62022CJ0246
DOMSTOLENS DOM (Syvende Afdeling)
14. september 2023 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – transport – kombineret godstransport mellem medlemsstaterne – direktiv 92/106/EØF – international godskørsel – forordning (EF) nr. 1072/2009 – transport af tomme containere inden læsning eller efter losning af varer i forbindelse med kombineret transport – bestemmelserne om cabotagekørsel finder ikke anvendelse«
I sag C-246/22,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Amtsgericht Köln (byretten i Köln, Tyskland) ved afgørelse af 25. marts 2022, indgået til Domstolen den 8. april 2022, i sagen
BW,
procesdeltagere:
Staatsanwaltschaft Köln,
Bundesamt für Güterverkehr,
har
DOMSTOLEN (Syvende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanen, M.L. Arastey Sahún (refererende dommer), og dommerne F. Biltgen og N. Wahl,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Bundesamt für Güterverkehr ved Rechtsanwalt M. Schleifenbaum,
–
Europa-Kommissionen ved P. Messina, G. von Rintelen og G. Wilms, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 20. april 2023,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (EFT 1992, L 369, s. 38) og af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21. oktober 2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel (EUT 2009, L 300, s. 72).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem BW, som er direktør i en rumænsk transportvirksomhed (herefter »den berørte«), og Bundesamt für Güterverkehr (forbundskontoret for godstransport, Tyskland, herefter »Bundesamt«) vedrørende pålæggelse af en administrativ bøde for overtrædelse af bestemmelserne om cabotagekørsel.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 92/106
3
Tredje og sjette betragtning til direktiv 92/106 har følgende ordlyd:
»[D]e stigende problemer i forbindelse med vejenes overbelastning, miljøet og færdselssikkerheden kræver af samfundsmæssige hensyn […] yderligere udvikling af kombineret transport som alternativ til vejtransport.
[…]
[F]or at kombineret transport skal kunne føre til, at presset på vejene lettes, bør denne liberalisering kun vedrøre vejstrækninger af begrænset længde.«
4
Dette direktivs artikel 1 fastsætter:
»Dette direktiv finder anvendelse på kombineret transport, jf. dog [Rådets] forordning (EØF) nr. 881/92 [af 26. marts 1992 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder] (EFT 1992, L 95, s. 1)].
I dette direktiv forstås ved »kombineret transport«: transport af varer mellem medlemsstaterne, hvorunder en lastvogn, påhængsvogn, sættevogn med eller uden trækkende køretøj, et veksellad eller en container på 20 fod og derover anvender vej til den indledende eller afsluttende strækning og til den resterende strækning anvender jernbane, indre vandveje eller søvejen, når denne strækning er over 100 km i lige linje, og den indledende eller afsluttende vejstrækning tilbagelægges:
–
enten mellem det sted, hvor godset læsses, og den indladningsbanegård, der ligger nærmest, for så vidt angår den indledende strækning, og mellem den udladningsbanegård, der ligger nærmest, og det sted, hvor godset losses, for så vidt angår den afsluttende strækning […]
–
eller inden for en radius på 150 km i lige linje fra laste- eller lossehavnen.«
5
Det pågældende direktivs artikel 3 bestemmer:
»Ved kombineret transport for tredjemands regning skal et transportdokument, som mindst opfylder bestemmelserne i artikel 6 i Rådets forordning nr. 11 af 27. juni 1960 vedrørende afskaffelse af forskelsbehandling med hensyn til transportpriser og transportvilkår, udfærdiget i henhold til artikel 79, stk. 3, i [EØF-]traktaten […] [(EFT 1959-1962, s. 56)], suppleres med angivelse af indladnings- og udladningsbanegårde for jernbanestrækningens vedkommende eller af laste- og lossehavne for den strækning, der tilbagelægges ad indre vandveje eller ad søvejen. […]«
6
Direktivets artikel 4 har følgende ordlyd:
»Enhver transportvirksomhed, der er etableret i en medlemsstat og opfylder betingelserne for adgang til erhvervet og til markedet for godstransport mellem medlemsstaterne, har ret til i forbindelse med en kombineret transport mellem medlemsstaterne at udføre transporten på de indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport, uanset om disse vejstrækninger passerer en grænse.«
Forordning nr. 1072/2009
7
I 4., 5., 13., 15. og 16. betragtning til forordning nr. 1072/2009 anføres følgende:
»(4)
Indførelsen af en fælles transportpolitik omfatter fjernelse af enhver restriktion over for den virksomhed, der udfører transporttjenesteydelsen, på grundlag af nationalitet eller som følge af, at virksomheden er etableret i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen skal udføres.
