62005CC0359_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Med den foreliggende anmodning om præjudicielle afgørelse har tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde (Frankrig) forelagt Domstolen et spørgsmål angående fortolkningen af Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 af 17. juni 1997 om visse bestemmelser vedrørende indførelsen af euroen (2) og (EF) nr. 974/98 af 3. maj 1998 om indførelse af euroen (3) . Det drejer sig nærmere bestemt om spørgsmålet, om forhøjelse af en afgift på mel, gryn og groft mel af blød hvede, der netop fandt sted i forbindelse med indførelsen af euroen, og som blev vedtaget ved en bekendtgørelse om tilpasning af værdien i euro af visse beløb udtrykt i franske franc i lovgivningen, er forenelig med de fællesskabsretlige regler om omregning til euro af beløb udtrykt i en national valuta.
I – Retsforskrifter, de faktiske omstændigheder og det præjudicielle spørgsmål
2. Artikel 1618f i den franske code général des impôts (den almindelige lov om skatter og afgifter) indfører en afgift på mel, gryn og groft mel af blød hvede, der leveres eller fremstilles til menneskelig ernæring (herefter »melafgiften«), hvis beløb for euroen var fastsat til 100 FRF pr. ton mel, gryn og groft mel af blød hvede.
3. Artikel 1 i lov nr. 2000-517 af 15. juni 2000 om bemyndigelse af regeringen til ved bekendtgørelse at tilpasse værdien i euro af visse beløb udtrykt i [franske] franc i lovgivningen (JORF af 16.6.2000, s. 9063), bemyndiger regeringen til ved bekendtgørelse at træffe de nødvendige foranstaltninger for tilpasningen til overgangen til euro af visse beløb udtrykt i franske franc i lovgivningen.
4. Ved bekendtgørelse nr. 2000-916 af 19. september 2000 om tilpasning af værdien i euro af visse beløb udtrykt i [franske] franc i lovgivningen (JORF af 22.9.2000, s. 14877), der blev udstedt med hjemmel i denne lov, fastsattes melafgiften til 16 EUR fra den 1. januar 2002.
5. Denne bekendtgørelses artikel 1 bestemmer, at »[b]eløb, der er udtrykt i [franske] franc i lovgivningen [...], pr. 1. januar 2002 i henhold til artikel 14 i forordning af 3. maj 1998 [...] erstattes af beløb i euro under anvendelse af den officielle kurs og af de fællesskabsretlige afrundingsregler«.
6. Bemærkning til republikkens præsident om bekendtgørelse nr. 2000-916 (JORF af 22.9.2000, s. 14876) har følgende ordlyd:
»[...]
Det resultat, der opnås ved anvendelse af [forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98], vil i visse tilfælde være svært at læse og huske, hvilket som konsekvens indebærer risiko for, at det bliver vanskeligere at anvende de bestemmelser, hvori de pågældende beløbsangivelser er indeholdt.
Af hensyn til lovgivningens klarhed og for at sikre dens korrekte anvendelse forekommer det derfor nødvendigt at fastsætte de pengebeløb, der er foreskrevet i visse bestemmelser, til beløb i euro uden decimaler eller til en mere tydelig værdi.
[...]
Den foreliggende bekendtgørelse, der er udstedt under anvendelse af denne bemyndigelse, følger de følgende principper.
Da tilpasningen af bestemmelserne skal være begrundet i hensynet til at opretholde deres læselighed, ændres for det første kun de monetære beløb, hvor man i den forbindelse kun vanskeligt kan anvende værdier med to cifre efter kommaet.
Hovedreglen er, at de fællesskabsretlige regler om omregning og afrunding finder almindelig anvendelse, og tilpasninger er undtagelsen. Heraf følger, at beløb, der allerede udtrykkes i centimes, almindeligvis ikke ændres.
[...]
Samtlige tilpasninger træder i kraft den 1. januar 2002, der er datoen for den endelige og fuldstændige erstatning af franc’en med euroen.
[...].«
7. Selskabet Estager SA (herefter »Estager«) har siden den 1. januar 2002 betalt melafgiften til recette des douanes de Brive (toldoppebørselsmyndigheden i Brive, Frankrig) med 16 EUR pr. ton. Ifølge Estager burde selskabet have betalt en afgift på 15,24 EUR pr. ton i medfør af forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98. Den franske lovgivers tilpasning af beløbet på 100 FRF til 16 EUR indebærer en forhøjelse af denne afgift, der ikke er i overensstemmelse med nævnte forordninger.
