62018CC0177
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. SZPUNAR
fremsat den 17. oktober 2019 (
1
)
Sag C-177/18
Almudena Baldonedo Martín
mod
Ayuntamiento de Madrid
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 14 i Madrid, Spanien))
»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 1999/70/EF – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4, stk. 1 – princippet om ikke-diskrimination – begrundelse – godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt som kontraktansat af en objektiv grund – ingen godtgørelse ved udløbet af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt som ikke-fastansat medarbejder«
I. Indledning
1.
I den foreliggende sag har Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 14 i Madrid, Spanien) forelagt Domstolen præjudicielle spørgsmål, navnlig om fortolkningen af §§ 4 og 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999 (herefter »rammeaftalen«), der er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (
2
).
2.
Spørgsmålene er blevet rejst i anledning af en tvist mellem Almudena Baldonedo Martín og Ayuntamiento de Madrid (Madrid kommune, Spanien) vedrørende udbetaling af en godtgørelse som følge af ansættelsesforholdets ophør.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retten
3.
Følgende fremgår af 14. betragtning til direktiv 1999/70:
»[D]e underskrivende parter har ønsket at indgå en rammeaftale om tidsbegrænset ansættelse og har opregnet de generelle principper og minimumskravene for tidsbegrænsede ansættelseskontrakter og ansættelsesforhold; de har givet udtryk for deres ønske om at forbedre kvaliteten ved tidsbegrænset ansættelse gennem anvendelsen af princippet om ikke-diskrimination og ved at fastsætte de rammer, der skal forhindre misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold.«
4.
Ifølge artikel 1 i direktiv 1999/70 har dette direktiv til formål »at iværksætte den […] rammeaftale […], som blev indgået […] mellem de generelle tværfaglige organisationer (EFS, UNICE og CEEP)«.
5.
Dette direktivs artikel 2, stk. 1, bestemmer:
»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme nærværende direktiv [og] skal træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for, at de til enhver tid kan nå de resultater, der er foreskrevet i dette direktiv. […]«
6.
I andet afsnit i indledningen til rammeaftalen hedder det:
»Parterne bag denne aftale erkender, at ansættelseskontrakter af tidsubegrænset varighed er – og fortsat vil være – den ansættelsesform, der sædvanligvis anvendes mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. De erkender ligeledes, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i visse tilfælde opfylder såvel arbejdsgivernes som arbejdstagernes behov.«
7.
Denne indlednings tredje afsnit lyder således:
»I denne [rammeaftale] fastsættes de generelle principper og minimumskrav, der skal gælde for tidsbegrænset ansættelse, idet parterne erkender, at det ved den nærmere gennemførelse heraf er påkrævet at tage hensyn til de særlige nationale, sektorbestemte eller årstidsbetingede realiteter. Aftalen viser, at arbejdsmarkedets parter er indstillet på at fastsætte en generel ramme, som skal sikre ligebehandling for personer med tidsbegrænset ansættelse, ved at de beskyttes mod forskelsbehandling, og som skal sikre, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter grundlæggende anvendes på en, for både arbejdsgivere og arbejdstagere, acceptabel måde.«
8.
I overensstemmelse med rammeaftalens § 1 har denne til formål dels at forbedre kvaliteten ved tidsbegrænset ansættelse gennem anvendelsen af princippet om ikke-diskrimination, dels at fastsætte rammer, der skal forhindre misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold.
9.
Rammeaftalens § 3 med overskriften »Definitioner« fastsætter:
»I denne aftale forstås ved:
1.
»en person med tidsbegrænset ansættelse«: en person, som har en ansættelseskontrakt, der er indgået direkte mellem den pågældende og en arbejdsgiver, eller som indgår i et ansættelsesforhold, etableret direkte mellem den pågældende og en arbejdsgiver, når datoen for ansættelseskontraktens eller ansættelsesforholdets udløb er fastlagt ud fra objektive kriterier såsom en bestemt dato, fuldførelsen af en bestemt opgave eller indtrædelsen af en bestemt begivenhed
2.
»en sammenlignelig fastansat«: en fastansat i samme virksomhed, der har en tidsubegrænset ansættelseskontrakt eller indgår i et tidsubegrænset ansættelsesforhold, og som udfører samme eller tilsvarende arbejde/beskæftigelse, idet der tages hensyn til kvalifikationer/færdigheder. […]«
10.
Rammeaftalens § 4 med overskriften »Princippet om ikke-diskrimination« bestemmer i stk. 1:
»Ansættelsesvilkårene for personer med tidsbegrænset ansættelse må ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for sammenlignelige fastansatte, hvis dette udelukkende er begrundet i kontraktens tidsbegrænsede varighed, og forskelsbehandlingen ikke er begrundet i objektive forhold.«
11.
Rammeaftalens § 5 med overskriften »Bestemmelser om misbrug« bestemmer:
»1.
For at forhindre misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold fastsættes, medmindre der allerede findes tilsvarende retsregler, bestemmelser af medlemsstaterne – efter høring af arbejdsmarkedets parter i henhold til national lovgivning, kollektive aftaler eller praksis – og/eller af arbejdsmarkedets parter, hvorved der tages hensyn til behovene inden for bestemte sektorer og/eller blandt bestemte kategorier af arbejdstagere, og som regulerer et eller flere af følgende forhold:
a)
objektive omstændigheder, der kan begrunde en fornyelse af sådanne kontrakter eller ansættelsesforhold
b)
den maksimale samlede varighed af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller arbejdsforhold
c)
antallet af gange, sådanne kontrakter eller ansættelsesforhold kan fornys.
2.
Medlemsstaterne – efter høring af arbejdsmarkedets parter – og/eller arbejdsmarkedets parter fastsætter, hvor det er hensigtsmæssigt, under hvilke betingelser tidsbegrænsede ansættelseskontrakter og ansættelsesforhold er at anse for:
a)
»flere på hinanden følgende«
b)
tidsubegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold.«
B.
Spansk ret
12.
Den første tillægsbestemmelse til Real Decreto 896/1991 por el que se establecen las reglas básicas y los programas mínimos a que debe ajustarse el procedimiento de selección de los funcionarios de Administración Local (kongeligt dekret nr. 896/1991 om fastsættelse af de grundlæggende regler og minimumsprogrammer for proceduren til udvælgelse af tjenestemænd til den lokale administration) af 7. juni 1991 (
3
) bestemmer:
»Efter meddelelse om udvælgelsesprøve og under alle omstændigheder under iagttagelse af principperne om kvalifikationer og egnethed kan formanden for kommunal- eller provinsbestyrelsen udnævne ikke-fastansatte medarbejdere til ledige stillinger, forudsat at disse stillinger på grund af uopsættelige omstændigheder ikke kan besættes af tjenestemænd. Disse stillinger finansieres med budgetmidler og indgår i udbuddet af stillinger i det offentlige, medmindre de er blevet ledige efter godkendelsen af dette udbud.
[…]
De stillinger, der besættes således, indgår nødvendigvis i den første meddelelse om udvælgelsesprøve med henblik på besættelse af stillinger eller i det første godkendte udbud af stillinger i det offentlige.
Den ikke-fastansatte medarbejders ansættelsesforhold ophører, når stillingen besættes af en tjenestemand, eller når kommunal- eller provinsbestyrelsen vurderer, at de uopsættelige omstændigheder, der begrundede ansættelsen af en ikke-fastansat medarbejder i stillingen, ikke længere foreligger.«
13.
Artikel 8 i Ley del Estatuto Básico del Empleado Público cuyo texto refundido fue aprobado por el Real Decreto Legislativo 5/2015 (kongeligt lovdekret nr. 5/2015 om godkendelse af lov om vedtægten for offentligt ansatte (omarbejdning)) af 30. oktober 2015 (herefter »EBEP«) (
4
) bestemmer:
»1.   Offentligt ansatte er personer, som udøver en beskæftigelse mod vederlag i den offentlige forvaltning i det offentliges interesse.
2.   De offentligt ansatte opdeles i:
a)
tjenestemænd
b)
ikke-fastansatte medarbejdere
c)
kontraktansatte, uanset om der er tale om fast personale, ansatte med tidsubegrænset ansættelse eller ansatte med tidsbegrænset ansættelse
d)
hjælpepersonale.«
14.
EBEP’s artikel 10 bestemmer:
»1.   ikke-fastansatte medarbejdere er personer, som af udtrykkeligt begrundede nødvendige og uopsættelige årsager udnævnes hertil med henblik på at udføre tjenestemænds opgaver i et af følgende tilfælde:
a)
i forbindelse med ledige stillinger, der ikke kan besættes af tjenestemænd
b)
ved midlertidig afløsning af tjenestemænd
c)
ved gennemførelse af midlertidige programmer, som højst må vare tre år, med mulighed for forlængelse i 12 måneder i henhold til de love om offentligt ansatte, som er vedtaget til gennemførelse af nærværende vedtægt
d)
ved en stor arbejdsbyrde eller ophobning af arbejde for en periode på højst seks måneder inden for en 12-måneders periode.
