62022TJ0143
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)
7. juni 2023 (
*1
)
»Personalesag – tjenestemænd – efterladtepension – afslag på tildeling – efterladt ægtefælle – betingelser for opnåelse – ægteskabets varighed – ulovlighedsindsigelse – vedtægtens artikel 80, stk. 1 – artikel 2 i bilag VII til vedtægten – børnepension – afslag på tildeling – begrebet »børn, over for hvem der består forsørgerpligt« – retlig fejl«
I sag T-143/22,
OP ved advokat F. Moyse,
sagsøger,
mod
Europa-Parlamentet ved J. Van Pottelberge og M. Windisch, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
støttet af:
Rådet for Den Europæiske Union ved M. Bauer og M. Alver, som befuldmægtigede,
intervenient,
har
RETTEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, R. da Silva Passos, og dommerne I. Reine og T. Pynnä (refererende dommer),
justitssekretær: V. Di Bucci,
på grundlag af den skriftlige forhandling
og under henvisning til, at ingen af parterne har anmodet om afholdelse af retsmøde inden for fristen på tre uger efter, at det er forkyndt, at retsforhandlingernes skriftlige del er afsluttet, og at Retten i henhold til artikel 106, stk. 3, i Rettens procesreglement har besluttet at træffe afgørelse, uden at retsforhandlingerne omfatter en mundtlig del,
afsagt følgende
Dom (
1
)
1
Sagsøgeren, OP, har med søgsmålet anlagt i henhold til artikel 270 TEUF nedlagt påstand om dels, at Europa-Parlamentets afgørelse af 7. juni 2021 annulleres, for så vidt som Parlamentet deri gav afslag på hendes ansøgning om at modtage efterladtepension som følge af, at hendes ægtefælle, der var tidligere tjenestemand i Parlamentet, var afgået ved døden, dels, på vegne af sin søn, A, at samme afgørelse annulleres, for så vidt som Parlamentet deri gav afslag på hendes ansøgning om at modtage børnepension til deres handicappede søn (herefter »den anfægtede afgørelse«).
Sagens baggrund
2
Sagsøgeren indgik ægteskab med B i 1980. Ægtefællerne blev skilt i 2017. Den 29. januar 2021 indgik sagsøgeren på ny ægteskab med B. Parret havde fire børn, herunder en søn, der er nævnt i præmis 1 ovenfor, og som er født den [fortroligt] (
2
). I 2015 anerkendte de belgiske myndigheder, at denne søn havde en handicapgrad på 66%. I lægeattesten med henblik på vurderingen af sagsøgerens søns handicap, der er dateret den 9. april 2021, har sønnens læge anført, at sønnen lider af et [fortroligt] handicap, der vurderes til 90%.
3
B var en tidligere tjenestemand ved Parlamentet, der gik på pension i juni 2019. Den 18. juni 2020 blev det anerkendt, at han led af en alvorlig sygdom, og han afgik ved døden den [fortroligt].
4
Den 22. marts 2021 gav B sin datter fuldmagt til at handle på hans vegne i forhold til De Europæiske Fællesskabers fælles sygeforsikringsordning (RCAM) (herefter »den fælles sygeforsikringsordning«). Datteren kontaktede samme dag pr. e-mail Parlamentets tjenestegrene for at informere dem om hendes fars helbredstilstand, om hendes forældres indgåelse af nyt ægteskab, og om, at der var fire børn. Hun stillede ligeledes spørgsmål vedrørende hendes mors ret til efterladtepension.
5
Den 25. marts 2021 meddelte parrets datter pr. e-mail Parlamentets tjenestegrene yderligere oplysninger om hendes forældre. Hun nævnte ligeledes, at hendes fars død var nært forestående, og at et af hendes forældres børn var handicappet. Hun gentog sit spørgsmål vedrørende hendes mors ret til efterladtepension.
6
Den 29. marts 2021 sendte Parlamentets tjenestegrene parrets datter nogle dokumenter, der skulle udfyldes med henblik på at ajourføres hendes fars aktmappe. Parrets datter svarede, at hendes far var død to dage tidligere, og hun stillede spørgsmål med hensyn til den procedure, der skulle følges.
7
Den 30. marts 2021 svarede Parlamentets tjenestegrene parrets datter og anmodede om, at sagsøgeren udfyldte den formular, der var blevet sendt dagen før. Samme dag sendte parrets datter Parlamentets tjenestegrene de udfyldte dokumenter og dokumentation.
