62005CC0019_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. V tem postopku Sodišče odloča o neizpolnjevanju obveznosti na podlagi tožbe, ki jo je Komisija Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: Komisija) vložila proti Kraljevini Danski (v nadaljevanju: Danska). V njej predlaga, naj Sodišče ugotovi, da Danska, s tem da ni plačala Komisiji zneska 18.678.475 DDK (približno 2.507.210 eurov) kot lastna sredstva, skupaj z zamudnimi obrestmi od 27. julija 2000 dalje, ni izpolnila obveznosti po pravu Skupnosti, zlasti obveznosti iz člena 10 ES in členov 2 in 8 Sklepa Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu lastnih sredstev Evropske skupnosti, in naj Danski naloži plačilo stroškov.
2. Ta zadeva je nadaljevanje zadeve C-392/02(2), v kateri je Sodišče določilo načelo, da države članice finančno odgovarjajo za napake svojih carinskih organov, ki so imele za Skupnost posledico, da so se lastni viri Skupnosti sredstev znižali.
II – Pravni okvir
3. Člen 10 ES določa: „Države članice sprejemajo vse ustrezne ukrepe, splošne ali posebne, da bi zagotovile izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz te pogodbe ali so posledica ukrepov institucij Skupnosti. Tako olajšujejo izpolnjevanje nalog Skupnosti.“
A – Predpisi o lastnih virih sredstev
4. Člen 269(2) ES določa: „Svet na predlog Komisije in po posvetovanju z Evropskim parlamentom soglasno določi določbe o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, ki jih priporoči državam članicam v sprejetje skladno z njihovimi ustavnimi pravili“.
5. Čeprav tožba Komisije temelji predvsem na Sklepu Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. decembra 1994 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti(3) (v nadaljevanju: Sklep št. 94/728), je treba zaradi dejanskega stanja, ki se deloma nanaša tudi na čas pred 1. decembrom 1995, vseeno analizirati tudi določbe Sklepa Sveta z dne 24. junija 1988 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (88/376/EGS, Euratom)(4) (v nadaljevanju: Sklep 88/376).
6. Sistem lastnih virov sredstev je najprej urejal Sklep 88/376. Ta sklep je bil razveljavljen in nadomeščen s Sklepom št. 94/728, ki se je uporabljal na podlagi člena 11(1) od 1. decembra 1995.
1. Sklep 88/376
7. Člen 2(1) Sklepa 88/376 določa, da lastna sredstva v proračunu Skupnosti sestavljajo prihodki iz naslednjih virov:
– „(a) prelevmanov, premij, dodatnih ali kompenzacijskih zneskov, dodatnih zneskov ali faktorjev in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami v okviru skupne kmetijske politike, ter prispevki in druge dajatve, določene v okviru skupne ureditve trgov s sladkorjem;
– (b) carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami, ter carin na proizvode, ki spadajo v okvir Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo;
– (c) uporabe enotne stopnje za izračun prispevka od osnove za odmero DDV, ki velja za vse države članice in se v skladu s pravili Skupnosti enotno določi za države članice; vendar pa osnova za odmero za posamezno državo članico, ki se upošteva za namene tega sklepa, ne presega 55 % njenega BNP;
– (d) uporabe stopnje – ki se določi v skladu s proračunskim postopkom glede na vsoto vseh drugih prihodkov – od vsote BNP vseh držav članic, ki se ugotovi v skladu s pravili Skupnosti iz direktive, sprejete v skladu s členom 8(2) tega sklepa“.
8. Člen 8(1) in (2) Sklepa 88/376 določa:
„1. Lastna sredstva Skupnosti iz člena 2(1)(a) in (b) zbirajo države članice v skladu z nacionalnimi določbami, predvidenimi v zakonih in drugih predpisih, ki se po potrebi prilagodijo zahtevam pravil Skupnosti. Komisija v rednih časovnih presledkih pregleduje nacionalne določbe, o katerih jo obvestijo države članice, državam članicam sporoči spremembe, za katere meni, da so potrebne zaradi zagotovitve skladnosti določb s pravili Skupnosti, in poroča proračunskemu organu. Države članice dajo sredstva iz člena 2(1)(a) do (d) na razpolago Komisiji.
2. Svet na predlog Komisije in po posvetovanju z Evropskim parlamentom soglasno sprejme potrebne določbe za uporabo tega sklepa in za zagotovitev nadzora zbiranja, dajanja na razpolago Komisiji in plačil prihodkov iz členov 2 in 5, kar pa ne vpliva na revidiranje računovodskih izkazov in preverjanja njihove zakonitosti in pravilnosti, in, kot določa člen 206a Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, pri čemer se revizije in preverjanja predvsem nanašajo na zanesljivost in učinkovitost nacionalnih sistemov in postopkov za določanje osnove za lastna sredstva iz naslova DDV in na osnovi BNP, in kar tudi ne vpliva na način izvajanja inšpekcijskega nadzora v skladu členom 209(c) te pogodbe.“
2. Sklep št. 94/728
9. Člen 2(1) Sklepa št. 94/728 je prevzel to določbo tako, da so lastna sredstva v proračunu Evropskih skupnosti, zlasti „tradicionalni viri“, ki izhajajo iz:
– „prelevmanov, premij, dodatnih ali kompenzacijskih zneskov, dodatnih zneskov ali faktorjev in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami v okviru skupne kmetijske politike;
– carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami;
– virov na osnovi ‚DDV‘ […];
– virov na osnovi bruto nacionalnega dohodka ‚BNP‘ ali ‚komplementarni‘ viri […]“.
10. Člen 2(3) Sklepa št. 94/728 določa, da države članice za stroške pobiranja zadržijo 10 % plačanih zneskov iz točke 1(a) in (b). V skladu s členom 2(3) Sklepa Sveta 2000/597/ES, Euratom z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti(5) je bil ta odstotek zvišan na 25 % za zneske, ugotovljene po 31. decembru 2000.
11. Člen 8 Sklepa št. 94/728 določa:
„1.
Lastna sredstva Skupnosti, določena v členu 2(1), točki (a) in (b), pobirajo države članice v skladu z nacionalnimi zakonskimi in upravnimi predpisi, ki so, po potrebi, prilagojena zahtevam prava Skupnosti. Komisija v rednih presledkih preuči nacionalne določbe, ki so jih sporočile države članice, sporoča državam članicam prilagoditve, za katere meni, da so potrebne za zagotovitev njihove skladnosti z ureditvijo Skupnosti, in poroča proračunskemu organu. Države članice dajo Komisiji na voljo sredstva, določena v členu 2(1), točke od (a) do (d).
2.
[…] Svet na predlog Komisije in po posvetovanju s Parlamentom soglasno sprejme predpise, potrebne za izvedbo tega sklepa, in predpise o nadzoru pobiranja, kako se ti prihodki Komisiji zagotovijo na voljo in prenesejo, v skladu s členoma 2 in 5.“
3. Predpisi za zagotovitev nadzora zbiranja
12. Ko je nastalo dejansko stanje v zadevi, je predpise za zagotovitev nadzora zbiranja vsebovala Uredba Sveta št. 1552/89 (EGS, Euratom) z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376 (v nadaljevanju: Uredba št. 1552/89).(6) Ta uredba je bila spremenjena z Uredbo Sveta št. 1355/96 (Euratom, ES) z dne 8. julija 1996(7), ki je začela veljati 14. julija 1996. Uredba št. 1552/89 je bila skupaj s spremembami konsolidirana in nadomeščena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.(8)
13. Druga uvodna izjava Uredbe št. 1552/89 določa, da mora „Skupnost […] razpolagati z lastnimi sredstvi, določenimi v členu 2 Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom, v najboljših pogojih in da je treba v ta namen določiti podrobnosti, v skladu s katerimi države članice dajejo Komisiji na voljo lastna sredstva, podeljena Skupnosti.“
14. Člen 2(1) in (1a) Uredbe št. 1552/89 določa predpostavke nastanka zahtevka Skupnosti do lastnih sredstev Skupnosti iz naslova carinskih dajatev:
„1. Za to uredbo velja zahtevek Skupnosti do lastnih sredstev, v smislu člena 2(1), točki (a) in (b), Sklepa št. 88/376/EGS, za ugotovljenega, takoj ko so izpolnjeni pogoji, določeni v carinski uredbi, glede vknjižbe zneska dajatev in je bilo to sporočeno zavezancu.