[…]
3.   Ikke-fastansatte medarbejderes ansættelsesforhold ophører, foruden af de årsager, der er nævnt i artikel 63, når årsagen til deres ansættelse bortfalder.
4.   I det tilfælde, der er omhandlet i denne artikels stk. 1, litra a), indgår de ledige stillinger, som besættes af ikke-fastansatte medarbejdere, i det jobudbud, der svarer til det regnskabsår, hvori de udnævnes, eller, hvis dette ikke er muligt, i løbet af det følgende regnskabsår, medmindre det besluttes at nedlægge stillingen.
5.   Den almindelige ordning for tjenestemænd finder anvendelse på ikke- fastansatte medarbejdere, for så vidt som den er forenelig med karakteren af disse ansattes situation […]«
15.
EBEP’s artikel 63 har følgende ordlyd:
»Årsagerne til tab af tjenestemandsstatus er:
a)
afskedigelse efter ansøgning
b)
mistet statsborgerskab
c)
pensionering
d)
fjernelse fra tjenesten som endelig disciplinær sanktion
e)
idømmelse ved endelig straffedom, hvis hovedstraf eller tillægsstraf består i et fuldstændigt eller specielt forbud mod at besætte en offentlig stilling.«
16.
EBEP’s artikel 70, stk. 1, bestemmer:
»Behovet for menneskelige ressourcer, der finansieres med budgetmidler, og som skal dækkes ved rekruttering af nyt personale, er genstand for et udbud af stillinger i det offentlige eller besættes ved hjælp af et lignende instrument til forvaltning af dækningen af personalebehovet, hvilket indebærer tilrettelæggelse af udvælgelsesprocedurer svarende til de påtænkte stillinger, forhøjet med op til 10%, og fastsættelse af seneste frist for offentliggørelse af bekendtgørelsen. Under alle omstændigheder skal iværksættelsen af udbuddet af stillinger i det offentlige eller det lignende instrument ske inden for tre år uden mulighed for forlængelse.«
17.
Ifølge ordlyden af stykke 1 i EBEP’s fjerde overgangsbestemmelse kan de offentlige forvaltninger offentliggøre meddelelser om udvælgelsesprøver med henblik på at konsolidere ansættelsen i strukturelle stillinger svarende til deres forskellige afdelinger eller kategorier, idet disse stillinger finansieres med budgetmidler og besættes af ikke-fastansatte medarbejdere eller midlertidigt ansatte inden den 1. januar 2005.
18.
Artikel 49 i Ley del Estatuto de los Trabajadores cuyo texto refundido fue aprobado por el Real Decreto Legislativo 1/1995 (kongeligt lovdekret nr. 1/1995 om godkendelse af lov om vedtægten for arbejdstagere (omarbejdning)) af 24. marts 1995 (
5
), i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen (herefter »lov om arbejdstagere«), bestemmer:
»1.   Ansættelseskontrakten ophører:
[…]
b)
af de grunde, der gyldigt er anført i kontrakten, medmindre disse udgør et åbenbart retsmisbrug fra arbejdsgiverens side
c)
når den aftalte tidsperiode er udløbet, eller den arbejdsopgave eller tjenesteydelse, der er genstand for kontrakten, er fuldført. Ved udløbet af kontrakten – undtagen når der er tale om interinidad-kontrakter [vikarkontrakter] og uddannelseskontrakter – har arbejdstageren ret til at modtage en godtgørelse på et beløb, der forholdsmæssigt svarer til 12 dages løn for hvert tjenesteår, eller i givet fald den godtgørelse, som er fastsat ved den særlovgivning, der finder anvendelse på området.
[…]
l)
når der foreligger lovlige objektive grunde
[…]«
19.
I henhold til artikel 52 i lov om arbejdstagere kan »objektive grunde«, der kan danne grundlag for opsigelsen af ansættelseskontrakten, være arbejdstagerens uegnethed, der er blevet kendt eller opstået efter dennes faktiske indtræden i virksomheden; arbejdstagerens manglende tilpasning til rimelige tekniske ændringer af dennes stilling; grunde af økonomisk eller teknisk art eller vedrørende organisationen eller produktionen, når antallet af nedlagte stillinger er lavere end det antal, der kræves til at kvalificere opsigelsen af ansættelseskontrakter som »kollektiv opsigelse«, samt, på visse betingelser, tilbagevendende fraværsperioder, selv om disse måtte være begrundede.
20.
I overensstemmelse med artikel 53, stk. 1, litra b), i lov om arbejdstagere giver opsigelsen af en ansættelseskontrakt af en af de grunde, der er omhandlet i denne lovs artikel 52, anledning til, at der på tidspunktet for den skriftlige meddelelse udbetales en godtgørelse til arbejdstageren svarende til 20 dages løn pr. ansættelsesår, idet godtgørelsen ved ansættelsesperioder på under et år beregnes pro rata på månedlig basis og med et maksimum på 12 månedslønninger.
21.
Artikel 56, stk. 1, i lov om arbejdstagere bestemmer, at arbejdsgiveren, hvis afskedigelsen kendes uberettiget, inden for en frist på fem dage fra dommens forkyndelse kan vælge mellem at genansætte arbejdstageren eller at betale en godtgørelse svarende til 33 dages løn pr. ansættelsesår, som for perioder på under et år beregnes forholdsmæssigt i forhold til antallet af tilbagelagte måneder, dog højst 24 månedslønninger. Betaling af en godtgørelse medfører, at ansættelseskontrakten ophører med virkning fra tidspunktet for det faktiske arbejdsophør.
III. De faktiske omstændigheder, der ligger til grund for tvisten i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne ved Domstolen
22.
Den 24. november 2005 ansatte Madrid kommune Almudena Baldonedo Martín som ikke-fastansat medarbejder i en stilling som gartner i kommunens afdeling for miljø og mobilitet.
23.
I ansættelsesbrevet blev det præciseret, at Almudena Baldonedo Martín blev ansat med henblik på at besætte en ledig stilling, indtil den blev besat ved udnævnelsen af en tjenestemand, og at denne stilling ville blive nedlagt, hvis den erstattede tjenestemand mistede sin ret til at beholde sin stilling, eller hvis administrationen fandt, at der ikke længere forelå uopsættelige grunde som begrundelse for at besætte stillingen med en ikke-fastansat medarbejder.
24.
Den 15. april 2013 blev Almudena Baldonedo Martín oplyst om, at hendes stilling samme dag var blevet besat af en tjenestemand, og at hendes ansættelsesforhold derfor ophørte.
25.
Den 20. februar 2017 anmodede Almudena Baldonedo Martín Madrid kommune om at få udbetalt en godtgørelse for arbejdsophøret svarende til 20 dages løn pr. ansættelsesår. Hun støttede sin anmodning på rammeaftalens §§ 4 og 5 og på artikel 20 og artikel 21, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) samt på artikel 4, stk. 3, TEU.
26.
Ved afgørelse af 25. april 2017 afslog generaldirektøren for personale ved byforvaltningen i Madrid denne anmodning med den begrundelse, at den stilling, som Almudena Baldonedo Martín var ansat i, var ledig, og at besættelsen af denne havde udgjort et hastende og uopsætteligt behov, og anførte, at hendes ansættelsesforhold var blevet bragt til ophør, fordi stillingen var blevet besat af en tjenestemand, og at der ikke forelå nogen forskelsbehandling i forhold til tjenestemænd, idet disse ikke modtager godtgørelse i forbindelse med ophør af tjenestemandsforholdet i henhold til den retlige ordning, der gælder for disse.
27.
Almudena Baldonedo Martín anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 14 i Madrid).
28.
Den forelæggende ret har anført, at Almudena Baldonedo Martín i den tid, hvor hun var ansat af Madrid kommune, konstant og kontinuerligt var ansat i den samme stilling, og at hendes arbejdsopgaver svarede til dem, som blev udført af gartnere med tjenestemandsstatus. Den forelæggende ret har præciseret, at Madrid kommune ikke har godtgjort, at der i den pågældende periode har været afholdt udvælgelsesprøver, eller at der er blevet godkendt noget offentligt udbud af stillinger. Den forelæggende ret er ikke bekendt med, om den stilling, som sagsøgeren var ansat i, blev besat ved internt stillingsopslag, ved udvælgelsesprøver baseret på kvalifikationsbeviser eller prøver eller ved en anden udvælgelsesprocedure. I øvrigt har Madrid kommune ikke godtgjort, at det var bydende nødvendigt at ansætte Almudena Baldonedo Martín i denne stilling. Ligeledes er begrundelsen for, hvorfor den nævnte stilling var ledig, uoplyst.