8. Artikel 3 i forordning nr. 1103/97 har følgende ordlyd:
»Indførelsen af euroen ændrer ikke betingelserne i et retligt instrument, fritager ikke for opfyldelse af betingelserne i et retligt instrument og giver ikke nogen af parterne ret til ensidigt at ændre eller bringe et sådant retligt instrument til ophør. Denne bestemmelse gælder med forbehold af parternes eventuelle aftaler.«
9. Ifølge forordningens artikel 1 forstås der ved »retlige instrumenter« »lovbestemmelser, administrative retsakter, retsafgørelser, aftaler, ensidige retsakter, betalingsmidler, bortset fra pengesedler og mønter, samt andre retligt bindende instrumenter«.
10. Forordningens artikel 4 bestemmer:
»1.	Omregningskurserne vedtages som en euro udtrykt i hver af de nationale valutaer i de deltagende medlemsstater. De vedtages med seks betydende cifre.
2.	Omregningskurserne afrundes eller afkortes ikke, når der foretages omregninger.
3.	Omregningskurserne anvendes til omregninger begge veje mellem euroenheden og de nationale valutaenheder. Der anvendes ikke omvendte kurser afledt af omregningskurserne.
4.	Pengebeløb, der skal omregnes fra den ene nationale valutaenhed til den anden, omregnes først til et pengebeløb udtrykt i euroenheden, hvilket beløb kan afrundes til mindst tre decimaler, og omregnes derefter til den anden nationale valutaenhed. Alternative omregningsmetoder må kun anvendes, hvis de giver samme resultat.«
11. Forordningens artikel 5 bestemmer desuden:
»Pengebeløb, der skal betales eller kontoføres, når der foretages en afrunding efter en omregning til euroenheden i henhold til artikel 4, afrundes opad eller nedad til nærmeste cent. [...] Hvis anvendelsen af omregningskursen giver et resultat, der ligger nøjagtig i midten, afrundes beløbet opad.«
12. Artikel 7 i forordning nr. 974/98 bestemmer:
»Erstatningen af de deltagende medlemsstaters valutaer med euroen har ikke i sig selv den virkning at ændre valutaangivelsen i retlige instrumenter, der foreligger på den dato, hvor erstatningen finder sted.«
13. Forordningens artikel 14 foreskriver:
»Såfremt der i retlige instrumenter, der foreligger ved overgangsperiodens udløb, henvises til de nationale valutaenheder, skal disse henvisninger læses som henvisninger til euroenheden i henhold til de respektive omregningskurser. De afrundingsregler, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1103/97, finder anvendelse.«
14. Endelig er den uigenkaldeligt fastlåste omregningskurs mellem euroen og den franske franc 1 EUR for 6,55957 FRF i henhold til artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 2866/98 af 31. december 1998 om omregningskurserne mellem euroen og valutaerne i de medlemsstater, der indfører euroen (4) .
15. Da Estager var af den opfattelse, at anvendelsen af disse forordninger nødvendigvis skulle have medført, at melafgiften blev fastsat til 15,24 EUR og ikke 16 EUR, indgav selskabet ved skrivelse af 12. marts 2002 en anmodning til recette des douanes de Brive om tilbagebetaling af en del af den melafgift, der var blevet betalt siden den 1. januar 2002. Den 26. marts 2002 afviste myndigheden anmodningen om tilbagebetaling.
16. Den 24. maj 2002 har Estager anlagt sag mod receveur principal de la recette des douanes de Brivet ved tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde, der har udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er bestemmelserne i bekendtgørelse nr. 2000-916 [...] vedrørende omregningen af en afgift [...], der finder anvendelse på fremstilling af mel, gryn og groft mel af blød hvede, fra 100 FRF til 16 EUR i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne om indførelse af euroen?«
II – Gennemgang
17. Det er ikke bestridt af nogen af de parter, der har interveneret i den foreliggende sag, at omregningen af melafgiften på 100 FRF ud fra en simpel anvendelse af de regler, der fastsat i fællesskabsforordningerne om omregningen til euro og om afrunding, ville have givet et resultat på 15,24 EUR. Anvendelsen af den officielle og uigenkaldelige omregningskurs mellem euro og franske franc, der er fastsat i forordning nr. 2866/98, havde således givet resultatet 15,244 EUR, hvilket efter afrunding til nærmeste cent som fastsat i artikel 5 i forordning nr. 1103/97 havde givet et endeligt resultat på 15,24 EUR.
