Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
T. ĆAPETA
fremsat den 13. november 2025 (1)
Sag C-773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
mod
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Europa-Kommissionen
» Appel – ikke-privilegerede intervenient – repræsentativ sammenslutning – formaliteten – artikel 56, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol – plantebeskyttelsesmidler – forordning (EF) nr. 1107/2009 – ikke-fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet chlorpyrifos-methyl – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/17 – annullationssøgsmål «
I.      Indledning
1.        En sammenslutning, der repræsenterer plantebeskyttelsesindustrien i Europa, intervenerede for Retten til støtte for annullation af Kommissionens forordning om ikke at forny godkendelsen af et bestemt stof i henhold til gældende EU-lovgivning. Kommissionen blev frifundet.
2.        Nu søger sammenslutningen at iværksætte appel til prøvelse af Rettens dom. Er sammenslutningen umiddelbart berørt af dommen, således som det kræves for at kunne iværksætte en appel ifølge artikel 56, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol (herefter »statutten«)?
3.        Det er et af de centrale spørgsmål i den foreliggende sag.
II.    Sagens baggrund
4.        European Crop Care Association (herefter »ECCA«) er en sammenslutning med hjemsted i Bruxelles (Belgien), som repræsenterer europæiske producenter af plantebeskyttelsesmidler (2).
5.        Plantebeskyttelsesmidler er reguleret af EU-lovgivningen, herunder forordning nr. 1107/2009 (3), som fastsætter harmoniserede regler for godkendelse og markedsføring af aktivstoffer (4). Denne forordning indfører et parallelt system, hvorved aktivstoffer godkendes på EU-plan af Europa-Kommissionen, mens plantebeskyttelsesmidler, der indeholder de af Europa-Kommissionen godkendte aktivstoffer, godkendes på nationalt plan af medlemsstaterne (5).
6.        Det, der er relevant, i denne sag, er, at godkendelsen af aktivstoffer er tidsbegrænset, således at deres fortsatte anvendelse kræver, at Kommissionen fornyer denne godkendelse i overensstemmelse med kravene i forordning nr. 1107/2009 (6). Særlige bestemmelser om fornyelsesproceduren for aktivstoffer blev ligeledes fastlagt i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 (7), idet denne procedure involverer Kommissionen, Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (herefter »EFSA«) og medlemsstaterne.
A.      Begivenheder, der har ført til sagen for Retten
7.        Det i denne sag omhandlede aktivstof er chlorpyrifos-methyl (herefter »CHP-methyl«), der anvendes i plantebeskyttelsesmidler til bekæmpelse af skadegørere og til at behandle korn, der oplagres, samt tomme lagre.
8.        I 2006 (8) blev CHP-methyl godkendt for første gang i EU, og dets godkendelse blev fastsat til at udløbe i 2016 (9).
9.        I 2013 indgav to selskaber, der producerede CHP-methyl – Ascenza Agro, SA (herefter »Ascenza«) og Dow AgroSciences Ltd – hver især en ansøgning om fornyelse af godkendelse af CHP-methyl.
10.      Proceduren for fornyelse af CHP-methyl blev fulgt (10).
11.      I sidste ende besluttede Kommissionen ved gennemførelsesforordning 2020/17 (11) ikke at forny godkendelsen af CHP-methyl. Ifølge denne forordning var der betænkeligheder med hensyn til CHP-methyls genotoksicitet og udviklingsneurotoksicitet, som beskrevet i to erklæringer fra EFSA, som der ikke kunne ses bort fra. Kommissionen fandt således, at det ikke kunne godtgøres, at godkendelseskriterierne vedrørende virkningerne for menneskers sundhed i artikel 4 i forordning nr. 1107/2009 var opfyldt.
B.      Retsforhandlingerne for Retten
12.      Den 10. februar 2020 anlagde Ascenza, en af ansøgerne om fornyelse af CHP-methyl, sammen med Industrias Afrasa, SA, et selskab, der er aktivt på markedet for plantebeskyttelsesmidler (herefter samlet »sagsøgerne«), sag ved Retten med påstand om annullation af gennemførelsesforordning 2020/17 på grundlag af artikel 263 TEUF. De påberåbte sig proceduremæssige og materielle fejl i Kommissionens afgørelse om ikke at forny godkendelsen af CHP-methyl, hvilke gjorde denne forordning ulovlig.
