62023CC0554
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
L. MEDINA
fremsat den 28. november 2024 (
1
)
Forenede sager C-554/23 P og C-568/23 P
Fertilizers Europe
mod
AO Nevinnomysskiy Azot,
AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot« (C-554/23 P)
og
Europa-Kommissionen
mod
AO Nevinnomysskiy Azot,
AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot« (C-568/23 P)
»Appel – dumping – import af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland – endelig antidumpingtold – anmodning om en udløbsundersøgelse – artikel 11, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 – artikel 5, stk. 3 og 9, i forordning 2016/1036 – lovbestemt frist – spørgsmålet, om beviserne er tilstrækkelige«
I. Indledning
1.
Dette forslag til afgørelse vedrører den appel, som Europa-Kommissionen og Fertilizers Europe har iværksat med påstand om ophævelse af dom af 5. juli 2023, Nevinnomysskiy Azot og NAK Azot mod Kommissionen (T-126/21, EU:T:2023:376) (
2
).
2.
Ved denne dom annullerede Retten gennemførelsesforordning (EU) 2020/2100 (
3
), som indførte en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 (
4
). Retten fastslog i det væsentlige, at de producenter i Unionen, der havde indgivet en anmodning om en udløbsundersøgelse, ifølge denne artikels andet og fjerde afsnit skulle fremlægge tilstrækkelige beviser for sandsynligheden for skadevoldende dumping mindst tre måneder inden udløbet af den pågældende antidumpingforanstaltnings gyldighedsperiode. Dette betyder, at når disse producenter har indgivet en anmodning om en udløbsundersøgelse, er det ikke op til Kommissionen at afhjælpe manglen på beviser, som disse producenter har fremlagt inden for denne tremånedersperiode.
3.
Både Kommissionen og Fertilizers Europe er af den opfattelse, at Rettens fortolkning af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 i høj grad begrænser indsamlingen af de beviser, der er nødvendige for at afgøre, om indledningen af en udløbsundersøgelse, som kan føre til en forlængelse af antidumpingforanstaltninger, er berettiget. De har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved fortolkningen af denne bestemmelse eller under alle omstændigheder begik en retlig fejl ved at anvende sit eget retlige kriterium på de faktiske omstændigheder i sagen i første instans.
4.
Den foreliggende sag giver Domstolen lejlighed til at udtale sig om fortolkningen af en bestemmelse, der er af væsentlig betydning for opretholdelsen af defensive foranstaltninger til fordel for producenterne i Unionen mod dumping med oprindelse i tredjelande. Domstolen skal tage stilling til, om fortolkningen af artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 understøtter Rettens konklusion med hensyn til de tidsmæssige begrænsninger, der ifølge Retten finder anvendelse på producenterne i Unionen i relation til fremlæggelse af beviser i forbindelse med en udløbsundersøgelse. Dette kræver bl.a., at Domstolen tager stilling til, om visse bestemmelser i forordning 2016/1036, der finder anvendelse på Kommissionens undersøgelser efter oprindelige klager, også er relevante i forbindelse med udløbsundersøgelser.
II. Retsforskrifter
A.
Forordning 2016/1036
5.
Forordning 2016/1036 fastsætter handelspolitiske beskyttelsesregler for at beskytte mod dumpingimport fra tredjelande på markedet i Den Europæiske Union.
6.
Artikel 5 i forordning 2016/1036 bestemmer:
»[…]
3.   Kommissionen undersøger i det omfang, det er muligt, at oplysningerne i klagen er korrekte og så fyldestgørende, at det kan fastslås, at der foreligger tilstrækkeligt bevismateriale til at begrunde indledningen af en undersøgelse.
[…]
9.   Står det klart, at der foreligger tilstrækkelige beviser, der kan begrunde, at der indledes en procedure, indleder Kommissionen en sådan procedure senest 45 dage efter datoen for klagens indgivelse og offentliggør en meddelelse herom i Den Europæiske Unions Tidende. Er de fremlagte beviser utilstrækkelige, underrettes klageren herom senest 45 dage efter datoen for klagens indgivelse til Kommissionen. Kommissionen fremsender oplysninger til medlemsstaterne vedrørende dens analyse af klagen normalt senest 21 dage efter den dato, hvor oplysningerne er indgivet til Kommissionen.«
7.
Artikel 11 i forordning 2016/1036 fastsætter:
»1.   En antidumpingforanstaltning forbliver kun i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade.
2.   Endelige antidumpingforanstaltninger udløber fem år efter indførelsen heraf eller fem år efter datoen for afslutningen af den seneste genoptagelse af en undersøgelse, som omfattede både spørgsmålet om dumping og skade, medmindre det som led i en genoptagelse af en undersøgelse fastslås, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. En undersøgelse genoptages ved foranstaltningernes udløb på Kommissionens initiativ eller på anmodning fremsat af eller på vegne af producenterne i Unionen, og foranstaltningerne forbliver i kraft, indtil resultatet af denne undersøgelse foreligger.
En undersøgelse genoptages ved foranstaltningernes udløb, når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. At der foreligger sandsynlighed herfor, kan f.eks. fremgå af beviser for, at der fortsat finder dumping sted og forvoldes skade, eller beviser for, at når de skadelige virkninger er afhjulpet, skyldes det helt eller delvis, at der foreligger foranstaltninger, eller beviser for, at omstændighederne for eksportørerne eller markedsvilkårene har en sådan karakter, at de giver anledning til at formode, at der vil finde yderligere skadevoldende dumping sted, eller beviser for fortsatte fordrejninger af råvarepriserne.
Ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke skal eksportørerne, importørerne, repræsentanterne for eksportlandet og producenterne i Unionen have lejlighed til at uddybe, afvise eller fremsætte bemærkninger til de spørgsmål, der er indeholdt i anmodningen om genoptagelse af en undersøgelse, og der skal drages konklusioner under behørig hensyntagen til alle relevante og behørigt dokumenterede beviser, der fremlægges vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningernes bortfald indebærer sandsynlighed for, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade.
En meddelelse om det forestående udløb af foranstaltningerne skal offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende på et passende tidspunkt inden for det sidste år, foranstaltningerne er i kraft, som defineret i dette stykke. Derefter skal Unionens producenter senest tre måneder før udgangen af femårsperioden indgive en anmodning om, at en undersøgelse genoptages i henhold til andet afsnit. Der offentliggøres også en meddelelse om foranstaltningernes faktiske bortfald i henhold til dette stykke.
[…]
5.   De relevante bestemmelser i denne forordning om procedurer og om gennemførelsen af undersøgelser skal, undtagen bestemmelserne vedrørende tidsfrister, finde anvendelse på genoptagelse af undersøgelser, der foretages i henhold til stk. 2, 3 og 4.«
B.
