61993CJ0342_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 25. juni 1993 indgaaet til Domstolen den 5. juli 1993 har Court of Appeal in Northern Ireland i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 119, Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder (EFT L 45, s. 19), og Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under sager anlagt af de sytten sagsoegere i hovedsagerne mod deres arbejdsgivere, forskellige Health Boards i Nordirland, angaaende stoerrelsen af den ydelse, de havde faaet udbetalt under deres barselsorlov.
3 I 1988 havde sagsoegerne i hovedsagerne barselsorlov. I denne periode modtog de i medfoer af en kollektiv overenskomst, naermere bestemt section 6(9) i General Council Handbook, som anvendtes af Joint Councils for the Health and Personal Social Services (Northern Ireland), foelgende ydelser: deres fulde ugeloen i de foerste fire uger, ni tiendedele af deres fulde loen i de foelgende to uger og endelig halvdelen af deres fulde loen i tolv uger.
4 Disse vilkaar var mere fordelagtige end dem, der er fastsat i den almindelige lovgivning paa dette omraade. Social Security (Northern Ireland) Order 1986 og Statutory Maternity Pay (General) Regulations (Northern Ireland) 1987 bestemmer nemlig, at der skal udbetales ni tiendedele af den fulde ugeloen i seks uger, derefter en fast ydelse paa 47,95 UKL om ugen i de foelgende tolv uger.
5 I november 1988 foerte forhandlinger i de naevnte Health Boards til loenforhoejelser med tilbagevirkende kraft fra den 1. april 1988. Imidlertid har sagsoegerne i hovedsagerne ikke kunnet nyde godt af forhoejelsen paa grund af den maade, hvorpaa den ydelse, der skulle udbetales under barselsorloven, skulle beregnes i henhold til General Council Handbook.
6 Det fremgaar nemlig af Industrial Tribunal' s dom, som der henvises til i den praejudicielle anmodning, at den kontantydelse, der skal udbetales under barselsorloven, fastsaettes paa grundlag af den gennemsnitlige ugeloen, som i medfoer af Regulation 21 i Statutory Maternity Pay (General) Regulations (Northern Ireland) 1987 beregnes med udgangspunkt i de to sidste loenninger (herefter "referenceloennen"), de paagaeldende har modtaget i de to maaneder forud for referenceugen. Denne defineres som den femtende uge foer begyndelsen af den uge, hvor foedslen forventes. Der var ikke fastsat bestemmelser om forhoejelse af referenceloennen i tilfaelde af en senere loenforhoejelse.
7 I 1989 anlagde sagsoegerne i hovedsagerne sag ved Industrial Tribunal (Northern Ireland), idet de gjorde gaeldende, at de var blevet udsat for forskelsbehandling paa grundlag af koen, eftersom deres loen var blevet nedsat under barselsorloven, og de paa grund af den maade, hvorpaa den kontantydelse, de skulle have udbetalt i denne periode, blev beregnet, ikke havde nydt godt af den loenforhoejelse, der var sket med tilbagevirkende kraft.
8 Da sagsoegerne i hovedsagerne ikke fik medhold ved Industrial Tribunal, appellerede de til Court of Appeal in Northern Ireland.
9 Da Court of Appeal fandt, at en fortolkning af traktatens artikel 119 samt direktiv 75/117 og 76/207 var noedvendig, for at den kunne traeffe afgoerelse i de verserende sager, udsatte den sagerne og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Indebaerer foelgende bestemmelser, eller visse af dem, nemlig i) Rom-traktatens artikel 119, ii) ligeloensdirektivet (75/117/EOEF) eller iii) ligebehandlingsdirektivet (76/207/EOEF) (herefter 'de relevante bestemmelser' ), at en kvinde under barselsorlov, som hun har krav paa efter lovgivningen eller sin ansaettelseskontrakt, skal have den fulde loen, hun ville have oppebaaret, saafremt hun i perioden havde arbejdet normalt for arbejdsgiveren?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, indebaerer de relevante bestemmelser da, at stoerrelsen af en kvindes loen under hendes barselsorlov skal fastsaettes ud fra visse bestemte kriterier?
3) Saafremt det andet spoergsmaal besvares bekraeftende, hvilke kriterier er der da tale om?
4) Saafremt baade det foerste og det andet spoergsmaal besvares benaegtende, kan man da udlede, at de relevante bestemmelser er uanvendelige eller uden betydning for stoerrelsen af den loen, en kvinde har krav paa under barselsorlov?"
10 Med disse fire spoergsmaal, som maa undersoeges under ét, oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om ligeloensprincippet, som er opstillet i traktatens artikel 119 og praeciseret i direktiv 75/117, eller den gravide kvindes berettigede krav paa beskyttelse i henhold til direktiv 76/207 indebaerer en forpligtelse til fortsat at give kvindelige arbejdstagere fuld loen under barselsorlov og i givet fald at give dem en loenforhoejelse, som er sket foer eller under barselsorloven. Hvis der ikke bestaar en saadan forpligtelse, oensker den nationale ret oplyst, om faellesskabsretten ikke desto mindre opstiller specifikke kriterier ° og i givet fald hvilke ° med henblik paa fastsaettelsen af stoerrelsen af den ydelse, der skal udbetales til dem i denne periode.