13.      ECCA anmodede om tilladelse til at intervenere til støtte for sagsøgerne med det formål at få forordningen annulleret. Retten tog ECCA’s anmodning om intervention til følge, idet den fandt, at sidstnævnte havde godtgjort at have en interesse i sagens udfald, således som det er krævet i EU-lovgivningen (12). ECCA’s interesse var baseret på, at sammenslutningen repræsenterede den europæiske plantebeskyttelsesindustri, og at udfaldet af retssagen kunne påvirke ECCA’s kollektive interesser, idet det blev gjort gældende, at gennemførelsesforordning 2020/17 ville danne præcedens, som ville påvirke den pågældende industri.
14.      Kommissionen nedlagde påstand om frifindelse i det af sagsøgerne anlagte annullationssøgsmål.
15.      Kongeriget Danmark, Den Franske Republik og Health and Environmental Alliance (herefter »HEAL«), der er en miljøbeskyttelsesorganisation, anmodede om tilladelse til at intervenere til støtte for Kommissionens påstand om frifindelse. Retten tog disse anmodninger om intervention til følge (13).
16.      Med den appellerede dom (14) forkastede Retten alle disse anbringender som ugrundede. Dette omfattede sagsøgernes otte retlige anbringender (15) samt tre andre retlige anbringender fremsat af ECCA (16). Retten frifandt derfor Kommissionen.
III. Retsforhandlingerne for Domstolen
17.      Ved appel iværksat den 14. december 2023 har ECCA nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den appellerede dom og annullerer gennemførelsesforordning 2020/17. ECCA har ligeledes nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
18.      I sit svarskrift indgivet den 20. marts 2024 har Ascenza støttet ECCA’s påstande og har nedlagt påstand om, at appellen tages til følge i sin helhed.
19.      I sit svarskrift indgivet den 22. marts 2024 har Kommissionen nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at ECCA tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
20.      I sit svarskrift indgivet den 23. marts 2024 har HEAL nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at ECCA tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
21.      I sit svarskrift indgivet den 8. april 2024 har Den Franske Republik nedlagt påstand om, at appellen forkastes.
22.      Den 22. juli 2024 indgav ECCA replik, og Ascenza og Kommissionen indgav duplik henholdsvis den 30. august 2024 og den 2. oktober 2024.
23.      Domstolen besluttede i medfør af artikel 76, stk. 2, i Domstolens procesreglement at træffe afgørelse uden mundtlig forhandling.
IV.    Bedømmelse
24.      Et af de spørgsmål, der rejses i den foreliggende appelsag (17), vedrører betingelserne for, at en sammenslutning, der har deltaget i sagen i første instans som ikke-privilegeret intervenient, kan iværksætte appel til prøvelse af Rettens dom.
25.      Efter anmodning fra Domstolen vil dette forslag til afgørelse udelukkende fokusere på dette spørgsmål.
26.      Domstolen har allerede taget stilling til formaliteten i appelsager, hvor appellen er iværksat af ikke-privilegerede intervenienter, men ikke i sager, hvor en sådan intervenient er en sammenslutning. Den foreliggende appel giver således Domstolen lejlighed til at præcisere kravet i statuttens artikel 56, stk. 2, hvorefter en ikke-privilegeret intervenient skal være umiddelbart berørt af Rettens dom, når denne intervenient er en repræsentativ sammenslutning.
27.      Kommissionen har, støttet af HEAL, bestridt, at appellen kan antages til realitetsbehandling, med den begrundelse, at ECCA er umiddelbart berørt af den appellerede dom som foreskrevet i statuttens artikel 56, stk. 2.
28.      ECCA har gjort gældende, at appellen kan antages til realitetsbehandling på grundlag af to argumenter. For det første hævder ECCA, med støtte fra Ascenza, at sammenslutningen opfylder kravet om at være umiddelbart berørt af den appellerede dom i medfør af statuttens artikel 56, stk. 2, idet den appellerede dom på betydelig og umiddelbar vis påvirker dens interesser. For det andet anfører ECCA, at ECCA som sammenslutning repræsenterer interesserne på vegne af sit medlem Ascenza, der selv ville have kompetence til at iværksætte appel. ECCA har i denne forbindelse gjort gældende, at betingelserne for, at sammenslutninger kan anlægge et annullationssøgsmål på vegne af sine medlemmer i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, bør finde analog anvendelse på betingelserne for antagelse til realitetsbehandling af en appel iværksat af sammenslutninger i henhold til statuttens artikel 56, stk. 2.
29.      Heroverfor har Kommissionen, støttet af HEAL, anført, at ECCA’s argumenter, der støtter ret på betingelserne for iværksættelse af appel i artikel 263, stk. 4, TEUF, ikke kan tiltrædes.
