62024CO0372
ORDONANȚA CURȚII (Camera a șaptea)
12 decembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Răspuns care poate fi în mod clar dedus din jurisprudență – Remunerația judecătorilor de la instanțele de prim grad – Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Principiul independenței judecătorilor – Competența puterii legislative și a puterii executive a statelor membre de a fixa modalitățile de stabilire a remunerației judecătorilor – Cerința unei remunerații cu un nivel adecvat în raport cu importanța funcțiilor exercitate – Obligația de a ține seama de contextul socioeconomic național”
În cauza C‑372/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Upravni sud u Rijeci (Tribunalul Administrativ din Rijeka, Croația), prin decizia din 22 mai 2024, primită de Curte la 24 mai 2024, în procedura
B. B.
împotriva
Ministarstvo pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul F. Schalin, președinte de cameră, și domnii M. Gavalec (raportor) și Z. Csehi, judecători,
avocat general: domnul D. Spielmann,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între B. B., un judecător croat, pe de o parte, și Ministarstvo pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske (Ministerul Justiției, Administrației și Transformării Digitale din Republica Croația), pe de altă parte, în legătură cu calculul remunerației sale.
Cadrul juridic
3
Articolul 4 din zakon o plaći i drugim materijalnim pravima pravosudnih dužnosnika (Legea privind salariul și alte drepturi materiale ale funcționarilor din justiție), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Legea privind salariul funcționarilor din justiție”), prevede la primele trei paragrafe:
„Remunerația funcționarilor din justiție se stabilește prin înmulțirea salariului de bază pentru calculul remunerației cu coeficientul reținut pentru funcționarul în cauză.
Salariul de bază pentru calculul remunerației funcționarilor din justiție se stabilește la 706,50 euro brut.
Coeficienții reținuți pentru calculul remunerației funcționarilor din justiție se stabilesc:
[…]
8.
a)
pentru judecătorii de la instanțele municipale, la 4,21;
b)
pentru judecătorii de la tribunalele administrative, la 4,21;
c)
pentru judecătorii de la tribunalele comerciale, la 4,21;
d)
pentru adjuncții procurorilor municipali; la 4,21.”
Litigiul principal, procedura în fața Curții și întrebările preliminare
4
B. B. este un judecător care își exercită funcțiile la Upravni sud u Zagrebu (Tribunalul Administrativ din Zagreb, Croația). La 22 noiembrie 2023, el a sesizat Upravni sud u Rijeci (Tribunalul Administrativ din Rijeka, Croația), care este instanța de trimitere, cu o acțiune având ca obiect în special anularea ordonanței din 9 octombrie 2023 a Ministerului Justiției, Administrației și Transformării Digitale al Republicii Croația, prin care i s‑a respins reclamația pe care a introdus‑o împotriva ordonanței din 10 iulie 2023 a Președintei Upravni sud u Zagrebu (Tribunalul Administrativ din Zagreb), care i‑a stabilit salariul în conformitate cu articolul 4 primul paragraf din Legea privind salariul funcționarilor din justiție. B. B. susține că această dispoziție este contrară principiului independenței judecătorilor, așa cum rezultă din articolul 19 alineatul (2) TUE și din articolul 47 al doilea paragraf din cartă.
5
Instanța de trimitere arată că, în perioada cuprinsă între 1 iulie 2023 și 1 martie 2025, salariul brut lunar al lui B. B. se ridica la 2974,37 euro, această sumă fiind obținută prin înmulțirea cuantumului salariului de bază pentru calculul remunerației judecătorilor și a celorlalți funcționari din justiție, de 706,50 euro, cu coeficientul de 4,21 prevăzut la articolul 4 al treilea paragraf din Legea privind salariul funcționarilor din justiție.
