62024CJ0356
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. november 27. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Munkavállalók szabad mozgása – EUMSZ 45. cikk – 492/2011/EU rendelet – A 7. cikk (1) bekezdése – Szociálpolitika – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – 2000/78/EK irányelv – Az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma – A köztisztviselőkre vonatkozó illetményrendszer – A valamely más tagállamban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő beszámítását kizáró nemzeti szabályozás – A köztisztviselő előléptetéséről szóló, a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat nyomán történő kizárás – Bizonyos számú szolgálati év teljesítésétől függő előléptetés – Az adott tagállamban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő beszámítását kizáró nemzeti szabályozás”
A C‑356/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landesverwaltungsgericht Kärnten (karintiai regionális közigazgatási bíróság, Ausztria) a Bírósághoz 2024. május 16‑án érkezett, 2024. május 16‑i határozatával terjesztett elő az
A. B.
és
a Kärntner Landesregierung
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: J. Passer tanácselnök, M. L. Arastey Sahún, az ötödik tanács elnöke (előadó), D. Gratsias bíró,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az osztrák kormány képviseletében A. Posch és J. Schmoll, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Delaude és B.‑R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 45. cikknek, a munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 141., 1. o.) 7. cikke (1) bekezdésének, a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.) 1., 2. és 6. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 20. és 21. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az A. B. és a Kärntner Landesregierung (Karintia tartomány kormánya, Ausztria) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy az A. B. által Ausztriában és külföldön szerzett bizonyos korábbi szakmai tevékenységét nem számították be a szolgálati idejének a köztisztviselői illetménytáblázat szempontjából történő meghatározása során.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2000/78 irányelv
3
A 2000/78 irányelvnek „Az irányelv célja” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek a célja a valláson, meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló, foglalkoztatás és munkavégzés során alkalmazott hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem általános kereteinek a meghatározása az egyenlő bánásmód elvének a tagállamokban történő megvalósítására tekintettel.”
4
Ezen irányelvnek „A hátrányos megkülönböztetés fogalma” című 2. cikkének szövege a következő:
„(1)   Ezen irányelv alkalmazásában az »egyenlő bánásmód elve« azt jelenti, hogy az 1. cikkben említett okok alapján nem szabad semmiféle közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést tenni.
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában:
a)
közvetlen hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha egy személy egy másikhoz képest kedvezőtlenebb elbánásban részesül, részesült vagy fog részesülni egy hasonló helyzetben az 1. cikkben hivatkozott okok bármelyike alapján;
b)
közvetett hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha egy látszólag semleges előírás, feltétel vagy gyakorlat egy bizonyos vallású vagy meggyőződésű, egy bizonyos fogyatékosságú, egy bizonyos életkorú vagy egy bizonyos szexuális irányultságú személyt más személyekkel szemben hátrányos helyzetbe hoz, kivéve ha
i.
az előírás, feltétel vagy gyakorlat törvényes [helyesen: jogszerű] cél által objektíve igazolható, és a cél elérésére irányuló eszközök megfelelők és szükségesek; […]
[…]”
5
Az említett irányelvnek „Az irányelv hatálya” című 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja az alábbiakat írja elő:
„A Közösségre átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket [helyesen: az állami szerveket] is a következőkre tekintettel:
[…]
c)
alkalmazási és munkakörülmények [helyesen: alkalmazási és munkafeltételek], beleértve az elbocsátást és a díjazást.”
6
Ezen irányelvnek „Az életkoron alapuló eltérő bánásmód igazolása” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A 2. cikk (2) bekezdése ellenére a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az életkoron alapuló eltérő bánásmód nem jelent hátrányos megkülönböztetést, ha – a nemzeti jog keretein belül – egy törvényes cél által objektíven és észszerűen igazolt, beleértve a foglalkoztatáspolitikát, a munkaerő‑piaci és a szakképzési célkitűzéseket, és ha a cél elérésének eszközei megfelelők és szükségesek [helyesen: ha – a nemzeti jog keretein belül – jogszerű céllal, például jogszerű foglalkoztatáspolitikai, munkaerő‑piaci, vagy szakképzési céllal objektív és észszerű módon igazolhatók, valamint e cél elérésének eszközei megfelelők és szükségesek].
[…]
(2)   A 2. cikk (2) bekezdése ellenére a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben a rendszerbe történő belépés korhatárhoz kötése, továbbá a nyugdíjra vagy rokkantsági ellátásra való jogosultság [helyesen: a rendszerbe történő belépés, továbbá a nyugdíjra vagy rokkantsági ellátásra való jogosultság korhatárhoz kötése] – beleértve az ilyen rendszerek alapján a foglalkoztatottak vagy a foglalkoztatottak csoportjai, illetve kategóriái részvételének különböző életkorhoz kötését – és az ilyen rendszerekkel kapcsolatos biztosításmatematikai számításokban az életkor használata nem jelent az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést, feltéve, hogy ez nem eredményez a nemi hovatartozáson alapuló hátrányos megkülönböztetést.”
A 492/2011 rendelet
7
A 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Valamely tagállamnak egy másik tagállam területén foglalkoztatott állampolgárát a foglalkoztatási és munkafeltételek tekintetében nem kezelhetik állampolgársága miatt a hazai állampolgároktól [helyesen: munkavállalóktól] eltérő módon, különösen, ami a javadalmazást, a munkaviszony megszüntetését és munkanélkülivé válás esetén az újraelhelyezést vagy újrafoglalkoztatást illeti.”
Az osztrák jog
8
Az 1994. évi Kärntner Dienstrechtsgesetz (a karintiai közszolgálati jogviszonyról szóló törvény; LGBl. 71/1994. sz.) Karintia tartomány 2021. október 21‑i 81. sz. törvényéből (LGBl. 81/2021. sz.) eredő változatának (a továbbiakban: K‑DRG) „Előmenetel” című 143. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az előmenetelt referencia‑időpont alapján határozzák meg. Amennyiben e törvény az alábbiakban másként nem rendelkezik, a III. foglalkoztatási csoport második fizetési fokozatába történő előmenetelhez szükséges időszak öt év, a többi fizetési fokozat tekintetében pedig két év.
