62020TO0160
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (осми състав)
17 март 2021 година (
*1
)
„Жалба за отмяна — REACH — Идентифициране на перфлуоробутансулфоновата киселина (PFBS) и нейните соли като вещество, пораждащо сериозно безпокойство — Включване в списък с идентифицирани вещества за възможно включване в приложение XIV към Регламент (EО) № 1907/2006 — Срок за обжалване — Член 59, параграф 10 от Регламент № 1907/2006 — Член 59 от Процедурния правилник — Недопустимост“
По дело T‑160/20
3M Belgium, установено в Диегем (Белгия), за което се явяват J.‑P. Montfort и T. Delille, адвокати,
жалбоподател,
срещу
Европейска агенция по химикали (ЕСНА), за която се явяват M. Heikkilä, W. Broere и T. Zbihlej, в качеството на представители,
ответник,
с предмет искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение ECHA/01/2020 на ECHA от 16 януари 2020 година относно включването на перфлуоробутансулфонова киселина и нейните соли в списък с идентифицирани вещества за възможно включване в приложение XIV към Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3),
ОБЩИЯТ СЪД (осми състав),
състоящ се от: J. Svenningsen, председател, C. Mac Eochaidh и J. Laitenberger (докладчик), съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
Обстоятелствата по спора
1
Жалбоподателят, 3M Belgium, е изключителен представител по смисъла на член 8 от Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3) на дружеството 3M за целия внос на добавка за забавяне на горенето 3MTM Flame Retardant Additive FR-2025. Тази добавка, произвеждана от правни субекти, свързани с дружество 3M, които не са установени в Европейския съюз, представлява смес, състояща се от 95 до 99 тегловни процента от веществото калиев 1_1_2_2_3_3_4_4_4-нонафлуоробутан-1-сулфонат. Това вещество е една от солите на перфлуоробутансулфоновата киселина (наричана по-нататък „PFBS“).
2
На 5 август 2019 г. компетентният норвежки орган представя досие, изготвено в съответствие с приложение XV към Регламент № 1907/2006, с което се предлага PFBS и нейните соли да бъдат идентифицирани на основание член 57, буква е) от Регламент № 1907/2006 като вещество, пораждащо сериозно безпокойство.
3
На 3 септември 2019 г. на основание член 59, параграф 4 от Регламент № 1907/2006 Европейската агенция по химикали (ECHA) приканва заинтересованите страни да представят най-късно до 18 октомври 2019 г. коментари по досието, изготвено в съответствие с приложение XV към посочения регламент. Жалбоподателят представя коментарите си на 18 октомври 2019 г.
4
След като получава коментарите относно идентифицирането на PFBS и нейните соли в рамките на обществената консултация, организирана съгласно член 59, параграф 4 от Регламент № 1907/2006, ECHA изпраща досието на Комитета на държавите членки (наричан по-нататък „КДЧ“) съгласно член 59, параграф 7 от този регламент.
5
По време на заседанието си на 11 декември 2019 г. КДЧ постига единодушно съгласие относно идентифицирането на PFBS и нейните соли като вещество, отговарящо на критериите, предвидени в член 57, буква е) от Регламент № 1907/2006, а именно веществата, за които има научно доказателство за вероятни сериозни въздействия върху здравето на човека или околната среда, и които пораждат еквивалентна степен на безпокойство спрямо веществата, описани в член 57, букви а)—д) от Регламент № 1907/2006.
6
На 16 януари 2020 г. ECHA приема Решение ECHA/01/2020 (наричано по-нататък „обжалваното решение“), с което PFBS и нейните соли са идентифицирани като вещество, пораждащо сериозно безпокойство, и са включени в списъка с идентифицирани вещества за възможно включване в приложение XIV към Регламент № 1907/2006, посочен в член 59, параграф 1 от Регламента (наричан по-нататък „списъкът на кандидат-веществата“).
7
В обжалваното решение се съдържа следният коментар относно идентифицирането на PFBS и нейните соли като вещество, пораждащо сериозно безпокойство:
„Характерните съчетани свойства, обосноваващи включването като вещество, за което има научно доказателство за вероятни сериозни въздействия върху здравето на човека и околната среда, които пораждат еквивалентна степен на безпокойство, са следните: много висока устойчивост, висока подвижност във водата и в почвата, висок потенциал за транспортиране на дълги разстояния и трудности при възстановяването и пречистването на водите, както и умерена биоакумулация при човека. Вероятните сериозни въздействия върху здравето на човека и околната среда са следните: хормонални нарушения на щитовидната жлеза и токсичност при репродукцията, наблюдавани при гризачите, и въздействие върху черния дроб, бъбреците и хематологичната система при плъхове, хормонални смущения и въздействия върху репродукцията при морската риба медака и въздействие върху експресията на хормоналните рецептори при поповите лъжички. Взети заедно, тези елементи водят до много висок потенциал за необратими въздействия“.
