62013CO0521_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑521/13. P. sz. ügyben,
a Think Schuhwerk GmbH
(székhelye: Kopfing [Ausztria], képviseli: M. Gail Rechtsanwalt)
fellebbezőnek,
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2013. szeptember 27‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
másik fél az eljárásban:
a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: C. G. Fernlund tanácselnök, A. Ó Caoimh és E. Jarašiūnas (előadó) bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 181. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Az ítélet indoklása
Végzést
1. Fellebbezésében a Think Schuhwerk GmbH (a továbbiakban: Think Schuhwerk) az Európai Unió Törvényszéke Think Schuhwerk kontra OHIM (piros cipőfűzővégek) ítéletének (T‑208/12, EU:T:2013:376, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék elutasította a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) első fellebbezési tanácsának egy piros cipőfűzővégekből álló megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására irányuló kérelemre vonatkozó, 2012. február 23‑i határozata (R 1552/2011‑1. sz. ügy) (a továbbiakban: vitatott határozat) ellen benyújtott keresetet.
Jogi háttér
2. A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 78., 1. o.) „Feltétlen kizáró okok” című 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha:
[...]
b) nem alkalmas a megkülönböztetésre”.
A jogvita alapjául szolgáló tényállás
3. 2010. május 10‑én a Think Schuhwerk közösségi védjegy lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be az OHIM‑hoz.
4. A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi megjelölés volt:
>image>11
5. Védjegybejelentési kérelmében a szóban forgó védjegyet az alábbiak szerint írták le: „az oltalmat olyan fűzős cipők vonatkozásában kérik, amelyek cipőfűzőjének végei piros színűek”.
6. A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 25. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, amelyek az alábbi leírásnak felelnek meg: „cipők, különösen cipőfűzők”.
7. 2011. június 22‑i határozatával az elbíráló az árujegyzékben szereplő valamennyi áru vonatkozásában elutasította a védjegybejelentést azzal az indokkal, hogy a szóban forgó védjegy nem rendelkezik a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett megkülönböztető képességgel.
8. 2011. július 26‑án a Think Schuhwerk fellebbezést nyújtott be az elbíráló határozata ellen az OHIM‑nál.
9. A vitatott határozattal az OHIM első fellebbezési tanácsa (a továbbiakban: fellebbezési tanács) a fellebbezést elutasította. Megállapította, hogy a piros cipőfűzővégek használata nem tesz olyan benyomást, amely erőteljesen eltér a fűzős cipők szokásos felépítésétől, a fogyasztó abban a cipők designjának csupán egy újabb változatát látja, és a lajstromoztatni kért védjegyet ezért nem az áruk származásának jelzéseként észleli. Arra a következtetésre jutott, hogy e védjegy nem rendelkezik a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében szükséges legcsekélyebb megkülönböztető képességgel.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
10. A Törvényszék Hivatalához 2012. május 18‑án érkezett keresetlevelében a Think Schuhwerk a vitatott határozat hatályon kívül helyezését kérte. E kereset alátámasztására négy jogalapra hivatkozott, amelyeket először is a 207/2009 rendelet 75. cikke értemében vett indokolás hiányára, másodszor e rendelet 76. cikkének megsértésére, harmadszor az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves alkalmazására, negyedszer pedig az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított.
11. A megtámadott ítéletben a Törvényszék e keresetet elutasította.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
12. A Think Schuhwerk azt kéri, hogy a Bíróság:
– helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
– adjon helyt az első fokon előterjesztett kérelmeknek, és
– az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
13. Az OHIM kéri a fellebbezés elutasítását és a Think Schuhwerk kötelezését a költségek viselésére.
A keresetről
14. A Bíróság eljárási szabályzatának 181. cikke alapján, ha a fellebbezés teljes egészében vagy részben nyilvánvalóan elfogadhatatlan, illetve nyilvánvalóan megalapozatlan, azt a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően indokolt végzéssel teljes egészében vagy részben az eljárás során bármikor elutasíthatja.
15. A jelen ügyben e rendelkezést kell alkalmazni.
16. Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Think Schuhwerk négy jogalapot hoz fel. Az első jogalapot a meghallgatáshoz való jog megsértésére alapítja. Második jogalapjával a fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor figyelmen kívül hagyta a vitatott határozat indokolásának hiányát. A harmadik és negyedik jogalappal egyenként a tények hivatalból történő vizsgálata elvének megsértésére, valamint a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére hivatkozik.
A meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított, első jogalapról
A felek érvei
17. A Think Schuhwerk azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette a meghallgatáshoz való jogát. E tekintetben megjegyzi, hogy mivel a Törvényszék előtti eljárás során az OHIM nem nyújtott be a kitűzött határidőben észrevételeket a kereset vonatkozásában, a Törvényszék határidőt tűzött ki a Think Schuhwerk számára annak érdekében, hogy terjessze elő az eljárás folytatására vonatkozó észrevételeit a Törvényszék eljárási szabályzata 122. cikkének alkalmazása céljából. A Think Schuhwerk azt kérte a Törvényszéktől, hogy kérelmeinek adjon helyt. Mindazonáltal a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem határozott sem arról, hogy az OHIM elmulasztotta észrevételei előterjesztését, sem pedig a Think Schuhwerk mulasztási ítélet kibocsátása iránti kérelméről. Ráadásul a Think Schuhwerk arra hivatkozik, hogy nem volt lehetősége arra, hogy tárgyalás megtartását kérje annak érdekében, hogy előadja a lajstromoztatni kért védjegy megkülönböztető képességével kapcsolatos álláspontját.
18. Az OHIM arra hivatkozik, hogy e jogalap nyilvánvalóan megalapozatlan, nevezetesen mivel a Törvényszék nem köteles a feleknek az eljárás menetét elmagyarázni.
A Bíróság álláspontja
19. Elöljáróban meg kell említeni, hogy a megtámadott ítélet 9. pontjában a Törvényszék jelezte, hogy a Törvényszék Hivatalához 2012. október 2‑án benyújtott levelében a Think Schuhwerk azt kérte tőle, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata 122. cikkének 1. §‑a alapján a kérelmeinek adjon helyt. Jelen jogalapjával azonban a Think Schuhwerk lényegében azt rója fel a Törvényszéknek, hogy nem ez irányú határozatot hozott, és nem tartott tárgyalást a határozathozatalt megelőzően.
20. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az említett eljárási szabályzat 122. cikke 1. §‑ának első albekezdése úgy rendelkezik, hogy ha az alperes, akinek a keresetlevelet szabályszerűen kézbesítették, ellenkérelmét elmulasztja az előírt formában és határidőn belül előterjeszteni, a felperes kérheti a Törvényszéktől, hogy a kérelmeinek adjon helyt. E rendelkezés második albekezdése szerint e kérelmet kézbesítik az alperes részére, és a Törvényszék a kérelem tárgyában elrendelheti a szóbeli szakasz megnyitását.
21. Az említett eljárási szabályzat 122. cikkének 2. §‑a pontosítja, hogy a Törvényszék a mulasztási ítélet meghozatala előtt megvizsgálja, hogy egyrészről a keresetlevél elfogadható‑e, másrészről a vonatkozó alaki követelményeket betartották‑e, és a felperes kérelmei megalapozottnak látszanak‑e.
22. E rendelkezésekből következik, hogy amennyiben a Törvényszék megállapítja, hogy elegendő bizonyítékkal rendelkezik a mulasztási ítélet meghozatalához, amennyiben a keresetlevél elfogadhatósága nem kétséges, és az alaki követelményeket betartották, elvégzi a felperes kérelmei megalapozottságának vizsgálatát, és ítéletet hoz, nem köteles azonban e kérelmeknek helyt adni. Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a Törvényszék eljárási szabályzatának 122. cikke nem rendelkezik annak lehetőségéről, hogy az a fél, aki kéri, hogy adjanak helyt kérelmeinek, tárgyalás tartását kérheti, és a Törvényszék tárgyalás tartására való kötelezettségéről sem szól.
23. Egyébiránt nem vitatott, hogy a Think Schuhwerk a vitatott határozatra és különösen a bejelentett védjegy megkülönböztető képességére vonatkozó érvelését a Törvényszék előtt előterjesztett keresetében előadta, és az utóbbi erre tekintettel hozta meg a megtámadott ítéletet.
