62020TJ0165
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (седми състав)
13 юли 2022 година (
*1
)
„Арбитражна клауза — Международен договорно нает служител на EUCAP Somalia — Мисия в рамките на Общата външна политика и политика на сигурност — Прекратяване на срочен трудов договор по време на изпитателния срок — Връчване на предизвестието за прекратяване на договора с препоръчано писмо с обратна разписка — Изпращане на непълен адрес — Начален момент на срока за вътрешно обжалване, предхождащо обжалването по съдебен ред — Определяне на приложимото право — Императивни разпоредби на националното трудово право — Недействителност на клаузата за изпитване — Нередовно връчване на предизвестието — Обезщетение за неспазено предизвестие — Изплащане на възнаграждението със задна дата — Насрещен иск“
По дело T‑165/20
JC, представляван от A. Van Himst, адвокат,
жалбоподател,
срещу
EUCAP Somalia, представлявана от E. Raoult, адвокат,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав),
състоящ се от: R. da Silva Passos (докладчик), председател, L. Truchot и M. Sampol Pucurull, съдии,
секретар: H. Eriksson, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след съдебното заседание от 19 януари 2022 г.,
постанови настоящото
Решение (
1
)
1
С жалбата си, основана на член 272 ДФЕС, жалбоподателят иска, от една страна, да бъдат обявени за недействителни писмото от 4 ноември 2019 г. (наричано по-нататък „писмото от 4 ноември 2019 г.“) и писмото от 3 декември 2019 г. (наричано по-нататък „писмото от 3 декември 2019 г.“) (наричани по-нататък заедно „писмата за връчване на предизвестието“), с които EUCAP Somalia го уведомява за решението си да прекрати трудовия му договор, както и, доколкото е необходимо, решението от 24 януари 2020 г., с което последната отхвърля вътрешната му недисциплинарна жалба (наричано по-нататък „решението от 24 януари 2020 г.“) срещу решението за прекратяване на трудовия му договор и което му е връчено с писмото от 3 декември 2019 г., и от друга страна, EUCAP Somalia да бъде осъдена да му плати възнаграждение със задна дата до окончателното, редовно и законно прекратяване на трудовия договор.
I. Обстоятелства по спора
2
EUCAP Somalia, по-рано EUCAP NESTOR, е мисия на Европейския съюз, създадена в изпълнение на Общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС) по силата на Решение 2012/389/ОВППС на Съвета| от 16 юли 2012 година относно мисията на Европейския съюз за изграждане на капацитет (в Сомалия (EUCAP Somalia) (ОВ L 187, 2012 г., стр. 40) и на основание на отнасящия се до тази политика дял V, глава 2 от Договора за ЕС. Съгласно член 2 от Решение 2012/389, изменено с Решение (ОВППС) 2020/663 на Съвета от 18 май 2020 г. (ОВ L 157, 2020 г., стр. 1), EUCAP Somalia има за цел да помогне на Сомалия да укрепи капацитета си в областта на морската сигурност, за да може да прилага по-ефективно морското право.
3
След предложение за наемане на работа, отправено от отдел „Човешки ресурси“ на EUCAP Somalia и изпратено на жалбоподателя на 25 юли 2019 г., последният е назначен като административен и финансов ръководител със срочен трудов договор, подписан от ръководителя на мисията на EUCAP Somalia (наричан по-долу „ръководителят на мисията“) на 20 август 2019 г., а на 21 август същата година и от жалбоподателя (наричан по-долу „договорът“).
4
В член 17.1 от договора се посочва, че жалбоподателят встъпва в длъжност на 8 септември 2019 г. за срок от дванадесет месеца с възможност за подновяване с мълчаливо съгласие. Освен това член 17.2 от договора предвижда клауза за изпитване, която гласи:
„Изпитателният срок е три (3) месеца. По време на изпитателния срок или при изтичането му [с]лужителят се освобождава от длъжност, ако не е показал нужните професионални качества. Ако към момента на подписването на договора [с]лужителят е заемал същата длъжност, не се прилага изпитателен срок“.
5
Член 18.1 от договора предвижда, че „[д]оговорът може да бъде прекратен както от [р]аботодателя, така и от [с]лужителя с едномесечно писмено предизвестие, в което се посочва причината за прекратяване. Преди да бъде взето такова решение, служителят трябва да бъде изслушан от заместник-ръководителя на мисията, като ръководителят на мисията трябва да бъде информиран по всяко време“.
6
В член 21.1 от договора се посочва, че „[с]лужителят може да подаде до [р]аботодателя вътрешна жалба срещу акт, който засяга неблагоприятно интересите му, в срок от [един] месец, считано от датата на този акт […]. Преди да бъде взето решение, служителят трябва да бъде изслушан от заместник-ръководителя на мисията като ръководителят на мисията трябва да бъде информиран по всяко време“.
7
Член 22.1 от договора предвижда, че „съгласно член 272 [ДФЕС] компетентен по споровете, произтичащи или свързани с договора, е Съдът на Европейския съюз“. Освен това член 22.2 от договора гласи, че „предвидената в член [21] от договора вътрешна процедура по недисциплинарно обжалване трябва да бъде изчерпана, преди спорът да бъде отнесен до Съда на Европейския съюз“.
8
На 9 август 2019 г. преди пристигането си в мисията жалбоподателят изпраща на EUCAP Somalia медицинско свидетелство от лекуващия си лекар от 31 юли 2019 г., в което се посочва, че той е „в добро здравословно състояние“ и може „да работи навсякъде по света“. Освен това на 10 август 2019 г. той изпраща на EUCAP Somalia няколко административни формуляра, попълнени собственоръчно, два от които се отнасят съответно до личните му данни за контакт и до здравословното му състояние.
9
По-конкретно, що се отнася до формуляра за здравословното му състояние, в приложения към този формуляр здравен въпросник жалбоподателят посочва, че през 2016 г. е претърпял бъбречна трансплантация и подлежи на редовен тримесечен медицински контрол. Освен това отбелязва, че становището за здравословното му състояние е много добро и че приема пет лекарства. По-нататък заявява, че не е страдал и не страда от бъбречно заболяване и че има вторичен диабет, за който е под лекарско наблюдение. Жалбоподателят заявява, че е отговорил на въпросите от здравния въпросник пълно, вярно и дотолкова, доколкото му е известно. Ангажира се незабавно да информира медицинската служба за всяка евентуална промяна в изпратените медицински данни.
10
На 6 септември 2019 г. ръководителят на отдел „Оказване на съдействие на мисията“ изпраща електронно писмо на жалбоподателя, за да го информира, че поради непредвидени обстоятелства отлага действителното му изпращане. В него се уточнява, че изплащането на заплатата за предвидената в договора дейност ще бъде осигурено.
11
На 7 септември 2019 г. жалбоподателят отговаря с електронно писмо, в което подчертава, че медицински причини не могат да обосноват това отлагане. Жалбоподателят отбелязва, че същият ден е получил и отговорил на съобщение на лекаря — консултант на EUCAP Somalia, за попълване на задължителната информация, необходима за медицинската подготовка на изпращането му в мисията. Припомня, че на 10 август 2019 г. вече е предоставил надлежно попълнения здравен въпросник, приложен към формуляра за здравословното му състояние. Уточнява, че по време на процедурата по набиране на персонал, започнала през март 2019 г., той е изпратил на EUCAP Somalia цялата поискана информация.
12
С електронно писмо от 15 септември 2019 г. ръководителят на отдел „Оказване на съдействие на мисията“ уведомява жалбоподателя, че не може да му предостави подробни обяснения, като същевременно посочва, че ръководителят на мисията смята да преразгледа изпращането му с оглед на задължението си за полагане на дължима грижа спрямо персонала на EUCAP Somalia.