Производството и исканията на страните
8
На 27 март 2020 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд. Той иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение в частта относно вписването на PFBS и нейните соли, т.е. идентифицирането на PFBS и нейните соли като вещество, пораждащо сериозно безпокойство, както и съдържащите се в това решение коментари във връзка с посоченото идентифициране,
–
да осъди ECHA да заплати направените в настоящото производство съдебните разноски.
9
С отделен акт, подаден в секретариата на Общия съд на 15 юли 2020 г., ECHA повдига възражение за недопустимост на основание член 130, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд. Тя иска от Общия съд:
–
да се обяви жалбата за отмяна за недопустима,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски на всички страни.
10
На 23 юли 2020 г. Европейския съвет на химическата промишленост (CEFIC) подава до секретариата на Общия съд молба, с която иска да встъпи в настоящото производство в подкрепа на исканията на жалбоподателя.
11
С акт, подаден в секретариата на Общия съд на 1 септември 2020 г., жалбоподателят представя становището си по възражението за недопустимост и иска от Общия съд:
–
да отхвърли повдигнатото възражение за недопустимост,
–
да се обяви жалбата за отмяна за допустима,
12
На 21 октомври 2020 г. Общият съд (осми състав), по предложение на съдията докладчик и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, поставя писмен въпрос на ECHA, като я приканва да му отговори писмено.
13
На 29 октомври 2020 г. ECHA представя отговора си на въпроса на Общия съд.
14
На 3 ноември 2020 г. Общият съд определя срок, в който жалбоподателят да представи становището си по този отговор.
15
На 12 ноември 2020 г. жалбоподателят представя становището си по посочения отговор.
От правна страна
16
Съгласно член 130, параграфи 1 и 7 от Процедурния правилник по искане на ответника Общият съд може да се произнесе по недопустимостта, без да разглежда спора по същество.
17
Тъй като в случая ECHA е поискала произнасяне по недопустимостта, Общият съд, като приема, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката, решава да се произнесе по жалбата, без да провежда докрай производството, и въпреки направеното от жалбоподателя искане в този смисъл, без да започва устната фаза на производството по възражението за недопустимост.
18
В подкрепа на възражението за недопустимост ECHA твърди, че жалбата е просрочена. ECHA приема, че предвиденият в член 263, шеста алинея ДФЕС двумесечен срок за подаване на жалба, считано от публикуването на акта, и удължен с десетдневния срок поради отдалеченост, предвиден в член 60 от Процедурния правилник, трябва да се изчислява от датата на публикуване на обжалваното решение, а именно, в случая, считано от 16 януари 2020 г. Следователно този срок е изтекъл на 26 март 2020 г., а жалбата, която е подадена на 27 март 2020 г., е недопустима поради просрочие.
19
За сметка на това жалбоподателят поддържа, че жалбата му е допустима.
По публикуването на обжалваното решение
20
ECHA твърди, че е публикувала на своя уебсайт актуализирания списък на кандидат-веществата, включващ PFBS, и копие от обжалваното решение на 16 януари 2020 г. в съответствие със задължението ѝ по член 59, параграф 10 от Регламент № 1907/2006. В подкрепа на това твърдение тя препраща към своя уебсайт, на който посочената дата е отбелязана като дата на включването на това вещество в списъка на кандидат-веществата. Освен това тя препраща към прессъобщението си от същия ден, в което посочва, че е актуализирала списъка на кандидат-веществата, за да включи в него по-специално PFBS и нейните соли, и че решението за включване на това вещество е взето с участието на КДЧ.
21
Освен това към отговора си на въпроса на Общия съд ECHA представя допълнителни доказателства, сочещи, че с електронно писмо от 16 януари 2020 г. прессъобщението е изпратено на 13940 адресата (от които 13890 са го получили успешно), една статия също от 16 януари 2020 г. относно включването по-специално на PFBS и нейните соли в списъка на кандидат-веществата, която е публикувана на уебсайта на ChemicalWatch, както и метаданни, запазени в приложението „Dissemation Platform“, използвано от ECHA за публикуването на информация на уебсайта ѝ. Според ECHA тези метаданни се отнасят до вписването на PFBS и нейните соли и показват, че е направено едно публикуване на 16 януари 2020 г. и само още едно последващо публикуване на 26 юни 2020 г., което според ECHA е вследствие от извършена по технически причини актуализация.
22
Жалбоподателят заявява, че ECHA в подкрепа на твърдението си, че обжалваното решение е публикувано на уебсайта ѝ на 16 януари 2020 г., единствено препраща, от една страна, към същия този сайт, на който горепосочената дата е отбелязана като дата на включване на въпросното вещество в списъка на кандидат-веществата, и от друга страна, към прессъобщението, което също е от 16 януари 2020 г., относно актуализирането на списъка на кандидат-веществата, което обаче не съдържа обжалваното решение.