(2)   Az előmenetelre a kétéves vagy ötéves időszak leteltét követő január 1‑jén vagy július 1‑jén kerül sor (előmeneteli időpont), amennyiben az előmenetel e napon nem kerül elhalasztásra vagy felfüggesztésre. A kétéves vagy ötéves határidő akkor is az előmeneteli időpontban minősül elértnek, ha az előmeneteli időpontot követő március 31‑i vagy szeptember 30‑i lejárta előtt ér véget.
[…]”
9
A K‑DRG „Előmeneteli referencia‑időpont” című 145. §‑a értelmében:
„(1)   Az előmeneteli referencia‑időpontot úgy kell meghatározni, hogy – a (4)–(8) bekezdésben szereplő korlátozások sérelme nélkül – az alkalmazás napját megelőző időszaknak kell tekinteni az alábbi, azon év június 30‑át követő időszakokat, amelyben az iskolai oktatás első évének megkezdésétől számított kilenc tanévet teljesítették, vagy amely évben azokat teljesítették volna:
1.
a (2) bekezdésben említett időszakokat teljes egészükben;
2.
az egyéb időszakokat, amelyek
a)
megfelelnek a (3) bekezdésben előírt feltételeknek, teljes egészükben
b)
nem felelnek meg a (3) bekezdésben előírt feltételeknek,
aa)
hároméves időtartamig teljes egészükben tekintetbe kell venni és
bb)
legfeljebb további három év időtartamig felerészükben tekintetbe kell venni.
[…]
(11)   Teljes egészében be kell számítani a (2) bekezdés és az (1) bekezdés 2. pontja szerinti olyan időszakokat, amelyekben a gyakorolt szakmai tevékenység a közszolgálati jogviszony megkezdésének időpontjában gyakorolt tevékenység tekintetében egyenértékű tevékenység végzésére került sor, amennyiben e tevékenységek gyakorlására Ausztrián kívül
1.
az Európai Gazdasági Térségről szóló [1992. május 2‑i megállapodásban (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.)] részes valamely szerződő fél vagy az Európai Unió valamely tagállamának területén, vagy
2.
olyan államban, amelynek állampolgárai az osztrák állampolgárokkal azonos jogokkal rendelkeznek a szakma gyakorlására, vagy
3.
az Európai Unió valamelyik intézményében vagy valamely, Ausztria részvételével működő nemzetközi intézményben
került sor […]”
10
A K‑DRG „Előléptetés” című 181. §‑ának szövege a következő:
„(1)   Az előléptetés az általános közigazgatásban dolgozó köztisztviselő kinevezése a foglalkoztatási csoportjának következő besorolási osztályába.
[…]
(3)   Ha az új köztisztviselői besorolási osztály legalacsonyabb fizetési fokozatának megfelelő illetmény a korábbi illetménynél alacsonyabb, a köztisztviselő a korábbi fizetési fokozat szerinti illetményben részesül, ha azonban ilyen illetmény nem szerepel az előírásban, akkor az eggyel magasabb fizetési fokozat szerinti illetményben részesül.
(4)   Az előléptetést követően a köztisztviselő abban az időpontban lép elő, amikor a (3) bekezdés szerint teljesítette volna az új besorolási osztály következő fizetési fokozatának eléréséhez szükséges követelményeket, legkésőbb azonban két év elteltével. Egy besorolási osztály legmagasabb fizetési fokozatában eltöltött idő legfeljebb négy év erejéig számítható be. A fentiektől eltérően, azokban az esetekben, amikor a magasabb besorolási osztályba történő előléptetéshez a legalacsonyabb besorolási osztály legmagasabb fizetési fokozatában kötelezően két évet kell eltölteni, az e besorolási osztály legmagasabb fizetési fokozatában eltöltött időt legfeljebb négy év erejéig beszámítják, amennyiben az meghaladja az ebben a fizetési fokozatban kötelezően teljesítendő időt. A 143. § és a 144. § értelemszerűen alkalmazandó.
[…]”
11
A K‑DRG‑nek „Az egyes rendelkezések hatálya” című 305b. §‑a a következőket írja elő:
„[…]
(2)   Az előmeneteli referencia‑időpontnak és az ebből következő illetménybeli helyzetnek az e törvénynek a [2019. június 13‑i 60. számú karintiai tartományi törvénnyel] módosított 143. és 145. §‑a alapján történő újbóli megállapítását hivatalból, indokolatlan késedelem nélkül és kizárólag azokban az esetekben kell elvégezni, amelyekben a fennálló illetménybeli helyzetet az előmeneteli referencia‑időpont határozza meg. […]
[…]
(4)   Azokra a személyekre, akikre a (2) bekezdés szerinti előmeneteli referencia‑időpont újbóli megállapítása nem vonatkozik,
1.