(5)
For at sikre en smidig og gnidningsløs gennemførelse heraf bør der indføres en overgangsordning for cabotagekørsel, så længe harmoniseringen af markedet for godskørsel endnu ikke er fuldført.
[…]
(13)
Transportvirksomheder, der har en fællesskabstilladelse som omhandlet i denne forordning, og transportvirksomheder, som har ret til at udføre visse kategorier af international transport, bør i overensstemmelse med denne forordning have adgang til at udføre national transport i en medlemsstat i en begrænset periode, hvor de ikke har hjemsted eller andet forretningssted. […]
[…]
(15)
Cabotagekørsel er transportvirksomheders levering af tjenesteydelser i en medlemsstat, hvor de ikke er etableret, og bør ikke forbydes, hvis den ikke udføres på en sådan måde, at der skabes en permanent eller løbende aktivitet i en værtsmedlemsstat, jf. dog [EUF-]traktatens bestemmelser om etableringsret. For at bidrage til at håndhæve dette krav bør cabotagekørslers hyppighed og den periode, i hvilken de kan udføres, defineres tydeligere. Tidligere blev der givet en tidsbegrænset tilladelse til sådanne nationale transporter. I praksis har det været vanskeligt at afgøre, hvilke transporter der var tilladt. Der er derfor brug for klare regler, der er lette at håndhæve.
(16)
Denne forordning berører ikke bestemmelserne vedrørende indgående og udgående godstransport ad vej som en del af kombineret transport som fastsat i […] direktiv [92/106] […] og ikke i denne forordning. Strækninger, der tilbagelægges ad landevej i værtsmedlemsstaten, og som ikke indgår i kombineret transport i medfør af direktiv [92/106], henhører under definitionen af cabotagekørsel og er derfor omfattet af bestemmelserne i denne forordning.«
8
Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer:
»1.   Denne forordning gælder for international godskørsel for fremmed regning på de strækninger, der tilbagelægges på [Det Europæiske Fællesskabs] område.
[…]
4.   Denne forordning finder anvendelse på national godskørsel, som en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed midlertidigt udfører, jf. bestemmelserne i kapitel III.
5.   De følgende former for transport og kørsel uden last i forbindelse med sådan transport kræver ikke en fællesskabstilladelse og fritages for enhver form for transporttilladelse:
[…]«
9
Den pågældende forordnings artikel 2 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[…]
2)
»international transport«:
a)
kørsel med et læsset køretøj, som kører fra en medlemsstat til en anden, med eller uden transit gennem en eller flere medlemsstater eller et eller flere tredjelande
b)
kørsel med et læsset køretøj fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt, med eller uden transit gennem en eller flere medlemsstater eller et eller flere tredjelande
c)
kørsel med et læsset køretøj mellem tredjelande med transit gennem en eller flere medlemsstaters område, eller
d)
kørsel uden last i forbindelse med de former for transport, der er nævnt i litra a), b) og c).
3)
»værtsmedlemsstat«: en medlemsstat, hvor en transportvirksomhed udfører transport, ud over i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret
4)
»ikke-hjemmehørende transportvirksomhed«: en transportvirksomhed, der udfører transport i en værtsmedlemsstat
[…]
6)
»cabotagekørsel«: national transport for fremmed regning, der udføres i en begrænset periode i en værtsmedlemsstat i overensstemmelse med denne forordning
[…]«
10
Samme forordnings kapitel III, der har overskriften »Cabotagekørsel«, omfatter artikel 8, der i stk. 1 og 2 fastsætter følgende:
»1.   Enhver transportvirksomhed, der udfører godskørsel for fremmed regning, som er indehaver af en fællesskabstilladelse, og hvis fører, såfremt denne er statsborger i et tredjeland, er i besiddelse af en førerattest, har adgang til på de betingelser, der er fastsat i dette kapitel, at udføre cabotagekørsel.