23
Според жалбоподателя датата на действителното публикуване на уебсайта на ECHA не може да бъде проверена, въпреки че към списъка с кандидат-вещества на уебсайта на ECHA се съдържа копие от обжалваното решение с дата 16 януари 2020 г. и се посочва, че PFBS е била включена в този списък на същата дата. Не съществували правила или механизми, гарантиращи автентичността, целостта и неизменността на решенията, публикувани на уебсайта на ЕСНА, каквито правила са предвидени за електронното публикуване на Официален вестник с Регламент (ЕС) № 216/2013 на Съвета от 7 март 2013 година относно електронното публикуване на Официален вестник на Европейския съюз (ОВ L 69, 2013 г., стр. 1). Жалбоподателят поддържа, че разпространението на прессъобщение или актуализирането на списъка на кандидат-веществата не може да е равнозначно на надлежно публикуване в Официален вестник. Според жалбоподателя в искането на ECHA Общият съд да отхвърли жалбата като недопустима не се съдържат доказателствата, изтъкнати в подкрепа на това искане, което противоречало на изискванията, произтичащи от член 130, параграф 3 от Процедурния правилник.
24
Освен това според жалбоподателя датата на приемане на решение за идентифициране на дадено вещество като вещество, пораждащо сериозно безпокойство, невинаги съвпада с датата, на която това вещество е включено в списъка на кандидат-веществата, или на датата на публикуване на актуализирания списък. В това отношение той дава за пример със случая на 4-трет-бутилфенол при идентифицирането му като вещество, пораждащо сериозно безпокойство, при който датата на приемане на разглежданото решение и датата на публикуване на това решение не съвпадат.
25
Жалбоподателят счита също, че тъй като става въпрос за подзаконов акт, обжалваното решение е трябвало да бъде публикувано в Официален вестник в съответствие с член 297 ДФЕС. Той поддържа, че правните актове не могат да бъдат противопоставени на частноправните субекти, ако не са надлежно публикувани в Официален вестник. Предвид факта, че ECHA не е публикувала обжалваното решение в Официален вестник, срокът за подаване на жалба срещу нея дори не бил започнал да тече и следователно не би могъл да започне да тече от посочената дата на публикуване на обжалваното решение на уебсайта на ECHA.
26
Жалбоподателят поддържа, че следователно от представените от ECHA доказателства не се установява, че обжалваното решение действително е публикувано на 16 януари 2020 г., тъй като актуализирането на списъка на кандидат-веществата на уебсайта на ECHA съставлявало действие, което е различно от оповестяването на обжалваното решение на този сайт. Освен това метаданните не доказвали нито по време на коя актуализация са били публикувани документите, нито по-специално че обжалваното решение е публикувано на 16 януари 2020 г.
27
Общият съд счита за уместно да разгледа, на първо място, доводите на жалбоподателя относно валидността на начина на публикуване, а на второ място, доводите на страните относно датата на публикуването.
По валидността на начина на публикуване
28
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че обжалваното решение е трябвало да бъде публикувано в Официален вестник, следва да се отбележи, че понятието „публикуване“, съдържащо се в член 263, шеста алинея ДФЕС, не трябва непременно и във всички случаи да съответства на понятието „публикуване“, посочено в член 297 ДФЕС.
29
От една страна, тази констатация се потвърждава от факта, че за разлика от случая по член 297 ДФЕС, от текста на член 263 ДФЕС не следва, че посоченото в последната разпоредба понятие „публикуване“ се отнася само до публикуването в Официален вестник (вж. по аналогия решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, т. 30). Текстът на член 263, шеста алинея ДФЕС е изготвен така, че да посочва публикуването на актовете по принцип (решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, т. 31). Освен това в решението си от 10 септември 2019 г., Полша/Комисия (T‑883/16, обжалвано, EU:T:2019:567, т. 37), Общият съд вече е постановил, че срокът за подаване на жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение на Европейската комисия е започнал по това дело да тече от датата на публикуване на решението на уебсайта на Комисията.
30
От друга страна, макар Съдът безспорно да е извършил съвместен прочит на членове 263 ДФЕС и 297 ДФЕС при тълкуването на член 263, шеста алинея ДФЕС (вж. в този смисъл решения от 17 май 2017 г., Португалия/Комисия, C‑337/16 P, EU:C:2017:381, т. 36, от 17 май 2017 г., Португалия/Комисия, C‑338/16 P, EU:C:2017:382, т. 36 и от 17 май 2017 г., Португалия/Комисия, C‑339/16 P, EU:C:2017:384, т. 36), делата, по които са постановени тези решения, се отнасят до субсидиарния характер на критерия за публикуване спрямо критерия за съобщаване на акта на неговия адресат по смисъла на член 263, шеста алинея ДФЕС, а не, както в случая, до тълкуването единствено на критерия за публикуване. Във всички случаи в посочените решения Съдът не приема, че съдържащото се в последно посочената разпоредба понятие „публикуване“ трябва задължително и във всички случаи да съответства на понятието „публикуване“, посочено в член 297 ДФЕС.