e törvénynek a 2003. december 31‑én hatályos változatának 143. és 145. §‑át kell továbbra is alkalmazni, ha az előmeneteli referencia‑időpontjukat az 1995. szeptember 30‑án hatályos 145. § alapján határozták meg, akkor továbbra is az 1995. szeptember 30‑án hatályos [változat 143. és 145. §‑át] kell alkalmazni,
[…]”
12
A 2011. július 7‑i Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (20. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (17. Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz‑Novelle, das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993 und das Kärntner Gemeindevertragsbedienstetengesetz geändert werden (a karintiai közszolgálati jogviszonyról szóló 1994. évi törvény [a K‑DRG 20. módosítása], a szerződéses alkalmazottakról szóló 1994. évi karintiai tartományi törvény [a szerződéses alkalmazottakról szóló törvény 17. módosítása], a karintiai önkormányzati alkalmazottakról szóló törvény, a karintiai városi alkalmazottakról szóló 1993. évi törvény és karintiai önkormányzati szerződéses alkalmazottakról szóló törvény módosításáról szóló törvény; LGBl. 82/2011. sz. törvény; a továbbiakban: 82/2011. sz. törvény) VI. cikkének (7) bekezdése értelmében:
„(7) Az előmeneteli referencia‑időpontnak és az ebből következő illetménybeli vagy díjazási helyzetnek a [K‑DRG] 143. és 145. §‑a alapján vagy az 1994. évi Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetznek [(a szerződéses alkalmazottakról szóló karintiai tartományi törvény)] a II. cikk szerint módosított 41. és 42. §‑a alapján történő újbóli megállapítását csak kérelemre és kizárólag azokban az esetekben kell elvégezni, amelyekben a fennálló illetménybeli helyzetet az előmeneteli referencia‑időpont határozza meg. […]”
13
A 2021. október 21‑i Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (39. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (32. K‑LVBG‑Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Gemeindevertrags‑bedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993, das Kärntner Pensionsgesetz 2010 und das Kärntner Landes‑Personalvertretungsgesetz geändert werden (a karintiai közszolgálati jogviszonyról szóló 1994. évi törvény [a K‑DRG 39. módosítása], a szerződéses alkalmazottakról szóló 1994. évi karintiai tartományi törvény [a K‑LVBG 32. módosítása], a karintiai önkormányzati alkalmazottakról szóló törvény, karintiai önkormányzati szerződéses alkalmazottakról szóló törvény, a karintiai városi alkalmazottakról szóló 1993. évi törvény, a 2010. évi karintiai nyugdíjtörvény és a személyzeti bizottságról szóló karintiai tartományi törvény módosításáról szóló törvény; LGBl. 81/2021. sz. törvény, a továbbiakban: 81/2021. sz. törvény) VIII. cikke (3) bekezdésének szövege a következő:
„Ha tartományi alkalmazott vagy önkormányzati alkalmazott a [K‑DRG] jelen törvény I. cikkével módosított 145. §‑ának (11) és (12) bekezdése vagy a Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz [(a szerződéses alkalmazottakról szóló karintiai tartományi törvény)] jelen törvény II. cikkével módosított 41. §‑ának (12) és (13) bekezdése értelmében vett olyan korábbi szolgálati időt igazol, amelyet egy másik rendelkezés alapján még nem számítottak be teljes mértékben az előmenetel referencia‑időpontjának meghatározásakor, és amelyet most e törvény értelmében teljes mértékben be kell számítani, az előmeneteli referencia‑időpontot – kérelmére – ennek megfelelően módosítani kell.”
14
Az 1998. október 20‑i Beschluss der Kärntner Landesregierung zur Festlegung von Richtlinien für die Vorrückung, Zeitvorrückung und Beförderung der Beamten des Landes Kärnten (LAD‑PW‑22/1‑98) (A Karintia tartomány köztisztviselőinek előmenetelére, szolgálati időn alapuló előrelépésére és előléptetésére vonatkozó iránymutatásokról szóló, 1998. október 20‑i karintiai tartományi kormányhatározat [LAD‑PW‑22/1‑98]) többek között a következőket írja elő:
„A tartományi köztisztviselő előléptetése a tartományi kormány mérlegelési jogkörébe tartozik.
Csak olyan köztisztviselőt lehet előléptetni, aki megfelel az alábbi követelményeknek, és akinek a közszolgálatban nyújtott teljesítménye és képességei, valamint a közszolgálatban és azon kívül tanúsított magatartása indokolja az előléptetést, figyelembe véve a vonatkozó létszámtervet és az álláshelyek rendszerezésére vonatkozó tervet.
Időbeli követelmények:
Foglalkoztatási csoport
V. besorolási osztály
VI. besorolási osztály
VII. besorolási osztály
VIII. besorolási osztály
A
9 év
13 év
19 év
30 év
B
19 év
25 év
31 év
C
29 év
Ezeket az éveket az előmeneteli referencia‑időponttól kell számítani.
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
A. B. 1968‑ban született osztrák állampolgár, aki Karintia tartomány (a továbbiakban: tartomány) közigazgatásánál 2005. október 3‑án állt munkába szerződéses alkalmazottként. 1987. október 1. és 2003. április 4. között magánmunkáltatóknál dolgozott Ausztriában és külföldön, mielőtt a 2003. október 13. és 2005. október 2. közötti időszakra vonatkozó munkavégzéséről szóló igazolás (Dienstzettel) szerint a tartomány alkalmazásába állt volna.
16
A tartomány szerződéses alkalmazottjaként történő szolgálatba lépésekor A. B. előmenetelének referencia‑időpontját 2001. szeptember 8‑ában határozták meg. Az 1994. évi Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz (a szerződéses alkalmazottakról szóló karintiai tartományi törvény; LGBl. 73/1994. sz.) 41. §‑ának az e szolgálatba lépés időpontjában hatályos változata alapján e célból négy év, 0 hónap és 25 napot számítottak be, ami az A. B. által teljesített katonai szolgálat vagy tartalékos szolgálat időszakának, valamint az említett munkavégzésről szóló igazolás alapján a tartomány szolgálatában teljesített szolgálati időnek felel meg, amelyhez egy év és hat hónapot hozzáadtak. Ez utóbbi időszak a magánszektorban szerzett olyan szolgálati időnek az osztrák jog alapján maximálisan beszámítható időtartamának felel meg, amely a tartománynál való foglalkoztatás szempontjából különösebb jelentőséggel nem bír, és amelynek beszámítása közérdekből sem indokolt.
17
Később A. B.‑t 2010. január 1‑jei hatállyal a B foglalkoztatási csoport III. besorolási osztályának 7. fizetési fokozatába tartozó munkakörbe nevezték ki, és azóta az illetményrendszerbeli helyzetére a K‑DRG vonatkozik. A karintiai közszolgálati jogviszonyról szóló törvény 145. §‑ának az e kinevezés időpontjában alkalmazandó változata alapján megállapított előmeneteli referencia‑időpontot szintén 2001. szeptember 8‑ában határozták meg.
18
2011. július 1‑jén A. B.‑t magasabb fizetési fokozatba léptették elő, majd a következő években egymást követően magasabb fizetési fokozatba léptették. A. B.‑t 2016. január 1‑jén az V., majd 2022. január 1‑jén az azt követő VI. besorolási osztályba léptették elő.
19
2022. november 14‑én A. B. a 81/2021. sz. törvény alapján a köztisztviselőként végzett tevékenységgel egyenértékű, Ausztriában és külföldön végzett tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idők beszámítását, valamint a véleménye szerint őt megillető, a beszámításból eredő illetménykülönbözet utólagos kifizetését kérte.
20
Karintia tartomány kormánya a 2023. szeptember 20‑i határozatával a 82/2011. sz. törvény VI. cikkének (7) bekezdése alapján elutasította ezt a kérelmet azzal az indokkal, hogy mivel A. B.‑t a VI. besorolási osztályba előléptetéssel nevezték ki, az illetménybeli helyzetét már nem az előmeneteli referencia‑időpont határozza meg.
