ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
20 март 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Липса на висящ спор пред запитващата юрисдикция — Явна недопустимост “
По дело C‑647/25 [Налтов II](i)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Софийски районен съд (България) с акт от 2 октомври 2025 г., постъпил в Съда на същия ден, в рамките на производство по дело
OW,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: I. Ziemele, председател на състава, S. Gervasoni (докладчик) и M. Bošnjak, съдии,
генерален адвокат: R. Norkus,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, да се произнесе с мотивирано определение в съответствие с член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда,
постанови настоящото
Определение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 5 и 6 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1, наричан по-нататък „ОРЗД“), на член 19, параграф 1 ДЕС и на членове 7, 8 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2        Запитването е отправено в рамките на производство, образувано по молба на адвокат OW, за запознаване със съдебната преписка по приключено дело.
Правна уредба
3        Член 267 ДФЕС предвижда:
„Съдът на Европейския съюз е компетентен да се произнася преюдициално относно:
а)      тълкуването на настоящия договор;
б)      валидността и тълкуването на актовете на институциите, органите, службите или агенциите на [Европейския съюз].
Когато такъв въпрос бъде повдигнат пред юрисдикция в държава членка, тази юрисдикция би могла, ако счита, че по този въпрос е необходимо решение, за да бъде постановено нейното решение, да поиска от Съда на Европейския съюз да се произнесе.
[…]“.
Главното производство и преюдициалните въпроси
4        Софийски районен съд (България), който е запитващата юрисдикция, отхвърля иска на VQ за установяване на погасяването по давност на вземането, което ЕОС МАТРИКС има по отношение на него. Решението е влязло в сила.
5        След постановяването на това решение OW, адвокат от Софийска адвокатска колегия (България), който нито е страна по делото между VQ и ЕОС МАТРИКС, нито е представител на една от страните, моли този съд да му предостави достъп до преписката по делото с цел провеждане на проучване в съответствие с приложимото национално законодателство.
6        Софийски районен съд решава да изпрати препис от тази молба на VQ и на ЕОС МАТРИКС. VQ се противопоставя на уважаването ѝ, тъй като счита, че това би довело до разкриване на личните му данни на трето лице при липсата на законен интерес на последното.
7        Тази юрисдикция разяснява, че съгласно националното законодателство частноправните субекти могат да получат достъп до преписките по българските съдебни дела само ако докажат
наличието на законен интерес. За сметка на това адвокатите могат да имат достъп до преписките по всички съдебни дела само поради качеството си на адвокат, независимо дали представляват страна по съответното дело. Според посоченото от запитващата юрисдикция това право на достъп има за цел да позволи на адвокатите да изпълнят задължението си да защитават интересите на своите клиенти, като по този начин гарантира правото на справедлив съдебен процес в съответствие с член 47 от Хартата.
8        Запитващата юрисдикция обаче има съмнения по това дали този неограничен достъп на адвокатите е съвместим с правото на защита на личните данни, определено в ОРЗД. Според нея българското законодателство нарушава това право и правото на зачитане на личния и семейния живот, закрепени съответно в членове 7 и 8 от Хартата, както и правото на запазване на търговската тайна. Тази юрисдикция иска да се установи дали за да се гарантира по-добър баланс между наличните интереси, за предоставянето на достъп до съдебната преписка не трябва да се изисква както за адвокатите, така и за частноправните субекти да доказват наличие на законен интерес.
9        Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали и принципът на конфиденциалност, който е общ за всички съдии в държавите — членки на Съюза, не е пречка за това съдът да предоставя достъп до преписката по дадено дело на адвокат, който не представлява нито една от страните по делото. Тя счита, че в това отношение е необходимо тълкуване на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата.
10      Тази юрисдикция не изключва възможността, като прилагат националното законодателство, посочено в точка 8 от настоящото определение, българските съдии да нарушават задължението си за конфиденциалност, и иска да се установи дали на това основание срещу тях може да бъде образувано дисциплинарно производство.
11      В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че правото на неограничен достъп на адвокатите е потвърдено с Определение № 10755 от 10 октомври 2024 г. на Върховен административен съд (България), с което тя трябва да се съобрази. Тя обаче иска да се установи дали принципът за тълкуване в съответствие с правото на Съюза би могъл да се тълкува в смисъл, че ѝ позволява да не се съобрази с акт на висшестоящ съд, когато счита, че този акт противоречи на правото на Съюза.
12      На последно място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали на адвокат може да се разреши достъп до преписката по дело, по което той не представлява нито една от страните, без страните по делото да са дали съгласие.
13      При тези обстоятелства Софийски районен съд решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Чл. 19, пар.
[1] ДЕС вр.
чл. 47 [от Хартата], [предвиждащ] изискването за независим и безпристрастен съд, следва ли да се тълкуват в смисъл, че всички съдии от ЕС следва да спазват единни минимални хармонизирани етични стандарти за поведение, и в частност принципа за защитата на данните — конфиденциалност и професионална тайна? Членове 5 и 6 от [ОРЗД] трябва ли да се тълкуват в смисъл, че тези разпоредби се прилагат за дейността на съдилищата и другите съдебни органи при обработването на лични данни?
