köteles hatásköreit a nemzetközi jog tiszteletben tartásával gyakorolni, és ennélfogva a megsemmisítés iránti kereset keretében hatáskörrel rendelkezik arra, hogy megvizsgálja az Unió által kötött nemzetközi megállapodásnak a nemzetközi jogi szabályokkal való összeegyeztethetőségét. A Szerződések értelmében e szabályok kötelezőek az Unióra, és azon jogi aktus érvényességének az Bíróság általi felülvizsgálata, amellyel az Unió e nemzetközi megállapodást megkötötte, arra is kiterjedhet, hogy ez az aktus magának a szóban forgó nemzetközi megállapodásnak a tartalmára tekintettel jogszerű‑e. (
15
) Így a Törvényszék helyesen tekinthette úgy, hogy az önrendelkezés elvére és a szerződések relatív hatályának elvére a vitatott határozatok érvényességének vizsgálata keretében lehet hivatkozni.
Végkövetkeztetés
Mivel a Bíróság a Tanács és a Bizottság által a fellebbezésük alátámasztására felhozott egyik jogalapnak sem adott helyt, a fellebbezéseket teljes egészében elutasítja.
A vitatott határozatok joghatásainak a Tanács és a Bizottság által benyújtott fellebbezések elutasítása esetén történő fenntartásáról
A C‑778/21. P. és C‑798/21. P. sz. egyesített ügyekben a megtámadott ítélet a jelen ítélet kihirdetéséig fenntartotta a vitatott határozat joghatásait. Márpedig, mivel a szóban forgó megállapodás végrehajtásáról szóló jegyzőkönyv 2023. július 17‑én lejárt, maga a halászati megállapodás pedig nem biztosított az uniós hajók számára hozzáférést az érintett „halászati övezethez”, a Bíróság álláspontja szerint a Bizottságnak és a Tanácsnak a vitatott határozat joghatásainak fenntartására irányuló másodlagos kérelmei tárgytalanná váltak.
A C‑779/21. P. és C‑799/21. P. sz. egyesített ügyekben a vitatott határozattal kötött megállapodás 2019. július 19‑én lépett hatályba. Mivel e határozatnak a joghatásai egy meghatározott időszakra történő fenntartása nélkül történő megsemmisítése súlyos negatív következményekkel járhatna az Unió külső tevékenységére nézve, valamint veszélyeztethetné a jogbiztonságot az Unió által tett, az uniós intézményekre és a tagállamokra nézve kötelező nemzetközi kötelezettségvállalásokat érintően, ezért a Bíróság úgy határoz, hogy a határozat joghatásait az ítélet kihirdetésétől számított tizenkét hónapos időszakra fenntartja.
(
1
)	Az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről a Marokkói Királyság közötti társulást létrehozó euromediterrán megállapodás 1. és 4. jegyzőkönyvének módosításáról szóló, az Európai Unió és a Marokkói Királyság között levélváltás formájában létrejött megállapodás megkötéséről szóló, 2019. január 28‑i (EU) 2019/217 tanácsi határozat (HL 2019. L 34., 1. o.).
(
2
)	A Brüsszelben 1996. február 26‑án aláírt, az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről a Marokkói Királyság közötti társulás létrehozásáról szóló euro‑mediterrán megállapodás (HL 2000. L 70., 2. o.).
(
3
)	Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodásnak, végrehajtási jegyzőkönyvének és a megállapodást kísérő levélváltásnak a megkötéséről szóló, 2019. március 4‑i (EU) 2019/441 tanácsi határozat (HL 2019. L 77., 4. o.).
(
4
)	Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodással és végrehajtási jegyzőkönyvével előírt halászati lehetőségek elosztásáról szóló, 2018. november 29‑i (EU) 2019/440 tanácsi rendelet (HL 2019. L 77., 1. o.; a továbbiakban: megtámadott rendelet).
(
5
)	Az Európai Közösség és a Marokkói Királyság között létrejött halászati partnerségi megállapodás (HL 2006. L 141., 4. o.).
(
6
)	2021. szeptember 29‑iFront Polisario kontra Tanács ítélet (T‑279/19, EU:T:2021:639).
(
7
)	2021. szeptember 29‑iFront Polisario kontra Tanács ítélet (T‑344/19 és T‑356/19, EU:T:2021:640).
(
8
)	A Bíróság pontosítja e tekintetben, hogy az a kérdés, hogy e jogalany jogszerűen képviselheti‑e a nyugat‑szaharai nép érdekeit, a vitatott határozat megsemmisítése iránti kereset keretében fennálló kereshetőségi jogára, nem pedig az uniós bíróság előtti perképességére vonatkozik.
(
9
)	Lásd: 2016. december 21‑iTanács kontra Front Polisario ítélet (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88., 91. és 105. pont).
(
10
)	A 2019/217 határozat (10) preambulumbekezdése és a 2019/441 határozat (11) preambulumbekezdése.
(
11
)	Lásd: 2016. december 21‑iTanács kontra Front Polisario ítélet (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 106. pont).
(
12
)	Az EUSZ 3. cikk (5) bekezdése és az EUSZ 21. cikk (1) bekezdése.
(
13
)	2021. szeptember 29‑iFront Polisario kontra Tanács ítélet (T‑279/19, EU:T:2021:639, 322. és 323. pont); 2021. szeptember 29‑iFront Polisario kontra Tanács ítélet (T‑344/19 és T‑356/19, EU:T:2021:640, 318. pont).
(
14
)	Lásd: az Állandó Nemzetközi Bíróság 1932. június 7‑i ítélete, „Felső‑Savoya és Pays de Gex vámszabad területei” ügy, Recueil CPJI 1927, A/B sorozat, no 46, 148. o.).
(
15
)	2018. február 27‑iWestern Sahara Campaign UK ítélet (C‑266/16, EU:C:2018:118, 47–51. pont).