Den omtvistede forordning
8.
20., 23. og 29. betragtning til den omtvistede forordning har følgende ordlyd:
»(20)
Kommissionen indledte udløbsundersøgelsen på grundlag af anmodningen om en fornyet undersøgelse, som oprindeligt blev indgivet den 21. juni 2019, og som […] blev suppleret med yderligere oplysninger (under ét benævnt »konsolideret anmodning om fornyet undersøgelse«). Den konsoliderede anmodning om fornyet undersøgelse, som udgør grundlaget for indledningen af denne udløbsundersøgelse, blev føjet til det åbne dossier og stillet til rådighed for interesserede parter. Som anført i punkt 4.1 i indledningsmeddelelsen fremlagde ansøgeren i sin anmodning om fornyet undersøgelse dokumentation for en normal værdi baseret på de faktiske hjemmemarkedspriser og beregnede endvidere den normale værdi, såfremt hjemmemarkedspriserne ikke blev anset for at være pålidelige og afspejle normal handel. Hvorvidt den oprindelige anmodning blev suppleret med anslåede normale værdier på grundlag af oplysninger om de faktiske hjemmemarkedspriser i det pågældende land, er irrelevant, for så vidt som Kommissionen indledte en udløbsundersøgelse på grundlag af den konsoliderede anmodning om fornyet undersøgelse.
[…]
(23)
[...] Kommissionen minder således om sin holdning i betragtning 20, nemlig at denne udløbsundersøgelse blev indledt på grundlag af den konsoliderede anmodning om fornyet undersøgelse. Det er Kommissionens opfattelse, at anmodningen i den version, der blev indgivet inden fristen på 3 måneder, indeholdt tilstrækkelige beviser til at indlede en udløbsundersøgelse, idet der tages hensyn til de præciseringer, som ansøgerne har indgivet efter mangelproceduren for at supplere den oprindelige anmodning.
[…]
(29)
[...] [I]ndledningen i denne udløbsundersøgelse [er], som anført i betragtning 20, ikke udelukkende baseret på oplysninger, der blev modtaget i forbindelse med den oprindelige anmodning om fornyet undersøgelse af 21. juni 2019, men også på yderligere beviser fremlagt af ansøgeren inden indledningen af undersøgelsen og medtaget i den konsoliderede anmodning om fornyet undersøgelse (som indeholder beviser for en normal værdi baseret på faktiske hjemmemarkedspriser samt en beregnet normal værdi, såfremt hjemmemarkedspriserne ikke anses for at være pålidelige).«
9.
Den omtvistede forordnings artikel 1 bestemmer:
»1.   Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af gødninger i fast form med indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent [...] med oprindelse i Rusland.
[…]«
III. De faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne
A.
Tvistens baggrund
10.
Den appellerede doms præmis 1-13 beskriver baggrunden for tvisten i første instans. Med henblik på dette forslag til afgørelse kan baggrunden sammenfattes som følger.
11.
AO Nevinnomysskiy Azot og AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot« (
5
) er producenter og eksportører af ammoniumnitrat og har hjemsted i Rusland. De er underlagt den antidumpingtold, der følger af Rådets forordning (EF) nr. 2022/95 af 16. august 1995 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland (EFT 1995, L 198, s. 1), som efterfølgende blev opretholdt i 2002, 2008 og 2014 efter flere udløbsundersøgelser.
12.
Den 21. juni 2019 modtog Kommissionen fra Fertilizers Europe, en europæisk sammenslutning af gødningsproducenter, en anmodning om indledning af en udløbsundersøgelse af denne told på grundlag af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 (
6
). Denne anmodning skete efter offentliggørelsen i EU-Tidende af meddelelsen om det forestående udløb af visse antidumpingforanstaltninger (EUT 2019, C 53, s. 3), herunder den i punkt 11 ovenfor omhandlede told.
13.
I den oprindelige anmodning blev det gjort gældende, at der forelå beviser for fortsat dumping, hvis foranstaltningerne fik lov at udløbe, på grundlag af en sammenligning af eksportpriserne og en beregnet normal værdi. Fertilizers Europe havde i denne forbindelse påberåbt sig, at der forelå en særlig situation på markedet i Rusland på grund af en aftale om en samordnet prisbegrænsning og den russiske regerings strategi om at fastsætte kunstigt lave priser for naturgas, som er det vigtigste inputmateriale til ammoniumnitrat.
14.
Efter en anmodning fra Kommissionen indgav Fertilizers Europe den 20. august 2019 yderligere oplysninger, som blev indarbejdet i en konsolideret version af anmodningen om en udløbsundersøgelse (
7
). De yderligere oplysninger, der blev tilføjet til den konsoliderede anmodning, var støttet på en normal værdi, der var baseret på de faktiske priser på det russiske hjemmemarked.
15.
Den 23. september 2019 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om indledning af en udløbsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland (EUT 2019, C 318, s. 6) (
8
), idet den fandt, at der forelå tilstrækkelige beviser til at indlede en udløbsundersøgelse og gennemføre en undersøgelse.
16.
Efter undersøgelsen konkluderede Kommissionen, at der forelå sandsynlighed for fornyet dumping og skade ved udløbet af de gældende antidumpingforanstaltninger over for ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland. Kommissionen besluttede derfor med vedtagelsen af den omtvistede forordning at forlænge disse foranstaltninger for en periode på fem år.
B.
Det for Retten anlagte annullationssøgsmål og den appellerede dom
17.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor anlagde sagsøgerne i første instans sag i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af den omtvistede forordning. Sagsøgerne fremsatte til støtte for søgsmålet et enkelt anbringende, der i det væsentlige vedrørte en tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2 og 5, i forordning 2016/1036 samt artikel 5, stk. 3, i samme forordning, for så vidt som Kommissionen fejlagtigt indledte en udløbsundersøgelse, selv om der ikke forelå tilstrækkelige beviser til at indlede en sådan.
18.
For det første fandt sagsøgerne navnlig, at Kommissionen udelukkende burde have taget hensyn til den oprindelige anmodning for at begrunde sin vurdering af, om de fremlagte beviser var tilstrækkelige til at indlede en udløbsundersøgelse, og ikke til de supplerende oplysninger, som ændrede indholdet af den pågældende anmodning. For det andet gjorde de gældende, at den oprindelige anmodning ikke indeholdt tilstrækkelige beviser for en sandsynlighed for fortsat dumping ved foranstaltningernes udløb. For det tredje gjorde de gældende, at Kommissionen under alle omstændigheder med urette fandt, at den konsoliderede anmodning indeholdt tilstrækkelige beviser for en sådan sandsynlighed.