18. Det spørgsmål, der opstår, er derfor, om en medlemsstat på samme tidspunkt og i samme retlige instrument, hvormed den erstatter et afgiftsbeløb med euro under anvendelse af en officiel omregningskurs og de fællesskabsretlige afrundingsregler, frit kan foretage en forhøjelse af denne afgift på næsten 5% ved at tilpasse et beløb på 15,24 EUR til det højere beløb i hele euro, dvs. 16 EUR.
19. Domstolen har allerede i Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommen (5) haft lejlighed til at beskæftige sig med problemet om omregning til euro og afrunding af beløb, der tidligere var angivet i en national valutaenhed. Denne sag vedrørte en omregning til euro og en afrunding, der var foretaget af et mobiltelefonselskab af visse minutpriser for telefonopkald, der var udtrykt i tyske mark.
20. Domstolen har meget tydeligt henvist til formålet med forordning nr. 1103/97 og de grundlæggende principper, hvorpå den hviler (6) . Særligt er formålet om at sikre de økonomiske aktører den nødvendige retssikkerhed og transparens ved overgangen til den fælles valuta sikret ved princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter og ved princippet om neutralitet ved overgangen til euroen med hensyn til de beløb, der er angivet i en national valuta i retlige instrumenter. Det er netop i henhold til disse grunde, at Domstolen har fastslået, at selv om en erhvervsdrivende i henhold til forordning nr. 1103/97 frit kan omregne i euro og ensidigt kan afrunde en takst såsom en minutpris til nærmeste cent, skal en sådan afrundingspraksis overholde det princip om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter, som er sikret i forordningens artikel 3, og det princip om neutralitet ved overgangen til euroen, der forfølges med forordningen. Ifølge Domstolen kan en sådan afrundingspraksis ikke have nogen reel indvirkning på den pris, som forbrugerne faktisk skal betale (7) .
21. Til trods for de åbenlyse forskelle mellem situationen i den foreliggende sag og i Verbraucher-Zentrale Hamburg-sagen forbliver de principper, som Domstolen fandt afgørende for fortolkningen af forordning nr. 1103/97 i forbindelse med Verbraucher-Zentrale Hamburg-sagen også gyldige i forbindelse med den foreliggende sag.
22. Omregning i euro af et beløb, der er angivet i en national valutaenhed, indebærer ganske vist altid en risiko for en variation i værdien af det pågældende beløb før og efter omregningen. Det følger imidlertid af forordning nr. 1103/97, og navnlig af forordningens artikel 5, at den største tolererede unøjagtighed i denne omregning er 0,005 EUR for at overholde kravene til kontinuitet i retlige instrumenter og neutralitet ved overgangen til euro. Som Domstolen har fremhævet i Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommen, foreskriver princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, at de omregningsregler, der er fastsat i forordning nr. 1103/97, sikrer »en høj grad af nøjagtighed« (8) . Denne høje grad af nøjagtighed, der er foreskrevet i forordningen, for afrundingen af beløb efter deres omregning til euro er desuden et minimumskrav (9) . Det er endvidere klart, at forordning nr. 1103/97 i tilfælde af omregning til euro og afrunding af et beløb, der foretages af en erhvervsdrivende til fordel for de økonomiske aktører, der skal betale dette beløb, ikke er til hinder for, at graden af nøjagtigheden til nærmeste cent ikke overholdes. I modsætning til forhøjelser er nedsættelse af beløb, der skal betales eller kontoføres, ved deres omregning til euro åbenlyst ikke i strid med de krav om retssikkerhed og med forventningen hos økonomiske aktører og særligt hos forbrugerne, der ligger til grund for forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98.
23. I den foreliggende sag har den franske lovgiver ved bekendtgørelse nr. 2000-916 foretaget en tilpasning af melafgiften på 15,24 EUR til et højere beløb i euro, dvs. 16 EUR. En sådan transaktion indebærer en forhøjelse af denne afgift, der langt overskrider den variationsmargen, der tolereres efter de fællesskabsretlige regler om omregning til euro. Man kan under disse omstændigheder ikke tale om en afrunding, der er foretaget i overensstemmelse med de nævnte fællesskabsretlige regler.
24. Den franske regering har imidlertid gjort gældende, at en medlemsstat frit kan foretage en forhøjelse som den, den har indført ved bekendtgørelse nr. 2000-916. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber er af samme opfattelse.
25. Den franske regering har for det første gjort gældende, at forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98 på ingen måde har påvirket medlemsstaternes beskatningskompetence og deres mulighed for at forhøje deres afgifter, når de finder det hensigtsmæssigt. Medlemsstaterne kan stadig frit foretage sådanne forhøjelser i de samme retlige instrumenter som dem, hvormed de foretager omregning til euro af størrelsen af disse afgifter.
