61994CJ0196_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-196/94,
angaaende en anmodning, som Luxembourgs Conseil d' État, Afdelingen for Tvistemaal, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Catherine Schiltz-Thilmann
mod
Ministre de l' Agriculture,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10) og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1298/85 af 23. maj 1985 (EFT L 137, s. 5), samt vedroerende fortolkningen af artikel 6a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 (EFT L 68, s. 1),
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G. Hirsch, og dommerne G.F. Mancini (refererende dommer) og F.A. Schockweiler,
generaladvokat: G. Cosmas
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Catherine Schiltz-Thilmann ved advokat Fernand Entringer, Luxembourg
° Storhertugdoemmet Luxembourg ved conseiller de direction 1ère classe Ferdinand Hoffstetter, som befuldmaegtiget
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Gérard Rozet og Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 28. september 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 6. juli 1994, indgaaet til Domstolen den 7. juli 1994, har Luxembourgs Conseil d' État, Afdelingen for Tvistemaal, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10) og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1298/85 af 23. maj 1985 (EFT L 137, s. 5), samt vedroerende fortolkningen af artikel 6a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 (EFT L 68, s. 1).
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en tvist, som Catherine Schiltz-Thilmann, der er ejer af en maelkeproducerende landbrugsbedrift, har anlagt mod det luxembourgske Landbrugsministerium (herefter "ministeriet") til proevelse af en afgoerelse, hvorved hun blev paalagt betaling af en tillaegsafgift for overskridelse af hendes referencemaengde for direkte salg af komaelk for produktionsaaret 1991/1992.
3 Med henblik paa at begraense produktionen af maelk og mejeriprodukter i Faellesskabet blev der ved forordning nr. 804/68, som aendret bl.a. ved forordning nr. 856/84, indfoert en tillaegsafgift i medfoer af artikel 5c, som paahviler producenter eller opkoebere af maelk, og som opkraeves af de af dem solgte eller koebte maengder, som overskrider en vis referencemaengde. Ifoelge de for tillaegsafgiften gaeldende regler sondres der mellem leverancer til mejerier eller andre virksomheder og direkte salg til konsum.
4 Hvad angaar leverancerne til mejerier eller andre virksomheder bestemmer artikel 5c, stk. 1, at medlemsstaterne kan vaelge mellem to formler for anvendelse af tillaegsafgiften. Ifoelge "formel A" paahviler tillaegsafgiften producenten, mens afgiften for overskridelse af referencemaengden ifoelge "formel B", som Storhertugdoemmet Luxembourg har vedtaget at anvende, paahviler opkoeberen.
5 For saa vidt angaar direkte salg til konsum paahviler tillaegsafgiften ifoelge artikel 5c, stk. 2, enhver maelkeproducent for de maengder maelk, han har solgt direkte til konsum, og som overstiger hans referencemaengde.
6 Ogsaa hvad angaar de globale referencemaengder, som tildeles medlemsstaterne (herefter "nationale kvoter"), sondres der mellem direkte salg til konsum og leverancer til mejerier og andre virksomheder.
7 Summen af de individuelle referencemaengder, som tildeles maelkeproducenter for direkte salg eller leverancer, maa ikke overskride de nationale kvoter, som for leverancernes vedkommende er fastsat ved artikel 5c, stk. 3, i forordning nr. 804/68, med senere aendringer, og for de direkte salgs vedkommende i bilaget til forordning nr. 857/84, som artikel 6, stk. 2, henviser til.
8 Ifoelge artikel 5c, stk. 7, andet og tredje afsnit, i forordning nr. 804/68, som aendret paa dette punkt ved forordning nr. 1298/85, kan den nationale kvote, som fastsaettes for leverancerne, under anvendelse af den saakaldte forvaltningskomitéprocedure tilpasses paa grundlag af objektive og behoerigt begrundede statistiske data for at tage hensyn til eventuelle strukturaendringer.
9 Endelig bestemmer artikel 6a i forordning nr. 857/84, med senere aendringer, at de producenter, som raader over to individuelle referencemaengder for henholdsvis leverancer og direkte salg, efter anmodning og for at tage hensyn til aendringer i deres afsaetningsmoenster kan faa forhoejet den ene af de to referencemaengder. Denne forhoejelse er dog betinget af, at den anden referencemaengde nedsaettes tilsvarende.