6
Potrivit instanței de trimitere, din datele furnizate de Institutul Național de Statistică din Croația, precum și din fapte notorii ar rezulta că, până la intrarea în vigoare a Legii privind salariul funcționarilor din justiție, salariul judecătorilor de la instanțele de prim grad de jurisdicție, cum este B. B., era de 2295,75 euro, această sumă fiind obținută prin înmulțirea cuantumului salariului de bază pentru calculul remunerației judecătorilor și a celorlalți funcționari din justiție, de 652,20 euro, cu un coeficient de 3,52. Această instanță adaugă că, în cursul ultimilor 20 de ani, pe de o parte, salariul brut al unui judecător de la o instanță de prim grad a crescut, trecând de la 2187,72 euro la 3063,61 euro, și, pe de altă parte, că acest salariu este majorat cu 0,5-20 % pentru fiecare an de serviciu efectuat începând cu șase ani de vechime. În cursul ultimilor 20 de ani, salariul mediu net lunar în Croația a crescut cu 125 %, trecând de la 522,93 euro la 1163,00 euro. Așadar, în timp ce, la aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană, salariul brut al unui judecător de la o instanță de prim grad de jurisdicție, în cuantum de 2187,72 euro, echivala cu de 2,08 ori salariul brut al unui lucrător angajat de o persoană juridică, care era la acel moment de 1053,69 euro, acest salariu, care ar ajunge în prezent la 2974,37 euro, nu ar mai corespunde decât la de 1,77 ori din salariul unui lucrător angajat de o persoană juridică, al cărui cuantum se ridică la 1679 de euro. În ceea ce privește salariul net al unui judecător de la o instanță de prim grad de jurisdicție, acesta ar fi de 2020,79 euro, ceea ce corespunde astfel la de 1,67 ori din salariul unui lucrător angajat de o persoană juridică.
7
În plus, în ceea ce privește alte profesii judiciare, instanța de trimitere arată, pe de o parte, că salariul unui judecător se situează la cea de a douăsprezecea din cele șaisprezece trepte de salarizare prevăzute în funcția publică și serviciile publice și corespunde salariului procurorilor adjuncți de la un Općinski sud (tribunal municipal, Croația). Pe de altă parte, baremul tarifar al onorariilor avocaților aplicabil în Croația ar prevedea că, pentru redactarea unei cereri introductive în cadrul unui litigiu administrativ și prezența avocatului la ședință, acesta are dreptul la o remunerație de 2500 de euro, inclusiv taxa pe valoarea adăugată (TVA).
8
Instanța de trimitere consideră că articolul 4 din Legea privind salariul funcționarilor din justiție este contrar principiului independenței judecătorilor, așa cum rezultă din articolul 19 alineatele (1) și (2) TUE și din articolul 47 al doilea paragraf din cartă. Astfel, cuantumul salariului judecătorilor croați de la instanțele de prim grad ar fi prea scăzut în raport cu cel aferent altor profesii juridice, cu salariul și cu nivelul de trai mediu din Croația, precum și în comparație cu raportul dintre salariul judecătorilor și salariul lunar mediu al unui lucrător angajat de o persoană juridică, în vigoare la momentul aderării Republicii Croația la Uniune. Salariul judecătorilor de la instanțele de prim grad nu ar fi adecvat, ceea ce ar compromite independența acestora și principiul protecției jurisdicționale efective. Pe de altă parte, salariul judecătorilor ar fi plătit din bugetul statului croat, ceea ce ar aduce atingere în mod indirect principiului independenței și autonomiei puterii judecătorești, întrucât cuantumul lor ar depinde de deciziile puterii executive și ale puterii legislative.
9
Potrivit lui B. B., remunerația unui judecător independent trebuie să corespundă responsabilităților sale, faptului că exercită personal o funcție jurisdicțională definită de Constituție, precum și nivelului de trai și situației sociale din țara în care își exercită funcțiile. Or, articolul 4 din Legea privind salariul funcționarilor din justiție nu ar îndeplini aceste cerințe. B. B. arată că salariul său a crescut cu mai puțin de 30 % în cursul ultimilor 20 de ani, în timp ce salariul mediu net lunar a crescut în Republica Croația cu aproape 125 % și este de 1160 de euro. B. B. subliniază că, de la introducerea acțiunii, noi dispoziții au avut ca obiect să mărească semnificativ salariile tuturor lucrătorilor din domeniul funcției publice și al serviciilor publice, cu excepția judecătorilor. Pe de altă parte, ca urmare a majorării considerabile a baremului tarifar al onorariilor avocaților, care a intervenit în cursul anului 2023, un avocat căruia i s‑ar încredința doar două cauze ar putea primi o remunerație echivalentă cu cea a unui judecător.