26. Den franske regering har for det andet gjort gældende, at bekendtgørelse nr. 2000-916 indfører en tilpasning af beløb, der begrebsmæssigt adskiller sig fra omregningen til euro. Det er alene omregningen til euro, der skal overholde bestemmelserne i forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98. Tilpasningen af beløb, en transaktion, der er selvstændig i forhold til omregningen til euro, giver den franske lovgiver mulighed for at foretage forhøjelser af de afgifter, der er gjort til genstand for en sådan tilpasning, bl.a. af hensyn til læseligheden og memoreringen af beløbene. Det er derfor, at det i bemærkningen til republikkens præsident om bekendtgørelse nr. 2000-916 anføres, at »[d]et resultat, der opnås ved anvendelse af [forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98] [...], i visse tilfælde [vil] være svært at læse og huske, hvilket som konsekvens indebærer risiko for, at det bliver vanskeligere at anvende de bestemmelser, hvori de pågældende beløbsangivelser er indeholdt«. Det fremgår desuden, at »[det a]f hensyn til lovgivningens klarhed og for at sikre dens korrekte anvendelse forekommer [...] nødvendigt at fastsætte de monetære beløb, der er fastsat i visse bestemmelser, til værdier, der er udtrykt i euro uden decimaler eller repræsenterer en højere værdi«. Af hensyn til bestemmelsernes læselighed bestemmes det i samme rapport ligeledes, at kun de monetære beløb, hvor man kun vanskeligt kan anvende værdier med to cifre efter kommaet, ændres. Den franske regering har gjort gældende, at en sådan tilpasning ikke er omhandlet af de ovennævnte fællesskabsforordninger. Disse forordninger er derfor ikke til hinder for, at medlemsstaterne foretager tilpasninger af beløb i forbindelse med overgangen til euro som den, der er foretaget på den omtvistede afgift, der har medført en væsentlig forhøjelse af afgiftens størrelse.
27. Begrebet tilpasning af beløb, som den franske regering skelner fra omregning til euro (der skulle være det eneste, der er dækket af forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98), spiller en central rolle i dens argumentation. Den omstændighed, at bekendtgørelse nr. 2000-916 indeholder en tilpasning af afgiftsstørrelser og bl.a. af melafgiften, og at en sådan tilpasning ikke er omfattet af forordningerne, skulle efter den franske regerings opfattelse sikre, at der ikke er nogen uforenelighed med disse forordninger.
28. Jeg er enig med den franske regering og Kommissionen i, at de stater, der deltager i euroen, stadig frit kan tilpasse deres afgifter, bl.a. af hensyn til læsevenligheden, og at de naturligvis frit kan beslutte sig for en forhøjelse, når de finder det hensigtsmæssigt. Medlemsstaterne har stadig meget vidtgående beføjelser på skatteområdet (10), herunder bl.a. beføjelse til at forhøje en skattelignende afgift som den i den foreliggende sag omtvistede. Den skal imidlertid udøve denne beskatningskompetence under overholdelse af fællesskabsretten (11) . Det er uomtvisteligt, at forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98 ikke har nogen indvirkning på de offentlige myndigheders kompetence til at fastsætte nye højere beløb for en afgift som den i den foreliggende sag omtvistede (12) .
29. Tilbage står, at den franske lovgiver med bekendtgørelse nr. 2000-916 udtrykkeligt har villet foretage en anvendelse af fællesskabsforordningerne ved omregningen
til euro af beløb, der var angivet i franske franc. Et sådant formål fremgår klart og indledningsvis af bekendtgørelsens artikel 1. Denne artikel bestemmer således, at »beløb, der er udtrykt i franske franc i lovgivningen [...], pr. 1. januar 2002 i henhold til artikel 14 i forordning [nr. 974/98] erstattes af beløb i euro under anvendelse af den officielle kurs og af fællesskabsrettens afrundingsregler « (13) . Det er åbenlyst, at denne bekendtgørelse efter sin egen ordlyd har til formål at erstatte beløb, der tidligere var angivet i franske franc i visse lovgivningsbestemmelser, med beløb i euro under anvendelse af den officielle omregningskurs og af forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98.
