62020CC0716
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. március 10. (
1
)
C‑716/20. sz. ügy
RTL Television GmbH
kontra
Grupo Pestana S. G. P. S., S.A,
SALVOR – Sociedade de Investimento Hoteleiro, S. A.
(a Supremo Tribunal de Justiça [legfelsőbb bíróság, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Szerzői jog és szomszédos jogok – Műholdas műsorsugárzás és vezetékes továbbközvetítés – A vezetékes továbbközvetítés fogalma – Nyilvánosság általi vételre szánt televízióműsor egyidejű és teljes terjedelmű, vezetékes, nyilvános terjesztése – A terjesztést végző, műsorsugárzó szervezetnek nem minősülő személy – Hotelszobák televíziókészülékein történő terjesztés”
1.
Jogosult‑e a műsorszolgáltató megtiltani a sugárzást és díjat követelni a valamely szálloda által parabolaantenna útján fogott és a vendégek számára a szállodai szobákban koaxiális kábel útján közvetített, ingyenes műsorai továbbközvetítéséért? A 93/83/EGK irányelv (
2
) 1. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „vezetékes továbbközvetítésnek” minősül‑e ez a továbbközvetítés, és biztosíthat‑e meghatározott jogokat a műsorszolgáltató számára az uniós jog által biztosított jogok körét vélhetően kiterjesztő nemzeti szabályozás alapján?
I. Jogi háttér
A.
Uniós jog
2.
A 93/83 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése a következőképpen szól:
„[…]
Ezen irányelv alkalmazásában »vezetékes továbbközvetítés« a másik tagállamból származó, a nyilvánosság általi vételre szánt televíziós vagy rádiós műsor vezetékes vagy vezeték nélküli – ideértve a műholdas közvetítést is – eredeti közvetítésének egyidejű, változatlan és teljes terjedelmű, kábeles vagy mikrohullámos rendszeren keresztüli, nyilvánosság általi vételre szánt továbbközvetítése.”
3.
A 93/83 irányelv „A vezetékes továbbközvetítés joga” című 8. cikke kimondja:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a más tagállamokból származó műsorok területükön történő vezetékes továbbközvetítése esetén az irányadó szerzői és szomszédos jogokat tiszteletben tartják, és hogy az ilyen továbbközvetítés a szerzői és szomszédos jogi jogosultak, valamint a kábelszervezetek közötti egyéni vagy kollektív szerződés alapján valósul meg.”
4.
A 93/83 irányelv „A vezetékes továbbközvetítés jogának gyakorlása” című 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a szerzői vagy szomszédos jogi jogosultak azon joga, hogy egy kábelszervezetnek a vezetékes továbbközvetítésre engedélyt adjanak vagy azt megtagadják, csak jogkezelő szervezet útján gyakorolható.”
5.
A 2001/29/EK irányelvnek (
3
)„A művek nyilvánossághoz közvetítésének, valamint a védelem alatt álló egyéb teljesítmények nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételének joga” című 3. cikke alapján:
„(1)   A tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik vezetékes vagy vezeték nélküli nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására, beleértve az oly módon történő hozzáférhetővé tételt is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg.
(2)   A tagállamok biztosítják a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát akár vezetékes akár vezeték nélküli, illetve oly módon történő hozzáférhetővé tétel esetében is, amikor a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg:
[…]
d)
a műsorsugárzó [helyesen: műsorsugárzó szervezetek] számára műsoraik rögzítése tekintetében függetlenül attól, hogy a műsor közvetítése vezeték útján vagy vezeték nélkül történik, ideértve a kábelen keresztül vagy műhold útján történő közvetítést is.
(3)   Az (1) és a (2) bekezdésben foglalt jogok nem merülnek ki a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel egyetlen, e cikkben említett cselekménye révén sem.”
6.
A 2006/115/EK irányelv (
4
)„A nyilvánossághoz történő közvetítés és sugárzás” című 8. cikkének (3) bekezdése szerint:
„(3)   A tagállamok a műsorsugárzó szervezetek számára kizárólagos jogot biztosítanak sugárzott műsoraik vezeték nélküli sugárzásának, illetve nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására, amennyiben e közvetítés olyan helyiségben történik, amely belépti díj ellenében hozzáférhető a nyilvánosság számára.”
B.
Portugál nemzeti jog
7.
A Código do Direito de Autor e dos Direitos Conexos, (a szerzői és szomszédos jogokról szóló portugál törvénykönyv, a továbbiakban: CDADC) (
5
) 176. cikkének (9) és (10) bekezdése alapján:
„(9)   Műsorsugárzó szervezetnek kell tekinteni minden olyan szervezetet, amely hang‑ és vizuális műsorsugárzást végez, műsorsugárzás alatt pedig az akár vezetéken, akár vezeték nélküli eszközökkel, különösen rádióhullámon, optikai szálon, kábelen vagy műholdon keresztül történő, a nyilvánosság általi vételre szánt hang‑ és képsugárzást, vagy ezek megjelenítését kell érteni.
(10)   Továbbközvetítés alatt valamely műsorsugárzó szervezet műsorának egy másik műsorsugárzó szervezet által történő egyidejű közvetítését kell érteni.”
8.
A CDADC 187. cikke alapján:
„(1)   A műsorsugárzó szervezetek jogosultak engedélyezni vagy megtiltani:
a) műsoraik rádióhullámok útján történő továbbközvetítését;
b) műsoraik fizikai adathordozón való rögzítését, függetlenül attól, hogy vezetékes vagy vezeték nélküli közvetítésről van‑e szó;
c) rögzített műsoraik többszörözését, ha azokat nem engedélyezték, vagy ha a rögzítés ideiglenes, és a többszörözés célja eltér a rögzítés céljától;
d) műsoraik nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételét – akár vezetékes, akár vezeték nélküli eszközökkel, beleértve a kábel vagy műhold útján történő közvetítést is –, oly módon, hogy a hozzáférés helyét és idejét a nyilvánosság tagjai egyénileg választhatják meg;
e) műsoraik nyilvánossághoz közvetítését, ha a közvetítésre nyilvános helyen és belépti díj ellenében kerül sor.