1a
Datum ugotovitve, v smislu odstavka 1, je datum vknjižbe, ki ga določajo carinski predpisi.“
15. Člen 9(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1552/89 določa, da „vsaka država članica, v skladu s členom 10, vknjiži lastna sredstva v dobro na računu, ki je bil v ta namen odprt za Komisijo pri organu, zadolženem za upravljanje proračuna, ali pri uradu, ki ga je pooblastila.“
16. Člen 11 Uredbe št. 1552/89 določa:
„Za vse zamude pri vknjižbi v dobro na računu, določenem v členu 9(1), mora zadevna država članica plačati obresti, katerih stopnja ustreza obrestni stopnji, veljavni na dan zapadlosti na denarnem trgu države članice za kratkoročno financiranje, zvišani za dve točki. Ta stopnja se zviša za 0,25 točke za vsak mesec zamude. Tako zvišana stopnja se uporabi za ves čas trajanja zamude.“
17. Člen 17(1) in (2) te uredbe določa:
„1.
Države članice morajo sprejeti vse potrebne ukrepe, da so zneski, ki ustrezajo zahtevkom, določenim v skladu s členom 2, na voljo Komisiji pod pogoji, določenimi s to uredbo.
2.
Države članice Komisiji niso dolžne dati zneskov na voljo le takrat, kadar ti zneski niso mogli biti pobrani zaradi višje sile. Dalje državam članicam Komisiji ni treba dati na voljo zneskov, kadar se po temeljiti preučitvi vseh odločilnih okoliščin zadevnega primera izkaže, da je izterjava dolgoročno nemogoča iz razlogov, ki jim jih ne bi bilo mogoče pripisati. […]“
B – Carinski predpisi
1. Carinski zakonik
18. Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti(9) (v nadaljevanju: carinski zakonik) v členu 9 (1) določa:
„1. Odločba, ki je za udeleženca ugodna, se prekliče ali spremeni v primerih, ki niso našteti v členu 8, kadar ni bil ali ni več izpolnjen eden ali več pogojev za izdajo odločbe.“
19. Člen 20 carinskega zakonika določa:
„1. Carinska tarifa Evropskih skupnosti je podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane.
[…]
3. Carinska tarifa Evropskih skupnosti vsebuje:
(a) kombinirano nomenklaturo blaga;
[…]
(f) avtonomne opustitvene ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali oprostitev uvoznih dajatev, ki se zaračunavajo za določeno blago;
[…].
4. Ukrepi iz odstavka 3(d), (e) in (f) se na deklarantovo zahtevo uporabijo namesto ukrepov iz pododstavka (c), kadar blago izpolnjuje pogoje, določene v prvoomenjenih ukrepih, kar pa ne posega v predpise o pavšalni stopnji dajatev. Zahtevek se lahko vloži naknadno, če so izpolnjeni vsi potrebni pogoji.
[…]“
20. Člen 82(1) carinskega zakonika določa:
„1. Če se blago zaradi uporabe v posebne namene sprosti v prosti promet z znižano uvozno dajatvijo ali po stopnji nič, ostane pod carinskim nadzorom. Carinski nadzor se zaključi, če pogoji, določeni za odobritev znižane dajatve ali stopnje nič, niso več veljavni, če se blago izvozi ali uniči ali če se uporaba blaga za druge namene kot za tiste, predvidene za uporabo znižane uvozne dajatve ali stopnje nič, dovoli proti plačilu dolgovanih dajatev.“
21. Člen 204(1) in (2) carinskega zakonika določa:
„1. Carinski dolg pri uvozu nastane:
(a) z neizpolnitvijo ene od obveznosti, ki izhaja za blago, zavezano uvoznim dajatvam, iz zadrževanja v začasni hrambi ali iz uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo blago dano,
ali
(b) z neupoštevanjem enega od pogojev za vnos blaga v ta postopek ali za odobritev znižane uvozne dajatve ali stopnje nič zaradi uporabe blaga v posebne namene
v primerih, ki niso našteti v členu 203, razen če se dokaže, da te kršitve niso bistveno vplivale na pravilno izvajanje začasne hrambe ali zadevnega carinskega postopka.
2. Carinski dolg nastane v trenutku, ko se obveznost, neizpolnitev katere povzroči nastanek carinskega dolga, preneha izpolnjevati, ali v trenutku, ko je bilo blago dano v zadevni carinski postopek, če se naknadno ugotovi, da eden od pogojev za vnos blaga v ta postopek ali odobritev znižane uvozne dajatve ali stopnje nič zaradi uporabe blaga v posebne namene dejansko ni bil izpolnjen.“
22. Člen 220 carinskega zakonika določa:
„1. Če znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen v skladu s členoma 218 in 219 ali je bil vknjižen nižji znesek od zakonsko dolgovanega, se mora vknjižba zneska izterjevanih dajatev, ali preostalega izterjevanega zneska dajatev, opraviti v roku dveh dni, ki se šteje od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek ter določijo dolžnika (naknadna vknjižba). Ta rok se lahko podaljša v skladu s členom 219.
2. Razen v primerih iz drugega in tretjega pododstavka člena 217(1) se naknadna vknjižba ne opravi, če:
[…]
(b) se zakonsko dolgovani znesek dajatev ni vknjižil zaradi napake carinskih organov in če dolžnik te napake ni mogel odkriti in je ravnal v dobri veri in upošteval vse določbe o carinski deklaraciji, predvidene v veljavni zakonodaji;
[…]
23. Člen 239 carinskega zakonika določa:
„1. Uvozne ali izvozne dajatve se lahko povrnejo ali odpustijo v drugih primerih, kot so predvideni v členih 236, 237 in 238:
– ki se morajo določiti skladno s postopkom odbora;
– ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za malomarnost niti za goljufivo ravnanje udeleženega. Primeri, v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo skladno s postopkom odbora. Povračilo ali odpust sta lahko odvisna od izpolnjevanja posebnih pogojev.
2. Povračilo ali odpust dajatev zaradi razlogov, opisanih v odstavku 1, se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu pred potekom roka dvanajstih mesecev, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila teh dajatev dolžniku.
Vendar lahko carinski organi v primerno utemeljenih izjemnih primerih dovolijo prekoračitev tega roka.“
2. Izvedbeni predpisi za izvajanja carinskega zakonika
24. Člen 291 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti(10), ki ga je razveljavila Uredba Komisije (ES) št. 1602/2000 z dne 24. julija 2000 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2454/93 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku(11), je določal:
„1. Pripustitev blaga, ki se da v prosti promet z ugodnejšo tarifno obravnavo zaradi njegove posebne uporabe, se pogojuje z izdajo pisnega dovoljenja osebi, ki blago uvozi ali naroči njegov uvoz za sprostitev v prosti pomet.
2. To dovoljenje izdajo na pisni zahtevek udeleženega carinski organi države članice, v kateri se blago prijavi za sprostitev v prosti pomet.