31
Освен това доводите на жалбоподателя, че оповестяването на уебсайта на ECHA не би могло да бъде проверено, за разлика от публикуване в Официален вестник, води до лишаване от полезно действие всякаква друга форма на публикуване, която не отговаря на изискванията, приложими към публикуването в Официален вестник. Фактът, че с приемането на Регламент № 216/2013 законодателят на Съюза е искал да регламентира електронното публикуване на Официален вестник, обаче не означава, че аналогични изисквания трябва да уреждат оповестяването на уебсайта на ECHA, и впрочем това не следва нито от член 263, шеста алинея ДФЕС, нито от някоя друга приложима правна норма.
32
Доколкото в становището си по отговора на ECHA жалбоподателят се позовава на съдебната практика, установена с решение от 22 януари 1997 г., Opel Austria/Съвет (T‑115/94, EU:T:1997:3, т. 124), съгласно която принципът на правна сигурност изисква всеки акт на институциите, който поражда правни последици, да бъде ясен, прецизен и доведен до знанието на заинтересованото лице по такъв начин, че той да може да знае със сигурност от кой момент посоченият акт съществува и започва да поражда правни последици, при всички положения е достатъчно да се установи, че от точка 4 от обжалваното решения ясно следва, че то влиза в сила на 16 януари 2020 г., както и от списъка на кандидат-веществата следва, че PFBS и нейните соли са включени в този списък на 16 януари 2020 г., като се има предвид, че тъй като това решение няма адресат, влизането в сила на посоченото решение не зависи от съобщаването му на даден адресат, нито пък от съобщаването му на жалбоподателя.
33
По-нататък Общият съд констатира, че за разлика от член 263, шеста алинея ДФЕС, в Регламент № 1907/2006 е предвиден специфичен начин на публикуване. Всъщност в член 59, параграф 10 от Регламент № 1907/2006 се предвижда, че ECHA публикува и актуализира списъка на кандидат-веществата на своя уебсайт незабавно след вземане на решение за включване на дадено вещество в посочения списък.
34
В случая не е необходимо да се реши дали актуализирането на списъка на кандидат-веществата на уебсайта на ECHA представлява релевантно публикуване, от момента на което започва изчисляването на срока за обжалване на акт за идентифициране на дадено вещество като пораждащо сериозно безпокойство (вж. в този смисъл решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA, C‑626/11 P, EU:C:2013:595, т. 31 и сл.), или дали, както твърди жалбоподателят, обжалваното решение, в което не се посочва конкретен адресат, е различно от актуализирания списък на кандидат-веществата, като член 59, параграф 10 от Регламент № 1907/2006 предвижда публикуване на уебсайта на ECHA само за последно посочения списък и по този начин се подсказва, че датата на публикуване на решението на изпълнителния директор на ECHA е от решаващо значение за изчисляването на началния момент на срока. Всъщност решенията на изпълнителния директор на ECHA, с които се разпорежда актуализиране на списъка на кандидат-веществата, се публикуват само в този списък. Така датата на публикуване на такова решение съответства на датата на публикуване на актуализирания списък на кандидат-веществата.
35
От изложените по-горе съображения следва, от една страна, че ECHA може надлежно да публикува обжалваното решение на своя уебсайт, и по-специално да го включи в списъка на кандидат-веществата, отнасящ се до PFBS и нейните соли, и от друга страна, че това публикуване може да постави началото на двумесечния срок за обжалване, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС. На следващо място, следва да се разгледат представените от ECHA доказателства, за да се установи, че публикуването е извършено на 16 януари 2020 г.
По датата на публикуване на обжалваното решение
36
В това отношение следва да се констатира, че в становището си по искането на ECHA да се произнесе по недопустимостта на жалбата жалбоподателят поддържа по същество, че поради начина на публикуване на обжалваното решение неговата дата на публикуване не може да бъде проверена.
37
Общият съд отбелязва, че ECHA е представила документи, съдържащи метаданни, извлечени от платформата, която тя използва, за да оповестява информация на своя уебсайт. От тези метаданни е видно, че на два пъти ECHA е оповестявала информация на своя уебсайт относно PFBS и нейните соли, по-специално на 16 януари 2020 г. и на 26 юни 2020 г., така че обжалваното решение е могло да бъде достъпно за обществеността на посочения уебсайт на всяка една от тези две дати. Жалбоподателят обаче не оспорва факта, че чрез посочения уебсайт е могъл да има достъп до решението на дата, предхождаща подаването на жалбата, а именно 27 март 2020 г. и следователно преди 26 юни 2020 г. От това следва, че при всички случаи обжалваното решение е било публикувано на уебсайта на ECHA на първата от посочените дати, а именно на 16 януари 2020 г.