10
În aceste condiții, Upravni sud u Rijeci (Tribunalul Administrativ din Rijeka) a hotărât, în decizia sa din 22 mai 2024, să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții cinci întrebări preliminare.
11
Printr‑o Decizie a Președintelui Curții din 27 august 2024, procedura în prezenta cauză a fost suspendată până la pronunțarea Hotărârii din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė (C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109).
12
Printr‑o scrisoare din 13 martie 2025, grefa Curții a comunicat această hotărâre instanței de trimitere și a invitat‑o să îi indice dacă, în lumina acesteia, dorește să își mențină cererea de decizie preliminară.
13
În răspunsul său din 24 aprilie 2025, această instanță a informat Curtea că intenționează să își mențină cererea de decizie preliminară pentru motivul că, în raport cu cauza în care s‑a pronunțat hotărârea menționată, cauza de față prezintă diferențe importante. Așadar, potrivit instanței de trimitere, spre deosebire de reglementările naționale în discuție în cauzele în care s‑a pronunțat aceeași hotărâre, Legea privind salariul funcționarilor din justiție nu ar prevedea stabilirea remunerației judecătorilor pe baza unor criterii obiective. În plus, instanța de trimitere menționează particularitățile contextului existent în Croația. În această privință, ea arată că criza economică care justificase o scădere a remunerației judecătorilor ar fi încetat în anul 2016, astfel încât niciun motiv legitim nu ar justifica amânarea adaptării remunerației acestora. Instanța menționată apreciază de asemenea, în esență și prin analogie cu Hotărârea din 20 aprilie 2021, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, punctele 64 și 65), că scăderea raportului dintre salariul brut al unui judecător de la o instanță de prim grad și salariul mediu al unui lucrător angajat de o persoană juridică, în perioada dintre aderarea Republicii Croația la Uniune și data la care B. B. a introdus acțiunea, reflectă o reducere a protecției independenței judecătorilor.
14
În sfârșit, instanța de trimitere arată că este adevărat că Legea privind salariul funcționarilor din justiție a făcut obiectul unei noi modificări, care este aplicabilă de la 1 martie 2025 și care are ca scop alinierea bazei de calcul al remunerației judecătorilor la cea aplicabilă remunerațiilor personalului din funcția publică de stat și din serviciile publice. Cu toate acestea, în pofida acestei reforme, remunerația brută a judecătorilor de la instanțele de prim grad ar fi echivalentă cu cea corespunzătoare celui de al treilea grad de remunerație prevăzut pentru funcționarii de stat și cei din funcția publică, aceasta fără a se ține seama de totalitatea suplimentelor de remunerație de care beneficiază anumite categorii de funcționari. În plus, în pofida acestei noi modificări a Legii privind salariul funcționarilor din justiție, judecătorii ar fi în continuare împiedicați să exercite orice altă activitate, să primească cadouri și să perceapă orice alt venit. Pe de altă parte, aceștia nu ar beneficia încă de o indemnizație de boală identică cu cea plătită funcționarilor și agenților din serviciile publice. În definitiv, un judecător croat ar continua să aibă o remunerație mai mică în raport cu cea a multor colegi cu studii superioare, indiferent de profesia lor.