[…]“
25. Člen 869 Uredbe št. 2454/93 določa:
„Carinski organi sami odločijo, da ne bodo naknadno vknjižili nepobranih dajatev:
[…]
(b) če ocenjujejo, da so bili izpolnjeni vsi pogoji iz člena 220(2)(b) zakonika in da je znesek, ki se od uporabnika ni pobral in se od primera do primera nanaša na enega ali več uvoznih ali izvoznih dejanj, nižji od 2 000 ekujev;
[…]“
26. Člen 871 te uredbe določa:
„Če carinski organi, razen v primerih iz člena 869, ocenjujejo, da so pogoji iz člena 220(2)(b) zakonika izpolnjeni, ali dvomijo v doseg kriterijev te določbe v zadevnem primeru, ti organi posredujejo primer Komisiji, da se uredi v skladu s postopki iz členov 872 do 876. Primer, ki se predloži Komisiji, mora vsebovati vse podatke, pomembne za popolno preverjanje predloženega primera.
Komisija zadevni državi članici nemudoma potrdi prejem tega primera.
Če se izkaže, da so podatki, ki jih je posredovala država članica, nezadostni, da Komisija ob celotnem poznavanju stvari odloči o predloženem primeru, lahko ta zahteva predložitev dodatnih podatkov.“
3. Predpisi o kombinirani nomenklaturi
27. Kombinirana nomenklatura je bila objavljena v Prilogi I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi.(12) Ta uredba temelji na harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (v nadaljevanju: HS), ki ga je izdelal Svet za carinsko sodelovanje, ki je postal Svetovna carinska organizacija, in je bil določen z mednarodno konvencijo, ki je bila sklenjena v Bruslju 14. junija 1983 in v imenu Skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 87/369/ES z dne 7. aprila 1987 o sprejetju Mednarodne konvencije o harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga in Protokola o spremembah Konvencije.(13) Ta uredba je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1789/2003 z dne 11. septembra 2003 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi.(14)
28. Priloga I, oddelek II, k Uredbi št. 2658/87 med drugim določa to, da se začasno ne zaračunavajo carine na blago, ki se vgrajuje v ladje, čolne ali druga plovila iz tam navedenega seznama v primeru gradnje, popravila, vzdrževanja ali preoblikovanja, in na blago za notranjo in tehnično opremo takih ladij, čolnov in drugih plovil.
29. Seznam, na katerega se sklicuje ta priloga, je vseboval tudi tarifno podštevilko 8901 90 10 KN, ki se je uporabljala za druge ladje za prevoz blaga in druga plovila za prevoz potnikov in blaga.
30.
Pod tarifno podštevilko 8609 00 90 KN so bili v Prilogi I k Uredbi št. 2658/87 opredeljeni zabojniki in kontejnerji, vključno za tekočine in plin, ki so bili posebej zgrajeni in opremljeni za eno ali več vrst prevoza.
III – Dejansko stanje
31. Neko dansko podjetje, ki je del skupine podjetij (v nadaljevanju: uvoznik), je leta 1990 vložilo zahtevo za oprostitev uvoznih dajatev iz naslova aktivnega oplemenitenja. Uvoznik je to zahtevo utemeljil z navedbo, da je uvoženo blago (les in sintetični materiali) namenjeno gradnji kontejnerjev za pomorski promet, ki bodo nato vgrajeni v kontejnerske ladje te skupine podjetij.
32. Danski carinski organi so dovolili uvoz in niso zaračunali uvozne dajatve za blago (les in sintetični materiali), ki so ga opredelili pod tarifno podštevilko 8901 90 10 KN v smislu kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87. To blago so obravnavali po postopku posebnega namena ( end-use )(15), ki se uporablja za blago, ki se vgrajuje v ladje, ali pa za blago za notranjo in tehnično opremo ladij. Danski organi so uvoznika tudi opozorili, da se postopek aktivnega oplemenitenja ne more uporabljati v njegovem primeru.
33. Zastopniki Komisije so med 25. in 29. marcem 1996 izvedli nadzor nad pobiranjem lastnih sredstev Skupnosti, o katerem so sestavili poročilo št. 96-1-1. Pri tem so ugotovili, da so danski organi v nasprotju s pravom ES uvozniku dovolili uvoz z oprostitvijo uvoznih dajatev za blago, ki se je uporabilo za izdelavo navadnih kontejnerjev za prevoz, ki niso del tehnične opreme ladij. Za pravilno uporabo carinskega postopka posebnega namena bi morali biti ti kontejnerji neposredno vgrajeni v ladje ali pa bi morali biti del tehnične opreme ladij. Hkrati so zaradi te nepravilnosti ugotovili nezakonito zmanjšanje lastnih sredstev Skupnosti. Komisija je tudi menila, da danski organi finančno odgovarjajo za napake pri uporabi postopka posebnega namena od 1. januarja 1994 dalje. O tem pregledu je bilo sestavljeno poročilo, ki je bilo danskim organom posredovano 12. junija 1996.
34. Danska je z dopisom z dne 12. februarja 1997 izpodbijala to poročilo Komisije in svoje stališče ponovila 6. junija 1997 na sestanku odbora za lastna sredstva. Na tem sestanku je ugovarjala pristojnosti tega odbora in zahtevala, naj o zadevi odloča generalna direkcija Komisije, ki je pristojna za davke in carine. Komisija je na tem sestanku pojasnila, da se ne strinja z razlago carinskih predpisov, ki jo je podala Danska.
35. 25. novembra 1997 je Danska zahtevala, naj se s to zadevo ukvarja sekcija, ki je pristojna za carinske olajšave odbora za carinski zakonik, ker naj ne bi nastal carinski dolg in naj ne bi bilo nobene izgube lastnih sredstev Skupnosti.
36. 30. novembra 1997 so danski carinski organi (carinski center za Južni Jutland), čeprav se niso strinjali z mnenjem Komisij, uvoznika obvestili o njenem pravnem stališču glede dovoljenja za uvoz z oprostitvijo uvozne dajatve in o tem, da bodo od 1. januarja 1998 pobirali uvozne dajatve. Dovoljenje za uvoz iz naslova posebnega namena za uvoznika je prenehalo veljati 31. decembra 1997. Uvoznik je 3. februarja 1998 vložil zahtevo iz naslova aktivnega oplemenitenja. Dovoljenje za uvoz iz tega naslova je bilo sprejeto 21. aprila 1998, vendar ima retroaktivni učinek od 3. februarja 1998 dalje. Komisija za obdobje od 1. januarja do 3. februarja 1998 ni zahtevala, naj danska vlada nakaže znesek uvoznih dajatev.
37. 9. novembra 1998 je Komisija od Danske zahtevala, naj za obdobje od 1. januarja 1994 do 31. decembra 1997 brez obresti plača uvozne dajatve, ki bi jih morala pobrati v znesku 18.687.475 DKK. Danska naj bi bila finančno odgovorna za vse uvoze uvoznika od 1. januarja 1994, zato ker je napačno uporabila postopek posebnega namena. Na ta dopis so danski organi odgovorili 10. marca 1999, s katerim so Komisiji posredovali seznam neizterjanih uvoznih dajatev med 1. januarjem 1994 in 31. decembrom 1997 in prerekali, da bi Skupnosti zaradi njihove prakse nastala finančna škoda.
38. 31. januarja je Komisija na Dansko naslovila pisni opomin, v katerem je še enkrat opozorila na kršitve glede carinskega obravnavanja blaga uvoznika in pozvala Dansko, naj plača znesek 18.687.475 DKK.
39. 2. aprila 2002 je danska vlada podala odgovor na pisni opomin in priznala, da se Priloga I, oddelek II, k Uredbi št. 2658/87, ki vsebuje kombinirano nomenklaturo, ne sme razlagati tako široko, da bi se oprostile uvozne dajatve za blago, ki se uporabi za izdelavo proizvodov, ki so namenjeni za ladijsko opremo.
40. 6. maja 2002 je danska vlada zunaj tega postopka zaradi neizpolnjevanja obveznosti na Komisijo naslovila dopis, v katerem je zahtevala, naj ta na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika odobri, da se naknadna vknjižba ne opravi, ker je bila izdaja dovoljenja iz naslova posebnega namena napaka carinskih organov, ki je zavezanec ni mogel ugotoviti.