2.   Transportvirksomheder, som beskrevet i stk. 1, har adgang til at udføre op til tre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i tilslutning til en international transport fra en anden medlemsstat eller fra et tredjeland til værtsmedlemsstaten, efter at de varer, der blev transporteret ved den indgående internationale transport, er leveret. Den sidste aflæsning af en last som led i en cabotagekørsel, før værtsmedlemsstaten forlades, skal finde sted inden for syv dage efter den sidste aflæsning i værtsmedlemsstaten som led i den indgående internationale transport.
[…]«
11
Det følger af artikel 18 i forordning nr. 1072/2009, at denne forordning ophævede og erstattede bl.a. forordning nr. 881/92.
Tysk ret
12
§ 13 i Verordnung über den grenzüberschreitenden Güterkraftverkehr und den Kabotageverkehr (bekendtgørelse om international godstransport og cabotagekørsel) af 28. december 2011 (BGBl. 2012 I, s. 42) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »GüKGrKabotageV«), bestemmer:
»Ved international kombineret transport for fremmed regning forstås godstransport, for hvilken det gælder, at
1.
en lastvogn, en påhængsvogn, en sættevogn, et veksellad eller en container på mindst 6 m tilbagelægger en del af strækningen ad vej og en anden del af strækningen ad jernbane eller med skib ad flod eller til søs (med en havstrækning på over 100 km i lige linje)
2.
den samlede strækning befinder sig delvist inden for landets grænser og delvist udenfor, og at
3.
vejtransporten inden for landets grænser alene foregår mellem stedet for læsning eller losning og
(a)
den nærmeste egnede banegård eller
(b)
en flod- eller søhavn, der er beliggende inden for en radius på 150 km i lige linje (læsning eller losning).«
13
Artikel 15, stk. 1, i GüKGrKabotageV fastsætter:
»En erhvervsdrivende, hvis virksomhed er etableret i en EU-medlemsstat eller i en anden stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde [af 2. maj 1992 (EFT 1994, L 1, s. 3)], kan i forbindelse med kombineret transport som omhandlet i § 13 foretage læsning eller losning i hjemlandet, såfremt den pågældende opfylder betingelserne for adgang til erhvervet og adgang til markedet for international godstransport mellem medlemsstaterne.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
14
Den 22. januar og den 6. februar 2020 påtalte Bundesamt i forbindelse med en kontrol af driften hos Contargo Rhein-Neckar GmbH 60 transporter udført for dette selskabs regning af TIM-Trans Impex SRL, der er et selskab med hjemsted i Rumænien, i perioden fra den 6. maj til den 27. maj 2019.
15
Bundesamt foreholdt den berørte, som er direktør for TIM-Trans Impex, i mindst 57 tilfælde at have transporteret tomme containere, som ikke var omfattet af den præferencebehandling, der indrømmes kombineret transport i henhold til GüKGrKabotageV’s §§ 13 ff., og som derfor udgjorde cabotagekørsel. Den berørte har i sin egenskab af direktør overskredet den begrænsning på tre cabotagekørsler inden for syv dage, som er fastsat i artikel 8 i forordning nr. 1072/2009.
16
Under en høring gjorde den berørte gældende, at transporten af tomme containere var en del af transporten af læssede containere, der er omfattet af den præferencebehandling, som indrømmes kombineret transport ved direktiv 92/106. Den berørte anførte, at dens erhvervsmæssige virksomhed bestod i at transportere fyldte containere, som forud herfor var blevet overtaget tomme i en containerterminal, til en havn med henblik på afsendelse med skib, samt efter losningen at transportere de tomme containere til en containerterminal. Det vil derfor være rimeligt at betragte transporten af de tomme containere ikke isoleret, men som en integrerende del af en samlet transportaftale, og dermed at lade denne transport være omfattet af præferencebehandlingen af kombineret transport.
17
Ved afgørelse af 30. oktober 2020 pålagde Bundesamt den berørte en administrativ bøde på 8625 EUR for overtrædelse af bestemmelserne om cabotagekørsel. Ifølge Bundesamt er transport af en tom container før læsning eller losning undergivet de begrænsninger for cabotagekørsel, der er fastsat i artikel 8 i forordning nr. 1072/2009.
