62024CJ0570
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (седми състав)
20 ноември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Акцизи — Директива 2008/118/EC — Член 8, параграф 1, буква а), подточка i) и параграф 2 — Лице, отговорно за плащането на акциза — Количество липсващ етилов алкохол в складовите наличности на дружество — Изпълнителен директор на дружество, виновен в извършването на измама и неосчетоводяване — Определяне на лицето, отговорно за плащането на акциза — Няколко данъчно задължени лица — Последици на присъда на наказателен съд, постановена по гражданскоправните аспекти, с която се признава за отговорен само изпълнителният директор“
По дело C‑570/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Curtea de Apel Cluj (Апелативен съд Клуж, Румъния) с акт от 16 март 2024 г., постъпил в Съда на 27 август 2024 г., в рамките на производство по дело
Transilvania Master Insolv IPURL, действащо в качеството на синдик на Ecoserv SRL,
срещу
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj,
Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bistriţa-Năsăud,
Serviciul Fiscal Orăşenesc Năsăud,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от: F. Schalin (докладчик), председател на състава, M. Gavalec и Z. Csehi, съдии,
генерален адвокат: A. Biondi,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Transilvania Master Insolv IPURL, действащо в качеството на синдик на Ecoserv SRL, от H. Crişan, A. Şandru и T. D. Vidrean-Căpuşan, avocaţi,
–
за румънското правителство, от E. Gane, L. Ghiţă и A. Wellman, в качеството на представители,
–
за чешкото правителство, от L. Březinová, M. Smolek и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за испанското правителство, от S. Núñez Silva, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от M. Björkland и T. Isacu de Groot, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, 2009 г., стр. 12), във връзка с член 8, параграф 2 от нея.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между, от една страна, Ecoserv SRL, румънско дружество в несъстоятелност, представлявано от синдик, а именно Transilvania Master Insolv IPURL, и от друга страна — Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj (Регионална генерална дирекция за публични финанси Клуж, Румъния), Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bistrița-Năsăud (Окръжна администрация за публични финанси Бистрица-Нъсъуд, Румъния) и Serviciul Fiscal Orășenesc Năsăud (Данъчна служба на община Нъсъуд, Румъния) (наричани по-нататък заедно „данъчните органи“), по-конкретно относно действителността на ревизионен акт, с който на Ecoserv са наложени акцизни задължения за липсващо количество етилов алкохол в общ размер на 798495 румънски леи (RON).
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Директива 2008/118 е отменена, считано от 13 февруари 2023 г., с Директива (ЕС) 2020/262 на Съвета от 19 декември 2019 година за определяне на общия режим на облагане с акциз (ОВ L 58, 2020 г., стр. 4). Въпреки това Директива 2008/118 остава приложима ratione temporis към фактите по спора в главното производство.
4
Член 4, точка 1 от Директива 2008/118 определя „лицензиран[ия] складодържател“ като „физическо или юридическо лице, имащо разрешение от компетентните органи на държава членка в хода на своята дейност да произвежда, преработва, държи, получава и изпраща акцизни стоки при условията на режим отложено плащане на акциз в данъчни складове“.
5
Член 7, параграф 1 и параграф 2, буква a) от Директива 2008/118 гласи:
„1.   Задължението за плащане на акциз възниква в момента на освобождаването за потребление в съответната държава членка.
2.   За целите на настоящата директива „освобождаване за потребление“ представлява всяко:
a)
извеждане на акцизни стоки, включително нередовно извеждане, от режим отложено плащане на акциз;
[…]“.
6
Член 8, параграф 1, буква а), подточки i) и ii) и параграф 2 от Директива 2008/118 има следния текст:
„1.   Лицето, отговорно за плащането на акциза, който е станал дължим, е:
a)
по отношение на извеждането на акцизни стоки от режим отложено плащане на акциз, както е посочено в член 7, параграф 2, буква а):
i)
лицензираният складодържател, регистрираният получател или всяко друго лице, което извежда или от чието име се извеждат акцизните стоки под режим отложено п[л]ащане на акциз или, в случай на нередовно извеждане от данъчния склад, всяко друго лице, което е участвало в това извеждане;
ii)
в случай на нередовност при движение на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз съгласно член 10, параграфи 1, 2 и 4: лицензираният складодържател, регистрираният изпращач или всяко друго лице, което е предоставило обезпечение за плащането на акциза съгласно член 18, параграфи 1 и 2, или всяко лице, което е участвало в нередовното извеждане и е знаело или логично е следвало да знае за нередовния характер на извеждането;
[…]
2.   Когато за едно акцизно задължение има няколко данъчно задължени лица, те са солидарно отговорни“.