41. Komisije odgovor Danske na pisni opomin ni prepričal, zato je 31. oktobra 2002 naslovila na Dansko obrazloženo mnenje, v katerem je to državo članico pozvala, naj sprejme vse potrebne ukrepe v roku dveh mesecev po prejemu tega mnenja. Danska je na to mnenje odgovorila 28. februarja 2003.
42. 19. aprila 2004 je delovna skupina odbora za carinski zakonik na sestanku v postopku za sprejetje odločbe REC 12/03 ugotovila, da so bili glede uvoznika pogoji za izdajo dovoljenja za oprostitev plačila uvoznih dajatev iz naslova aktivnega oplemenitenja izpolnjeni že leta 1990. Če bi uvoznik leta 1990 zahteval tako dovoljenje, bi to moralo biti izdano. Poleg tega je bilo na tem sestanku ugotovljeno, da napake danskih carinskih organov niso imele posledic za proračun Skupnosti. Na podlagi sestanka te delovne skupine je Komisija 19. maja 2004 sprejela odločbo REC 12/03(16) . V tej odločbi je ugotovila, da bi morala biti opravljena naknadna vknjižba zneska uvoznih dajatev, ki jih dolguje uvoznik, in da je zahteva za oprostitev plačila uvoznih dajatev za uvoznika utemeljena. Komisija je 21. februarja 2005 z dopisom obvestila Dansko, da je ne šteje več za finančno odgovorno za neplačana lastna sredstva Skupnosti za obdobje od 1. januarja 1998 do 3. februarja 1998.
43. Danska ni upoštevala obrazloženega mnenja, zato je Komisija 20. januarja 2005 na podlagi člena 226 ES vložila tožbo.
44. Komisija predlaga Sodišču, naj:
– ugotovi, da Kraljevina Danska, s tem da Komisiji ni plačala zneska 18.678.475 DDK kot lastna sredstva, skupaj z zamudnimi obrestmi od 27. julija 2000, ni izpolnila obveznosti po pravu Skupnosti, zlasti obveznosti iz člena 10 ES in členov 2 in 8 Sklepa Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu lastnih sredstev Evropske skupnosti;
– Kraljevini Danski naloži plačilo stroškov.
45. Danska predlaga Sodišču, naj:
– zavrne tožbo;
– Komisiji naloži plačilo stroškov.
IV – Trditve strank
46. Komisija meni, da je Danska zmotno dovolila uvoz blaga za izdelavo kontejnerjev ob oprostitvi uvoznih dajatev, čeprav so bili danski organi opozorjeni, da je tako ravnanje napačno. Uporaba tarifne podštevilke 8609 00 90 KN je napačna, saj je bilo blago uporabljeno za izdelavo standardnih kontejnerjev in zabojnikov, ki niso imeli nikakršnih posebnosti. Tistih kontejnerjev, za katere je dovolila uvoz, ni mogoče vdelati v ladje, ker nimajo za to primernih lastnosti, niso pa niti del ladijske opreme. Ne nadomestijo dela ladje, kamor se naklada tovor, niti niso del notranje ali tehnične opreme ladij, saj se ne uporabljajo za delovanju ladje. Zato nimajo posebnega namena.
47. Po mnenju Komisije danski organi ne bi smeli sprejeti dovoljenja za uvoz blaga iz naslova posebnega namena. Danski organi bi morali po prejemu poročila Komisije, to je v roku dveh dni iz člena 220(1) carinskega zakonika, nemudoma razveljaviti izdano dovoljenje. Danska ni izpolnila obveznosti iz členov 9 in 20 carinskega zakonika in Uredbe št. 2658/87. Zato so bila lastna sredstva Skupnosti znižana. Komisija še opozarja, da lastna sredstva Skupnosti iz naslova carinskih dajatev nastanejo ob nastanku carinskega dolga.
48. Za uvoženo blago se ne bi smel uporabljati niti postopek aktivnega oplemenitenja. Vendar ex post
ni mogoče ugotoviti, ali so izpolnjeni pogoji, ki jih za postopek aktivnega oplemenitenja določa člen 117(b) carinskega zakonika.
49. Komisija navaja, da so danski organi sprejeli njeno tolmačenje predpisov, vendar kljub temu niso naknadno vknjižili carinskega dolga, ker so menili, da so izpolnjeni pogoji iz člena 220(2)(b) carinskega zakonika. Zato niso izpolnili obveznosti iz člena 871 Uredbe št. 2454/93. Komisija meni, da so danski organi ravnali na lastno odgovornost, s tem da so še po tem, ko je Komisija Dansko leta 1996 opozorila na nepravilnosti pri uporabi postopka posebnega namena, ki dovoljuje uvoz ob ničelni carinski stopnji, vztrajali pri svoji razlagi. Ker je danski organi niso obvestili o težavah in nepravilnostih pri uporabi tega postopka, ki jih je našla Komisija, so ji tako onemogočili, da bi odločila o morebitni uporabi člena 220(2)(b) carinskega zakonika.
50. Komisija meni, da danski organi niso ravnali s potrebno skrbnostjo pri izdaji dovoljenja za uvoz ob oprostitvi uvoznih dajatev. Ravno tako niso ravnali skrbno, ker niso naknadno vknjižili carinskega dolga na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika in člena 871 Uredbe št. 2454/93. Zato Danska ni ugotovila lastnih sredstev Skupnosti in je finančno odgovorna za izgubo lastnih sredstev Skupnosti, kar pa pomeni neizpolnjevanje člena 8 Sklepa št. 94/728. Zato mora nakazati v proračun Skupnosti znesek 18.678.475 DDK, ki je nastal zaradi napak in pomanjkanja skrbnosti. Skupnost je utrpela škodo, ker ta znesek ni bil nakazan. Ker pa Danska noče plačati tega zneska, ne izpolnjuje obveznosti iz členov 2 in 8 Sklepa št. 94/728 in iz člena 10 ES.
51. Komisija za časovno obdobje med 1. januarjem 1994 in 31. decembrom 1997 meni, da se dejansko stanje v tej zadevi ne razlikuje veliko od dejanskega stanja v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02)(17) .
52. Na koncu Komisija še meni, da bi morala danska vlada plačati tudi obresti na podlagi člena 11 Uredbe št. 1552/89.
53. Danska vlada prereka, da bi Skupnosti zaradi neplačanih lastnih sredstev Skupnosti nastala finančna škoda. Napake danskih organov niso imele negativnega vpliva na proračun Skupnosti, saj je uvoznik že pri vložitvi zahteve leta 1990 izpolnjeval pogoje za obravnavanje po carinskem postopku aktivnega oplemenitenja, kar naj bi izhajalo iz odločbe REC 12/03. Zaradi tega naj sploh ne bi nastal carinski dolg. Poleg tega je odbor na sestanku 19. aprila 2004 za obdobje od 1. januarja 1998 do 3. februarja 1998 ugotovil, da Skupnosti ni nastala finančna škoda zaradi oprostitve plačila carin.
54. Danska vlada navaja, da ni jasno, ali uvoženo blago ne bi smelo biti uvoženo v postopku posebnega namena. Vprašanje, ali so kontejnerji opredeljeni kot blago za notranjo in tehnično opremo ladij, je zato za to zadevo temeljno. Sodišče ES je namreč v zadevi 148/87(18) odločalo o vprašanju ribiških mrež, ki so stalno vdelane v ladje. Status blaga, ki se vgrajuje v ladje, ni jasen. Zato je danska vlada predlagala, naj se z opredelitvijo statusa ukvarja pristojni odbor Komisije, kar pa se še ni uresničilo.