19.
I den appellerede dom fastslog Retten, at det følger af en ordlydsfortolkning af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 (
9
) og af formålet med denne bestemmelse (
10
), at undersøgelsen af, om en anmodning indgivet af producenterne i Unionen indeholder tilstrækkelige beviser til at indlede en udløbsundersøgelse, alene skal foretages på grundlag af de oplysninger, der fremlægges senest tre måneder inden udløbet af den pågældende antidumpingforanstaltnings gyldighedsperiode (
11
). Ifølge Retten har Kommissionen ret til at modtage eller anmode om yderligere præciseringer fra producenterne i Unionen i denne periode, hvilket resulterer i en konsolideret version af anmodningen. Disse oplysninger kan imidlertid kun supplere eller underbygge tilstrækkelige beviser, der fremlægges inden for denne lovbestemte frist. De kan hverken udgøre nye argumenter eller beviser eller afhjælpe den utilstrækkelige karakter af de beviser, der er indeholdt deri (
12
). Retten fastslog ligeledes, at artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036, sammenholdt med samme forordnings artikel 5, stk. 3 og 9, ikke rejste tvivl om denne konklusion (
13
).
20.
I lyset af ovenstående fastslog Retten for det første, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den i den omtvistede forordning anførte, at det ikke var relevant, at den oprindelige anmodning blev suppleret med yderligere oplysninger, og at indledningen af udløbsundersøgelsen kunne begrundes på grundlag af den konsoliderede anmodning (
14
). For det andet fastslog Retten, at de supplerende oplysninger, som producenterne i Unionen fremlagde inden for tremånedersfristen, ikke kunne forstås således, at de havde til formål at supplere beviserne i den oprindelige anmodning (
15
).
21.
Retten konkluderede derfor, at det af sagsøgerne i første instans fremsatte klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 skulle tages til følge, og at den omtvistede forordning skulle annulleres, uden at det var nødvendigt at undersøge sagsøgernes øvrige klagepunkter (
16
).
IV. Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
22.
Med deres respektive appeller indleveret til Domstolen den 4. og den 14. september 2023 har Fertilizers Europe og Kommissionen i sagerne C-554/23 P og C-568/23 P nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Søgsmålet anlagt i første instans forkastes.
–
Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger.
23.
Ved beslutning truffet af Domstolens præsident den 9. oktober 2023 blev sagerne C-554/23 P og C-568/23 P forenet med henblik på den skriftlige og den mundtlige forhandling samt dommen.
24.
Sagsøgerne i første instans har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes, og den appellerede dom stadfæstes.
–
Subsidiært hjemvises sagen til Retten.
–
Appellanterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
25.
Der har ikke fundet nogen mundtlig forhandling sted i den foreliggende sag.
V. Bedømmelse
26.
Til støtte for sin appel (sag C-554/23 P) har Fertilizers Europe anført fire appelanbringender. Selskabet har især gjort gældende, at:
–
Retten begik en retlig fejl, idet den fastslog, at tilstrækkelige beviser til at indlede en udløbsundersøgelse skal være indeholdt i en anmodning, der skal indgives inden tremånedersperioden, idet det ikke er tilstrækkeligt, at disse beviser er i Kommissionens besiddelse på det tidspunkt, hvor udløbsundersøgelsen indledes.
–
Retten begik en retlig fejl, idet den fastslog, at artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036 sammenholdt med denne forordnings artikel 5, stk. 3, og artikel 5, stk. 9, ikke tillader fremlæggelse af nye oplysninger med hensyn til anmodningen om en udløbsundersøgelse efter begyndelsen af tremånedersperioden.
–
Retten begik en retlig fejl, idet den fastslog, at Fertilizers Europes indgivelse af supplerende prisbaserede dumpingberegninger til Kommissionen efter begyndelsen af tremånedersperioden udgør nye beviser, og at Kommissionen ikke kunne støtte sig på disse oplysninger ved afgørelsen om at indlede udløbsundersøgelsen.
–
Retten anlagde et åbenbart urigtigt skøn og gengav de faktiske omstændigheder og beviserne urigtigt, idet den fastslog, at det ikke fremgår af den omtvistede forordning, at Kommissionen var af den opfattelse, at den oprindelige anmodning om en udløbsundersøgelse indeholdt tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes udløb sandsynligvis vil medføre, at der fortsat ville finde dumping sted.
27.
Kommissionen har for sit vedkommende i sag C-568/23 P fremsat to anbringender, hvoraf det første vedrører en retlig fejl vedrørende fortolkningen af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036, og det andet vedrører en retlig fejl vedrørende anvendelsen af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 for så vidt angår den omtvistede forordning.
28.
Eftersom de fire appelanbringender i lyset af de specifikke argumenter, som Fertilizers Europe har fremført, i det væsentlige kan rummes i de to begrundelser for Kommissionens appel, vil jeg undersøge den foreliggende sag på grundlag af strukturen i denne institutions argumentation for Domstolen. Derudover er det vigtigt at understrege, at såfremt analysen af det første appelanbringende fører til den konklusion, at det er begrundet, er det ufornødent at undersøge det andet anbringende, da det kun er gjort gældende subsidiært.
A.
Det første appelanbringende om en retlig fejl vedrørende fortolkningen af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036
1. Parternes argumentation
29.
Kommissionen og Fertilizers Europe har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at konkludere, at forordning 2016/1036 begrænser den undersøgelse, der skal foretages med henblik på indledningen af en udløbsundersøgelse, til de oplysninger og beviser, som producenterne i Unionen fremlagde inden den tremånedersperiode, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036. Ifølge appellanterne skal betingelsen om, at beviserne skal være tilstrækkelige, således som det fremgår af denne bestemmelses andet afsnit, først være opfyldt på det tidspunkt, hvor afgørelsen om at indlede en udløbsundersøgelse træffes. I løbet af tremånedersperioden kan Kommissionen derfor anmode om alle yderligere oplysninger, som den anser for relevante med henblik på at afgøre, om der er grundlag for at indlede en udløbsundersøgelse.
30.