15
Având în vedere elementele noi pe care le‑a menționat în răspunsul său din 24 aprilie 2025, Upravni sud u Rijeci (Tribunalul Administrativ din Rijeka) a adaptat textul întrebărilor sale preliminare, care sunt redactate după cum urmează:
„1)
Principiul independenței judecătorilor, consacrat la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și la articolul 47 al doilea paragraf din [cartă], trebuie interpretat în sensul că se opune dispozițiilor articolului 4 din [Legea privind salariul funcționarilor din justiție], în temeiul căreia a fost adoptată ordonanța administrativă atacată de reclamantul [din litigiul principal], și care stabilesc salariul de bază (fără suplimente) și fixează în special baza și coeficientul salarial al unui judecător de la o instanță de prim grad din [Croația]?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, având în vedere că neaplicarea articolului 4 din [această] [l]ege ar conduce la o situație și mai defavorabilă pentru independența judecătorilor de la instanțele de prim grad și că statul membru evită în mod constant să instituie un sistem de salarizare conform cerințelor unei puteri judecătorești independente, articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și articolul 47 al doilea paragraf din cartă trebuie interpretate în sensul că o instanță națională este obligată să facă tot ceea ce este autorizată din punct de vedere legal pentru a asigura independența judecătorilor, în special să stabilească, pentru perioada cuprinsă între 1 iulie 2023 și 1 martie 2025, salariul brut de bază al reclamantului în calitate de judecător la o instanță de prim grad, fără suplimente, la un cuantum aferent salariului brut lunar pentru anul în curs care se obține prin înmulțirea cuantumului salariului brut lunar mediu din anul precedent al unui lucrător angajat de o persoană juridică în [Croația] cu un coeficient (2,08) corespunzător raportului, care era în vigoare la momentul aderării Republicii Croația la Uniunea Europeană, între salariul brut al unui judecător de la o instanță specializată de prim grad și salariul brut mediu al unui lucrător angajat de o persoană juridică în [Croația]?
3)
Principiul independenței judecătorilor, consacrat la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și la articolul 47 al doilea paragraf din cartă, trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții dintr‑o reglementare națională (inclusiv ultima modificare a Legii privind salariul funcționarilor […] în vigoare de la 1 martie 2025), care nu conține nicio punere în aplicare a criteriului prevăzut de Uniune în materie de grade de remunerație a judecătorilor și nici vreo stabilire a gradului de remunerație (dintr‑un total de [16] grade de remunerație) prevăzut pentru funcționarii de stat și agenții publici care ar fi adecvat pentru remunerarea unui judecător de la o instanță de prim grad?
4)
În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, principiul independenței judecătorilor, consacrat la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și la articolul 47 al doilea paragraf din cartă, trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale care permite plata salariilor judecătorilor din bugetul de stat, care este adoptat și pus în aplicare de guvernul Republicii Croația și de Parlamentul Republicii Croația în calitate de titulari ai puterii executive și ai puterii legislative, astfel încât acestea din urmă influențează în mod indirect independența puterii judecătorești[?]
5)
Principiul independenței judecătorilor, consacrat la articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și la articolul 47 al doilea paragraf din cartă, trebuie interpretat în sensul că legiuitorul Republicii Croația are obligația, la adoptarea dispozițiilor ce reglementează salariul judecătorilor, să îl stabilească astfel încât creșterea acestuia să fie adaptată în funcție de creșterea salariului mediu din Republica Croația în aceeași perioadă?”
Cu privire la întrebările preliminare
16
În temeiul articolului 99 din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când răspunsul la o întrebare formulată cu titlu preliminar poate fi în mod clar dedus din jurisprudență sau atunci când răspunsul la o astfel de întrebare nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile, Curtea, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, poate oricând să decidă să se pronunțe prin ordonanță motivată.
17
Trebuie amintit de asemenea că cooperarea judiciară instituită prin articolul 267 TFUE este întemeiată pe o separare clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte. Pe de o parte, Curtea nu este abilitată să aplice normele dreptului Uniunii la o speță determinată, ci numai să se pronunțe cu privire la interpretarea tratatelor și a actelor adoptate de instituțiile, organele, oficiile sau agențiile Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 mai 2021, Asociația Forumul Judecătorilor din România ș.a., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 și C‑397/19, EU:C:2021:393, punctul 201, precum și jurisprudența citată). Pe de altă parte, în conformitate cu punctul 11 din Recomandările Curții de Justiție a Uniunii Europene în atenția instanțelor naționale, referitoare la efectuarea trimiterilor preliminare (JO 2019, C 380, p. 1), revine instanțelor naționale sarcina de a deduce în litigiul aflat pe rolul lor consecințele concrete ale elementelor de interpretare furnizate de Curte (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 octombrie 2018, Roche Lietuva, C‑413/17, EU:C:2018:865, punctul 43).