30. Størrelsen af melafgiften, der efter introduktionen af euroen er fastsat til 16 EUR i bilag IV til bekendtgørelse nr. 2000-916, er resultatet af en samtidig omregning til euro (under anvendelse af den officielle kurs og fællesskabsretlige omregningsregler) på den ene side og en tilpasning med forhøjelse på den anden side. Det er netop samtidigheden i samme retlige instrument af en sådan tilpasning samt omregningen til euro og afrunding efter fællesskabsreglerne, som artikel 2 i bekendtgørelse nr. 2000-916 også forudsætter, når den bestemmer, at »med henblik på at lette anvendelsen af lovgivningen har bestemmelserne i kapitel II-IV til formål at tilpasse visse beløb i euro, der følger af de i artikel 1 nævnte [fællesskabsretlige] omregningsregler«.
31. Vanskeligheden i den foreliggende sag følger netop af denne samtidighed af omregningen til euro af melafgiften og tilpasningen med forhøjelse af det omregnede beløb, der er gennemført ved bekendtgørelse nr. 2000-916.
32. Forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98 er ikke til hinder for, at der i et og samme retlige instrument foretages en omregning af beløb i euro og en tilpasning med forhøjelse af de samme beløb. Jeg er derfor af den opfattelse, at disse fællesskabsforordninger ikke er til hinder for, at en medlemsstat er beføjet til at omregne størrelsen af en afgift i euro og forhøje den på nøjagtigt samme tid og i det samme retlige instrument.
33. Den omstændighed, at medlemsstaten beslutter at anvende fællesskabsforordningerne om omregning og afrunding for at genfastsætte størrelsen af en afgift i euro og samtidig foretage en forhøjelse af denne afgift, forudsætter imidlertid, at medlemsstaten under udøvelse af sin kompetence overholder visse krav, der følger af den anvendelse, medlemsstaten samtidig har foretaget af nævnte fællesskabsforordninger.
34. Det bemærkes, at størrelsen af den i den foreliggende sag omtvistede afgift åbenbart udgør en fast »betingelse« i et »retligt instrument« som omhandlet i artikel 3 i forordning nr. 1103/97. Det drejer sig om et beløb, som nødvendigvis skal omregnes ved overgangen til euroen. Under anvendelse af den officielle kurs og af Fællesskabets omregningsregler ville en sådan omregning kun have kunnet give resultatet 15,24 EUR. Jeg deler derfor i den forbindelse ikke Kommissionens opfattelse, hvorefter forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98 fastsætter regler, der kun skal overholdes ved omregning af nationale valutaer i euro, når de udtrykte værdier formodes at forblive konstante, hvilket ikke er tilfældet for størrelsen af en skattelignende melafgift som den i den foreliggende sag omtvistede, der nemt kan skifte ved de offentlige myndigheders beslutning. Det kan hverken på grundlag af ordlyden af eller af formålet med disse forordninger gøres gældende, at deres anvendelse skulle være udelukket, hvor der er tale om beløb, såsom melafgiften eller endog visse priser, der også ændres mere eller mindre ofte.
35. Reglerne i forordning nr. 1103/97, der hviler på princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter og på princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, finder anvendelse på et beløb såsom størrelsen af den melafgift, der er omtvistet i den foreliggende sag. Disse regler, der har til formål at sikre et højt nøjagtighedsniveau, tolererer hverken efter deres ordlyd eller efter deres formål nogen afrunding til nærmeste højere beløb i hele euro, som den afrunding, der er foretaget i det i denne sag foreliggende tilfælde, og som indebærer en væsentlig forhøjelse af denne afgift på næsten 5%.
36. Som »betingelse« i en lovbestemmelse er størrelsen af melafgiften i den foreliggende sag omfattet af det princip om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter, der er fastsat i artikel 3 i forordning nr. 1103/97, hvorefter »[i]ndførelsen af euroen [ikke ændrer] betingelserne i et retligt instrument«. Princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter og princippet om neutralitet ved overgangen til euroen foreskriver også efter min opfattelse, at økonomiske aktører ikke får den fejlagtige opfattelse, at det er indførelsen af euroen, der er grunden til forhøjelsen af melafgiften. Det er ikke tilstrækkeligt, at indførelsen af euroen ikke rent faktisk er direkte skyld i forhøjelsen af denne afgift. Det er også et krav, at de økonomiske aktører nemt kan opfatte dette.
37. Princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter, der er fastsat i artikel 3 i forordning nr. 1103/97, skal derfor fortolkes således, at den pålægger en transparensforpligtelse for erhvervsdrivende, når de foretager omregninger til euro af faste beløb i retlige instrumenter samtidig med forhøjelser af disse beløb. Dette krav om transparens, hvortil syvende betragtning til forordning udtrykkeligt henviser, følger også af det høje nøjagtighedsniveau ved omregningen, der på en gang indebærer faste omregningskurser for euroen med seks cifre, som er fastsat ved forordning nr. 2866/98, og de strenge regler for omregning til euro og afrunding, der er fastsat i forordning nr. 1103/97 (14) . En sådan transparensforpligtelse gør sig også gældende for medlemsstaterne, navnlig når de beslutter i det samme retlige instrument at omregne størrelsen af en afgift som den i den foreliggende sag omtvistede i euro efter de fællesskabsretlige regler på området og samtidig at tilpasse dette beløb med indførelse af en forhøjelse.
38. Forordning nr. 1103/97 foreskriver med andre ord, at når en medlemsstat beslutter at forhøje en afgift på samme tid og i samme retlige instrument som det, der anvendes til erstatningen af størrelsen af denne afgift efter de fællesskabsretlige omregningsregler, skal de økonomiske aktører nemt kunne se, hvad der udgør resultatet af omregningen til euro ved overgangen til den fælles valuta på den ene side, og hvad der udgør medlemsstatens uafhængige beslutning om at tilpasse og forhøje størrelsen af afgiften. Det drejer sig om et krav om at sikre transparensen for de økonomiske aktører – hvilket er en værdi, der udtrykkeligt er anerkendt af fællesskabslovgiver i syvende betragtning til forordning nr. 1103/97 – mellem to meget forskellige forhold: dels omregningen til euro af størrelsen af melafgiften, dels forhøjelsen af denne afgift. Denne transparens er også nødvendig for en korrekt opfattelse af fordelingen af Fællesskabets og medlemsstaternes politiske ansvar i de europæiske borgeres øjne. En medlemsstat kan ikke overføre de politiske omkostninger, der er knyttet til forhøjelsen af en afgift, til Fællesskabet ved at foretage denne forhøjelse under dække af en anvendelse af de fællesskabsretlige omregnings‑ og afrundingsregler. En sådan handlemåde ville også være i strid med ånden af godt samarbejde og loyalitet mellem medlemsstaterne og Fællesskabet.
39. Artikel 1 i bekendtgørelse nr. 2000-916 fastsætter en udtrykkelig forbindelse mellem de nye beløb i euro og den simple omregning »under anvendelse af den officielle kurs og af fællesskabsrettens afrundingsregler« (15) . Hvis en forhøjelse af melafgiften frit kunne indføres uden sondring, dvs. under dække af en erstatning med beløb i euro efter fællesskabsrettens omregningsregler, ville der foreligge en tilsidesættelse af princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter samt af princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, der udtrykkeligt er angivet i artikel 3 i forordning nr. 1103/97. Det bemærkes, at opretholdelsen af disse krav om kontinuitet og neutralitet er afgørende for at grundlægge de økonomiske aktørers tillid til euroen. En sådan tillid hviler på garantien for, at omregningen til euro ved indførelsen af den fælles valuta ikke i sig selv indebærer forhøjelser af disse beløb.
40. Hvis en medlemsstat frit på samme tidspunkt som den foretager omregningen til euro af størrelsen af sine afgifter efter de fællesskabsretlige regler på området uden forskel kunne forhøje disse beløb, ville reglerne i forordning nr. 1103/97 og nr. 974/98, der foreskriver et højt niveau af nøjagtighed, når alt kommer til alt ikke være andet end fakultative regler for medlemsstaterne. Fællesskabsforordningerne om omregning og afrunding af beløb i euro finder ikke kun anvendelse på private erhvervsdrivende. Medlemsstaterne er også underlagt disse fællesskabsregler, når de omregner størrelserne af deres afgifter, såsom den i den foreliggende sag omtvistede melafgift, i euro. Den omstændighed, at en medlemsstat også har kompetence til at forhøje disse beløb, lige som en økonomisk aktør også frit kan forhøje prisen af de varer eller tjenesteydelser, han markedsfører, medfører ikke, at medlemsstaten er mindre forpligtet til at overholde de fællesskabsretlige regler om omregning af beløb i euro.