7
Член 16, параграф 1 от Директива 2008/118 гласи:
„Откриването и управлението на данъчен склад от лицензиран складодържател се извършват с разрешение от компетентните органи на държавата членка, където се намира данъчният склад.
Разрешение се дава при условия, които органите имат право да определят с оглед предотвратяване на всякакво евентуално отклонение от облагане или злоупотреби“.
Румънското право
8
Член 2066, параграфи 1 и 2 от Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Закон № 571/2003 за Данъчния кодекс) от 22 декември 2003 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 927 от 23 декември 2003 г.), в редакцията, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „Данъчният кодекс“), предвижда:
„(1)   Задължението за акциз възниква в момента на освобождаването за потребление в съответната държава членка.
(2)   Прилагат се условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим в държавата членка, в която се извършва освобождаването за потребление“.
9
Съгласно член 2067, параграф 1, буква a) и параграф 5 от този кодекс:
„(1)   За целите на настоящата глава „освобождаване за потребление“ представлява всяко:
a)
извеждане на акцизни стоки, включително нередовно извеждане, от режим отложено плащане на акциз;
[…]
(5)   Не се считат за освобождаване за потребление пълното унищожаване или безвъзвратната загуба на акцизни стоки, ако настъпят през периода, в който те са под режим отложено плащане на акциз и ако:
a)
стоката не е налична за употреба в Румъния поради разливане, счупване, пожар, заразяване, наводнение или всякакъв друг случай на непреодолима сила;
b)
стоката не е налична за употреба в Румъния поради изпаряване или други причини, които са естествен резултат от производството, държането или движението на стоката;
c)
унищожаването е разрешено от компетентния орган.
[…]“.
10
Член 2069, параграф 1 от посочения кодекс предвижда:
„(1)   Лицето, отговорно за плащането на акциза, който е станал дължим, е:
a)
по отношение на извеждането на акцизни стоки от режим отложено плащане на акциз, както е посочено в член 2067, параграф 1, буква а):
1.
лицензираният складодържател, регистрираният получател или всяко друго лице, което освобождава или за чиято сметка акцизните стоки се освобождават от режим отложено плащане на акциз, или, в случай на нередовно извеждане от данъчния склад, всяко друго лице, което е участвало в това извеждане“.
11
Член 20622, параграф 2 от Данъчния кодекс гласи:
„За да получи разрешение да управлява дадено място като данъчен склад, лицето, което желае да бъде лицензиран складодържател на това място, трябва да подаде заявление до компетентния орган съгласно условията и формата, предвидени в методическите правила“.
12
Член 49, параграф 1, буква c) от Legea nr. 207/2015 privind Codul de procedură fiscală (Закон № 207/2015 за Данъчно-процесуалния кодекс) от 20 юли 2015 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 547 от 23 юли 2015 г.), в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „Данъчно-процесуалният кодекс“), има следния текст:
„(1)   Данъчният административен акт е нищожен в следните случаи:
[…]
c)
ако е опорочен от сериозна и явна грешка […], когато основанията за приемането му са засегнати от толкова тежък порок, че ако бяха отстранени преди или при приемането на акта, същият нямаше да бъде приет“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
13
Ecoserv, чиято дейност се състои по-конкретно в производство на основни органични химикали, получава разрешение да произвежда при отложено плащане на акциз етилов алкохол в режим на технически изпитвания, които трябва да се развият през периода от февруари до април 2013 г.
14
На 12 ноември 2015 г., в рамките на разследване на икономически престъпления, е извършена внезапна проверка на Ecoserv. При това румънските разследващи органи в сътрудничество с румънските митнически органи установяват, че от стоковите наличности на Ecoserv липсват 21909 литра етилов алкохол, а представителите на същото не могат да обяснят това.
15
С ревизионен акт от 4 март 2016 г. окръжната администрация за публични финанси Бистрица-Нъсъуд налага на Ecoserv допълнителни данъчни задължения, съобразно количеството липсващ етилов алкохол, в размер на 799655 RON (приблизително 160719 евро) като акциз върху алкохола и 278244 RON (приблизително 55923 евро) като данък върху добавената стойност (ДДС) (наричан по-нататък „ревизионният акт“). Ecoserv не оспорва този акт нито по административен ред, нито пред съда, но въпреки това получава възможност за разсрочено плащане на тези задължения.
