62004CC0123_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Olyan kérdésről van szó, amely az Európai Atomenergia-közösség (a továbbiakban: Közösség) főbb szereplőit már évtizedek óta foglalkoztatja. A közösségi vállalkozások által harmadik állambeli felek költségére végzett urándúsítás az EA 75. cikk értelmében nukleáris anyagok előkészítésének, átalakításának vagy megformálásának minősül‑e, vagy azt az EA 52. cikk értelmében nukleáris anyagok előállításának kell‑e tekinteni? Egyes tagállamok nagyfokú következetességgel az első felfogást képviselik. A Bizottság ugyanilyen határozottsággal a második felfogást vallja.
2. Kényes és fontos kérdésről van szó. E kérdés intézményi szinten már túl régóta okoz megosztottságot. Most azonban egy magánfelek közötti jogvita alapján a Bíróságot kérték fel, hogy vessen véget a vitának. A minősítéstől függ a Közösségbe behozott és ott dúsított nukleáris anyagokra irányadó szabályozás. Ha ugyanis ezeket az anyagokat az EA 75. cikkben szabályozott, átalakított anyagoknak kell tekinteni, úgy a Szerződésnek a Közösségben a különleges hasadóanyagokkal való ellátásra vonatkozó rendelkezései alkalmazása kizárt, és az ezeken fennálló tulajdonjogot lényegében azon tagállam dologi joga szabályozza, amelynek területén az anyagok találhatók. Ha azonban az EA 52. cikk értelmében vett atomenergia előállításának minősülnek, úgy korlátozás nélkül a Közösség hatáskörébe tartoznak, és mivel az Európai Atomenergia-közösség Ellátási Ügynöksége (a továbbiakban: Ügynökség) előjogai alá tartoznak, nem képezhetik szabad rendelkezés tárgyát.
I – Az ügyek
3. A tényleges körülmények és a közösségi jog vonatkozó rendelkezései nagy számuk és összetettségük ellenére egyáltalán nem nehezen érthetőek. Elegendő a lényeges pontok felidézése.
A – Háttér
4. Az Oberlandesgericht Oldenburg (Németország) előzetes döntéshozatal iránti kérelme mindkét ügyben számos fél részvételével zajló jogi eljárások hosszú sorának eredménye.
1. Tényállás
5. Az Industrias Nucleares do Brasil SA (a továbbiakban: INB) a brazil jog alapján működő társaság, amelynek feladata többek között hasadóanyag beszerzése brazil atomerőművek részére. E célból folyamatos üzleti kapcsolatot tart fenn az Urenco Limiteddel (a továbbiakban: Urenco), amely a brit jog alapján működő, dúsított urán előállítására szakosodott társaság.
6. Ennek megfelelően az INB költségére dúsított urán gyártás céljából 1976‑ban a két cég között szerződés jött létre nyersanyagoknak az Urenco részére történő szállításáról, valamint ezen anyagok tulajdonjogának átruházásáról. E szerződésről az Urenco állítólag 1980. július 4‑én tájékoztatta az Európai Közösségek Bizottságát.(2)
7. Miután a dúsított uránt 1984‑ben leszállították az INB‑nek, az INB szerződést kötött a Siemens AG‑vel (a továbbiakban: Siemens), amelyben a Siemens kötelezettséget vállalt az urán tárolására. Az uránt Németországban, először Hanauban, majd Lingenben, a Siemens egyik leányvállalatánál tárolták.
8. 1993‑ban az INB úgy döntött, átmenetileg megválik a készlet egy részétől. Ezért kölcsönszerződést kötött a svájci Nuexco Exchange AG vállalkozással (a továbbiakban: NEAG), amely az uránt amerikai egyesült államokbeli atomerőművek üzemeltetői részére szándékozott értékesíteni. E szerződés alapján a kölcsönadó átruházza a dúsított urán tulajdonjogát a kölcsönvevőre, aki ellentételezésként kötelezettséget vállal arra, hogy egy későbbi időpontban meghatározott tétel, azonos dúsított uránt szállít a kölcsönadónak, a kölcsön futamideje alatt az urán időközbeni birtoklásáért pedig pénzbeli ellenszolgáltatást fizet.
9. 1989‑ben a NEAG a svájci székhelyű UBS bankkal áruk zálogjoggal történő megterheléséről és átruházásáról szóló szerződést kötött. Ez a szerződés úgy rendelkezett, hogy az UBS zálogjogot szerez valamennyi, a NEAG birtokában található és külön levelezésben megjelölt árukon és az ezen árukhoz kapcsolódó jogcímek alapján fennálló követeléseken. Külön levelezésben a NEAG zálogjogot engedett a dúsított uránon, amelyet az INB‑től kapott.
10. Ezenkívül 1992‑ben a denveri (Egyesült Államok) székhelyű Nuexco Trading Corporation (a továbbiakban: NTC), amely ugyanahhoz a vállalatcsoporthoz tartozott, mint a NEAG, és a NEAG nevében járt el, kölcsönről és azonos tulajdon átruházásáról szóló szerződést kötött a Texas Utilities Electric Corporationnel (a továbbiakban: TUEC), amely társaság atomerőművet üzemeltet Texasban. Ez a kölcsön szintén meghatározott dúsítotturán-tételekre vonatkozott, amelyeket az INB‑től szereztek, és amelyeket a Siemens Hanauban tárolt.
11. 1995‑ben az NTC fizetésképtelenné vált; valamivel több mint egy év múlva pedig megindították a csődeljárást a NEAG vagyonára. Ez volt a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban levő jogviták kiváltó oka. Az INB ugyanis az Urenco által számára dúsított és a Siemensnél tárolt urántételek kiadását követeli a Siemenstől, míg az UBS és a TUEC azt állítja, hogy zálogjogot (UBS), illetve tulajdonjogot (TUEC) szerzett a tételeken.
2. A Bírósághoz intézett előzetes döntéshozatali kérelem
12. A Landgericht Osnabrück (Németország), amely mindkét jogvitában elsőfokú bíróságként járt el, megállapította, hogy az INB nem jogosult a dúsított urántételek kiadását követelni. Az INB fellebbezett ezen ítélet ellen, azzal az indokolással, hogy az elsőfokú bíróság helytelenül támaszkodott arra, hogy az urán dúsítására a tagállamok területén kívül került sor. Ha a jogvita tárgyát képező uránt nem az EAK‑Szerződés területén székhellyel rendelkező személy állította volna elő, illetve ilyen személy nem is birtokolta volna, úgy logikus következtetés lenne, hogy a Közösség azon nem szerezhetett volna tulajdont, és az szabadon átruházható lett volna. A jogvita tárgyát képező urántételeket azonban nem vitatott módon az Urenco az Egyesült Királyságban, azaz a Szerződés alkalmazási területen állította elő. Az elsőfokú ítéletben ezért hibás a tényállás.
13. Az előterjesztő bíróság, amelyhez a fellebbezést benyújtották, az adott körülmények között szükségesnek tartja a következő kérdés feltevését: Kizárja‑e az EAK‑Szerződés, amelynek 86. cikke alapján a Közösség tulajdonjoga kiterjed az olyan különleges hasadóanyagokra, amelyeket egy tagállamban állítanak elő, vagy oda importálnak, az olyan hasadóanyagokon fennálló zálogjog vagy tulajdonjog szerzését, amelyeket közösségi vállalkozás harmadik állambeli állampolgárral kötött dúsítási szerződés alapján állít elő? Ha a kérdésre igenlő válasz adandó, úgy ez a jogvita tárgyát képező uránnal való valamennyi rendelkezés megkérdőjelezéséhez vezethet. Ha a kérdésre nemleges válasz adandó, úgy a kérdést előterjesztő bíróság az INB fellebbezését – mint alaptalant – el szándékozik utasítani.
B – Jogi háttér
14. A két ügy hátterének pontos megragadása érdekében nem elegendő a Szerződés legfontosabb vonatkozó rendelkezéseinek felidézése. Sokkal inkább be kell mutatni, hogy ezek milyen módon illeszkednek az előterjesztő bíróság kérdéseinek teljes rendszerébe.
1. A Szerződés rendszere
15. A Szerződés preambuluma és az EA 1. cikk szerint a Közösség a tagállamainak „az atomenergia‑ipar gyors létrehozásához és növekedéséhez szükséges feltételek” megteremtésére irányuló „közös erőfeszítés[einek]” eredménye. A biztonságos és független atomenergiával való rendelkezés érdekében a Közösség különösen „gondoskodik a Közösség összes felhasználójának megfelelő érccel és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátásáról”, „megfelelő felügyelet révén biztosítja, hogy a nukleáris anyagokat kizárólag az előírt célokra használják fel”, és „gyakorolja a különleges hasadóanyagok tekintetében ráruházott tulajdonjogot”(3) .