(2)   Az e cikkben meghatározott jogok nem alkalmazhatók azokra a vezetékes műsorterjesztőkre, akik kizárólag továbbközvetítik a műsorsugárzó szervezetek műsorait.
(3)   Az állandó gyakorlat alapján a műsorhoz kapcsolódó szomszédos jogok jogosultjának kell tekinteni azt a személyt, akinek nevét vagy megnevezését a szóban forgó műsorban ilyenként tüntették fel.”
9.
A 333/97. sz. törvényerejű rendelet (
6
) 3. cikke (Fogalommeghatározások) és 8. cikke (Kiterjesztés a szomszédos jogok jogosultjaira) alapján:
„3. cikk
E rendelet alkalmazásában:
a) »műhold«: minden olyan, a világűrben elhelyezett mesterséges eszköz, amely lehetővé teszi a nyilvánosság általi vételre szánt műsorsugárzási jelek sugárzását;
b) »műholdas nyilvánossághoz közvetítés«: az a cselekmény, amikor a műsorsugárzó szervezet ellenőrzése és felelőssége mellett a nyilvánosság általi vételre szánt műsorhordozó jeleket a műhold felé, majd onnan a Föld felé vezető megszakítatlan közvetítési láncba juttatják;
c) »vezetékes továbbközvetítés«: a nyilvánosság számára vételre szánt televíziós vagy rádióműsorok eredeti közvetítésének a nyilvánossághoz történő, egyidejű és teljes terjedelmű, vezetékes közvetítése.
[…]
8. cikk
A CDADC 178., 184. és 187. cikkének, valamint e törvényerejű rendelet 6. és 7. cikkének rendelkezéseit alkalmazni kell az előadóművészekre, a hang‑ és videofelvételek előállítóira és a műsorsugárzó szervezetekre az előadásaik, hang‑ és videofelvételeik és műsoraik műholdas nyilvánossághoz közvetítését, valamint vezetékes továbbközvetítését illetően.”
II. A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10.
Az RTL TELEVISION GmbH egy Németországban székhellyel rendelkező társaság, amely rádió‑ és televízióműsorok sugárzásával foglalkozik különböző, a nagyközönség általi vételre szánt csatornákon keresztül.
11.
A televízióműsorok sugárzására saját televíziós csatornáin keresztül „szabad jeladás” útján kerül sor, vagyis ezek magánlakásokban történő vétele nincs díjfizetéshez kötve.
12.
Az RTL Television (a továbbiakban: RTL), a fent említett társaság egyik televíziós csatornája több tagállamban is működik, és számos televízióműsort (filmek, televíziós sorozatok, előadások, dokumentumfilmek, sportesemények, hírek, aktualitások) kínál nézőinek.
13.
Az említett műsorok – noha azokat Németországban, Ausztriában és Svájcban élő közönségnek szánják – műholdas jelek útján egész Európában, így Portugáliában is parabolaantenna használatával egyszerűen foghatók.
14.
Az RTL különböző felhasználási szerződéseket kötött az Unió különböző tagállamaiban található televíziós szolgáltatókkal és szállodákkal.
15.
A Grupo Pestana S. G. P. S. (a továbbiakban: Pestana csoport) az anyavállalata az egyik legnagyobb portugál szállodaipari csoportnak, amelynek a Salvor, Sociedade de Investimento Hoteleiro, S. A. leányvállalat (a továbbiakban: Salvor) is tagja. A Salvor, amelynek tőkéje 98,8%‑ban a Pestana csoport tulajdonában van, több szállodát üzemeltet Portugáliában, többek között a „D. João II” és az „Alvor Praia” hoteleket.
16.
Amint arra az RTL rámutatott, a „D. João II” és az „Alvor Praia” hotelek legalább a 2013 májusától 2014 februárjáig terjedő időszakban a szállodájukban elhelyezett parabolaantennák útján vették az RTL műholdas adásait, és koaxiális kábelek segítségével továbbították azokat a szobákban elhelyezett televíziókészülékekre.
17.
Az RTL ebből az okból keresetet nyújtott be a Tribunal de Propriedade Intelectual (szellemi tulajdon bírósága, Portugália) előtt a Pestana csoport és a Salvor ellen annak megállapítása iránt, hogy az RTL csatorna adásainak vétele és a „D. João II” és az „Alvor Praia” hotelek szobáiba való továbbközvetítése az RTL műsorainak a CDADC 187. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek, valamint az említett műsoroknak a 333/97. sz. törvényerejű rendelet 3. és 8. cikke értelmében vett továbbközvetítésének minősülnek, és mint ilyenek az RTL előzetes engedélyéhez kötöttek.
18.
Az RTL mindenekelőtt hangsúlyozta, hogy a CDADC 187. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján a védett művek nyilvánossághoz közvetítése esetén a műsorsugárzó szervezetek számos jogot élveznek, például joguk van engedélyezni vagy megtiltani adásaik nyilvánossághoz közvetítését.
19.
Az RTL álláspontja szerint az említett jogokat tovább bővítette a 333/97. sz. törvényerejű rendelet 8. cikke, amely alapján a műsorsugárzók jogosultak engedélyezni vagy megtiltani adásaik vezetéken történő továbbközvetítését a 3. cikk c) pontja szerinti feltételek mellett, így tehát „a nyilvánosság számára vételre szánt televíziós vagy rádióműsorok eredeti közvetítésének a nyilvánossághoz történő, egyidejű és teljes terjedelmű, vezetékes közvetítése” esetében is.
20.
A Tribunal da Propriedade Intelectual (szellemi tulajdon bírósága, Portugália) azonban elutasította az RTL keresetét, és megállapította, hogy az RTL csatorna televíziós adásainak a Pestana csoport és a Salvor társaság szállodáinak szobáiban történő közvetítése a nyilvánossághoz közvetítésnek tekinthető, de a 187. cikk (1) bekezdésének e) pontja szerinti kizárólagos jog gyakorlásának feltételei nem teljesülnek.
21.
A Bíróság ezenkívül megállapította, hogy a per tárgyát képező tényállás nem tekinthető továbbközvetítésnek, mivel azt nem műsorsugárzó szervezet végezte.
22.
Az RTL megtámadta a Tribunal de Propriedade Intelectual (szellemi tulajdoni ügyekben eljáró bíróság) ítéletét a Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság, Portugália) előtt.