13
На 17 септември 2019 г. адвокатът на жалбоподателя изпраща електронно писмо до EUCAP Somalia, с което иска от нея да потвърди, че ще му изплати заплатата и съответните дневни надбавки до вземането на окончателно решение за изпращането му.
14
На 24 септември 2019 г. медицински експерт издава становище, предназначено за лекаря — консултант на EUCAP Somalia, относно санитарните условия и ограничения достъп до медицински ресурси в Сомалия, съдържащо медицинско противопоказание за изпращане в Сомалия, и по-специално в Гароуе (Сомалия), на всяко лице, подложено на тежко доживотно фармацевтично лечение, включващо с имуносупресивни лекарства, ежедневни инсулинови инжекции поради диабет или всяко друго хронично заболяване, изискващо редовни медицински консултации.
15
На 25 септември 2019 г. заместник-ръководителят на мисията изпраща електронно писмо на жалбоподателя, в което по същество уточнява, че предвид получената информация за общото положение на здравеопазването в Сомалия и задължението си за дължима грижа по отношение на персонала на EUCAP Somalia ръководителят на мисията има значителни опасения относно прилагането на договора с оглед на физическото състояние на жалбоподателя, описано в попълнените от него здравни въпросници, и твърде ограничения достъп до медицинска помощ в северната част на Сомалия. Той кани жалбоподателя на разговор, за да обсъдят условията на предвиденото изпращане, което може да представлява реална и значителна опасност за неговото здраве.
16
На същия ден жалбоподателят изпраща до отдел „Човешки ресурси“ на EUCAP Somalia формуляр с данни за банковата си сметка за изплащането на неговите заплати, съдържащ адреса му с номера на улицата.
17
На 14 октомври 2019 г. е организиран разговор между жалбоподателя, неговия адвокат, заместник-ръководителя на мисията, лекарят — консултант на структурата „Способности за планиране и провеждане на граждански операции“ (наричана по-нататък „СППГО“), правната служба на СППГО и правния съветник на EUCAP Somalia, за да бъде запознат жалбоподателят с положението на медицинските инфраструктури в Сомалия и задължението за полагане на дължима грижа на мисията и да бъдат изложени евентуалните причини, обосноваващи възможно прекратяване на договора. В края на разговора жалбоподателят е уведомен, че EUCAP Somalia ще се свърже с него в едноседмичен срок.
18
С писмо от 4 ноември 2019 г., изпратено на 8 ноември с препоръчана поща с обратна разписка, ръководителят на мисията уведомява жалбоподателя за решението за прекратяване на договора с едноседмично предизвестие, което започва да тече от понеделник 18 ноември 2019 г. Това писмо е изпратено на адреса, който жалбоподателят е посочил във формуляра за лични данни за контакт от 10 август 2019 г. Там номерът на улицата не е посочен.
19
На 19 ноември 2019 г. жалбоподателят изпраща на заместник-ръководителя на мисията, на ръководителя на отдел „Оказване на съдействие на мисията“ и на отдел „Човешки ресурси“ на EUCAP Somalia електронно писмо с искане да му бъдат изпратени удостоверение за трудова заетост и фишовете за заплата от двата предходни месеца.
20
На 26 ноември 2019 г. жалбоподателят уведомява правния съветник на EUCAP Somalia чрез адвоката си, че вече е предоставил на EUCAP Somalia пълния си адрес във формуляра с данни за банковата си сметка, изпратен на 25 септември 2019 г.
21
С писмо от 3 декември 2019 г., изпратено същия ден с препоръчана поща с обратна разписка и получено от жалбоподателя на 5 декември същата година, ръководителят на мисията го уведомява за решението на EUCAP Somalia да прекрати договора, като посочва следното:
„За да се гарантират правата и интересите на [EUCAP Somalia] и в случай че желаете да повдигнете възражение за недействителност на писмото за [прекратяване] от 8 [н]оември 2019 г., с настоящото ви уведомяваме — запазвайки всичките си резерви и без да признаваме наличието на вреда — за нашето решение да прекратим трудовото правоотношение между EUCAP Somalia и Вас с едноседмично предизвестие, което започва да тече в понеделник, 9 [д]екември 2019 г.“
22
На 10 декември 2019 г. правният съветник на EUCAP Somalia отговаря на електронното писмо на адвоката на жалбоподателя от 26 ноември 2019 г. В този отговор се уточнява, че за целите на кореспонденцията между мисията и нейните служители значение имат само данните, посочени във формуляра за личните данни за контакт. Ето защо жалбоподателят е информиран, че EUCAP Somalia правилно е изпратила на 8 ноември 2019 г. писмото от 4 ноември, като е използвала само тези данни, и че не е била длъжна да вземе предвид за тази цел изпратения след това банков формуляр. В това електронно писмо правният съветник на EUCAP Somalia добавя, че ако е искал да допълни данните си във формуляра за лични данни за контакт, жалбоподателят е трябвало да го направи, като изпрати нов такъв формуляр до мисията. Поради това, както се посочва в същото електронно писмо, непълнотата на посочените данни се дължала на грешка на жалбоподателя.
23
На 16 декември 2019 г. отдел „Човешки ресурси“ на EUCAP Somalia изпраща на жалбоподателя удостоверение за трудова заетост, в което се посочва, от една страна, че е имало трудово правоотношение, продължило от 8 септември до 25 ноември 2019 г., и от друга страна, че договорът не е бил изпълнен.
24
На 23 декември 2019 г. чрез адвоката си жалбоподателят оспорва посочения в това удостоверение период на заетост, като подчертава, че е получил само едно писмо от 3 декември 2019 г., в което е предвидено едноседмично предизвестие, започващо да тече от 9 декември същата година. Той подчертава, че тази информация е важна с оглед на значението ѝ за декларирането на точен период на заетост за целите на установената в Белгия система за осигуряване срещу безработица. Жалбоподателят иска освен това да му бъде изпратено копие от писмото от 4 ноември 2019 г., което не е получил.
25
На 2 януари 2020 г. чрез адвоката си и с електронно писмо по-специално до ръководителя на персонала, изпълняващ длъжността заместник-ръководител на мисия на EUCAP Somalia, жалбоподателят подава молба на основание член 21 от договора относно вътрешната процедура по недисциплинарно обжалване (наричана по-нататък „вътрешната жалба“) срещу връченото му с писмото от 3 декември 2019 г. решение на EUCAP Somalia за прекратяване на договора му.
26
С писмо от 24 януари 2020 г., получено от жалбоподателя на 31 януари същата година, ръководителят на персонала на EUCAP Somalia отхвърля молбата на жалбоподателя от 2 януари 2020 г., като по-специално отказва да я квалифицира като вътрешна жалба, тъй като не била подадена в предвидения в член 21.1 от договора едномесечен срок, считано от оспорвания акт. Въпреки това, като твърди „загриженост за добро управление“, той посочва, че приема да отговори на молбата на жалбоподателя. Във връзка с това обяснява, че задължението му за полагане на дължима грижа изисква прекратяване на договора предвид физическата непригодност на жалбоподателя за длъжността с оглед на здравословното му състояние и състоянието на медицинските инфраструктури в Сомалия.
II. Искания на страните
27
Жалбоподателят иска от Общия съд:
–
да отмени писмото от 4 ноември 2019 г.,
–
да отмени писмото от 3 декември 2019 г.,
–
да отмени, доколкото е необходимо, решението от 24 януари 2020 г.,
–
да осъди EUCAP Somalia да му изплати възнаграждението със задна дата до окончателното, редовно и законно прекратяване на трудовия договор,
–
да начисли към тези суми лихви в размер на лихвения процент, определен от Европейската централна банка (ЕЦБ) за основните операции по рефинансиране, увеличен с 3,5 процентни пункта,
–
да осъди EUCAP Somalia да заплати съдебните разноски.