Traktatens artikel 119 og direktiv 75/117
11 Ifoelge artikel 1 i direktiv 75/117 tilsigter princippet om lige loen til maend og kvinder for samme arbejde, som er opstillet i traktatens artikel 119 og praeciseret i direktivet, at enhver forskelsbehandling med hensyn til koen afskaffes for samme arbejde eller for arbejde, som tillaegges samme vaerdi, for saa vidt angaar alle loenelementer og loenvilkaar.
12 Det fremgaar af definitionen i artikel 119, stk. 2, at begrebet loen, som anvendes i de naevnte bestemmelser, omfatter alle de ydelser, som arbejdstageren som foelge af arbejdsforholdet direkte eller indirekte modtager fra arbejdsgiveren. Ydelsernes retlige karakter har ikke betydning for anvendelsen af artikel 119, saafremt de ydes i tilknytning til ansaettelsesforholdet (dom af 9.2.1982, sag 12/81, Garland, Sml. s. 359, praemis 10).
13 Blandt de ydelser, der betegnes som loen, er navnlig ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren i henhold til lov og som foelge af et arbejdsforhold, og som skal sikre arbejdstagerne en indkomst, selv om de i saerlige tilfaelde, der er fastsat af lovgiveren, ikke udoever aktiviteter som naevnt i ansaettelseskontrakten (dom af 4.6.1992, sag C-360/90, Boetel, Sml. I, s. 3589, praemis 14 og 15; jf. ogsaa dom af 27.6.1990, sag C-33/89, Kowalska, Sml. I, s. 2591, praemis 11, og af 17.5.1990, sag C-262/88, Barber, Sml. I, s. 1889, praemis 12).
14 Da den ydelse, som arbejdsgiveren i henhold til lovbestemmelser eller som foelge af kollektive overenskomster udbetaler til en kvindelig arbejdstager under hendes barselsorlov, bygger paa arbejdsforholdet, er den foelgelig loen i den forstand, udtrykket er anvendt i traktatens artikel 119 og i direktiv 75/117.
15 Traktatens artikel 119 og artikel 1 i direktiv 75/117 er derfor til hinder for bestemmelser, hvorefter der kan udbetales forskellig loen til mandlige og kvindelige arbejdstagere, naar de udfoerer samme arbejde eller arbejde af samme vaerdi.
16 I den forbindelse bemaerkes, at forskelsbehandling efter fast retspraksis bestaar i, at der paa sammenlignelige situationer anvendes forskellige bestemmelser, eller at den samme bestemmelse anvendes paa forskellige situationer (jf. bl.a. dom af 14.2.1995, sag C-279/93, Schumacker, Sml. I, s. 225, praemis 30).
17 I det foreliggende tilfaelde befinder de kvinder, som har barselsorlov i henhold til den nationale lovgivning, sig i en saerlig situation, som kraever, at der gives dem en speciel beskyttelse, men som ikke kan sammenlignes med den situation, en mand, eller en kvinde, som arbejder normalt, befinder sig i.
18 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt faellesskabsretten indebaerer en forpligtelse til fortsat at give kvindelige arbejdstagere fuld loen under barselsorlov eller opstiller specifikke kriterier med henblik paa fastsaettelsen af stoerrelsen af den ydelse, der skal udbetales under barselsorloven, bemaerkes for det foerste, at Raadets direktiv 92/85/EOEF af 19. oktober 1992 om ivaerksaettelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har foedt, eller som ammer (tiende saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EOEF) (EFT L 348, s. 1), omhandler forskellige foranstaltninger bl.a. med henblik paa at beskytte den kvindelige arbejdstagers sikkerhed og sundhed, specielt foer og efter foedslen. En af disse foranstaltninger ° der navnlig vedroerer rettighederne i henhold til arbejdskontrakten ° er barselsorlov i mindst fjorten sammenhaengende uger, herunder en obligatorisk barselsorlov paa mindst to uger, og bevarelse af loennen og/eller oppebaerelse af en passende ydelse for de kvindelige arbejdstagere, direktivet finder anvendelse paa.
19 Da dette direktivs tidsmaessige anvendelse imidlertid ikke omfatter de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne, paahvilede det den nationale lovgiver at fastsaette stoerrelsen af den ydelse, der blev udbetalt under barselsorloven, under hensyntagen til dennes varighed og den eventuelle eksistens af andre sociale fordele.