55. Danska vlada ob sklicevanju na odločbo REC 12/03 in zapisnik sestanka sekcije z dne 19. aprila 2004 navaja, da zapisnik in odločba določata, da naj bi bili pogoji za izdajo dovoljenja za uporabo postopka aktivnega oplemenitenja izpolnjeni že od leta 1990 in da proračunu Skupnosti ni nastala škoda. Če je že Komisija v repliki pojasnila, da ta ugotovitev velja za obdobje od 1. januarja 1998 do 3. februarja 1998, se lahko odločba bere tako, da niti pred 1. januarjem 1998 ni nastala škoda. Poleg tega iz te odločbe izhaja, da ni nastala škoda, zato ker bi morala biti uporabljena pravna podlaga za aktivno oplemenitenje, ki tudi predvideva carinsko stopnjo nič. Zato se mora uporabiti člen 239 carinskega zakonika. Ker se ob enakih dejstvih postopek aktivnega oplemenitenja uporablja po 1. januarju 1998, ni razloga, da se ne bi mogel uporabiti tudi za obdobje pred 1. januarjem 1998.
56. Danska vlada navaja, da so danski organi spremenili svoje stališče o uporabi posebnega namena tako pozno zaradi ravnanja Komisije, ki sekciji, pristojni za carinske olajšave odbora za carinski zakonik, ni predložila zadeve v obravnavo. Stališče so spremenili v okviru priprave odgovora na pisni opomin zaradi telefonske navezave stika z nepoimenovanim uradnikom Komisije iz generalne direkcije za obdavčenje in carinsko unijo, ki je sporočil, da bi morala Danska namesto postopka posebnega namena uporabiti postopek aktivnega oplemenitenja.
57. Danska vlada tudi izrecno prereka navedbe Komisije, da je ni obvestila, da ne namerava naknadno vknjižiti carinskega dolga, saj je to storila z dopisom, naslovljenim na Komisijo 6. maja 2002.
V – Presoja generalne pravobranilke
A – Odgovornost držav članic do Skupnosti na področju lastnih sredstev Skupnosti
58. Člen 2(1)(b) Sklepa št. 94/728 določa, da so carinske dajatve iz skupne carinske tarife in druge carinske dajatve, ki jih Skupnost pobira v blagovnem prometu s tretjimi državami, lastna sredstva Skupnosti.(19) Uporaba carinskih dajatev kot lastnih sredstev Skupnosti v proračunu ES je posledica okoliščine, da v carinski uniji(20) država, ki odredi plačilo carinske dajatve, ni nujno država, v kateri se bo blago porabilo.(21)
59. Člen 1 Uredbe št. 1552/89 določa, da je zahtevek Skupnosti do lastnih sredstev Skupnosti ugotovljen, takoj ko so izpolnjeni pogoji, določeni v carinski uredbi, glede vknjižbe zneska dajatev in je bilo to sporočeno zavezancu. Iz besedila te določbe izhaja, da dolžnost države članice, naj ugotovi, da je Skupnost upravičena do lastnih sredstev Skupnosti, nastane takoj ko so izpolnjeni pogoji, določeni v carinski uredbi, in torej ni potrebno, da je bila vknjižba dejansko izvedena.(22) Države članice morajo „ugotoviti upravičenje Skupnosti do lastnih sredstev Skupnosti, takoj ko lahko carinski organi izračunajo znesek dajatev, ki izhajajo iz carinskega dolga, in določijo dolžnika“.(23)
60. Sodna praksa Sodišča je glede carinskih dajatev kot lastnih sredstev Skupnosti zavzela načelno stališče, da morajo „države članice ugotoviti, da je Skupnost upravičena do lastnih sredstev, takoj ko imajo njihovi carinski organi na voljo potrebne elemente in zato lahko izračunajo znesek dajatev, ki izhajajo iz carinskega dolga, in določijo dolžnika neodvisno od vprašanja, ali vedo, ali so izpolnjena merila za uporabo člena 220(2)(b) carinskega zakonika in ali torej lahko nadaljujejo vknjižbo in naknadno izterjavo zadevnih carinskih dajatev. V teh pogojih država članica, ki ne določi pravice Skupnosti do lastnih sredstev in ne da na voljo ustreznega zneska Komisiji, ne da bi bil izpolnjen eden od pogojev, določenih v členu 17(2) Uredbe št. 1552/89, ne izpolni obveznosti na podlagi prava Skupnosti in zlasti členov 2 in 8 Sklepa št. 94/728.“(24)
B – Vprašanje, ali zaradi nejasnosti v predpisih Skupnosti države članice niso več dolžne ugotoviti lastnih sredstev Skupnosti
61. Danska vlada se ne more sklicevati na domnevne nejasnosti besedila določb Priloge I k Uredbi št. 3658/87. Zaradi teh nejasnosti države članice niso oproščene plačila lastnih sredstev Skupnosti iz naslova Sklepa št. 94/728. Iz zgoraj navedene sodbe v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02) namreč izhaja, da „tudi če ima napaka carinskih organov države članice za posledico, da zavezancu ni treba poravnati zneska zadevnih dajatev, to ne vpliva na obveznosti zadevne države članice glede plačila zamudnih obresti in dajatev, ki bi morale biti ugotovljene v okviru oddaje lastnih sredstev Skupnosti.“(25) Države članice so na podlagi posredne uprave(26) pristojne za izvajanje skupnostnih carinskih predpisov.
62. Če kateri od carinskih predpisov Skupnosti ni jasen, ta nejasnost države članice ne odveže od odgovornosti za plačilo lastnih sredstev Skupnosti. Sicer pa na splošno v pravu ES velja načelo, da države članice morebitnih nejasnosti predpisov Skupnosti ne smejo razlagati same. Če bi jih smele razlagati same, bi s tem kršile člen 220 ES.(27) Zaradi tega navedbe danske vlade, češ da zaradi nejasnosti Priloge I k Uredbi št. 3658/87 ni jasno, ali je nastal carinski dolg, niso utemeljene. Tudi če država članica prereka obstoj carinskega dolga, mora določiti lastna sredstva Skupnosti.(28) Člen 2(1) Uredbe št. 1552/89 je treba razlagati tako, da države članice ne smejo opustiti ugotovitve terjatev, tudi če jih izpodbijajo, ker je sicer finančno ravnovesje Skupnosti zaradi ravnanja države članice spremenjeno.(29)
C – Dolžnost Danske, dati na voljo lastna sredstva Skupnosti
63. Najprej je treba opozoriti, da je danska vlada v dopisu z dne 2. aprila 2002 priznala, da je zmotno uporabila carinske predpise Skupnosti. Ravno tako je danska vlada v odgovoru na tožbo priznala, da je napačno uporabila postopek posebnega namena in da je obvestila uvoznika, da se postopek aktivnega oplemenitenja v tem primeru ne more uporabiti. Vendar pa danska vlada prereka, da bi nastala škoda v sistemu lastnih sredstev Skupnosti, ker bi se lahko uporabil drug carinski postopek – postopek aktivnega oplemenitenja, za katerega je značilna carinska stopnja nič.
64. Skupnost je upravičena do lastnih sredstev Skupnosti, ko so izpolnjene materialne predpostavke za nastanek carinskega dolga.(30) Dolžnost države članice, ugotoviti, da je Skupnost upravičena do lastnih sredstev Skupnosti, nastane na podlagi sodbe v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02), takoj ko so izpolnjeni pogoji, določeni v carinski uredbi, torej carinskih predpisih.