23.
A Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság) helybenhagyta az elsőfokú ítéletet, vagyis elutasította az RTL követeléseit.
24.
Az RTL felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tribunal da Relação de Lisboa (lisszaboni fellebbviteli bíróság) határozatával szemben a Supremo Tribunal de Justiça (legfelsőbb bíróság, Portugália) előtt, amely felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerinti »vezetékes továbbközvetítés« fogalmát, hogy az a valamely műsorsugárzó szervezet műsorának egy másik műsorsugárzó szervezet által történő egyidejű közvetítésén kívül magában foglalja a nyilvánosság általi vételre szánt televízió‑ vagy rádióműsorok elsődleges közvetítésének egyidejű és teljes egészében vezetéken történő nyilvánossághoz továbbközvetítését is (függetlenül attól, hogy a nyilvánossághoz továbbközvetítést végző személy műsorsugárzó szervezet‑e vagy nem)?
2)
Valamely televíziós csatorna műhold útján sugárzott műsorainak a szállodai szobákban elhelyezett különböző televíziókészülékeken, koaxiális kábelen keresztül történő egyidejű közvetítése e műsorok olyan továbbközvetítésének minősül‑e, amely az 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK irányelv 1. cikkének (3) bekezdésében meghatározott fogalom hatálya alá tartozik?”
III. Jogi elemzés
A.
Előzetes észrevételek
25.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdés lényegében egyetlen kérdésben foglalható össze: jogosult‑e a műsorszolgáltató megtiltani a sugárzást és díjat követelni a valamely szálloda által egyszerű parabolaantenna útján fogott és a szobákba koaxiális kábel útján a vendégek számára közvetített műsorai továbbközvetítéséért?
26.
A felperes elsődleges követelése azon a feltételezésen alapul, hogy a portugál szabályozás kiterjeszti a televíziós műsorszolgáltatót az uniós jog szerinti nyilvánossághoz közvetítést végző harmadik személyekkel szemben megillető jogokat, amennyiben a továbbközvetítés „vezetékesen” történik.
27.
Más szóval a portugál jog a 93/83 irányelv átültetése során a műsorszolgáltatók javára bevezette azt a jogot, hogy megtilthassák a továbbközvetítést, és mindenképpen díjfizetést követelhessenek azokban az esetekben, amikor a műsorszolgáltató szabadon fogható műsorait valaki „vezetékesen” továbbközvetíti.
28.
Az RTL értelmezése szerint, amelyet a nemzeti bíróság némi kétséggel követett, a portugál jogalkotó a „kábelszervezet” uniós jogból levezethetőtől eltérő fogalmát vezette be: értelmezés útján az említett tevékenységet klasszikus kábelhálózatok útján, hivatásszerűen végzőkkel egy tekintet alá esnek a szállodai vállalkozásokhoz hasonló azon jogalanyok, akik a szabadon fogható műholdas jelet befogják, és koaxiális kábelen a vendégek szobájába továbbítják.
29.
A kérdés tehát a „vezetékes továbbközvetítés” fogalmáról szóló, és mindenekelőtt arról, hogy ki tekinthető „kábelszervezetnek”, azaz szükséges‑e, hogy ez a személy maga is műsorsugárzó szervezet legyen, elegendő‑e, hogy bármilyen „vezetékes” technológiát használ, vagy pedig – és ez tűnik számomra a leghelyesebb megoldásnak – hagyományos vezetékes hálózatok útján működő „hivatásos kábelszervezetnek” kell‑e lennie.
30.
A jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló helyzetek álláspontom szerint – összhangban az Európai Bizottság által írásbeli észrevételeiben és a tárgyaláson meggyőzően előadottakkal – az uniós jog által előírt feltételek mellett a nyilvánossághoz közvetítés kategóriájába tartoznak, mert az ingyenesen fogható televíziós műsorok továbbközvetítése a műsorszolgáltatók javára meghatározott jogokat keletkeztethet.
31.
Előzetesen hasznosnak tartom itt tisztázni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban a jogalanyok két csoportja érvényesíthet televíziós műsorokhoz kapcsolódó szellemi alkotáshoz fűződő jogokat: egyrészt az érintett művek szerzői, másrészt pedig műsorsugárzó szervezetek, illetve a műsorszolgáltatók. (
7
)
32.
Ami a műsorszolgáltatókat illeti, ők hivatkozhatnak a 2006/115 irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében előírt, a műsoraik rögzítésére vonatkozó jogra, vagy az ugyanezen irányelv 8. cikke (3) bekezdésében foglalt, a műsoraik nyilvánossághoz közvetítéséhez való jogra, vagy pedig a 2001/29 irányelv 2. cikkének e) pontjában elismert, e szervezetek rögzített műsorainak többszörözéséhez való jogra. (
8
)
33.
Az egyértelműség kedvéért az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésre adott válaszjavaslatok alapjául szolgáló jogi kérdéseket együttesen vizsgálom meg, tekintettel azok szoros összefüggésére, és egy egységes válaszra teszek javaslatot.
34.
Elemzésemet a 93/83 irányelv céljának, természetének, valamint elfogadása történeti és technológiai hátterének összefoglaló bemutatásával, a vezeték, a vezetékes továbbközvetítés és a kábelszervezet fogalmának elemzésével, valamint a különböző hivatkozott irányelvek és a Bíróság releváns ítélkezési gyakorlatának rövid vizsgálatával kezdem.
35.
Így jutok el a kérdés lényegéhez, vagyis a vezetékes továbbközvetítés fogalma és a nyilvánossághoz közvetítés közötti kapcsolathoz, hogy minősíthessem a jelen ügy tárgyát képező tényállást.
1. A 93/83 irányelv célja és háttere
36.
A „kábelszolgáltatók” új technológiáinak megjelenésére válaszul elfogadott 93/83 irányelv rendelkezéseit azok sajátos történeti és technológiai összefüggéseibe helyezve, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatára figyelemmel kell értelmezni, hogy a szellemi tulajdonra vonatkozó uniós szabályokkal összefüggésben rendszerezett és következetes értelmezésükhöz jussunk.
37.