30.      Min vurdering er opbygget som følger. For det første vil jeg behandle retten til at intervenere ved Unionens retsinstanser og repræsentative sammenslutningers interesse i at intervenere (A). For det andet vil jeg undersøge forholdet mellem ikke-privilegerede intervenienters interesse i at intervenere og retten til at iværksætte appel (B). For det tredje vil jeg behandle ECCA’s argumenter vedrørende de betingelser for at iværksætte appel i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, der er relevante for ECCA’s ret til at iværksætte appel som ikke-privilegeret intervenient (C). For det fjerde og sidste vil jeg anvende min bedømmelse til at vurdere, hvorvidt ECCA har kompetence til at iværksætte appel i den foreliggende sag (D).
A.      Repræsentative sammenslutningers interesse i at intervenere
31.      Først og fremmest er intervention en særlig processuel mekanisme i direkte søgsmål ved Unionens retsinstanser, som giver medlemsstaterne, Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer samt alle fysiske og juridiske personer, herunder sammenslutninger, mulighed for frivilligt at indtræde i sagen på samme side som en af hovedparterne i tvisten ved nævnte retsinstanser. Da sagen kan påvirke dem, giver interventionen Unionens retsinstanser mulighed for at tage hensyn til intervenienternes synspunkter, når de træffer afgørelse i sagen (18).
32.      Grundlæggende er hovedtanken, at en intervenient kan støtte en af parterne, men interventionen er ikke en »bagindgang«, der gør det muligt for intervenienten selv at indtræde som part i sagen (19).
33.      Dette afspejles f.eks. i EU-procesreglerne, idet intervenientens påstande kun kan gå ud på, helt eller delvist, at støtte en af parternes påstande, idet interventionen er accessorisk i forhold til tvisten i hovedsagen, samt idet intervenienten »indtræder i sagen, som den foreligger« på tidspunktet for interventionen (20).
34.      EU-procesreglerne sondrer også mellem privilegerede og ikke-privilegerede intervenienter. På den ene side er medlemsstaterne og EU-institutionerne privilegerede intervenienter, hvilket betyder, at de kan intervenere i enhver sag uden at skulle påvise en interesse i sagens udfald (21). På den anden side anses Unionens organer, kontorer og agenturer samt fysiske og juridiske personer, herunder sammenslutninger, for ikke-privilegerede intervenienter, hvilket betyder, at de i henhold til statuttens artikel 40 skal kunne påvise en interesse i sagens udfald for at få tilladelse til at intervenere i en sag (22). Jeg vil betegne dette krav som »interesse i at intervenere«.
35.      Domstolen har anlagt en bredere fortolkning af interessen i at intervenere, når der er tale om repræsentative sammenslutninger, i forhold til fysiske og juridiske personer, der handler på egne vegne.
36.      Hvad angår fysiske eller juridiske personer har Domstolen gentagne gange fastslået, at begrebet »berettiget interesse i afgørelsen af en […] retstvist« i henhold til ordlyden af statuttens artikel 40 skal »forstås som en direkte og aktuel interesse i, hvilken afgørelse der træffes om selve påstandene, og ikke som en interesse i forhold til de fremførte anbringender og argumenter. Udtrykket »afgørelsen af en retstvist« henviser således til den endelige dom, som ønskes afsagt, således som den vil fremgå af domskonklusionen«. I den henseende har Domstolen slået fast, at »[d]et […] i denne henseende bl.a. [skal] undersøges, om den, der anmoder om at måtte intervenere, berøres direkte af den anfægtede retsakt, og om den pågældendes interesse i sagens afgørelse er godtgjort. En interesse i afgørelsen af en retstvist kan i princippet kun anses for tilstrækkelig direkte, hvis afgørelsen kan ændre retsstillingen for den, der ansøger om tilladelse til at intervenere« (23).
37.      Denne retspraksis er imidlertid nuanceret for så vidt angår repræsentative sammenslutninger. Det fremgår af fast retspraksis, at »en repræsentativ erhvervssammenslutning, hvis formål er at varetage sine medlemmers interesser, kan få tilladelse til at intervenere, når retstvisten rejser principielle spørgsmål, der kan have betydning for disse interesser [...] Kravet om, at en sådan sammenslutning har en direkte og aktuel interesse i afgørelsen af retstvisten, skal derfor anses for opfyldt, når sammenslutningen godtgør, at den befinder sig i en sådan situation, uanset om afgørelsen af tvisten kan ændre sammenslutningens retsstilling som sådan« (24).