16. Annak érdekében, hogy a Közösség meg tudja valósítani ezeket a célokat, a Szerződés „közös ellátási politikáról”(4) rendelkezik. Ez a politika, amely nem olyan jellegű, mint az EK‑Szerződés keretében folytatott közös politikák, „irányított” integráció formáját ölti. Ennek megfelelően létrehoztak egy különleges szervezetet, az Ügynökséget, amely kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a Közösségben a felhasználók nukleáris beszerzési forrásokhoz való egyenlő hozzáférésének biztosítására. E célból az Ügynökségnek az EAK‑Szerződés 6. fejezete alapján elővételi joga van a tagállamok területén kitermelt ércekre, nyersanyagokra és különleges hasadóanyagokra vonatkozóan, valamint kizárólagos joggal rendelkezik a Közösségből vagy azon kívülről származó ércek, nyersanyagok, illetve különleges hasadóanyagok szállítására vonatkozó szerződések megkötésére. Így az Ügynökség egyfajta „egyedüli közvetítővé” válik, amelynek feladata, hogy gondoskodjék a kereslet és kínálat összeegyeztetéséről a Közösség területén.(5)
17. A gyakorlatban azonban kiderült, hogy a Közösség „enyhített” formában alkalmazta e rendelkezéseket. A körülményekre tekintettel a Közösség úgy döntött, inkább kíséri, mint irányítja a közösségbeli nukleáris fejlesztést. Ennek megfelelően az Európai Atomenergia-közösség Ellátási Ügynökségének az ércek, alapanyagok és különleges hasadóanyagok kereslete és kínálata összeegyeztetése módjának meghatározásáról szóló, 1960. március 30‑i szabályzatával(6) egyszerűsített eljárások kerültek bevezetésre.
18. Az EAK‑Szerződés továbbá a közös ellátási szabályozás alóli kivételeket is tartalmaz. Az EA 66. cikk mellett, amely az EA 64. cikk alóli általános kivételről rendelkezik az Ügynökség késedelme esetére, a Szerződés 6. fejezetének különös rendelkezéseiből három „különleges kivétel”(7) adódik.
19. Először is, az EA 64. cikktől eltérően, amely kizárólagos jogot biztosít az Ügynökségnek az ércek, nyersanyagok és különleges hasadóanyagok szállítására vonatkozó megállapodások megkötésére, a Bizottság előzetes egyetértésére van szükség egy tagállam, személy vagy vállalkozás és egy harmadik állam, nemzetközi szervezet vagy harmadik állam állampolgára között létrejött olyan megállapodások vagy szerződések megkötéséhez vagy megújításához, amelyek az Ügynökség hatáskörébe tartozó termékek szállítására is
vonatkoznak.
20. Másodszor, a Bizottság az EA 74. cikk alapján kivonhatja a 6. fejezet rendelkezéseinek hatálya alól az olyan kis mennyiségű
ércek, nyersanyagok és különleges hasadóanyagok átruházását, behozatalát és kivitelét, amilyen mennyiségben azokat általában tudományos kutatásra használják.
21. Végül, az EA 75. cikk első és második bekezdése ekként rendelkezik:
„E fejezet rendelkezései nem alkalmazhatók az ércek, nyersanyagok vagy különleges hasadóanyagok előkészítésére, átalakítására és megformálására vonatkozóan vállalt kötelezettségekre, ha:
a) a személyek vagy vállalkozások között létrejött kötelezettségvállalás értelmében az előkészített, átalakított vagy megformált anyagokat visszajuttatják azoknak a személyeknek vagy vállalkozásoknak, amelyektől származnak;
b) a kötelezettségvállalás egyrészt valamely személy vagy vállalkozás, másrészt egy nemzetközi szervezet vagy egy harmadik állam polgára között jött létre, és annak értelmében az anyagok feldolgozása, átalakítása vagy megformálása a Közösségen kívül történik, és ezeket visszajuttatják azoknak a személyeknek vagy vállalkozásoknak, amelyektől származnak;
c) a kötelezettségvállalás egyrészről egy személy vagy vállalkozás, másrészről egy nemzetközi szervezet vagy egy harmadik állam állampolgára között jött létre, és annak értelmében az anyagok előkészítése, átalakítása vagy megformálása a Közösségen belül történik, és ezeket visszajuttatják annak a szervezetnek vagy állampolgárnak, amelyektől származnak, vagy a szervezet, illetve állampolgár által megjelölt, a Közösségen kívüli székhellyel rendelkező címzettnek.
Az érintett személyek vagy vállalkozások azonban e kötelezettségek tényéről és a szerződés megkötése után az áruforgalom tárgyát képező anyagok mennyiségéről kötelesek tájékoztatni az Ügynökséget. A b) pontban említett kötelezettségvállalásokkal szemben a Bizottság tiltakozással élhet, ha megítélése szerint az átalakítás vagy megformálás nem hajtható végre hatékonyan, biztonságosan és anélkül, hogy a Közösségnek anyagveszteséget okozna. Az e kötelezettségvállalások tárgyát képező anyagok a tagállamok területén a VII. fejezetben előírt biztosítéki ellenőrzési intézkedések hatálya alá tartoznak. Ugyanakkor a c) pontban említett kötelezettségvállalások tárgyát képező különleges hasadóanyagokra a VIII. fejezet rendelkezései nem alkalmazhatók.”
22. Az EA 75. cikk harmadik bekezdése értelmében az e kötelezettségvállalások tárgyát képező anyagok a tagállamok területén az EAK‑Szerződés 7. fejezetében („A biztonság ellenőrzése”) előírt ellenőrzési intézkedések hatálya alá tartoznak. E bekezdés ugyanakkor úgy rendelkezik, hogy az EAK‑Szerződés 8. fejezetének („Tulajdonjogi rend”) rendelkezései nem alkalmazhatók az e cikk c) pontjában említett kötelezettségvállalások tárgyát képező különleges hasadóanyagokra.
23. Az EA 8. fejezetében található 86. cikk értelmében a különleges hasadóanyagok a Közösség tulajdonát képezik. E tulajdonjog minden olyan különleges hasadóanyagra kiterjed, amelyet egy tagállam, személy vagy vállalkozás állít elő vagy importál, és amely az EAK‑Szerződés 7. fejezetében előírt ellenőrzés hatálya alá tartozik.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
24. E rendelkezések jelentésének a vonatkozó ügyekben történő megállapítása érdekében az előterjesztő bíróság e két ügy keretében tizenegy-tizenegy azonos kérdést terjeszt a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra. Valamennyi kérdés feltételezések sorából adódik, amelyeknek megvan a saját logikája, és amelyeket érdemes itt röviden felidézni.
25. Az előterjesztő bíróság előtt lényegében az a kérdés merül fel, hogy a Közösség nukleáris anyagokon fennálló tulajdonjoga kizárhatja‑e a hasadóanyagok tulajdonjogának átruházására irányuló, a jelen jogviták tárgyát képező szerződések érvényességét. Ha ugyanis az INB és az Urenco között létrejött eredeti dúsítási szerződés a Közösség ellátásra vonatkozó szabályozásának hatálya alá tartoznék, úgy abból az következnék, hogy az így dúsított anyagok a Közösség tulajdonát képezik, és nem ruházhatók át szabadon. Ez nem lenne így, ha megállapítást nyerne, hogy a szerződés nem tartozik ezen szabályozás alá. Ezért az előterjesztő bíróság először az EA 73. és 75. cikkben rögzített kivételek alkalmazásának előfeltételeire vonatkozó kérdéseket tesz fel a Bíróságnak.
26. Az első négy kérdésével az előterjesztő bíróság az EA 75. cikkben foglalt fogalmak és előfeltételek magyarázatát kéri. Az első kérdés az értelmezés egészére nézve meghatározó, amely értelmezésre a Bíróságot a jelen ügyekben előzetes döntéshozatal útján felkérték:
„1) Az EA 75. cikk első bekezdésében szereplő »előkészítés[…], átalakítás[…] vagy megformálás[…]« magában foglalja‑e az urándúsítást is?”
27. Ha erre a kérdésre igenlő válasz adandó, felmerül a kérdés, hogy az EA 75. cikkben rögzített három eset közül melyikből kell kiindulni. Az EA 75. cikk első bekezdésének a) pontjában rögzített eset csak akkor állhat fenn, ha a dúsítási szerződés felei az EA 196. cikk értelmében vett vállalkozások. Ebből adódik a második kérdés jelentősége, amely az INB társaság jellegére vonatkozik:
2) „Az EAK‑Szerződés alkalmazási területén kívüli székhelyű vállalkozás a[z EA] 196. cikk b) pontja szerint teljes egészében vagy részben a Közösség területén működik‑e, ha e vállalkozás üzleti kapcsolatot tart fenn olyan vállalkozással, amelynek székhelye a Közösség területén található, és az üzleti kapcsolat tárgya:
a) nyersanyagoknak dúsított urán gyártása és dúsított uránnal való ellátás végett olyan vállalkozás részére történő szállítása, amelynek székhelye a Közösség területén található;
b) az említett dúsított uránnak egy másik olyan vállalkozásnál történő tárolása, amelynek székhelye a Közösség területén található?”
28. Ha az INB nem minősül az EAK‑Szerződés értelmében vett „vállalkozás”‑nak, és az EA 75. cikk első bekezdésének b) pontjában foglalt eset egyértelműen nem áll fenn, úgy az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontjában foglalt esetet kell megvizsgálni. Azonban nem zárják‑e ki a dúsítás jelen esetben is fennálló különleges körülményei e rendelkezés alkalmazását? Erre vonatkozik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés:
„3) a)	A[z EA] 75. cikk első bekezdésének c) pontja megköveteli‑e, hogy elvonatkoztatva a feldolgozás miatti fizikai változásoktól, az előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett szállított anyagok ugyanazok legyenek, mint amelyeket később visszaszállítanak?
b) Vagy elegendő‑e, hogy a feldolgozott anyagok mennyiségben és minőségben megfelelnek a feldolgozásra szállított anyagoknak?
c) Az a tény, hogy a leszállított anyagokhoz lehetetlen hozzákapcsolni a címzett által feldolgozásra szállított anyagokat, akadályát képezi‑e a[z EA] 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának?
d) Az a tény, hogy a feldolgozással megbízott vállalkozás megszerzi a nyersanyag tulajdonjogát a szállításkor, és ezáltal köteles az urán feldolgozását követően a másik szerződő félre a dúsított urán tulajdonjogát átruházni, akadályát képezi‑e a[z EA] 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának?”