A műhold útján történő műsorsugárzásról és a vezetékes továbbközvetítésről szóló 93/83 irányelv „hatálya világos és meglehetősen korlátozott terjedelmű, nevezetesen az összeurópai műsorsugárzás előmozdítása a rádió‑ és televízióműsorok műhold útján történő sugárzásának és vezetékes továbbközvetítésének megkönnyítése révén”. (
9
)
38.
Más szóval, a hivatkozott irányelvet egyrészt a műhold útján történő műsorsugárzás, másrészt a vezetékes továbbközvetítés megkönnyítése érdekében fogadták el, azáltal, hogy az irányelv 9. cikke előmozdítja, hogy a műsorok vezetékes továbbközvetítésére vonatkozóan közös jogkezelő szervezetek adjanak engedélyt. (
10
)
39.
Célja tehát nem az, hogy jogokat biztosítson, hanem hogy lehetővé tegye az abban a meghatározott történeti időszakban bevezetett új kommunikációs technológiák (műhold és kábel) teljes körű kihasználását, és különösen hogy kiküszöbölje a vezetékes továbbközvetítésre vonatkozó határon átnyúló engedélyek megadásának piacán fennálló szerződéses rendszer bizonyos hiányosságait. (
11
)
40.
Pontosabban, a 93/83 irányelv 8. cikkéből kitűnik, hogy az irányelv nem kötelezi a tagállamokat, hogy a vezetékes továbbközvetítéshez való sajátos jogot hozzanak létre, sem arra, hogy meghatározzák egy ilyen jog terjedelmét. Az irányelv egyszerűen azt rögzíti, hogy a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a más tagállamokból származó műsorok területükön történő vezetékes továbbközvetítése a meglévő szerzői és szomszédos jogok tiszteletben tartása mellett történjen.
41.
A szóban forgó irányelv minimális harmonizációt biztosít abban az értelemben, hogy nem zárja ki a műhold útján történő és a vezetékes közvetítéssel kapcsolatos jogok szerződéses tárgyalásának lehetőségét. (
12
)
42.
A Bíróság ugyanis megállapította, hogy a 93/83 irányelv „a más tagállamokból származó műsorok műholdas műsorsugárzása vagy vezetékes továbbközvetítése tekintetében rendelkezik a szerzői jogok és a szomszédos jogok védelme bizonyos vonatkozásainak minimális harmonizációjáról”. (
13
)
43.
A szabályozott és harmonizált szempontok, mint már említettük, annak előmozdítására vonatkoznak, hogy a közös jogkezelő szervezetek engedélyezzék a műsorok vezetékes továbbközvetítését.
44.
Ez azonban – amint azt látni fogjuk – nem jelenti azt, hogy a 93/83 irányelv átültetése során az uniós jogi fogalmakat a megállapítottól eltérő értelemben lehet használni, és hogy ebből jogok biztosítása lenne levezethető az irányelv rendszertani értelmezésével ellentétben.
B.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
1. A „kábelszervezet” fogalmáról
45.
A 93/83 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése alapján a vezetékes továbbközvetítés az elsődleges közvetítés egyik tagállamból egy másikba, kábeles továbbközvetítő rendszeren keresztül történő továbbközvetítését jelenti. Ezenkívül a továbbközvetítésnek az elsődleges közvetítéssel – amely lehet vezetékes vagy vezeték nélküli, ideértve a műhold útján történő közvetítést is – egyidejűnek, változatlannak és teljes terjedelműnek kell lennie. Végül, rögzítve van, hogy az elsődleges közvetítés, és így a továbbközvetítés tárgyának nyilvánosság általi vételre szánt televíziós vagy rádiós műsorokból kell állnia.
46.
A 8. és a 9. cikk kimondja, hogy a vezetékes továbbközvetítési jog gyakorlásának feltételeit „kábelszervezetnek” kell teljesítenie.
47.
A 93/83 irányelv azonban nem határozza meg sem a „kábel”, sem a „kábelszervezet” fogalmát, magától értetődőnek veszi azokat, és ezért az irányelvből nem vezethető le, hogy melyek azok a szervezetek, amelyek „vezetékes továbbközvetítést” végezhetnek.
48.
Bár a Bíróság ítéletben soha nem foglalkozott közvetlenül ezzel a kérdéssel, Øe főtanácsnok ITV 2 ügyre (ITV Broadcasting és társai, C‑275/15, EU:C:2016:649) vonatkozó indítványában tett megállapításai meggyőzőnek tűnnek, és összhangban vannak a javasolt értelmezéssel.
49.
Øe főtanácsnok megállapításai a jelen ügytől eltérő ügyre vonatkoztak, amelyben nem a műsorsugárzó szervezetek jogairól, hanem a szerzői jogokról volt szó; az eljárásban hivatkozott uniós jogi rendelkezések nem pontosan a 93/83 irányelvben foglaltak voltak. (
14
)
50.
Álláspontom szerint ugyanakkor a követett érvelés a jelen ügyben is hasznos lehet, amennyiben a kábel és a kábelszervezet fogalmának meggyőző, a szerzői és szomszédos jogokra vonatkozó teljes joganyagra érvényes értelmezését kínálja.
51.
A „kábel” kifejezés nem csak a 2001/29 irányelvben szerepel, hanem a 2001/29 irányelv alapját képező egyes irányelvekben is, nevezetesen a 92/100, a 93/83 és a 93/98 irányelvekben is.
52.
Øe főtanácsnok kimondja, hogy az uniós jogrend egységére és koherenciájára vonatkozó követelménynek való megfelelés érdekében „a használt fogalmaknak ezen irányelvek mindegyikében azonos jelentéssel kell rendelkezniük, kivéve ha az uniós jogalkotó – pontos jogszabályi összefüggésben – kinyilvánította az ettől eltérő szándékát”. (
15
)
53.
Mivel a fent hivatkozott irányelvek egyike sem határozza meg a „kábel” fogalmát, ezért ezt a fogalmat a (technológiai) szövegösszefüggésre és az irányelvek elérni kívánt célokra figyelemmel kell értelmezni.
54.