10 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at Catherine Schiltz-Thilmann leverer en del af maelkeproduktionen paa sin bedrift til en opkoeber, mens den oevrige del saelges direkte til konsum i form af ostefremstilling. I kraft af ordningen for tillaegsafgift paa komaelk raader Catherine Schiltz-Thilmann saaledes over to referencemaengder, en for leverancer og en anden for direkte salg. For produktionsaaret 1991/1992 ° som er det produktionsaar, hovedsagen vedroerer ° udgjorde de referencemaengder, som Catherine Schiltz-Thilmann havde faaet tildelt, 152 654 kg til direkte salg og 175 805 kg til leverancer, mens hendes faktisk solgte eller leverede maengder inden for dette produktionsaar udgjorde henholdsvis 198 044 kg og 160 594 kg.
11 I medfoer af artikel 6a i forordning nr. 857/84 blev den del af referencemaengden, som Catherine Schiltz-Thilmann havde faaet tildelt for leverancer, og som ikke var blevet udnyttet (15 211 kg), tillagt referencemaengden for de direkte salg, som dermed naaede op paa 167 865 kg. Ministeren fastslog efter at have forhoejet denne maengde med en fast maengde paa 5 000 kg, at Catherine Schiltz-Thilmann alt i alt havde overskredet sin kvote for produktionsaaret 1991/1992 med 25 179 kg og paalagde hende foelgelig at betale en tillaegsafgift paa 245 865 LFR for den del af de direkte salg, som havde overskredet referencemaengden.
12 Catherine Schiltz-Thilmann indbragte denne afgoerelse til proevelse ved Conseil d' État og gjorde gaeldende, at hun alene kunne paalaegges tillaegsafgift for overskridelse af en individuel referencemaengde, saafremt ogsaa summen af de nationale kvoter, som var fastsat for Storhertugdoemmet Luxembourg for leverancer og direkte salg, var overskredet inden for det paagaeldende produktionsaar.
13 Heroverfor gjorde ministeren gaeldende, at tillaegsafgiften skal erlaegges for de leverede eller direkte solgte maengder, som overskrider den respektive referencemaengde, uanset om de nationale kvoter er overskredet individuelt eller som helhed.
14 Conseil d' État har i sin afgoerelse fastslaaet, at den nationale kvote for leverancer ikke var blevet opbrugt i produktionsaaret 1991/1992 i modsaetning til den nationale kvote for direkte salg til konsum, og at de to nationale kvoter tilsammen ikke var blevet overskredet. Conseil d' État fandt imidlertid, at tvistens afgoerelse afhang af, hvorledes Faellesskabets retsforskrifter skulle fortolkes, og forelagde derfor Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er det ifoelge Faellesskabets retsforskrifter ° navnlig artikel 6a i forordning nr. 857/84 og artikel 5c, stk. 7, i forordning nr. 804/68 ° muligt ved bestemmelsen af, om der foreligger en overproduktion paa nationalt plan, at sammenlaegge de saakaldte opkoeberkvoter med kvoterne for direkte salg, eller bestaar disse kvoter uafhaengigt af hinanden og kan ikke sammenlaegges, bortset fra den indbyrdes overfoersel mellem de to kvoter, som kan foretages i henhold til artikel 6a i forordning nr. 857/84?"
15 For at kunne besvare dette spoergsmaal bemaerkes foerst, at formaalet med tillaegsafgiften er at genoprette den ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel paa markedet for mejeriprodukter, som er blevet forstyrret paa grund af strukturbestemte overskud, ved en begraensning af Faellesskabets produktion af maelk (se herved bl.a. dom af 17.5.1988, sag 84/87, Erpelding, Sml. s. 2647, praemis 26).
16 De strukturbestemte overskud skal afskaffes ved hjaelp af to saerskilte ordninger for tillaegsafgifter, hvoraf den ene vedroerer direkte salg og den anden leverancer. Disse ordninger, som omhandler saerskilte udloesende begivenheder, er blevet indfoert ved forskellige bestemmelser med hver deres saerlige kendetegn.
17 Det maa herved for det foerste fremhaeves, at de to typer af referencemaengder blev indfoert ved saerlige bestemmelser, som er indbyrdes uafhaengige. Saaledes blev den individuelle referencemaengde for leverancer indfoert ved artikel 5c, stk. 1, i den aendrede version af forordning nr. 804/68, mens bestemmelsen om den tilsvarende nationale kvote er indeholdt i stk. 3. Den individuelle referencemaengde for direkte salg blev derimod indfoert ved artikel 5c, stk. 2, mens bestemmelsen om den tilsvarende nationale kvote er indeholdt i artikel 6 i forordning nr. 857/84 samt bilaget hertil.