29. Az EA 75. cikk második bekezdése minden olyan esetben megköveteli az Ügynökség tájékoztatását a szerződésről, amikor az EA 75. cikk első bekezdése alkalmazásra kerül. A jelen ügy körülményei között az előterjesztő bíróság helyénvalónak ítélte az ezen alaki követelmények be nem tartásának következményeire vonatkozó kérdések feltevését:
„4) a)	Az a tény, hogy az érintett személyek és vállalkozások nem tesznek eleget az […] Ügynökséggel szemben a[z EA] 75. cikk második bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségüknek, akadályát képezi‑e a[z EA] 75. cikk alkalmazásának?
b) Abban az esetben, ha az […] Ügynökséggel szemben a[z EA] 75. cikk második bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettséget nem tartották be, orvosolható‑e ez a mulasztás, amennyiben az érintett személyek vagy vállalkozások utólag eleget tesznek tájékoztatási kötelezettségüknek, vagy ha az […] Ügynökség utólag, egyéb úton tájékoztatást kap?”
30. Az EA 73. cikk szintén alaki előírást tartalmaz, mégpedig a Bizottság előzetes egyetértésének beszerzésére vonatkozó követelményt. Az ötödik kérdést az előterjesztő bíróság ezért arra az esetre teszi fel, ha ebből a helyzetből kell kiindulni:
„5) a)	A[z EA] 73. cikk értelmében vett megállapodás vagy szerződés hatálytalan‑e amiatt, hogy annak felei nem kérték a […] Bizottságnak az említett cikkben előírt előzetes egyetértését?
b) Orvosolható‑e a cselekmény hatálytalansága, ha az érintett személy vagy vállalkozás utólag megszerzi ezt az egyetértést, vagy ha a Közösség hatóságai tétlenek maradnak, miután egyéb úton tájékoztatást kapnak?”
31. Nem zárható ki azonban, hogy az EA 73. cikkben és az EA 75. cikkben foglalt kivételek alkalmazására a jelen ügyben nemleges válasz adandó. Ebben az esetben tisztázni kell az EAK‑Szerződésben foglalt szabályozás alkalmazásának következményeit a szóban forgó folyamatokra.
32. Arra az esetre, ha az urándúsítás az EA 57. cikk értelmében vett anyagok előállításának tekintendő, a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, milyen következményekkel jár az e cikkben megállapított, a termék Ügynökségnek való felkínálására vonatkozó kötelezettség megszegése:
„6) a)	Az a tény, hogy az érintett gyártó nem tesz eleget az [EA] 57. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében foglalt kötelezettségének, miszerint köteles az [EA] 57. cikk (1) bekezdésében említett anyagokat az […] Ügynökségnek felkínálni, megtiltja‑e számára az említett anyagokról való rendelkezést?
b) Orvosolható‑e az anyagoknak az […] Ügynökség részére való felkínálására vonatkozó – a gyártót az [EA] 57. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében értelmében terhelő – kötelezettség megsértése, ha a gyártó utólag eleget tesz ennek a kötelezettségnek, vagy ha az […] Ügynökség utólag, egyéb úton tájékoztatást kap, és nem gyakorolja elővételi jogát?”
33. Ezenkívül jelen esetben az EA 86. cikket is alkalmazandónak lehet minősíteni. Ezért azt kell még vizsgálni, hogy a jogvita tárgyát képező urán az e rendelkezés értelmében vett „különleges hasadóanyag” „[előállításának]” tekintendő‑e:
„7) A[z EA] 86. cikk szerinti „előállítás” fogalmába beletartozik‑e az urándúsítás is?
8) A nyers urán vagy a gyengén dúsított urán a[z EA] 197. cikk 1. pontjának utolsó fordulata szerinti nyersanyagok‑e?”
34. Végül arra az esetre, ha el kell ismerni a Közösség tulajdonjogát a jogvita tárgyát képező anyagok felett, az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy ez a jog kizárja‑e más tulajdonjogok elismerését, amelyeket a német Bürgerliches Gesetzbuch (német polgári törvénykönyv) rendelkezései alapján szereztek és gyakorolnak:
„9) a)	A[z EA] 86. cikk első bekezdése értelmében a Közösség tulajdonába került anyagok a Bürgerliches Gesetzbuch (német polgári törvénykönyv) 903. §‑a értelmében vett polgári jogi tulajdonjog tárgyát képezhetik‑e, és e tulajdonjog átruházható‑e?
b) A jogalanyoknak a[z EA] 87. cikknek megfelelően fennálló legkiterjedtebb használati és hasznosítási joga a tulajdonjoggal egyenértékű vagy ahhoz hasonló sui generis
dologi jogot alkot‑e, amely a [német polgári törvénykönyvben] foglalt dologi jogokhoz adódik?”
35. Az utolsó két kérdés a többi szerződésre vonatkozik, amelyekről a jelen ügyekben szó van. A tizedik kérdés az INB és a NEAG közötti kölcsönszerződésre vonatkozik, és annak megállapítására irányul, hogy e tekintetben megvalósultak‑e az EA 73. cikkben foglalt kivétel előfeltételei. Ez lenne ugyanis a helyzet, ha az INB‑t az EAK‑Szerződés értelmében vett „vállalkozásnak” kellene tekinteni.
„10) A vállalkozás a[z EA] 196. cikk b) pontja szerint részben a Közösség tagállamainak területén működik‑e, ha olyan dúsított uránt ad el vagy szerez meg, amelyet a Közösség tagállamainak területén tárolnak?”
36. Végül az előterjesztő bíróság hasonló kérdést tesz fel az UBS és a NEAG, valamint a TUEC és az NTC közötti szerződésekre vonatkozóan:
„11) Megfelelő módosítással alkalmazni kell‑e a[z EA] 73. cikket a Közösség területén tárolt dúsított uránról szóló olyan szerződésekre, amelyek felei kizárólag harmadik állam állampolgárai?”
II – Műszaki háttér
37. Hasznos lehet röviden áttekinteni a jelen ügyben értelmezés tárgyát képező dúsítás műszaki jellemzőit.
38. Az urándúsítás egyike az elektromos energiát termelő atomerőművek ellátását szolgáló üzemanyag ciklusát alkotó öt szakasznak. E ciklus az uránérc kitermelésével és finomításával kezdődik. Ezután az ércet koncentrálják, ezáltal uránban gazdag vegyület jön létre. Utána az uránt konverzió útján a későbbi felhasználáshoz szükséges, urán-hexafluorid nevű gáznemű vegyületté alakítják át. A dúsítás a konverzió után következik, és a ciklus negyedik szakaszát alkotja. Ennek megértése érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a természetes urán több mint 99%‑ban egy nem hasadó izotópból (238‑as izotóp) és csak 0,71%‑ban hasadóképes izotópból (235‑ös izotóp) áll. A dúsítás az a folyamat, amelynek során oly módon választják szét az urán összetevőit, hogy a 235‑ös urántartalmat 3%‑ra vagy 4%‑ra emelik, és így alkalmassá teszik az uránt a reaktorban való felhasználásra. Az ötödik, utolsó szakaszban a dúsított urán-hexafluoridot urán-dioxiddá alakítják át, és végezetül a hasadóanyag kinyerése érdekében összepréselik és szinterezik.
39. Az urándúsításra jelenleg két különböző ipari eljárás áll rendelkezésre, mindkettő a 238‑as és a 235‑ös izotóp tömege közötti különbséget használja fel. A gázdiffúziós eljárás azt használja ki, hogy a két izotóp gázformában kis mértékben eltérő sebességgel diffundál át egy porózus falon. Ez az úgynevezett szűrőmódszer. A másik eljárás, a gázcentrifugálás a gázformájú uránkeveréknek egy gyorsan forgó cilinderen történő átvezetéséből áll; az ott fellépő centrifugális erő a legkönnyebb, azaz a dúsított elemek leválasztásához vezet. Ezt az eljárást centrifugálásnak nevezik.(8)
40. Az Urencót 1971‑ben egy Németország, Hollandia és az Egyesült Királyság által 1970. március 4‑én a gázcentrifugálás útján történő urándúsítás technológiájának közös fejlesztésére kötött szerződés alapján alapították. Nemrégiben az Areva, amely a gázdiffúziós technológiát alkalmazza Európában, évtizedes független fejlesztés után a legnagyobb teljesítményű centrifuga-technológia megszerzése érdekében az Urencóhoz való közeledésre törekedett. Ennek megfelelően 2005. július 12‑én Cardiffban megállapodás született Franciaország, Németország, Hollandia és az Egyesült Királyság között a centrifugatechnológia területén való együttműködésről.(9) Ezenkívül a Bizottság 2004. október 6‑i határozatában a résztvevők által tett kötelezettségvállalások betartására figyelemmel a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősítette az összefonódást, amelynek alapján az Areva 50%‑os részesedést szerez az Urenco-csoporthoz tartozó ETC‑ben, amely így az Areva és az Urenco közös vállalatává válik.(10)
III – Jogi elemzés
41. Az egyértelműség érdekében az előterjesztett kérdéseket három csoportba kell osztani. Az első öt kérdés egy közösségi vállalkozás és egy harmadik állambeli vállalkozás között létrejövő dúsítási szerződés minősítésére vonatkozik. A következő négy kérdés vizsgálata az ilyen szerződés alapján dúsított anyagok jogállásának meghatározására szolgál. Az utolsó két kérdés pedig a kölcsön-, illetve zálogszerződések szabályozására vonatkozik, amelyekről a jelen ügyben szó van.