29.
Med hensyn til EU-rettens fortolkning, som Domstolen skal tage stilling til, har den forelæggende ret for det første anført, at tjenestemænd ikke har ret til godtgørelse, når deres ansættelse ophører, sådan som Almudena Baldonedo Martín har anmodet om, ifølge spansk lovgivning. Det følger heraf, at situationen i hovedsagen ikke udgør forskelsbehandling, som er forbudt ifølge rammeaftalens § 4, og følgelig ikke falder ind under denne bestemmelse. Ligeledes er det den forelæggende rets opfattelse, at det følger af præmis 63-67 i Pérez López-dommen (
6
), at sammenligningen mellem på den ene side midlertidigt ansatte uden fastansættelse og på den anden side kontraktansatte med tidsbegrænset ansættelse, hvis ansættelsesforhold med forvaltningen reguleres af lov om arbejdstagere, heller ikke falder ind under den nævnte bestemmelse, idet der for begge kategoriers vedkommende er tale om midlertidige ansættelser.
30.
Den forelæggende ret har imidlertid for det andet anført, at rammeaftalen tilsigter at bringe princippet om ikke-diskrimination i anvendelse på arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, at stillingen som gartner i den spanske offentlige forvaltning kan besættes af såvel en tjenestemand som en kontraktansat person, at valget af ansættelsesordning – i henhold til forvaltningsretten eller arbejdsretten – for denne stilling alene afhænger af arbejdsgiverens vilje, at stillingens midlertidige karakter ikke i sig selv udelukker den omhandlede ret til godtgørelse, at Madrid kommune ikke har påberåbt sig nogen objektiv begrundelse for forskelsbehandling, og at det bl.a. følger af DI-dommen (
7
), at princippet om ikke-diskrimination som et almindeligt princip i EU-retten skal anvendes direkte vertikalt. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om det under disse omstændigheder er muligt at tilkende Almudena Baldonedo Martín ret til den krævede godtgørelse ved en sammenligning med kontraktansatte med tidsbegrænset ansættelse eller ved direkte vertikal anvendelse af den primære EU-ret.
31.
Den forelæggende ret har for det tredje anført, at Almudena Baldonedo Martín varetog sine opgaver som ikke-fastansat medarbejder i over syv år. Madrid kommune har således fordrejet retsstillingen for en ikke-fastansat medarbejder, idet den har benyttet en sådan til at dække et behov, som ikke var midlertidigt eller forbigående, men vedvarende. Den har således frataget den pågældende arbejdstager en tjenestemands rettigheder, bl.a. de treårige anciennitetstillæg og det tillæg, der er knyttet til et karriereforløb, eller de rettigheder, som kontraktansatte har, nemlig retten til godtgørelse. Madrid kommune har ligeledes tilsidesat de garantier, der skal hindre forlængelse i det uendelige af tidsbegrænsede ansættelser og misbrug af disse ansættelsesforhold, jf. EBEP’s artikel 10 og 70, og undladt at opfylde kravet om, at stillinger besat af ikke-fastansatte medarbejdere nødvendigvis er omfattet af den første meddelelse om udvælgelsesprøve, jf. den første tillægsbestemmelse til kongeligt dekret nr. 896/1991.
32.
Den forelæggende ret har desuden anført, at den i hovedsagen omhandlede spanske lovgivning ikke gør det muligt at forudsige ansættelsesforholdets ophør for en ikke-fastansat medarbejder, for så vidt som dette ansættelsesforhold kan ophøre, fordi stillingen bliver besat af en tjenestemand, fordi den nedlægges, fordi den erstattede tjenestemand mister sin ret til at beholde sin stilling, eller når forvaltningen finder, at de uopsættelige omstændigheder, der begrundede ansættelsen af en ikke-fastansat medarbejder, ikke længere foreligger.
33.
Denne lovgivning udelukker enhver mulighed for at anvende de garantier på den offentlige arbejdsgiver, som ifølge lov om arbejdstagere kan gøres gældende over for en privat arbejdsgiver, samt konsekvenserne af den manglende overholdelse af disse grænser. Den nævnte lovgivning gør det kun muligt at opnå status af tjenestemand gennem en udvælgelsesprocedure.
34.
Den selvsamme lovgivning gør det ikke muligt at nå de mål, der tilsigtes med rammeaftalens § 5. Muligheden for i tilfælde af svig at ændre kontraktansatte med tidbegrænset ansættelse til ikke-fastansatte medarbejdere med tidsubegrænset ansættelse, hvilket er anerkendt ifølge Tribunal Supremos praksis (øverste domstol, Spanien), gør det heller ikke muligt at forhindre og straffe misbrug af tidsbegrænsede ansættelser. Det midlertidige forhold erstattes af et lige så midlertidigt forhold. Det er nemlig altid muligt at nedlægge den stilling, som er besat af den pågældende arbejdstager, eller at afskedige denne, hvis stillingen besættes ved udnævnelsen af en tjenestemand, hvilket vil bringe ansættelsesforholdet til ophør, uden at arbejdstageren har opnået stabilitet i ansættelsen.
35.
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at den sanktion, der består i at ændre det tidsbegrænsede ansættelsesforhold til et fast ansættelsesforhold, er den eneste foranstaltning, som kan gøre det muligt at nå de mål, der forfølges med direktiv 1999/70/EF. Dette direktiv er imidlertid ikke gennemført i spansk ret for så vidt angår den offentlige sektor. Således opstår spørgsmålet om, hvorvidt der som en sanktion kan udbetales godtgørelse på grundlag af rammeaftalens § 5.
36.
På denne baggrund har Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 14 i Madrid) ved afgørelse af 16. februar 2018, indgået til Domstolens Justitskontor den 7. marts 2018, besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er det korrekt at fortolke rammeaftalens § 4 således, at en situation som den beskrevne, hvor den midlertidigt ansatte tjenestemand udfører samme arbejde som en fastansat tjenestemand (en fastansat tjenestemand har ikke ret til erstatning, fordi den situation, som erstatningen skulle dække, ikke eksisterer i dennes retlige ordning), ikke kan indpasses under den situation, der beskrives i rammeaftalens § 4?
2)
Er det i overensstemmelse med rammeaftalen […], når der med henblik på at opnå dennes formål foretages en fortolkning – idet retten til ligebehandling og forbuddet mod forskelsbehandling udgør et generelt princip i EU-retten (chartrets artikel 20 og 21), som konkretiseret i et direktiv, og indgår i artikel 23 i verdenserklæringen om menneskerettighederne, og idet der er tale om grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder som omhandlet i artikel 151 TEUF og 153 TEUF – hvorefter en midlertidigt ansat tjenestemands ret til erstatning kan opnås enten ved at sammenligne denne med en tidsbegrænset kontraktansat arbejdstager, henset til, at den pågældendes status (som tjenestemand eller fagligt personale) alene afhænger af den offentlige arbejdsgiver, eller ved direkte anvendelse af EU-retten?
3)
I forbindelse med misbrug af tidsbegrænsede ansættelser, der uden nogen objektiv begrundelse anvendes med henblik på at opfylde vedvarende behov, og som ikke er uopsættelige eller bydende nødvendige, hvilket ville kunne begrunde den tidsbegrænsede ansættelse, er det da, idet der ikke forefindes effektive sanktioner eller begrænsninger i national ret, i overensstemmelse med de formål, der forfølges med direktiv 1999/70, at fastsætte en erstatning som en foranstaltning med henblik på at forebygge misbrug og eliminere konsekvenserne af tilsidesættelsen af EU-retten – idet arbejdsgiveren ikke fastansætter arbejdstageren – hvorefter erstatningen svarer til den, der tildeles ved ulovlig afskedigelse, og forstås som en passende sanktion, der er proportional, effektiv og afskrækkende?«
37.
Almudena Baldonedo Martín, den spanske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. De samme parter har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 22. februar 2019.
IV. Bedømmelse
A.
Formaliteten vedrørende det tredje præjudicielle spørgsmål
38.
Den forelæggende ret ønsker med det tredje præjudicielle spørgsmål oplyst, om rammeaftalens § 5 skal fortolkes således, at tildeling, i en situation som den i hovedsagen omhandlede, af en godtgørelse som en passende sanktion, der er proportional, effektiv og afskrækkende, og som svarer til den, der tildeles ved ulovlig afskedigelse, udgør en foranstaltning, der skal forhindre og i givet fald straffe misbrug af tidsbegrænsede ansættelser.