18
Amtsgericht Köln (byretten i Köln), der er den forelæggende ret, for hvilken den berørte part har anlagt sag til prøvelse af denne afgørelse, er af den opfattelse, at afgørelsen af tvisten i hovedsagen afhænger af, om transporten af en sådan tom container er en del af transporten af en lastet container i forbindelse med en kombineret transport, eller om den skal anses for at være en i retlig henseende særskilt transport. Efter den forelæggende rets opfattelse indeholder forordning nr. 1072/2009 og direktiv 92/106 ingen bestemmelser, der giver et klart svar i denne henseende.
19
Hvad angår forordning nr. 1072/2009 giver 16. betragtning hertil ikke svar på, om de i hovedsagen omhandlede transporter udgør en del af en kombineret transport.
20
Hvad angår direktiv 92/106 taler tredje betragtning hertil for en vid fortolkning af begrebet »kombineret transport«. De meget detaljerede regler, der er fastsat i dette direktivs artikel 1, taler derimod for en anden fortolkning, som forbyder, at transport af containere, der er tomme før læsning eller efter losning, i alle tilfælde betragtes som en del af en kombineret transport. Denne transport af tomme containere kan nemlig ikke alene i særlige tilfælde, men også generelt foretages over afstande, der klart overstiger 100 eller 150 km, og også mellem medlemsstater. Ifølge den forelæggende ret er det ikke sikkert, at dette opfylder det formål, der begrunder præferencebehandlingen af kombineret transport, nemlig at bekæmpe de voksende problemer, der bl.a. er forbundet med miljøet og overbelastningen af vejene i EU. Direktivets artikel 3 er ligeledes til hinder for en vid fortolkning, idet den ikke indeholder en forpligtelse til i transportdokumentet at give oplysninger om strækningen vedrørende vejtransporten af den tomme container.
21
På denne baggrund har Amtsgericht Köln (byretten i Köln) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Udgør transporten af tomme containere til læsning henholdsvis til losning en uadskillelig del af transporten af læssede containere, således at transporten af tomme containere er omfattet af den [præferencebehandling, der indrømmes transporten af læssede containere], fordi de sidstnævnte er undtaget fra bestemmelserne om cabotagekørsel i forbindelse med kombineret transport?«
Om det præjudicielle spørgsmål
22
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1 i direktiv 92/106 skal fortolkes således, at vejtransport af tomme containere mellem en containerterminal og et læsnings- eller losningssted for varer er omfattet af begrebet »kombineret transport« som omhandlet i denne artikel, således at den er omfattet af den liberaliserede ordning, der er fastsat for de indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af en kombineret transport, som omhandlet i dette direktivs artikel 4, og som er undtaget fra anvendelsen af de bestemmelser om cabotagekørsel, der er fastsat i forordning nr. 1072/2009.
23
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål skal det for det første bemærkes, at det følger af artikel 1, andet afsnit, i direktiv 92/106, sammenholdt med sjette betragtning til direktivet, at »kombineret transport« defineres som transport af varer mellem medlemsstaterne, hvorunder en lastvogn, påhængsvogn, sættevogn med eller uden trækkende køretøj, et veksellad eller en container på 20 fod og derover anvender vej til den indledende eller afsluttende strækning og til den resterende strækning anvender jernbane, indre vandveje eller søvejen, når denne strækning er over 100 km i lige linje, og den indledende eller afsluttende vejstrækning tilbagelægges på en sådan måde, at det sikres, at der er tale om en længdemæssigt begrænset vejstrækning.
24
I henhold til dette direktivs artikel 4 har enhver transportvirksomhed, der er etableret i en medlemsstat, ret til i forbindelse med en kombineret transport mellem medlemsstaterne at udføre transporten på de indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport, uanset om disse vejstrækninger passerer en grænse.
25
For det andet defineres cabotagekørsel i henhold til artikel 2, nr. 3) og 6), i forordning nr. 1072/2009 som national transport for fremmed regning, der udføres i en begrænset periode i en værtsmedlemsstat i overensstemmelse med denne forordning, idet værtsmedlemsstaten er den medlemsstat, hvor en transportvirksomhed udfører transport, ud over i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret.