A – A dúsítási szerződés minősítése
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
42. Az EAK‑Szerződés nem szól az urándúsítás minősítéséről. Úgy tűnik, amikor a Szerződést megfogalmazták, az e fajta tevékenység kereskedelmi vonatkozásban még nem került kifejlesztésre. Ez a hallgatás két egymásnak ellentmondó értelmezéshez vezetett.
43. Az első értelmezés szerint – amelyet a Bizottság és a jelen ügyben az alapeljárás felperese képvisel – az EA 75. cikkben rögzített kivétel általában nem alkalmazható a dúsítási folyamatokra. Az ilyen folyamatok lényege ugyanis nem egyeztethető össze e rendelkezés tárgyával. A dúsítás ugyanis a szállított anyagok lényegi tulajdonságait érinti. Míg az EA 75. cikk az anyagok formájának vagy kémiai összetételének alárendelt jellegű megváltoztatására vonatkozik, addig az urándúsítás mind fizikai, mind gazdasági szempontból ezen anyagok lényegi megváltozásához vezet. A folyamatot ezért nem lehet egyszerű „előkészítés[nek], átalakítás[nak] [vagy] megformálás[nak]” minősíteni. Az urándúsítás ilyen minősítése továbbá az EAK‑Szerződés 6. fejezetének – amelynek alapvető jellegére a Bíróság ítélkezési gyakorlatában már rámutatott – jelentős korlátozásához vezetne.(11) Mindenesetre ezt az EAK‑Szerződés szabályozása alóli kivétel jellegű rendelkezést szűken kell értelmezni. Mivel a dúsítási folyamatok a hasadóanyagok felhasználói ellátásának bevett módját jelentik, ezért ezeket alá kell vetni a Közösség közös ellátási politikájára vonatkozó szabályozásnak. Ellenkező esetben a Közösséget fontos ellátási forrástól fosztanák meg.
44. Ezt az álláspontot azonban a jelen ügyekben nyilatkozatot tett kormányok nem osztják, és ebben az alapeljárás alperesei támogatják őket. Ellenkezőleg, úgy gondolják, hogy az EAK‑Szerződés szóhasználatának és szellemiségének az felel meg, ha a vonatkozó folyamatokat az EA 75. cikkben foglalt kivételt megállapító szabályozás alá sorolják. Az urándúsítás a vevő által szállított anyagok előkészítésének bevett módja. Ha a dúsítást, mint amelyről ebben az ügyben is szó van, hasadóanyagok szállításának és előállításának tekintenénk, azzal mind lényegét, mind célját meghamisítanánk. Ez a tevékenység nem termékek előállítását jelenti, hanem szolgáltatást, amelyet a harmadik fél által szállított, e fél rendelkezésére bocsátott anyagokon nyújtanak. Mivel tárgya egy tranzitáru előkészítése harmadik állambeli állampolgár költségére, és nem a Közösség nukleáris anyagokkal való ellátása, így nem kell rá alkalmazni az EAK‑Szerződés ellátásra és tulajdonjogra vonatkozó szabályozását. Bár minden kivételt szűken kell értelmezni, nem lehet azonban olyan értelmezést alkalmazni, amely minden értelmétől megfosztaná a kivételt.
45. Mindkét értelmezés mellett szólnak érvek. A két értelmezés kétségkívül eltérő érdekeket szolgál. Lényegében a nukleáris anyagok Közösségen belüli kezelésére vonatkozó két ellentétes elképzelést tükröznek. Az egyik felfogás szerint a Közösségnek elsőrendű érdeke fűződik ahhoz, hogy ezeket az anyagokat egy közhatalmi jogosítványokkal rendelkező „közös hatóságra” bízza.(12) A veszélyes anyagok előállításának és a fontos üzleti műveleteknek mindenkor a Közösség ellenőrzése, befolyása és részvétele alá kell tartoznia. E felfogás keretében a Közösség nukleáris függetlenségével és biztonságával összefüggő megfontolások tűnnek döntőnek. A másik felfogás szerint az ilyen anyagok kezelésére a Közösségben jellemző közhatalmi viszonyok mellett üzleti kapcsolatok is léteznek, amelyek nem tartoznak a Közösség hatáskörébe. Egy harmadik állambeli fél és egy közösségi vállalkozás között a nyersanyagok dúsítása céljából létesített kapcsolatokba a Közösség a folyamatot ellenőrző külső hatalomként beavatkozhat, azonban nem feladata az ebben a folyamatban félként történő részvétel. E felfogás alapján a magánjogi és az üzleti megfontolásoknak kell elsőbbséget élvezniük.
46. Véleményem szerint mindkét típusú viszony kifejezésre jut az EAK‑Szerződés rendszerében. Ezek a következőképpen kapcsolódnak össze. A fő cél a Közösség felhasználóinak nukleáris anyagokkal történő rendszeres és méltányos ellátása. Annak érdekében, hogy az Ügynökségnek lehetővé tegye e közérdekű cél érdekében való tevékenykedést, az EAK‑Szerződés közhatalmi jogosítványokat biztosít az Ügynökség számára, amelyekről nem mondhat le.(13) Amennyiben azonban ez a cél megvalósul, úgy az Ügynökségnek lényegében üzleti szerepe van. A szállítók és a nukleáris anyagok felhasználói közötti „nélkülözhetetlen közvetítőként”(14) biztosítja ügyleteik nyilvánosságát és hatékonyságát. Nem feladata azonban ezen ügyletek gazdasági tartalmának meghatározása, ezeket a kereskedelem általános alapelvei szerint kell megítélni.
47. Nyilvánvaló, hogy ennek a rendszernek a célján kívül nincs értelme. Ebben a rendszerben a közös hatóság létrehozása egy különleges feladattal függ össze, mégpedig a közös ellátási politika követésével. Az elővételi jog és a nukleáris anyagokról szóló szerződésekre vonatkozó kizárólagos jog ezen politika végrehajtásának eszközei.(15) Ami a tulajdonjogot illeti, itt a legérzékenyebb anyagok ellenőrzését szolgáló kiegészítő eszközről van szó, amely anyagokkal a Közösséget el kell látni, és amelyekkel a közös nukleáris piacon kereskednek. A vagyonjogi elem ebben a rendszerben így lényegében a nukleáris anyagok elosztása és hasznosítása ellenőrzésének eszköze, amelyet nem lehet elválasztani a közösségi felhasználók ellátásának céljától.
48. Egy ilyen rendszer tehát semmiképp sem arra szolgál, hogy olyan műszaki folyamatokra vagy üzleti kapcsolatokra is kiterjedjen, amelyeknek nincs közvetlen kihatásuk
a közösségi felhasználók ellátására. Éppen ez az értelme az EA 75. cikkben rögzített kivételeknek. Az EAK‑Szerződés megalkotói szükségesnek ítélték, hogy e rendelkezéssel azokat a kötelezettségeket kivonják a Közösség előjogai alól, amelyek, bár nukleáris anyagok Közösségen belüli forgalmát igénylik, nem vezetnek a Közösség felhasználói szempontjából jelentőséggel bíró átruházáshoz .
49. Ezen kivételek alá kell sorolni véleményem szerint a jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló urándúsítási folyamatokat is.
50. Ennek oka azonban semmiképp sem gazdasági vagy politikai jellegű. Éppúgy, mint ahogy „előnyösnek” tűnhetett az amerikai szállítók által a Közösségnek szállítandó különleges hasadóanyagokra vonatkozóan tulajdonjogi szabályozást elfogadni,(16) úgy most a jogvita egyes feleinek felfogása szerint előnyös nem előírni e szabályozást az európai dúsítási ipar harmadik országbeli felekkel fenntartott jogi és gazdasági kapcsolataiban. Az ilyen teher a dúsítással foglalkozó közösségi vállalkozásokkal kereskedni szándékozó harmadik állambeli vállalkozásokat akadályozhatná, és ahhoz vezethetne, hogy a közösségi vállalkozások kevésbé előnyös feltételekhez jutnának, mint globális versenytársaik globális szinten.
51. Ez az érvelés nem elfogadható. Az ilyen megfontolások nem élvezhetnek elsőbbséget a közérdeken alapuló, magasabb rendű okokkal igazolt előjogok tiszteletben tartásával szemben, ha megállapítást nyer, hogy ezek az előjogok alkalmazandók. Mindenesetre, mint arra a Bizottság a tárgyaláson rámutatott, a gyakorlatban nem igazolták, hogy az EAK‑Szerződés ellátásra és tulajdonjogra vonatkozó szabályozása által létesített kötelezettségek tiszteletben tartása aránytalan terhet jelentene az ebben az ágazatban tevékenykedő gazdasági szereplők számára.