16
С присъда от 8 август 2019 г. Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд, Румъния) осъжда изпълнителния директор на Ecoserv в наказателно производство, по-конкретно на наказание лишаване от свобода за две престъпления — данъчна измама и присвояване на парични суми, с мотива, че е продал 21909 литра етилов алкохол в свой интерес и без да осчетоводи сумата в счетоводните книги на Ecoserv. Що се отнася до гражданскоправните аспекти на производството, довело до това осъждане, румънската държава, представлявана от Agenția Națională de Administrare Fiscală (Национална агенция на данъчната администрация, Румъния), се конституира като граждански ищец в наказателното производство и иска Ecoserv и изпълнителният директор да бъдат осъдени солидарно да заплатят обезщетение за причинените на бюджета щети. Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд) обаче отхвърля този иск като неоснователен по отношение на Ecoserv. Той приема, че изпълнителният директор на Ecoserv не е действал нито от името, нито в интерес на последното, така че от гледна точка и на наказателното, и на гражданското право той е единственият отговорен към пострадалите лица, което впоследствие Curtea de Apel Cluj (Апелативен съд Клуж, Румъния) потвърждава с решение от 2 юни 2020 г.
17
На 14 юли 2020 г. Ecoserv подава до данъчните органи искане за обявяване на ревизионния акт за нищожен, като се позовава на присъдата от 8 август 2019 г. на Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд). Ecoserv изтъква, че този акт е опорочен от сериозна и явна грешка. То иска освен това възстановяването на сумите, платени като допълнителни данъчни задължения, възложени в негова тежест. От своя страна данъчните органи сезират Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд) като наказателен съд, с възражение срещу изпълнението на присъдата, постановена от последния на 8 август 2019 г., в частта ѝ относно гражданския иск. Те изтъкват, че трябва да се изясни диспозитивът на този съдебен акт, доколкото искането за солидарно осъждане на Ecoserv е отхвърлено, и неговите последици за задълженията на същото от данъчно естество.
18
В това отношение на 17 май 2021 г. Curtea de Apel Cluj (Апелативен съд Клуж), сезиран с жалба срещу решението, постановено на 7 април 2021 г. от Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд) като наказателен съд, постановява, че от гражданскоправна гледна точка единственото лице, отговорно за причиняването на вреди на румънската държава, е изпълнителният директор на Ecoserv. Следователно сумите, платени от Ecoserv на данъчните органи преди наказателното производство, в което този директор е осъден, са платени без основание и подлежат на връщане.
19
Предвид отказа на данъчните органи да разгледат неговото искане за обявяване на ревизионния акт за нищожен, Ecoserv подава жалба пред Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд).
20
С решение от 29 октомври 2021 г. последният уважава частично искането на Ecoserv, като се основава на член 49, параграф 1, буква c) от Данъчно-процесуалния кодекс. Така той постановява данъчните органи да констатират частичната нищожност на ревизионния акт, по отношение на определянето на допълнителните данъчни задължения за акцизи и ДДС. Той освен това постановява тези органи да върнат на Ecoserv платената от него сума за погасяване на тези допълнителни данъчни задължения, ведно с лихвите.
21
Curtea de Apel Cluj (Апелативен съд Клуж), който е запитващата юрисдикция, е сезиран както от Ecoserv, така и от данъчните органи с жалби срещу решението, постановено на 29 октомври 2021 г. от Tribunalul Bistrița-Năsăud (Окръжен съд Бистрица-Нъсъуд). Той отбелязва, че изпитва съмнения, в случай на неправомерно извеждане на акцизни стоки от режима на отложено плащане, относно лицето, което трябва да се счита за отговорно за плащането на акциза по смисъла на член 8, параграф 1, буква a), подточка i) във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2008/118.
22
При тези условия Curtea de Apel Cluj (Апелативен съд Клуж) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Попада ли в обхвата на член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива [2008/118] във връзка с параграф 2 от същия [член 8], който се отнася до понятието за лице, отговорно за плащането на акциза, също и юридическо лице, което за целите на получаването на разрешение като данъчен складодържател е извършвало дейност по производство на етилов алкохол в режим на технически изпитвания под контрола на териториалния митнически орган и от чиито активи е установена липса на 21909 литра етилов алкохол с алкохолно съдържание 96,16 %?