8
Samme dag bekræftede Parlamentets tjenestegrene modtagelsen af de udfyldte dokumenter og sendte parrets datter de dokumenter, der skulle udfyldes for at indgive ansøgningen om, at hendes handicappede bror kunne modtage børnepension. Ligeledes samme dag sendte parrets datter Parlamentets tjenestegrene et af disse dokumenter, der var behørigt udfyldt, og informerede dem om, at lægeattesten ligeledes snart ville blive fremsendt.
9
Den 9. april 2021 informerede Parlamentet pr. e-mail parrets datter om, at hendes handicappede bror ikke kunne tildeles børnepension med den begrundelse, at ansøgningen ikke var blevet modtaget inden B’s død.
10
Den 15. april 2021 sendte parrets datter en e-mail til Parlamentets tjenestegrene, hvorved hun tog deres svar vedrørende hendes brors børnepension ad notam, mindede dem om, at sidstnævnte havde været handicappet i fem år, og sendte dem dokumenter udfyldt af deres huslæge. Hun stillede endvidere spørgsmål vedrørende godtgørelsen af hendes brors og sagsøgerens udgifter til lægebehandling. Samme dag svarede Parlamentets tjenestegrene, at godtgørelsen af parrets handicappede søns udgifter til lægebehandling ikke var mulig, eftersom sidstnævnte ikke var et barn, over for hvilket der bestod forsørgerpligt, på tidspunktet for B’s død. Ligeledes samme dag sendte parrets datter pr. e-mail et svar til Parlamentets tjenestegrene, hvori hun gav yderligere oplysninger om situationen i hendes familie.
11
Den 5. maj 2021 informerede chefen for Pensions- og Socialforsikringsenheden i Parlamentet sagsøgeren om sin afgørelse om at tildele hende en ydelse ved dødsfald som omhandlet i artikel 70 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«).
12
Den 7. juni 2021 informerede Parlamentets tjenestegrene ved den anfægtede afgørelse sagsøgeren om dels, at det i overensstemmelse med artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten ikke var muligt at tildele hende en efterladtepension, dels, at parrets handicappede søn heller ikke havde ret til børnepension, eftersom der på tidspunktet for B’s død ikke var børn, over for hvilke han havde forsørgerpligt, der var anerkendt af Enheden for Individuelle Rettigheder ved Parlamentet.
13
Den 10. august 2021 indgav sagsøgeren en klage til Parlamentet, hvori hun anmodede om dels, at den anfægtede afgørelse blev ophævet, dels, at hun selv blev tildelt efterladtepension, og at hendes søn blev tildelt børnepension.
14
Ved afgørelse af 10. januar 2022 afslog Parlamentet sagsøgerens klage (herefter »afgørelsen om afslag på klagen«). I denne afgørelse præciserede Parlamentet, idet det henviste til ordlyden af vedtægtens artikel 80, at et barn ikke kunne anerkendes som et barn, over for hvem der bestod forsørgerpligt som omhandlet i artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten, medmindre der var blevet indgivet en ansøgning herom til administrationen, og uden at administrationen havde efterprøvet overholdelsen af de betingelser, der var knyttet dertil.
Parternes påstande
15
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres.
–
Om fornødent annulleres afgørelsen om afslag på klagen.
–
Det fastslås, at sagsøgeren har ret til at oppebære efterladtepension, og at hendes søn har ret til at oppebære børnepension.
–
Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
16
Parlamentet har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
[udelades]
Annullationspåstanden
22
Til støtte for annullationspåstanden har sagsøgeren fremsat seks anbringender med henblik på at godtgøre, at den anfægtede afgørelse er ulovlig, og som i det væsentlige vedrører følgende:
–
for det første – med hensyn til hendes efterladtepension – en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten
–
for det andet – med hensyn til hendes efterladtepension – en fejl ved anvendelsen af artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten
–
for det tredje – med hensyn til hendes efterladtepension – et åbenbart urigtigt skøn vedrørende hendes særlige situation
–
for det fjerde – med hensyn til hendes søns børnepension – en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 2 i bilag VII til vedtægten
–
for det femte – med hensyn til hendes søns børnepension – en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 2 i bilag VII til vedtægten
–
for det sjette og subsidiært – med hensyn til hendes søns børnepension – en tilsidesættelse af Parlamentets omsorgspligt.