65. Vprašanje, ali obstajajo predpostavke za ugotovitev lastnih sredstev Skupnosti, ni odvisno od odgovora na vprašanje, kako je treba carinsko pravno obravnavati carinskega dolžnika, saj gre za ločeni pravni razmerji. „Predpisi o lastnih sredstvih urejajo razmerja med Skupnostjo in državami članicami v zvezi z ugotovitvijo in dajanjem na razpolago lastnih sredstev. Carinski predpisi pa urejajo razmerja med državami članicami in podjetji glede carinske deklaracije, nalaganja in pobiranja uvoznih in izvoznih dajatev“.(31) Zato s stališča razmerja med Skupnostjo in Dansko glede lastnih sredstev Skupnosti ni pomembno, ali bi morali danski organi ne samo razveljaviti dovoljenje za uvoz ob uporabi stopnje nič, ampak tudi ugotoviti, ali bi bila pravilna uporaba drugega carinskega postopka, in sicer postopka aktivnega oplemenitenja.
66. Carinsko pravo ES za vrsto blaga predvideva znižane carinske stopnje ali celo stopnjo nič, če se blago uporabi za poseben namen (postopek posebnega namena). Uporaba znižane carinske stopnje temelji praviloma na kombinirani nomenklaturi, ki jo je vsebovala Priloga I, oddelek II, k Uredbi št. 2658/87, ki se uporablja kot merodajno pravo ratione temporis . Ta je določala, da se začasno ne zaračunavajo carine na blago, ki se vgrajuje v ladje, čolne ali druga plovila iz v njej navedenega seznama v primeru gradnje, popravila, vzdrževanja ali preoblikovanja, in na blago za notranjo in tehnično opremo takih ladij, čolnov in drugih plovil.
67. Danski carinski organi so uvoženo blago obravnavali tako, kot da spada pod tarifno podštevilko 8901 90 10 KN. Ta se je uporabljala za druge ladje za prevoz blaga in druga plovila za prevoz potnikov in blaga. Uporabo te tarifne podštevilke so obrazložili s tem, da je Sodišče v zadevi 148/87, v kateri je odločalo o ribiških mrežah, navedlo, da ni nujno, da mora biti blago, ki se vgradi v ladje, vgrajeno za stalno. Danska se ne more sklicevati na sodbo v zadevi 148/87, saj v tej sodbi Sodišče ni odločalo o blagu, ki se vgradi ali vdela v ladje. Sodba v zadevi 148/87 ne vsebuje nobene navezne okoliščine, ki bi omogočila, da se kontejnerji lahko obravnavajo pod tarifno podštevilko 8901 90 10 KN.
68. Očitno je, da standardni kontejnerji niso blago, ki se vgrajuje v ladje. Tako blago so lahko le stvari, ki se za stalno vdelajo in spojijo v ladje ali pa vsaj za daljšo uporabo. Za standardne kontejnerje bi bilo treba uporabiti tarifno podštevilko 8609 00 90 KN, kot je pravilno navedla Komisija.
69. V zvezi z navedbami danske vlade, da napaka danskih carinskih organov ni oškodovala lastnih sredstev Skupnosti, je treba poudariti, da je leta 1990 uvoznik zahteval oprostitev iz naslova aktivnega oplemenitenja. Napaka danskih carinskih organov je bila v tem, da so uporabili postopek posebne uporabe namesto aktivnega oplemenitenja. Čeprav je bil vložen zahtevek za oprostitev iz naslova aktivnega oplemenitenja, ta okoliščina sama po sebi še ne pomeni, da bi bilo na podlagi tega zahtevka izdano dovoljenje za uvoz z oprostitvijo uvoznih dajatev iz naslova aktivnega oplemenitenja.
70. Namen aktivnega oplemenitenja je, da se opravi uvoz zaradi izvoza. Tako npr. člen 114(1)(a) carinskega zakonika pozna obliko aktivnega oplemenitenja, pri kateri se uvozi neskupnostno blago, ki je namenjeno za ponoven izvoz s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov. Danska vlada je v svojih vlogah navedla, da se sporni kontejnerji dostavijo na ladje za prevoz kontejnerjev, zato da se izvozijo skupaj z ladjami. S tem je Danska hotela navesti, da so sporni kontejnerji del opreme ladij in se izvažajo skupaj z ladjami. Kakor je bilo ugotovljeno zgoraj, so zadevni kontejnerji standardni kontejnerji. Ob predvidevanju, da so navedbe danske vlade pravilne, se postavi vprašanje, kaj bi sploh bil predmet izvoza.
71. Če ostanejo kontejnerji v lasti ladjarskega podjetja, težko govorimo o izvozu. Vendar pa stranki o tem vprašanju v vlogah nista podali natančnejših navedb. Le navedba Danske o telefonskem pogovoru z nepoimenovanim uradnikom Komisije, ki je Komisija ni prerekala, v katerem je ta danski vladi zagotovil, da bi se lahko uporabili predpisi o aktivnem oplemenitenju, še ne pomeni, da bi se za uvoznika ti dejansko lahko uporabili. Neutemeljene so tudi navedbe danske vlade, da je bilo v tem pogovoru pojasnjeno, da bi se predpisi o aktivnem oplemenitenju morali uporabiti skupaj z začasnim uvozom iz člena 4(16)(f) carinskega zakonika. Člen 137 carinskega zakonika določa, da postopek začasnega uvoza omogoča, da se neskupnostno blago, ki je namenjeno za ponoven izvoz in ni doživelo nobene spremembe, razen običajnega razvrednotenja zaradi uporabe, uporablja na carinskem območju Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo uvoznih dajatev.(32) V konkretnem primeru pa je bilo uvoženo blago predelano v standardne kontejnerje. Zato v tej zadevi ne moremo govoriti o začasnem uvozu.
72. Ravno tako so neutemeljene navedbe danske vlade, naj se stališče, ki ga je Komisija navedla v odločbi REC 12/03, uporabi v konkretnem primeru. V odločbi REC 12/03 je jasno navedeno, da se carinski postopek aktivnega oplemenitenja lahko uporablja le za obdobje od 1. januarja 1998 do 3. februarja 1998. Zato navedbe o uporabi te odločbe za obdobje pred 1. januarjem 1998 niso utemeljene.
73. Glede na navedeno je pravilna ugotovitev Komisije, da uporaba postopka posebnega namena v konkretnem primeru za zabojnike in kontejnerje ni bila pravilna. Danska je uporabila napačen carinski postopek.
74. Države članice morajo „v skladu s členom 17(1) in (2) Uredbe št. 1552/89 sprejeti vse potrebne ukrepe, da so zneski, ki ustrezajo zahtevkom, določenim v skladu s členom 2, na voljo Komisiji pod pogoji, določenimi s to uredbo. Države članice Komisiji niso dolžne dati zneskov na voljo le takrat, kadar ti zneski niso mogli biti pobrani zaradi višje sile oziroma kadar se izkaže, da je izterjava dolgoročno nemogoča iz razlogov, ki jim jih ne bi bilo mogoče pripisati.“(33)
75. Sodišče je že izrazilo mnenje, „da ni treba razlikovati med domnevo, na podlagi katere naj bi država članica določila lastna sredstva, ne da bi jih prenesla, in domnevo, da naj bi jih nezakonito pozabila ugotoviti, tudi če ni prekluzivnega roka.“(34) V konkretni zadevi uporaba nepravilnega carinskega postopka posebnega namena pomeni, da Danska ni ugotovila lastnih sredstev Skupnosti.