Øe főtanácsnok úgy folytatja, hogy: „Azon szövegösszefüggést illetően, amelybe a »kábelrendszer« szó illeszkedik, meg kell jegyezni, hogy a »kábelrendszer« szót valamennyi érintett irányelvben egyéb technológiák, többek között a »műhold« útján történő közvetítés tekintetében használják. A 2001/29 irányelv 2. cikkének e) pontjában és a 3. cikke (2) bekezdésének d) pontjában alkalmazott »vezeték útján vagy vezeték nélkül […], ideértve a kábelen keresztül vagy műhold útján« megfogalmazás egyébként arra utal, hogy a »kábel« és a »műhold« szavak a tágabb, »vezeték« és a »vezeték nélkül« szavak alkategóriáit képezik.” (
16
)
55.
A 93/83 irányelv is világos különbséget tesz a „műhold útján történő műsorsugárzás” és a „vezetékes továbbközvetítés” között, és ezért meggyőzőnek tartom azt az érvelést, amelyben a 2001/29 irányelv céljaira hivatkozva Øe főtanácsnok megállapítja, hogy azt kell feltételezni, hogy az uniós jogalkotó teljes mértékben tudatosan választotta meg az ebben az irányelvben alkalmazott terminológiát. Másképpen megfogalmazva meg kell állapítani, hogy ha az uniós jogalkotó a 2001/29 irányelv szerinti „kábelrendszer” szónak technológiai szempontból semleges jelentést kívánt volna tulajdonítani, általánosabb szót választott volna, […] vagy legalábbis pontosította volna, hogy a „kábelrendszer” szó […] egyéb technológiákat is magában foglal. (
17
)
56.
Øe főtanácsnok e tekintetben az alábbi következtetésre jut: „A fenti megállapítások összessége amellett a következtetés mellett szól, hogy a 2001/29 irányelv 9. cikkében alkalmazott »kábelrendszer« szó kizárólag a hagyományos kábeles szolgáltatók által működtetett, szokásos kábelhálózatokra terjed ki”. (
18
)
57.
Álláspontom szerint a hivatkozott érvelés a jelen ügyre is alkalmazható: bár a 2001/29/EK irányelv célkitűzései (
19
) eltérnek a 93/83/EK irányelv céljaitól, szeretném kiemelni, hogy az utóbbi célja, hogy lehetővé tegye az abban a meghatározott történeti időszakban bevezetett új kommunikációs technológiák (műhold és kábel) teljes körű kihasználását, és különösen hogy kiküszöbölje a vezetékes továbbközvetítésre vonatkozó határon átnyúló engedélyek megadásának piacán fennálló szerződéses rendszer bizonyos hiányosságait.
58.
Az irányelvek technológiai és történeti összefüggéseire, valamint céljaira figyelemmel nem arról van tehát szó, hogy egy uniós jogi fogalom jelentését rögzítjük, és érzéketlenné tesszük a technológiai változásokkal szemben, hanem csupán azon rendszer értelmezéséről, amelyben a kábel és a vezetékes továbbközvetítés fogalmát a különböző releváns irányelvek használják, pusztán annak megállapítása érdekében, hogy „kábelszervezet” csak az lehet, aki hivatásszerű célokra a hagyományos kábelhálózatot használja, amely a 93/83 irányelv legfőbb felosztása szerint a műholdas hálózat alternatíváját jelenti.
59.
Egyrészt tehát álláspontom szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés a „továbbközvetítés” fogalmát érintő, a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott különböző jogforrások tartalma közötti terminológiai zavar eredménye lehet.
60.
Álláspontom szerint ugyanis nem kétséges, hogy a „vezetékes továbbközvetítést” a műsorsugárzó szervezetnek nem minősülő személyek is végezhetik: elegendő, ha „(hivatásos) kábelszervezetről” van szó.
61.
Ez azonban nem változtat a jelen ügy megoldására vezető kérdés megfogalmazásán és elkerülhetetlenül az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre helyezi a hangsúlyt: a fenti érvelés alapján a „kábelszervezet” fogalmának hagyományos jelentését kell alkalmazni, figyelemmel a 93/83 irányelv elfogadásának időpontjában uralkodó technológiára, és különösen a hagyományos kábelhálózatokat és hivatásos szolgáltatóikat.
2. A „nyilvánossághoz közvetítés” fogalmáról a szállodai továbbközvetítések esetében
62.
Álláspontom szerint meg kell vizsgálni a „nyilvánossághoz közvetítés” fogalmát, amely, mint látni fogjuk, alkalmasabb a jelen ügy tárgyát képező tényállás minősítésére, mint a 93/83 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerinti „vezetékes továbbközvetítés” fogalma.
63.
Az uniós jog ugyanis a más személyek általi továbbközvetítés esetén e fogalom alapján biztosít jogokat a szerzőknek és – bizonyos feltételek fennállása esetén – a műsorsugárzóknak.
64.
Ami a szállodaüzemeltetők általi nyilvánossághoz közvetítésre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot illeti, a Bíróság az Egeda ügyben (
20
) megállapította, hogy az, ha egy szállodai létesítmény műholdas vagy földi úton fogadja a televíziós jeleket, és azokat kábelen keresztül eljuttatja az egyes szobáiba, nyilvánossághoz közvetítésnek minősül.
65.
A 2001/29/EK irányelv hatálybalépését követően is számos ítélet megállapította, hogy az a szállodaüzemeltető, aki a szállodai szobáiban televízió‑ vagy rádiókészülékekkel rendelkezik, amelyekre műsorsugárzó jeleket továbbít, nyilvánossághoz közvetítést végez. (
21
)
66.
A Bizottság észrevételeivel összhangban úgy vélem, hogy a szerzők tekintetében a fogadott jelet a vendégek számára a szobákban sugárzó szállodaüzemeltető tevékenysége műveknek a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésének minősül.
67.
A műsorsugárzók tekintetében azonban ezt a tevékenységet a 2006/115 irányelv 8. cikkének (3) bekezdése szerint kell értékelni. (
22
)
68.
Ezért noha a szállodaüzemeltető tevékenysége nyilvánossághoz közvetítésnek minősülhet, az uniós jog és a Bíróság ítélkezési gyakorlata (
23
) által a műsorsugárzó szervezetek joggyakorlására vonatkozóan megállapított feltételek alapvetően a műsorsugárzó szervezet által sugárzott, szabadon fogható televízióműsort továbbközvetítő személy által elért konkrét gazdasági előnyre (például a belépti díj) vezethetők vissza.
