62017CJ0070_RES
Съединени дела C‑70/17 и C‑179/17
Abanca Corporación Bancaria SAсрещуAlberto García Salamanca Santos
и
Bankia SAсрещуAlfonso Antonio Lau MendozaиVerónica Yuliana Rodríguez Ramírez
(Преюдициални запитвания_отправени от Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) и от Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona (Първоинстанционен съд № 1 Барселона, Испания)
Решение на Съда (голям състав) от 26 март 2019 година
„Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Членове 6 и 7 — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит — Обявяване на частична неравноправност на клаузата — Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ — Заместване на неравноправната клауза с норма от националното право“
Защита на потребителите — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13 — Обявяване на частична неравноправност на клауза — Обхват — Оставяне в сила на равноправната част на клаузата, което води до промяна на нейното съдържание — Недопустимост — Заместване на неравноправна клауза с норма от националното право от националния съд — Допустимост — Условия
(членове 6 и 7 от Директива 93/13 на Съвета)
(вж. т. 48, 53, 54, 56—58, 60 и 64 и диспозитива)
Резюме
С решението си от 26 март 2019 г. по съединени дела Abanca Corporación Bancaria (C‑70/17) и Bankia (C‑179/17) Съдът, голям състав, се произнася по тълкуването на членове 6 и 7 от Директива 93/13 (
1
) относно неравноправните клаузи в потребителските договори.
Споровете в главните производства се отнасят до жалбоподатели, сключили договори за ипотечен кредит в Испания, в които се съдържа клауза, позволяваща да се изиска обявяване на предсрочната изискуемост на задължението по договора, по-специално при неплащане на една месечна вноска.
Запитващите юрисдикции искат от Съда да установи по-специално дали членове 6 и 7 от Директива 93/13 трябва да се тълкуват в смисъл, че от една страна, когато клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит е обявена за неравноправна, може въпреки това да бъде запазена частично чрез отстраняване на елементите, които придават неравноправния ѝ характер, а от друга страна, дали в противен случай започналото въз основа на тази клауза принудително изпълнение върху ипотекирания имот може все пак да продължи при субсидиарно прилагане на правило на националното право, ако невъзможността да се използва това производство, би могла да противоречи на интересите на потребителите.
В това отношение Съдът постановява, че членове 6 и 7 от Директива 93/13 трябва да се тълкуват в смисъл, най-напред, че не допускат обявена за неравноправна клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит да бъде запазена частично чрез отстраняване на елементите, които придават неравноправния ѝ характер, когато такова отстраняване ще доведе до изменение на съдържанието на посочената клауза, като се засегне същността ѝ. По-нататък, Съдът постановява, че тези разпоредби допускат националният съд да преодолее недействителността на такава неравноправна клауза, като я замести с новата редакция на законовата разпоредба, от която е заимствана тази клауза и която е приложима при съгласие на страните по договора, при условие че съответният договор за ипотечен кредит не може да бъде изпълняван при премахване на посочената неравноправна клауза и ако се установи, че развалянето на договора в неговата цялост ще изложи потребителя на особено неблагоприятни последици.
В този контекст Съдът, разбира се, припомня, че когато националният съд констатира нищожността на неравноправна клауза в договор, сключен между продавач или доставчик и потребител, член 6, параграф 1 от Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която дава възможност на националния съд да допълни договора, като измени съдържанието на тази кауза. Така, ако националният съд има правомощието да променя съдържанието на неравноправните клаузи, съдържащи се в такива договори, това правомощие може да засегне предвидената в член 7 от Директива 93/13 дългосрочна цел. Всъщност това правомощие би способствало за премахването на възпиращия ефект, който се упражнява върху продавачите и доставчиците чрез самото неприлагане на неравноправните клаузи спрямо потребителя, доколкото продавачите и доставчиците биха били изкушени да използват посочените клаузи, ако знаят, че дори и въпросните клаузи да бъдат обявени за нищожни, договорът ще може да бъде допълнен в нужната степен от националния съд, така че да се съхранят интересите им.
Когато обаче договор, сключен между продавач или доставчик и потребител, не може да се изпълни след премахването на неравноправна клауза, член 6, параграф 1 от Директива 93/13 допуска националният съд съгласно принципите на правото на договорите да отмени неравноправна клауза, като я замести с диспозитивна разпоредба от националното право в случаите, когато обявяването на неравноправната клауза за нищожна би задължило съда да обяви недействителността на договора в неговата цялост, излагайки по този начин потребителя на особено неблагоприятни последици, които да му се отразят като наказание.
Такова заместване е напълно оправдано с оглед на целта на Директива 93/13. Всъщност то съответства на целта на член 6, параграф 1 от Директива 93/13, доколкото тази разпоредба цели замяната на формалното равновесие, което договорът установява между правата и задълженията на съдоговорителите, с действително равновесие, което може да възстанови равенството между тях, а не да обяви недействителността на всички договори, съдържащи неравноправни клаузи.
Ако не съществуваше възможност за заместване на неравноправна клауза с диспозитивна разпоредба и националният съд е длъжен да обяви недействителността на договора в неговата цялост, потребителят може да бъде изложен на особено неблагоприятни последици, като по този начин възпиращото въздействие на унищожаването на договора би било застрашено. Всъщност, що се отнася до договора за заем, такава недействителност поначало води до незабавна изискуемост на остатъка от сумата по заема в размери, които вероятно биха превишили финансовите възможности на потребителя и по този начин биха поставили в неблагоприятно положение по-скоро потребителя, отколкото кредитодателя, който като логична последица не би бил възпрян да включва подобни клаузи в предлаганите от него договори.
По аналогични мотиви Съдът постановява, че в случаите, в които договор за ипотечен кредит, сключен между продавач или доставчик и потребител, не може да се изпълни след премахването на неравноправна клауза, чието съдържание е заимствано от законодателна разпоредба, приложима при съгласие на страните по договора, член 6, параграф 1 от Директива 93/13 допуска също с цел да избегне недействителността на този договор националният съд да замести тази клауза с новата редакция на референтната законова разпоредба, въведена след сключването на договора, доколкото развалянето на договора би могло да изложи потребителя на особено неблагоприятни последици.
Запитващите юрисдикции следва да проверят съгласно нормите на националното право и като приложат обективен подход, дали премахването на тези клаузи би довело до това договорите за ипотечен кредит да не могат повече да се изпълняват.
В такъв случай запитващите юрисдикции следва да преценят дали развалянето на разглежданите в главното производство договори за ипотечен кредит ще изложи съответните потребители на особено неблагоприятни последици. В това отношение Съдът отбелязва, че от актовете за преюдициално запитване е видно, че такова разваляне би могло да окаже по-специално влияние върху националните процесуални правила, по които банките могат да си възстановят по съдебен ред неизплатената от потребителите сума от кредита.
(
1
)	Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).