41. Denne konklusion er netop støttet af de rapporter, som Kommissionen har påberåbt sig under den mundtlige forhandling, hvorefter »[d]en offentlige sektors store betydning for økonomien medfører, at de valg, der her træffes, gennem eksemplets magt
får afsmittende virkning. De fleste offentlige myndigheder agter at vise et godt eksempel
ved at sørge for, at overgangen til tariffer udtrykt i euro bliver neutral eller gunstigere for borgerne, og at undgå, at der sker forhøjelser i overgangsperioden « (16) . Der hersker ligeledes i henhold til en anden meddelelse, som Kommissionen også nævnte under den mundtlige forhandling, »[...] en stadig mere udbredt bekymring i befolkningen for snyd og prisstigninger i forbindelse med omregningen af priserne til euro, og der er i den forbindelse indgivet klager over både den offentlige og den private sektor i flere lande. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at sikre enten en neutral omregning af de offentlige takster eller en omregning, der generelt er i borgernes favør « (17) .
42. Den franske regering og Kommissionen har gjort gældende, at den franske lovgiver havde overholdt princippet om kontinuiteten i betingelserne i de retlige instrumenter og princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, idet den har respekteret en global neutralitet. Tilsyneladende skulle dette efter Kommissionens opfattelse give en medlemsstat mulighed for med hensyn til de forskellig størrelser af tariffer eller afgifter, der er indehold i samme retlige instrument, frit at beslutte at forhøje visse af disse beløb fra 15,24 til 16 EUR og at nedsætte andre beløb fra 15,24 til 15 EUR (18) . En så vag og unøjagtig global neutralitet åbner mulighed for alle mulige strategiske valg med hensyn til, hvilke beløb der forhøjes og nedsættes. Den er meget langt fra den høje grad af nøjagtighed i omregningen til euro, som fællesskabslovgiver har foreskrevet, samt fra princippet om kontinuiteten i betingelserne i de retlige instrumenter og princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, der udtrykkeligt er angivet i forordning nr. 1103/97. Størrelsen af melafgiften er i sig selv en »betingelse« i et retligt instrument, der er helt forskellig fra de andre størrelser af de andre afgifter, der også er angivet i det samme instrument. De økonomiske aktører, der skal bære forhøjelsen af melafgiften, er ikke dem, der drager fordel af eventuelle nedsættelser af andre afgifter, der også er omregnet i euro i det samme retlige instrument. Størrelsen af melafgiften er i sig selv – og ikke under en samlet hensyntagen med størrelsen af de andre afgifter, der også er omregnet i euro i bekendtgørelse nr. 2000-916 – underkastet kravet om kontinuitet og neutralitet.
43. For de økonomiske aktører særligt i de medlemsstater, der overvejer en eventuel tiltrædelse af den fælles valuta, ville det, hvis det accepteredes, at staten frit kunne foretage en omregning til euro af størrelsen af visse af statens tariffer og afgifter og foretage en forhøjelse heraf under dække af omregningerne, kunne have en negativ indvirkning på deres tillid til den fælles valuta. Indførelsen af euroen ville i de økonomiske aktørers øjne blive holdt ansvarlig for forhøjelsen af afgifter, selv om en sådan forhøjelse udelukkende skulle tilregnes myndighederne i staten, der er de eneste, der er beføjet til at træffe beslutning om en sådan forhøjelse.
44. Princippet om kontinuiteten i aftaler og andre retlige instrumenter og princippet om neutralitet ved overgangen til euroen foreskriver derfor, at en tilpasning med forhøjelse af størrelsen af en afgift som den i den foreliggende sag omtvistede, når den finder sted på samme tidspunkt som omregningen til euro af denne størrelse og i samme retlige instrument, skal foretages med fuldstændig gennemsigtighed i forhold til de økonomiske aktører. Heraf følger, at hvis en forhøjelse af en afgift finder sted på samme tidspunkt som omregningen til euro af denne størrelse, skal den lovbestemmelse, hvorved en sådan samtidig omregning og forhøjelse gennemføres, udtrykkeligt og gennemskueligt for hvert beløb, for hvilket der samtidig er foretaget en sådan omregning og en sådan forhøjelse, sondre mellem det, der er resultatet af omregningen til euro, og det, der er udgør resultatet de offentlige myndigheders beslutning om at forhøje størrelsen af denne afgift. Det tilkommer den forelæggende ret i lyset af de ovenfor angivne overvejelser at undersøge, om der er sikret en sådan transparens ved bekendtgørelse nr. 2000-916, specifikt med hensyn til omregningen til euro og forhøjelsen af melafgiften.