2)
[В случай че] след издаването на ревизионен акт — с който на това юридическо лице е наложено плащането на допълнителен акциз и ДДС върху количеството липсващ етилов алкохол — който не е бил обжалван по административен ред, е установено с влязла в сила присъда, че единственото лице, отговорно за причиняването на вреди на държавната хазна, е фактическият ръководител (генерален директор) на това дружество, който в периода февруари—юни 2013 г., при еднородност на вината, е продал количеството от 21909 литра двойно рафиниран алкохол, собственост на дружеството, на което е бил служител, за сумата от 219090 RON, като е извършил престъплението „присвояване“, предвидено в член 295, алинея 1 от Наказателния кодекс, и не е осчетоводил приходите от продажбата на алкохола, причинявайки на държавната хазна вреди в размер на 915562,74 RON, деяние, което осъществява състава на престъплението „данъчна измама“, предвидено в член 9, алинея 1, буква b) и параграф 2 от Закон № 241/2005, представлява ли сериозна и явна грешка при прилагането на хармонизираното право на Съюза в областта на акцизите и ДДС […] налагането на тези данъци и на юридическото лице с ревизионен акт № F-BN 77 от 4.3.2016 г., който не е оспорен чрез предвиденото в Данъчно-процесуалния кодекс производство?
3)
Допуска ли правото на Съюза в рамките на данъчен спор, свързан с акцизи и ДДС, национална юрисдикция да приложи принципа на силата на пресъдено нещо на дадена присъда, когато прилагането на този принцип не позволява да се вземат предвид разпоредбите на Съюза в областта на акцизите и ДДС, които предвиждат и солидарна отговорност на юридическото лице — разпоредби, които не са били разгледани от наказателните съдилища във влезлите в сила присъди?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
23
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118 трябва да се тълкува в смисъл, че юридическо лице, което, за да получи разрешение да извършва дейност като данъчен складодържател, е произвеждало етилов алкохол под режим отложено плащане на акциз и за което е констатирано, че определено количество от този алкохол липсва от стоковите му наличности, попада в обхвата на понятието „лицето, отговорно“ за плащането на този акциз по смисъла на посочената разпоредба.
24
За да се отговори на първия въпрос, трябва да се определи дали юридическо лице, което иска да стане лицензиран складодържател, може да бъде признато в изпълнение на член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118 като отговорно за плащането на акциза върху стоки, за които се прилага режим отложено плащане на този акциз, когато въпросните стоки са били неправомерно извадени от управляваните от него складови наличности.
25
Член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118 определя лицето или лицата, отговорни за плащането на акциза върху акцизни стоки при извеждането им от режим отложено плащане, когато посоченият акциз е станал дължим. По този начин са определени като такива лица лицензираният складодържател, регистрираният получател или всяко друго лице, което освобождава или за чиято сметка акцизните стоки се освобождават от режим отложено плащане на акциз, или, в случай на нередовно извеждане от данъчния склад, всяко друго лице, което е участвало в посоченото извеждане.
26
В случая следва да се установи дали тази разпоредба е приложима, когато дадено юридическо лице все още не е официално лицензиран складодържател, но някои фактически обстоятелства сочат, че — подобно на Ecoserv по делото в главното производство — то de facto е действало като такъв.
27
В това отношение следва да се припомни, че според член 4, точка 1 от Директива 2008/118 „лицензиран складодържател“ е „физическо или юридическо лице, имащо разрешение от компетентните органи на държава членка в хода на своята дейност да произвежда, преработва, държи, получава и изпраща акцизни стоки при условията на режим отложено плащане на акциз в данъчни складове“.
28
В настоящия случай от преписката, с която Съдът разполага, е видно, че Ecoserv е получило разрешение да упражнява дейности, свързани с производството на етилов алкохол в режим на технически изпитвания под контрола на румънския митнически орган, което предполага, че складовите му наличности съдържат определени количества алкохол, поставени под режим отложено плащане на акциз. Такова положение може да се оприличи на управлението на данъчен склад от лицензиран складодържател по смисъла на член 16 от Директива 2008/118, при условие юридическото лице, упражняващо дейността по производство на алкохол под особен режим, да има разрешение за това от компетентните национални органи, и съответните стоки да са поставени под режим отложено плащане на акциз. С оглед на тези обстоятелства може да се приеме, че такова юридическо лице се намира в положение, сходно с това на лицензиран складодържател, и следователно трябва да отговаря пред данъчните органи за произтичащите от това положение задължения.