2)      Принципът за защита на личните данни, ОРЗД и член 6, параграф 1, буква в) и параграф 3 от ОРЗД вр.
чл. 47 вр.
чл. 7—8 [от Хартата] следва ли да се тълкуват в смисъл, че допускат адвокат, който не е представител на страна по конкретно дело, да има неограничен достъп до това дело, само на основание, че е адвокат?
3)      Чл. 6, пар. 1, б.
„а“ от ОРЗД вр.
чл. 47 [от Хартата] вр.
чл. 7—8 от [Хартата] следва ли да се тълкуват в смисъл, че винаги е необходимо съгласие от всички страни по делото за предоставянето на достъп до това дело на лице, което не е страна или адвокат [на страна] по това дело?
4)      Чл. 19 ДЕС и чл. 47 [от Хартата] следва ли да се тълкуват в смисъл, че е допустимо да се образува дисциплинарно производство спрямо магистрат, който е предоставил достъп до конкретно дело на лице, което не е страна или адвокат [на страна] по това дело:
а)      преди обявяване, че национална разпоредба противоречи с правото на ЕС[;]
б)      след обявяване, че национална разпоредба противоречи с правото на ЕС?
5)      Чл. 19 ДЕС, ОРЗД и принципът за предимство на правото на ЕС следва ли да се тълкуват в смисъл, че национален съд може да откаже да изпълни указания на горестоящ национален съд, който съд дава задължителни указания по прилагането на национална разпоредба, в случай че първият национален съд счита, че национална правна уредба противоречи на общностното право, доколкото е възможно, а ако това не е възможно, да остави без приложение указанията на горестоящия съд?“.
По допустимостта на преюдициалното запитване
14      Съгласно член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато разглеждането на определено дело очевидно не е от компетентността му или когато преюдициалното запитване е явно недопустимо, Съдът може във всеки един момент, след изслушване на генералния адвокат и без да провежда докрай производството, да реши да се произнесе с мотивирано определение.
15      Тази разпоредба следва да се приложи по настоящото дело.
16      Съгласно постоянната практика на Съда въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът предоставя на националните юрисдикции насоки за тълкуването на правото на Съюза, които са им необходими за решаването на висящия пред тях спор. Основанието за отправяне на преюдициално запитване обаче е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а необходимостта от отговор за ефективното решаване на даден правен спор (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 44 и цитираната съдебна практика).
17      Видно от самия текст на член 267 ДФЕС, отправеното преюдициално запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да постанови „нейното решение“ по образуваното пред нея дело (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 45 и цитираната съдебна практика).
18      Така Съдът нееднократно е постановявал, че както от съдържанието, така и от структурата на член 267 ДФЕС е видно, че преюдициалното производство по-специално предполага действително наличие на висящ пред националните юрисдикции спор, в който те трябва да се произнесат с решение, отразяващо евентуално решението по преюдициалното запитване (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 46 и цитираната съдебна практика).
19      В случая отправените от запитващата юрисдикция въпроси не са свързани с никакъв висящ пред нея спор.
20      Всъщност, от една страна, тези въпроси не се отнасят до спора, с който е сезирана запитващата юрисдикция, относно погасяването по давност на вземането на ЕОС МАТРИКС по отношение на VQ, а до молбата на OW, който не е представлявал страна по този спор, да му бъде разрешено, единствено в качеството си на адвокат, да се запознае със съдебната преписка по това дело. Във всеки случай посоченото дело вече не е висящо пред запитващата юрисдикция, тъй като вече е приключило с влязло в сила решение.
21      От друга страна, следва да се констатира, че когато се произнася по молба за запознаване със съдебна преписка, запитващата юрисдикция действа като административен орган. Следователно не може да се приеме, че пред тази юрисдикция има висящ спор, който тя трябва да разреши с правораздавателен акт (решение от 5 юни 2025 г., Налтов, C‑541/24, EU:C:2025:399, т. 24—29). Обстоятелството, че на страните по спора, посочени в точка 4 от настоящото определение, им е била
връчена тази молба по инициатива на посочената юрисдикция и че една от тях ѝ се е противопоставила, не може да постави под въпрос този извод. Едва след като запитващата юрисдикция се произнесе по молбата на OW, решението ѝ може евентуално да доведе до спор пред компетентния да го разгледа съд, в случай че това решение бъде обжалвано.
22      Следователно преюдициалните въпроси не се отнасят до висящ пред запитващата юрисдикция спор.
23      От това следва, че преюдициалното запитване е явно недопустимо.
По съдебните разноски
24      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
Преюдициалното запитване, отправено от Софийски районен съд (България) с акт от 2 октомври 2025 г., е явно недопустимо.
Подписи
*      Език на производството: български.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.