52. Ha az EA 75. cikkben foglalt, kivételt megállapító szabályozást a dúsítási folyamatokra alkalmazandónak kell minősíteni, úgy ez véleményem szerint az EAK‑Szerződés szóhasználatán és általános rendszerén alapszik.
53. Egyrészt az urándúsítás igenis azon fogalmak alá tartozik, amelyeket e rendelkezésben a szabályozott kötelezettségek tárgyának leírásához használnak. Az „előkészítés, átalakítás vagy megformálás” szavakat ugyanis általánosan használt szavaknak kell tekinteni, amelyek alkalmasak arra, hogy átfogják a nukleáris anyagokon végzett bérfeldolgozási munkálatok teljes körét. Ez a helyzet az EA 75. cikkben az „átalakítás” fogalmával is, amely az EA 59. cikk (1) bekezdésének a) pontjában is szerepel.(17) Míg az EA 59. cikk az olyan anyagokra terjed ki, amelyeket a termelő maga állít elő és alakít át, addig az EA 75. cikk a harmadik fél által szállított és ezen harmadik fél költségére átalakított anyagokra vonatkozik. A fogalom azonban mindkét esetben kiterjed valamennyi műszaki eljárásra, amellyel megváltoztatják a megmunkált anyagok formáját vagy összetevőinek arányát. Egy tárgy átalakítása annak más formában való visszaadását jelenti. pontosan ez képezi egy olyan eljárás tárgyát, mint a dúsítás, mint azt a folyamat műszaki leírása is alátámasztja.(18)
54. Másrészt nem is annyira az EA 75. cikkben szereplő fogalmak magyarázata a cél; sokkal inkább az EAK‑Szerződés általános rendszerét kell figyelembe venni. E tekintetben megállapítható, hogy e kivételt megállapító szabályozás alkalmazásának feltétele nem a vonatkozó átalakítási folyamatok gazdasági vagy stratégiai jelentősége, hanem inkább e folyamatok célkitűzése és rendeltetése . Azok a bérfeldolgozási munkálatok nem tartoznak az ellátásra vonatkozó szabályozás és az Ügynökség részvételével zajló eljárások hatálya alá, amelyek esetében a termék nem fogja az anyagok Közösségen belüli átruházása tárgyát képezni, vagy azért, mert vissza kell szállítani annak a vállalkozásnak, amelytől az anyagok származnak,(19) vagy azért, mert a Közösségen kívüli területre kell eljuttatni.(20) E két esetben a feldolgozott anyagokat nem arra szánják, hogy bekerüljenek a Közösség ellátási körforgásába.
55. Ez az olyan urándúsítás eredménye, ahol a terméket visszaszállítják azon vállalkozás részére, amelytől az anyagok származtak, vagy a Közösségen kívül használják fel. A jelen ügyben szóban forgó folyamathoz hasonló folyamat esetén a fél nem „szállít” nukleáris anyagokat a dúsítással foglalkozó közösségi vállalkozásnak, e vállalkozás sokkal inkább egy Közösségen kívül székhellyel rendelkező fél által szállított dúsított anyagokat dolgoz fel a fél költségére. Ezért ezeket az anyagokat nem lehet a Közösség „beszerzési forrásainak” tekinteni. Véleményem szerint ezért kizárt, hogy a Közösség részére az EAK‑Szerződés területén biztosított előjogok eszközül szolgálhatnak igény támasztásához olyan anyagokra, amelyek harmadik személyek tulajdonában állnak, és amelyeket a Közösségen kívüli felhasználásra szánnak.
56. Mivel az ellátás biztonsága és az európai felhasználók nukleáris beszerzési forrásokhoz való egyenlő hozzáférését a Közösségben egy ilyen folyamat közvetlenül nem érinti,(21) nem látok olyan okot, amely kiváltaná az Ügynökség közös nukleáris piac működéséért és a Közösség beszerzési forrásainak diverzifikációjáért való „általános felelősségét”.(22)
57. Mielőtt befejezném, engedtessék meg, hogy a következő magyarázatot fűzzem a fentiekhez. Fel kell tenni a kérdést, hogy ez a szemléletmód nem vezethet‑e veszélyhez a személyek és a környezet biztonságára nézve. Véleményem szerint a Közösség területén található nukleáris anyagok felhasználásának ellenőrzése kényszerítő követelmény, amely az adott területen jelentkező minden más érdekkel szemben elsőbbséget élvez. Ezt a félelmet azonban nem tartom indokoltnak. Az EA 75. cikk harmadik bekezdése ugyanis egyáltalán nem zár ki mindenfajta ellenőrzést, ellenkezőleg, úgy rendelkezik, hogy „[az] e kötelezettségvállalások tárgyát képező anyagok a tagállamok területén [az EAK‑Szerződés] VII. [fejezetében] előírt ellenőrzési intézkedések hatálya alá tartoznak”. Így, bár az Ügynökség a kérdéses területen nem élhet a Szerződés 6. és 8. fejezetében biztosított, a piacellenőrzés
széleskörű eszközeivel, a Bizottság azonban rendelkezik a 7. fejezetben biztosított eszközökkel „ a biztonság ellenőrzése ” érdekében. Az EA 77. cikk alapján ez a területre vonatkozó ellenőrzés átfogó jellegű. Ennek alapján valamennyi, a tagállamok területén található nukleáris anyagot alá kell vetni az ellenőrzésnek. Ebben az esetben az érintett anyagok rendeltetése nem mérvadó. Az EA 84. cikk alapján „[az] ellenőrzések végrehajtása során az ércek, nyersanyagok és különleges hasadóanyagok rendeltetése alapján
semmilyen megkülönböztetés nem alkalmazható”(23) .
58. A Bíróság e tekintetben már kifejtette, hogy „az EAK‑Szerződés az Ügynökség monopóliuma alá nem tartozó mennyiségű hasadóanyagok esetében is a Közösség általi szigorú ellenőrzésről rendelkezik”(24) . Ez az ellenőrzés továbbá tágan értelmezendő. Az EA 77. cikk szerint a Bizottság köteles megbizonyosodni arról, hogy az így feldolgozott anyagokat „a felhasználóik által meghatározott célokra használják‑e fel”, és hogy a közösségi vállalkozás tájékoztatási kötelezettségeit teljesítették‑e. A Bíróság azonban rámutatott arra, hogy „az [EAK‑]Szerződés itt a nukleáris anyagok bármely rendeltetésellenes felhasználására gondol, amely biztonsági kockázatot, azaz a népek és államok létfontosságú érdekei veszélyeztetésének kockázatát rejti magában”(25) .
59. E magyarázat figyelembe vételével véleményem szerint megállapítható, hogy az urándúsítás a nukleáris anyagok EA 75. cikk értelmében vett feldolgozásának, átalakításának vagy megformálásának tekinthető.
60. Ezt követően azt kell még vizsgálni, hogy az itt szóban forgó szerződés az EA 75. cikk első bekezdésében felsorolt három kötelezettségcsoport egyikébe tartozik‑e.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
61. A második kérdés annak tisztázására irányul, hogy a jelen ügyben az EA 75. cikk első bekezdésének a) pontja alkalmazható‑e. Emlékeztetünk arra, hogy több vállalkozás között vállalt kötelezettségekről van szó.
62. Az EA 196. cikk b) pontja rögzíti, mi értendő „vállalkozás” alatt az EAK‑Szerződés keretében. E rendelkezés értelmében vállalkozás „minden olyan vállalkozás vagy intézmény, amely [...] teljes egészében vagy részben [ azonos feltételek között ] működik, függetlenül attól, hogy közjogi vagy magánjogi jogállással rendelkezik”(26) . Ezek a feltételek a rendelkezés a) pontjára történő hivatkozással kerülnek meghatározásra, amelynek alapján az érintett tevékenységet a tagállamok területén teljes egészében vagy részben az EAK‑Szerződés vonatkozó fejezetében meghatározott területen kell folytatni.
63. Az a tény, hogy egy harmadik államban székhellyel rendelkező vállalkozás üzleti kapcsolatot tart fenn egy, a Közösség területén székhellyel rendelkező vállalkozással, amelynek keretében ez utóbbi vállalkozás az előbbi által szállított uránt dúsít, nyilvánvalóan nem tesz eleget ezeknek a feltételeknek. E tekintetben az a hely a döntő, ahol az érintett vállalkozás az atomenergiával kapcsolatos saját tevékenységét folytatja, nem pedig az, ahol üzleti partnereivel egyes tevékenységeket végeztet . A jelen ügyben azonban az INB egyértelműen a Közösség területén kívül működik.
64. Ebben az összefüggésben a tárolás folyamata és helye szintén nem mérvadó. A tárolás ugyanis vagy magában foglalja a tárolt anyagok „megformálását” vagy „átalakítását”; ebben az esetben kiterjed rá a fenti vizsgálat, vagy nem kapcsolódik bérfeldolgozáshoz; ebben az esetben pedig nem játszik szerepet az EA 75. cikk első bekezdése a) pontja alkalmazhatóságának kérdése szempontjából, mivel e rendelkezés kifejezetten olyan kötelezettségekre vonatkozik, amelyek tárgyát bérfeldolgozási munkálatok képezik.
3. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
65. E tekintetben azt kell vizsgálni, hogy az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontja alkalmazható‑e. Itt arról a kérdésről van szó, hogy az ezen ügyekben szóban forgó dúsítás konkrét körülményei kizárják‑e az alkalmazást.
66. Az urándúsítás nem egyszerű átalakítási folyamat; összetett műszaki folyamatról van szó. Mint azt a Bizottság előadta, a jelenlegi eljárások esetén lehetetlen ellenőrizni, hogy a dúsításra szállított anyag és a visszaszállított dúsított anyag között azonosság áll‑e fenn. Egyébiránt a helyettesíthetőség elvét a nemzetközi gyakorlat elfogadja, és azt elismerik a Közösség külkapcsolataiban.(27) Ez az alapelv előírja, hogy a nukleáris alapanyagokat felcserélhetőknek kell tekinteni. E gyakorlat alapján azonban az egyenértékűség és az arányosság elvét alkalmazva teljességgel elfogadható annak ellenőrzése, hogy az alapanyagok minősége és mennyisége az átalakítás során változatlan maradt‑e.
67. A nemzetközi gyakorlat követelményei teljességgel megfelelnek az EAK‑Szerződés előírásainak. E tekintetben lényegében arról van szó, hogy az anyagok átalakítása nem vezet beszerzési források elvesztéséhez a Közösség számára. Arról van szó, hogy az ilyen folyamatok, ha ezekre a tagállamok területén kerül sor, nem veszélyeztetik a Közösség beszerzési forrásait. Ezt a gondolatot különösen az EA 75. cikk második bekezdése támasztja alá, amely arra kötelezi az ilyen átalakítást végző vállalkozásokat, hogy a felhasznált anyagok mennyiségéről tájékoztassák az Ügynökséget. Ha a dúsítás a szabványoknak megfelelően történik – amelyek biztosítják, hogy a feldolgozott anyagok minősége és mennyisége változatlan marad –, akkor következésképpen abból kell kiindulni, hogy az EA 75. cikk alkalmazásának feltételei attól függetlenül teljesülnek, hogy az átalakított anyagok azonosak‑e a szállított anyagokkal.
68. Az EA 75. cikk első bekezdése c) pontjának alkalmazását az sem zárja ki, hogy az alapanyagokon fennálló tulajdont átruházták a dúsításért felelős vállalkozásra. Az ilyen folyamatok keretében főként gyakorlati okokból ruházzák át a tulajdont, mivel az érintett anyagok helyettesíthetőek. Egyébiránt rá kell mutatnunk, hogy az ily módon szerzett tulajdonjogi jogcím időben korlátozott
és járulékos
jellegű. Egyrészt e jogcímnek az átalakítás megtörténtével meg kell szűnnie. Másrészt a jogcím biztosítása az alapanyagok átalakítására és az átalakított anyagok kiadására vonatkozó kötelezettségtől függ. A kötelezettség fő tárgya, az átalakított anyagok mindenesetre azon vállalkozás tulajdonában maradnak, amely az alapanyagokat szállította. Az alapanyagokon fennálló tulajdon átruházása tehát nem vezethet ahhoz, hogy az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontjában foglalt szabályozás alá tartozó átalakítás és a kiadás folyamat ának lényege sérül.
4. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésről
69. Az előterjesztő bíróság egy dúsítással összefüggő kötelezettségről az EAK‑Szerződés által előírt alakban történő tájékoztatás elmulasztásának természetéről és következményeiről tesz fel kérdést a Bíróságnak. Az eljárás során azonban kiderült, hogy ez a kérdés az alapjogvita eldöntése szempontjából nem bír jelentőséggel. Az INB és az Urenco közötti dúsítási szerződésről ugyanis igenis tájékoztatták az Ügynökséget. Mint azt a Bizottság a tárgyaláson megerősítette, az EA 75. cikk második bekezdésében foglalt alaki követelményeknek így eleget tettek. Következésképpen ez a kérdés a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretében tárgytalanná vált.
5. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdésről
70. Ezt a kérdést az előterjesztő bíróság csak arra az elméleti esetre teszi fel, ha az EA 73. cikk alkalmazható az INB és az Urenco közötti szerződésre. A fenti vizsgálatból azonban az következik, hogy a kérdéses szerződés nem az Ügynökség hatáskörébe tartozó termékek szállítására vonatkozik, hanem az EA 75. cikk első bekezdése értelmében vett bérfeldolgozásra. E rendelkezés alapján azonban az ilyen szerződésekre nem alkalmazandók az EAK‑Szerződés 6. fejezetének egyéb rendelkezései, amelyek közé az EA 73. cikk is tartozik. Ezért javaslom annak megállapítását, hogy erre a kérdésre nem szükséges válaszolni.
B – A dúsított anyagok jogállása
71. A következő négy kérdéssel az előterjesztő bíróság a közösségi előjogok végrehajtásáról kér tájékoztatást, az Ügynökség elővételi jogával és a különleges hasadóanyagokon fennálló közösségi tulajdonjoggal összefüggésben.
1. Bevezető megjegyzések a dúsított anyagok természetéről
72. A hatodik, a hetedik, a nyolcadik és a kilencedik kérdés az előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában kifejtett azon előfeltételezésből indul ki, hogy a jelen ügyekben szóban forgó urándúsítás különleges hasadóanyagok „előállítását” eredményezi. Az EAK‑Szerződésből következik, hogy minden ilyen jellegű „előállításra” a Közösségben különleges követelmények vonatkoznak. Egyrészt az előállított anyagokat az EA 57. cikk alapján azok felhasználása, átruházása vagy tárolása előtt fel kell kínálni az Ügynökségnek. Másrészt ezek az anyagok az EA 86. cikk alapján a Közösség tulajdonát képezik.
73. Nehéznek tűnik tagadni, hogy ilyen folyamat révén különleges hasadóanyagokat állítanak elő a Közösségben. Ha az „előállítás” különösen „alkotást, alapanyagokból történő létrehozást”(28) jelent, úgy megállapítható, hogy a közösségi vállalkozás a dúsítási folyamat révén különleges hasadóanyagokat „állít elő”. Az „előállítás” fogalma ugyanis teljességgel magában foglalja az „átalakítás”(29) fogalmát is. Egy dolog azonban a szokásos nyelvhasználatban használt fogalmak alkalmazása erre a folyamatra, és más a folyamat jogi minősítése. A tény, hogy az érintett anyagokat a szó szokásos értelmében előállítják, nem jelenti azt, hogy elveszítenék az EA 75. cikk értelmében vett átalakított anyag jellegüket. E tekintetben a kérdéses termék rendeltetése
az irányadó. Mint az a fenti vizsgálatból megállapítható, jelen ügyben azonban a terméket nem a nukleáris beszerzési források közösségi piacára szánják, hanem azokat a Közösségen kívüli területre szállítják hasznosítás céljából. Ezért a jelen ügy körülményei között előállított anyagokat átalakított anyagoknak kell tekinteni, amelyeket az EA 75. cikk szabályozza.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik kérdésről
74. A fentiekből a vitatott anyagok szabályozására nézve háromféle következmény adódik.
75. Először is megállapítható, hogy az EA 75. cikk értelmében vett átalakított anyagok jogállása összeegyeztethetetlen az EAK‑Szerződés 6. fejezete értelmében vett előállított anyagok jogállásával. Az EA 75. cikk első bekezdése alapján ugyanis a 6. fejezet rendelkezései, amelyek közé az EA 52. cikk és az EA 57. cikk is tartozik, nem alkalmazhatók az ilyen átalakításra vonatkozóan vállalt kötelezettségekre.
76. Másodszor azonban emlékeztetni kell arra, hogy az ilyen jogállás nem összeegyeztethetetlen az EAK‑Szerződés 7. fejezete értelmében a Közösség területén előállított anyagok jogállásával.(30) E keretek között a dúsítási végző közösségi vállalkozás kétségkívül kényes nukleáris anyagok „előállítójának” tekinthető, amely anyagok e tekintetben a Közösség általi ellenőrzés hatálya alá tartoznak.(31)
77. Harmadsorban ez a jogállás kihatással van az EAK‑Szerződés 8. fejezete rendelkezéseinek alkalmazhatóságára. Az EA 75. cikk harmadik bekezdése ugyanis úgy rendelkezik, hogy az első bekezdés c) pontjában említett kötelezettségvállalások tárgyát képező különleges hasadóanyagokra e rendelkezések nem alkalmazhatók. Ha a harmadik állam állampolgárai által szállított, a Közösségben ezen állampolgár költségére feldolgozott dúsított anyagoknál is ez a helyzet, akkor ugyanennek kell vonatkoznia a Közösségben dúsított és a harmadik állambeli állampolgár számára visszaszállított anyagokra. Ezt a kivételt ugyanis az indokolja, hogy az olyan esetekben, amikor a Közösség területén található dúsított anyagokat nem a Közösség felhasználóinak ellátására szánják, nem indokolt ezeket az EA 86. cikkben rögzített, a Közösség számára biztosított tulajdonjog alá rendelni.