21
A. B. keresetet nyújtott be e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Landesverwaltungsgericht Kärntenhez (karintiai regionális közigazgatási bíróság, Ausztria).
22
E bíróság jelzi, hogy a K‑DRG 145. §‑a (11) bekezdésének a 81/2021. sz. törvényből eredő változata értelmében az előmeneteli referencia‑időpont meghatározásakor figyelembe kell venni a külföldön végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati időt.
23
Mindazonáltal a K‑DRG 305b. §‑ának (2) bekezdése a 82/2011. sz. törvény VI. cikkének (7) bekezdéséhez hasonlóan nem jogosítja fel a köztisztviselőket arra, hogy az előmenetelük referencia‑időpontjának felülvizsgálatát kérjék, amennyiben előléptetésben részesültek, mivel ez utóbbi azzal a következménnyel jár, hogy más illetményi és előmeneteli szabályok hatálya alá tartoznak.
24
E tekintetben az említett bíróság először is úgy véli, hogy az EUMSZ 45. cikkel és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével ellentétesek az ilyen nemzeti rendelkezések, ha a szolgálati idő meghatározásakor a külföldön teljesített egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi ‑ de korábban figyelembe nem vett – szolgálati idő előléptetés esetén már nem vehető figyelembe, és ezért az illetmény szempontjából figyelembe vett szolgálati időt nem lehet újraértékelni, míg a K‑DRG egy másik, általános hatályú rendelkezése szerint ezt főszabály szerint be kell számítani.
25
Másodszor, tekintettel arra, hogy az előléptetés bizonyos számú szolgálati év teljesítésétől függ, a kérdést előterjesztő bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy elsősorban az idősebb köztisztviselőket érinti ez az előléptetés, és ebből következően az ahhoz kapcsolódó azon következmény, hogy nem kérhetik az egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő beszámítását az előmeneteli referencia‑időpont meghatározása céljából. Következésképpen úgy véli, hogy a szóban forgó osztrák szabályozás életkoron alapuló közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősülhet.
26
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy bár a K‑DRG 145. §‑a előírja az Ausztrián kívül végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő teljes körű beszámítását, nem ez a helyzet a magánszektorban és belföldön végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő esetében. Márpedig az ilyen kizárás összeegyeztethetetlen a Chartának az egyenlő bánásmód elvét rögzítő 20. cikkével, valamint a munkavállalók szabad mozgását rögzítő EUMSZ 45. cikkel, illetve a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével.
27
E körülmények között a Landesverwaltungsgericht Kärnten (karintiai regionális közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen az EUMSZ 45. cikket és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a más uniós tagállamban szerzett, releváns korábbi szolgálati idő nem számít bele az előmeneteli referencia‑időpontba, ha a köztisztviselő fennálló illetménybeli helyzete a munkáltatónak egy mérlegelésen alapuló aktusa (előléptetés) révén, és már nem időbeli előmenetel útján jött létre, és ez a nemzeti szabályozás úgy rendelkezik, hogy az előmeneteli referencia‑időpontot csak akkor kell újra meghatározni, ha a jelenlegi illetménybeli helyzetet az előmeneteli referencia‑időpont határozza meg?
2)
Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen 2000/78 irányelvnek a Charta 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2. és 6. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a más uniós tagállamban szerzett, releváns korábbi szolgálati idő nem számít bele az előmeneteli referencia‑időpontba, ha a köztisztviselő fennálló illetménybeli helyzete a munkáltatónak egy mérlegelésen alapuló aktusa (előléptetés) révén, és már nem időbeli előmenetel útján jött létre, és ez a nemzeti szabályozás úgy rendelkezik, hogy az előmeneteli referencia‑időpontot csak akkor kell újból meghatározni, ha a fennálló illetménybeli helyzetet az előmeneteli referencia‑időpont határozza meg, a munkáltató vonatkozó iránymutatásai szerint azonban a szóban forgó előléptetésre csak (az előmeneteli referencia‑időponttól számítandó) 19 és 25 év elteltével kerül sor, és az ily módon idősebb köztisztviselőket érint?
3)
Ellentétes‑e a munkavállalók szabad mozgásának az EUMSZ 45. cikkben és a Charta 20. cikkében meghatározott elveivel az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján az egyenértékű szakmai tevékenység időszakai teljes mértékben beszámítanak az előmeneteli referencia‑időpontba, ha e szakmai tevékenység gyakorlására Ausztrián kívül (az [Európai Gazdasági Térség] valamely szerződő felének vagy az [Unió] valamely tagállamának területén, olyan államban, amelynek állampolgárai az osztrák állampolgárokkal azonos jogokkal rendelkeznek a szakma gyakorlásához, vagy az Európai Unió valamely intézményében vagy Ausztria részvételével működő nemzetközi intézményben) került sor, miközben a magánszektorban, belföldön végzett egyenértékű szakmai tevékenység nem számítható be?”
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról és a Bíróság hatásköréről
28
Az osztrák kormány vitatja az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát.
29
Egyrészt a kérdést előterjesztő bíróságnak az első és a második kérdésre vonatkozó megfontolásai és magyarázatai a K‑DRG 305b. §‑ára vonatkoznak, amely azonban nem alkalmazandó az alapeljárás körülményeire. Következésképpen az e két kérdésre adandó válasz nem szükséges e jogvita eldöntéséhez. Másrészt az első és a harmadik kérdés nem releváns az alapjogvita megoldása szempontjából, mivel a munkavállalók szabad mozgására alkalmazandó uniós jogi rendelkezések értelmezésére vonatkoznak. Konkrétabban az első kérdést illetően, az osztrák kormány arra hivatkozik, hogy az alapeljárás felperese az Ausztrián kívül szerzett szolgálati időt az osztrák munkáltatója általi kiküldés keretében teljesítette, így e szolgálati idő a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartozik. A harmadik kérdést illetően az osztrák kormány úgy véli, hogy az tisztán belső helyzetre vonatkozik.