24. E körülmények között a jelen jogalapot mint nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított, második jogalapról
A felek érvei
25. A Think Schuhwerk úgy véli, hogy a Törvényszék elmulasztotta szankcionálni az indokolási kötelezettségnek a fellebbezési tanács általi megsértését. A fellebbezési tanács a vitatott határozatban álláspontját olyan közismert tényekre alapította, amelyek az általános fogyasztási cikkek, így például a cipők értékesítésének gyakorlati tapasztalataiból erednek, de nem fejtette ki, hogy a lajstromoztatni kért védjegy miért nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Ily módon nem jelölte meg az említett gyakorlati tapasztalatból következő tényeket, sem pedig az említett védjegy megkülönböztető képességét érintő, e tényekből eredő következményeket.
26. Az OHIM azt állítja, hogy e kifogás nyilvánvalóan megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
27. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 256. cikkből, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből és az utóbbi eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy a fellebbezésnek pontosan meg kell jelölnie a hatályon kívül helyezni kért ítélet bírált elemeit, valamint az e kérelmet különösen alátámasztó jogi érveket (lásd különösen: Knauf Gips kontra Bizottság ítélet, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 43. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28. Nem tesz eleget ennek a követelménynek az a fellebbezés, amely, anélkül hogy akár egyetlen olyan érvet is tartalmazna, amely a megtámadott ítéletben kifejezetten a téves jogalkalmazást azonosítaná, azoknak a jogalapoknak és érveknek az átvételére szorítkozik, amelyeket már a Törvényszék elé terjesztettek. Az ilyen fellebbezés valójában egyszerűen a Törvényszék részére benyújtott keresetlevél újbóli megvizsgálására irányul, ami nem tartozik a Bíróság hatáskörébe (lásd különösen: Abbott Laboratories kontra OHIM végzés, C‑21/12 P, EU:C:2013:23, 85. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29. Ezenkívül nem fogadhatók el a fellebbezésben foglalt azon érvek, amelyek nem a határozat hatályon kívül helyezése iránti kereset alapján a Törvényszék által hozott ítéletet, hanem azon határozatot vitatják, amelynek a Törvényszék előtt a hatályon kívül helyezését kérték (lásd: Getty Images kontra OHIM végzés, C‑70/13 P, EU:C:2013:875, 38. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30. A jelen ügyben, mivel a Think Schuhwerknek az indokolási kötelezettség megsértésére alapított érvelése a vitatott határozat ellen, és ily módon a Törvényszékhez benyújtott keresetlevél újbóli vizsgálatának elérésére irányul, a jelen jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
A tények hivatalból történő vizsgálata elvének megsértésére alapított, harmadik jogalapról
A felek érvei
31. Think Schuhwerk előadja, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a fellebbezési tanács megsértette a tények hivatalból történő vizsgálatának elvét. Azt állítja, hogy a feltétlen kizáró okok vonatkozásában az OHIM a 207/2009 rendelet 76. cikke alapján köteles lett volna a tényeket hivatalból vizsgálni. Mindazonáltal az utóbbi úgy vélte, hogy a Think Schuhwerk nem szolgáltatott arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a lajstromoztatni kért védjegyet az érintett vásárlóközönség az áru származásának jelzéseként észleli. A Think Schuhwerk e tekintetben pontosítja, hogy az OHIM előtti eljárás során különböző dokumentumokat nyújtott be, amelyek alapján az utóbbinak bizonyítania kellett volna, hogy e védjegy mely okokból nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.
32. Az OHIM azt állítja, hogy a Törvényszék határozott a tények hivatalból történő vizsgálata elvének megsértésére alapított jogalapról. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a Think Schuhwerk a védjegyként lajstromoztatni kért megjelölés megkülönböztető képességére hivatkozik, az ő feladata annak bizonyítása, hogy e megjelölés rendelkezik az előírt megkülönböztető képességgel.
A Bíróság álláspontja
33. Meg kell állapítani, hogy a jelen jogalap valójában azon megállapítások ellen irányul, amelyeket a fellebbezési tanács vagy általánosabban az OHIM a vitatott határozatban kimondott, vagy elmulasztott kimondani, és amelyek a megtámadott ítéletben nem szerepelnek. Ezenkívül a Think Schuhwerk nem jelölte meg egyértelműen, hogy a Törvényszék miben értelmezte tévesen a jogot a tények hivatalból történő vizsgálata elvének megsértésére alapított jogalapjának elutasítása során.
34. Következésképpen a jelen végzés 27–29. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alkalmazásával a jelen jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított, negyedik jogalapról
A felek érvei
35. A Think Schuhwerk azt állítja, hogy a Törvényszék azzal, hogy nem állapította meg a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának az OHIM általi megsértését, maga sértette meg e rendelkezést.