78. E vizsgálatból következik, hogy a különleges hasadóanyagok, amelyeket a jelen ügyek körülményei között alakítanak át és állítanak elő, nem tartoznak az EA 57. cikk és az EA 86. cikk alá. Ennek következtében az előterjesztő bíróság hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik kérdése tisztán elméleti jellegű. Ezeket ezért véleményem szerint nem kell válaszolni.
79. Ha a Bíróság elfogadja ezt a javaslatot, hajlani fog arra, hogy az 1/78. sz. döntéséhez hasonlóan megállapítsa, „a jelen eljárás céljai szempontjából nem szükséges közelebbről meghatározni a Közösséget, mint a különleges hasadóanyagok tulajdonosát az EA 86. cikk alapján megillető előjogok és a tagállamokat, személyeket és vállalkozásokat az EA 87. cikk alapján megillető »használati és hasznosítási jog« közötti elhatárolást”(32) . Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés adataiból megállapítható, hogy ez az elhatárolás még ma is nagyon kevéssé egyértelmű. Ezért indokolt még a következő, további magyarázat nyújtása.
3. A Közösség tulajdonjogáról
80. Fontos az e tulajdonjogi szabályozás létrehozásához vezető fejlődés ismerete. Az EA 86. cikkben rögzített, a tulajdon jogcíme és e jog gazdasági tartalma közötti különbségtétel kompromisszum eredménye. Az Euratom‑szerződés megalkotói az Egyesült Államokban alkalmazott rendszerből indultak ki, amelynek keretében a különleges hasadóanyagok a szövetségi kormány tulajdonát képezik.(33) Ezt az állami tulajdont az ilyen veszélyesnek tekintett anyagok amerikai területen történő felhasználása feletti hatékony ellenőrzés biztosítása érdekében hozták létre. Eredetileg ezt a szabályozást akarták átvenni a közösségi jogba az Egyesült Államokkal az atomenergiával kapcsolatos területen fenntartott kapcsolatok megkönnyítése érdekében. E szándék azonban azok ellenállásába ütközött, akik az állami tulajdon intézményében a szabad gazdaság alapelveinek korlátozását látták. Ezért jutottak el végül a Közösség javára egyfajta „ vagyon nélküli ”(34) tulajdonjog elismerésének elvéhez. E kompromisszumos megoldás újszerű.(35) A Közösséghez telepítik a különleges hasadóanyagok tulajdonosának jogcímét, amely jogokat és kötelezettségeket alapoz meg. A különleges hasadóanyagok tényleges birtokosait pedig az anyagok „gazdasági tulajdona” illeti meg. A birtokos így átfogó jogosultsággal rendelkezik az anyagok előnyös hasznosítására. Az anyagokon fennálló legfelsőbb jog azonban a Közösséget illeti meg. Mint azt a Bíróság az 1/78. sz. döntésében megállapította, „a tulajdonjog Szerződésben rögzített szabályozása azt [eredményezi], hogy a Közösség a tulajdonjog lényegi tartalmát alkotó előjogok kizárólagos jogosultja marad, függetlenül a nukleáris anyagok felhasználásának módjától”(36) .
81. Ez a koncepció a birtokosokra ruházott jogok minősítésére és az e területen alkalmazandó jogi szabályozás felosztására is következményekkel jár. A Közösség tulajdona lényegében a Közösség területén előállított és a Közösségbe importált különleges hasadóanyagok felügyeletére, nyilvántartására és ellenőrzésére vonatkozó jogosultság. Az EA 87. cikk szerint azonban az érintett anyagok birtokosai átfogó jogosultsággal rendelkeznek, hogy az anyagokkal saját céljaiknak megfelelően gazdálkodjanak és azokat így kezeljék. Ebből következik, hogy a birtokosok és harmadik felek közötti szerződésekből eredő jogokat és kötelezettségeket a Közösségre ruházott tulajdonjog alapvetően nem érinti. Ezeket a szerződéseket a közösségi jog nem is kell, hogy szabályozza, elsődlegesen a nemzeti jog hatálya alá tartoznak. Az EAK‑Szerződés így nem zárja ki, hogy a hasadóanyagok birtokosai által a gazdasági hasznosítás érdekében tett rendelkezések azon tagállam tulajdonjoga alá tartozzanak, amelynek területén az anyagok találhatók.
82. Ezen a területen azonban az alkalmazható nemzeti jog befolyása szükségképpen korlátozott. Csak azzal a feltétellel alkalmazható, ha a Közösség számára a nukleáris anyagok kezelésével és ellenőrzésével összefüggésben biztosított előjogokat ez semmilyen módon nem érinti. Bár a birtokosok használati és rendelkezési jogát el kell ismerni, „a Közösség végső soron
mégis megtartja a különleges hasadóanyagok feletti rendelkezés jogát”(37) .
83. E feltételnek véleményem szerint két következménye van. Egyrészt nem kerülhet úgy sor az ilyen anyagok átruházására, hogy a Közösségnek ne legyen lehetősége az ellenőrzésre. Másrészt biztosítani kell a Közösségnek a jogot, hogy tiltakozhasson az ilyen átruházás ellen. Ezért kizártnak tűnik, hogy ezek az anyagok nemzeti jogszabályok alapján olyan tulajdon-átruházás tárgyát képezzék, amelynek alapján a hasadóanyagok birtokosának hitelezői zálogjogot szereznek a birtokos vagyona felett. Ennek alapján az EAK‑Szerződés kizárja az olyan előírásokat, amelyek lehetővé teszik hasadóanyagok megszerzését zálogjog vagy kölcsön biztosítéka alapján. Az ilyen módon szerzett anyagok nem tekinthetők az EA 87. cikk értelmében „szabályszerűen” birtokosuk birtokába került anyagoknak. Véleményem szerint ez konkrét következménye kell, hogy legyen a Közösség tulajdonjoga elismerésének.
C – A kölcsön- vagy zálogszerződések szabályozása
84. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett utolsó két kérdéssel a Bíróságot az EAK‑Szerződés ellátásra és tulajdonjogra vonatkozó szabályozása rendelkezéseinek az INB és a Közösségen kívül székhellyel rendelkező vállalkozások közötti kölcsön- vagy zálogszerződésekre történő alkalmazásáról kérdezi az előterjesztő bíróság.
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett tizedik kérdésről
85. A második kérdés keretében végzett vizsgálat megállapította, hogy az a körülmény, hogy egy vállalkozás üzleti kapcsolatokat tart fenn közösségi vállalkozásokkal vagy nukleáris anyagokat tároltat a Közösség területén, nem elegendő ahhoz, hogy a vállalkozást az EA 196. cikk értelmében vett vállalkozásnak minősítsék. Az EAK‑Szerződés megköveteli, hogy az érintett vállalkozás az atomenergiával összefüggő területen teljes egészében vagy részben a Közösség területén működjék. A tizedik kérdésre, amelyben arról van szó, hogy az átruházás tárgyát képező urán tárolásának helye az EA 196. cikk szerinti minősítés szempontjából jelentőséggel bír‑e, következésképpen nemleges válasz adandó.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett tizenegyedik kérdésről
86. Az EA 73. cikk szóhasználatából egyértelműen kiderül, hogy az csak egy közösségi vállalkozás és egy harmadik állambeli állampolgár közötti megállapodásokra és szerződésekre alkalmazható. A megállapodás feleinek származása döntő a rendelkezés alkalmazhatósága szempontjából. Mivel a Közösségen kívüli államok állampolgárai közötti megállapodások nem alkalmasak arra, hogy korlátozzák a Közösség ellátása biztonságának célját, ezért nem kell, hogy az EA 73. cikkben foglalt egyetértési szabályozás alá tartozzanak. A megállapodás tárgyának helye e körülmények között nem mérvadó.
IV – Végkövetkeztetések
87. A fentiek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság az Oberlandesgericht Oldenburg által e két egyesített ügyben előterjesztett kérdésekre az alábbi válaszokat adja:
„1) Egy közösségi vállalkozás és egy harmadik állambeli állampolgár közötti urándúsításra vonatkozó, a jelen ügyben fennállóhoz hasonló kötelezettség az EA 75. cikk első bekezdése értelmében vett, az ércek, nyersanyagok vagy különleges hasadóanyagok előkészítésére, átalakítására és megformálására vonatkozóan vállalt kötelezettségnek tekintendő.
2) Egy olyan vállalkozás, amelynek székhelye az EAK‑Szerződés területén kívül található, nem tekintendő pusztán azért az EA 196. cikk b) pontjának értelmében vett vállalkozásnak, mert üzleti kapcsolatot tart fenn egy közösségi vállalkozással, amelynek tárgya nyersanyagok szállítása dúsítás céljából vagy dúsított urán tárolása.
3) Az EA 75. cikk első bekezdésének alkalmazása nem függ attól, hogy a dúsítás céljából szállított anyagok azonosak‑e a visszaszállított anyagokkal. Elegendő, ha a visszaszállított anyagok mennyiség és minőség tekintetében megfelelnek a szállított anyagoknak. E rendelkezés alkalmazását továbbá nem zárja ki az sem, ha a nyersanyagokon fennálló tulajdont átruházták a dúsításukért felelős vállalkozásra.
4) A jelen ügy körülményeire figyelemmel az előterjesztő bíróság negyedik kérdésének megválaszolása nem szükséges.
5) Az első kérdésre adott válaszra figyelemmel az előterjesztő bíróság ötödik, hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik kérdésének megválaszolása már nem szükséges.