38.      En repræsentativ sammenslutnings interesse i at intervenere er således ikke nødvendigvis forbundet med afgørelsen af en konkret retstvist, men kan ligeledes knyttes til det ræsonnement, som førte Domstolen til dette resultat.
39.      Domstolen har forklaret baggrunden for sin bredere forståelse af repræsentative sammenslutningers interesse i at intervenere på følgende måde: »En sådan bred fortolkning af repræsentative erhvervssammenslutningers ret til at intervenere har nemlig til formål at muliggøre en bedre bedømmelse af den sammenhæng, hvori de sager indgår, som er indbragt for Unionens retsinstanser, således at en lang række individuelle interventioner, som ville kunne hindre en effektiv og hensigtsmæssig afvikling af retsforhandlingerne, samtidig undgås [...]. Imidlertid kan repræsentative erhvervssammenslutninger, i modsætning til fysiske og juridiske personer, der handler for egen regning, anmode om at måtte intervenere i en for Domstolen indbragt sag, ikke for at varetage individuelle interesser, men for at varetage deres medlemmers kollektive interesser. En sådan sammenslutnings intervention giver nemlig et samlet indtryk af disse kollektive interesser, som er berørt af et principielt spørgsmål, der er afgørende for tvistens udfald, og kan således give Domstolen bedre muligheder for at vurdere den sammenhæng, hvori den er blevet forelagt en sag« (25).
B.      Ikke-privilegerede intervenienters ret til at iværksætte appel
40.      Ifølge EU-procesreglerne (26) giver en appel til Domstolen af en dom afsagt af Retten parterne mulighed for at anfægte dommen på grund af retlige fejl, som Retten angiveligt har begået i sin afgørelse, med det formål, at denne dom ophæves enten helt eller delvist (27).
41.      I statuttens artikel 56 opstilles der to betingelser, som ikke-privilegerede intervenienter skal opfylde for at kunne iværksætte appel. Overordnet set vedrører den første enhver appel, mens den anden specifikt vedrører ikke-privilegerede intervenienter.
42.      Den første betingelse er, at den part, der ønsker at iværksætte en appel, ikke har fået medhold i sagen for Retten. Dette følger af statuttens artikel 56, stk. 2, første punktum, i henhold til hvilken »[a]ppel kan iværksættes af enhver part, som helt eller delvis ikke har fået medhold« (28). Begrebet »enhver part« som anerkendt af Domstolen omfatter ikke alene hovedparterne (sagsøgere og sagsøgte), men også intervenienter for Retten (29).
43.      Derfor kan ikke-privilegerede intervenienter kun iværksætte appel, hvis de intervenerede i første instans til støtte for den part, som efterfølgende helt eller delvist tabte sagen. Dette krav er ikke blevet bestridt i den foreliggende sag, idet sagsøgerne, på hvis side ECCA intervenerede, tabte sagen i dens helhed.
44.      Den anden betingelse er en yderligere betingelse, som kun gælder for ikke-privilegerede intervenienter. De skal være umiddelbart berørt af Rettens dom. Dette følger af artikel 56, stk. 2, andet punktum, i statutten, hvorefter »[a]ndre intervenienter end medlemsstaterne og EU-institutionerne […] dog kun [kan] iværksætte appel, såfremt den af Retten trufne afgørelse berører dem umiddelbart« (30).
45.      Kernen i den foreliggende sag er nemlig den måde, hvorpå udtrykket »berører umiddelbart« skal forstås i forbindelse med repræsentative sammenslutninger.
46.      I denne henseende har Domstolens praksis vedrørende formaliteten med hensyn til appeller iværksat af ikke-privilegerede intervenienter hidtil kun indeholdt en håndfuld sager i årenes løb, og som jeg allerede har nævnt, vedrørte ingen af disse sager repræsentative sammenslutninger. Appellerne blev iværksat inden for områderne statsstøtte (31), konkurrenceret (32) og antidumping (33), og Domstolen fandt i alle tilfælde, at appellerne kunne imødekommes, fordi Rettens dom berørte den involverede intervenient umiddelbart.
47.      Alle disse sager drejede sig imidlertid generelt om appeller iværksat af fysiske og juridiske personer, der havde interveneret i sagerne for Retten, og i forbindelse med hvilke Rettens dom ville forårsage en forringelse af deres egen retsstilling eller skade deres egne økonomiske eller moralske interesser (34). Disse sager omhandlede således ikke den situation, hvori en appel blev iværksat af en intervenerende sammenslutning, hvis egen retsstilling ikke blev ændret af den appellerede dom.