28
EUCAP Somalia иска от Общия съд:
–
като главно искане, да отхвърли жалбата в нейната цялост като недопустима или при всички положения като явно лишена от правно основание,
–
при условията на евентуалност и като насрещно искане, да обяви недействителността на договора поради опорочено съгласие,
–
при условията на евентуалност спрямо предходното и като насрещно искане, да разпореди развалянето на договора поради непреодолима сила по здравословни причини,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
III. От правна страна
29
Преди анализа на жалбата и насрещния иск на EUCAP Somalia следва да се разгледа компетентността на Общия съд да се произнесе по настоящия спор и да определи приложимото право.
[…]
Б. По приложимото право
33
В писмените си изявления и в отговор на писмен въпрос на Общия съд във връзка с това жалбоподателят подчертава, че когато жалба е подадена на основание арбитражна клауза, приложимото към нея право е националното право, посочено в договора или от страните. Освен това той изтъква, че тъй като се отнася до решение за прекратяване на трудов договор, жалбата му трябва да се урежда от приложимото материално трудово право. В това отношение той отбелязва, че в решението от 24 януари 2020 г. EUCAP Somalia се позовава на белгийското право. Добавя, че не оспорва прилагането на това право към разглежданото договорно отношение в съответствие с член 3, параграф 1 и член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6, наричан по-нататък „Регламент „Рим I“) и най-малкото с член 3, параграф 2 и член 8, параграф 4 от този регламент. Ето защо жалбоподателят се позовава главно на договорните клаузи и на правото на Съюза, а при условията на евентуалност — на белгийското право, и по-специално на Loi relative aux contrats de travail du 3 juillet 1978 (Закон за трудовите договори от 3 юли 1978 г. (Moniteur belge от 22 август 1978 г., стр. 9277) (наричан по-нататък „Законът за трудовите договори“). Освен това жалбоподателят твърди, че императивните разпоредби на белгийското право трябва да имат предимство пред договорните клаузи, които им противоречат.
34
От своя страна EUCAP Somalia поддържа, че следва да се прилага главно автономното право на гражданските мисии на Съюза в рамките на ОВППС, а именно договорът, кодексът за поведение и дисциплина и стандартните оперативни процедури по член 1.1 от договора. EUCAP се позовава и на прилагането на правото на Съюза и, в допълнение, на приложимото към договора национално материално право, т.е. в случая белгийското право, което е правото на държавата на постоянно пребиваване на жалбоподателя съгласно Регламент „Рим I“, и по-специално член 8, параграф 4 от този регламент. Освен това EUCAP Somalia по същество твърди, че към положение, което е предвидено в него, с предимство трябва се прилага на първо място договорът, така че, когато компетентността му се основава на член 272 ДФЕС, Общият съд няма основание да остави без приложение клауза на договора, дори когато тази клауза противоречи на императивните разпоредби на приложимото към договора национално право.
35
Страните потвърждават, че националното материално право, приложимо към договора, е белгийското и че за да се разгледа евентуалната договорна отговорност на EUCAP Somalia, следва да се приложат главно клаузите на договора и на неговите приложения и, в допълнение, белгийското право — за въпросите, които не са уредени в договора. Страните обаче отново изтъкват разногласието си по въпроса за дали императивните разпоредби на приложимото към договора национално право са с предимство пред клаузите, които им противоречат.
36
Най-напред следва да се припомни, че съгласно член 340, първа алинея ДФЕС договорната отговорност на Съюза се урежда от приложимото към съответния договор право.
37
Споровете, възникнали при изпълнението на договор, трябва по принцип да се решават въз основа на договорните клаузи (вж. решение от 18 ноември 2015 г., Synergy Hellas/Комисия, T‑106/13, EU:T:2015:860, т. 37 и цитираната съдебна практика). Тълкуването на договора с оглед на разпоредбите на приложимото към договора национално право е обосновано само в случай на съмнение относно съдържанието на договора или значението на някои от неговите клаузи, или когато само договорът не позволява да се разрешат всички аспекти на спора. Поради това преценка на основателността на жалбата с оглед единствено на договорните клаузи, без да се прибягва до приложимото към договора национално право, трябва да се прави само когато тези клаузи не позволяват да се разреши спорът (вж. в този смисъл решение от 13 юли 2017 г., Talanton/Комисия, T‑65/15, непубликувано, EU:T:2017:491, т. 43 и цитираната съдебна практика).
38
Този принцип обаче не означава, че прилагането на клаузите на даден договор дава основание на страните по този договор да нарушават императивните разпоредби на приложимото национално материално право, които не могат да бъдат дерогирани и в съответствие с които следва да се изпълняват или вече са изпълнени предвидените в договора задължения.
39
Освен това, когато институциите, органите, службите или агенциите на Съюза изпълняват договор, те остават обвързани от задълженията, които носят по силата на Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и общите принципи на правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 16 юли 2020 г., ADR Center/Комисия, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, т. 86). В този смисъл, когато в договора страните се съгласят чрез арбитражна клауза да предоставят на съда на Съюза компетентността по споровете във връзка с този договор, съдът на Съюза ще е компетентен, независимо от определеното в договора приложимо право, да проверява за евентуални нарушения на Хартата и на общите принципи на правото на Съюза (решение от 16 юли 2020 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, т. 81).
40
При непълнота на договора съдът на Съюза трябва при необходимост да определи приложимото право, като използва правилата на Регламент „Рим I“ (вж. в този смисъл решение от 18 февруари 2016 г., Calberson GE/Комисия, T‑164/14, EU:T:2016:85, т. 25).
41
В това отношение член 3, параграфи 1 и 2 от Регламент „Рим I“ предвижда:
„1.   Договорът се урежда от избраното от страните право. Изборът трябва да бъде изричен или да следва ясно от условията на договора или обстоятелствата по случая. Чрез избора си страните могат да изберат право, приложимо за целия или за част от договора.
2.   Страните могат по всяко време да се споразумеят към договора да се прилага право, различно от това, което го е уреждало до този момент в резултат от предишен избор, направен съгласно настоящия член или други разпоредби на настоящия регламент. Всяка промяна на приложимото право, направена след сключване на договора, не засяга неговата формална действителност съгласно член 11, нито правата на трети страни“.
42
Член 8 от Регламент „Рим I“, приложим към индивидуалните трудови договори, гласи:
„1.   Всеки индивидуален трудов договор се урежда от правото, избрано от страните в съответствие с член 3. Въпреки това този избор не може да води до лишаване на работника от защитата, предоставяна му от разпоредбите, които не могат да бъдат отклонени чрез споразумение съгласно правото, което при липса на избор би било приложимо съгласно параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2.   Доколкото приложимото право към индивидуалния трудов договор не е избрано от страните, договорът се урежда от правото на държавата, в която или, при липса на такава — от която работникът обичайно полага своя труд по изпълнение на договора. Държавата, където обичайно се полага трудът, не се смята за променена, ако работникът временно е нает в друга държава.
3.   Когато приложимото право не може да бъде определено съгласно параграф 2, договорът се урежда от правото на държавата, в която се намира мястото на стопанска дейност, чрез което работникът или служителят е бил нает.
4.   Когато от обстоятелствата е видно, че като цяло договорът е по-тясно свързан с държава, различна от посочената в параграф 2 или 3, се прилага правото на тази друга държава“.
43
В настоящия случай в договора не се посочва приложимо право. Страните обаче единодушно приемат белгийското право като приложимо към договора национално право. Следователно съгласно принципите, произтичащи от член 3 от Регламент „Рим I“, към който препраща член 8, параграф 1 от същия регламент, белгийското право е приложимото към договора национално право.