III – Forslag til afgørelse
45. På baggrund af de ovennævnte betragtninger er det min opfattelse, at Domstolen skal besvare det af tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde stillede spørgsmål på følgende måde:
»Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 af 17. juni 1997 om visse bestemmelser vedrørende indførelsen af euroen skal fortolkes således, at når en forhøjelse af en skattelignende afgift som afgiften på mel, gryn og groft mel af blød hvede, der leveres eller fremstilles til menneskelig ernæring, finder sted på samme tidspunkt som omregningen til euro af størrelsen af denne afgift, skal den lovbestemmelse, hvorved en sådan samtidig omregning og forhøjelse gennemføres, udtrykkeligt og gennemskueligt for hvert beløb, for hvilket der samtidig er foretaget en sådan omregning og en sådan forhøjelse, sondre mellem det, der er resultatet af omregningen i euro, og det, der er udgør resultatet de offentlige myndigheders beslutning om at forhøje størrelsen af denne afgift. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om der er sikret en sådan transparens ved bekendtgørelse nr. 2000-916, specifikt med hensyn til omregningen i euro og forhøjelsen af den i den foreliggende sag omtvistede melafgift.«
(1) .
(2)  –	EFT L 162, s. 1.
(3)  –	EFT L 139, s. 1.
(4)  –	EFT L 359, s. 1.
(5)  –	Dom af 14.9.2004, sag C-19/03, Sml. I, s. 8183.
(6)  –	Jf. navnlig Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommen, præmis 31.
(7)  –	Jf. Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommen, præmis 57 og punkt 2 i domskonklusionen.
(8)  –	Præmis 32.
(9)  –	Domstolen har således i Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommens præmis 34 udtalt, at forordning nr. 1103/97 »kun fastsætter minimumsregler vedrørende afrunding af visse beløb og overlader det til de nationale myndigheder at opretholde og vedtage regler, som gør det muligt at bidrage på en bedre måde til formålet om neutralitet ved overgangen til den fælles valuta«. Jf. også 11. betragtning til forordning nr. 1103/97.
(10)  –	Jf. generelt dom af 27.2.1985, sag 55/83, Italien mod Kommissionen, Sml. s. 683, præmis 11.
(11)  –	Jf. bl.a. dom af 14.2.1995, sag C-279/93, Schumacker, Sml. I, s. 225, præmis 21, af 8.3.2001, forenede sager C-397/98 og C-410/98, Metallgesellschaft m.fl., Sml. I, s. 1727, præmis 37, af 7.9.2004, sag C-319/02, Manninen, Sml. I, s. 7477, præmis 19, af 13.12.2005, sag C-446/03, Marks & Spencer, Sml. I, s. 10837, præmis 29, og af 12.9.2006, sag C-196/04, Cadbury Schweppes og Cadbury Schweppes Overseas, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40. Jf. også i samme retning dom af 27.10.1993, sag C-72/92, Scharbatke, Sml. I, s. 5509, og af 23.4.2002, sag C-234/99, Nygård, Sml. I, s. 3657.
(12)  –	Jeg skal ikke beskæftige mig med det spørgsmål – der udelukkende henhører under de franske domstoles kompetence – om den franske regering ved med bekendtgørelse nr. 200-916 at foretage en forhøjelse af melafgiften på 5% handlede inden for den bemyndigelse, den var givet ved lov nr. 2000-517. Det er den franske regering, der i sit skriftlige indlæg sondrer mellem tilpasning og forhøjelse af beløb, idet den har gjort gældende, at den omstændighed, at man med bekendtgørelse nr. 2000-916 »samtidigt har tilpasset beløbet i euro af denne afgift og foretaget en forhøjelse af afgiften, er uden betydning«.
(13)  –	Min fremhævelse.
(14)  –	Jf. herved Verbraucher-Zentrale Hamburg-dommen, præmis 32.
(15)  –	Selv rapporten til Republikkens præsident angiver blot, at formålet om at sikre lovgivningens klarhed og at sikre dens korrekte anvendelse kan begrunde, at beløb fastsættes til værdier, der er udtrykt i euro uden decimaler, eller til værdier, der repræsenterer en højere værdi. Der er ikke henvist til formålet om samtidigt at foretage en forhøjelse af beløbet af visse af disse afgifter.
(16)  –	Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og Den Europæiske Centralbank af 3.4.2001 – Rapport om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter (KOM(2001) 190 endelig udg., s. 45), min fremhævelse.
(17)  –	Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råd af 10.10.2001 – Anden rapport om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter (KOM(2001) 561 endelig udg., s. 3), min fremhævelse.
(18)  –	Jf. for en forkastelse af et tilsvarende argument mit forslag til afgørelse i Verbraucher-Zentrale Hamburg-sagen, punkt 57 ff.