[udelades]
Femte anbringende om en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 2 i bilag VII til vedtægten
[udelades]
– Spørgsmålet, om det femte anbringende er begrundet
79
Sagsøgeren har gjort gældende, at Parlamentet begik en fejl ved anvendelsen af artikel 2 i bilag VII til vedtægten, da den begrundede sit afslag på at tildele hendes søn børnepension med, at han på tidspunktet for hendes ægtefælles død ikke var anerkendt som et barn, sidstnævnte havde forsørgerpligt over for.
80
Ifølge sagsøgeren befinder hendes søn sig nemlig i den situation, der er nævnt i artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten, dvs. i situationen for et barn, der er vedvarende svageligt, hvilket hindrer det i selv at sørge for sit underhold, og dette gælder under hele lidelsens varighed. Kravene i artikel 2, stk. 3, litra b), i bilag VII til vedtægten finder således ikke anvendelse, fordi et handicappet barn ydes et tilskud uden ansøgning. Parlamentet havde desuden uretmæssigt krævet, at anerkendelsen af det handicappede barn skulle ske inden dets tjenestemandsansatte forælder døde, selv om Parlamentets tjenestegrene var blevet underrettet om dette barn inden dødsfaldet. Parlamentets tjenestegrene havde først anmodet om yderligere dokumenter to dage efter tjenestemandens død, selv om et øjeblikkeligt svar fra Parlamentet på den afdøde tjenestemands datters spørgsmål havde kunnet gøre det muligt at få de administrative formaliteter på plads inden dødsfaldet.
81
Parlamentet har svaret, at barnet for at modtage børnepension skal være »anerkendt« som et barn, over for hvilket der består forsørgerpligt, på tidspunktet for tjenestemandens død i overensstemmelse med vedtægtens artikel 80. I det foreliggende tilfælde havde tjenestemanden aldrig foretaget sig noget for at opnå et tilskud til sit myndige, handicappede barn. Det fremgår af opbygningen af og formålet med artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten, at tildelingen af dette tilskud besluttes på grundlag af en ansøgning, hvorved tjenestemanden gør administrationen bekendt med sit barns situation, som ansættelsesmyndigheden derefter efterprøver. En simpel oplysning om eksistensen af et handicappet barn uden bevisdokumenter, der fremgår af en e-mail til administrationen fra den tidligere tjenestemands datter, hvis fuldmagt var begrænset til, at hun kunne handle i sager vedrørende den fælles sygeforsikringsordning, er ikke tilstrækkelig til at lægge til grund, at barnet skal anerkendes som et barn, over for hvem der består forsørgerpligt.
82
I denne henseende skal det erindres, at vedtægtens artikel 80, stk. 1, bestemmer, at når en tjenestemand afgår ved døden uden at efterlade en ægtefælle, der er berettiget til efterladtepension, »har de børn, han på tidspunktet for dødsfaldet har forsørgerpligt over for i henhold til artikel 2 i bilag VII [til vedtægten], ret til børnepension […]«.
83
Indledningsvis skal det konstateres, at der er uoverensstemmelser mellem de forskellige sprogversioner af vedtægtens artikel 80, stk. 1. Mens det kun er den franske, den italienske og den rumænske version af denne bestemmelse, der anvender formuleringen »børn, over for hvem det er anerkendt, at der består forsørgerpligt«, anvender de øvrige sprogversioner nemlig ikke udtrykket »anerkendt«. F.eks. henviser den tyske version således til »unterhaltsberechtigte Kinder«, den engelske version til »children dependent on the deceased«, den finske version til »virkamiehen huollettavina olevat lapset« og den portugisiske version til »filhos que sejam considerados como estando a seu cargo«.
84
Det følger af Domstolens faste praksis, at den formulering, der er anvendt i en af sprogversionerne af en EU-retlig bestemmelse, ikke kan tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner. EU-retlige bestemmelser skal nemlig fortolkes og anvendes ensartet i lyset af de versioner, der er udfærdiget på alle Unionens sprog. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner af en EU-retlig tekst skal den pågældende bestemmelse fortolkes på baggrund af konteksten for og formålet med den ordning, som den er led i (jf. dom af 12.9.2019, A m.fl., C-347/17, EU:C:2019:720, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis, og af 16.1.2018, SE mod Rådet, T-231/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:3, præmis 34).