39.
Den spanske regering er i tvivl om, hvorvidt dette spørgsmål kan antages til realitetsbehandling, eftersom den i hovedsagen omhandlede tidsbegrænsede ansættelseskontrakt ikke falder ind under rammeaftalens § 5.
40.
I overensstemmelse med Domstolens faste praksis gælder der en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge, og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, er relevante. Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse om en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret, når det bl.a. fremgår, at problemet er af hypotetisk karakter (
8
).
41.
I den foreliggende sag er dette spørgsmål efter min opfattelse af hypotetisk karakter. Formodningsreglen bør derfor tilsidesættes. Det fremgår nemlig af Domstolens praksis, at den første eller eneste tidsbegrænsede ansættelseskontrakt ikke falder ind under rammeaftalens § 5, stk. 1, som udelukkende vedrører forhindring af misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold (
9
).
42.
Det fremgår ganske vist af rammeaftalens § 5, stk. 2, litra a), at det påhviler medlemsstaterne at fastsætte, under hvilke betingelser tidsbegrænsede ansættelseskontrakter og ansættelsesforhold er at anse for »flere på hinanden følgende« (
10
). Der er imidlertid intet i forelæggelsesafgørelsen, der tyder på, at Almudena Baldonedo Martín var ansat af Madrid kommune i kraft af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, eller at den i hovedsagen omhandlede ansættelseskontrakt ifølge spansk ret skal anses for »flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter«.
43.
Derimod bemærkes, at det af forelæggelsesafgørelsen fremgår, at Almudena Baldonedo Martín var ansat af Madrid kommune som ikke-fastansat medarbejder i over syv år, nemlig i perioden fra den 24. november 2005 til den 15. april 2013, og at hun under sin ansættelse »konstant og kontinuerligt var ansat i den samme stilling«. Det er endvidere blevet bekræftet i retsmødet, at sagsøgeren i hovedsagen kun indgik én ansættelseskontrakt med sin arbejdsgiver.
44.
Det er følgelig min opfattelse, at det tredje præjudicielle spørgsmål ikke kan antages til realitetsbehandling.
B.
Realiteten
1. Om det første præjudicielle spørgsmål
a) Indholdet af det for Domstolen forelagte spørgsmål
45.
Den forelæggende ret ønsker med det første præjudicielle spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om rammeaftalens § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at en situation, hvor en ikke-fastansat medarbejder udfører samme arbejde som en fastansat tjenestemand, og hvor ingen af dem har ret til godtgørelse, den førstnævnte for opsigelse af ansættelseskontrakten og den anden for ansættelsesforholdets ophør, ikke falder ind under bestemmelsens anvendelsesområde, fordi de to arbejdstagere ikke kan sammenlignes.
46.
Jeg anser det af de grunde, som jeg redegør for i det følgende, for nødvendigt at omformulere det præjudicielle spørgsmål, hvis Domstolen skal have mulighed for at give et relevant svar derpå.
47.
For det første fremgår det af læsningen af forelæggelsesafgørelsen, at selv om den forelæggende ret synes at spørge Domstolen om, hvorvidt rammeaftalens § 4, stk. 1, kan finde anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede, ønsker den reelt oplyst, om en sådan situation udgør forskelsbehandling, som forbydes ved denne bestemmelse.
48.
Man kan i princippet forstå spørgsmålet sådan, at formålet hermed er at fastslå, om rammeaftalens § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken hverken arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse som ikke-fastansatte medarbejdere eller fastansatte tjenestemænd, som er ansat i et tidsubegrænset ansættelsesforhold, tilkendes ret til godtgørelse for ansættelsesforholdets ophør.
49.
Det følger imidlertid af forelæggelsesafgørelsen og af de sagsakter, som Domstolen råder over, at en sådan omformulering ikke er relevant. Den forelæggende ret har nemlig for det første oplyst, at »den i den foreliggende sag omhandlede stilling som gartner i den spanske offentlige forvaltning normalt kan besættes både af en [fastansat] tjenestemand og af en kontraktansat« (
11
), idet den præciserer, at »valget af den forvaltningsretlige eller arbejdsretlige ordning alene afhænger af den offentlige arbejdsgivers vilje«. Den forelæggende ret har for det andet anført, at »det er den offentlige arbejdsgiver, som vælger ansættelsesformen. I den foreliggende sag kan ansættelsen ske i henhold til enten arbejdsretten eller forvaltningsretten«. Den har i denne henseende præciseret, at »[den offentlige arbejdsgiver] ved at ansætte ikke-fastansatte medarbejdere fratager disse arbejdstagere en tjenestemands rettigheder, [dvs. navnlig] de treårige anciennitetstillæg [eller] det tillæg, der er knyttet til et karriereforløb, og med denne type ansættelse nægter dem de rettigheder, som kontraktansatte har ifølge arbejdsretten, [nemlig] erstatning« (
12
).
50.
Det følger af disse oplysninger, sådan som Kommissionen har anført i sine skriftlige indlæg, at den forelæggende ret har bekræftet, at der findes arbejdstagere ansat som kontraktansatte i stillinger som gartner i kommunens afdeling for miljø og mobilitet, uden at specificere, om de var ansat tidsbegrænset eller tidsubegrænset. Almudena Baldonedo Martín har desuden i sine skriftlige indlæg anført, at »der findes en fastansat arbejdstager, der er sammenlignelig med hensyn til opgaver og kategori i Madrid kommune« (
13
).
51.
I denne forbindelse har Domstolen i overensstemmelse med sit procesreglements artikel 62, stk. 2, stillet parterne et spørgsmål med henblik på besvarelse i retsmødet for at fastslå, om der i Madrid kommune findes en sammenlignelig fastansat som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1.
52.
Som svar på Domstolens spørgsmål har Almudena Baldonedo Martín og Madrid kommune i retsmødet anført, at der i øjeblikket findes en kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse i Madrid kommune i samme kategori og i en stilling som gartner i kommunens afdeling for miljø og mobilitet, og at denne stilling svarer til den stilling, som Almudena Baldonedo Martín besatte som ikke-fastansat medarbejder. Det fremgår klart af deres mundtlige svar, at ansættelsesvilkårene og de opgaver, som Almudena Baldonedo Martín varetog som ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse, var identiske med de ansættelsesvilkår og de opgaver, som gælder for den person, som er ansat i den tilsvarende stilling som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse. Endvidere har Almudena Baldonedo Martín og Madrid kommune ligeledes oplyst, at stillingen som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse i Madrid kommune har været besat af den samme person siden den 12. november 1991. I denne forbindelse er det også blevet bekræftet i retsmødet, at den nævnte stilling som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse ikke er en tjenestemandsstilling.
53.
I den foreliggende sag er det følgelig ubestridt, at der findes en sammenlignelig kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse.
54.
For at sætte Domstolen i stand til at give et hensigtsmæssigt svar er det derfor min opfattelse, at det første spørgsmål, som den forelæggende ret har forelagt, skal omformuleres således, at denne ret med dette spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om rammeaftalens § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som ikke fastsætter udbetaling af en godtgørelse til arbejdstagere, der er ansat på tidsbegrænsede ansættelseskontrakter indgået for at besætte en ledig stilling, indtil denne kan besættes ved udnævnelse af en fastansat tjenestemand, således som den i hovedsagen omhandlede kontrakt som ikke-fastansat medarbejder, ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, mens der tildeles en godtgørelse til arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse, der er ansat som kontraktansatte, når deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.
55.
Det vil efter min opfattelse være relevant for besvarelsen af dette spørgsmål først ganske kort at behandle spørgsmålet om, hvorvidt direktiv 1999/70 og rammeaftalen kan finde anvendelse på Almudena Baldonedo Martíns situation, dernæst at undersøge, om den forskelsbehandling, som hun har gjort gældende, falder ind under begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1, og endelig at vurdere, om Almudena Baldonedo Martín er blevet behandlet mindre gunstigt end en sammenlignelig fastansat. Såfremt der foreligger forskelsbehandling af sammenlignelige situationer, vil jeg undersøge, om der foreligger objektive forhold, som kan begrunde en sådan forskelsbehandling.
b) Rammeaftalens anvendelighed
56.
Det er hensigtsmæssigt først at påpege, at rammeaftalen ifølge dens anvendelsesområde, som er klart defineret i § 2, stk. 1, finder anvendelse »på alle med tidsbegrænset ansættelse, som har en ansættelseskontrakt eller indgår i et ansættelsesforhold, som defineret ved lov, kollektiv aftale eller gældende praksis i den enkelte medlemsstat«. I denne forbindelse fremgår det af Domstolens faste praksis, at direktiv 1999/70 og rammeaftalen følgelig finder anvendelse på »alle arbejdstagere, der præsterer en arbejdsydelse mod vederlag inden for rammerne af et tidsbegrænset arbejdsforhold, der binder dem til deres arbejdsgiver« (
14
).