6) Az a tény, hogy egy harmadik államban székhellyel rendelkező vállalkozás a Közösség területén dúsított uránt tároltat, nem elegendő ahhoz, hogy e vállalkozás az EA 196. cikk b) pontja értelmében vett vállalkozásnak minősüljön.
7) Az EA 73. cikk nem alkalmazható a Közösségen kívüli államok állampolgárai között a Közösség területén tárolt uránra vonatkozó megállapodásokra.”
(1) .
(2)  –	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésekben e tekintetben fennálló bizonytalanságot a Bíróságnak a tárgyaláson sikerült tisztáznia (lásd a jelen indítvány 69. pontját).
(3)  –	Az EA 2. cikk d)–f) pontja.
(4)  –	Az EA 52. cikk (1) bekezdése.
(5)  –	E szavakkal jellemzi az Ügynökséget G. Vedel „L’Euratom” című tanulmányában, Les problèmes juridiques et économiques du marché commun, Librairies techniques, Paris 1960., 196. o.
(6)  –	HL 1960. 32., 777. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 1. kötet, 19. o. Rá kell azonban mutatni, hogy az e szabályzat 5. cikke szerinti egyszerűsített eljárás, amelynek alapján a felhasználó és az előállító jogosult a szállítási szerződések közvetlen tárgyalására és aláírására, 1973 óta nem került alkalmazásra. Az Ügynökség 1975. július 15‑i rendeletével (HL L 193., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás: 12. fejezet, 1. kötet, 40. o.), amellyel az 1960. május 5‑i rendeletbe új 5a. cikket iktattak be, új egyszerűsített eljárást vezetett be. E rendelet kizárólagos jogot biztosít az Ügynökségnek a szerződések aláírására, azonban megengedi a felhasználóknak, hogy közvetlenül az előállítóhoz forduljanak, és velük szabadon tárgyaljanak.
(7)  –	A Bíróság által az 1978. november 14‑i, 1/78. sz. döntésének 16. pontjában alkalmazott megjelölés (EBHT 1978., 2151. o.).
(8)  –	Lásd S. Courteix, „La coopération européenne dans le domaine de l’enrichissement de l’uranium”, Annuaire français de droit international, 1974., 772. o.
(9)  –	A Francia Köztársaság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, valamint a Holland Királyság kormánya között a centrifugatechnológia területén létrejött megállapodás jóváhagyásának engedélyezéséről szóló 2005. november 16‑i 2005‑1409. sz. törvény (JORF 2005. november 17., 17 921. o.).
(10)  –	A Bizottság 2004. október 6‑i 2006/170/EK határozata egy vállalati összefonódásnak a közös piaccal és az EGT-megállapodás működésével összeférhetőnek való nyilvánításáról (COMP/M.3099. sz. ügy – Areva/Urenco) (HL L 61, 11. o.).
(11)  –	Lásd a 7/71. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1971. december 14‑én hozott ítéletet (EBHT 1971., 1003. o.).
(12)  –	A fent hivatkozott 1/78. sz. döntés 27. pontja.
(13)  –	Lásd ebben az értelemben a Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 43. pontját.
(14)  –	Az 1/78. sz. döntés 14. pontja.
(15)  –	Lásd ebben az értelemben többek között az Elsőfokú Bíróság T‑149/94. és T‑181/94. sz., Kernkraftwerke Lippe‑Ems kontra Bizottság egyesített ügyekben 1997. február 25‑én hozott ítéletének (EBHT 1997., II‑161. o.,) 85. pontját.
(16)  –	Az EAK‑Szerződés előkészítő munkálataira vonatkozó vizsgálatukban S. Neri és H. Sperl arról számolnak be, hogy a Közösség hasadóanyagokon fennálló tulajdonjoga létesítésének hívei szerint „így ... [az Egyesült Államokban érvényes, ezen anyagok feletti állami tulajdonról rendelkezőhöz] hasonló szabályozást kell létrehozni, ha az Egyesült Államokkal előnyös feltételek mellett akarunk kereskedni, és különösen, ha el akarjuk fogadtatni az amerikaiakkal, hogy helyettük az Euratom gyakorol ellenőrzést azon hasadóanyagok felett, amelyeket a Közösségnek szállítanak” ( Traité instituant la Communauté européenne de l’énergie atomique. Travaux préparatoires, déclarations interprétatives des six gouvernements, documents parlementaires,
Az Európai Közösségek Bírósága, Luxemburg, 1962., 251. o., 4. megjegyzés).
(17)  –	E rendelkezés szerint, ha „az Ügynökség a termelő termelésének egészére vagy egy részére nézve nem él elővételi jogával ... a termelő az érceket, nyersanyagokat vagy különleges hasadóanyagokat saját eszközeivel vagy szerződéses úton feldolgozhatja, illetve feldolgoztathatja, feltéve hogy a feldolgozás
során nyert terméket felkínálja az Ügynökségnek” (kiemelés tőlem). E fogalmak általános meghatározása mellett szól az is, hogy az EAK‑Szerződés angol változatában az 59. cikkben az átalakításnak a „ processing”
felel meg, míg az „előkészítés, átalakítás vagy megformálás” szavakat a „ processing, conversion or shaping”
adja vissza, úgy, hogy a „ processing”
szót mind „átalakítás”, mind „feldolgozás” értelemben használja.
(18)  –	Lásd ezen indítvány 38. pontját.
(19)  –	Az EA 75. cikk első bekezdésének a)–c) pontja.
(20)  –	Az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontja.
(21)  –	Lásd megfelelően az EA 62. cikk (2) bekezdését.
(22)  –	Lásd ebben az értelemben az 1/78. sz. döntés 18. pontját. Az ellátás diverzifikációjából eredő követelményei jogosságát a Bíróság a C‑161/97. P. sz., Kernkraftwerke Lippe‑Ems kontra Bizottság ügyben 1999. április 22‑én hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑2057.o.) 62. és azt követő pontjaiban is elismerte.
(23)  –	Kiemelés tőlem.
(24)  –	A fent hivatkozott 1/78. sz. döntés 17. pontja.
(25)  –	A fent hivatkozott 1/78. sz. döntés 21. pontja.
(26)  –	Kiemelés tőlem.
(27)  –	Lásd az Európai Atomenergia-közösség és az Amerikai Egyesült Államok között az atomenergia békés felhasználása terén való együttműködésről szóló megállapodás (HL 1996. L 120., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 11. fejezet, 24. kötet, 82. o.) 16. cikkének (2) bekezdését, amelynek értelmében „az e megállapodás hatálya alá tartozó nukleáris anyagokra a helyettesíthetőség, egyenértékűség és arányosság elvei alkalmazandók, amelynek részletes szabályait az igazgatási megállapodás tartalmazza”. Lásd ebben az értelemben továbbá a Bizottság ajánlását a Tanácsnak a Japán kormánya és az Európai Atomenergia-közösség között az atomenergia békés felhasználása terén való együttműködésről szóló megállapodáshoz, valamint a Japán kormánya és az Európai Atomenergia-közösség között az atomtechnikai kutatásról és fejlesztésről szóló megállapodáshoz való hozzájárulásról (SEC/2004/524 végleges).
(28)  –	A „produce” ige meghatározása, Oxford Dictionary of English, 2. kiadás, 2003. Lásd még ebben az értelemben a „produire” ige meghatározását a Nouveau Larousse encyclopédique ‑ban, 2003.
(29)  –	Ebben az értelemben nyilatkozik 2. mellékletében maga az EAK‑Szerződés is, amikor a „dúsított urán előállítását” az EA 41. cikkben említett ipari tevékenységek közé sorolja.
(30)  –	Lásd ezen indítvány 56. és 57. pontját.
(31)  –	Ezt az értelmezést az Euratom biztosítéki rendelkezéseinek alkalmazásáról – A Tanács/Bizottság nyilatkozatáról szóló, 2005. február 8‑i 302/2005/Euratom bizottsági rendelet (HL L 54., 1. o.) is megerősíti. A rendelet 1. cikke szerint a rendeletből eredő kötelezettségek alkalmazandóak „minden olyan személyre vagy vállalkozásra, aki vagy amely nukleáris alapanyagok vagy különleges hasadóanyagok gyártására, szétválasztására, újrafeldolgozására, tárolására vagy egyéb felhasználására szolgáló létesítményt állít fel vagy üzemeltet”. A rendelet I. melléklete alapján a biztosítéki rendelkezések alá tartoznak többek között a dúsítást végző vállalkozások.
(32)  –	26. pont.
(33)  –	Ezt a modellt feladták a magántulajdon szigorúan ellenőrzött rendszerének javára.
(34)  –	G. Vedel nevezi így, „»Le régime de propriété« dans le traité d’Euratom”, Annuaire français de droit international,
1957., 592. o.
(35)  –	Ezzel magyarázhatók a tudomány törekvései, hogy ezt az újszerű intézményt ismert formulákhoz közelítsék. G. Vedel (a fent megjelölt helyen) „a római commodatum egyes szempontjait” látja benne, míg P. Böhm a „ dominium directum ” és a „ dominium utile ” elválasztásával való párhuzamot keres („Ownership of Nuclear Materials in Euratom”, The American Journal of Comparative Law, 1962., 167. o.).
(36)  –	27. pont
(37)  –	A fent hivatkozott 1/78. sz. döntés 27. pontja (kiemelés tőlem).