44
Във всеки случай, както правилно твърди EUCAP Somalia, без жалбоподателят да го оспорва, от обстоятелствата като цяло следва, че договорът е по-тясно свързан с Белгия. Вярно е, че предвиденото в член 5.1 от договора място на изпълнение е град Гароуе. Безспорно е обаче, че договорът не е изпълнен на действителното място на работа в Сомалия, че по време на периода на заетост жалбоподателят е останал в Белгия, че последният е с белгийско гражданство и е постоянно пребиваващ в Белгия, че мястото на провеждане на процедурата за подбор и мястото на подписване на договора е Белгия и накрая, че критерият за постоянно пребиваване за определянето на правото, приложимо към социалноосигурителните задължения съгласно член 13 от договора, предполага връзка с Белгия. Следователно, дори да се допусне, че вместо посочените в точка 43 по-горе разпоредби на Регламент „Рим I“ следва да се приложи член 8, параграф 4 от същия регламент, приложимото към договора национално право остава белгийското.
45
При тези обстоятелства и предвид цитираната в точка 37 по-горе съдебна практика спорът по делото следва — когато има съмнения относно съдържанието на договора или значението на някои от клаузите му или когато само този договор не позволява да се разрешат всички спорни аспекти — да се разгледа въз основа главно на договора и при условията на евентуалност — на белгийското право. Освен това прилагането на клаузите на договора не означава, че страните по него могат да нарушават императивните разпоредби на белгийското право, които не могат да бъдат дерогирани и в съответствие с които следва да се изпълняват или вече са изпълнени предвидените в договора задължения.
В. По жалбата
46
Жалбоподателят иска, от една страна, да бъдат обявени за недействителни писмата за връчване на предизвестие и, доколкото е необходимо, решението от 24 януари 2020 г. и от друга страна, да му бъде платено обезщетение.
1.
По допустимостта на жалбата
47
EUCAP Somalia повдига две възражения за недопустимост, първото от които се основава на липсата на яснота и точност на жалбата, второто — на неизчерпването на предвидената в договора вътрешна процедура по обжалване.
[…]
а)
По възражението за недопустимост, основано на неизчерпването на вътрешната процедура по обжалване
58
EUCAP Somalia повдига възражението за недопустимост на настоящата жалба, тъй като жалбоподателят не подал предварително вътрешна жалба в предвидения в член 21.1 от договора едномесечен срок, считано от изпращането на 8 ноември 2019 г. на писмото от 4 ноември 2019 г. Поради това жалбоподателят не изчерпал предвидената в член 22.2 от договора вътрешна процедура по обжалване.
59
Следва да се припомни, че член 22.2 от договора обвързва сезирането на съда на Съюза с изчерпването на предвидената в член 21.1 от договора вътрешна процедура по обжалване, която трябва да бъде инициирана задължително в едномесечен срок, считано от датата на акта, който засяга неблагоприятно интересите на жалбоподателя.
60
Поради това допустимостта на настоящата жалба следва да се прецени с оглед на член 21.1 във връзка с член 22 от договора. Общият съд следва да провери дали в съответствие с тези разпоредби жалбоподателят е изчерпал предвидената в договора вътрешна процедура по обжалване. По-конкретно е необходимо да се установи дали жалбоподателят е подал вътрешната жалба в едномесечен срок, считано от датата на решението, засягащо неблагоприятно интересите му.
61
Както беше посочено в точка 39 по-горе, когато администрацията на Съюза изпълнява договор, тя остава обвързана от задълженията, които носи по силата на Хартата.
62
В това отношение е необходимо да се гарантира, че ще се разгледат всички фактически и правни въпроси от значение за спора, за да се гарантира ефективна съдебна защита по смисъла на член 47 от Хартата (вж. в този смисъл решение от 16 юли 2020 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, т. 79), съгласно който „[в]секи има право неговото дело да бъде гледано […] от независим и безпристрастен съд, […] създаден със закон“.
63
От това следва, че когато договор съдържа арбитражна клауза по член 272 ДФЕС, по силата на която при спор компетентен да се произнася е съдът на Съюза, и предвижда, че преди да сезира Общия съд, съответната страна трябва да е изчерпала вътрешната процедура по обжалване, трябва да се гарантира, че тази процедура може да бъде приложена, без заинтересованата страна да бъде лишена от ефективна съдебна защита.
64
Освен това съгласно практиката на Съда в правото на Съюза има основен принцип, че акт на орган на публична власт не може да се противопоставя на субектите на правото, преди те да са имали възможност да се запознаят с него (вж. в този смисъл решение от 25 януари 1979 г., Racke, 98/78, EU:C:1979:14, т. 15).
65
Следователно позоваването на датата на съответния акт, предвидена в член 21.1 от договора и представляваща началният момента на едномесечния срок, в който редовно по смисъла на договора може да се подаде вътрешната жалба, трябва да се тълкува като отнасящо се до датата, на която на жалбоподателя е дадена възможност да се запознае надлежно със съдържанието на този акт.
66
За да се определи датата на запознаване от жалбоподателя с решението за прекратяване на договора, следва да се припомни, че страната, която се позовава на просрочие на жалба, трябва да представи доказателство за датата, на която обжалваното решение е било връчено, и при всички случаи за датата, на която заинтересованото лице се е запознало с него, когато става въпрос за индивидуална мярка (вж. по аналогия решение от 29 ноември 2018 г., WL/ERCEA, T‑493/17, непубликувано, EU:T:2018:852, т. 59). В разглеждания случай такова доказателство трябва да представи EUCAP Somalia.
67
С писмо от 2 януари 2020 г. на основание член 21.1 от договора жалбоподателят подава вътрешна жалба срещу писмото от 3 декември 2019 г., равнозначно на връчване на решението за прекратяване на договора, с което той се е запознал действително на 5 декември същата година.
68
EUCAP Somalia обаче поддържа, че жалбоподателят вече се е запознал с решението за прекратяване на договора при връчването, извършено с изпращането с препоръчано писмо с обратна разписка на 8 ноември 2019 г. на неговия адрес на писмото от 4 ноември 2019 г. Следователно съгласно членове 21.1 и 22.2 от договора жалбоподателят трябвало да подаде вътрешна жалба срещу това решение най-късно на 8 декември 2019 г. и писмото му от 2 януари 2020 г. не можело да се счита за акт, с който редовно е подадена вътрешна жалба.
69
В това отношение EUCAP Somalia посочва, че от преписката по молбата за правна помощ, която жалбоподателят подава преди разглежданата жалба и която Общият съд отхвърля с определение от 9 септември 2020 г., се установяват няколко противоречия. Тези противоречия доказвали, че жалбоподателят се е запознал с решението за прекратяване на договора още през ноември и декември 2019 г. По-конкретно жалбоподателят започнал да получава обезщетения за безработица от 1 декември 2019 г. след подаването на 19 ноември 2019 г. на молба до EUCAP Somalia, за да получи удостоверение за заетост. Според EUCAP Somalia регистрирането към белгийските органи, компетентни в областта на безработицата, по принцип трябва да се извърши до осем дни след първия ден на безработица и изисква на тези органи да се представи доказателство за решението за прекратяване на договора, което предполага, че жалбоподателят е бил запознат с това решение.
70
Освен това според EUCAP Somalia жалбоподателят не може да твърди, че не е получил писмото от 4 ноември 2019 г., тъй като то било изпратено на непълен адрес. Всъщност това писмо било изпратено на адреса, посочен във формуляра за лични данни за контакт — единственият формуляр, който следва да се вземе предвид за размяната на кореспонденция между страните. Следователно евентуалното изпращане на непълен адрес се дължало на груба небрежност на жалбоподателя, за която EUCAP Somalia не можела да носи отговорност.
71
На първо място, що се отнася до твърдението, че жалбоподателят се е запознал със съдържанието на писмото от 4 ноември 2019 г. през ноември 2019 г., следва да се отбележи, че макар EUCAP Somalia да е решила да изпрати писмото от 4 ноември 2019 г. с препоръчана поща с обратна разписка на 8 ноември същата година, тя не привежда доказателство за получаването му, по-конкретно чрез представянето на обратната разписка от препоръчаното писмо, надлежно подписана от жалбоподателя, или на известие за посещение на последния адрес, посочен от жалбоподателя. Следователно твърдението, че жалбоподателят е получил писмото от 4 ноември 2019 г. през ноември 2019 г. и че тогава се е запознал с решението за прекратяване на договора, не може да се приеме за доказано.