29
В това отношение е без значение, че това юридическо лице, също както Ecoserv по делото в главното производство, не е в основата на неправомерното извеждане на количеството алкохол, поставено под режим отложено плащане на акциз, тъй като това извеждане е извършено от лице, което е негов служител или го представлява, подобно на изпълнителния директор на Ecoserv.
30
Всъщност Съдът вече е приел, че когато при движението на акцизни стоки са допуснати или установени нередовност или нарушение, водещи до изискуемост на акциза, включително в случай на извършена от трето лице измама, лицензираният складодържател отговаря за плащането на акциза (вж. по аналогия решение от 24 март 2022 г., TanQuid Polska, C‑711/20, EU:C:2022:215, т. 48 и цитираната съдебна практика).
31
Съдът вече се е произнесъл по положение, в което става въпрос за разпоредбата от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129), предшестваща член 8, параграф 1, буква а), подточка ii) от Директива 2008/118. Той постановява по същество, че лицензираният складодържател има централна роля в процеса на движение на акцизни стоки, поставени под режим отложено плащане на акциз. В случай на нередност или нарушение при движението на тези стоки, водещи до изискуемост на акциза, лицензираният складодържател трябва във всички случаи да бъде определен като задължено за плащането на посочения акциз лице. На това основание неговата отговорност трябва да се счита за обективна и се основава не на доказана или презумирана вина на складодържателя, а на участието му в икономическа дейност (вж. по аналогия решение от 7 септември 2023 г., KRI, C‑323/22, EU:C:2023:641, т. 55 и 56 и цитираната съдебна практика).
32
Следователно трябва да се приеме, че щом като юридическо лице като Ecoserv по делото в главното производство се намира в положение, сравнимо с това на лицензиран складодържател, то е длъжно да спазва задължения, подобни на тези, които такъв лицензиран складодържател понася, по-конкретно в случай на нередовно извеждане на стоки от режим отложено плащане на акциз като този по член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118.
33
Всъщност изискуемостта на акциза произтича пряко от извеждането на стоките от такъв режим на отложено плащане, тъй като юридическото лице, действащо като лицензиран складодържател, при това положение е отговорно за неговото плащане.
34
Вследствие на това на първия въпрос следва да се отговори, че член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118 трябва да се тълкува в смисъл, че юридическо лице, което, за да получи разрешение за извършване на дейност като данъчен складодържател, е произвеждало етилов алкохол в режим отложено плащане на акциз и за което е констатирано, че определено количество от този алкохол липсва от стоковите му наличности, попада в обхвата на понятието за лице, отговорно за плащането на посочения акциз по смисъла на тази разпоредба.
По втория и третия въпрос
35
С втория и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 8, параграф 1, буква а), подточка i) и параграф 2 от Директива 2008/118 трябва да се тълкува в смисъл, че за да определи лицето или лицата, отговорни за плащането на акциза, който е станал дължим по смисъла на тези разпоредби, национална юрисдикция е обвързана от диспозитива от гражданскоправно естество на решение на наказателен съд, с който се осъжда окончателно физическо лице — служител или управител на юридическо лице, като единствено отговорно за вредите, причинени на държавния бюджет вследствие на отклоняването на дадено количество алкохол, складирано в режим отложено плащане на акциз при това юридическо лице.
36
В самото начало следва да се припомни, че хипотезата на няколко солидарни длъжници за едно акцизно задължение е изрично предвидена в член 8, параграф 2 от Директива 2008/118, при положение че тези длъжници са отговорни за плащането на такова задължение.
37
Също така, по силата на член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118, „в случай на нередовно извеждане [на акцизни стоки] от данъчния склад“ всяко физическо лице, за което се счита, че е „друго лице, което е участвало в това извеждане“, може да бъде задължено в качеството на солидарен съдлъжник за акциза, който е станал дължим, да плати този акциз заедно с юридическото лице, което представлява като управител или изпълнителен директор или на което е служител.
38
Несъмнено, за разлика от текстовете на други езици, текстът на френски език на член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118 използва разделителния съюз „или“, за да очертае качеството на платец на „всяко друго лице, което е участвало в това извеждане“. Въпреки това принципът за солидарно плащане на акциз може да бъде изведен както от общата структура на тази директива, и в частност от член 8, параграф 2 от нея, така и от преследваната с посочената директива цел.