30
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog értelmezése, amelyet a nemzeti bíróság kért, nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdéseket hatékonyan megválaszolja (2023. november 9‑iKeolis Agen ítélet, C‑271/22–C‑275/22, EU:C:2023:834, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a Bíróság nem kérdőjelezheti meg sem a nemzeti jognak a kérdést előterjesztő bíróság által alapul vett értelmezését, sem az e bíróság felelősségi körében meghatározott ténybeli hátteret, amint azt az osztrák kormány a jelen ítélet 29. pontjában összefoglalt érveivel lényegében kéri.
32
Következésképpen az első és a második kérdés elfogadható.
33
Azon érvet illetően, amely szerint a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó rendelkezések nem alkalmazhatók a harmadik kérdés keretében felvázolt helyzetre, mivel az tisztán belső jellegű, emlékeztetni kell arra, hogy bár az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát képező uniós jogi rendelkezések nem alkalmazhatók az alapeljárásban, e rendelkezések nem relevánsak e jogvita megoldása szempontjából, és a kért előzetes döntéshozatal nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság meghozhassa ítéletét, így e kérdést elfogadhatatlannak kell nyilvánítani (lásd ebben az értelemben: 2024. október 22‑iKolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret ítélet, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38. pont).
34
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, ha valamely jogi helyzet nem tartozik az uniós jog alkalmazási körébe, a Bíróság annak vizsgálatára nem rendelkezik hatáskörrel, a Charta esetleg hivatkozott rendelkezései pedig önmagukban nem alapozhatják meg e hatáskört (2025. szeptember 4‑iGnattai ítélet, C‑543/23, EU:C:2025:653, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
A jelen ügyben megjegyzendő, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdése, amely főszabály szerint tiltja a munkavállalók szabad mozgásának korlátozását, az Unión belüli, határokon átnyúló helyzetekre alkalmazandó, nem pedig tisztán nemzeti összefüggésben.
36
Ugyanez vonatkozik a hátrányos megkülönböztetésnek az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdésében és a 492/2011 rendelet 7. cikkében előírt tilalmára is.
37
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által a harmadik kérdésében leírt eset, vagyis a köztisztviselő illetménybeli helyzetének meghatározásakor az Ausztriában a magánszektorban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő figyelmen kívül hagyása tisztán nemzeti összefüggésbe illeszkedik.
38
Ebből következik, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) és (2) bekezdése, valamint a 492/2011 rendelet 7. cikke nem vonatkozik ilyen esetre.
39
Következésképpen a jelen ügyben nem áll fenn a Charta 51. cikke szerinti kapcsolat, amely igazolná a szóban forgó helyzetnek a Charta 20. cikkére tekintettel történő értékelését.
40
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy amennyiben a harmadik kérdés a Charta 20. cikkének értelmezésére vonatkozik, a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a határozathozatalra, és hogy e kérdés az EUMSZ 45. cikkre vonatkozó részében elfogadhatatlan.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
41
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra vár választ, hogy az EUMSZ 45. cikkel ellentétes‑e az olyan tagállami szabályozás, amely bizonyos körülmények között kizárja a valamely személy által az Európai Gazdasági Térség (EGT) valamely másik államában – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő beszámítását.
42
E kérdés megválaszolásához először is hangsúlyozni kell, hogy az egyik tagállamból származó munkavállaló által egy másik EGT‑államban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati időt az általa korábban szerzett szakmai tapasztalat jutalmazása céljából oly módon kell figyelembe venni, amely kizárja egyrészt az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdésének és a 492/2011 rendelet 7. cikkének megfelelően az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést, másrészt pedig az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdésében biztosított szabad mozgás bármiféle korlátozását (lásd ebben az értelemben: 2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 21. és 54. pont).
43
Úgy tekintendő tehát, hogy az első kérdés két részből áll.
Az első kérdés első részéről
44
Az első kérdés első részének vizsgálata céljából megjegyzendő, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott, a jelen ítélet 26. pontjában összefoglalt információk szerint a K‑DRG 145. §‑a az Ausztrián kívül végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő teljes körű beszámítását írja elő, míg ilyen beszámítást nem ír elő a magánszektorban és a belföldön végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő tekintetében.
45
E körülmények között úgy tekintendő, hogy az első kérdés első részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdését és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy másik EGT‑államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik, míg ilyen beszámítást nem ír elő a magánszektorban és az ország területén végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő tekintetében.
46
Az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdése az állampolgárság alapján történő minden megkülönböztetést tilt a tagállamok munkavállalói között a foglalkoztatás, a javadalmazás, valamint az egyéb munka‑ és foglalkoztatási feltételek tekintetében. A 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése mindössze a hátrányos megkülönböztetés tilalmának az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdésében kimondott elvét fejti ki egyedi jelleggel a foglalkoztatási és munkafeltételekre vonatkoztatva, és ezért azt ugyanúgy kell értelmezni, mint ez utóbbi cikket (2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Az alapügyben szóban forgóhoz hasonló tagállami szabályozás, amely megállapítja a munkavállaló által az e tagállam köztisztviselőjeként történő szolgálatba lépését megelőzően valamely EGT‑államban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő illetménybesorolás céljából történő beszámításának részletes szabályait, vitathatatlanul a foglalkoztatási és munkafeltételek körébe tartozik. E szabályozás tehát a jelen ítélet előző pontjában hivatkozott rendelkezések hatálya alá tartozik (lásd analógia útján: 2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 45. cikkben szereplő egyenlő bánásmód elve nem csupán az állampolgárságon alapuló, közvetlen hátrányos megkülönböztetést tiltja, hanem a hátrányos megkülönböztetés valamennyi leplezett formáját is, ezek ugyanis más megkülönböztető ismérvek alkalmazásával valójában ugyanahhoz az eredményhez vezetnek (2023. június 15‑iMinistero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca [Speciális alkalmassági listák] ítélet, C‑132/22, EU:C:2023:489, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Elsősorban a közvetlenül az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés fennállását illetően megjegyzendő, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás, mivel megkülönböztetés nélkül, állampolgárságuktól függetlenül alkalmazandó a tartomány által alkalmazott valamennyi köztisztviselőre, nem tekinthető ilyen hátrányos megkülönböztetésnek.