26
Idet den pågældende forordning ifølge femte betragtning dertil tilsigter at indføre en overgangsordning for cabotagekørsel, er medlemsstaterne ikke forpligtede til at åbne hjemmemarkederne fuldstændigt for ikke-hjemmehørende vejtransportvirksomheder (dom af 12.4.2018, Kommissionen mod Danmark, C-541/16, EU:C:2018:251, præmis 52), dvs. transportvirksomheder, der har hjemsted i en anden medlemsstat.
27
Artikel 4 i direktiv 92/106 gennemfører derfor en større liberalisering af vejtransporten end den, der følger af den cabotageordning, som er fastsat i forordning nr. 1072/2009.
28
Denne forordnings artikel 8 fastsætter nemlig grænser for cabotagekørsel. Hvad nærmere bestemt angår de betingelser, hvorunder transportvirksomheder, der er etableret i en anden medlemsstat, kan udføre cabotagekørsler i værtsmedlemsstaten, følger det af den pågældende forordnings artikel 8, stk. 2, at disse transporter skal ske i tilslutning til en international transport fra en medlemsstat eller fra et tredjeland til værtsmedlemsstaten. I denne sidstnævnte medlemsstat kan den pågældende transportvirksomhed udføre højst tre cabotagekørsler inden for syv dage efter den sidste aflæsning som led i den internationale transport.
29
Endvidere fremhæves i 13. og 15. betragtning til forordning nr. 1072/2009 cabotagekørslens midlertidige karakter, og det angives bl.a., at cabotagekørsler ikke bør udføres på en sådan måde, at der skabes en permanent eller løbende aktivitet i værtsmedlemsstaten (dom af 12.4.2018, Kommissionen mod Danmark, C-541/16, EU:C:2018:251, præmis 52; jf. også i denne retning dom af 8.7.2021, Staatsanwaltschaft Köln og Bundesamt für Güterverkehr, C-937/19, EU:C:2021:555, præmis 51).
30
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at den erhvervsmæssige virksomhed, der udøves af det i hovedsagen omhandlede transportselskab, består i at hente en tom container i en containerterminal, at transportere den til lastningsstedet for den pågældende vare og efter denne lastning at transportere denne container til en søhavn, hvorefter containeren fortsætter den del af den kombinerede transport, som ikke foregår ad vej, hvorved der tilbagelægges en indledende vejstrækning som omhandlet i artikel 1 i direktiv 92/106. På samme måde overtager dette selskab, når der er tale om en afsluttende vejstrækning som omhandlet i denne artikel, en fuld container i en søhavn, transporterer containeren til varens losningssted og bringer efter denne losning den pågældende tomme container tilbage til en containerterminal.
31
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt en sådan transport af tomme containere er en del af en kombineret transport og således er omfattet af den liberaliserede ordning, der er indført ved direktiv 92/106, eller om den derimod udgør en selvstændig transport, der er underlagt de begrænsninger for cabotagekørsel, som er fastsat i forordning nr. 1072/2009.
32
Hvad i denne henseende angår forholdet mellem disse to EU-retsakter bemærkes for det første, at artikel 1, første afsnit, i direktiv 92/106 angiver, at direktivet finder anvendelse på kombineret transport, jf. dog forordning nr. 881/92. Sidstnævnte forordning er blevet ophævet og erstattet af forordning nr. 1072/2009.
33
For det andet fremgår det af 16. betragtning til forordning nr. 1072/2009, at forordningen ikke berører bestemmelserne vedrørende indgående og udgående godstransport ad vej som en del af kombineret transport som fastsat i direktiv 92/106. Denne 16. betragtning præciserer, at strækninger, der tilbagelægges ad landevej i værtsmedlemsstaten, og som ikke indgår i kombineret transport i medfør af direktiv 92/106, henhører under definitionen af cabotagekørsel og derfor er omfattet af bestemmelserne i denne forordning.
34
Det følger heraf, at det med henblik på at afgøre, om en strækning, der tilbagelægges i en medlemsstat af et transportselskab, der er etableret i en anden medlemsstat, er omfattet af begrebet »cabotage« eller ej, skal undersøges, om denne strækning er en del af en kombineret transport som defineret i direktiv 92/106.
35
Det må imidlertid konstateres, at dette direktiv ikke præciserer, om transport af tomme containere, der går umiddelbart forud for en transport af gods, som er omfattet af en kombineret transport, eller følger umiddelbart efter en sådan transport, er en del af denne transport.
