62020CJ0151_RES
C‑151/20. sz. ügy
Bundeswettbewerbsbehörde
kontra
Agrana Zucker GmbH_Nordzucker AGésSüdzucker AG
(az Oberster Gerichtshof [legfelsőbb bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2022. március 22.
„Előzetes döntéshozatal – Verseny – EUMSZ 101. cikk – Két nemzeti versenyhatóság által üldözött kartell – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 50. cikk – A ne bis in idem elve – Ugyanazon jogsértés fennállása – Az 52. cikk (1) bekezdése – A ne bis in idem elvének korlátozásai – Feltételek – Közérdekű cél követése – Arányosság”
Alapvető jogok – A ne bis in idem elve – Alkalmazási feltételek – Az eljárások és a büntető jellegű szankciók halmozása – A büntető jelleg értékelésének szempontjai – A jogsértés belső jog szerinti jogi minősítése, a jogsértés jellege és a kiszabható szankció súlya
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk)
(lásd: 30., 31. pont)
Alapvető jogok – A ne bis in idem elve – Alkalmazási feltételek – Az eljárások és a büntető jellegű szankciók halmozása – Fogalom – A versenyjog hatálya alá tartozó és bírság kiszabására vagy csupán a jogsértés megállapítására irányuló eljárások halmozása – Bennfoglaltság
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk)
(lásd: 32., 60–67. pont)
Alapvető jogok – A ne bis in idem elve – Alkalmazási feltételek – Korábbi jogerős határozat fennállása – Értékelési szempontok – Az ügy érdemi elbírálását követően hozott jogerős határozat
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk)
(lásd: 34., 35. pont)
Alapvető jogok – A ne bis in idem elve – Alkalmazási feltételek – Ugyanazon jogsértés fennállása – Értékelési szempont – A történeti tényállás azonossága – Két nemzeti versenyhatóság által üldözött kartell – A tényállás azonosságának értékelése a földrajzi terület, a termékpiac és az említett hatóságok által indított eljárások tárgyát képező időszak tekintetében
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk)
(lásd: 38–48. pont)
Alapvető jogok – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A Chartában szereplő jogok és szabadságok gyakorlásának korlátozása – A ne bis in idem elvének korlátozása – Feltételek – Közérdekű cél követése – Két nemzeti versenyhatóság által üldözött kartell – Az ugyanazon jogsértő magatartás azonos szempontjaira irányuló eljárások halmozása – Megengedhetetlenség
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk, és 52. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 49–57. pont)
Összefoglalás
A Nordzucker AG és a Südzucker AG két német cukorgyártó, amelyek egy harmadik nagy gyártóval együtt uralják a németországi cukorpiacot. E piac hagyományosan három fő földrajzi övezetre oszlik, amelyek mindegyikét e három nagy gyártó egyike uralta.
Az Agrana Zucker GmbH (a továbbiakban: Agrana), amely a Südzucker leányvállalata, Ausztriában a fő cukorgyártó.
Legkésőbb 2004‑től a Nordzucker és a Südzucker megállapodtak abban, hogy nem versenyeznek oly módon, hogy belépnének egymás fő értékesítési területeire. E körülmények között hívta fel 2006 elején a Südzucker értékesítési igazgatója a Nordzucker értékesítési igazgatóját, hogy a Nordzucker szlovák leányvállalata által az osztrák piacra történő cukorszállítást kifogásolja, azt sugallva, hogy ez következményekkel járhat a német cukorpiacra (a továbbiakban: 2006. évi telefonbeszélgetés).
A Nordzucker ezt követően a nemzeti engedékenységi programban való részvétel érdekében értesítette mind a Bundeskartellamtot (szövetségi versenyhatóság, Németország), mind a Bundeswettbewerbsbehördét (szövetségi versenyhatóság, Ausztria) a német és osztrák cukorpiaci kartellben való részvételéről. E két hatóság ezzel egyidejűleg vizsgálati eljárásokat indított.
2014‑ben a német versenyhatóság jogerős határozatában megállapította, hogy a Nordzucker, a Südzucker és a harmadik német gyártó az EUMSZ 101. cikket és a német jog megfelelő rendelkezéseit megsértve versenyellenes kartellben vett részt, és többek között 195500000 euró bírságot szabott ki a Südzuckerrel szemben. E határozat felidézi az osztrák cukorpiacról folytatott 2006. évi telefonbeszélgetés tartalmát is.
Azonban az Oberlandesgericht Wien (bécsi regionális felsőbíróság, Ausztria) elutasította az osztrák versenyhatóság azon kérelmét, amely egyrészt annak megállapítására irányult, hogy a Nordzucker, a Südzucker és az Agrana megsértette az EUMSZ 101. cikket és az osztrák jog megfelelő rendelkezéseit, másrészt a Südzuckerrel szemben két bírság kiszabására, melyek közül az egyik az Agranával egyetemleges.
Az osztrák versenyhatóság fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, az Oberster Gerichtshofhoz (legfelsőbb bíróság, Ausztria). Ennek keretében a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 50. cikkében rögzített ne bis in idem elve tiltja‑e számára, hogy az előtte folyamatban lévő eljárásban figyelembe vegye a 2006. évi telefonbeszélgetést, mivel e megbeszélést a német versenyhatóság 2014. évi határozata kifejezetten megemlítette. E bíróság ezenkívül azt kívánja megtudni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatára tekintettel a ne bis in idem elve alkalmazandó‑e a jogsértés megállapítására irányuló olyan eljárásban, amely nem eredményezi bírság kiszabását valamely vállalkozásnak a nemzeti engedékenységi programban való részvétele miatt.