85
Vedtægtens artikel 80, stk. 1, skal således fortolkes under hensyntagen til både formålet med denne bestemmelse og den kontekst, hvori den indgår.
86
Hvad angår definitionen af modtagerne af børnepension, dvs. børn, som den afdøde tjenestemand har forsørgerpligt over for, henviser vedtægtens artikel 80, stk. 1, til artikel 2 i bilag VII til vedtægten i sin helhed og ikke alene til den nævnte artikels stk. 2, hvor begrebet »børn, over for hvem der består forsørgerpligt« er defineret. Af hensyn til sammenhængen i den vedtægtsmæssige lovgivning skal der derfor henvises til alle de relevante bestemmelser i artikel 2 i bilag VII til vedtægten med henblik på at definere begrebet »børn, over for hvem der består forsørgerpligt« (dom af 20.1.2009, Klein mod Kommissionen, F-32/08, EU:F:2009:3, præmis 39).
87
Det er ganske vist rigtigt, at artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten udtrykkeligt henviser til børnetilskuddet, mens ordlyden af artikel 2, stk. 2, er mere generel. Det forholder sig ikke desto mindre således, at de kriterier, der er fastsat i artikel 2, stk. 5, i bilag VII, er begrundede for så vidt angår ikke blot tildelingen af børnetilskud, men også tildelingen af børnepension. Fra en vis alder skal børn nemlig selv alene kunne sørge for deres underhold og må ikke udgøre en byrde for Unionens budget, hvilket ligeledes gælder for de økonomiske ydelser, der er fastsat i vedtægtens artikel 80 (jf. i denne retning dom af 20.1.2009, Klein mod Kommissionen, F-32/08, EU:F:2009:3, præmis 40).
88
I artikel 2, stk. 2, i bilag VII til vedtægten defineres begrebet »børn, over for hvem der består forsørgerpligt«, idet det forklares, at der er tale om »børn, der er født i ægteskab, uden for ægteskab eller er adopteret af tjenestemanden eller af dennes ægtefælle, når de faktisk forsørges af tjenestemanden«. Denne artikels stk. 3, litra a), bestemmer, at børnetilskuddet ydes uden ansøgning for børn under 18 år, mens samme artikels stk. 5 mere præcist vedrører situationen for myndige børn med handicap og bestemmer, at »[t]ilskuddet udbetales fortsat uden hensyn til barnets alder, hvis barnet er vedvarende svageligt eller lider af en alvorlig sygdom, der hindrer det i selv at sørge for sit underhold; dette gælder under hele sygdommens eller lidelsens varighed«.
89
Ved anvendelsen af artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten påhviler det endvidere ansættelsesmyndigheden i hvert enkelt tilfælde, idet der tages hensyn til alle omstændighederne i den foreliggende sag, at afgøre, om der er tale om en alvorlig sygdom eller en lidelse, der hindrer det pågældende barn i selv at sørge for sit underhold (dom af 21.10.2003, Birkhoff mod Kommissionen, T-302/01, EU:T:2003:276, præmis 40).
90
I denne henseende betyder ordet »fortsat«, der er anvendt i artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten, ikke, at lovgiver har ønsket at opretholde ydelsen af et tilskud til et barn med et handicap, når dette bliver myndigt, men lovgiver har ladet den situation, hvor et barn har et handicap efter at være blevet myndigt, være omfattet. Det fremgår nemlig af retspraksis, at det, selv om denne bestemmelse åbenbart omfatter tilfælde, hvor udbetalinger på grundlag af stk. 3 uden afbrydelser i tidsmæssig henseende afløses af udbetalinger på grundlag af stk. 5, ikke kan udelukkes, at der kan ske afbrydelser i udbetalingen af ydelserne (dom af 30.11.1994, Dornonville de la Cour mod Kommissionen, T-498/93, EU:T:1994:278, præmis 33).