72
Освен това фактът, че на 23 декември 2019 г. жалбоподателят е оспорил периода на заетост, посочен в удостоверението за заетост от 16 декември 2019 г. (вж. т. 24 по-горе), тъй като съдържащата се в него дата на прекратяване на договора, а именно 25 ноември 2019 г., не съответства на крайната дата на предизвестието, посочена в писмото от 3 декември 2019 г., и че във връзка с това е поискал да му бъде изпратено копие от писмото от 4 ноември 2019 г., в което е направено позоваване на писмото от 3 декември 2019 г., потвърждава факта, че през декември 2019 г. той не е знаел за съдържанието на първото писмо.
73
Вярно е, че EUCAP Somalia е изпратила това писмо на адреса, посочен от жалбоподателя във формуляра за лични данни за контакт, а страните не спорят, че този адрес е бил непълен, тъй като жалбоподателят не е посочил номера на улицата.
74
Въпреки това, от една страна, от преписката е видно, че преди спорното изпращане жалбоподателят е предоставил на EUCAP Somalia пълен адрес, включващ номера на улицата, в два други формуляра, а именно в този, в който посочва лице като правоприемник в случай на смърт и който изпраща едновременно с формуляра за лични данни за контакт, и в този за данните за банковата сметка, който изпраща с писмо на 25 септември 2019 г.
75
Ето защо, ако е действала с дължимата грижа, EUCAP Somalia е можела да даде възможност на жалбоподателя да се запознае надлежно със съдържанието на писмото от 4 декември 2019 г., като потърси пълния адрес, посочен в предоставената от него информация. Следователно при конкретните обстоятелства по случая EUCAP Somalia не може да се позове на обстоятелството, че във формуляра за лични данни за контакт жалбоподателят ѝ е предоставил адрес, в който не е посочен номерът на улицата.
76
Що се отнася освен това до доводите на EUCAP Somalia, изведени от преписката по молбата за правна помощ, вярно е, че от тази преписка е видно, че жалбоподателят е получил обезщетение за безработица, изплатена от компетентните белгийски органи за целия месец декември. Документът, който доказва това плащане обаче е от 16 януари 2020 г. Освен това от прочита на вътрешната жалба, подадена от жалбоподателя на 2 януари 2020 г., е видно, че на тази дата той е посочил, че не получава такова обезщетение поради липсващи административни документи. Следователно не може да се изключи, че обезщетението за безработица е било изплатено със задна дата след 2 януари 2020 г. и въз основа на удостоверението за заетост, изпратено от EUCAP Somalia на жалбоподателя на 16 декември 2019 г., в което посочената крайна дата на периода на трудова заетост съвпада с крайната дата на предизвестието, посочена в писмото от 4 ноември 2019 г. Ето защо това плащане със задна дата не е достатъчно, за да се заключи със сигурност, че жалбоподателят е могъл преди 16 или 23 декември 2019 г. или пък преди 2 януари 2020 г. да уведоми белгийските органи за решението за прекратяване на договора, връчено с писмото от 4 ноември 2019 г.
77
По същия начин обстоятелството, че жалбоподателят е изпратил на EUCAP Somalia пълните си данни на 26 ноември 2019 г., не позволява да се приеме, че към тази дата той е бил запознат с писмото от 4 ноември 2019 г. Това напомняне, изпратено от жалбоподателя до EUCAP Somalia, за да се увери, че всички връчвания са били или ще бъдат извършени на правилния адрес, може да се обясни със съдържанието на информацията, предоставена му по време на разговора от 14 октомври 2019 г., което предполага очакване на последващо връчване на адреса му на решение на EUCAP Somalia. Всъщност по време на този разговор EUCAP Somalia информира жалбоподателя, че на този етап няма за цел незабавно да вземе решение във връзка с договора, а по-скоро да му даде възможност да получи информация за условията на живот на работното място, да чуе забележките и въпросите му и да го информира, че ще се свърже отново с него в рамките на една седмица, за да го уведоми за евентуалните последващи действия. Следователно споменатото изпращане само по себе си не може да докаже, че към 26 ноември 2019 г. жалбоподателят е бил запознат с писмото от 4 ноември 2019 г.
78
С оглед на изложеното следва да се заключи, че EUCAP Somalia не доказва, че през ноември 2019 г. жалбоподателят надлежно се е запознал със съдържанието на писмото от 4 ноември 2019 г. Впрочем от преписката е видно, че жалбоподателят е получил възможност да се запознае надлежно с посоченото писмо на 31 януари 2020 г., когато то действително му е предоставено от EUCAP Somalia като приложение към решението от 24 януари 2020 г.
79
На второ място, що се отнася до датата, на която жалбоподателят действително се е запознал със съдържанието на писмото от 3 декември 2019 г., страните не спорят, че решението за прекратяване на договора е било връчено на жалбоподателя чрез изпращането на пълния му адрес на това писмо, което е надлежно получено и с което той се е запознал на 5 декември същата година.
80
Следователно, тъй като решението за прекратяване на договора, връчено с писмото от 3 декември 2019 г., е индивидуална мярка с неблагоприятни последици за жалбоподателя, последният с основание се позовава на член 21.1 от договора и подава с писмото си от 2 януари 2020 г. жалба, която трябва да се квалифицира като вътрешна жалба срещу това решение.
81
Тъй като в съответствие с член 21.1 от договора тази вътрешна жалба е подадена от жалбоподателя през месеца, в който той се е запознал с увреждащото го писмо от 3 декември 2019 г., настоящата жалба, подадена съгласно член 22.2 от договора, е допустима. Ето защо възражението за недопустимост, повдигнато в това отношение от EUCAP Somalia, трябва да се отхвърли.
2.
По нарушенията, засягащи писмата за връчване на предизвестието и решението от 24 януари 2020 г.
82
В жалбата си жалбоподателят не оспорва самото решение за прекратяване на договора или с други думи — правото на EUCAP Somalia да прекрати трудовото правоотношение.
83
Жалбоподателят обаче иска писмата за връчване на предизвестието и, доколкото е необходимо, решението от 24 януари 2020 г. да бъдат обявени за недействителни, тъй като нарушавали редица клаузи на договора, както и правото на Съюза и националното право, ако е приложимо.
а)
По писмата за връчване на предизвестието
84
В подкрепа на искането си писмата за връчване на предизвестието да бъдат обявени за недействителни жалбоподателят се позовава по същество, първо, на нарушение на задължението за мотивиране, второ, що се отнася по-конкретно до писмото от 4 ноември 2019 г. — на „липсата на действие и валидност“ на това писмо, както и на нарушение на член 21 от договора и на правото на изслушване в хода на вътрешната процедура по обжалване, трето, на нарушение на член 18.1 и член 17.2 от договора и четвърто, на нарушение на Закона за трудовите договори, в случай че белгийското право е приложимо.
85
Общият съд ще разгледа последователно първите три оплаквания на жалбоподателя. Що се отнася до четвъртото оплакване, то е изтъкнато по същество в подкрепа на второто и третото оплакване и ще бъде разгледано едновременно с тях.
[…]
2) По липсата на последици и валидност на връчването на решението за прекратяване на договора с писмото от 4 ноември 2019 г. и нарушението на предвиденото в член 21 от договора право на изслушване
99
Жалбоподателят иска писмото от 4 ноември 2019 г. да бъде обявено за недействително, тъй като бил уведомен за него едва с решението за отхвърляне на вътрешната му жалба. В подкрепа на този довод, от една страна, той изтъква, че посоченото писмо не му е било редовно връчено и не изпълнява формалните изисквания за действителност, предвидени в това отношение от белгийското право. От друга страна, той изтъква нарушение на EUCAP Somalia на член 21 от договора и на правото на изслушване в хода на вътрешната процедура по обжалване.