57.
Desuden har Domstolen udtalt, at definitionen af begrebet »person med tidsbegrænset ansættelse« som omhandlet i rammeaftalens § 3, stk. 1, omfatter alle arbejdstagere, »uden nogen sondring af, om den pågældende arbejdsgiver henhører under den offentlige eller private sektor« (
15
).
58.
I den foreliggende sag fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at det ved ansættelsen af Almudena Baldonedo Martín som ikke-fastansat medarbejder ved Madrid kommune blev anført, at denne stilling ville være besat af hende, »indtil den blev besat af en [fastansat] tjenestemand«. En arbejdstager som sagsøgeren i hovedsagen, som har været tidsbegrænset ansat af Madrid kommune som ikke-fastansat medarbejder til midlertidigt at besætte en stilling, indtil denne stilling besættes med en fastansat tjenestemænd, skal derfor anses for at have egenskab af en »person med tidsbegrænset ansættelse« som omhandlet i rammeaftalens § 3, stk. 1, og derfor for at falde ind under aftalens anvendelsesområde (
16
).
59.
På denne baggrund skal det endvidere afgøres, om arbejdsgiverens tildeling af en godtgørelse for opsigelse af ansættelseskontrakten svarende til 20 dages løn pr. ansættelsesår, sådan som sagsøgeren i hovedsagen har krævet, falder ind under begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1.
c) Begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1
60.
I henhold til rammeaftalens § 1, litra a), er et af formålene med denne at »forbedre kvaliteten ved tidsbegrænset ansættelse gennem anvendelsen af princippet om ikke-diskrimination«. Ligeledes er det i tredje afsnit i indledningen til rammeaftalen anført, at denne »illustrerer, at arbejdsmarkedets parter er indstillet på at fastsætte en generel ramme, som skal sikre ligebehandling for personer med tidsbegrænset ansættelse, ved at de beskyttes mod forskelsbehandling«. I 14. betragtning til direktiv 1999/70 anføres det i denne forbindelse, at formålet med rammeaftalen bl.a. er at forbedre kvaliteten ved tidsbegrænset arbejde ved at fastsætte minimumskrav, der kan sikre anvendelsen af princippet om ikke-diskrimination (
17
). Det er dette princip, som rammeaftalens § 4, stk. 1, tilsigter at bringe i anvendelse på arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse for at forhindre, at en arbejdsgiver udnytter sådanne arbejdsforhold til at fratage disse arbejdstagere rettigheder, der indrømmes personer, som er ansat tidsubegrænset (
18
). Det er fast retspraksis, at rammeaftalens § 4, henset til de mål, der forfølges med denne, anses for at være et udtryk for et socialretligt princip på unionsplan, der ikke kan fortolkes indskrænkende (
19
).
61.
I denne forbindelse finder jeg det vigtigt at fremhæve, at rammeaftalens § 4, stk. 1, for så vidt angår forskelsbehandlinger mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte udgør et særligt udtryk for det grundlæggende EU-retlige princip om ikke-diskrimination (
20
), som indebærer, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.
62.
I rammeaftalens § 4, stk. 1, er der således fastsat et forbud mod at behandle personer med tidsbegrænset ansættelse mindre gunstigt med hensyn til ansættelsesvilkår end sammenlignelige fastansatte udelukkende med den begrundelse, at de er ansat i en tidsbegrænset stilling, medmindre denne forskelsbehandling er begrundet i objektive forhold. Jeg gør i den forbindelse opmærksom på, at Domstolen allerede har fastslået, at »[v]ed denne bestemmelse forbydes generelt og utvetydigt enhver form for forskelsbehandling, der ikke er objektivt begrundet, af personer med tidsbegrænset ansættelse med hensyn til arbejdsvilkår« (
21
).
63.
Rammeaftalen definerer ganske vist ikke begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i denne bestemmelse. Domstolen har imidlertid gentagne gange fastslået, at det afgørende kriterium ved vurderingen af, om en national foranstaltning falder ind under begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1, netop er kriteriet om ansættelse, dvs. arbejdsforholdet mellem en arbejdstager og dennes arbejdsgiver (
22
). Udtrykket »ansættelsesvilkårene« forstås nemlig som de rettigheder og pligter, der definerer et ansættelsesforhold, idet dette omfatter såvel de vilkår, hvorunder en person ansættes, som de vilkår, der vedrører dette ansættelsesforholds ophør (
23
).
64.
Ifølge Domstolen falder den godtgørelse, som en arbejdsgiver er forpligtet til at betale en arbejdstager som følge af en ulovlig tidsbegrænsning af den pågældendes ansættelseskontrakt (
24
) eller opsigelsen af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, ind under begrebet »ansættelsesvilkår« (
25
). Domstolen har i denne forbindelse allerede præciseret, at en fortolkning af rammeaftalens § 4, stk. 1, hvorved betingelserne for opsigelse af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt udelukkes fra definitionen af dette begreb, ville betyde, at anvendelsesområdet for den beskyttelse, der er tillagt arbejdstagere med en tidsbegrænset ansættelse mod diskrimination, begrænses i strid med det formål, der er tillagt denne bestemmelse (
26
).
65.
For så vidt som tildelingen af en godtgørelse, som arbejdsgiveren har pligt til at udbetale til en arbejdstager som følge af opsigelsen af den pågældendes ansættelseskontrakt, sådan som Almudena Baldonedo Martín har krævet, vedrører de vilkår, hvorunder arbejdsforholdet mellem arbejdstager og arbejdsgiver ophører, dvs. retsvirkningerne af et sådant arbejdsforholds ophør, kan det analogt fastslås, at denne godtgørelse derfor utvetydigt falder ind under begrebet »ansættelsesvilkår« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1.
66.
Ikke desto mindre skal det centrale spørgsmål i den foreliggende sag stadig behandles: Er Almudena Baldonedo Martín blevet behandlet mindre gunstigt end en sammenlignelig fastansat?
d) Sammenligneligheden af ansættelsesvilkårene for de i hovedsagen omhandlede arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte
67.
Med henblik på at vurdere, om der er sket forskelsbehandling som følge af den omstændighed, at Almudena Baldonedo Martín ikke fik tildelt en godtgørelse ved opsigelsen af sin ansættelseskontrakt, skal der ifølge den spanske regering foretages en sammenligning mellem hendes situation og en fastansat tjenestemands situation. Den spanske regering har således gjort gældende, at eftersom spansk ret ikke indrømmer tjenestemænd en ret til godtgørelse, når deres ansættelse ophører, sådan som Almudena Baldonedo Martín har anmodet om, kan en sådan godtgørelse ikke udgøre forskelsbehandling som omhandlet i rammeaftalens § 4.
68.
Madrid kommune har, idet den har medgivet, at der i den foreliggende sag dels findes en kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse i en stilling som gartner i kommunens afdeling for miljø og mobilitet (
27
), dels at denne stilling svarer til den stilling, som Almudena Baldonedo Martín besatte som ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse, gjort gældende, at ansættelsesvilkårenes sammenlignelighed skal undersøges mellem arbejdstagere med samme retlige status, idet den i hovedsagen omhandlede kontrakt som ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse imidlertid falder ind under forvaltningsretten, mens kontrakten som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse falder ind under arbejdsretten. I retsmødet har den spanske regering ligeledes støttet dette synspunkt.
69.
Disse argumenter kan ikke tiltrædes.
70.
Det fremgår nemlig af punkt 50-54 i dette forslag til afgørelse, med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse, at det i den foreliggende sag er blevet bekræftet i retsmødet, at der i Madrid kommune faktisk findes en arbejdstager, der er ansat som sammenlignelig kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse.
71.
Jeg finder det i denne henseende hensigtsmæssigt indledningsvis at bemærke, at det almindelige EU-retlige princip om ikke-diskrimination »er blevet gennemført og konkretiseret af rammeaftalen udelukkende for så vidt angår forskelsbehandlinger mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte, der befinder sig i en sammenlignelig situation« (
28
). Eventuelle forskelsbehandlinger mellem visse kategorier af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, f.eks. kategorierne ikke-fastansatte medarbejdere med tidsbegrænset ansættelse og kontraktansatte med tidsbegrænset ansættelse, falder derimod ikke ind under rammeaftalens princip om ikke-diskrimination (
29
).
72.