Kommissionen og Fertilizers Europe har nærmere bestemt gjort gældende, at en ordlydsfortolkning af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036, i modsætning til hvad Retten fastslog i den appellerede dom, er neutral med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen skal begrænse sin vurdering af, om beviserne er tilstrækkelige, til anmodningen, således som den er blevet indgivet inden for den lovbestemte frist, der er fastsat i denne artikel. Denne ordlydsfortolkning understøttes endvidere af en fortolkning af forordning 2016/1036 ud fra den sammenhæng, hvori den indgår, navnlig af forordningens artikel 5, stk. 3 og 9, som skal anses for at finde anvendelse på indledningen af udløbsundersøgelser i henhold til denne forordnings artikel 11, stk. 5. Endelig har begge parter gjort gældende, at formålet med tremånedersperioden er at vejlede producenterne i Unionen med hensyn til tidspunktet for indgivelsen af en anmodning med henblik på på en velordnet måde at tilrettelægge en eventuel indledning af en udløbsundersøgelse og underrette de interesserede parter herom. Ifølge appellanterne har denne periode ikke til formål at sikre de erhvervsdrivendes retssikkerhed på en sådan måde, at den begrænser de oplysninger, som Kommissionen kan indhente i forbindelse med sin vurdering af, om en anmodning om en udløbsundersøgelse er berettiget.
31.
Sagsøgerne i første instans har bestridt disse argumenter. Efter deres opfattelse var det med rette, at Retten fortolkede artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, sammenholdt med bestemmelsens andet afsnit, således, at den kræver, at spørgsmålet om, hvorvidt beviserne er tilstrækkelige til at indlede en udløbsundersøgelse, vurderes i forhold til anmodningen, således som den blev indgivet senest tre måneder før udløbet af antidumpingforanstaltningen. De har gjort gældende, at forordning 2016/1036 ikke tillader fremlæggelse af nye beviser efter udløbet af denne lovbestemte frist. Det er kun præciseringer og oplysninger, der gør det muligt at forstå bevismateriale, der allerede er fremlagt inden for denne frist, eller som bekræfter tilstrækkeligheden heraf, der kan anmodes om eller indgives i løbet af tremånedersperioden. Som Retten fastslog, kan disse supplerende oplysninger derimod ikke udgøre nye argumenter eller beviser, som ikke fandtes på tidspunktet for indgivelsen af anmodningen om fornyet undersøgelse.
2. Analyse
32.
Med det første appelanbringende anmodes Domstolen om at tage stilling til, om artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 begrænser Kommissionen, når den vurderer, om der er anledning til at indlede en udløbsundersøgelse, til de beviser, som producenterne i Unionen har fremlagt i deres anmodning inden den frist på tre måneder, der er fastsat i denne bestemmelses fjerde afsnit, højst suppleret med yderligere oplysninger til støtte for disse beviser.
33.
Jeg erindrer om, at der efter Domstolens faste praksis ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til bestemmelsens ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (
17
). I den appellerede dom fastslog Retten, at disse tre fortolkningsregler gjorde det muligt at konkludere, at producenterne i Unionen i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 inden den frist på tre måneder, der gælder for anmodninger om udløbsundersøgelser, skal fremlægge tilstrækkelige beviser for, at udløbet af den pågældende foranstaltning sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade.
34.
Artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036 bestemmer, at en antidumpingtold kun forbliver i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade. Artikel 11, stk. 2, første afsnit, i forordning 2016/1036 foreskriver endvidere, at endelige antidumpingforanstaltninger bl.a. udløber fem år efter datoen for afslutningen af den seneste genoptagelse af en undersøgelse, medmindre det som led i en fornyet undersøgelse fastslås, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. En sådan udløbsundersøgelse indledes på anmodning fremsat af eller på vegne af producenterne i Unionen, som i det foreliggende tilfælde, eller på Kommissionens initiativ.
35.
Artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2016/1036 præciserer endvidere, at en udløbsundersøgelse kun indledes, når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. Denne bestemmelse opregner ligeledes de bevismidler, der kan godtgøre en sådan sandsynlighed. Artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, andet punktum, i forordning 2016/1036 angiver, at producenterne i Unionen har ret til at indgive en anmodning om, at en undersøgelse genoptages, senest tre måneder før udgangen af en antidumpingforanstaltnings femårige gyldighedsperiode. Denne sætning slutter med angivelsen »i henhold til andet afsnit«.
a) Ordlydsfortolkning
36.
For så vidt angår ordlydsfortolkningen af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 er parterne i det væsentlige uenige om rækkevidden af udtrykket »i henhold til andet afsnit«, der, således som det er blevet anført, følger af denne artikels fjerde afsnit, andet punktum. Sagsøgerne i første instans har i overensstemmelse med den appellerede dom gjort gældende, at denne henvisning betyder, at den frist på tre måneder, forinden hvilken producenterne i Unionen kan indgive en anmodning om en fornyet undersøgelse, ligeledes finder anvendelse på betingelsen om, at de beviser, som denne anmodning skal opfylde for at begrunde indledningen af en udløbsundersøgelse, er tilstrækkelige. Kommissionen og Fertilizers Europe er af den opfattelse, at denne fortolkning ganske enkelt ikke følger af ordlyden af nogen af disse bestemmelser, end ikke af en samlet læsning af dem.
37.
Indledningsvis er det vigtigt at erindre om, at udtrykket »i henhold til« (»in accordance with« i den engelske sprogversion), når det anvendes i en normativ retsakt, normalt defineres som betydende »i overensstemmelse med« eller »ifølge« (»in line with« eller »following« i den engelske sprogversion) en specifik regel (
18
). Hvis det i en normativ retsakt bestemmes, at en ting skal ske i henhold til denne specifikke regel, skal det gøres på den måde, der er angivet i den pågældende regel (
19
).
38.
Hvad angår artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 optræder udtrykket »i henhold til« i slutningen af en sætning, som retter sig til producenterne i Unionen. Denne sætning præciserer, at efter offentliggørelsen af en meddelelse om det forestående udløb i EU-Tidende har producenterne i Unionen ret til at indgive en anmodning om genoptagelse af undersøgelsen til Kommissionen. Med henblik herpå fastsætter den en specifik frist og præciserer som en særskilt betingelse, at ansøgningen indgives – »i henhold til« – hvad der er fastsat i artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2016/1036.
39.
Årsagen til den tvetydighed, der er kernen i uenigheden mellem parterne, ligger i det faktum, at artikel 11, stk. 2, andet afsnit, første punktum, i forordning 2016/1036 ifølge sin ordlyd ikke opregner nogen betingelser rettet til producenterne i Unionen, for indgivelse af en anmodning om en udløbsundersøgelse. Dette punktum definerer derimod det retlige kriterium, der regulerer indledningen af en udløbsundersøgelse, hvilket er rettet til Kommissionen, og som i det væsentlige angiver, at denne institution skal forelægges en anmodning, der indeholder tilstrækkelige beviser for sandsynligheden for skadevoldende dumping på tidspunktet for indledningen af denne fornyede undersøgelse. Det er derfor vanskeligt at afgøre, nøjagtigt hvordan en anmodning om en udløbsundersøgelse skal indgives i henhold til artikel 11, stk. 2, andet afsnit, første punktum, i forordning 2016/1036.