91
Det skal tilføjes, at børn, over for hvem der består forsørgerpligt, som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i bilag VII til vedtægten, uanset om der er tale om børn, der er født i ægteskab, uden for ægteskab eller er adopteret af tjenestemanden eller af dennes ægtefælle, giver ret til udbetaling af børnetilskud, for så vidt som barnet faktisk forsørges af tjenestemanden og desuden opfylder en af de betingelser, der er opregnet i den nævnte artikels stk. 3 og 5. Barnet skal således enten være under 18 år, være mellem 18 og 26 år og være under skole- eller erhvervsmæssig uddannelse eller være vedvarende svageligt eller lide af en alvorlig sygdom, der hindrer det i selv at sørge for sit underhold. I hvert af disse tre tilfælde tildeler vedtægten ikke ansættelsesmyndigheden nogen skønsmæssig beføjelse til at tage stilling til, om den pågældende børnepension skal udbetales eller ej, men tillægger den en bunden kompetence forstået på den måde, at ansættelsesmyndigheden er forpligtet til at tildele denne pension, når den har konstateret, at betingelserne er opfyldt, og i modsat fald ikke tildele den (jf. analogt dom af 21.10.2003, Birkhoff mod Kommissionen, T-302/01, EU:T:2003:276, præmis 38, og af 17.11.2021, KR mod Kommissionen, T-408/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:788, præmis 23).
92
Det fremgår således af vedtægtens artikel 80, stk. 1, sammenholdt med artikel 2 i bilag VII til vedtægten, at retten til børnepension i en situation som den, sagsøgerens søn befinder sig i, er betinget af, at tre betingelser er opfyldt. De to første betingelser er af materiel karakter i den forstand, at sagsøgerens søn skal være vedvarende svagelig eller lide af en alvorlig sygdom, som hindrer ham i selv at sørge for sit underhold, og faktisk skal have været forsørget af den afdøde tjenestemand. Den tredje betingelse er af tidsmæssig karakter i den forstand, at den afdøde tjenestemand skal have haft forsørgerpligt over for sagsøgerens søn på tidspunktet for tjenestemandens død.
93
Parlamentets argumenter om, at der skal tilføjes en yderligere betingelse, der er knyttet til datoen for afgørelsen om anerkendelse af status som barn, over for hvem der består forsørgerpligt, savner grundlag i vedtægtens artikel 80, sammenholdt med artikel 2 i bilag VII til vedtægten, henset til den kontekst, hvori disse bestemmelser indgår, og deres formål.
94
Indledningsvis bemærkes, at vedtægtens artikel 80, stk. 3, bestemmer, at når en tjenestemand eller en person, der er berettiget til alderspension, afgår ved døden, uden at de i denne artikels stk. 1 fastsatte betingelser er opfyldt, har de børn, som han har forsørgerpligt over for i henhold til vedtægtens artikel 2 i bilag VII til vedtægten, ret til børnepension i henhold til de i artikel 21 i bilag VIII til vedtægten fastsatte betingelser. Denne bestemmelse, der vedrører den samme ret til børnepension, henviser ikke til en processuel betingelse om, at der skal foreligge en afgørelse om anerkendelse, som skulle have været truffet inden tjenestemandens død.
95
Artikel 37 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, som fastsætter en lignende mekanisme for udbetaling af børnepension til børn, over for hvem Unionens ansatte har forsørgerpligt, opstiller heller ikke nogen betingelse vedrørende datoen for anerkendelse af status som børn, over for hvem der består forsørgerpligt. Tværtimod giver artikel 37, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union ret til børnepension til de børn, »som [den ansatte eller den person, der oppebærer alderspension eller invaliditetsydelse] ved sin død havde forsørgerpligt over for«, på de i vedtægtens artikel 80 fastsatte betingelser.
96
Ganske vist ydes børnetilskuddet, således som Parlamentet har gjort gældende, uden ansøgning for børn under 18 år, men i de øvrige tilfælde ydes det efter ansøgning fra den pågældende tjenestemand (dom af 14.12.1990, Brems mod Rådet, T-75/89, EU:T:1990:88, præmis 23). Denne ansøgnings funktion er imidlertid alene at gøre det muligt for ansættelsesmyndigheden at efterprøve, om de materielle og tidsmæssige betingelser, der er nævnt i præmis 92 ovenfor, er opfyldt, og, såfremt dette er tilfældet, at yde børnetilskud. Det krav om, at Parlamentets tjenestegrenes anerkendelse skulle have fundet sted før dødsfaldet, som ikke er fastsat i disse bestemmelser, udgør en yderligere betingelse, som ikke kan anvendes til dette formål.
97
De nævnte bestemmelser kræver i øvrigt ikke, at ansøgningen skal have en særlig form, eller at den skal ledsages af dokumentation. Det fremgår således eksempelvis af de faktiske omstændigheder i den sag, der gav anledning til dom af 30. november 1994, Dornonville de la Cour mod Kommissionen (T-498/93, EU:T:1994:278), at børnetilskuddet blev ydet til sagsøgeren i denne sag med tilbagevirkende kraft fra det tidspunkt, hvor sagsøgeren var blevet opfordret til at fremsende dokumentation.