38
Противно на внушаваното от жалбоподателя със становището му във връзка с отговора на ECHA на поставен от Общия съд въпрос, посочените от ECHA метаданни се отнасят до вписването относно PFBS и нейните соли, тъй като от представените от тази агенция доказателства е видно, че тези метаданни се отнасят до идентификатора „0b0236e183da8013“ и че този идентификатор съответства на PFBS и нейните соли. Впрочем посоченият идентификатор се появява по-специално в интернет адреса на вписването относно PFBS и нейните соли в списъка на кандидат-веществата (https://echa.europa.eu/fr/candidate-list-table/-/dislist/details/0b0236e183da8013).
39
Освен това прессъобщението относно включването по-специално на разглежданото вещество в списъка с кандидат-веществата, неговото изпращане на 13940 адресати (от които 13890 са го получили успешно) и статията, публикувана на уебсайта на ChemicalWatch в отговор на разглежданото публикуване, като всички те са с дата от 16 януари 2020 г., също потвърждават твърдението на ECHA, че PFBS и нейните соли са включени в актуализирания на 16 януари 2020 г. списък на кандидат-веществата.
40
Що се отнася до довода на жалбоподателя, изведен от обстоятелството, че датата на приемане на решение за идентифициране на вещество като пораждащо сериозно безпокойство не съответства винаги нито на датата на акта за изпълнение, с който се цели включването на това вещество в списъка на кандидат-веществата, нито на датата на публикуването на актуализиран вариант на този списък, само по себе си това обстоятелство не може да породи съмнение относно датата на публикуване на актуализиран вариант на посочения списък, нито пък следователно да поради съмнения относно датата на публикуване на решение като обжалваното.
41
Всъщност приемането на решение за идентифициране, евентуалното приемане на чисто изпълнителен акт, с който се прилага решението за идентифициране, както и публикуването на актуализирания вариант на списъка на кандидат-веществата представляват три отделни събития, така че фактът, че датите на настъпване на всяко от тези събития не съвпадат, не може да обоснове поставянето под съмнение на датата на настъпване на едно от тях. Що се отнася по-специално до включването на 4-трет-бутилфенол в списъка с кандидат-веществата, достатъчно е да се отбележи, от една страна, че на уебсайта на ECHA вписването относно това вещество се състои от два отделни акта, в случая от приетото от Комисията решение за идентифициране и от приетия от посочената агенция чисто изпълнителен акт, и от друга страна, че „датата на включване“, съдържаща се в разглежданото вписване, а именно 16 юли 2019 г., съответства на предвидената в акта за изпълнение дата за публикуването на актуализиран вариант на посочения списък. Във всеки случай следва да се отбележи, че що се отнася до разглежданото в конкретния случай вещество, а именно PFBS и нейните соли, датата на приемане на обжалваното решение съответства на датата на влизане в сила на това решение и на „датата на включване“, посочена на уебсайта на ECHA, а именно 16 януари 2020 г.
42
Предвид представените от ECHA доказателства в подкрепа на искането ѝ за произнасяне по недопустимостта на жалбата и в отговора ѝ на въпроса на Общия съд, както и предвид липсата на каквото и да било доказателство, което може да породи съмнения относно датата на публикуване на обжалваното решение и актуализирането на списъка на кандидат-веществата, Общият съд стига до извода, че е надлежно доказано, че посоченото решение и вписването в този списък относно PFBS и нейните соли са публикувани на 16 януари 2020 г. на уебсайта на ЕСНА.
43
Накрая, що се отнася до изискванията, предвидени в член 130, параграф 3 от Процедурния правилник, на които се позовава жалбоподателят, Общият съд отбелязва, че тази разпоредба предвижда, че доказателствата, изтъкнати в подкрепа на искане за произнасяне по недопустимостта на жалба, трябва да бъдат приложени към това искане, а не да бъдат представени отделно. Член 130, параграф 3 от Процедурния правилник обаче не може да се разбира в смисъл, че изисква представянето на определени специфични доказателства в подкрепа на такова искане. За сметка на това Общият съд следва да провери дали доводите и доказателствата, представени в подкрепа на такова искане, обосновават в достатъчна степен недопустимостта на жалбата.
44
Във всеки случай тази разпоредба не може да се тълкува в смисъл, че Общият съд трябвало само да провери въз основа на приложените към това искане документи дали е спазен срокът за обжалване, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС. Такова тълкуване не е в съответствие с постоянната съдебна практика, съгласно която този срок за обжалване е абсолютна процесуална предпоставка, като е въведен с цел да се осигурят яснотата и сигурността на правните положения и да се избегне всякаква дискриминация или произволно третиране при правораздаването, и съдът на Съюза е длъжен да провери служебно дали той е бил спазен (решения от 23 януари 1997 г., Coen, C‑246/95, EU:C:1997:33, т. 21 и от 18 септември 1997 г., Mutual Aid Administration Services/Комисия, T‑121/96 и T‑151/96, EU:T:1997:132, т. 38 и 39).