50
Másodsorban, a nemzeti jog valamely rendelkezése, még ha állampolgárság szerinti különbségtétel nélkül alkalmazandó is az összes munkavállalóra, közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek tekintendő, amennyiben jellegénél fogva inkább a más tagállamok állampolgárságával rendelkező munkavállalókat érintheti, mint a belföldi munkavállalókat, és következésképpen fennáll annak a veszélye, hogy különösen az előbbieket hozza hátrányosabb helyzetbe, kivéve ha azt objektív okok igazolják, és az arányos az elérni kívánt céllal (2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
A jelen ügyben igaz, hogy a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján előléptetett köztisztviselő által valamely más EGT‑államban a szolgálatba lépést megelőzően végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, és illetménybesorolása céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati idő visszamenőleges beszámításának kizárása e köztisztviselőt hátrányos helyzetbe hozhatja az azonos helyzetben lévő, elő nem léptetett köztisztviselőhöz képest.
52
Mindazonáltal a munkavállalók közötti eltérő bánásmód akkor tekintendő az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdése és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése értelmében közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek, ha jellegénél fogva inkább a más tagállamok állampolgárságával rendelkező munkavállalókat sértheti, mint a belföldi munkavállalókat (lásd analógia útján: 2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 31. pont).
53
Márpedig nem ez a helyzet az olyan tagállami szabályozás esetében, amely – az első kérdés első részében szereplő szabályozáshoz hasonlóan – kizárja az e tagállam magánszektorában szerzett bármely szakmai tapasztalat figyelembevételét, miközben a más EGT‑államban végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő beszámítását azzal a feltétellel írja elő, hogy az érintett köztisztviselőt nem a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő. Ha ugyanis inkább az érintett tagállamtól eltérő EGT‑államok állampolgárai szerezhetnek szakmai tapasztalatot az EGT valamely más tagállamában, mint az e tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállalók, ez utóbbiak a szolgálatba lépésük előtt nagyobb valószínűséggel e tagállam magánszektorában szereznek szakmai tapasztalatot, így nem tekinthető úgy, hogy az ilyen szabályozás jellegénél fogva hátrányosan érintheti a más tagállamok állampolgárságával rendelkező köztisztviselőket.
54
A fenti megfontolásokból következik, hogy az első kérdés első részében hivatkozotthoz hasonló tagállami szabályozás nem tekinthető úgy, hogy közvetetten hátrányosan megkülönböztető jellegű lenne azon munkavállalókkal szemben, akik az említett tagállamtól eltérő EGT‑államok állampolgárai, és ezért ellentétes lenne az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdésével és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével.
55
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdés első részére azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdését és a 492/2011 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy másik EGT‑államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik, míg ilyen beszámítást nem ír elő a magánszektorban és az ország területén végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő tekintetében.
Az első kérdés második részéről
56
Az első kérdés második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy másik EGT‑államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik.
57
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdése főszabály szerint tiltja a munkavállalók Unión belüli szabad mozgásának korlátozását, és hogy az EUM‑Szerződés személyek szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseinek összessége annak megkönnyítését szolgálja, hogy a tagállamok állampolgárai az Unió egész területén bármilyen kereső tevékenységet folytathassanak, és e rendelkezésekkel ellentétes minden olyan intézkedés, amely ezeket az állampolgárokat hátrányosan érintheti, amikor egy másik tagállam területén kívánnak kereső tevékenységet folytatni (lásd ebben az értelemben: 2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
A tagállamok állampolgárait megilleti különösen az a közvetlenül a Szerződésből eredő jog, hogy származási tagállamukat elhagyva másik tagállam területén tartózkodjanak abból a célból, hogy ott tevékenységet folytassanak. Következésképpen az EUMSZ 45. cikkel ellentétes bármely olyan intézkedés, amely alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye az e cikk által biztosított alapvető szabadságnak az uniós polgárok általi gyakorlását (2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
Márpedig a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely a munkavállaló díjazása összegének meghatározása céljából nem veszi figyelembe az e migráns munkavállaló által a származási államától eltérő EGT‑államban szerzett korábbi egyenértékű tevékenységi időszakok összességét, alkalmas arra, hogy kevésbé vonzóvá tegye a munkavállalók szabad mozgását, megsértve ezzel az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdését (2020. április 23‑iLand Niedersachsen [Korábbi releváns tevékenységi időszakok] ítélet, C‑710/18, EU:C:2020:299, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló tagállami szabályozás azzal a hatással járhat, hogy a munkavállaló illetménybesorolásának megállapítása céljából bizonyos, egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idők figyelembevételét attól függően kizárja, hogy a szakmai tapasztalatot melyik EGT‑államban szerezték.
61
E megfontolást nem teszi kérdésessé az, hogy amennyiben a köztisztviselőt előléptették, az új besorolási osztályban a fizetési fokozatban való előmenetele főszabály szerint az e besorolási osztályban teljesített szolgálati évek számától függ. Nem zárható ki ugyanis, hogy az e köztisztviselő által a szolgálatba lépése előtt szerzett szakmai tapasztalat még ilyen helyzetben is hatással lehet az illetménybesorolására. A jelen ügyben, amint arra a Bizottság az észrevételeiben hivatkozott, a K‑DRG 181. §‑ának (3) bekezdéséből kitűnik, hogy a köztisztviselő által a szolgálatba lépése előtt szerzett szakmai tapasztalat visszamenőleges figyelembevétele azzal a hatással járhat, hogy módosítja a köztisztviselő előléptetését megelőző illetménybesorolását, és ennek következtében e köztisztviselőnek az ezen előléptetést követő besorolási osztályán belüli fizetési fokozatba való besorolását.
62
Ennélfogva a jelen ítélet 60. pontjában említetthez hasonló nemzeti szabályozás visszatarthatja a munkavállalókat attól, hogy származási tagállamukat elhagyva egy másik EGT‑államba menjenek, hogy ott azzal egyenértékű szakmai tevékenységet végezzenek, amelyet a munkáltatójuknál folytathattak volna, mivel az e tagállam területére való visszatérésükkor – az EGT e másik államában kifejtett tevékenységük egyenértékűsége ellenére – az említett EGT‑államban szerzett szakmai tapasztalatuknak nem az egészét veszik figyelembe az illetménybesorolásuk meghatározásakor (lásd ebben az értelemben: 2020. április 23‑iLand Niedersachsen [Korábbi releváns tevékenységi időszakok] ítélet, C‑710/18, EU:C:2020:299, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63
Ebből következik, hogy az ilyen nemzeti szabályozás az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdését megsértve kevésbé vonzóvá teszi a munkavállalók szabad mozgását, és ennélfogva e szabadság korlátozásának minősül.