3. A jelen ügy tárgyát képező tényállás minősítése és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válaszok
69.
A vezetékes továbbközvetítés és a kábelszervezet uniós jogi fogalmának tisztázását, és a nyilvánossághoz közvetítés fogalmának összefoglalását követően néhány megjegyzést teszek a felperes által elsődlegesen javasolt állásponttal kapcsolatban, különös tekintettel azokra a feltételekre, amelyek fennállása esetén a szálloda általi nyilvánossághoz közvetítés alapján a műsorsugárzó szervezet javára jogok keletkeznek.
70.
Ez annak megállapításához szükséges, hogy a jelen ügy tárgyát képező tényállás nyilvánossághoz közvetítésnek, és nem vezetékes továbbközvetítésnek minősül.
71.
A felperes által elsődlegesen javasolt értelmezés, amely szerint ha az ingyenesen fogható televízióműsorokat a szállodaüzemeltető a szobákban megszálló vendégek számára továbbközvetíti, az egyszerre minősül nyilvánossághoz közvetítésnek és vezetékes továbbközvetítésnek, aminek következtében a műsorsugárzó szervezeteket sajátos jogok illethetik meg az alapján, hogy a szállodaüzemeltető „kábelszervezetnek” minősülhet, félreértésen alapul.
72.
A félreértés valószínűleg az uniós jog vonatkozó rendelkezéseinek két téves értelmezéséből, és valószínűleg – de ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell majd külön értékelnie – a nemzeti jognak az uniós jogra figyelemmel történő téves értelmezéséből ered.
73.
Először is, a vezetékes továbbközvetítés 93/83 irányelv szerinti fogalma – amint azt a Bizottság az észrevételeiben világossá tette, és amint arra fentebb a rendszertani értelmezés keretében hivatkoztunk – történeti és nem dinamikus fogalom, és ezért olyan személy által végzett továbbközvetítésre vonatkozik, aki hagyományos kábelhálózatok útján hivatásszerű kábelszolgáltató tevékenységet végez.
74.
Másodszor, ahogyan az előző bekezdésben láttuk, a nyilvánossághoz közvetítés díjazásának feltételei nem a sugárzott adást továbbközvetítő jogalany (a jelen esetben egy szállodaüzemeltető csoport) gazdasági vagy vállalkozói jellegének „szubjektív” körülményében állnak, hanem abban a konkrét gazdasági előnyben, amelyhez az említett jogalany magából a továbbközvetítésből jut („objektív” körülmény).
75.
Harmadszor, álláspontom szerint – nem érintve a nemzeti bíróság hatáskörét, hogy abból a konkrét esetre vonatkozó következtetéseket levonja – az RTL által javasolt értelmezés, amely szerint a portugál jog kiterjesztette a 93/83 irányelvben szereplő „vezetékes továbbközvetítés” fogalmát, és ezért az irányelv minimális harmonizációs jellegére tekintettel a műsorsugárzó szervezetek az irányelv által el nem ismert jogokkal rendelkeznek az értelmezés útján a „kábelszervezetekkel” egy kategóriába sorolt szállodaüzemeltetőkhöz hasonló jogalanyokkal szemben, nem az egyetlen lehetséges értelmezés és nem egyeztethető össze az uniós joggal.
76.
Az RTL álláspontja szerint kiterjesztően kell értelmezni az Verwertungsgesellschaft Rundfunk ítélet (
24
) azon részét, amely arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a szóban forgóhoz hasonló helyzetek ellentételezésére további jogokat vezessenek be. Portugáliában pedig erre került sor a nemzeti bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben hivatkozott szabályok révén.
77.
Nem értek egyet az RTL következtetéseivel.
78.
Úgy vélem ugyanis, hogy a műsorsugárzó szervezetek számára az uniós jogban előírtakon felüli, további jogok biztosításának egyértelműbbnek és mindenekelőtt az uniós joganyag szabályainak rendszertani értelmezéséből levezethető indokokkal alátámasztottnak kellett volna lennie.
79.
Álláspontom szerint a tényállás erőltetett besorolása a 93/83 irányelv szerinti vezetékes továbbközvetítés kategóriájába annak érdekében, hogy a szállodákhoz hasonló jogalanyok a hagyományos kábelszolgáltatókkal essenek egy tekintet alá, nem vezethet a kívánt eredményre.
80.
Álláspontom szerint noha az uniós jog főszabály szerint nem zárja ki, hogy a nemzeti jogalkotók a piacokat nem torzító, jól meghatározott egyéni és kollektív ügyintézési mechanizmusok révén a meghatározottakon túlmenő további jogokat vezessenek be, a nemzeti jog azonban biztosan nem teheti meg, hogy az uniós jog által meghatározott fogalmakhoz eltérő jelentést társítson.
81.
Megengedhető, és véleményem szerint valójában már most is megengedett, hogy a műsorsugárzó szervezetek és más személyek a szerződési szabadság alapján megállapodásokat kössenek, és ahogyan az ügy irataiból kitűnik, ez már meg is történt, de ez nem jelenti azt, hogy az uniós jogból levezethető lenne a szóban forgó tartalmú alanyi jogok létezése, vagy hogy a nemzeti rendelkezések ezt megtehetik pusztán olyan uniós jogi fogalmakra hivatkozva, amelyeknek más tartalmat tulajdonítanak.
82.
A jelen ügyben teljesen nyilvánvaló, hogy a szálloda nem részesül semmilyen konkrét gazdasági előnyben abból eredően, hogy a szobákban a vendégei számára ingyenesen fogható televíziós műsorokat továbbközvetít, mivel a szobaár megállapítása általános tapasztalat szerint ettől a körülménytől teljesen független.
83.
Amint ugyanis az Verwertungsgesellschaft Rundfunk (
25
) ítéletből kitűnik, a televízió‑ és rádióműsorok szállodai szobákban elhelyezett televíziókészülékek útján történő közvetítése nem minősül a nyilvánosság számára belépti díj ellenében hozzáférhető helyen történő közvetítésnek, mivel a szállodai szoba ára elsősorban a szállásszolgáltatás ellenértékének minősül, amely szolgáltatáshoz a szálloda kategóriájától függően bizonyos olyan kiegészítő szolgáltatások kapcsolódnak, mint a televízió‑ és rádióműsorok közvetítése a szobákban elhelyezett vevőkészülékek segítségével, amely szolgáltatásokat rendszerint megkülönböztetés nélkül belefoglalják az éjszakai szállás árába. (
26
)
84.