По изчисляването на срока за обжалване и по член 59 от Процедурния правилник
45
ECHA твърди, че член 59 от Процедурния правилник, който предвижда отлагане на началото на срока за обжалване с четиринадесет дни, когато срокът за обжалване на акт на институция започва да тече от момента на публикуването на този акт в Официален вестник, не е приложим към настоящия случай. Решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), не поставяло под въпрос тази констатация, тъй като се отнасяло до члена, предхождащ настоящия член 59 от Процедурния правилник, а именно член 102, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г., който със заглавието и текста си се различавал значително от действащия понастоящем член. Впрочем практиката на Общия съд след промяната на Процедурния правилник доказвала, че посоченият член 59 не се прилага в случаи като настоящия, при които обжалваните актове не са публикувани в Официален вестник.
46
Жалбоподателят поддържа, че допълнителният четиринадесетдневен срок, предвиден в член 59 от Процедурния правилник, е приложим в случая, от една страна, тъй като обжалваното решение или е трябвало да бъде публикувано в Официален вестник, или, от друга страна, тъй като член 59 от Процедурния правилник бил приложим към всеки акт, публикуван единствено в интернет.
47
Жалбоподателят твърди, че изводите от решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), продължават да се прилагат в настоящия случай, въпреки че се отнасят до член 102, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., който междувременно е бил заменен. Освен ако не бъдат изключат изрично други форми на публикуване, текстът на настоящия член 59 от Процедурния правилник не ограничавал приложното му поле единствено до актовете, публикувани в Официален вестник. Освен това ratio legis допълнителният срок, предоставен от член 59 от Процедурния правилник, се прилагал за всички публикувани актове, за разлика от съобщените актове, и това не обосновавало неравно третиране между актовете, публикувани в Официален вестник, и тези, които се публикуват само в интернет.
48
Освен това жалбоподателят поддържа, че тълкуване на член 59 от Процедурния правилник в смисъл, че се отнася само до публикуваните в Официален вестник актове, би представлявало необоснована дискриминация с оглед на публикуваните в интернет актове. Според жалбоподателя тази дискриминация била още по-сериозна, тъй като съществуват положения, при които решението за идентифициране на дадено вещество като пораждащо сериозно безпокойство се публикува в Официален вестник, по-специално когато Комисията приема такова решение при липсата на единодушно съгласие на КДЧ относно идентифицирането на вещества като пораждащи сериозно безпокойство. Освен това жалбоподателят твърди, че текстът на член 50 от Процедурния правилник на Съда все още е сходен с текста на член 102 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. и следователно тълкуването му може да бъде подобно на тълкуването, възприето в решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Следователно предлаганото от ECHA тълкуване на член 59 от Процедурния правилник би довело до необоснована разлика в третирането между жалбите, подадени пред Съда, и тези, подадени пред Общия съд.
49
В това отношение член 59 от Процедурния правилник, озаглавен „Обжалване на акт на институция, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз“, гласи следното:
„Когато срокът за обжалване на акт на институция започва да тече от публикуването на този акт в Официален вестник на Европейския съюз, срокът се изчислява по смисъла на член 58, параграф 1, буква a) от края на четиринадесетия ден след датата на това публикуване“.
50
Противно на твърдяното от жалбоподателя, срокът за подаване на настоящата жалба не е започнал да тече от края на четиринадесетия ден след датата на публикуване на обжалваното решение. Всъщност съгласно заглавието и текста на член 59 от Процедурния правилник той се прилага само за актовете, публикувани в Официален вестник.
51
Доводът на жалбоподателя, че не съществува обективна разлика между публикуваните в Официален вестник актове и публикуваните единствено в интернет актове, трябва да се отхвърли. Първо, съществува обективна разлика между тези актове, а именно формата на публикуване, от една страна, на уебсайта на ECHA, и от друга страна, в Официален вестник. Общият съд е имал основание да предвиди специфични правила, с които да се отлага срокът за обжалване само за актовете на институциите, публикувани в Официален вестник. Второ, обжалваното решение е публикувано единствено на уебсайта на ECHA, така че всички потенциални жалбоподатели се ползват с един и същ срок за обжалване. Трето, публикуването в Официален вестник или на уебсайта на ECHA на решение за идентифициране на дадено вещество като пораждащо сериозно безпокойство и следователно прилагането или неприлагането на член 59 от Процедурния правилник не зависи от избора на ECHA, а от това дали решението е прието от последната или от Комисията, в зависимост от случаите, предвидени в член 59 от Регламент № 1907/2006.
52
Действително в решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), Съдът е постановил, че член 102, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., който предвижда, че „[к]огато срокът за обжалване на акт на институция започва да тече от публикуването на този акт, срокът се изчислява от края на четиринадесетия ден след публикуването на акта в Официален вестник на Европейския съюз“, се прилага и за публикуванията, извършвани от ECHA в интернет.