39
В това отношение трябва да се отбележи, че отговорността на лицензирания складодържател е обективна по своето естество и се дължи на участието му в икономическа дейност. Фактът, че лице, различно от този складодържател, каквото е изпълнителният директор на Ecoserv в случая, е действало в свой интерес и в ущърб на посочения складодържател, е от значение само в наказателноправен аспект, но не и в данъчноправен аспект (вж. в този смисъл решение от 17 октомври 2019 г., Comida paralela 12, C‑579/18, EU:C:2019:875, т. 41).
40
Всъщност изискуемостта на акциза произтича пряко от извеждането на акцизните стоки от режим отложено плащане на акциз и в такъв случай юридическото лице, действащо като лицензиран складодържател, е отговорно за плащането им.
41
Впрочем с оглед на целта на Директива 2008/118 тълкуването на член 8 от нея в смисъл, че юридическо лице може да бъде солидарен длъжник на акциза, наред с останалото, с други лица, свързани с нередовно извеждане на акцизни стоки от режим отложено плащане на акциз, се потвърждава и от подготвителните работи по тази директива. Първоначалният проект на същата свежда списъка на отговорните за плащане на акциз лица, в случай на неправомерно въвеждане на стоки на територията на държава членка, само до лицата, които са предоставили обезпечение за плащането на този акциз. Съветът на Европейския съюз обаче е искал този списък да се разшири, така че да обхване и „всяко лице, взело участие в нередовността“, както следва от член 38, параграф 3 от тази директива. Следователно намерението на законодателя на Съюза е било да определи широко лицата, които могат да са отговорни за плащането на акциза в случай на нередовности, така че да се гарантира, доколкото е възможно, събирането на този акциз (решение от 17 октомври 2019 г., Comida paralela 12, C‑579/18, EU:C:2019:875, т. 37).
42
По-нататък, обстоятелството, че с постановено от наказателен съд решение се признава, че от гражданскоправна гледна точка отговорността за претърпяната от държавния бюджет вреда се носи изключително от физическо лице, представляващо юридическо лице, действащо като лицензиран складодържател, не може да има значение за определянето на лицето, отговорно за плащането на акциза. Всъщност следва да се отбележи, че силата на пресъдено нещо, която такова решение притежава, не може — поради липсата на идентичност на предмета — да е пречка за приемането и прилагането на решение за налагане на акциз, съответстващо на правото на Съюза в тази материя (вж. по аналогия решение от 16 юли 2020 г., UR (Облагане на адвокатите с ДДС), C‑424/19, EU:C:2020:581, т. 34).
43
Следователно на втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 8, параграф 1, буква а), подточка i) и параграф 2 от Директива 2008/118 трябва да се тълкува в смисъл, че за да определи лицето или лицата, отговорни за плащането на акциза, който е станал дължим по смисъла на тези разпоредби, национална юрисдикция не е обвързана от диспозитива от гражданскоправно естество в решение на наказателен съд, с което се осъжда окончателно физическо лице — служител или управител на юридическо лице, като единствено отговорно за вредите, причинени на държавния бюджет вследствие на отклоняването на дадено количество алкохол, складирано под режим отложено плащане на акциз при това юридическо лице.
По съдебните разноски
44
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Поради изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
1)
Член 8, параграф 1, буква а), подточка i) от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО
трябва да се тълкува в смисъл, че
юридическо лице, което, за да получи разрешение за извършване на дейност като данъчен складодържател, е произвеждало етилов алкохол под режим отложено плащане на акциз и за което е констатирано, че определено количество от този алкохол липсва от стоковите му наличности, попада в обхвата на понятието за лице, отговорно за плащането на посочения акциз по смисъла на тази разпоредба.
2)
Член 8, параграф 1, буква а), подточка i) и параграф 2 от Директива 2008/118
трябва да се тълкува в смисъл, че
за да определи лицето или лицата, отговорни за плащането на акциза, който е станал дължим по смисъла на тези разпоредби, национална юрисдикция не е обвързана от диспозитива от гражданскоправно естество на решение на наказателен съд, с който се осъжда окончателно физическо лице — служител или управител на юридическо лице, като единствено отговорно за вредите, причинени на държавния бюджет вследствие на отклоняването на дадено количество алкохол, складирано под режим отложено плащане на акциз при това юридическо лице.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.