36. Először is arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet 31–33., 37. és 38. pontjában hivatkozott, a védjegybejelentési kérelemben említett áruk külső megjelenésével azonos megjelölésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlat, amely különösen az áru külső megjelenéséből vagy annak csomagolásából álló térbeli védjegyekre alkalmazandó, a jelen ügyben nem releváns. A zokni orrának színével ellentétben a cipőfűzővégek nem elválaszthatatlanok a cipőktől. Következésképpen amikor a Törvényszék álláspontját a fenti ítélkezési gyakorlatra alapította, figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a piros cipőfűzővégek az áru származásának jelzéséül szolgálhatnak. E tekintetben a Think Schuhwerk hangsúlyozza, hogy e megjelölés védjegyként való lajstromozását cipők vonatkozásában is kérték, és nem világos számára, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 36. pontjában miért kizárólag a cipőfűzőket említi.
37. A pozícióvédjegyekre vonatkozó ítélkezési gyakorlat sem alkalmazható, mivel a jelen esetben a bejelentett védjegy „színének szempontját” is figyelembe kell venni, amely megerősíti az utóbbinak a megjelölt áruval szembeni függetlenségét, és ily módon annak megkülönböztető képességét.
38. Következésképpen a Törvényszék a fellebbezési tanácshoz hasonlóan, a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megsértésével tévesen alkalmazta a megkülönböztető képesség értékelésének a szóvédjegyekre vagy ábrás védjegyekre alkalmazandóknál szigorúbb kritériumait.
39. Másodszor mind a fellebbezési tanács, mind a Törvényszék tévesen vélte úgy, hogy az érintett vásárlóközönségnek a divatcikkekre, így a cipőkre irányuló figyelmének szintje nem magas.
40. Harmadszor a Think Schuhwerk azt állítja, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azt a körülményt, hogy a védjegyként lajstromoztatni kért megjelölés megkülönböztető képességének értékelése szempontjából csekély jelentőséggel bír, hogy az jelentős mértékben eltér az érintett ágazat normáitól vagy szokásaitól. E tekintetben a Törvényszék tévesen tekintette hatástalannak a Think Schuhwerknek a cipők piacára vonatkozó érveit, jóllehet úgy vélte, hogy a fellebbezési tanács elemzésében e piacot helyesen vette figyelembe. Ezenkívül ellentétben a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 49. pontjában szereplő állításával, a Think Schuhwerk ténylegesen adott elő azt alátámasztó érveket, hogy a cipőfűzők bizonyos részeinek színezését az érintett vásárlóközönség rendszerint az áru kereskedelmi származása jelzéseként észleli.
41. Negyedszer a Think Schuhwerk arra hivatkozik, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azt a körülményt, hogy az OHIM megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy a vitatott határozatban nem vette figyelembe a bejelentett védjegyhez hasonló védjegyeket. Ennek kapcsán a Törvényszék által a megtámadott ítélet 57. pontjában tett azon megállapítás, amely szerint a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a lajstromozás nem felel meg a 207/2009 rendeletnek, nincs megindokolva.
42. Az OHIM arra hivatkozik, hogy a piacon jelen lévő cipők és cipőfűzők kialakításának sokféleségéhez és az érintett vásárlóközönség figyelmének szintjéhez kapcsolódó érvek a tények értékelésének körébe tartoznak, és ezért azokat mint nyilvánvalóan elfogadhatatlanokat el kell utasítani. Egyébiránt az egyenlő bánásmód elve megsértésének figyelmen kívül hagyására vonatkozó érvek elfogadhatatlanok, mivel a tényállás újbóli értékelésének elérésére irányulnak.
A Bíróság álláspontja
43. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezés az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdése és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése értelmében jogkérdésekre korlátozódik. Kizárólag a Törvényszéknek van hatásköre a releváns tények megállapítására és értékelésére, valamint a bizonyítékok értékelésére. Ezeknek a tényeknek és bizonyítékoknak az értékelése tehát – feltéve, hogy nem ezek elferdítéséről van szó – nem jogkérdés, amelyet a fellebbezés keretében a Bíróságnak felül kell vizsgálnia (lásd különösen: Mag Instrument kontra OHIM ítélet, C‑136/02 P, EU:C:2004:592, 39. pont; Les Éditions Albert René kontra OHIM ítélet, C‑16/06 P, EU:C:2008:739, 68. pont).