36
Når dette er sagt, følger det af Domstolens faste praksis, at der med henblik på fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages skal hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den lovgivning, som den er en del af (dom af 28.10.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Udlevering og ne bis in idem), C-435/22 PPU, EU:C:2022:852, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
37
Det fremgår ganske vist af ordlyden af artikel 1 i direktiv 92/106, at de kombinerede transporter, der er omhandlet i denne artikel, er »transport af varer«. Dette kan imidlertid ikke udelukke, at en del af disse transporter udføres med tomme containere, for så vidt som denne kørsel uden last foretages i umiddelbar forbindelse med transporten af varerne. Som Europa-Kommissionen i det væsentlige har anført i sit skriftlige indlæg, udgør transporten af tomme containere mellem en containerterminal og det sted, hvor varerne læsses eller losses, en accessorisk, men uomgængeligt nødvendig transport for gennemførelsen af hovedtransporten, dvs. den transport af varerne, som den udgør en integrerende del af.
38
Denne konklusion støttes af formålet med direktiv 92/106. I denne forbindelse fremgår det tredje betragtning til dette direktiv, at de stigende problemer i forbindelse med vejenes overbelastning, miljøet og færdselssikkerheden af samfundsmæssige hensyn kræver yderligere udvikling af kombineret transport som alternativ til vejtransport.
39
Når den indledende eller afsluttende vejstrækning af en kombineret transport som omhandlet i dette direktiv varetages i en medlemsstat af en transportvirksomhed, der er etableret i en anden medlemsstat, er det alene en fortolkning, hvorefter transporten af en tom container, der sker forud for transporten af selve varerne, er en del af denne kombinerede transport, der kan understøtte formålet om at fremme anvendelsen af kombineret transport. Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 41 og 42 i forslaget til afgørelse, ville enhver anden fortolkning nemlig gøre det nødvendigt at benytte sig af en indenlandsk transportvirksomhed til at transportere denne tomme container mellem læsnings- eller losningsstedet og containerterminalen, hvilket ville medføre ekstra økonomiske og administrative byrder og derfor kunne gøre den pågældende kombinerede transport mindre konkurrencedygtig.
40
Den konklusion, der er draget i denne doms præmis 37, understøttes ligeledes af forordning nr. 1072/2009, der i lighed med direktiv 92/106 indgår i den fælles transportpolitik, idet disse to EU-retsakter i øvrigt er indbyrdes forbundne, således som det følger af de bestemmelser, der er nævnt i denne doms præmis 32 og 33.
41
Forordningens artikel 1, stk. 1, bestemmer nemlig, at forordningen finder anvendelse på »international godskørsel«, og forordningens artikel 2, nr. 2), litra d), definerer »international transport« som kørsel uden last i forbindelse med visse former for kørsel med last. På tilsvarende måde fritager samme forordnings artikel 1, stk. 5, et bestemt antal former for godstransport fra kravet om fællesskabstilladelse og enhver form for transporttilladelse samt »kørsel uden last i forbindelse med sådan transport«. Disse bestemmelser vidner således om EU-lovgivers ønske om at anerkende, at visse kørsler uden last kan anses for at være omfattet af de bestemmelser, der finder anvendelse på godstransport, for så vidt som disse kørsler uden last udføres i forbindelse med en kørsel med last.
42
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 1 i direktiv 92/106 skal fortolkes således, at en vejtransport af tomme containere mellem en containerterminal og et læsning- eller losningssted for varer er omfattet af begrebet »kombineret transport« som omhandlet i denne artikel, således at den er omfattet af den liberaliserede ordning, der er fastsat for de indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport, som omhandlet i dette direktivs artikel 4, og som er undtaget fra anvendelsen af bestemmelserne om cabotagekørsel, der er fastsat i forordning nr. 1072/2009.
Sagsomkostninger
43
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Syvende Afdeling) for ret:
Artikel 1 i Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne
skal fortolkes således, at
en vejtransport af tomme containere mellem en containerterminal og et læsning- eller losningssted for varer er omfattet af begrebet »kombineret transport« som omhandlet i denne artikel, således at den er omfattet af den liberaliserede ordning, der er fastsat for de indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport som omhandlet i dette direktivs artikel 4, og som er undtaget fra anvendelsen af bestemmelserne om cabotagekørsel, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21. oktober 2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk