61996CJ0036_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-36/96,
angaaende en anmodning, som Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Faik Guenaydin,
Hatice Guenaydin,
Guenes Guenaydin,
Seda Guenaydin
mod
Freistaat Bayern,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, som det associeringsraad, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, traf den 19. september 1980 om udvikling af associeringen,
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G.F. Mancini, og dommerne J.L. Murray, P.J.G. Kapteyn, H. Ragnemalm og R. Schintgen (refererende dommer),
generaladvokat: M.B. Elmer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- familien Guenaydin ved advokat F. Auer, Regensburg
- Freistaat Bayern ved delstaten Bayern's advokat W. Rzepka, som befuldmaegtiget
- den tyske regering ved afdelingschef E. Roeder, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget
- den graeske regering ved kommitteret A. Samoni-Rantou, Sekretariatet for EF-ret, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, bistaaet af forskningsmedarbejder L. Pneumatikou, samme tjenestegren
- den franske regering ved kontorchef C. de Salins og fuldmaegtig A. de Bourgoing, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent J. Sack, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 6. marts 1997 af familien Guenaydin, af den tyske, af den graeske og af den franske regering samt af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 29. april 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 24. november 1995, indgaaet til Domstolen den 12. februar 1996, har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 6, stk. 1, i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen (herefter »afgoerelse nr. 1/80«). Associeringsraadet blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EOEF's medlemsstater og Faellesskabet, og som blev indgaaet, godkendt og bekraeftet paa Faellesskabets vegne ved Raadets afgoerelse 64/732/EOEF af 23. december 1963 (Samling af Aftaler Indgaaet af De Europaeiske Faellesskaber, bind 3, s. 541, herefter »aftalen«).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Faik Guenaydin, hans aegtefaelle og deres to mindreaarige boern, der alle er tyrkiske statsborgere, og Freistaat Bayern angaaende en afgoerelse om ikke at forlaenge Faik Guenaydin's opholdstilladelse i Tyskland.
3 Det fremgaar af akterne i hovedsagen, at Faik Guenaydin i april 1976 var blevet meddelt tilladelse til at indrejse i Tyskland.
4 Her gennemfoerte han foerst flere tyskkurser, hvorefter han begyndte at studere. I 1986 blev han civilingenioer.
5 I studietiden fik Faik Guenaydin tidsmaessigt og geografisk begraensede opholdstilladelser, hvortil der ikke var knyttet arbejdstilladelse.
6 Faik Guenaydin indgik i 1982 aegteskab med en tyrkisk statsborger. Parret har to boern, foedt henholdsvis i 1984 og 1988.
7 I november 1986 blev Faik Guenaydin ansat af selskabet Siemens med henblik paa at foelge et uddannelsesprogram af flere aars varighed ved dets fabrik i Amberg (Tyskland), hvorefter han skulle udsendes til Tyrkiet som leder af et af selskabets datterselskaber. Dette fremgaar af korrespondancen mellem Siemens og de tyske myndigheder samt af to erklaeringer, som Faik Guenaydin har afgivet. Faik Guenaydin erklaerede saaledes den 17. februar 1987, at han tog til efterretning, at han alene var meddelt arbejds- og opholdstilladelse i Tyskland med henblik paa oplaering til en stilling i et af Siemens' tyrkiske datterselskaber. Den 9. august 1989 tilkendegav Faik Guenaydin, , at han og hans familie havde til hensigt at vende tilbage til Tyrkiet i loebet af andet halvaar 1990.
8 Den 12. januar 1987 meddelte de tyske myndigheder Faik Guenaydin en midlertidig opholdstilladelse, der blev forlaenget flere gange, senest indtil den 5. juli 1990. Det fremgik af tilladelsen, at den bortfaldt ved udloebet af ansaettelsen hos Siemens i Amberg, samt at den udelukkende var blevet meddelt med henblik paa oplaering af Faik Guenaydin i selskabets forretnings- og arbejdsgange.
9 Parallelt hermed fik Faik Guenaydin fortloebende meddelt tidsmaessigt begraensede arbejdstilladelser, der var begraenset til ansaettelse i Siemens' fabrik i Amberg. Den sidste arbejdstilladelse udloeb den 30. juni 1990.
10 Den 15. februar 1990 ansoegte Faik Guenaydin om varig opholdstilladelse under henvisning til, at Tyskland som foelge af hans erhvervsmaessige beskaeftigelse var blevet hans egentlige hjemsted, at han foelte sig fremmed i Tyrkiet, samt at hans to mindreaarige boern, der var foedt i Tyskland og gik i tysk skole, ville faa yderst vanskeligt ved at falde til i hans hjemland.
11 Til trods for Siemens' bestraebelser paa at opnaa tilladelse til at forlaenge Faik Guenaydin's ansaettelsesforhold - Guenaydin var ifoelge Siemens en yderst vaerdsat medarbejder, der ikke kunne erstattes af en anden med samme kvalifikationer, ligesom han havde stor betydning for forholdet mellem fabrikken i Amberg og dets tyrkiske datterselskab - blev ansoegningen om forlaengelse af Faik Guenaydin's opholdstilladelse afslaaet, saaledes at hans ansaettelse hos Siemens maatte ophoere den 30. juni 1990. Denne afgoerelse er ikke efterfoelgende blevet aendret, uanset at Siemens' tyrkiske datterselskab i januar 1991 meddelte Siemens, at man paa grund af den aktuelle situation i Tyrkiet ikke for tiden havde mulighed for at ansaette Faik Guenaydin, og at de tyske arbejdsmarkedsmyndigheder allerede havde erklaeret sig indforstaaet med, at Faik Guenaydin's arbejdstilladelse kunne forlaenges.
12 Som begrundelse for at Faik Guenaydin's opholdstilladelse ikke kunne forlaenges, blev det anfoert, at han som foelge af det begraensede formaal med opholdet i Tyskland hverken kunne paaberaabe sig ret til en tidsubegraenset opholdstilladelse eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning; det ville endvidere vaere i strid med Tysklands politik inden for udviklingsstoette, der havde til formaal at tilskynde udlaendinge, der havde faaet en uddannelse i Tyskland, til at arbejde i deres hjemland, saafremt hans ophold forlaengedes.
13 Faik Guenaydin, hans hustru og deres to mindreaarige boern fik hverken i foerste instans eller i appelinstansen medhold i den sag, de havde anlagt til proevelse af afgoerelsen, med den begrundelse, at Faik Guenaydin ikke havde staaet til raadighed for det almindelige arbejdsmarked i Tyskland og derfor ikke havde haft tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, da hans beskaeftigelse havde vaeret begraenset til deltagelse i et uddannelsesprogram i en bestemt virksomhed med henblik paa at kunne tiltraede en stilling i virksomhedens datterselskab i Tyrkiet. Appelinstansen tilfoejede, at Faik Guenaydin's stilling paa det tyske arbejdsmarked alene havde vaeret foreloebig henset til disse faktiske omstaendigheder.
14 Ifoelge Bundesverwaltungsgericht, som sagen er blevet indbragt for ved revisionsanke, var udvisningen i overensstemmelse med tysk ret. Retten har dog samtidig rejst det spoergsmaal, om artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 kunne indebaere en mere fordelagtig loesning for Faik Guenaydin.
15 Artikel 6, stk. 1, som er indeholdt i kapitel II (Bestemmelser paa det sociale omraade), afsnit 1 (Beskaeftigelsesforhold og arbejdskraftens frie bevaegelighed) i afgoerelse nr. 1/80, er affattet saaledes:
»Med forbehold af artikel 7 vedroerende familiemedlemmers frie adgang til beskaeftigelse har tyrkiske arbejdstagere med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en bestemt medlemsstat:
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i et aar, ret til fornyelse af deres arbejdstilladelser i denne medlemsstat hos samme arbejdsgiver, saafremt der er beskaeftigelse
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i tre aar, ret til i denne medlemsstat med forbehold af den fortrinsstilling, som arbejdstagere fra Faellesskabets medlemsstater har, at modtage tilbud om anden beskaeftigelse hos en arbejdsgiver efter eget valg, saafremt dette tilbud er afgivet under normale vilkaar og er registreret ved den paagaeldende medlemsstats arbejdsmarkedsmyndigheder
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i fire aar i den paagaeldende medlemsstat fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg.«
16 Selv om Faik Guenaydin som anfoert af Bundesverwaltungsgericht har haft lovlig beskaeftigelse i Tyskland i mere end tre et halvt aar, naerer retten tvivl om, hvorvidt han kan antages at have tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat i den naevnte bestemmelses forstand, da han kun var blevet meddelt tidsbegraenset tilladelse til at paatage sig loennet beskaeftigelse i denne medlemsstat.
17 Den forelaeggende ret har endvidere rejst spoergsmaal om, hvorvidt det maatte antages, at sagsoegeren havde handlet svigagtigt, idet han havde accepteret denne begraensning af sit ophold i Tyskland og havde udtrykt hensigt om at vende tilbage til Tyrkiet i efteraaret 1990.
18 Da Bundesverwaltungsgericht fandt, at en fortolkning af bestemmelsen var paakraevet, for at retten kunne traeffe afgoerelse, udsatte den sagen og forelagde Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal:
»1) Har en tyrkisk arbejdstager tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat, og har han lovlig beskaeftigelse i den betydning, disse udryk anvendes i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 truffet af Associeringsraadet EOEF-Tyrkiet om udvikling af associeringen, naar han kun har faaet en midlertidig tilladelse til at udoeve loennet beskaeftigelse hos en arbejdsgiver i medlemsstaten og kun med henblik paa oplaering til en stilling i en arbejdsgiveren tilhoerende dattervirksomhed i Tyrkiet?
2) Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende, udelukker en indsigelse om, at der foreligger misbrug af rettigheder, i saa fald, at der foreligger et retskrav i henhold til artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, naar den tyrkiske arbejdstager klart har givet udtryk for, at han efter oplaeringsperioden vil vende tilbage til Tyrkiet, og udlaendingemyndighederne kun som foelge af denne erklaering har meddelt ham tilladelse til midlertidigt ophold i Tyskland?«
Det foerste spoergsmaal
19 Med sit foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret reelt oplyst, om artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk statsborger har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat og har lovlig beskaeftigelse i bestemmelsens forstand, saaledes at han har et retskrav paa forlaengelse af sin opholdstilladelse i vaertsmedlemsstaten, uanset at han kun var blevet meddelt tilladelse til midlertidigt at udoeve loennet beskaeftigelse hos en ved navn benaevnt arbejdsgiver med henblik paa oplaering og forberedelse til at varetage en stilling i et af arbejdsgiverens datterselskaber i Tyrkiet, og hans arbejds- og opholdstilladelser alene var meddelt ham med henblik herpaa.
20 Indledningsvis bemaerkes, at afgoerelse nr. 1/80 ifoelge sin tredje betragtning har til formaal paa det sociale omraade at forbedre den ordning, som anvendes paa arbejdstagerne og deres familiemedlemmer, i forhold til den ordning, der blev indfoert ved afgoerelse nr. 2/76, som det associeringsraad, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, traf den 20. december 1976.
21 Bestemmelserne i kapitel II, afsnit 1, i afgoerelse nr. 1/80, som indeholder artikel 6, udgoer saaledes en yderligere etape af gennemfoerelsen af arbejdskraftens frie bevaegelighed paa grundlag af traktatens artikel 48, 49 og 50. Domstolen har derfor udtalt, at det forekommer uomgaengeligt noedvendigt i videst muligt omfang at overfoere principperne fra disse artikler i traktaten paa tyrkiske arbejdstagere, der har opnaaet en af de i afgoerelse nr. 1/80 anfoerte rettigheder (jf. dom af 6.6.1995, sag C-434/93, Bozkurt, Sml. I, s. 1475, praemis 14, 19 og 20, og af 23.1.1997, sag C-171/95, Tetik, Sml. I, s. 329, praemis 20).
22 Under den gaeldende retstilstand har tyrkiske statsborgere imidlertid ikke ret til fri bevaegelighed inden for Faellesskabet, men har kun bestemte rettigheder i den vaertsmedlemsstat, paa hvis omraade de er lovligt indrejst, og hvor de i et bestemt tidsrum har haft lovlig beskaeftigelse (Tetik-dommen, a.st., praemis 29).
23 Det fremgaar endvidere af fast retspraksis (jf. bl.a.dom af 16.12.1992, sag C-237/91, Kus, Sml. I, s. 6781, praemis 25), at afgoerelse nr. 1/80 ikke beroerer medlemsstaternes kompetence til at udstede forskrifter saavel om tyrkiske statsborgeres indrejse til landet som om betingelserne for deres foerste beskaeftigelse; afgoerelsen regulerer alene - navnlig i artikel 6 - situationen for tyrkiske arbejdstagere, der allerede er lovligt tilknyttet vaertsmedlemsstatens arbejdsmarked.
24 Det bemaerkes for det foerste, at Domstolen siden dommen af 20. september 1990 (sag C-192/89, Sevince, Sml. I, s. 3461) til stadighed har fastslaaet, at artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 har direkte virkning i medlemsstaterne, saaledes at tyrkiske statsborgere, som opfylder betingelserne deri, direkte kan goere de rettigheder gaeldende, som bestemmelsens forskellige led giver dem (dom af 5.10.1994, sag C-355/93, Eroglu, Sml. I, s. 5113, praemis 11).
25 Som det fremgaar af de tre led i artikel 6, stk. 1, er disse rettigheder forskellige og er undergivet betingelser, der varierer i forhold til varigheden af den lovlige beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat (jf. Eroglu-dommen, a.st., praemis 12).
26 For det andet henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter de rettigheder, som de tre led i artikel 6, stk. 1, giver den tyrkiske arbejdstager med hensyn til beskaeftigelse, uundgaaeligt indebaerer, at arbejdstageren i det mindste har opholdsret, da retten til adgang til arbejdsmarkedet og til beskaeftigelse ellers ville vaere helt illusorisk (jf. Sevince-dommen, a.st., praemis 29, Kus-dommen, a.st., praemis 29 og 30, og Bozkurt-dommen, a.st., praemis 28).
27 Disse principper boer foelgelig laegges til grund for gennemgangen af det foerste af de spoergsmaal, som Bundesverwaltungsgericht har forelagt.
28 Det bemaerkes indledningsvis, at en vandrende tyrkisk arbejdstager, Faik Guenaydin, havde faaet tilladelse til at indrejse paa medlemsstatens omraade og havde - i henhold til de fornoedne nationale tilladelser, uafbrudt igennem mere end tre aar - lovligt haft loennet beskaeftigelse, i det foreliggende tilfaelde som civilingenioer, hos én og samme arbejdsgiver.
29 Ved afgoerelsen af, om en saadan arbejdstager har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 skal det ifoelge fast praksis (Bozkurt-dommen, a.st., praemis 22 og 23) foerst undersoeges, om arbejdsforholdet i retlig henseende kan stedfaestes paa en medlemsstats omraade, eller om det har en tilstraekkelig snaever tilknytning hertil, bl.a. under hensyn til den tyrkiske statsborgers ansaettelsessted, det geografiske udgangspunkt for udoevelsen af den erhvervsmaessige aktivitet og den nationale arbejds- og sociallovgivning, der regulerer forholdet.
30 I Guenaydin's tilfaelde er denne betingelse utvivlsomt opfyldt.
31 Det skal dernaest undersoeges, om arbejdstageren er part i et ansaettelsesforhold, hvori han for tredjemand, under dennes ledelse, udfoerer en reel, faktisk erhvervsmaessig beskaeftigelse, og hvor han som modydelse herfor modtager loen (dom af dags dato, sag C-98/96, Ertanir, trykt i dette bind af Samling af Afgoerelser, praemis 43).
32 Der er intet til hinder for, at en medlemsstat meddeler en tyrkisk statsborger tilladelse til indrejse og ophold alene med henblik paa at gennemgaa en bestemt erhvervsuddannelse paa statens omraade, bl.a. i henhold til en laerekontrakt.