18
În speță, în pofida îndoielilor exprimate de instanța de trimitere, Curtea apreciază că interpretarea dreptului Uniunii solicitată de instanța de trimitere poate fi dedusă în mod clar din Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė (C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109). Este necesar, așadar, să se aplice în prezenta cauză articolul 99 din Regulamentul de procedură.
19
După cum reiese din cuprinsul punctului 17 din prezenta ordonanță, va reveni instanței de trimitere sarcina de a deduce consecințele concrete, în litigiul principal, ale elementelor de interpretare care decurg din această jurisprudență a Curții.
Cu privire la prima și la a treia‑a cincea întrebare
20
Prin intermediul primei și al celei de a treia‑a cincea întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 TUE trebuie interpretat în sensul că principiul independenței judecătorilor se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia remunerația judecătorilor este stabilită de puterea legislativă și puterea executivă ale unui stat membru prin înmulțirea salariului de bază pentru remunerația judecătorilor și a celorlalți funcționari din justiție cu un coeficient corespunzător categoriei judecătorului în cauză.
21
În primul rând, cu toate că, în conformitate cu principiul separării puterilor ce caracterizează funcționarea unui stat de drept, independența instanțelor trebuie să fie garantată față de puterea legislativă și puterea executivă ale unui stat membru, simplul fapt că aceste puteri sunt implicate în stabilirea remunerației judecătorilor nu este în sine de natură să creeze o dependență a judecătorilor față de puterile menționate și nici să dea naștere unor îndoieli cu privire la independența sau la imparțialitatea lor. Atunci când elaborează bugetul și iau decizii cu privire la diferitele posturi ale cheltuielilor publice, statele membre dispun astfel de o marjă largă de apreciere, care include stabilirea metodei de calcul al acestor cheltuieli și, în special, a remunerației judecătorilor. Într-adevăr, puterea legislativă și puterea executivă națională sunt cele mai în măsură să țină seama de contextul socioeconomic specific al statului membru în care trebuie întocmit acest buget și în care trebuie garantată independența judecătorilor [Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctul 51, precum și Hotărârea din 5 iunie 2025, Curtea de Apel București (Încetarea acordării unei indemnizații de pensionare a judecătorilor), C‑762/23, EU:C:2025:400, punctul 22].
22
Nu este mai puțin adevărat că normele naționale referitoare la remunerația judecătorilor nu trebuie să dea naștere în percepția justițiabililor unor îndoieli legitime referitoare la impenetrabilitatea judecătorilor în cauză în privința unor elemente exterioare și la imparțialitatea lor în raport cu interesele care se înfruntă. În acest scop, cartele, rapoartele și alte documente întocmite de organele Consiliului Europei sau care fac parte din sistemul Organizației Națiunilor Unite pot furniza indicații relevante pentru interpretarea dreptului Uniunii în prezența dispozițiilor naționale adoptate în materie [Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctele 52 și 53, precum și Hotărârea din 5 iunie 2025, Curtea de Apel București (Încetarea acordării unei indemnizații de pensionare a judecătorilor), C‑762/23, EU:C:2025:400, punctul 23].
23
În al doilea rând, principiul independenței judecătorilor coroborat cu principiul securității juridice impune ca modalitățile de stabilire a remunerației lor să fie obiective, previzibile, stabile și transparente, astfel încât să se excludă orice intervenție arbitrară a puterii legislative și a puterii executive ale statului membru în cauză (Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctul 56).
24
Or, prevăzând că cuantumul remunerației judecătorilor se stabilește prin înmulțirea unui cuantum de bază cu un coeficient menit să reflecte importanța funcțiilor unui judecător, articolul 4 primul paragraf din Legea privind salariul funcționarilor din justiție pare să îndeplinească condițiile menționate la punctul anterior, aspect a cărui verificare este însă de competența instanței de trimitere.
25
De altfel, în cauzele în care s‑a pronunțat Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė (C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctele 10 și 25), Curtea nu a repus în discuție astfel de modalități de calcul al remunerației judecătorilor polonezi și lituanieni. În orice caz, niciun element din cererea de decizie preliminară nu permite să se înțeleagă motivele pentru care modalitățile de calcul al remunerației judecătorilor croați, astfel cum sunt prevăzute de Legea privind salariul funcționarilor din justiție, nu ar fi obiective.