76. Danski ugovor, da ni nastala škoda, ni tak, da bi bil tožbeni zahtevek Komisije zaradi njega neutemeljen. Teorija uvršča ugovore držav članic, da ni nastala škoda, v skupino ugovorov de minimis (35) in opozarja, da država članica ne izpolnjuje obveznosti ne glede na obseg neizpolnjevanja.(36) Zato na področju predpisov, ki urejajo delovanje notranjega trga, ugovor države članice, da neizpolnjevanje ni imelo posledic za delovanje notranjega trga, ni utemeljen.(37) Neizpolnjevanje obveznosti ni pogojeno z nastankom škode.(38) Enako argumentacijo je treba uporabiti na področju sistema lastnih sredstev Skupnosti. Namen postopka na podlagi člena 226 ES namreč ni ugotavljanje, ali je Skupnosti nastala škoda, ampak le ugotovitev, ali država članica ni izpolnila obveznosti, ki ji jih nalaga pravo Skupnosti.(39) Zaradi tega ugovor Danske, da Skupnosti zaradi napak danskih carinskih organov ni nastala škoda, ni utemeljen. Ravno tako za to zadevo ni pomembno vprašanje, ali je bilo ravnanje danskih organov krivdno ali ne.(40)
77. Pravo Skupnosti namreč zahteva, da države članice pravilno uporabljajo carinske predpise. „Države članice morajo zato ugotoviti, da je Skupnost upravičena do lastnih sredstev, takoj ko imajo njihovi carinski organi na voljo potrebne elemente in zato lahko izračunajo znesek dajatev, ki izhajajo iz carinskega dolga, in določijo dolžnika neodvisno od vprašanja, ali vedo, ali so izpolnjena merila za uporabo člena 220(2)(b) carinskega zakonika in ali torej lahko nadaljujejo vknjižbo in naknadno izterjavo zadevnih carinskih dajatev.“(41)
78. Država članica, ki ne določi pravice Skupnosti do lastnih sredstev in ne da na voljo ustreznega zneska Komisiji, ne da bi bil izpolnjen eden od pogojev, določenih v členu 17(2) Uredbe št. 1552/89, ne izpolni obveznosti na podlagi prava Skupnosti in zlasti členov 2 in 8 Sklepa št. 94/728.(42) Zato je Danska dolžna dati na voljo lastna sredstva.
D – Neizpolnjevanje obveznosti iz člena 871 Uredbe št. 2454/93
79. Komisija navaja, da so danski organi sprejeli njeno tolmačenje carinskih predpisov, vendar kljub temu niso naknadno vknjižili carinskega dolga, ker so menili, da so izpolnjeni pogoji iz člena 220(2)(b) carinskega zakonika. Zaradi tega niso izpolnili obveznosti iz člena 871 Uredbe št. 2454/93 in so ji tako onemogočili, da bi odločila o morebitni uporabi člena 220(2)(b) carinskega zakonika.
80. Člen 871 Uredbe št. 2454/93 določa, da če carinski organi presodijo, da so pogoji iz člena 220(2)(b) zakonika izpolnjeni, ali dvomijo o dosegu meril te določbe v zadevnem primeru, morajo posredovati primer Komisiji, da se uredi v skladu s postopki iz členov od 872 do 876. Primer, ki se predloži Komisiji, mora vsebovati vse podatke, pomembne za popolno preverjanje predloženega primera.
81. Sodišče je že razsodilo, da postopek v členih 871 in 873 Uredbe št. 2454/93 „ne zadeva obveznosti države članice, da določi pravico do lastnih sredstev Skupnosti. Namen členov 871 in 873 Uredbe št. 2454/93 je namreč zagotoviti enotno uporabo prava Skupnosti skupaj s členom 220(2)(b) carinskega zakonika in legitimno upravičenje zavezanca.“(43)
82. Ni sporno, da je danska vlada z dopisom z dne 6. maja 2002 zahtevala od Komisije, naj odobri na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika, da se naknadna vknjižba ne opravi, ker je bila izdaja dovoljenja iz naslova posebnega namena napaka carinskih organov, ki je zavezanec ni mogel ugotoviti.
83. Stranki niti nista navajali, da bi Komisija o zahtevi Danske že odločila.
84. Očitek kršitve člena 871 Uredbe št. 2454/93 torej ni utemeljen.
E – Neizpolnjevanje člena 10 ES
85. Sodišče je v sodni praksi, ki zadeva sočasno kršitev člena 10 ES in Sklepa št. 94/728, že razsodilo, da zaradi ugotovljenih kršitev tega sklepa „ni treba ugotoviti, da je Kraljevina Danska kršila splošne določbe člena 10 ES“.(44)
86. Ratio
takega mnenja Sodišča je v tem, da je člen 10 ES v razmerju do Sklepa št. 94/728 splošen predpis. Če je ugotovljena kršitev specialnega predpisa, ni treba ugotoviti še kršitve splošnega predpisa. Kršitev specialne norme po načelu specialia generalibus derogant vsebuje namreč tudi kršitev splošnega predpisa.
F – Zamudne obresti
87. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da „obstaja nerazdružljiva zveza med obveznostjo, da se določijo lastna sredstva Skupnosti, ki se vknjižijo na račun Komisije v zakonsko določenem roku, in obveznostjo nakazila zamudnih obresti“.(45)
88. Glede na navedeno je tožba Komisije v delu, ki se nanaša na ustrezne zamudne obresti od 27. julija 2000, utemeljena.
89. Na koncu je treba še navesti, da če Skupnost prejme prejemke iz naslova lastnih sredstev Skupnosti, do katerih ni upravičena, je finančno ravnovesje Skupnosti spremenjeno v škodo države članice. V takem primeru bi lahko prišlo do premika premoženja brez pravne podlage v korist Skupnosti. Vprašanje mogoče neupravičene obogatitve Skupnosti pa ne spada v postopek zaradi neizpolnjevanja obveznosti na podlagi člena 226 ES.
90. Zato je treba ugotoviti, da Kraljevina Danska, s tem da danski organi Komisiji niso dali na voljo zneska 18.678.475,00 DKK lastnih sredstev in ustreznih zamudnih obresti, ki tečejo od 27. julija 2000, ni izpolnila obveznosti na podlagi prava Skupnosti in zlasti ni upoštevala členov 2 in 8 Sklepa Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti.
VI – Stroški
91. V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča ES se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Danski naloži plačilo stroškov, in ker Danska s svojim predlogom ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
VII – Predlog
92. Na podlagi vsega navedenega predlagam, naj Sodišče razsodi:
1. Kraljevina Danska, s tem da danski organi Komisiji niso dali na voljo zneska 18.678.475,00 DKK lastnih sredstev in ustreznih zamudnih obresti, ki tečejo od 27. julija 2000, ni izpolnila obveznosti na podlagi prava Skupnosti in zlasti ni upoštevala členov 2 in 8 Sklepa Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti.
2. Kraljevini Danski se naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)  –	Sodba Sodišča z dne 15. novembra 2002 v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02, ZOdl., str. I-9811).
(3)  –	UL L 293, 12.11.1994, str. 9 (ni na voljo v slovenščini).
(4)  –	UL L 185, 15.7.1988, str. 24, slovenska posebna izdaja, poglavje 1, zvezek 1, str. 176.
(5)  –	UL L 253, 7.10.2000, str. 42, slovenska posebna izdaja, poglavje 1, zvezek 3, str. 200.
(6)  –	UL L 155, 7.6.1989, str. 1.
(7)  –	UL L 175, 13.7.1996. str. 3.
(8)  –	UL L 130, 31.5.2000, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 1, zvezek 3, str. 169.
(9)  –	UL L 302, 19.10.1992, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 4, str. 307.
(10)  –	UL L 253, 11.10.1993, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 6, str. 3.
(11)  –	UL L 188, 26.7.2000, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 10, str. 51.
(12)  –	UL L 256, 20.7.1987, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 2, str. 382.
(13)  –	UL L 198, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 2, str. 288.
(14)  –	UL L 281, 30.10.2003, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 2, zvezek 14, str. 3.
(15)  –	Opozoriti je treba, da je slovenski različici Uredbe št. 2454/93 namesto pojma „poseben namen“ uporabljen pojem „posebna obravnava“.
(16)  –	Ta odločba ni objavljena v UL EU.
(17)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski.
(18)  –	Sodba Sodišča z dne 22. septembra 1998 v zadevi Frydendahl Pedersen proti Komisiji (148/87 Recueil, str. I‑4993).