40.
Selv om de forhold, der følger af artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2016/1036, skal anvendes på indgivelse af en anmodning fra producenterne i Unionen, kan det imidlertid forstås således, at disse producenter i deres anmodning skal gøre gældende, at udløbet af den pågældende antidumpingforanstaltning sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde skadevoldende dumping sted. Med henblik herpå ville de også skulle fremlægge de former for beviser, der er opregnet i denne bestemmelse. Eftersom beviskravene kun vedrører Kommissionen på tidspunktet for vedtagelsen af en afgørelse om at indlede en fornyet undersøgelse, er det derimod ikke min opfattelse, at det kan udledes af en læsning af artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2016/1036, at producenterne i Unionen skal opfylde disse krav inden den tremånedersperiode, der er fastsat i bestemmelsens fjerde afsnit. En sådan fortolkning kræver efter min opfattelse en yderligere fortolkningsfase, som i fraværet af en mere eksplicit erklæring herom i den henseende ikke understøttes af ordlyden af de pågældende afsnit.
41.
Dette synspunkt forstærkes af andre sprogversioner af forordning 2016/1036, som der, således som Domstolen gentagne gange har fastslået, skal tages hensyn til, når en EU-retlig bestemmelses ordlyd er tvetydig, eller når der er uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner (
20
). Som Kommissionen og Fertilizers Europe har fremhævet, anvender den spanske sprogversion af artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 f.eks. udtrykket »en virtud de« (
21
) (»i kraft af«) i stedet for udtrykket »in accordance with« i den engelske sprogversion. Ved at anvende denne formulering præciserer den spanske sprogversion, at den ansøgning, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, ligeledes er den, der henvises til i denne artikels andet afsnit. Den kræver imidlertid ikke nødvendigvis, at producenterne i Unionen indgiver en anmodning om en udløbsundersøgelse i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i dette andet afsnit, hvilket udelukker, at det fastslås, at kravet om, at beviserne skal være tilstrækkelige, finder anvendelse på disse producenter på dette tidspunkt.
42.
I modsætning til hvad sagsøgerne i første instans har gjort gældende, er jeg således ikke overbevist om, at en ordlydsfortolkning af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036, navnlig af bestemmelsens andet og fjerde afsnit, entydigt bekræfter Rettens konklusion om, at den anmodning om en udløbsundersøgelse, som indgives af producenterne i Unionen, allerede forud for den tremånedersperiode, der er fastsat i denne bestemmelse, skal indeholde tilstrækkelige beviser for sandsynligheden for fortsat eller fornyet skadevoldende dumping, navnlig på det niveau der kræves for at indlede en fornyet undersøgelse i henhold til disse bestemmelser. Denne fortolkning fører heller ikke til en klar konstatering af, at Kommissionen inden for denne tremånedersperiode er afskåret fra at afhjælpe utilstrækkeligheden af de beviser, som disse producenter har fremlagt, eller at enhver anmodning fra Kommissionen til producenterne med henblik på indsamling af yderligere bevismateriale til støtte for deres påstand alene kan være underbyggende eller supplerende.
b) Fortolkning ud fra sammenhængen
43.
Henset til tvetydigheden i de afsnit, der er undersøgt ovenfor, er det nødvendigt at se på disse bestemmelser i deres rette sammenhæng i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i punkt 33 i dette forslag til afgørelse, med henblik på at fastlægge den nøjagtige betydning heraf. Også i denne henseende har sagsøgerne i første instans og appellanterne diametralt modsatte standpunkter. Mens førstnævnte har gjort gældende, at Retten foretog en korrekt fortolkning af den sammenhæng, hvori artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 indgår, er sidstnævnte af den opfattelse, at den begik en retlig fejl, idet den ikke tog tilstrækkeligt hensyn til andre relevante bestemmelser i denne forordning, bl.a. forordningens artikel 5, stk. 3 og 9.
44.
Jeg opfordrer indledningsvis Domstolen til med henblik på en fortolkning ud fra sammenhængen af artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 at tage hensyn til bestemmelsens første og tredje afsnit.
45.
Hvad angår artikel 11, stk. 2, første afsnit, i forordning 2016/1036 bestemmer sidste punktum, at en undersøgelse af en antidumpingforanstaltning kan genoptages ikke alene på initiativ af producenterne i Unionen, men også på Kommissionens initiativ. Kommissionen har således fortsat beføjelse til på eget initiativ at indsamle de beviser, der er nødvendige for at indlede en udløbsundersøgelse, selv når den frist, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, som kun finder anvendelse på anmodninger fra producenterne i Unionen, er udløbet.
46.
Af hensyn til den interne sammenhæng er en fortolkning, hvorefter artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 på den ene side fastsætter en frist for Kommissionens undersøgelsesbeføjelser i forbindelse med anmodninger indgivet af producenterne i Unionen, mens første afsnit på den anden side giver Kommissionen beføjelse til når som helst at indsamle de beviser, der er nødvendige for af egen drift at beslutte at indlede en fornyet undersøgelse ved foranstaltningernes udløb, yderst tvivlsom.
47.
Heroverfor har sagsøgerne i første instans gjort gældende, at den udløbsundersøgelse, der førte til vedtagelsen af den omtvistede forordning, ikke blev indledt af Kommissionen på eget initiativ, hvorfor der skal ses bort fra argumenter om, at der ikke er fastsat tidsfrister for indhentelse af tilstrækkelige beviser inden for rammerne af et sådant initiativ. I denne forbindelse er det imidlertid tilstrækkeligt at påpege, at en fortolkning ud fra sammenhængen af en given bestemmelse netop har til formål at relatere den til de øvrige bestemmelser i samme retsakt – selv om de ikke finder anvendelse i den foreliggende sag – og at udlede den mest harmoniske og sammenhængende overordnede betydning. Jeg er derfor af den opfattelse, at det af sagsøgerne i første instans fremførte argument er irrelevant.
48.
Hvad angår artikel 11, stk. 2, tredje afsnit, i forordning 2016/1036 fastslår denne bestemmelse, at Kommissionens konklusioner i forbindelse med udløbsundersøgelser skal drages under behørig hensyntagen til alle relevante og behørigt dokumenterede beviser, der fremlægges vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningernes bortfald indebærer sandsynlighed for, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade.
49.
Denne bestemmelse præciserer, at Kommissionens undersøgelser som led i udløbsundersøgelser i overensstemmelse med kravet i artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036 har til formål at sikre, at en antidumpingforanstaltning forbliver i kraft, så længe det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade. Hvis Kommissionen skal kunne basere sig på alle relevante beviser under sin undersøgelse for at udføre denne opgave, må Kommissionen heller ikke på dette punkt begrænses, heller ikke tidsmæssigt, for så vidt angår de oplysninger, som den måtte finde det nødvendigt at anmode producenterne i Unionen om for, som et indledende skridt at beslutte, om der skal indledes en sådan undersøgelse.