26
În al treilea rând, judecătorii trebuie să primească o remunerație al cărei nivel este adecvat în raport cu importanța funcțiilor lor, ceea ce impune să se țină seama de contextul socioeconomic al statului membru în cauză, cu alte cuvinte de situația sa economică, socială și financiară. Din această perspectivă, este adecvat să se compare remunerația medie a judecătorilor cu salariul mediu din statul respectiv. În plus, deși trebuie să se ia în considerare salariile celorlalte profesii juridice, nu se poate deduce de aici că remunerația judecătorilor nu poate fi mai mică decât remunerația medie a altor profesioniști din domeniul juridic, în special a celor care exercită o profesie liberală, cum sunt avocații, având în vedere că aceștia se află în mod vădit într‑o situație diferită de cea a judecătorilor. Pe de altă parte, trebuie să se țină seama de diversele prime și indemnizații primite de judecători în plus față de salariul lor de bază obișnuit [Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctele 58 și 61-64, precum și Hotărârea din 5 iunie 2025, Curtea de Apel București (Încetarea acordării unei indemnizații de pensionare a judecătorilor), C‑762/23, EU:C:2025:400, punctele 35 și 36].
27
Deși, în cadrul procedurii prevăzute la articolul 267 TFUE, nu este de competența Curții să aplice normele dreptului Uniunii într‑o anumită speță, aceasta poate, pentru a furniza un răspuns util instanței de trimitere, să îi ofere indicii întemeiate pe dosarele cauzelor principale, precum și pe observațiile scrise de care dispune, de natură să permită acestei instanțe să se pronunțe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 iunie 1991, Newton, C‑356/89, EU:C:1991:265, punctul 10, precum și Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctul 77).
28
În speță, este necesar să se arate în special că salariul brut de bază al judecătorilor de la instanțele de prim grad echivalează cu de 1,77 ori salariul brut al unui lucrător angajat de o persoană juridică, despre care de altfel nu se specifică dacă corespunde salariului brut mediu în acest stat membru, și că acest raport rămâne semnificativ.
29
În plus, instanța de trimitere nu pare să fi ținut seama de indemnizațiile de care beneficiază judecătorii croați de la instanțele de prim grad, în special de indemnizația de vechime care conduce la majorarea salariului judecătorilor cu 0,5-20 % pentru fiecare an de serviciu efectuat după șase ani de vechime în serviciu și care este de natură să sporească semnificativ remunerația acestora.
30
Pe de altă parte, pentru a verifica în ce măsură remunerația judecătorilor corespunde importanței funcțiilor lor, instanța de trimitere poate să țină seama de datele care figurează în Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Banca Centrală Europeană, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor [COM(2025) 375 final] din 1 iulie 2025, intitulată „Tabloul de bord din 2025 privind justiția în [Uniunea Europeană]” [a se vedea prin analogie Hotărârea din 5 iunie 2025, Curtea de Apel București (Încetarea acordării unei indemnizații de pensionare a judecătorilor) (C‑762/23, EU:C:2025:400, punctul 43]. Or, din graficul 35 care figurează în această comunicare reiese că raportul dintre remunerația brută a judecătorilor croați de la instanțele de prim grad la începutul carierei și salariul mediu din acest stat membru, care este de 1,77, este comparabil cu raportul care poate fi observat în alte state membre, cum sunt Regatul Belgiei, Republica Italiană, Republica Lituania, Ungaria, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Finlanda sau Regatul Suediei. Acest raport este chiar superior celui care există în Germania, Franța, Luxemburg, Țările de Jos sau Slovenia.
31
Mai mult, faptul că, din motive bugetare, legiuitorul unui stat membru nu a majorat remunerația judecătorilor naționali, astfel încât raportul în discuție a scăzut, nu poate fi înțeles în mod necesar ca o reducere a protecției valorii statului de drept în acest stat membru. Numai împrejurări speciale care susțin voința acestui legiuitor de a aduce atingere principiului independenței judecătorilor, în special adoptarea unor dispoziții naționale care țin de organizarea justiției și care aduc atingere garanțiilor de independență a judecătorilor, ar putea demonstra o încălcare a articolului 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și a articolului 47 din cartă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 aprilie 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, punctele 64 și 65).