Végezetül, az RTL által észrevételeiben felhozott és a tárgyaláson nyomatékosan megismételt álláspont, amely szerint a javasolt, a Bizottság által is támogatott értelmezés az európai szerzői jogi rendszert érintő súlyos károk kockázatával járna, megalapozatlan.
85.
Először is, az RTL mint műsorsugárzó szervezet követelései egyáltalán nem érintik a szerzők jogait, amelyeket, mint fentebb láttuk, és mint ismeretes, az uniós jog a műsorsugárzó szervezeteket megillető jogoktól függetlenül szabályoz (ha azok technikailag nem szerzői a műsoroknak, hanem – mint jelen ügyben – ingyenes televízióműsorokat sugároznak).
86.
Másodszor, még ha vizsgálnánk is a műsorsugárzó szervezetek jogait, ismert, hogy a televízióműsorok továbbközvetítéséből származó jogok jelentősen eltérnek az uniós jogrendben aszerint, hogy előzetesen milyen üzleti modellt választottak: a pay tv rendszer előír egyfajta sajátos díjazást a magán‑ és üzleti felhasználók részéről (még ha ez általában differenciált mértékű is), az ingyenes továbbközvetítés viszont a reklámbevételek útján biztosít díjazást a műsorsugárzó szervezet számára.
87.
Egészen más ugyanis a „fizetős” csatornák sugárzása, amelyekért a vendégnek általában a szoba árán felül külön felárat kell fizetnie, és ezért a műsorsugárzó szervezet javára gazdasági jogok (díj) elismerését eredményezi. (
27
)
88.
Az említett két üzleti modell egymásra helyezése félrevezető.
89.
Éppen az RTL által javasolt értelmezés elfogadása járna értelmezési bizonytalanságok kockázatával, mivel kilépnénk a bemutatott jelenlegi keretből: a vezetékes továbbközvetítés csak a hivatásos kábelszolgáltatók által végzett tevékenység lehet, a nyilvánossághoz közvetítés pedig – a továbbközvetítési rendszertől függetlenül – a műsorsugárzó szervezetek számára az elfogadott üzleti modelltől függően, az uniós jogban és a Bíróság ítélkezési gyakorlatában világosan meghatározott feltételek mellett lehetővé teszi a díjazást.
90.
Olyan keretbe lépnénk azonban, amelyben lényegében azok a jogalanyok, akik ingyenes televíziós műsorokat koaxiális kábel útján egy létesítményen belül továbbközvetítenek, pusztán az említett körülmény alapján vállalkozási tevékenységet végző személynek minősülnének és a hivatásos kábelszolgáltatókkal egy tekintet alá esnének. Nagy értelmezési nehézség árán különböztethetők meg a ténylegesen üzleti tevékenységet folytató személyek, a közszolgáltatást is végző személyek vagy a vállalkozási tevékenységet folytató magánszemélyek.
91.
Végül, az a tény, hogy léteznek olyan konkrét megállapodások, amelyek alapján egyes műsorsugárzó szervezetek szerződés útján díjazásban részesülnek az ingyenesen sugárzott műsorok szállodaüzemeltető csoportok általi továbbközvetítéséért, nem változtatja meg a kérdés feltételeit, és nem ássa alá a javasolt értelmezés helyességét.
92.
Tárgyalásos úton létrejött megállapodásokról van ugyanis szó, amelyek mindig lehetségesek, és amelyeket nem tilt az uniós jog, de ebből nem következik, hogy az uniós jog elismer bizonyos jogokat a műsorsugárzó szervezetek számára, sem az, hogy a nemzeti jogrendek elismerhetnek ilyen jogokat azáltal, hogy az uniós jogban meghatározott fogalmaknak eltérő jelentést tulajdonítanak.
4. A kérdést előterjesztő bíróságra irányadó következményekről
93.
Néhány záró gondolatot szentelek a jelen ügyben érintett nemzeti jog kérdésének, tisztázva néhány, fentebb már említett elvet.
94.
Az uniós jog álláspontom szerinti helyes értelmezésének tisztázását követően néhány megjegyzést szükséges tenni annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára támpontokkal szolgáljunk annak eldöntéséhez, hogy az alapeljárás tagállamának nemzeti joga összeegyeztethető‑e az uniós joggal vagy sem.
95.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata lesz ugyanis az uniós jog elveinek alkalmazása a nemzeti jogra, és így az azzal összeegyeztethető értelmezés lehetőségének értékelése.
96.
Bár főszabály szerint a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy az uniós jogban rögzített korlátok között kedvezőbb nemzeti rendelkezéseket vezessenek be, nem csak a szerzők, hanem a műsorsugárzó szervezetek védelme érdekében is, a fentiekkel összhangban a következő észrevételeket teszem.
97.
A 93/83 irányelv nem ruház konkrét jogokat a műsorsugárzó szervezetekre, hanem más célokat szolgál, nevezetesen a műhold útján történő műsorsugárzás és a vezetékes továbbközvetítés megkönnyítését, elősegítve, hogy közös jogkezelő szervezetek adjanak engedélyt a műsorok vezetékes továbbközvetítésére.
98.
A „kábel”, a „vezetékes továbbközvetítés” és a „kábelszervezet” fogalmára – bár ezekre nézve a 93/83 irányelv nem tartalmaz kifejezett meghatározást – az irányelv céljaiból, az irányelv elfogadásának történeti és technológiai összefüggéseiből, valamint a vonatkozó irányelvek általános rendszeréből lehet következtetni, és ezért azokat uniós jogi fogalmaknak kell tekinteni.
99.
A fenti indokok alapján álláspontom szerint a tagállamok nemzeti rendelkezései nem tulajdoníthatnak eltérő jelentést az említett fogalmaknak, abból a célból sem, hogy kiterjesszék a műsorsugárzó szervezetek jogainak körét.
100.