64
Mindazonáltal egy ilyen nemzeti szabályozás csak akkor megengedhető, ha az EUM‑Szerződéssel összeegyeztethető jogszerű célt szolgál, vagy ha közérdeken alapuló kényszerítő indokok igazolják. Ilyen esetben még az is szükséges, hogy e szabályozás alkalmazása alkalmas legyen a szóban forgó célkitűzés megvalósítására, és ne lépjen túl az annak megvalósításához szükséges mértéken (2020. április 23‑iLand Niedersachsen [Korábbi releváns tevékenységi időszakok] ítélet, C‑710/18, EU:C:2020:299, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az osztrák kormány a Bíróság elé terjesztett észrevételeiben nem hivatkozott arra, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás az EUM‑Szerződésben meghatározott jogszerű célt követ, vagy hogy azt közérdeken alapuló kényszerítő okok igazolják.
66
Emlékeztetni kell ugyanakkor egyrészt arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett területen szerzett azon tapasztalat jutalmazása, amely lehetővé teszi a munkavállaló számára feladatainak jobb teljesítését, a munkabér‑politika jogszerű céljának minősül (2019. május 8‑iÖsterreichischer Gewerkschaftsbund ítélet, C‑24/17, EU:C:2019:373, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Mindazonáltal az alapügyben szóban forgóhoz hasonló nemzeti szabályozás, amely a munkavállaló illetményének besorolásakor és kiszámításakor kizárja a munkavállaló által végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett egyes korábbi szolgálati idők figyelembevételét, nem tekinthető úgy, mint amely teljes mértékben elismeri az így szerzett tapasztalatot, következésképpen nem alkalmas e célkitűzés megvalósítására (lásd ebben az értelemben: 2019. május 8‑iÖsterreichischer Gewerkschaftsbund ítélet, C‑24/17, EU:C:2019:373, 88. pont).
68
Másrészt, még ha feltételezzük is, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás tényleges célja a munkavállalók munkáltató iránti hűségének jutalmazása, és hogy az ilyen cél közérdeken alapuló kényszerítő indok lehet (2019. május 8‑iÖsterreichischer Gewerkschaftsbund ítélet, C‑24/17, EU:C:2019:373, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), meg kell állapítani, hogy az említett szabályozás jellemzőire tekintettel a munkavállalók szabad mozgásának az általa jelentett akadályozása nem tűnik alkalmasnak e cél elérésének biztosítására.
69
Az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás értelmében ugyanis a köztisztviselő által az Osztrák Köztársaságtól eltérő EGT‑államban – az előbbi tagállamban történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, és a köztisztviselő illetménybesorolásának megállapításakor korábban figyelembe nem vett szolgálati idő nem vehető visszamenőleges hatállyal figyelembe, ha e köztisztviselőt a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő, jóllehet figyelembe vehető akkor, ha a köztisztviselő illetménybeli helyzete kizárólag a szolgálati idő szerinti előmenetelből következik.
70
E körülmények között meg kell állapítani, hogy e korlátozást nem igazolják a jelen ítélet 66. és 68. pontjában említettekhez hasonló, közérdeken alapuló kényszerítő okok.
71
Végül nem fogadható el, hogy az olyan adminisztratív egyszerűsítésre vonatkozó cél, amely csupán csökkenteni kívánja a közigazgatás feladatait, nevezetesen az általa elvégzendő számítások megkönnyítésével, közérdeken alapuló kényszerítő indoknak minősül, amely igazolhatja egy olyannyira alapvető szabadság korlátozását, mint a munkavállalók EUMSZ 45. cikkben biztosított szabad mozgása (2013. december 5‑iZentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken ítélet, C‑514/12, EU:C:2013:799, 42. pont).
72
Mindenesetre az arra vonatkozó megfontolás, hogy az ilyen egyszerűsítéssel csökkenthetők az adminisztratív költségek, tisztán gazdasági jellegű, ezért az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem minősülhet közérdeken alapuló kényszerítő indoknak (2013. december 5‑iZentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken ítélet, C‑514/12, EU:C:2013:799, 43. pont).
73
Ebből következik, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdésével ellentétes az alapügyben szóban forgóhoz hasonló nemzeti szabályozás.
74
A fentiekre tekintettel az első kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy másik EGT‑államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörében tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik.
A második kérdésről
75
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2000/78 irányelvnek a Charta 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2. és 6. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint egyrészt a valamely személy által egy másik tagállamban – az első tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő nem vehető figyelembe az előmenetel szempontjából, ha e köztisztviselőt a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő, másrészt pedig az ilyen előléptetésre főszabály szerint csak az előmeneteli referencia‑időponttól számított több szolgálati év elteltével kerülhet sor.
76
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a többek között az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmát a Charta 21. cikke rögzíti, valamint hogy ezt a tilalmat a foglalkoztatás és munkavégzés területén a 2000/78 irányelv pontosította (2023. április 20‑iLandespolizeidirektion Niederösterreich és Finanzamt Österreich ítélet, C‑650/21, EU:C:2023:300, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
77
Így mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a második kérdésben szereplőhöz hasonló szabályozás a 2000/78 irányelv hatálya alá tartozik‑e.
78
E tekintetben a jelen ítélet 47. pontjából kitűnik, hogy az ilyen szabályozás vitathatatlanul a foglalkoztatási és munkafeltételek körébe tartozik. Következésképpen ezen irányelv hatálya alá tartozik (lásd analógia útján: 2019. október 10‑iKrah ítélet, C‑703/17, EU:C:2019:850, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
Ami ezt követően azt a kérdést illeti, hogy e szabályozás a 2000/78 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének értelmében vett, életkoron alapuló eltérő bánásmódot valósít‑e meg, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés szerint az „egyenlő bánásmód elve” azt jelenti, hogy az ezen irányelv 1. cikkében említett okok alapján nem szabad semmiféle közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést tenni.