100
Що се отнася до редовността на връчването на писмото от 4 ноември 2019 г., жалбоподателят поддържа, че изпращането на това писмо е нередовно, тъй като е изпратено на 8 ноември същата година с препоръчана поща на непълен адрес. Той добавя, че само доказателството за плащането на препоръчано писмо не е достатъчно, за да се докаже изпращането, но че в белгийското право от значение е доказателството за получаване на писмото. Освен това последващото изпращане през януари 2020 г. от EUCAP Somalia на писмото от 4 ноември 2019 г. не отстранявало нередовността на първоначалното изпращане на това писмо на грешен адрес и следователно не можело да обоснове прилагането с обратна сила на определения в него срок на предизвестие.
101
Следователно писмото от 4 ноември 2019 г. трябвало да се счита за недействително, както и съдържащото се в него едноседмично предизвестие, без съответно да може да произведе действие на предвидената дата в съответствие с член 37, параграф 1, четвърта алинея от Закона за трудовите договори. Жалбоподателят уточнява също, че тази недействителност се отнася само до връчването на предизвестието за прекратяване на договора, без обаче това да засяга самото прекратяване, така че писмото от 4 ноември 2019 г. не може да му бъде противопоставено, за да се оспори искането му за изплащане на обезщетение за неспазено предизвестие.
102
EUCAP Somalia от своя страна счита, че жалбоподателят е уведомен официално за прекратяването на договора с по всяка вероятност полученото от него на 8 ноември 2019 г. писмо от 4 ноември 2019 г. Освен това тя твърди, че това писмо е изпратено на жалбоподателя с препоръчана поща с обратна разписка на адреса, който самият той е посочил във формуляра за лични данни за контакт, попълнен на 10 август 2019 г. Следователно съгласно белгийското трудово право, и по-специално член 37, параграф 1 от Закона за трудовите договори, връчването на посоченото писмо било редовно, доколкото непълният адрес върху писмото се дължал на груба небрежност на жалбоподателя. EUCAP Somalia твърди, че с изпращането на писмото от 3 декември 2019 г. така или иначе е отстранила нередовността на връчването на предизвестието в съответствие с белгийското право.
103
В случая договорът не съдържа клаузи, пряко уреждащи спорния въпрос за формалните правила за действителност на връчването на жалбоподателя от EUCAP Somalia на решението за прекратяване на договора. Следователно съгласно цитираната в точка 37 по-горе съдебна практика, за да се разгледа основателността на доводите, изтъкнати от жалбоподателя в настоящото оплакване, следва да се приложат нормите на белгийското право.
104
Член 40, параграф 2, втора алинея във връзка с член 37, параграф 1 от Закона за трудовите договори предвижда по-специално, че когато трудовото правоотношение се прекратява от работодателя, предизвестието може да се изпрати само по пощата с препоръчано писмо и произвежда действие на третия работен ден след датата на изпращането му, или с акт на съдебен изпълнител, като в противен случай то е недействително.
105
В това отношение, най-напред, работодателят трябва да докаже, че препоръчаното писмо е стигнало до получателя. Когато връчването на предизвестието се извършва с изпратено по пощата препоръчано писмо, писмото трябва да се изпрати на точния адрес. Ако е изпратено на грешен адрес, препоръчаното писмо не може да породи действие. Нередовното връчване не може да бъде поправено с връчването на работника на копие от писмото. Следователно връчването на предизвестие с препоръчано писмо е недействително, ако адресът на разписката за подаване е неточен (Cour du travail de Bruxelles (Апелативен трудов съд Брюксел, Белгия), решение от 7 ноември 2016 г., № 2015/AB/742). Освен това представянето от работодателя на доказателство само за плащането на препоръчана пратка не е достатъчно (вж. в този смисъл Cour du travail de Bruxelles (Апелативен трудов съд Брюксел), решение от 22 април 2016 г., № 2014/AB/765).
106
По-нататък, като условие за действителност предизвестието трябва да бъде връчено на последния известен на работодателя адрес Аrbeidshof Brussel (Апелативен трудов съд Брюксел), решение от 19 октомври 2012 г., № 2011/AB/1014). С други думи, ако връчването е извършено на грешен адрес, въпреки че работодателят е знаел или е трябвало да знае за новия адрес, това връчване е нередовно и работодателят дължи обезщетение за неспазено предизвестие (Cour du travail de Gand (Апелативен трудов съд Гент, Белгия), решение от 14 ноември 2011 г. J.T.T. 2012, 1124, 1589). Работодателят обаче не може да бъде упрекнат, че не е изпълнил задължението да връчи предизвестието на правилния адрес, когато писмото е изпратено на грешен адрес поради грешка или небрежност на работника (Cour du travail de Liège (Апелативен трудов съд Лиеж, Белгия), решение от 2 март 2005 г., J.T.T. 2005, 926, 383). В това отношение работникът е длъжен да информира своевременно работодателя за промяната на адреса. Ето защо е постановено, че когато работникът не е представил доказателство, че е уведомил работодателя си за промяна на адреса си, връчването на предизвестието на предишния адрес е било редовно, така че срокът на предизвестието е могъл да започне да тече на определената от работодателя дата (Cour du travail de Liège (Апелативен трудов съд Лиеж, решение от 14 януари 2004 г., № 27.452‑98). Не е изключено обаче работодателят да може да вземе предвид други данни или адреси, предоставени от работника в друг контекст (вж. в този смисъл Cour du travail de Liège (Апелативен трудов съд Лиеж, Белгия), решение от 2 март 2005 г., J.T.T. 2005, 926, 383).
107
Освен това съгласно белгийското право грешката, допусната от работодателя при попълването на адреса на работника при изпращането на писмо за прекратяване на трудов договор, води до абсолютна недействителност на изпратеното с това писмо предизвестие, за която работникът не може да носи отговорност. В такъв случай прекратяването на договора е незабавно, освен ако след разумен срок съдът не приеме, че страните са се отказали от правото си да се позоват на незабавното прекратяване (Cour de cassation (Касационен съд, Белгия), решение от 28 януари 2008 г., R.G. № S.07.0056.N; вж. също Cour du travail de Bruxelles (Апелативен трудов съд Брюксел), решение от 7 ноември 2016 г., № 2015/AB/742). С други думи, недействителността на предизвестието не засяга самото прекратяване (Cour de cassation (Касационен съд, Белгия), решение от 6 януари 1997 г., J.T.T. 1997, 119). Работник, на който е дадено недействително предизвестие, може по-специално, щом като научи за недействителността му, да поиска незабавно да му бъде изплатено обезщетение за неизпълнено задължение за даване на предизвестие или да продължи изпълнението на договора до изтичането на нередовно връченото предизвестие и на крайната дата да се позове на правото на обезщетение за неизпълнено задължение за даване на предизвестие (Cour du travail de Liège (Апелативен трудов съд Лиеж, решение от 15 януари 2008 г. 2008, 1004, 160).
108
Накрая, докато работникът не изтъкне недействителността на предизвестието, за да се позове на незабавното прекратяване на трудовото правоотношение, работодателят може да му връчи ново предизвестие, съответстващо на законовите изисквания (Cour du travail de Liège (Апелативен трудов съд Лиеж), решение от 15 януари 2008 г., R.G. № 8356/2007, и от 17 октомври 2013 г., № 2012/AL/332). При тази хипотеза съгласно член 37/1 от Закона за трудовите договори срокът на предизвестието започва да тече, считано от понеделника след седмицата, през която е връчено новото известие.