33 I et tilfaelde, som det hovedsagen angaar, maa en tyrkisk arbejdstager, der efter at have gennemfoert en erhvervsuddannelse paatager sig loennet beskaeftigelse alene med henblik paa oplaering og forberedelse til en ledende stilling i et datterselskab af den virksomhed, hvori han er ansat, anses for part i et saedvanligt arbejdsforhold, naar han i det arbejde, som han reelt og faktisk udfoerer for sin arbejdsgiver, og under dennes ledelse, har samme arbejds- og loenvilkaar, som de arbejdstagere, der udfoerer tilsvarende eller lignende beskaeftigelse i virksomheden, saaledes at hans situation objektivt set ikke adskiller sig fra deres.
34 Det tilkommer den nationale ret at undersoege, om denne betingelse er opfyldt, herunder navnlig om arbejdstageren er ansat efter nationale bestemmelser, der som en undtagelse fra de almindelige regler specielt har til formaal at indsluse den paagaeldende paa arbejdsmarkedet, og om han som modydelse herfor modtager en loen, som stoerrelsesmaessigt svarer til det saedvanlige loenniveau hos den paagaeldende arbejdsgiver eller inden for den paagaeldende branche for personer, der udfoerer tilsvarende eller lignende beskaeftigelse, der ikke overvejende finansieres af offentlige midler som led i et saerligt erhvervsintroducerende program for vedkommende arbejdstager.
35 Denne fortolkning beroeres ikke af den omstaendighed, at arbejdstageren, som det er tilfaeldet i hovedsagen, alene har faaet meddelt opholds- og/eller arbejdstilladelser i vaertsmedlemsstaten med henblik paa midlertidig beskaeftigelse hos en ved navn benaevnt arbejdsgiver, hvorefter den paagaeldende havde forbud mod at skifte arbejdsgiver i medlemsstaten.
36 Under den gaeldende retstilstand beroerer afgoerelse nr. 1/80 ikke paa nogen maade medlemsstaternes kompetence til at naegte tyrkiske statsborgere ret til at indrejse paa staternes omraade og at tage deres foerste beskaeftigelse der, ligesom den som udgangspunkt ikke er til hinder for, at medlemsstaterne knytter betingelser til deres beskaeftigelse i det foerste aar som anfoert i afgoerelsens artikel 6, stk. 1, foerste led.
37 Artikel 6, stk. 1, kan imidlertid ikke fortolkes saaledes, at det er tilladt en medlemsstat ensidigt at aendre omfanget af ordningen med gradvis integration af tyrkiske statsborgere paa vaertsmedlemsstatens arbejdsmarked, saaledes at en arbejdstager, som er meddelt tilladelse til at indrejse paa statens omraade, og som dér lovligt har haft en reel, faktisk erhvervsmaessig beskaeftigelse i mere end tre et halvt aar, afskaeres fra de rettigheder, som han ifoelge bestemmelsens tre led gradvist opnaar i forhold til beskaeftigelsens varighed.
38 En saadan fortolkning ville medfoere, at afgoerelse nr. 1/80 ville miste sit indhold og helt ville blive beroevet sin effektive virkning.
39 Medlemsstaterne kan saaledes ikke fastsaette betingelser for eller begraense de praecise rettigheder, som tyrkiske statsborgere, der opfylder betingelserne, har i medfoer af afgoerelse nr. 1/80 (Sevince-dommen, praemis 22, og Kus-dommen, praemis 31).
40 Artikel 6, stk. 1, er endvidere affattet generelt og ubetinget, da den ikke giver medlemsstaterne mulighed for at begraense de rettigheder, som bestemmelsen umiddelbart tillaegger tyrkiske arbejdstagere.
41 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt en arbejdstager som sagsoegeren i hovedsagen maa antages at have haft lovlig beskaeftigelse i vaertsmedlemsstaten i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis (Sevince-dommen, praemis 30, Kus-dommen, praemis 12 og 22, og Bozkurt-dommen, praemis 26), at lovlig beskaeftigelse forudsaetter, at den paagaeldende arbejdstagers situation paa arbejdsmarkedet er permanent og ikke kun foreloebig, og dermed eksistensen af en ikke anfaegtet opholdsret.
42 I Sevince-dommen, praemis 31, antog Domstolen ikke, at en tyrkisk arbejdstagers situation paa en medlemsstats arbejdsmarked havde vaeret permanent og ikke kun foreloebig i en periode, i hvilken han - i kraft af et soegsmaal, som han havde anlagt til proevelse af en afgoerelse om afslag paa opholdstilladelse, og som havde haft opsaettende virkning - midlertidigt, inden der blev truffet endelig afgoerelse i sagen, var meddelt tilladelse til at opholde sig i den paagaeldende medlemsstat og dér udoeve en beskaeftigelse.