Når en given situation falder ind under rammeaftalens anvendelsesområde, skal det således undersøges, om ansættelsesvilkårene for arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, i lyset af princippet om ikke-diskrimination, således som dette er blevet gennemført og konkretiseret af rammeaftalens § 4, stk. 1, er mindre gunstige end for sammenlignelige fastansatte. Ifølge denne bestemmelse er den eneste forbudte forskelsbehandling den, der kan udøves mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og sammenlignelige fastansatte alene med den begrundelse, at de har indgået en tidsbegrænset kontrakt, og alene for så vidt angår ansættelsesvilkårene, medmindre denne forskelsbehandling er begrundet i objektive forhold (
30
).
73.
For så vidt angår sammenligneligheden mellem ansættelsesvilkårene for ikke-fastansatte medarbejdere med tidsbegrænset ansættelse og kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse som omhandlet i hovedsagen må man tage udgangspunkt i definitionen af begrebet »en sammenlignelig fastansat« som omhandlet i rammeaftalens § 3, stk. 2: »en fastansat i samme virksomhed, der har en tidsubegrænset ansættelseskontrakt eller indgår i et tidsubegrænset ansættelsesforhold, og som udfører samme eller tilsvarende arbejde/beskæftigelse, idet der tages hensyn til kvalifikationer/færdigheder«. Det er i lyset af denne definition, at det skal vurderes, om Almudena Baldonedo Martíns situation og situationen for den kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse er sammenlignelige.
74.
Ifølge fast retspraksis skal det ved bedømmelsen af, om de berørte personer udfører samme eller tilsvarende arbejde i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i rammeaftalen, i henhold til rammeaftalens § 3, stk. 2, og § 4, stk. 1, undersøges, om disse personer, henset til en helhed af omstændigheder, herunder arbejdets art, uddannelseskrav og arbejdsforhold, kan anses for at befinde sig i en sammenlignelig situation (
31
).
75.
I den foreliggende sag tilkommer det den forelæggende ret, som alene har kompetence til at bedømme de faktiske omstændigheder, at afgøre, om Almudena Baldonedo Martín i den periode, hvor hun var ansat i Madrid kommune som ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse, befandt sig i en situation, der var sammenlignelig med situationen for kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse i denne kommune i samme periode.
76.
Når dette er sagt, fremgår det tydeligt af Almudena Baldonedo Martíns og Madrid kommunes svar på det spørgsmål, som Domstolen har stillet med henblik på besvarelse i retsmødet, at Almudena Baldonedo Martíns ansættelsesvilkår som ikke-fastansat medarbejder med en tidsbegrænset ansættelseskontrakt i perioden fra den 24. november 2005 til den 15. april 2013 og ansættelsesvilkårene for den person, som siden den 12. november 1991 har haft den tilsvarende stilling som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse, er identiske. Ifølge Madrid kommune udførte Almudena Baldonedo Martín og den kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse nemlig det samme arbejde, dvs. som gartner i denne kommunes afdeling for miljø og mobilitet (
32
). Det fremgår derfor, at det eneste forhold, der vil kunne differentiere den situation, som en gartner ansat som ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse befinder sig i, fra situationen for en gartner, der har en kontrakt som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse, er den midlertidige karakter af det arbejdsforhold, der knytter førstnævnte gartner til arbejdsgiveren (
33
), idet den omstændighed, at de retlige ordninger, der finder anvendelse på disse to typer kontrakter, er forskellige, strengt taget er uden betydning for fortolkningen af rammeaftalens § 3, stk. 2, hvorefter de eneste kriterier, der skal tages i betragtning, er kriterierne om ansættelsesvilkårene, dvs. de krævede kvalifikationer og arten af de opgaver, som arbejdstagerne skal have ansvaret for (
34
).
77.
Med forbehold for den forelæggende rets endelige vurdering af samtlige relevante oplysninger er det følgelig min opfattelse, at en arbejdstager som Almudena Baldonedo Martín befinder sig i en situation, der er sammenlignelig med den, der gør sig gældende for en arbejdstager, som er ansat af Madrid kommune som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse til udførelse af de samme arbejdsopgaver som gartner.
78.
På denne baggrund bør det konkluderes, at der foreligger forskelsbehandling af sammenlignelige situationer, når arbejdstagere i den offentlige forvaltning, der er ansat som ikke-fastansatte medarbejdere med tidsbegrænset ansættelse, får afslag på tildeling af en godtgørelse ved opsigelse af deres ansættelseskontrakt, mens kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse får tildelt en sådan godtgørelse.
79.
Det skal imidlertid undersøges, om der findes objektive forhold, som kan begrunde en sådan forskelsbehandling.
e) Eventuelle begrundelser for en forskelsbehandling
80.
Det fremgår af rammeaftalens § 4, stk. 1, at forskelsbehandlingen af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og sammenlignelige fastansatte kan være begrundet i objektive forhold. Domstolen har anerkendt to grunde, hvoraf den første angår den særlige art af de opgaver, med henblik på hvis udførelse tidsbegrænsede kontrakter er indgået, samt de hermed forbundne kendetegn, og den anden angår medlemsstatens forfølgelse af et lovligt socialpolitisk formål. Ifølge Domstolen skal disse objektive forhold basere sig på, at der foreligger præcise og konkrete omstændigheder, der kendetegner det pågældende ansættelsesvilkår i den særlige sammenhæng, det indgår i, og på objektive og gennemsigtige kriterier, for at det kan efterprøves, om denne ulige behandling rent faktisk opfylder et reelt behov, er egnet til at nå det forfulgte formål og er nødvendig herfor (
35
).
81.
I denne forbindelse gør jeg opmærksom på, at begrebet »objektive forhold« som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1, skal forstås således, at en forskellig behandling af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse ikke kan begrundes med, at denne forskel er fastsat ved en generel og abstrakt national retsforskrift (
36
).
82.
Endvidere kan den midlertidige karakter af den ikke-fastansatte medarbejders kontrakt ikke alene udgøre et objektivt forhold som omhandlet i rammeaftalens § 4, stk. 1 (
37
). At tillade, at et ansættelsesforholds midlertidige karakter alene er tilstrækkelig til at begrunde en forskellig behandling af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse, ville ifølge Domstolen gøre formålene med direktiv 1999/70 og med rammeaftalen indholdsløse, og i stedet for at forbedre kvaliteten af tidsbegrænset ansættelse og at fremme den ligebehandling, som tilstræbes i såvel direktiv 1999/70 som rammeaftalen, ville anvendelsen af et sådant kriterium gøre opretholdelsen af en ugunstig situation for arbejdstagerne med tidsbegrænset ansættelse stedsevarende (
38
).
83.
I den foreliggende sag fremgår det af såvel den spanske regerings som Madrid kommunes mundtlige indlæg, at forskelsbehandlingen for så vidt angår den i hovedsagen omhandlede tildeling af godtgørelse er begrundet ved, at der foreligger objektive forhold, nemlig at ikke-fastansatte medarbejdere i kraft af deres status må forvente en opsigelse af deres ansættelsesforhold, idet dette ifølge spansk ret er fastsat i tilfælde af bortfald af årsagen til ansættelsen (
39
). Denne situation svarer til den i hovedsagen omhandlede situation, hvor den ikke-fastansatte medarbejders kontrakt udløb, fordi den ledige stilling, som Almudena Baldonedo Martín midlertidigt var ansat i, blev besat af en tjenestemand (
40
). Den spanske regering har i retsmødet ligeledes henvist til de budgetstramninger, som skyldtes den økonomiske krise, for at begrunde den »fleksibilitet og smidighed«, som kendetegnede den offentlige forvaltnings anvendelse af tidsbegrænsede kontrakter.
84.
For så vidt angår argumentet om de budgetmæssige hensyn, som den spanske regering har fremført, bemærkes, at selv om disse hensyn kan være afgørende for en medlemsstats socialpolitiske valg og påvirke arten og omfanget af de foranstaltninger, staten ønsker at træffe, udgør de imidlertid ikke i sig selv et mål for socialpolitikken og kan derfor ikke begrunde en forskelsbehandling (
41
).
85.
For så vidt angår hensyn til forudsigeligheden af ophøret af Almudena Baldonedo Martíns ansættelseskontrakt bemærkes, at det fremgår af de nylige domme i sagerne Montero Mateos (
42
), Grupo Norte Facility (
43
) og de Diego Porras (
44
), at det særlige formål med den godtgørelse for opsigelse, der er fastsat i artikel 53, stk. 1, litra b), i lov om arbejdstagere, og den særlige kontekst, som betalingen af denne godtgørelse indgår i, udgør en objektiv grund, der begrunder den omhandlede forskelsbehandling (
45
).
86.