50.
Det følger heraf, at når der henvises til artikel 11, stk. 2, første og tredje afsnit, i forordning 2016/1036, fortolkes samme bestemmelses andet og fjerde afsnit mere sammenhængende ved at fastslå, at Kommissionen ikke er afskåret fra at indsamle yderligere eller nye beviser fra producenterne i Unionen, når den finder, at deres oprindelige anmodning kræver disse beviser med henblik på indledningen af en udløbsundersøgelse, selv inden for de tre måneder, der er fastsat i sidstnævnte afsnit.
51.
Ovenstående konklusion er i øvrigt i overensstemmelse med ånden i andre bestemmelser i forordning 2016/1036, som efter min opfattelse, og i modsætning til hvad der blev fastslået i den appellerede dom, skal anses for at finde anvendelse på udløbsundersøgelser i henhold til artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036. Af sidstnævnte artikel fremgår det, at de relevante bestemmelser i forordning 2016/1036 vedrørende procedurer og gennemførelsen af undersøgelser, bortset fra bestemmelserne om tidsfrister, finder anvendelse i forbindelse med udløbsundersøgelser. Som anført af Kommissionen og Fertilizers Europe, bør dette være tilfældet for artikel 5, stk. 3 og 9, i forordning 2016/1036.
52.
Det skal for det første erindres, at artikel 5 i forordning 2016/1036 med overskriften »Indledning af procedure« i stk. 3 fastsætter det retlige kriterium, som Kommissionen skal anvende, når den træffer afgørelse om, hvorvidt en klage begrunder indledningen af en oprindelig undersøgelse. Dette stykke fastslår mere specifikt, at Kommissionen, i det omfang det er muligt, skal undersøge, om oplysningerne i klagen er korrekte og så fyldestgørende, at det kan fastslås, at der foreligger tilstrækkeligt bevismateriale til at begrunde indledningen af en undersøgelse.
53.
På grundlag af en fortolkning, der let kunne godkendes af Domstolen, har Retten i sin praksis (
22
) anerkendt, at Kommissionen i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning 2016/1036 ikke er forpligtet til at begrænse sig til oplysningerne i klagen. Det står denne institution frit for at indsamle yderligere nye beviser og oplysninger, herunder fra klageren, for at opfylde kravet i denne bestemmelse vedrørende tilstrækkeligheden af de beviser, der er nødvendige for at indlede en undersøgelse (
23
).
54.
Det skal i denne forbindelse fremhæves, at Kommissionen såvel i forbindelse med en oprindelig klage som i forbindelse med en anmodning om en udløbsundersøgelse først og fremmest undersøger, om der foreligger tilstrækkelige beviser til at begrunde indledningen af en undersøgelse. I det første tilfælde foretages vurderingen af, om de fremlagte beviser er tilstrækkelige, med hensyn til forekomsten af dumping, skade og en årsagssammenhæng mellem den påståede dumpingimport og den påståede skade (
24
). I det andet tilfælde vedrører denne vurdering, som allerede nævnt ovenfor, sandsynligheden for, at en antidumpingforanstaltnings bortfald vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade (
25
). Efter indledningen og gennemførelsen af en undersøgelse kan Kommissionen derfor vedtage en ny antidumpingforanstaltning (
26
) eller opretholde en antidumpingforanstaltning, der er ved at udløbe (
27
).
55.
Det er korrekt, som sagsøgerne i første instans har anført, at Domstolen i lighed med den appellerede dom i sin praksis har udtalt, at proceduren i forbindelse med en fornyet undersøgelse er forskellig fra den indledende undersøgelse, der er omfattet af andre bestemmelser i samme forordning (
28
). Derfor finder ikke alle de bestemmelser, der regulerer den oprindelige undersøgelse, anvendelse på den fornyede undersøgelse, henset til den generelle opbygning af og formålet med den ordning, der er fastsat i forordning 2016/1036 (
29
).
56.
Henset til det, der er fastsat i artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036, hvis hovedformål det er at gøre bestemmelserne om gennemførelse af undersøgelser generelt anvendelige på udløbsundersøgelser, er der imidlertid efter min opfattelse intet, der begrunder en begrænsning af Kommissionens undersøgelsesbeføjelser med henblik på indledningen af denne fornyede undersøgelse i forhold til de undersøgelsesbeføjelser, som den kan udøve med henblik på at indlede en oprindelig antidumpingundersøgelse. Det eneste relevante element, der skal tages hensyn til i den forbindelse, er, at Kommissionen i begge tilfælde skal afgøre, om der skal indledes en undersøgelse, hvilket kræver, at den har de samme undersøgelsesbeføjelser, navnlig hvad angår tilstrækkeligheden af de beviser og oplysninger, der er fremlagt i en klage eller en anmodning om en udløbsundersøgelse.
57.
Den samme konklusion kan desuden drages, hvis der henses til artikel 5, stk. 9, i forordning 2016/1036, som ifølge Retten ikke fandt anvendelse i sagen i første instans. Ifølge denne ret omhandler denne bestemmelse udelukkende tidsfrister og er derfor omfattet af undtagelsen i artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036.
58.
Artikel 5, stk. 9, i forordning 2016/1036 fastsætter den procedure, som Kommissionen skal følge, når den modtager en klage i henhold til samme forordnings artikel 5, stk. 1. Denne procedure omfatter underretning af klageren om tilstrækkeligheden eller utilstrækkeligheden af den oprindelige klage.
59.
Artikel 5, stk. 9, i forordning 2016/1036 præciserer ganske vist, at Kommissionens forpligtelse til at underrette skal opfyldes senest 45 dage efter indgivelsen af den oprindelige klage. Når dette er sagt, kan henvisningen til den frist, der finder anvendelse i dette tilfælde, let adskilles fra angivelsen af den oplysningspligt, der gælder i henhold til denne bestemmelse. Som Kommissionen med rette har anført, er der nemlig ingen anden bestemmelse i forordning 2016/1036, der danner grundlag for denne forpligtelse, hvilket betyder, at artikel 5, stk. 9, i forordning 2016/1036 er den eneste normative kilde til denne forpligtelse.
60.
Det følger heraf, at for så vidt som artikel 5, stk. 9, i forordning 2016/1036 giver Kommissionen mulighed for at anmode en klager om yderligere oplysninger med henblik på at indlede en undersøgelse, når den oprindelige klage anses for utilstrækkelig, må en lignende mulighed have været forudsat i forbindelse med vurderingen af, om en udløbsundersøgelse skal indledes. Jeg er også her af den opfattelse, at Retten begik en fejl ved at nå frem til den modsatte konklusion (
30
).