A nagytanácsban eljáró Bíróság e kérdésekre válaszul pontosítja a ne bis in idem elvének kifejeződését olyan párhuzamos vagy egymást követő versenyjogi eljárásokban, amelyek több tagállamban ugyanazon versenyellenes magatartással kapcsolatban indultak.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is emlékeztet arra, hogy a Charta 50. cikkében rögzített ne bis in idem elve tiltja az e cikk értelmében büntető jellegű eljárások és szankciók halmozását ugyanazon cselekmények miatt ugyanazon személlyel szemben.
A versenyjog területén ezen elv ugyanis tiltja különösen azt, hogy a Bizottság valamely vállalkozást olyan versenyellenes magatartásért újból szankcionáljon, vagy eljárás alá vonjon, amely miatt a Bizottság egy meg nem támadható korábbi határozatában már szankciót szabott ki vele szemben, vagy amellyel kapcsolatban megállapította felelősségének hiányát. A ne bis in idem elvének a versenyjog hatálya alá tartozó eljárások keretében történő alkalmazása két feltételtől függ, vagyis egyrészt attól, hogy legyen egy korábbi végleges határozat („bis” feltétel), másrészt pedig attól, hogy a korábbi határozat és a későbbi eljárások vagy határozatok ugyanarra a versenyellenes magatartásra vonatkozzanak („idem” feltétel).
Mivel a német versenyhatóság 2014. évi határozata olyan korábbi jogerős határozatnak minősül, amelyet az ügy érdemi elbírálása alapján hoztak, a „bis” feltétel teljesül az osztrák versenyhatóság által folytatott eljárás tekintetében.
A „idem” feltételt illetően az ugyanazon jogsértés fennállásának értékelése szempontjából releváns szempont a történeti tényállás azonossága, függetlenül annak nemzeti jog szerinti jogi minősítésétől vagy a védett jogi tárgytól. A versenyellenes magatartások azonosságát az érintett földrajzi területre és az érintett termékek piacára, valamint azon időszakra tekintettel kell vizsgálni, amelynek során az említett magatartások célja vagy hatása a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása volt.
Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a releváns körülmények összességének értékelése alapján megvizsgálja, hogy a német versenyhatóság 2014. évi határozata a szóban forgó kartellt annak nem csupán a német, hanem az osztrák területre vonatkozó versenyellenes célja vagy hatása miatt is megállapította és szankcionálta‑e. Amennyiben ez a helyzet, az EUMSZ 101. cikk és az osztrák jog megfelelő rendelkezéseinek megsértésén alapuló, az osztrák területre vonatkozó kartell miatti más eljárások és adott esetben más szankciók a Charta 50. cikkében biztosított alapvető jog korlátozásának minősülnek.
Az ilyen korlátozás egyébiránt nem igazolható a Charta 52. cikkének (1) bekezdése alapján. E rendelkezés többek között előírja, hogy a Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlásának korlátozására csak akkor kerülhet sor, ha az ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja.
Kétségtelen, hogy mivel a kartelleknek az EUMSZ 101. cikkben előírt tilalma a belső piacon a torzulásmentes verseny biztosítására irányuló közérdekű célt követi, a Charta 50. cikkében biztosított ne bis in idem elvének az eljárások és büntető jellegű szankciók két nemzeti versenyhatóság általi halmozásából eredő korlátozása akkor igazolható a Charta 52. cikkének (1) bekezdése alapján, amennyiben ezen eljárások és szankciók olyan további célokat szolgálnak, amelyek adott esetben a jogsértő magatartás más szempontjaira irányulnak. Mindazonáltal abban az esetben, ha két nemzeti versenyhatóság ugyanazon tényállásokat üldözi és szankcionálja annak érdekében, hogy biztosítsa az EUMSZ 101. cikk és a nemzeti joguknak az EUMSZ 101. cikk értelmében a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására alkalmas kartelleket tiltó megfelelő rendelkezései tiszteletben tartását, e két hatóság ugyanazt a célt követi, amely annak biztosítására irányul, hogy a belső piacon ne torzuljon a verseny. Az eljárások és a szankciók ilyen halmozása nem felelne meg az Unió által elismert általános érdekű célkitűzésnek, így az a Charta 52. cikkének (1) bekezdése alapján sem igazolható.
Az osztrák versenyhatóság által a Nordzuckerrel szemben folytatott eljárást illetően a Bíróság végső soron megerősíti, hogy a versenyjog alkalmazására irányuló ilyen eljárás, amelyben a Nordzuckernek a nemzeti engedékenységi programban való részvétele folytán kötelező megállapítani a versenyjog megsértését, szintén tartozhat a ne bis in idem elvének hatálya alá.
Ugyanis a res iudicata elvének folyományaként a ne bis in idem elvének az a célja, hogy garantálja a jogbiztonságot és a méltányosságot annak biztosításával, hogy amennyiben valamely természetes vagy jogi személlyel szemben eljárást folytattak le és adott esetben elmarasztalták, biztos lehessen abban, hogy ugyanazon jogsértésért nem fogják még egyszer eljárás alá vonni. Ebből következik, hogy valamely büntető jellegű eljárás megindítása önmagában tartozhat a ne bis in idem elvének hatálya alá, függetlenül attól, hogy ez az eljárás ténylegesen szankció kiszabását eredményezi‑e.