43 I overensstemmelse hermed fastslog Domstolen i Kus-dommen, at en tyrkisk arbejdstager, som alene havde opholdsret i henhold til nationale bestemmelser, der gav ret til ophold i vaertslandet, mens ansoegningen om opholdstilladelse behandledes, heller ikke opfyldte denne betingelse, under henvisning til, at den paagaeldende kun midlertidigt - indtil der forelaa en endelig afgoerelse med hensyn til opholdsretten - havde opnaaet ret til ophold og beskaeftigelse i dette land (praemis 13).
44 Domstolen fandt saaledes, at beskaeftigelsesperioder, som den paagaeldende havde tilbagelagt, ikke kunne anses for perioder med lovlig beskaeftigelse i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, saa laenge det ikke var endeligt fastslaaet, at vedkommende i den paagaeldende periode havde haft opholdsret ifoelge loven. I modsat fald ville en retsafgoerelse, hvorved han endeligt naegtes denne ret, blive meningsloes og goere det muligt for ham at faa de i artikel 6, stk. 1, fastsatte rettigheder i en periode, hvor han ikke opfylder betingelserne i denne bestemmelse (Kus-dommen, a.st., praemis 16).
45 I dom af 5. juni 1997 (sag C-285/95, Kol, Sml. I, s. 3069, praemis 27) fastslog Domstolen endelig, at beskaeftigelsesperioder, som en tyrkisk statsborger har tilbagelagt under daekke af en opholdstilladelse, som han alene havde opnaaet ved svig, som han var blevet doemt for, ikke vedroerer en permanent situation og derfor kun kan anses for foreloebige, idet den paagaeldende ikke i de paagaeldende perioder havde opholdsret i henhold til loven.
46 I hovedsagen er forholdet derimod, at den tyrkiske arbejdstagers opholdsret i vaertsmedlemsstaten paa ingen maade anfaegtedes, og at hans situation ikke var foreloebig, saaledes at den naar som helst kunne drages i tvivl, da han fra november 1986 til den 30. juni 1990 uafbrudt havde haft tilladelse til at have en reel, faktisk erhvervsbeskaeftigelse i denne stat, hvorfor hans retsstilling igennem hele denne periode havde vaeret sikret.
47 En arbejdstager, der har beskaeftigelse paa disse betingelser i en medlemsstat, skal foelgelig ogsaa anses for at have haft lovlig beskaeftigelse i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, saaledes at han, for saa vidt han opfylder betingelserne, har et retskrav paa de rettigheder, han er tillagt ved bestemmelsens forskellige led.
48 Heroverfor kan ikke indvendes, at arbejdstageren alene var blevet meddelt midlertidige, betingede opholds- og/eller arbejdstilladelser i vaertsmedlemsstaten.
49 Dels fremgaar det af fast retspraksis, at de rettigheder, der ved artikel 6, stk. 1, er tillagt tyrkiske arbejdstagere, skal respekteres uden hensyn til et eventuelt administrativt dokument fra vaertsmedlemsstatens myndigheder, som f.eks. en arbejds- eller opholdstilladelse (jf. i samme retning Bozkurt-dommen. praemis 29 og 30).
50 Dels bemaerkes, at medlemsstaterne ville have mulighed for uretmaessigt at fratage vandrende tyrkiske arbejdstagere, der var blevet meddelt tilladelse til at indrejse paa deres omraade, og som dér uafbrudt havde haft lovlig erhvervsbeskaeftigelse i mere end tre aar, de rettigheder, de umiddelbart har et retskrav paa i medfoer af artikel 6, stk. 1, saafremt det antoges, at en medlemsstat blot ved at fastsaette visse vilkaar eller begraensninger for en tyrkisk statsborgers opholds- og/eller arbejdstilladelse, kunne udvirke, at hans lovlige beskaeftigelse i denne stat mistede sin karakter af lovlighed (jf. ovenfor, praemis 37-40).
51 Den omstaendighed, at myndighederne som i hovedsagen alene havde meddelt arbejdstageren arbejds- og opholdstilladelser med et naermere angivet formaal for oeje, nemlig at uddybe dennes faglige kundskaber i en virksomhed i en medlemsstat med henblik paa, at han senere kunne varetage en stilling i et datterselskab i Tyrkiet, er uden betydning for den anlagte fortolkning.
52 Ifoelge artikel 6, stk. 1, er de rettigheder, bestemmelsen tillaegger tyrkiske arbejdstagere, ikke underkastet betingelser vedroerende baggrunden for, at de oprindeligt har faaet meddelt indrejse- og opholdsret (Kus-dommen, praemis 21, 22 og 23, og i analogi hermed Eroglu-dommen, praemis 22).
53 Den omstaendighed, at der alene er blevet meddelt de paagaeldende tilladelser med henblik paa et bestemt formaal, nemlig udoevelse af en reel, faktisk beskaeftigelse, kan saaledes ikke afskaere en arbejdstager, der opfylder betingelserne i artikel 6, stk. 1, fra de gradvist indtraedende rettigheder, som bestemmelsen tillaegger ham.
54 Der kan saaledes ikke rejses indsigelse mod, at en arbejdstager paaberaaber sig de rettigheder, han har erhvervet i henhold til afgoerelse nr. 1/80, med henvisning til, at han havde erklaeret, at han ville fortsaette sin erhvervsmaessige karriere i sit hjemland, efter at have haft beskaeftigelse i vaertsmedlemsstaten gennem nogle aar for at uddybe sine faglige kundskaber, og at han oprindelig havde accepteret, at hans opholdstilladelse i denne stat var begraenset.
55 I betragtning af det saaledes anfoerte skal det foerste spoergsmaal besvares med, at artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk statsborger, der uafbrudt i mere end tre aar lovligt har haft reel, faktisk erhvervsmaessig beskaeftigelse i en medlemsstat hos én og samme arbejdsgiver, og hvis arbejdsvilkaar objektivt set ikke adskiller sig fra vilkaarene for andre ansatte hos samme arbejdsgiver eller inden for den paagaeldende branche, som udfoerer tilsvarende eller lignende opgaver, har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i denne stat og har lovlig beskaeftigelse i bestemmelsens forstand. En saadan tyrkisk arbejdstager har saaledes et retskrav paa forlaengelse af sin opholdstilladelse i vaertsmedlemsstaten, uanset at han kun var blevet meddelt tilladelse til midlertidigt at udoeve loennet beskaeftigelse hos en ved navn benaevnt arbejdsgiver med henblik paa oplaering og forberedelse til at varetage en stilling i et af arbejdsgiverens datterselskaber i Tyrkiet, og hans arbejds- og opholdstilladelser alene var meddelt ham med henblik herpaa.
Det andet spoergsmaal
56 Det fremgaar af forelaeggelsesdommens praemisser, at Bundesverwaltungsgericht med dette spoergsmaal reelt oensker oplyst, om den omstaendighed, at en tyrkisk arbejdstager oensker at forlaenge sit ophold i vaertsmedlemsstaten, uanset at han udtrykkeligt havde accepteret, at hans ophold var begraenset, og uanset at han havde tilkendegivet, at han havde til hensigt at vende tilbage til Tyrkiet efter at have haft beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat for at uddybe sine faglige kundskaber, kan afskaere den paagaeldende fra de rettigheder, der foelger af artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80.
57 Hertil bemaerkes for det foerste, at en tyrkisk arbejdstager som Faik Guenaydin ikke kan afskaeres fra rettigheder, erhvervet i henhold til afgoerelse nr. 1/80, alene med den begrundelse, at han i vaertsmedlemsstaten paaberaaber sig afgoerelsens artikel 6, stk. 1, selv om han oprindelig havde accepteret, at hans opholdstilladelse i denne medlemsstat var begraenset (jf. ovenfor, praemis 54, og Ertanir-dommen, praemis 58-61).