44. Márpedig meg kell állapítani, hogy a Think Schuhwerk azon kérdéseket érintő érvei, hogy a cipőfűzővégek a cipő elválaszthatatlan részét alkotják‑e, és az érintett vásárlóközönség figyelmének szintje magas‑e, a tényállás értékelésének körébe tartoznak, amelyre csak a Törvényszék hatásköre terjed ki. Ezen érveket tehát mint nyilvánvalóan elfogadhatatlanokat el kell utasítani.
45. Másodszor meg kell említeni, hogy a Think Schuhwerk első és harmadik érvével lényegében nem csupán Törvényszék által levont azon következtetést vitatja, amely szerint a lajstromoztatni kért védjegy nem rendelkezik a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett megkülönböztető képességgel, hanem azon ítélkezési gyakorlat relevanciáját is, amelynek alkalmazásával az említett rendelkezés megsértésére alapított jogalapját a Törvényszék elutasította.
46. E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék elemzése a megtámadott ítélet 35 és 36. pontjában szereplő azon korábbi megállapításain alapult, amelyek szerint a cipőfűzővégek és a cipők elválaszthatatlanok egymástól, és a szóban forgó védjegy egybeolvad a védjegy-bejelentési kérelemmel érintett áru külső megjelenésével, azaz olyan ténybeli megállapításokon, amelyek a fellebbezés keretében nem tartoznak a Bíróság által végzett felülvizsgálat körébe.
47. Ezenkívül a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a védjegynek a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmében vett megkülönböztető képességét egyrészt a bejelentett áruk vagy szolgáltatások szempontjából, másrészt abból a szempontból kell értékelni, hogy azt az érintett vásárlóközönség hogyan észleli (Audi kontra OHIM ítélet, C‑398/08 P, EU:C:2010:29, 34. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48. Mindazonáltal szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az átlagfogyasztó észlelése nem szükségszerűen azonos az áru külső megjelenéséből álló védjegy, és az olyan szóvédjegy vagy ábrás védjegy esetében, amely az általa jelölt áruk külső megjelenésétől független megjelölésből áll, mivel az átlagfogyasztók – bármiféle grafikai vagy szöveges elem hiányában – nem szoktak az áruk eredetére következtetni az áru formája vagy a csomagolás formája alapján, így az ilyen térbeli védjegy megkülönböztető képességét nehezebbnek bizonyulhat megállapítani, mint a szó‑ vagy ábrás védjegyekét (lásd: Henkel kontra OHIM ítélet, C‑144/06 P, EU:C:2007:577, 36. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49. A Bíróság azt is állandó jelleggel kimondta, hogy egyrészről ilyen körülmények között csak az olyan védjegy rendelkezik a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett megkülönböztető képességgel, amely jelentős mértékben eltér az ágazat normáitól vagy szokásaitól, és ebből eredően alkalmas alapvető származásjelző funkciójának betöltésére, másrészről pedig az áru külső megjelenéséből álló térbeli védjegyekkel kapcsolatban kidolgozott ítélkezési gyakorlat arra az esetre is vonatkozik, ha a bejelentett védjegy az áru síkbeli ábrázolásából álló ábrás védjegy, a védjegy ugyanis ilyen esetben sem az általa jelölt áru külsejétől független megjelölésből áll (lásd Henkel kontra OHIM ítélet, EU:C:2007:577, 37. és 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50. Márpedig ahogyan a megtámadott ítélet 32–34. pontjából, valamint 37–39. pontjából következik, a Törvényszék éppen ezen ítélkezési gyakorlatot említette és alkalmazta a jelen ügyben, helybenhagyva ezáltal a vitatott határozatot, és nem alkalmazta helytelenül a jogot, amikor önálló értékelése keretében – ahogyan a jelen végzés 46. pontjában is szerepel – megállapította, hogy mivel a cipőfűzővégek a cipőktől elválaszthatatlanok, a szóban forgó védjegy egybeolvad a védjegy-bejelentési kérelemmel érintett áru külső megjelenésével.
51. A fentiekből következik, hogy azon érvelés, miszerint a Törvényszék a lajstromoztatni kért védjegy megkülönböztető képességének értékelése céljából téves jogi szempontokat alkalmazott, nyilvánvalóan megalapozatlan.