18 For det andet maa det fremhaeves, at afgoerende for, hvem der skal betale tillaegsafgiften, er hvilken referencemaengde der er overskredet. Det er nemlig altid producenter, der skal betale afgiften ved overskridelse af referencemaengden for direkte salg, mens det enten er koeberen eller producenten, der skal betale tillaegsafgiften ved overskridelse af referencemaengden for leverancer, afhaengig af, om den paagaeldende medlemsstat har valgt "formel A" eller "formel B", som begge er omhandlet i artikel 5c, stk. 1, i den aendrede version af forordning nr. 804/68.
19 For det tredje afhaenger ogsaa tillaegsafgiftens stoerrelse af, om det er referencemaengden for leverancer eller direkte salg, som er overskredet. For produktionsaaret 1991/1992 udgjorde tillaegsafgiften herfor henholdsvis 115 og 75%.
20 Endelig er reglerne for de aarlige afregninger, som skal foretages med henblik paa bestemmelsen af, om der skal opkraeves tillaegsafgift, forskellige for de to kategorier af referencemaengder. Ifoelge artikel 15 og 16 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelser for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12), som fandt anvendelse paa de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, skal de aarlige erklaeringer om de faktisk leverede eller solgte maengder foretages af koeberen, naar der er tale om leverancer til mejerier eller andre virksomheder, men af producenten, naar der er tale om direkte salg til konsum.
21 De to typer af referencemaengder for direkte salg og leverancer har saaledes en saerskilt og uafhaengig karakter, som ikke anfaegtes af artikel 6a i den aendrede version af forordning nr. 857/84 og af artikel 5c, stk. 7, i den aendrede version af forordning nr. 804/68.
22 Den undtagelsesprocedure, som blev indfoert ved artikel 5c, stk. 7, for at sikre, at der tages hensyn til de strukturaendringer, der paavirker de direkte salg og leverancerne, vedroerer nemlig den nationale kvote for leverancer og angaar saaledes medlemsstaterne og ikke de individuelle producenter. I oevrigt kan en eventuel tilpasning af den nationale kvote ikke, som det fremgaar af stk. 7, tredje afsnit, medfoere en forhoejelse af summen af de nationale kvoter. Endelig foretages en saadan tilpasning ikke automatisk, men efter gennemfoerelsen af den saakaldte forvaltningskomitéprocedure i henhold til artikel 30 i forordning nr. 804/68 og paa grundlag af objektive og behoerigt begrundede statistiske data. Tilpasningen er ikke begraenset til et bestemt produktionsaar, men vedbliver med at gaelde, indtil der paa ny sker en aendring i de statistiske forudsaetninger.
23 Artikel 5c, stk. 7, paavirker derfor ikke den udloesende begivenhed for den tillaegsafgift, som de individuelle producenter skal betale i tilfaelde af en overskridelse af den referencemaengde, de har faaet tillagt.
24 Det samme gaelder for artikel 6a i den aendrede version af forordning nr. 857/84. Efter denne bestemmelse kan de individuelle producenter nemlig laegge den del af referencemaengden, som ikke er blevet opbrugt, til den anden referencemaengde. En saadan overfoersel medfoerer derfor ikke nogen forhoejelse af summen af de to individuelle referencemaengder. Hvis bedriftens samlede produktion overstiger summen af de to individuelle referencemaengder, skal der derfor betales tillaegsafgift for den faktisk fremstillede maengde, som overstiger enten den ene, den anden eller de to sammenlagte referencemaengder for direkte salg eller leverancer.
25 Den udloesende begivenhed for tillaegsafgiften er altsaa overskridelsen af referencemaengden, uanset om der i medfoer af artikel 6a i den aendrede version af forordning nr. 857/84 indbyrdes er foretaget en overfoersel mellem de to referencemaengder.
26 Under hensyn til de anfoerte betragtninger maa det forelagte spoergsmaal besvares med, at artikel 6a i forordning nr. 857/84 som aendret og artikel 5c, stk. 7, i forordning nr. 804/68 som aendret skal fortolkes saaledes, at der ikke ved bestemmelsen af, om der foreligger en overproduktion paa nationalt plan, kan foretages en sammenlaegning af referencemaengderne for direkte salg og leverancer, som er indbyrdes uafhaengige.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 De udgifter, der er afholdt af den luxembourgske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Luxembourgs Conseil d' État, Afdelingen for Tvistemaal, ved dom af 6. juli 1994, for ret:
Artikel 6a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, som aendret ved Raadets forordning nr. 590/85 af 26. februar 1985 og artikel 5c, stk. 7, i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter, som foerst aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 og dernaest ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1298/85 af 23. maj 1985, skal fortolkes saaledes, at der ikke ved bestemmelsen af, om der foreligger en overproduktion paa nationalt plan, kan foretages en sammenlaegning af referencemaengderne for direkte salg og leverancer, som er indbyrdes uafhaengige.