58 For det andet kan en ansoegning, der stoettes paa artikel 6, stk. 1, som udgangspunkt ikke anses for udtryk for svig som foelge af, at den paagaeldende arbejdstager tidligere havde givet udtryk for, at han ville forlade vaertsmedlemsstatens omraade, naar han var blevet oplaert til en paataenkt stilling, som han skulle varetage i sit hjemland.
59 Som Kommissionen har anfoert, er det fuldt ud taenkeligt, at det oprindelig har vaeret Faik Guenaydin's faste forsaet at vende tilbage til Tyrkiet efter nogle aars beskaeftigelse i Tyskland, men at nye, berettigede omstaendigheder havde faaet ham til at aendre mening. Faik Guenaydin har i denne forbindelse understreget, at arbejdsgiverens tyrkiske datterselskab i januar 1991 havde underrettet moderselskabet om, at den davaerende situation i Tyrkiet ikke tillod, at man ansatte ham, samt at Siemens' fabrik i Amberg indtraengende oenskede at beholde en saa yderst vaerdsat medarbejder, saa meget mere som de kompetente tyske myndigheder allerede havde erklaeret sig indforstaaet med, at hans arbejdstilladelse forlaengedes.
60 Henset hertil kan den tyrkiske arbejdstager kun afskaeres fra de rettigheder, som foelger af artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, saafremt den forelaeggende ret fastslaar, at den paagaeldende alene har erklaeret, at han ville forlade vaertsmedlemsstaten efter et bestemt tidsrum for uretmaessigt at opnaa, at de kompetente myndigheder meddelte ham de fornoedne tilladelser.
61 I betragtning af det saaledes anfoerte skal det andet spoergsmaal besvares med, at det ikke kan anses for svig, at en tyrkisk arbejdstager oensker at forlaenge sit ophold i vaertsmedlemsstaten, uanset at han udtrykkeligt havde accepteret, at hans ophold var begraenset. Den omstaendighed, at arbejdstageren har tilkendegivet, at han havde til hensigt at vende tilbage til Tyrkiet efter at have haft beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat for at uddybe sine faglige kundskaber, kan ikke afskaere den paagaeldende fra de rettigheder, som foelger af artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, medmindre den forelaeggende ret fastslaar, at erklaeringen alene blev afgivet for uretmaessigt at opnaa arbejds- og opholdstilladelser i vaertsmedlemsstaten.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
62 De udgifter, der er afholdt af den tyske, den graeske og den franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved dom af 24. november 1995, for ret:
1) Artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, som det associeringsraad, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, traf den 19. september 1980 om udvikling af associeringen skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk statsborger, der uafbrudt i mere end tre aar lovligt har haft reel, faktisk erhvervsmaessig beskaeftigelse i en medlemsstat hos én og samme arbejdsgiver, og hvis arbejdsvilkaar objektivt set ikke adskiller sig fra vilkaarene for andre ansatte hos samme arbejdsgiver eller inden for den paagaeldende branche, som udfoerer tilsvarende eller lignende opgaver, har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i denne stat og har lovlig beskaeftigelse i bestemmelsens forstand. En saadan tyrkisk arbejdstager har saaledes et retskrav paa forlaengelse af sin opholdstilladelse i vaertsmedlemsstaten, uanset at han kun var blevet meddelt tilladelse til midlertidigt at udoeve loennet beskaeftigelse hos en ved navn benaevnt arbejdsgiver med henblik paa oplaering og forberedelse til at varetage en stilling i et af arbejdsgiverens datterselskaber i Tyrkiet, og hans arbejds- og opholdstilladelser alene var meddelt ham med henblik herpaa.
2) Det kan ikke anses for svig, at en tyrkisk arbejdstager oensker at forlaenge sit ophold i vaertsmedlemsstaten, uanset at han udtrykkeligt havde accepteret, at hans ophold var begraenset. Den omstaendighed, at arbejdstageren har tilkendegivet, at han havde til hensigt at vende tilbage til Tyrkiet efter at have haft beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat for at uddybe sine faglige kundskaber, kan ikke afskaere den paagaeldende fra de rettigheder, som foelger af artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80, medmindre den forelaeggende ret fastslaar, at erklaeringen alene blev afgivet for uretmaessigt at opnaa arbejds- og opholdstilladelser i vaertsmedlemsstaten.