52. Másodszor mivel ezen érveléssel a Think Schuhwerk vitatja a Törvényszék azon következtetését, miszerint e védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, elegendő rámutatni, hogy e következtetés ténybeli értékelés eredménye, és hogy a Think Schuhwerk nem hivatkozik a tényállás vagy a bizonyítékok elferdítésére. Következésképpen a jelen végzés 43. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alkalmazásával ezen érvelés nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
53. Harmadszor azon érveket illetően, amelyek szerint a Törvényszék nem vizsgálta az említett védjegy megkülönböztető képességét a védjegy lajstromozása iránti kérelemben szereplő árukra tekintettel, és tévesen állította, hogy a Think Schuhwerk nem adott elő azt alátámasztó érveket, hogy a színes cipőfűzővégeket az érintett vásárlóközönség rendszerint az áruk kereskedelmi származásának jelzéseként észleli, meg kell állapítani, hogy azok a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapulnak.
54. Egyrészről a megtámadott ítélet 36. pontjából következik, hogy a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy a védjegy lajstromozását cipők vonatkozásában kérték, és a Törvényszék által az említett pontban használt „áru” kifejezés a fűzős cipőkre vonatkozik.
55. Másrészről igaz, hogy a megtámadott ítélet 49. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy a Think Schuhwerk „nem [szolgáltatott] arra utaló bizonyítékokat, hogy a cipőfűzők egyes részeinek színét az érintett vásárlóközönség a kereskedelmi származás jelzéseként észleli”. A megtámadott ítélet 46–49. pontjának, köztük a következtetést tartalmazó 49. pontjának együttes értelmezéséből azonban az következik, hogy ezzel a Törvényszék – a Think Schuhwerk érvelésének az említett pontokban elvégzett elemzését lezárva – csupán megállapította, hogy a Think Schuhwerk által előadott érvek és szolgáltatott bizonyítékok nem teszik lehetővé a lajstromoztatni kért védjegy megkülönböztető képességének bizonyítását. A Törvényszék tehát egyáltalán nem állította, hogy a Think Schuhwerk nem adott elő érveket az említett megkülönböztető képesség bizonyítása érdekében.
56. Következésképpen a Think Schuhwerk első és harmadik érvét mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
57. Harmadszor az egyenlő bánásmód elvének és az indokolási kötelezettségnek az állítólagos megsértését illetően meg kell említeni, hogy a megtámadott ítélet 55. és 56. pontjában a Törvényszék felidézte a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint noha az egyenlő bánásmód és a gondos ügyintézés elvére tekintettel az OHIM a közösségi védjegybejelentés vizsgálata keretében köteles figyelembe venni a hasonló kérelmekre vonatkozóan már meghozott határozatokat, ezen elveket össze kell egyeztetni a jogszerűség tiszteletben tartásával, és ennek következtében különösen a jogbiztonságon, közelebbről a gondos ügyintézésen alapuló indokok miatt a védjegybejelentések vizsgálatának szigorúnak és teljes körűnek kell lennie, és azt minden egyes konkrét esetben el kell végezni a védjegyek indokolatlan lajstromozásának megakadályozása érdekében (lásd ebben az értelemben: Agencja Wydawnicza Technopol kontra OHIM ítélet, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 74–77. pont).
58. Következésképpen mivel a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbezési tanács helyesen jutott arra a következtetésre, miszerint a szóban forgó védjegy-bejelentési kérelem – a bejelentéssel érintett árukra és az érintett fogyasztói kör észlelésére tekintettel – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő kizáró okba ütközik, elutasíthatta az említett elv megsértésére alapított jogalapot anélkül, hogy tévesen alkalmazta volna a jogot.
59. A Think Schuhwerknek az egyenlőség elvének megsértésére alapított érvelése tehát nyilvánvalóan megalapozatlan.
60. Ezenkívül tekintettel arra, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 29–53. pontjában megvizsgálta az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves alkalmazására alapított jogalapot, és azt ennek alapján indokolással elutasította, nyilvánvaló, hogy az indokolási kötelezettség állítólagos megsértése sem bizonyított.
61. E jogalapot tehát mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
62. A fenti megállapítások összességéből következik, hogy a fellebbezést mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
A költségekről
63. A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (2) bekezdése alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Think Schuhwerket, mivel pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
1) A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2) A Bíróság a Think Schuhwerk GmbH‑t kötelezi a költségek viselésére.