80
Az említett irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja pontosítja, hogy az (1) bekezdésének alkalmazásában akkor áll fenn közvetlen hátrányos megkülönböztetés, ha az említett irányelv 1. cikkében említett okok bármelyike miatt valaki egy hasonló helyzetben lévő másik személyhez képest kedvezőtlen bánásmódban részesül. Ezenkívül a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontjából az következik, hogy az irányelv alkalmazásában életkoron alapuló közvetett hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha egy látszólag semleges előírás, feltétel vagy gyakorlat egy bizonyos életkorú személyt más személyekkel szemben hátrányos helyzetbe hoz, kivéve ha ez az előírás, feltétel vagy gyakorlat jogszerű cél által objektíve igazolható, és a cél elérésére irányuló eszközök megfelelők és szükségesek.
81
Márpedig a második kérdés nem olyan nemzeti szabályozásra vonatkozik, amely a köztisztviselő előléptetését kifejezetten a tisztviselő életkorától teszi függővé. Megjegyzendő ugyanis, hogy a jelen ügyben az, hogy az A. B. által végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati időt visszamenőlegesen nem teljes egészében veszik figyelembe, attól függ, hogy a tartomány hoz‑e a mérlegelési jogkörébe tartozó határozatot e köztisztviselő előléptetésére vonatkozóan, amely nem a tisztviselő életkorával, hanem az általa szerzett szakmai tapasztalat időtartamával függ össze.
82
Így elsősorban meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló nemzeti szabályozás nem eredményez közvetlenül az életkoron alapuló eltérő bánásmódot (lásd ebben az értelemben: 2012. június 7‑iTyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft ítélet, C‑132/11, EU:C:2012:329, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
83
Másodsorban, ami azt a kérdést illeti, hogy az ilyen szabályozás életkoron alapuló közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősül‑e, megjegyzendő, hogy ez azt feltételezi, hogy e szabályozás, bár semlegesen van megfogalmazva, különösen egy bizonyos korosztályt hátrányos helyzetbe hozhat. Ez a helyzet az olyan szabályozás esetében, amely a tisztviselő előléptetését csak a szolgálati évek magas számának teljesítésétől teszi függővé, és így csak az idősebb köztisztviselők léptethetők előre.
84
A jelen ügyben megjegyzendő, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás értelmében az A foglalkoztatási csoportba tartozó köztisztviselők legkorábban az előmeneteli referencia‑időponttól számított 9 év szolgálati idő után jogosultak az V. besorolási osztályba való előléptetésre, míg az ugyanabba a besorolási osztályba lépéshez a C foglalkoztatási csoportba tartozó köztisztviselőknek 29 év szolgálati idővel kell rendelkezniük. Következésképpen, az e két szolgálati idő közötti jelentős különbséget figyelembe véve nem tekinthető úgy, hogy a köztisztviselő előléptethetősége attól függ, hogy egy meghatározott korosztályhoz tartozik‑e.
85
Ezenkívül e nemzeti szabályozás szerint az előléptetés nem automatikus, hanem az érintett tartomány kormányának mérlegelési jogkörébe tartozik. Végül a köztisztviselő előléptethetősége a közszolgálatban nyújtott teljesítményétől, képességeitől, valamint a közszolgálatban és azon kívül tanúsított magatartásától függ.
86
Márpedig e szempontok nyilvánvalóan irrelevánsak az érintett köztisztviselők életkorának bármikénti figyelembevétele szempontjából.
87
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás által létrehozott rendszer olyan kritériumon alapul, amely sem elválaszthatatlanul, sem közvetetten nem kapcsolódik a köztisztviselők életkorához. Ebből következik, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy másik tagállamban – az első tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő nem vehető figyelembe az előmenetele szempontjából, ha e köztisztviselőt a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő, nem eredményez közvetetten az életkoron alapuló eltérő bánásmódot.
88
A fenti megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2000/78 irányelvnek a Charta 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2. és 6. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint egyrészt a valamely személy által egy másik tagállamban – az első tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő nem vehető figyelembe az előmenetel szempontjából, ha e köztisztviselőt a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő, másrészt pedig az ilyen előléptetésre főszabály szerint csak az előmeneteli referencia‑időponttól számított több szolgálati év elteltével kerülhet sor, feltéve egyrészt, hogy az előléptetésre való jogosultsághoz teljesítendő szolgálati évek száma nem olyan magas, hogy az csak az idősebb köztisztviselőket érintheti, másrészt pedig, hogy az előléptetés más, az életkor bármiképpen való figyelembevételétől független kritériumoktól is függ.
A költségekről
89
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az EUMSZ 45. cikk (2) bekezdését és a munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy, az Európai Gazdasági Térséghez tartozó másik államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik, míg ilyen beszámítást nem ír elő a magánszektorban és az ország területén végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett korábbi szolgálati idő tekintetében.
2)
Az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a valamely személy által egy, az Európai Gazdasági Térséghez tartozó másik államban – az előbbi tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett, illetménybesorolás céljából korábban figyelembe nem vett szolgálati időt visszamenőlegesen beszámítják, ha e köztisztviselő illetménybeli helyzete a szolgálati idő szerinti előmenetelből, nem pedig a közigazgatás mérlegelési jogkörében tartozó határozat alapján történő előléptetésből következik.
3)
A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelvnek az Európai Unió Alapjogi Chartája 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2., és 6. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint egyrészt a valamely személy által egy másik tagállamban – az első tagállamban köztisztviselőként történő szolgálatba lépését megelőzően – végzett egyenértékű tevékenységgel szerzett szolgálati idő nem vehető figyelembe az előmenetel szempontjából, ha e köztisztviselőt a közigazgatás mérlegelési jogkörébe tartozó határozat alapján léptették elő, másrészt pedig az ilyen előléptetésre főszabály szerint csak az előmeneteli referencia‑időponttól számított több szolgálati év elteltével kerülhet sor, feltéve egyrészt, hogy az előléptetésre való jogosultsághoz teljesítendő szolgálati évek száma nem olyan magas, hogy az csak az idősebb tisztviselőket érintheti, másrészt pedig, hogy az előléptetés más, az életkor bármiképpen való figyelembevételétől független kritériumoktól is függ.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.