20 Naar henses til denne befoejelse, maa det konkluderes, at hverken EOEF-traktatens artikel 119 eller artikel 1 i direktiv 75/117 paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne indebar en forpligtelse til fortsat at give kvindelige arbejdstagere fuld loen under barselsorlov. Disse bestemmelser opstillede heller ikke specifikke kriterier med henblik paa fastsaettelsen af stoerrelsen af den ydelse, der skulle udbetales til dem i denne periode. Imidlertid kan disse ydelser ikke vaere saa ubetydelige, at formaalet med barselsorloven, som er at beskytte kvindelige arbejdstagere foer og efter foedslen, bringes i fare. Ved bedoemmelsen af ydelsens stoerrelse set i dette perspektiv skal den nationale ret ikke blot tage hensyn til barselsorlovens varighed, men ogsaa til de andre former for social beskyttelse, som anerkendes i den nationale lovgivning i tilfaelde af arbejdstagerens berettigede fravaer. Der er intet i hovedsagerne, der tyder paa, at stoerrelsen af den tilkendte ydelse kunne bringe beskyttelsesformaalet med barselsorloven i fare.
21 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt en kvindelig arbejdstager under barselsorloven skal nyde godt af en loenforhoejelse, der er sket foer eller i denne periode, maa dette spoergsmaal besvares bekraeftende.
22 Naar den ydelse, der udbetales under barselsorloven, svarer til en ugeloen, der beregnes paa grundlag af den gennemsnitsloen, den kvindelige arbejdstager har oppebaaret paa et givet tidspunkt, hvor hun arbejdede normalt, og som er blevet udbetalt hende uge efter uge som til enhver anden arbejdstager, kraever princippet om forbud mod forskelsbehandling, at den kvindelige arbejdstager, som stadig er knyttet til arbejdsgiveren gennem arbejdsaftalen eller arbejdsforholdet under barselsorloven, ligesom enhver anden arbejdstager, endog med tilbagevirkende kraft, nyder godt af en loenforhoejelse, som er sket mellem begyndelsen af den periode, referenceloennen omfatter, og slutningen af barselsorloven. At udelukke den kvindelige arbejdstager fra en saadan forhoejelse under hendes barselsorlov ville nemlig vaere en forskelsbehandling af hende alene i hendes egenskab af arbejdstager, eftersom hun ville have modtaget den hoejere loen, hvis hun ikke havde vaeret gravid.
Direktiv 76/207
23 Den forelaeggende ret har endvidere spurgt, om direktiv 76/207 finder anvendelse i de foreliggende sager.
24 Hvad det angaar, maa det erindres, at den ydelse, der udbetales under barselsorloven, er loen, og at den dermed er omfattet af traktatens artikel 119 og af direktiv 75/117. Den kan derfor ikke tillige vaere omfattet af direktiv 76/207. Det fremgaar nemlig bl.a. af anden betragtning til dette direktiv, at det ikke omhandler loen i de naevnte bestemmelsers forstand.
25 Herefter maa de fire spoergsmaal, der er forelagt af Court of Appeal in Northern Ireland besvares saaledes, at ligeloensprincippet, som er opstillet i traktatens artikel 119 og praeciseret i direktiv 75/117, ikke indebaerer en forpligtelse til fortsat at give kvindelige arbejdstagere fuld loen under barselsorlov og heller ikke opstiller specifikke kriterier med henblik paa fastsaettelsen af stoerrelsen af den ydelse, der udbetales til dem i denne periode, medmindre den fastsaettes paa et saadant niveau, at formaalet med barselsorloven bringes i fare. For saa vidt som beregningen af disse ydelser bygger paa den loen, den kvindelige arbejdstager har modtaget, foer barselsorloven begyndte, skal ydelserne imidlertid omfatte loenforhoejelser, der er sket mellem begyndelsen af den periode, referenceloennen omfatter, og slutningen af barselsorloven, fra det tidspunkt, hvor de er traadt i kraft.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige, Irland og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de fire spoergsmaal, der er forelagt af Court of Appeal in Northern Ireland ved kendelse af 25. juni 1993, for ret:
Ligeloensprincippet, som er opstillet i EOEF-traktatens artikel 119 og praeciseret i direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder, indebaerer ikke en forpligtelse til fortsat at give kvindelige arbejdstagere fuld loen under barselsorlov og opstiller heller ikke specifikke kriterier med henblik paa fastsaettelsen af stoerrelsen af den ydelse, der udbetales til dem i denne periode, medmindre den fastsaettes paa et saadant niveau, at formaalet med barselsorloven bringes i fare. For saa vidt som beregningen af disse ydelser bygger paa den loen, den kvindelige arbejdstager har modtaget, foer barselsorloven begyndte, skal ydelserne imidlertid omfatte loenforhoejelser, der er sket mellem begyndelsen af den periode, referenceloennen omfatter, og slutningen af barselsorloven, fra det tidspunkt, hvor de er traadt i kraft.