109
В настоящия случай, първо, в точки 67—78 по-горе беше констатирано, от една страна, че EUCAP Somalia не е представила доказателство за действителното връчване на писмото от 4 ноември 2019 г., по-конкретно чрез представянето на надлежно подписана от жалбоподателя обратна разписка или на известие за посещение на последния посочен от него адрес и от друга страна, че не може да бъде установено, че това писмо е позволило на жалбоподателя да се запознае действително със решението за прекратяване на договора и определения за тази цел срок на предизвестие на 8 ноември същата година.
110
При тези обстоятелства съгласно цитираната в точка 105 по-горе съдебна практика връчването на писмото от 4 ноември 2019 г., изпратено на грешен адрес, както е видно от разписката от пратката, в която е посочен непълен адрес, е опорочено от нередовност, водеща до абсолютна недействителност на съдържащото се в това писмо предизвестие, която не може да бъде поправена чрез последващото изпращане на посоченото писмо от EUCAP Сомалия до жалбоподателя на 24 януари 2020 г.
111
Второ, от точка 73 по-горе е видно също, че EUCAP Somalia е изпратила писмото от 4 ноември 2019 г. на непълен адрес, тъй като жалбоподателят е пропуснал да посочи номера на улицата във формуляра за лични данни за контакт, което е небрежност от негова страна.
112
Вярно е, че съгласно посочените в точка 106 по-горе разпоредби на белгийското право тази небрежност на жалбоподателя би могла да освободи EUCAP Somalia от отговорността за това, че не е изпълнила задължението да изпрати предизвестието на правилния адрес на жалбоподателя. Както обаче беше констатирано в точка 74 по-горе, преди спорното изпращане жалбоподателят е предоставил на EUCAP Somalia пълния си адрес във формуляр за посочване на правоприемник в случай на смърт, изпратен едновременно с формуляра за лични данни за контакт, както и във формуляр за данни за банкова сметка. При това положение EUCAP Somalia, която е имала достъп до тази информация, е могла да потърси най-пълния адрес на жалбоподателя в изпратената от него друга информация. Следователно при тези обстоятелства небрежността на жалбоподателя не може да освободи EUCAP Somalia от отговорността във връзка с нередовното връчване на писмото от 4 ноември 2019 г. и съответно да е пречка за недействителността на даденото с това писмо предизвестие.
113
Трето, следва да се подчертае, че на 3 декември 2019 г. EUCAP Somalia е изпратила на жалбоподателя второ уведомително писмо, с което го информира за решението да прекрати договора „с едноседмично предизвестие, считано от понеделник, 9 декември 2019 г.“. Жалбоподателят не оспорва, че е получил и се е запознал със съдържанието на това писмо, изпратено с препоръчана поща на пълния му адрес. Следователно съгласно цитираната в точка 108 по-горе съдебна практика следва да се приеме, че писмото от 3 декември 2019 г. е довело — на датата на получаването му от жалбоподателя, а именно 5 декември същата година — до поправянето от EUCAP Somalia на грешката, която е допуснала при връчването на предизвестието с писмото от 4 ноември 2019 г.
114
Що се отнася до довода, който жалбоподателят е изложил в писмените си отговори на въпросите на Общия съд и с който оспорва редовността на второто предизвестие поради условния му характер, следва да се припомни, че съгласно член 84, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват на правни или фактически обстоятелства, установени в производството. Според съдебната практика тази разпоредба се прилага и към оплакванията и доводите (вж. решение от 14 юли 2021 г., AQ/eu-LISA, T‑164/19, непубликувано, EU:T:2021:456, т. 59 и цитираната съдебна практика). Същевременно за допустими следва да се приемат основанията или доводите, с които се допълва основание, вече изложено изрично или имплицитно в исковата молба или жалбата в първоинстанционното производство, и които се намират в тясна връзка с последното (вж. решение от 15 декември 2021 г., Oltchim/Комисия, T‑565/19, EU:T:2021:904, т. 87 и цитираната съдебна практика).
115
В настоящия случай следва да се отбележи, от една страна, че посоченият по-горе довод не почива на обстоятелства, установени в производството, и от друга страна, че не се намира в тясна връзка с довод, посочен в жалбата. Освен това, макар този довод да е изтъкнат в отговор на жалбоподателя на въпрос на Общия съд, трябва да се констатира, че той надхвърля обхвата на този въпрос (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 7 февруари 2019 г., RK/Съвет, T‑11/17, EU:T:2019:65, т. 54). Следователно този довод трябва да се отхвърли като недопустим.
116
От всички тези обстоятелства е видно, че EUCAP Somalia нередовно е връчила на жалбоподателя писмото от 4 ноември 2019 г., тъй като не е изпълнила формалните условия за действителност, определени в това отношение в белгийското право, което води до абсолютна недействителност на определения в него срок на предизвестие. За сметка на това от тях е видно и че EUCAP Somalia е поправила тази грешка, считано от редовното връчване на писмото от 3 декември 2019 г., което съответно има пълно действие по отношение на жалбоподателя.
117
Поради това изтъкнатото от жалбоподателя в подкрепа на първото искане оплакване, изведено от липсата на валидност и действие на връчването с писмото от 4 ноември 2019 г. на решението за прекратяване на договора, следва да бъде уважено, без да е необходимо произнасяне по довода му за нарушение на член 21 от договора и договорното му право на изслушване. Всъщност този довод е изтъкнат в подкрепа на първото му искане, което е уважено. Освен това във връзка с посоченото нарушение не е направено искане за обезщетение.
3) По нарушението на членове 17.2 и 18.1 от договора
118
От една страна, жалбоподателят счита, че тъй като не му е била предоставена възможност да работи ефективно, неговата трудова дейност не може да се счита за неподходяща и не може да заключи, че не е показал нужните професионални качества за длъжността по смисъла на член 17.2 от договора. Ето защо EUCAP Somalia трябвало да приложи не член 17.2 от договора, а член 18.1 от него, който предвижда правото на едната или другата страна да прекрати договора във всеки един момент с едномесечно предизвестие. Като е избрала да приложи едноседмично предизвестие, EUCAP Somalia нарушила текста едновременно на член 17.2 от договора, който не предвижда задължително предизвестие, и на член 18.1 от него, който предвижда едномесечно предизвестие.
119
От друга страна, жалбоподателят подчертава, че от 1 януари 2014 г. белгийското право забранява изключенията от премахването на клаузи за изпитване, като нарушението на тази забрана е основание за недействителност. Приложен към настоящия случай, този принцип водел до недействителност на член 17.2 от договора, на който EUCAP Somalia се е основала, за да прекрати договора. Следователно клаузата за изпитване, предвидена в член 17.2 от договора, трябвало да се счита за недействителна и трябвало да се приложи единствено член 18.1 от договора, предвиждащ едномесечно предизвестие. Освен това жалбоподателят припомня, че твърдяната нередовност на връчването на писмото от 4 ноември 2019 г. според белгийското право водела до недействителност на определения в него едноседмичен срок на предизвестие. Жалбоподателят твърди, че в такъв случай това право предполага незабавното прекратяване на договора чрез заплащането на обезщетение за неспазено предизвестие.
120
Следователно решението за прекратяване на договора, връчено с писмата от 4 ноември и 3 декември 2019 г., било недействително поради нарушение както на договорните клаузи, така и на разпоредбите на белгийското право.
121
От своя страна EUCAP Somalia припомня, че към момента на решението за прекратяване на договора жалбоподателят е бил в тримесечен изпитателен срок от 8 септември до 8 декември 2019 г. Следователно член 17.2 от договора бил единственото договорно основание за решението за прекратяване на договора.
122
В това отношение, най-напред, макар да признава, че белгийското трудово право вече не съдържа разпоредби относно изпитателния срок, EUCAP Somalia счита все пак, че когато компетентността му се основава на член 272 ДФЕС, Общият съд няма основание да остави без приложение клауза на договора, дори ако тази клауза противоречи на приложимото към договора национално право, тъй като прилагането на свободно сключените между нея и жалбоподателя клаузи трябвало да е с предимство. Ето защо следвало да се приложи член 17.2 от договора, независимо че като приложимо към договора е определено белгийското право.