(19)  –	Sistem lastnih sredstev je bistvena značilnost Evropske skupnosti v razmerju do drugih mednarodnih in meddržavnih organizacij. Teorija navaja, da so lastna sredstva Skupnosti izraz evropske integracije na proračunskem področju in jih opredeli kot fiskalne prihodke, ki ipso iure pripadajo Skupnosti za financiranje njenega proračuna, ne da bi bila za njihov nastanek in nakazovanje potrebna poznejša odločitev nacionalnih organov držav članic ( van Raepenbusch, Sean, Droit institutionnel de l’Union européenne, 4. izdaja, Bruselj, 2005, str. 293).
(20)  –	Uvodna izjava 1 carinskega zakonika.
(21)  –	Bieber, Roland, v von den Groeben/Schwarze, Art. 269, točka 29. Avtor zato meni, da se carin in prelevmanov ne da natančno nacionalno določiti.
(22)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 58.
(23)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 61.
(24)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 68.
(25)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 63. V tej zadevi je danska vlada ugovarjala, da člen 220(2)(b) carinskega zakonika ne omogoča pobiranja carinskih dajatev in da zaradi napačne uporabe carinskega zakonika s strani svoje uprave zato ne more biti odgovorna za zmanjšanje lastnih sredstev. Generalni pravobranilec L. A. Geelhoed je na tak ugovor v sklepnih predlogih v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02, ZOdl. str. I-2613, točki 62 in 63) v odgovor navedel, da predpisi o lastnih sredstvih urejajo razmerja med Skupnostjo in državami članicami v zvezi z ugotovitvijo in dajanjem na razpolago lastnih sredstev. Carinski predpisi pa urejajo razmerja med državami članicami in podjetji glede carinske deklaracije, nalaganja in pobiranja uvoznih in izvoznih dajatev. Načeloma dogodki, ki se lahko zgodijo v razmerjih med carinskimi organi in zavezanci, nimajo vpliva na tok lastnih sredstev med Skupnostjo in državami članicami, med katerimi so tudi carinske dajatve, ki bi morale biti ugotovljene. Če bi bilo razmerje drugačno, bi bil tok lastnih virov od držav članic proti Skupnosti izpostavljen nevarnostim, značilnim za carinski upravni postopek.
(26)  –	Glede izvajanja prava ES pa v teoriji poznamo temeljno delitev na neposredno, direktno upravo ES, ki je v pristojnosti institucij in drugih organov ES, in na posredno, indirektno upravo, ki je v pristojnosti držav članic. V primeru posredne uprave javna uprava držav članic izvaja pravo ES. Pri posredni upravi pa poznamo neposredno izvajanje prava ES, ko javna uprava uporablja odločbe, uredbe in neposredno uporabne določbe primarnega prava in posredno izvajanje prava ES, ko nacionalni organi uporabljajo predpise, ki jih je treba prenesti v nacionalno pravo (npr. direktive) ( Jacqué, Jean-Paul, Droit institutionnel de l’Union européenne, 3. izdaja, Pariz, 2004, str. 446; Ziller, Jacques, L'autorité administrative dans l'Union européenne, EUI Working Paper Law No. 2004/14, Firence: European University Institute, 2004, str. 11; Fischer, Hans Georg, Europarecht, str. 131 in 132, München, 2001; Öhlinger Theo, Potacs Michael, Gemeinschaftsrecht und staatliches Recht, 3. dopolnjena izdaja, Dunaj, 2006, str. 108, 137 in 138).
(27)  –	Sodišče ES je kot institucija izključno pristojno za odločanje o veljavnosti sekundarnega aktov prava ES (sodba z dne 22. oktobra 1987 v zadevi Foto-Frost (314/85, Recueil str. 4199, točke od 13 do 17)). Enaka ugotovitev velja na podlagi člena 220 ES za razlago primarnega in sekundarnega prava ES. Ratio legis izključne pristojnosti je enotna razlaga prava, ki je posebna oblika načela enakega obravnavanja.
(28)  –	Sodba z dne 16. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-96/89, Recueil, str. I-2461, točka 38).
(29)  –	V tem smislu glej v opombi 28 navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 37, in sodbo Sodišča z dne 15. junija 2000 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C‑348/97, Recueil, str. I-4429, točka 64).
(30)  –	V tem smislu glej v opombi 2 navedeno sodbo Komisija proti Danski, točka 61.
(31)  –	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v zadevi Komisija proti Danski (navedeni v opombi 25, točka 62).
(32)  –	Witte Peter, Wolffgang Hans-Michael, Bleihauer Hans-Jürgen, Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, 5. izdaja, Herne, 2006, str. 272. Avtorji navajajo, da je tipičen primer carinskega postopka začasnega uvoza uvoz blaga, ki se razstavlja na sejmih.
(33)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 66.
(34)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 67.
(35)  –	van Raepenbusch, Droit institutionnel de l’Union européenne, str. 603 in 606. Avtor opozarja, da spada ugovor de minimis v skupino ugovorov, ki jih Sodišče sistematično zavrne. Latinski besedi de minimis sta okrajšava splošnega pravnega načela de minimis non curat praetor .
(36)  –	Rideau, Joël, Picod, Fabrice, Code des procédures juridictionnelles de l’Union européenne, 2. izdaja, Pariz, 2002, str. 167.
(37)  –	Sodba z dne 11. aprila 1978 v zadevi Komisija proti Nizozemski (95/77, Recueil, str. 863, točka 13). Sodišče je v tej sodbi zavrnilo nizozemski ugovor, da naj neuporaba Direktive Sveta št. 71/347/EGS z dne 12. oktobra 1971 o približevanju zakonodaje držav članic, ki se nanaša na merjenje hektolitrske mase žita (UL L 239, 25.10.1971, str. 1, slovenska poseb na izdaja, poglavje 13, zvezek 1 str. 201) ne bi imela nobene škodljive posledice za delovanje notranjega trga. Po mnenju Sodišča tak ugovor ni bil skladen s ciljem, ki ga zasleduje Direktiva št. 71/347.
(38)  –	van Raepenbusch, Droit institutionnel de l’Union européenne, str. 606.
(39)  –	Lenaerts, Koen, Arts, Dirk, Maselis, Ignace, Procedural Law of the European Union, 2. izdaja, London, 2006, str. 128. Ti avtorji se sklicujejo na sodbo z dne 29. marca 2001 v zadevi Komisija proti Franciji (C-404/99, Recueil, str. I-2667, točka 51). Sodišče je v tej sodbi ugotovilo, da „ima tožba zaradi neizpolnjevanja obveznosti na podlagi ustaljene sodne prakse objektiven značaj. Neizpolnjevanje obveznosti iz pogodbe ali sekundarnega prava posledično obstaja ne glede na obseg ali pogostost inkriminiranih položajev“.
(40)  –	Teorija ob sklicevanju na sodbi z dne 18. novembra 1970 v zadevi Komisija proti Italiji (8/70, Recueil, str. 961) in z dne 26. februarja 1976 v zadevi Komisija proti Italiji (52/75, Recueil, str. 277) opozarja, da v postopku zaradi neizpolnjevanja obveznosti ni dopusten ugovor nekrivdnega ravnanja kot ekskulpacijski razlog. Pri postopku zaradi neizpolnjevanja obveznosti gre za ugotovitev pravnega položaja, ki ni v skladu s pravom ES. Zato vprašanje krivde države članice praviloma ni pomembno ( Burgi, Martin, Vertragsverletzungsverfahren, v Rengeling, Hans-Werner, Middeke, Andreas, Gellermann, Martin (uredniki), Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union, 2. popolnoma predelana izdaja, München, 2003, str. 80).
(41)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 68.
(42)  –	Ibidem .
(43)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 64.
(44)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 69.
(45)  –	V opombi 2 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 67.