Domstolen har nemlig i disse domme fastslået, at det følger af definitionen af begrebet »tidsbegrænset kontrakt«, der er omhandlet i rammeaftalens § 3, stk. 1, at en sådan kontrakt ophører med at have virkninger for fremtiden ved udløbet af den periode, der er fastsat for den, idet denne periode kan bero på »fuldførelsen af en bestemt opgave, en bestemt dato eller […] indtrædelsen af en bestemt begivenhed«. Således kender »[p]arterne i en tidsbegrænset ansættelseskontrakt […] fra indgåelsen af denne den dato eller den begivenhed, der afgør dens udløb. Denne periode begrænser ansættelsesforholdets varighed, uden at parterne for så vidt skal give udtryk for deres vilje efter indgåelsen af kontrakten« (
46
). Derimod følger opsigelsen af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt af en af de grunde, der er fastsat i artikel 52 i lov om arbejdstagere, på arbejdsgiverens initiativ, »af en indtræden af omstændigheder, der ikke var forudset på datoen for indgåelsen af denne, og som nu forstyrrer den normale gennemførelse af ansættelsesforholdet«. Domstolen har fastslået, idet den støttede sig på den spanske regerings indlæg i disse tre sager, at det »netop [er] for at kompensere for den uforudsete karakter af denne afbrydelse af ansættelsesforholdet af en sådan grund og følgelig skuffelsen af berettigede forventninger, som arbejdstageren kan have haft på denne dato for så vidt angår ansættelsesforholdets stabilitet, at artikel 53, stk. 1, litra b), i lov om arbejdstagere i dette tilfælde kræver, at den nævnte afskedigede arbejdstager betales en godtgørelse, der svarer til 20 dages løn pr. ansættelsesår« (
47
).
87.
Domstolen har ligeledes præciseret, at den spanske lovgivning i dette sidstnævnte tilfælde »ingen forskelsbehandling [foretager] mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og sammenlignelige fastansatte, idet artikel 53, stk. 1, litra b), i lov om arbejdstagere fastsætter en lovbestemt godtgørelse, der svarer til 20 dages løn pr. ansættelsesår i virksomheden til fordel for arbejdstageren, uafhængigt af, om dennes ansættelseskontrakt er tidsbegrænset eller tidsubegrænset« (
48
).
88.
I den foreliggende sag er der på tilsvarende vis tale om, at da Almudena Baldonedo Martíns stilling som ikke-fastansat medarbejder blev besat af en fastansat tjenestemand, udløb hendes kontrakt, fordi den begrundelse, der havde ligget til grund for indgåelsen heraf, bortfaldt. På baggrund af den retspraksis, som jeg har anført i punkt 85-87 ovenfor, forekommer det mig således, at forskelsbehandlingen mellem ikke-fastansatte medarbejdere som f.eks. Almudena Baldonedo Martín og kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse er begrundet.
89.
På baggrund af ovenstående betragtninger er det min opfattelse, at rammeaftalens § 4, stk. 1, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som ikke fastsætter udbetaling af en godtgørelse til arbejdstagere, der er ansat på tidsbegrænsede ansættelseskontrakter indgået for at besætte en ledig stilling, indtil denne kan besættes ved udnævnelse af en fastansat tjenestemand, ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, såsom den i hovedsagen omhandlede kontrakt som ikke-fastansat medarbejder, mens der tildeles en godtgørelse til arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse, der ansættes som kontraktansatte, når deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.
2. Om det andet præjudicielle spørgsmål
90.
Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt for det første oplyst, om rammeaftalen skal fortolkes således, at den kræver, at en ikke-fastansat medarbejder med tidsbegrænset ansættelse, som sagsøgeren i hovedsagen, og en sammenlignelig kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse behandles lige med hensyn til den godtgørelse, som udbetales i tilfælde af ansættelsesforholdets ophør. Den forelæggende ret ønsker for det andet oplyst, om retten til en sådan godtgørelse kan tilkendes Almudena Baldonedo Martín ved »direkte anvendelse« af den primære EU-ret, navnlig chartrets artikel 20 og artikel 21 samt artikel 151 TEUF og 153 TEUF.
91.
Dette spørgsmål er blevet stillet for det tilfælde, at Almudena Baldonedo Martíns situation ikke findes at falde ind under anvendelsesområdet for rammeaftalens § 4, stk. 1. Henset til det forhold, at der i Madrid kommune findes en sammenlignelig kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse, som i modsætning til fastansatte tjenestemænd modtager en godtgørelse i tilfælde af, at vedkommendes kontrakt opsiges af en objektiv grund, er det imidlertid klart, at Almudena Baldonedo Martín falder ind under den nævnte bestemmelses anvendelsesområde. For så vidt som de rettigheder, som er fastsat i chartrets artikel 20 og 21, er blevet gennemført og konkretiseret af direktiv 1999/70 og rammeaftalen, skal den i hovedsagen omhandlede situation følgelig undersøges i lyset af disse.
92.
I lyset af den besvarelse, jeg foreslår af det første præjudicielle spørgsmål, er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
V. Forslag til afgørelse
93.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den besvarer de præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 14 i Madrid, Spanien), som følger:
»§ 4, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som ikke fastsætter udbetaling af en godtgørelse til arbejdstagere, der er ansat i henhold til tidsbegrænsede ansættelseskontrakter indgået for at besætte en ledig stilling, indtil denne kan besættes ved udnævnelse af en fastansat tjenestemand, ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, såsom den i hovedsagen omhandlede kontrakt som ikke-fastansat medarbejder, mens der tildeles en godtgørelse til arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse, der ansættes som kontraktansatte, når deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – EFT 1999, L 175, s. 43.
(
3
) – BOE nr. 142 af 14.6.1991, s. 19669.
(
4
) – BOE nr. 261 af 31.10.2015, s. 103105.
(
5
) – BOE nr. 75 af 29.3.1995, s. 9654.
(
6
) – Dom af 14.9.2016 (C-16/15, EU:C:2016:679).
(
7
) – Dom af 19.4.2016 (C-441/14, EU:C:2016:278).
(
8
) – Jf. senest dom af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 77 og den deri nævnte retspraksis).
(
9
) – Dom af 22.11.2005, Mangold (C-144/04, EU:C:2005:709, præmis 41-43), og af 23.4.2009, Angelidaki m.fl. (C-378/07 – C-380/07, EU:C:2009:250, præmis 90).
(
10
) – Dom af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 79 og den deri nævnte retspraksis).
(
11
) – Min fremhævelse.
(
12
) – Min fremhævelse.
(
13
) – Min fremhævelse.
(
14
) – Dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 28), af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 40), og af 9.7.2015, Regojo Dans (C-177/14, EU:C:2015:450, præmis 33), samt kendelse af 9.2.2017, Rodrigo Sanz (C-443/16, EU:C:2017:109, præmis 26), og af 19.3.2019, CCOO (C-293/18, ikke trykt i Sml., EU:C:2019:224, præmis 28).
(
15
) – Dom af 4.7.2006, Adeneler m.fl. (C-212/04, EU:C:2006:443, præmis 56), af 13.3.2014, Márquez Samohano (C-190/13, EU:C:2014:146, præmis 38), af 14.9.2016, Pérez López (C-16/15, EU:C:2016:679, præmis 24), og af 25.10.2018, Sciotto (C-331/17, EU:C:2018:859, præmis 43).
(
16
) – Dom af 26.11.2014, Mascolo m.fl. (C-22/13, C-61/13 – C-63/13 og C-418/13, EU:C:2014:2401, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
(
17
) – Jf. i denne retning dom af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 36), og af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 39).
(
18
) – Dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 37), af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres (C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 48), af 20.12.2017, Vega González (C-158/16, EU:C:2017:1014, præmis 28), og af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 55).
(
19
) – Dom af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres (C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 49), af 13.3.2014, Nierodzik (C-38/13, EU:C:2014:152, præmis 24), af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 38), og af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 41). Jf. i denne retning dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 27), og af 15.4.2008, Impact (C-268/06, EU:C:2008:223, præmis 114).
(
20
) – Dom af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 65).
(
21
) – Dom af 15.4.2008, Impact (C-268/06, EU:C:2008:223, præmis 60). Min fremhævelse.
(
22
) – Dom du 13.3.2014, Nierodzik (C-38/13, EU:C:2014:152, præmis 25), af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 28), af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 41), og af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 44). Jf. ligeledes kendelse af 21.9.2016, Álvarez Santirso (C-631/15, EU:C:2016:725, præmis 34), og af 9.2.2017, Rodrigo Sanz (C-443/16, EU:C:2017:109, præmis 32). Jf. i denne retning dom af 12.12.2013, Carratù (C-361/12, EU:C:2013:830, præmis 35).