123
По-нататък EUCAP Somalia счита, че не е допуснала грешка, когато въз основа на този член е приела, че поради медицински противопоказания жалбоподателят не е имал необходимата физическа годност за правилното изпълнение на договора.
124
Накрая EUCAP Somalia подчертава, че все пак е приложила субсидиарно белгийското право и в този контекст е определила едноседмичен срок на предизвестие съгласно член 37, параграф 2 и член 40, параграф 2 от Закона за трудовите договори, въпреки че член 17.2 не я задължава да го прави. EUCAP Somalia посочва още, че доколкото предвижда възможност за едностранно прекратяване на договора през първите три месеца на трудовото правоотношение, механизмът, установен с член 17.2 от договора, се доближава до белгийското право, което позволява едностранно прекратяване на срочен трудов договор през първата половина на предвидения в договора срок в рамките на първите шест месеца.
125
В настоящия случай, що се отнася до приложимото към договора белгийско право (вж. т. 45 по-горе), от една страна, с Loi concernant l’introduction d’un statut unique entre ouvriers et employés en ce qui concerne les délais de préavis et le jour de carence ainsi que de mesures d’accompagnement du 26 décembre 2013 (Закон от 26 декември 2013 г. за въвеждането на единен статут за работници и служители по отношение на сроковете на предизвестие и неплатения първи ден на отсъствие по болест, както и на съпътстващи мерки (Moniteur belge от 31 декември 2013 г., стр. 104147) се отменя правото да се предвижда клауза за изпитване в трудовите договори, считано от 1 януари 2014 г. Това премахване е относително основание за недействителност на всяка клауза в противен смисъл в съответствие с член 6 от Закона за трудовите договори, който предвижда, че клауза, която противоречи на разпоредбите на закона и указите за прилагането му, е недействителна, ако е насочена към ограничаване на правата на работниците или към утежняване на задълженията им. От друга страна, с него се въвежда възможността както за работодателя, така и за работника през първата половина на срока, предвиден в срочен трудов договор, и в рамките на шест месеца да прекрати договора при спазването на нови срокове на предизвестие, предвидени в член 37/2, параграф 1 от Закона за трудовите договори.
126
Тези белгийски законови разпоредби, с които се урежда и гарантира защитата на работниците, следователно са императивни.
127
Освен това е вярно, че страните са се споразумели свободно за наличието на тримесечен изпитателен срок от 8 септември до 8 декември 2019 г. и за съдържанието на член 17.2 от договора, който за тази цел предвижда клауза за изпитване.
128
Въпреки това следва да се отбележи, че тази свободно договорена между страните клауза за изпитване не предвижда предизвестие в случай на прекратяване на договора по време на съответния изпитателен срок, като по този начин ограничава правата на жалбоподателя и разширява задълженията му в нарушение на членове 6 и 37/2 от Закона за трудовите договори.
129
Както обаче следва от точка 45 по-горе, като условие за действителност посочената клауза за изпитване не трябва възпрепятства приложимите към договора императивни разпоредби на белгийското материално трудово право.
130
Поради това клаузата за изпитване, договорена между страните в член 17.2 от договора, следва да бъде обявена за недействителна и да се остави без приложение за целите на решаването на настоящия спор, каквото по същество е искането на жалбоподателя.
131
В този смисъл е вярно, че прилагането към настоящия случай на член 40, параграф 2 във връзка с член 37, параграф 1 и членове 37/1 и 37/2 от Закона за трудовите договори задължават EUCAP Somalia да спази едноседмичен срок, тъй като жалбоподателят спада към категорията работници с по-малко от три месеца трудов стаж.
132
От съвместния прочит на членове 6, 37/2 и 40 от Закона за трудовите договори обаче следва, че страните по срочен трудов договор могат да предвидят клауза, съгласно която прекратяването на договора да остане обвързано с дерогиращо предизвестие, по-дълго от предвиденото в член 37/2 от този закон, тъй като такава клауза ще разшири правата и ще намали задълженията на работника.
133
В случая това е така. Всъщност следва да се припомни, че член 18.1 от договора, чийто текст е възпроизведен в точка 5 по-горе, предвижда възможност за едностранно прекратяване на договора при спазване на едномесечен срок на предизвестие.
134
Поради това следва да се заключи, че EUCAP Somalia е трябвало да приложи предизвестието, предвидено в член 18.1 от договора, тъй като то предоставя повече защита за жалбоподателя, отколкото едноседмичното предизвестие съгласно разпоредбите на Закона за трудовите договори.
135
Поради това оплакването на жалбоподателя за нарушение на членове 17.2 и 18.1 от договора следва да бъде уважено, без да е необходимо произнасяне по допълнителните доводи, изтъкнати от жалбоподателя в това отношение.
136
Що се отнася до последиците от това нарушение за писмото от 3 декември 2019 г., следва да се припомни, че EUCAP Somalia редовно е връчила решението за прекратяване на договора с изпращането на писмото от 3 декември 2019 г., получено от жалбоподателя на 5 декември същата година (вж. т. 113 по-горе). Следователно решението за прекратяване на договора е станало редовно, валидно и противопоставимо на жалбоподателя на 5 декември 2019 г. и окончателно поражда действие след изтичането на приложимия срок на предизвестие. Освен това от член 40, параграф 2 от Закона за трудовите договори по същество следва, че в белгийското право, когато прекратяването на трудов договор с предизвестие е валидно връчено с писмо, посочващо срок на предизвестие, който обаче е недостатъчен, предизвестието не е недействително. Следователно неспазването на договорното предизвестие води до прилагането на едномесечния срок на предизвестие, предвиден в член 18.1 от договора, вместо определеното в това писмо законово едноседмично предизвестие.
[…]
IV. Заключение върху спора като цяло
170
С оглед на изложените съображения, от една страна, следва да се приемат оплакванията на жалбоподателя за липсата на валидност и действие на връчването с писмото от 4 ноември 2019 г. на решението за прекратяване на договора и за нарушение на членове 17.2 и 18.1 от договора. Поради това следва да се заключи, че жалбоподателят има право да получи възнаграждението си за периода от 26 ноември до 8 декември 2019 г. и обезщетение за неспазено предизвестие на това основание. Следователно жалбата се уважава, що се отнася до първото и четвъртото искане, и се отхвърля в останалата ѝ част. От друга страна, се отхвърля представеният при условията на евентуалност насрещен иск на EUCAP Somalia.
V. По съдебните разноски
171
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като е загубила делото в основната му част, EUCAP Somalia следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав)
реши:
1)
Връчването на предизвестие с писмото от 4 ноември 2019 г. е недействително.
2)
Прекратяването на сключения на 21 август 2019 г. между EUCAP Somalia и JC договор е редовно, валидно и противопоставимо на JC, считано от 5 декември 2019 г., и поражда окончателно действие след изтичането на предвидения в член 18.1 от този договор и започващ да тече на 9 декември 2019 г. едномесечен срок на предизвестие.
3)
Осъжда EUCAP Somalia да плати на JC, от една страна, сума, съответстваща на възнаграждението му, определено в член 12.2 от посочения договор, с изключение на посочените в член 15 от договора дневни надбавки за периода от 26 ноември до 8 декември 2019 г. включително, и от друга страна, сума, съответстваща на обезщетение за неспазено едномесечно предизвестие, равна на това възнаграждение, за периода от 9 декември 2019 г. до 9 януари 2020 г., ведно със законна лихва съгласно белгийското право.
4)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
5)
Отхвърля насрещния иск на EUCAP Somalia.
6)
Осъжда EUCAP Somalia да заплати съдебните разноски.
Da Silva Passos
Truchot
Sampol Pucurull
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 13 юли 2022 година.
(
*1
)	Език на производството: френски
(
1
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.