61.
Henset til ovenstående betragtninger kan en fortolkning ud fra sammenhængen af artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 og navnlig den måde, hvorpå disse er kædet sammen med andre relevante bestemmelser i denne forordning, efter min opfattelse belyse den betydning, som disse afsnit skal tillægges. Denne fortolkning taler således for, at Kommissionen, når den vurderer, om der er grundlag for at indlede en udløbsundersøgelse, ikke er begrænset til de beviser, der er indeholdt i den oprindelige anmodning indgivet af producenterne i Unionen inden den tremånedersperiode, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036. Tværtimod skal Kommissionen kunne anmode om alle yderligere oplysninger, som den anser for relevante med henblik på at afgøre, om der skal indledes en udløbsundersøgelse.
c) Teleologisk fortolkning
62.
På dette stadium er det vigtigt at efterprøve, om den fortolkning ud fra sammenhængen, der er foreslået i de foregående punkter i dette forslag til afgørelse, ligeledes kan godtages på grundlag af en teleologisk fortolkning af artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, når henses til formålene med udløbsundersøgelser og formålene med den ordning, der er indført ved denne forordning.
63.
I den appellerede dom fastslog Retten således, at formålet med den frist, der følger af artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, er at bidrage til at sikre retssikkerheden. Retten udtalte på den ene side, at denne frist gør det muligt for markedsaktørerne rettidigt at blive bekendt med, om antidumpingforanstaltningerne kan opretholdes. På den anden side gør den samme frist det muligt for Kommissionen at råde over en passende periode til at vurdere de beviser, der er indeholdt i en anmodning om genoptagelse af en undersøgelse, indgivet af producenterne i Unionen inden for den lovbestemte frist, og at sikre sig, at beviserne er tilstrækkelige og relevante, med henblik på at undgå, at en antidumpingforanstaltning uretmæssigt opretholdes ud over den fastsatte periode.
64.
Jeg erindrer indledningsvis om, at den tremånedersperiode, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, første gang blev introduceret ved artikel 11, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 3283/94 i relation til den procedure, der fandt anvendelse på undersøgelsen af anmodninger om en udløbsundersøgelse (
31
). Alle parter er enige om, at et af formålene med denne introduktion var at vejlede producenterne i Unionen med hensyn til, hvornår en anmodning skulle indgives, med henblik på at tilrettelægge enten afslutningen af foranstaltningerne eller indledningen af en udløbsundersøgelse og underrette de interesserede parter herom.
65.
Det var derfor med rette, at Retten i den appellerede dom udtalte, at den frist, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, giver Kommissionen mulighed for at råde over en passende periode til at vurdere de beviser, der er indeholdt i en anmodning om genoptagelse af en undersøgelse, der er indgivet inden for den lovbestemte frist af eller på vegne af producenterne i Unionen, og at sikre sig, at beviserne er tilstrækkelige og relevante.
66.
Jeg konstaterer imidlertid, at der ikke er noget i forordning 2016/1036, i den historiske baggrund vedrørende dens vedtagelse, eller i senere ændringer, der støtter det synspunkt, at denne forordning ligeledes havde til formål at sikre markedsaktørernes retssikkerhed ved at begrænse den type oplysninger, som Kommissionen kan indsamle med henblik på at afgøre, om en anmodning om en udløbsundersøgelse er berettiget.
67.
Det skal i denne forbindelse for det første påpeges, således som Kommissionen har gjort gældende, at den anmodning om en udløbsundersøgelse, som producenterne i Unionen har indgivet, ikke deles med nogen interesseret part før offentliggørelsen af meddelelsen om indledning af undersøgelsen i EU-Tidende, således som det er fastsat i artikel 11, stk. 5, i forordning 2016/1036. Dette betyder dels, at fasen forud for indledningen af en udløbsundersøgelse ikke er kontradiktorisk, dels, at tremånedersfristen ikke kan anses for at have til formål at beskytte enhver anden interesseret parts ret til forsvar. Disse parter er fuldt ud i stand til at udøve deres proceduremæssige og materielle rettigheder under selve udløbsundersøgelsen.
68.
Som jeg kort har nævnt i punkt 49 i dette forslag til afgørelse, præciseres det for det andet i artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036, at hovedformålet med udløbsundersøgelsen er at sikre, at en antidumpingforanstaltning forbliver i kraft, hvis det er nødvendigt for at modvirke dumping, der forvolder skade. Denne konstatering er naturligvis i overensstemmelse med det generelle formål med forordning 2016/1036, som i artikel 1, stk. 1, med overskriften »Principper« bestemmer, at en antidumpingtold kan opkræves for enhver dumpingvare, når en sådan vare ved overgang til fri omsætning i Unionen forvolder skade. Jeg vil hævde, at Kommissionen slet ikke ville være i stand til at udføre de opgaver, som artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036 tildeler denne institution, og som er i overensstemmelse med international handelslovgivning, navnlig Verdenshandelsorganisationens, hvis det fastslås, at Kommissionen er tidmæssigt begrænset med hensyn til de oplysninger, den kan indhente fra producenterne i Unionen. Der er ikke andre tvingende hensyn, navnlig vedrørende de virksomheder, der er genstand for en fornyet undersøgelse, der berettiger at se bort fra ovenstående betragtning.
69.
Det følger heraf, at selv om Retten med føje kunne fastslå, at den tidsfrist, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036, giver Kommissionen en passende periode til at vurdere de beviser, der er indeholdt i en anmodning om genoptagelse af en undersøgelse, og at Kommissionen inden for denne periode skal sikre sig, at beviserne er tilstrækkelige og relevante med henblik på at undgå, at en antidumpingforanstaltning uretmæssigt opretholdes ud over den fastsatte frist, foretog denne ret ikke en korrekt vurdering af de formål, som procedurerne for udløbsundersøgelser skal opfylde i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036. Den begik navnlig en fejl ved at anse den tremånedersperiode, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, for at have til formål at sikre markedsaktørernes retssikkerhed, specifikt ved at begrænse den type oplysninger, som Kommissionen kunne indsamle med henblik på at afgøre, om der skulle indledes en udløbsundersøgelse.
70.
På baggrund af den teleologiske analyse, der er foreslået i de foregående punkter, bekræfter de mål, der forfølges med udløbsundersøgelsesprocedurer i lyset af artikel 11, stk. 1, i forordning 2016/1036 og artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, heri, konklusionerne af en fortolkning ud fra sammenhængen af disse bestemmelser, således som jeg har forklaret i punkt 61 i dette forslag til afgørelse.