(
23
) – Dom af 20.12.2017, Vega González (C-158/16, EU:C:2017:1014, præmis 34). Jf. ligeledes generaladvokat Sharpstons forslag til afgørelse Vega González (C-158/16, EU:C:2017:647, punkt 22). Som generaladvokat Kokott har fremhævet, kræver »[s]ammenhængen i den europæiske arbejdsret […] desuden, at begrebet arbejds- eller ansættelsesvilkår ikke fortolkes løsrevet fra dets betydning i beslægtede EU-retlige bestemmelser. I denne forbindelse henvises der navnlig til direktiverne om ikke-forskelsbehandling 2000/78/EF (Rådets direktiv af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT 2000, L 303, s. 16)), og 2006/54/EF (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT 2006, L 204, s. 23)), der konkretiserer det almindelige princip om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv med henblik på forskellige kriterier for diskrimination såsom køn, alder og seksuel orientering. Ifølge fast retspraksis er vilkårene for afskedigelse også omfattet af disse direktiver«. Min fremhævelse. Generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Vernaza Ayovi (C-96/17, EU:C:2018:43, punkt 56).
(
24
) – Dom af 12.12.2013, Carratù (C-361/12, EU:C:2013:830, præmis 37).
(
25
) – Jf. i denne retning dom af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 31). Det er fastslået i Domstolens praksis, at dette begreb ligeledes bl.a. omfatter treårige anciennitetstillæg (dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso, C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 47, af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres, C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 50-58, og af 9.7.2015, Regojo Dans, C-177/14, EU:C:2015:450, præmis 43), seksårstillæg for videreuddannelse (kendelse af 9.2.2012, Lorenzo Martínez, C-556/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:67, præmis 38), bestemmelser om tjenesteperioder, der skal tilbagelægges med henblik på at kunne blive indplaceret i en højere lønramme, eller om beregningen af de tilbagelagte tjenesteperioder, som kræves for at blive underkastet en årlig bedømmelse (dom af 8.9.2011, Rosado Santana, C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis), ret til deltagelse i en vurderingsplan for undervisningen og det deraf følgende økonomiske incitament (kendelse af 21.9.2016, Álvarez Santirso, C-631/15, EU:C:2016:725, præmis 36), halvering af arbejdstiden og den deraf følgende lønnedgang (kendelse af 9.2.2017, Rodrigo Sanz, C-443/16, EU:C:2017:109, præmis 33) og reglerne vedrørende fastsættelse af det opsigelsesvarsel, der finder anvendelse i tilfælde af opsigelse af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter (dom af 13.3.2014, Nierodzik, C-38/13, EU:C:2014:152, præmis 27 og 29).
(
26
) – Jf. dom af 13.3.2014, Nierodzik (C-38/13, EU:C:2014:152, præmis 27 og 29), og af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 30).
(
27
) – Jf. punkt 53 i dette forslag til afgørelse.
(
28
) – Dom af 14.9.2016, Pérez López (C-16/15, EU:C:2016:679, præmis 43), af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 37), af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 47), og af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 50), samt kendelse af 11.11.2010, Vino (C-20/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2010:677, præmis 56), og af 7.3.2013, Rivas Montes (C-178/12, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:150, præmis 43).
(
29
) – Jf. i denne retning kendelse af 22.6.2011, Vino (C-161/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:420, præmis 57).
(
30
) – Ved vurderingen af de undersøgte situationers sammenlignelighed vil hensyntagen til andre faktorer end »ansættelsesvilkår« være i strid med ikke alene rammeaftalens § 4, stk. 1, men også med Domstolens faste praksis. Jf. punkt 63 og 64 i dette forslag til afgørelse.
(
31
) – Dom af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 66), af 18.10.2012, Valenza m.fl. (C-302/11 – C-305/11, EU:C:2012:646, præmis 42), af 13.3.2014, Nierodzik (C-38/13, EU:C:2014:152, præmis 31), og af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 51). Jf. ligeledes kendelse af 21.9.2016, Álvarez Santirso (C-631/15, EU:C:2016:725, præmis 43), og af 9.2.2017, Rodrigo Sanz (C-443/16, EU:C:2017:109, præmis 38).
(
32
) – Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Almudena Baldonedo Martíns stilling faldt ind under kategorien C2 »Oficial de Jardinería« (gartner). Det er i retsmødet blevet bekræftet, at den sammenlignelige stilling som kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse ligeledes falder ind under kategorien C2 »Oficial de Jardinería«.
(
33
) – Jf. ligeledes punkt 86 i dette forslag til afgørelse.
(
34
) – Jf. ligeledes generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Viejobueno Ibáñez og de la Vara González (C-245/17, EU:C:2018:365, punkt 57): »[Det udgør] en cirkelslutning at afvise sammenligneligheden mellem de to grupper i det foreliggende tilfælde ved at henvise til den varige karakter af de fastansatte tjenestemænds ansættelse, når det netop er lovligheden af en førtidig afslutning af de midlertidigt ansatte tjenestemænds ansættelse, der er spørgsmålet. I modsat fald ville det altid være udelukket at sammenligne midlertidigt ansatte og fastansatte tjenestemænd med hensyn til afskedigelse, og rammeaftalen ville ikke finde anvendelse. Dette ville dog være i strid med Domstolens retspraksis, som udtrykkeligt anvender diskriminationsforbuddet i rammeaftalens § 4, stk. 1, på afskedigelsesvilkår.«
(
35
) – Jf. dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 53 og 58), af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres (C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 55), af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 73), og af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 45).
(
36
) – Dom af 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C-307/05, EU:C:2007:509, præmis 57), af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres (C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 54), af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 72), af 18.10.2012, Valenza m.fl. (C-302/11 – C-305/11, EU:C:2012:646, præmis 50), og af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 46).
(
37
) – Dom af 22.12.2010, Gavieiro og Iglesias Torres (C-444/09 og C-456/09, EU:C:2010:819, præmis 56 og 57).
(
38
) – Jf. dom af 8.9.2011, Rosado Santana (C-177/10, EU:C:2011:557, præmis 74), af 18.10.2012, Valenza m.fl. (C-302/11 – C-305/11, EU:C:2012:646, præmis 52), og af 14.9.2016, de Diego Porras (C-596/14, EU:C:2016:683, præmis 47).
(
39
) – Madrid kommune oplyste i retsmødet, idet den medgav, at der fandtes en kontraktansat med tidsubegrænset ansættelse, at disse typer stillinger ville forsvinde i fremtiden. Dette argument er irrelevant, idet den i den foreliggende sag omhandlede kontraktansattes fremtidige pensionering hverken har betydning for undersøgelsen af sammenligneligheden mellem arbejdstagerne eller for undersøgelsen af begrundelsen for forskelsbehandlingen af sagsøgeren i hovedsagen.
(
40
) – Det fremgår af Madrid kommunes mundtlige indlæg, at der blev afholdt en udvælgelsesprøve, hvis resultater blev offentliggjort i Boletín Oficial del Ayuntamiento de Madrid af 8.4.2013, og hvor 22 ikke-fastansatte medarbejdere tilmeldte sig, herunder Almudena Baldonedo Martín. Ti ikke-fastansatte medarbejdere bestod prøven, og de 12, som ikke bestod, fik opsagt deres ansættelseskontrakt. Det fremgår imidlertid af forelæggelsesafgørelsen, at der ikke var blevet offentliggjort en meddelelse om udvælgelsesprøve med henblik på besættelse af stillinger, og at der ikke var godkendt et udbud af stillinger i det offentlige i den periode, hvor Almudena Baldonedo Martín var ansat ved Madrid kommune.
(
41
) – Jf. analogt dom af 20.3.2003, Kutz-Bauer (C-187/00, EU:C:2003:168, præmis 59), og af 26.11.2014, Mascolo m.fl. (C-22/13, C-61/13 – C-63/13 og C-418/13, EU:C:2014:2401, præmis 110).
(
42
) – Dom af 5.6.2018 (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 63).
(
43
) – Dom af 5.6.2018 (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 60).
(
44
) – Dom af 21.11.2018 (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 74).
(
45
) – Sagerne Montero Mateos og de Diego Porras vedrørte manglende godtgørelse ved udløbet af en tidsbegrænset interinidad-kontrakt (vikarkontrakt), mens sagen Grupo Norte Facility vedrørte mindre godtgørelse udbetalt ved udløbet af en tidsbegrænset afløserkontrakt. Den i de tre sager omhandlede godtgørelse var den samme som den, Almudena Baldonedo Martín har krævet.
(
46
) – Dom af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 57), af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 60), og af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 71).
(
47
) – Dom af 5.6.2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, præmis 58), af 5.6.2018, Montero Mateos (C-677/16, EU:C:2018:393, præmis 61), og af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 72).
(
48
) – Dom af 21.11.2018, de Diego Porras (C-619/17, EU:C:2018:936, præmis 73).