98
Dernæst er det blevet fastslået, at børnetilskuddet har et socialt formål, der er begrundet i de udgifter, der er en følge af det aktuelle og utvivlsomme behov, som er knyttet til barnet og den omstændighed, at det rent faktisk forsørges (jf. dom af 7.5.1992, Rådet mod Brems, C-70/91 P, EU:C:1992:201, præmis 9 og den deri nævnte retspraksis). Tildelingen af børnepension til børn, over hvem en afdød tjenestemand har forsørgerpligt, har et lignende formål. Et sådant formål ville imidlertid ikke være opfyldt, hvis ansættelsesmyndigheden kunne afslå at tildele børnepension af grunde, der ikke har noget at gøre med barnets situation og de materielle betingelser og den tidsmæssige betingelse, der er anført i præmis 92 ovenfor.
99
Selv om det er korrekt, at de EU-retlige bestemmelser, der giver ret til økonomiske ydelser, skal fortolkes strengt (dom af 30.11.1994, Dornonville de la Cour mod Kommissionen, T-498/93, EU:T:1994:278, præmis 39), følger det af ovenstående betragtninger, at kun en kombineret anvendelse af bestemmelserne i vedtægtens artikel 80 og artikel 2 i bilag VII til vedtægten, som tager hensyn til den almindelige opbygning af ordningen om børnepension og til den særlige situation, som den berørte person, dvs. et barn, der er vedvarende svageligt eller lider af en alvorlig sygdom, befinder sig i, er i overensstemmelse med det sociale formål, der forfølges med udbetalingen af børnepension til et sådant barn, som er hindret i selv at sørge for sit underhold (jf. i denne retning og analogt dom af 30.11.1994, Dornonville de la Cour mod Kommissionen, T-498/93, EU:T:1994:278, præmis 39, og af 29.11.2011, Birkhoff mod Kommissionen, T-10/11 P, EU:T:2011:699, præmis 50).
100
Udtrykket »på tidspunktet for dødsfaldet«, der er anvendt i vedtægtens artikel 80, stk. 1, skal følgelig forstås således, at det henviser til det tidspunkt, som skal lægges til grund ved vurderingen af, om den afdøde tjenestemands barn opfylder betingelserne i artikel 2 i bilag VII til vedtægten, og ikke det tidspunkt, hvor ansættelsesmyndigheden skal have truffet en afgørelse herom. Dette betyder, at det, for så vidt som de materielle betingelser for, at der er tale om et barn, over for hvem der består forsørgerpligt, var opfyldt før tjenestemandens død, ikke er nødvendigt, at de administrative skridt for at modtage børnetilskud er gennemført før dødsfaldet.
101
Det følger af alt det ovenstående, at Parlamentet ved at afslå at tildele sagsøgerens søn børnepension med den begrundelse, at han på tidspunktet for B’s død endnu ikke var blevet anerkendt som et barn, over for hvem sidstnævnte havde forsørgerpligt, af Enheden for Individuelle Rettigheder, foretog en fejlagtig anvendelse af vedtægtens artikel 80, sammenholdt med artikel 2 i bilag VII til vedtægten.
102
Det femte anbringende skal derfor tages til følge. For så vidt som afslaget på at tildele børnepension er støttet på en enkelt begrundelse, og det følger af det ovenstående, at denne begrundelse ikke har grundlag, skal den anfægtede afgørelse følgelig annulleres for så vidt angår afslaget på at tildele sagsøgerens søn børnepension, uden at det er nødvendigt at tage stilling til det fjerde og det sjette anbringende, der ligeledes er rettet mod afslaget på at tildele børnepension.
– Konklusion vedrørende annullationspåstanden
[udelades]
104
Den anfægtede afgørelse skal derimod annulleres for så vidt angår afslaget på at tildele sagsøgerens søn børnepension, uden at det er nødvendigt at tage stilling til det fjerde og det sjette anbringende.
Påstanden om, at det fastslås, at sagsøgeren har ret til at oppebære efterladtepension, og at hendes søn har ret til at oppebære børnepension
105
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at det fastslås, at hun har ret til at oppebære efterladtepension, og at hendes søn har ret til at oppebære børnepension. Hun har ligeledes anmodet Retten om at tildele hendes søn den nævnte pension.