53
Настоящият случай обаче следва да се разграничи от случая, по който е постановено решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Първо, всъщност следва да се подчертае, че макар в точка 31 от това решение Съдът да е имал основание да приеме, че споменаването на Официален вестник във втората част от изречението на член 102 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. може да се обясни със самото обстоятелство, че към момента на приемането на този процедурен правилник е било възможно единствено публикуването в Официален вестник на Европейския съюз, това съображение не важи по отношение на член 59 от Процедурния правилник, който е бил приет на 4 март 2015 г., а именно на дата, на която публикуването в интернет, което е различно от публикуването в Официален вестник, независимо дали се отнася до електронното или до печатното му издание, е било възможно.
54
Второ, заглавието и текстът на член 59 от Процедурния правилник са недвусмислени и се отнасят единствено до публикуването в Официален вестник. Следователно, противно на приетото от Съда в решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), що се отнася до съмненията, които би могъл да породи текстът на член 102, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., жалбоподателят не може да се позовава на такива съмнения по отношение на член 59 от Процедурния правилник.
55
Освен това в хода на процедурата, довела до промяната на посочения правилник, член 59 от Процедурния правилник е изменен именно за да ограничи приложното поле на допълнителния четиринадесетдневен срок, предвиден в член 102 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. Всъщност, докато в проекта за процедурен правилник на Общия съд от 14 март 2014 г. първоначално предвидената редакция на член 59 е била озаглавена „Обжалване на публикуван акт на институция“ и текстът на посочената редакция в този проект е почти идентичен с този на член 102, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., заглавието и текстът на окончателно приетия член 59 от Процедурния правилник явно се отклоняват от тези на първоначално предвидената редакция.
56
Освен това, както правилно изтъква ECHA, Общият съд вече е постановил, че член 59 от Процедурния правилник се прилага само в случая, при който срокът за обжалване на акт на институция започва да тече от публикуването на този акт в Официален вестник (вж. в този смисъл определение от 30 април 2019 г., Румъния/Комисия, T‑530/18, EU:T:2019:269, т. 33). По дело с предмет искане за отмяна на решение, публикувано на уебсайта на Комисията, Общият също така изчислява срока за обжалване, считано от датата на публикуването, а не от края на четиринадесетия ден след тази дата (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2019 г., Полша/Комисия, T‑883/16, обжалвано, EU:T:2019:567, т. 37).
57
Накрая, противно на твърденията на жалбоподателя, разликата между текста на член 59 от Процедурния правилник на Общия съд и този на член 50 от Процедурния правилник на Съда не представлява необоснована дискриминация. Съгласно член 63 от Статута на Съда на Европейския съюз Процедурният правилник на Общия съд и Процедурният правилник на Съда са различни актове, приети от различни юрисдикции, които уреждат различни производства пред различни юрисдикции и следователно не са идентични, нито пък трябва да бъдат непременно идентични.
58
От това следва, че срокът за обжалване следва да започне да се изчислява от 17 януари 2020 г. съгласно член 58, параграф 1, буква а) от Процедурния правилник. Следователно срокът от два месеца изтича на 16 март 2020 г., тъй като съгласно член 58, параграф 1, буква б) от Процедурния правилник, ако е определен в месеци, срокът изтича в края на същата дата от последния месец, на която е настъпило събитието или е извършено действие, от които той се брои. Предвид десетдневния срок поради отдалеченост, който трябва да се добави към процесуалните срокове съгласно член 60 от Процедурния правилник, следва да се констатира, че срокът за обжалване е изтекъл на 26 март 2020 г.
59
Следователно настоящата жалба, депозирана на 27 март 2020 г., не е подадена в сроковете, определени от Процедурния правилник.
По наличието на извинима грешка
60
ECHA поддържа, че жалбоподателят не е доказал, че просрочването на жалбата е обосновано поради наличието на извинима грешка или на случайно събитие или непреодолима сила.
61
По-специално ECHA твърди, че жалбоподателят не може да се позовава на наличието на извинима грешка, за да обоснове дерогация от режима на сроковете. В случая нито поведението на ECHA, нито това на Съда било от естество да накара жалбоподателя да счита, че на 27 март 2020 г. все още е имал възможност да подаде настоящата жалба. По-конкретно решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), не можело да породи такова объркване, тъй като към момента на подаване на жалбата член 59 от Процедурния правилник, в чийто текст се уточнява, че се прилага само по отношение на жалбите срещу актове, публикувани в Официален вестник, вече е бил в сила и публично достъпен повече от четири години.
62
Според жалбоподателя дори Общият съд да констатира просрочване на жалбата, подобно забавяне произтичало от наличието на извинима грешка. Той твърди, че с оглед на решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), би могъл да счита, че предвиденият в член 59 от Процедурния правилник четиринадесетдневен срок се прилага към жалба за отмяна на акт, публикуван в интернет. Освен това той изтъква, че поради практиката на ECHA съществува объркване във връзка с датата на публикуване на обжалваното решение. Според него при липсата на императивни причини за обратното подобно объркване не може да доведе до преклудиране и следователно да го лиши от правото му на съдебна защита.