3. Afsluttende betragtninger
71.
Det følger af ovenstående betragtninger, at ingen af de regler, der er fastsat i Domstolens praksis med henblik på at fastslå betydningen af en EU-retlig bestemmelse, kan støtte Rettens fortolkning af artikel 11, stk. 2, andet og fjerde afsnit, i forordning 2016/1036, således som den fremgår af den appellerede dom.
72.
Jeg må derfor konkludere, at Kommissionen i modsætning til Retten foretog en korrekt vurdering, da den fandt, at disse bestemmelser ikke begrænser Kommissionens beføjelser til, når producenterne i Unionen har indgivet en anmodning om en udløbsundersøgelse, at indhente yderligere oplysninger, som den anser for nødvendige for at afgøre, om der er behov for at indlede en fornyet undersøgelse. Kommissionen begik heller ikke en fejl, da den i den omtvistede forordning anførte, at det var irrelevant, om den oprindelige anmodning var blevet suppleret med yderligere oplysninger, og at indledningen af den fornyede undersøgelse kunne anses for berettiget på grundlag af den konsoliderede anmodning.
73.
Kommissionens og Fertilizers Europes første appelanbringende skal derfor tiltrædes.
74.
I henhold til artikel 61, stk. 1, i statutten for Domstolen skal Domstolen endvidere ophæve Rettens dom, hvis Domstolen giver appellanten medhold. Hvis sagen er moden til påkendelse, kan Domstolen selv træffe endelig afgørelse i sagen. Domstolen kan også hjemvise sagen til Retten.
75.
Eftersom jeg foreslår Domstolen at tage Kommissionens og Fertilizers Europes første anbringende om en retlig fejl vedrørende fortolkningen af artikel 11, stk. 2, i forordning 2016/1036 til følge, skal den appellerede dom følgelig ophæves, uden at det er nødvendigt at undersøge det andet subsidiære appelanbringende, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt de supplerende oplysninger, som Fertilizers Europe har fremlagt, under alle omstændigheder kunne kvalificeres som underbyggende eller supplerende de oplysninger, der var indeholdt i den oprindelige anmodning.
76.
For så vidt som sagsøgerne i første instans til støtte for deres annullationssøgsmål for Retten gjorde gældende, at Kommissionen under alle omstændigheder begik en fejl ved at fastslå, at den konsoliderede anmodning indeholdt tilstrækkelige beviser for sandsynligheden for fortsat dumping, og at dette anbringende ikke blev undersøgt i første instans, er tvisten desuden ikke moden til påkendelse i den foreliggende sag.
77.
Efter min opfattelse bør sagen som følge heraf hjemvises til Retten, og afgørelsen om sagens omkostninger bør udsættes.
VI. Forslag til afgørelse
78.
På baggrund af analysen i dette forslag til afgørelse foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»–
Den Europæiske Unions Rets dom af 5. juli 2023, Nevinnomysskiy Azot og NAK Azot mod Kommissionen (T-126/21, EU:T:2023:376), ophæves.
–
Sagen hjemvises til Retten.
–
Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.«
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Herefter »den appellerede dom«.
(
3
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/2100 af 15.12.2020 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 (EUT 2020, L 425, s. 21, herefter »den omtvistede forordning«).
(
4
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21), med senere ændringer (herefter »forordning 2016/1036«).
(
5
) – Herefter »sagsøgerne i første instans«.
(
6
) – Herefter »den oprindelige anmodning«.
(
7
) – Herefter »den konsoliderede anmodning«.
(
8
) – Herefter »indledningsmeddelelsen«.
(
9
) – Den appellerede dom, præmis 65-68.
(
10
) – Den appellerede dom, præmis 69 og 70.
(
11
) – Den appellerede dom, præmis 76, 77 og 103.
(
12
) – Den appellerede dom, præmis 71-74.
(
13
) – Den appellerede dom, præmis 78-85 og 86-92.
(
14
) – Den appellerede dom, præmis 104.
(
15
) – Den appellerede dom, præmis 136.
(
16
) – Den appellerede dom, præmis 141 og 142.
(
17
) – Jf. bl.a. dom af 16.11.2016, Hemming m.fl. (C-316/15, EU:C:2016:879, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
(
18
) – Jf. Cambridge English Dictionary (2024), tilgængelig på https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/accordance?q=in+accordance+with
(
19
) – Jf. Collins Dictionary (2024), tilgængelig på https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/in-accordance-with#google_vignette
(
20
) – Jf. bl.a. dom af 17.1.2023, Spanien mod Kommissionen (C-632/20 P, EU:C:2023:28, præmis 42).
(
21
) – Den spanske sprogversion af artikel 11, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036 angiver, at »[...] los productores de la Unión podrán presentar una solicitud de reconsideración en virtud de lo dispuesto en el párrafo segundo por lo menos tres meses antes de la finalización del período de cinco años«.
(
22
) – Jf. dom af 15.12.2016, Gul Ahmed Textile Mills mod Rådet (T-199/04 RENV, EU:T:2016:740).
(
23
) – Ibidem (præmis 96).
(
24
) – Jf. artikel 5, stk. 2, i forordning 2016/1036.
(
25
) – Jf. artikel 11, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2016/1036.
(
26
) – Jf. artikel 9 i forordning 2016/1036.
(
27
) – Jf. artikel 11 i forordning 2016/1036.
(
28
) – Dom af 11.2.2010, Hoesch Metals and Alloys (C-373/08, EU:C:2010:68, præmis 65 og 66).
(
29
) – Ibidem (præmis 77).
(
30
) – Jeg bør kort tilføje, at EU-lovgivningen, som det fremgår af de foregående punkter i dette forslag til afgørelse, giver Kommissionen en længere periode til at træffe afgørelse om, hvorvidt beviserne i en anmodning om en udløbsundersøgelse er tilstrækkelige – nemlig 90 dage – sammenlignet med en anmodning om indledning af en oprindelig undersøgelse – nemlig 45 dage. Af hensyn til den interne sammenhæng giver denne omstændighed anledning til at overveje, om Kommissionen bør have mindst de samme beføjelser til at vurdere bevisernes tilstrækkelighed i forbindelse med en fornyet undersøgelse som i forbindelse med den oprindelige undersøgelse, og bestemt ikke færre beføjelser. I modsat fald ville en sådan forskel i periodernes længde, som ikke kan begrundes alene med den særlige procedure, der gælder for udløbsundersøgelser i henhold til artikel 11, stk. 6, i forordning 2016/1036, som sagsøgerne i første instans har gjort gældende, ikke give nogen mening.
(
31
) – Rådets forordning af 22.12.1994 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1994, L 349, s. 1).