106
Vedtægtens artikel 91, stk. 1, andet punktum, tillægger Unionens retsinstanser fuld prøvelsesret i tvister, der angår pengebeløb, og indebærer bl.a., at vedkommende retsinstans i de tvister, den behandler, skal finde en fuldstændig løsning og sikre, at de domme om annullation, som den afsiger i personalesager, rent faktisk får effektiv virkning (jf. dom af 20.5.2010, Gogos mod Kommissionen, C-583/08 P, EU:C:2010:287, præmis 49 og 50 og den deri nævnte retspraksis).
107
Når Unionens retsinstanser udøver deres fulde prøvelsesret, retter de ikke påbud til de berørte institutioner eller organer, men har i givet fald kompetence til i deres sted at træffe de afgørelser, som nødvendigvis følger af de konklusioner, som instanserne når frem til efter deres retlige bedømmelse af tvisten (dom af 24.11. 2021, KL mod EIB, T-370/20, EU:T:2021:822, præmis 113).
108
Det bemærkes, at ifølge retspraksis udgør »tvister, der angår pengebeløb« som omhandlet i vedtægtens artikel 91, stk. 1, andet punktum, ikke kun erstatningssøgsmål, som ansatte har anlagt imod en EU-institution eller et EU-organ, men også alle søgsmål, som tilsigter, at en institution eller et organ betaler ydelsesberettigede pårørende et beløb, som disse mener at være berettigede til i henhold til vedtægten (jf. i denne retning dom af 18.12.2007, Weißenfels mod Parlamentet, C-135/06 P, EU:C:2007:812, præmis 65, og af 20.5.2010, Gogos mod Kommissionen, C-583/08 P, EU:C:2010:287, præmis 45).
109
Det følger heraf, at den foreliggende tvist, der vedrører udbetalingen af efterladtepension og børnepension, er en tvist, der angår pengebeløb.
[udelades]
111
Hvad angår tildelingen af børnepension indebærer den delvise annullation af den anfægtede afgørelse, at Parlamentet på grundlag af artikel 266 TEUF skal træffe en ny afgørelse for så vidt angår tildeling af børnepension til sagsøgerens søn. Det tilkommer således ansættelsesmyndigheden, henset til præmisserne i denne dom, på ny at undersøge sagsøgerens søns situation med henblik på at efterprøve, om de betingelser, der er nævnt i præmis 92 ovenfor, er opfyldt. Det kan derfor ikke på nuværende tidspunkt, hvor det tilkommer ansættelsesmyndigheden at foretage denne undersøgelse, konkluderes, at sagsøgerens søn har ret til børnepension (dom af 28.9.2011, Allen mod Kommissionen, F-23/10, EU:F:2011:162, præmis 117; jf. ligeledes, a contrario, dom af 24.11.2021, KL mod EIB, T-370/20, EU:T:2021:822, præmis 121).
112
Følgelig kan sagsøgerens påstand om, at det fastslås, at hendes søn har ret til at oppebære børnepension, og at han tildeles den nævnte pension, ikke tages til følge, idet den er fremsat for tidligt.
Sagsomkostninger
113
I medfør af procesreglementets artikel 134, stk. 3, bærer hver part sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter. I henhold til samme reglements artikel 135, stk. 1, kan Retten imidlertid, når det er påkrævet af rimelighedshensyn, beslutte, at en part, der taber sagen, ud over sine egne omkostninger alene skal betale en brøkdel af modpartens omkostninger, eller at parten slet ikke skal afholde disse.
114
I det foreliggende tilfælde har Parlamentet og sagsøgeren hver især tabt for så vidt angår en del af påstandene. Henset til omstændighederne i denne sag bør Parlamentet pålægges at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger.
115
Rådet bærer sine egne omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 138, stk. 1.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling):
1)
Europa-Parlamentets afgørelse af 7. juni 2021 annulleres, for så vidt som Parlamentet deri gav afslag på at tildele A børnepension.
2)
I øvrigt frifindes Parlamentet.
3)
Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de af OP afholdte omkostninger.
4)
Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger.
da Silva Passos
Reine
Pynnä
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 7. juni 2023.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.
(
1
) – Der gengives kun de præmisser i denne dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.
(
2
) – Fortrolige oplysninger udeladt.