Ezért – nem érintve a nemzeti bíróságnak a fentiekben ismertetett elvek nemzeti jogra történő alkalmazására vonatkozó hatáskörét – úgy vélem, hogy lehetséges, sőt kívánatos, hogy a portugál jogot az uniós joggal összhangban úgy értelmezzék, hogy az – nem érintve, hogy az uniós jog által meghatározott korlátok között a műsorsugárzó szervezetek további jogokat kaphatnak – még értelmezés útján se tulajdonítson eltérő tartalmat az uniós jog által már meghatározott fogalmaknak.
IV. Végkövetkeztetés
101.
A fentiek alapján javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a Supremo Tribunal de Justiça (legfelsőbb bíróság, Portugália) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
„Az 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerinti »vezetékes továbbközvetítés« fogalma az eredeti adás olyan kábelszervezet általi továbbközvetítésére vonatkozik, amely az említett továbbközvetítést hivatásos szolgáltatóként, hagyományos kábelhálózat útján végzi.
Valamely televíziós csatorna műhold útján sugárzott műsorainak a szállodai szobákban elhelyezett különböző televíziókészülékeken, koaxiális kábelen keresztül történő egyidejű közvetítése nem minősül a 93/83 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerinti »vezetékes továbbközvetítésnek«, mivel a szállodaüzemeltető nem tekinthető a hivatkozott irányelv értelmében vett kábelszervezetnek.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A műholdas műsorsugárzásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról szóló, 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 248., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 134. o.).
(
3
)	Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o.; HL 2014. L 10., 32. o.).
(
4
)	A bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról [helyesen: a szellemi tulajdon területén a bérleti jogról, a haszonkölcsönzési jogról és a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról] szóló, 2006. december 12‑i 2006/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 28. o.).
(
5
)	A Código do Direito de Autor e dos Direitos Conexos elfogadásáról szóló 63/85. sz. törvényerejű rendelet, Diário da República (hivatalos lap) 61. sz., I. sorozat, 1985. március 14., elérhető a https://dre.pt/web/guest/legislacao‑consolidada/‑/lc/34475475/view oldalon).
(
6
)	A műholdas műsorsugárzásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról szóló, 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelvet a belső jogrendbe átültető, 1997. november 27-i 333/97. sz. törvényerejű rendelet (DR 275. sz., 1997. november 27., I‑A. sorozat, elérhető a https://dre.pt/web/guest/pesquisa/-/search/406485/details/normal?q=Decreto-Lei+n.%C2%BA%20333%2F97 oldalon).
(
7
)	Lásd: 2011. október 4‑iFootball Association Premier League és társai ítélet (C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2011:631, 148. pont).
(
8
)	Lásd: 2011. október 4‑iFootball Association Premier League és társai ítélet (C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2011:631, 150. pont).
(
9
)	Rosén J., The satellite and cable directive, EU Copyright Law: A Commentary, Edward Elgar Law, 2014., 206. o.
(
10
)	Stamatoudi, I. A; Torremans, P.: EU Copyright Law: A Commentary, Edward Elgar Law, 2014., 408. o.
(
11
)	A. Kur, T. Dreier, S. Luginbuehl, European Intellectual Property Law, Elgar, 2019., 304. és 305. o.
(
12
)	Lásd e tekintetben a (33), (34) és (35) preambulumbekezdést.
(
13
)	Lásd: 2017. március 1‑ji ITV Broadcasting és társai ítélet (C‑275/15, EU:C:2017:144, 21. pont).
(
14
)	A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezte, hogy a 2001/29 irányelv 9. cikkében alkalmazott „kábelrendszer” szónak van‑e technológiaspecifikus meghatározása, amely szerint az kizárólag a hagyományos kábeles szolgáltatók által működtetett szokásos kábelhálózatokra terjed ki, vagy technológiailag semlegesen kell értelmezni, mint amely magában foglalja a működési elvében hasonló szolgáltatásokat is, amelyeket az internet segítségével közvetítenek.
(
15
)	Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok ITV Broadcasting és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑275/15, EU:C:2016:649, 70. pont).
(
16
)	Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok ITV Broadcasting és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑275/15, EU:C:2016:649, 72. pont).
(
17
)	Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok ITV Broadcasting és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑275/15, EU:C:2016:649, 73. pont).
(
18
)	Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok ITV Broadcasting és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑275/15, EU:C:2016:649, 74. pont).
(
19
)	Uniós szintű válaszadás az internet által lehetővé tett új információs társadalmi szolgáltatások által a szerzői és szomszédos jogok védelme terén állított kihívásokra.
(
20
)	Lásd: 2000. február 3‑iEGEDA‑ítélet (C‑293/98, EU:C:2000:66, 29. pont).
(
21
)	Lásd a Bizottság észrevételeinek 70. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
22
)	A 2006/115 irányelv 8. cikkének (3) bekezdése a következőképpen szól: „A tagállamok a műsorsugárzó szervezetek számára kizárólagos jogot biztosítanak sugárzott műsoraik vezeték nélküli sugárzásának, illetve nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására, amennyiben e közvetítés olyan helyiségben történik, amely belépti díj ellenében hozzáférhető a nyilvánosság számára.”
(
23
)	Lásd: 2017. február 16‑iVerwertungsgesellschaft Rundfunk ítélet (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
24
)	Lásd: 2017. február 16‑iVerwertungsgesellschaft Rundfunk ítélet (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
25
)	2017. február 16‑iVerwertungsgesellschaft Rundfunk ítélet (C‑641/15, EU:C:2017:131).
(
26
)	Lásd: 2017. február 16‑iVerwertungsgesellschaft Rundfunk ítélet (C‑641/15, EU:C:2017:131, 24. és 27. pont).
(
27
)	Ahogy azt a 2001/29 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének d) pontja előírja. A szóban forgó szállodák ugyanis nem „késleltetve”, hanem egyidejűleg, koaxiális kábel útján terjesztik az RTL televíziós csatorna műhold útján terjesztett adását a szállodai szobákban elhelyezett különböző televíziókészülékeken keresztül. Nem arról van tehát szó, hogy a műsorsugárzó szervezet a nyilvánosság számára a lekérhető videószolgáltatáshoz hasonlóan rögzített adásokat bocsátana rendelkezésre.