32
În sfârșit, în ceea ce privește argumentul întemeiat pe faptul că, pentru redactarea unei cereri introductive în cadrul unui litigiu administrativ și pentru prezența sa la ședință, un avocat percepe, în Croația, o remunerație de 2500 de euro, inclusiv TVA, este adevărat că, așa cum reiese din Raportul de evaluare a sistemelor judiciare europene întocmit în anul 2020 de Comisia Europeană pentru Eficiența Justiției (CEPEJ) (pagina 67), în vederea garantării independenței judecătorilor și, în sens mai larg, a calității justiției într‑un stat de drept, „[p]oliticile din domeniul justiției ar trebui să țină seama și de salariile altor profesii juridice pentru a face atractivă profesia de judecător pentru practicienii cu înaltă calificare în domeniul dreptului”. Cu toate acestea, după cum s‑a subliniat la punctul 26 din prezenta ordonanță, principiul independenței judecătorilor nu se opune ca remunerația judecătorilor să fie stabilită la un nivel mai redus în raport cu cel al remunerației medii a altor profesioniști din domeniul dreptului, având în vedere că aceștia se află în mod vădit într‑o situație diferită de cea a judecătorilor.
33
Așadar, și sub rezerva verificărilor care trebuie efectuate de instanța de trimitere, nu reiese că articolul 4 primul paragraf din Legea privind salariul funcționarilor din justiție a încălcat cerințele care rezultă din principiul independenței judecătorilor, cum rezultă acesta din articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 TUE (a se vedea prin analogie Hotărârea din 25 februarie 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku și Adoreikė, C‑146/23 și C‑374/23, EU:C:2025:109, punctul 83).
34
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima și la a treia‑a cincea întrebare că articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 TUE trebuie interpretat în sensul că principiul independenței judecătorilor nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia remunerația judecătorilor este stabilită de puterea legislativă și puterea executivă ale acestui stat membru prin înmulțirea salariului de bază pentru remunerația judecătorilor și a celorlalți funcționari din justiție cu un coeficient corespunzător categoriei judecătorului în cauză, în măsura în care această stabilire nu ține de exercitarea unei puteri arbitrare, ci se bazează pe una dintre modalitățile obiective, previzibile, stabile și transparente și asigură judecătorilor un nivel de remunerație adecvat în raport cu importanța funcțiilor pe care ei le exercită, ținând seama de situația economică, socială și financiară a statului membru respectiv și de salariul mediu din acesta.
Cu privire la a doua întrebare
35
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se determine modul în care ar putea restabili dreptul judecătorilor la o remunerație care să fie adecvată în raport cu importanța funcțiilor lor în ipoteza în care articolul 4 din Legea privind salariul funcționarilor din justiție ar fi contrar principiului independenței judecătorilor, astfel cum rezultă din articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 TUE.
36
Având în vedere răspunsul dat la prima și la a treia‑a cincea întrebare și în lipsa unor elemente de natură să demonstreze că articolul 4 din această lege este contrar acestui principiu al independenței judecătorilor, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
37
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborat cu articolul 2 TUE
trebuie interpretat în sensul că
principiul independenței judecătorilor nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia remunerația judecătorilor este stabilită de puterea legislativă și puterea executivă ale acestui stat membru prin înmulțirea salariului de bază pentru remunerația judecătorilor și a celorlalți funcționari din justiție cu un coeficient corespunzător categoriei judecătorului în cauză, în măsura în care această stabilire nu ține de exercitarea unei puteri arbitrare, ci se bazează pe una dintre modalitățile obiective, previzibile, stabile și transparente și asigură judecătorilor un nivel de remunerație adecvat în raport cu importanța funcțiilor pe care ei le exercită, ținând seama de situația economică, socială și financiară a statului membru respectiv și de salariul mediu din acesta.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: croata.