63
В това отношение най-напред следва да се припомни, че стриктното прилагане на процесуалните правила, включително на правилата относно сроковете за обжалване, отговаря на изискването за правна сигурност и на необходимостта да се избегне всякаква дискриминация или произволно третиране при правораздаването (вж. в този смисъл определение от 11 юни 2020 г., GMPO/Комисия, C‑575/19 P, непубликувано, EU:C:2020:448, т. 38 и цитираната съдебна практика).
64
Доколкото жалбоподателят твърди, че е допуснал извинима грешка при преценката на срока за обжалване, важно е да се припомни, че от практиката на Съда следва, че в рамките на правната уредба на Съюза относно сроковете за обжалване понятието за извинима грешка трябва да се тълкува стриктно и се отнася само до изключителни обстоятелства, при които по-конкретно съответната институция е възприела поведение, което е от естество само по себе си или в решаваща степен да породи допустимо объркване в съзнанието на добросъвестен правен субект, положил цялата дължима грижа, която се изисква от сравнително добре осведомен оператор (вж. определение от 11 юни 2020 г., GMPO/Комисия, C‑575/19 P, непубликувано, EU:C:2020:448, т. 36 и цитираната съдебна практика).
65
Тълкуването на член 102, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., възприето от Съда в решение от 26 септември 2013 г., PPG и SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), обаче не е от естество да докаже, че грешката, която жалбоподателят е допуснал по отношение на член 59 от Процедурния правилник, е извинима. Всъщност този член се прилага от 1 юли 2015 г. — датата, на която влиза в сила настоящият процедурен правилник. Както обаче бе обяснено в точка 48 и сл. по-горе, от текста и от заглавието на посочения член по-специално е видно, че той се отнася само до актовете, публикувани в Официален вестник.
66
Доколкото жалбоподателят твърди, че е налице объркване относно датата на публикуване на обжалваното решение поради следваната от ECHA практика, следва да се отбележи, че именно публикуването на уебсайта на агенцията на решения за идентифициране на дадено вещество като пораждащо сериозно безпокойство представлява отдавна установена практика на посочената агенция. Освен това всички данни, които са публикувани и достъпни на уебсайта на ECHA, показват, че разглежданото публикуване действително е било направено на 16 януари 2020 г., като по-специално това е „датата на включване“, спомената при вписването на PFBS и нейните соли, датата на влизане в сила, посочена в обжалваното решение, и датата на прессъобщението.
67
Следователно се налага изводът, жалбоподателят не е доказал наличието на изключителни обстоятелства, при които по-конкретно ECHA е възприела поведение, което само по себе си или в значителна степен е довело до допустимо объркване в съзнанието на добросъвестен правен субект, положил дължимата грижа, която се изисква от едно сравнително добре осведомен оператор.
68
Що се отнася до останалото, жалбоподателят нито изтъква, нито доказва наличието на случайно събитие или на непреодолима сила, които съгласно член 45, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз биха позволили на Общия съд да допусне изключение от въпросния срок.
69
От всичко изложено по-горе следва, че повдигнатото от ECHA възражение за недопустимост трябва да се уважи и че следователно жалбата трябва да се отхвърли като недопустима поради просрочие.
70
Съгласно член 144, параграф 3 от Процедурния правилник, когато ответникът подаде възражение за недопустимост или за липса на компетентност по член 130, параграф 1 от посочения правилник, произнасянето по молбата за встъпване е възможно само след отхвърляне на възражението или след отлагане на произнасянето по него за решението по същество. От друга страна, съгласно член 142, параграф 2 от същия правилник предметът на встъпването отпада по-специално когато жалбата е обявена за недопустима.
71
Като се има предвид, че в случая възражението за недопустимост, повдигнато от ECHA, е уважено и следователно настоящото определение слага край на производството, липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване, подадена от CEFIC.
По съдебните разноски
72
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на ECHA в съответствие с искането ѝ, с изключение на съдебните разноски във връзка с молбата за встъпване.
73
Освен това съгласно член 144, параграф 10 от Процедурния правилник, ако производството по делото между главните страни бъде прекратено преди произнасянето по молба за встъпване, молителят и главните страни понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбата за встъпване. Следователно CEFIC, жалбоподателят и ECHA понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с молбата за встъпване.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (осми състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата като недопустима.
2)
Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Европейския съвет на химическата промишленост (CEFIC).
3)
Осъжда 3M Belgium да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската агенция по химикали (ЕСНА), с изключение на съдебните разноски във връзка с молбата за встъпване.
4)
3M Belgium, ECHA и CEFIC понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с молбата за встъпване.
Съставено в Люксембург на 17 март 2021 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
J. Svenningsen
(
*1
)	Език на производството: английски.