48.      Ikke desto mindre synes denne retspraksis at antyde, at Domstolen, når den skulle afgøre, om en sådan ikke-privilegeret intervenient kunne iværksætte appel, undersøgte de ikke-privilegerede intervenienters interesse i at intervenere i første instans. Dette kunne således tyde på, at det at være umiddelbart berørt i henhold til statuttens artikel 56 er sammenfaldende med at have interesse i at intervenere.
49.      Dette betyder ikke nødvendigvis, at Domstolen automatisk skal give en ikke-privilegeret intervenient ved Retten ret til at iværksætte appel. Dette er tilfældet, eftersom interessen i at intervenere, når først der er afsagt dom, nu kan bedømmes mere konkret, end hvis den var blevet bedømt i første instans. Dette synspunkt forsvares af en række retslærde (35). Med andre ord kan Domstolen på sin vis revurdere, om der forelå en interesse i at intervenere, og – hvis den fastslår, at dette ikke var tilfældet – afvise appellen. I princippet bør en ikke-privilegeret intervenient, som har fået tilladelse til at intervenere, imidlertid af de samme grunde også have ret til at iværksætte appel.
50.      Denne fortolkning synes også at følge af den omstændighed, at udtrykket »umiddelbart berørt« som nævnt ovenfor (punkt 36 i dette forslag til afgørelse) anvendes i Domstolens praksis i forbindelse med prøvelse af en eventuelt foreliggende interesse i at intervenere.
51.      For så vidt som ikke-privilegerede intervenienters ret til at iværksætte appel er betinget af deres interesse i at intervenere, kan begrebet umiddelbart berørt af Rettens dom i statuttens artikel 56, stk. 2, forstås forskelligt for så vidt angår fysiske og juridiske personer, der intervenerer i eget navn, og repræsentative sammenslutninger, der intervenerer for at forsvare deres medlemmers kollektive interesser.
52.      Hvis det skal forstås på denne måde, synes det at følge heraf, at Domstolens bredere fortolkning af de repræsentative sammenslutningers interesse i at intervenere i forhold til den interesse, som fysiske og juridiske personer, der handler i eget navn, har i at intervenere (jf. punkt 37 og 39 i dette forslag til afgørelse), ville føre til en bredere fortolkning af kravet om at være umiddelbart berørt for så vidt angår disse sammenslutninger. Selv om kravet om at skulle være umiddelbart berørt for så vidt angår fysiske og juridiske personer, der handler i eget navn, udelukkende er forbundet med sagens udfald, kan de repræsentative sammenslutninger iværksætte appel, hvis de anfægter en del af Rettens begrundelse, selv om udfaldet ikke direkte ændrer deres retsstilling.
53.      Dette må forekomme særlig relevant på områder af EU-retten såsom området for plantebeskyttelsesmidler, der potentielt omfatter alle former for repræsentative sammenslutninger, som spiller en vigtig rolle ved at begrunde deres interesse i at intervenere, og som ikke bør fratages muligheden for at iværksætte appel, når denne interesse påvirkes af Rettens dom.
54.      Det kunne derfor konkluderes, at de repræsentative sammenslutninger, der har fået tilladelse til at intervenere til støtte for den part, der senere har tabt sagen for Retten, opfylder kravet om at være umiddelbart berørt for at kunne iværksætte en appel, selv om Rettens dom ikke direkte ændrer sådanne sammenslutningers retsstilling.
C.      Relevansen af betingelserne for antagelse til realitetsbehandling i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF
55.      ECCA har ligeledes gjort gældende, at den direkte søgsmålskompetence i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF er relevant for at opfylde kravet om at være umiddelbart berørt af en dom afsagt af Retten i henhold til statuttens artikel 56 for at kunne iværksætte en appel som ikke-privilegeret intervenient.
56.      Det er således, at en person, der opfylder betingelserne for at iværksætte en appel, idet denne opfylder betingelserne for at være umiddelbart og individuelt berørt, også ville have ret til at intervenere i en sag anlagt af en anden part i stedet for selv at anlægge et sådant søgsmål.
57.      Hvis en sådan person imidlertid ikke anlagde et annullationssøgsmål, selv om vedkommende havde kompetencen hertil, samt ikke intervenerede i en sag anlagt af andre, ville vedkommende ikke kunne iværksætte appel, idet vedkommende hverken var part eller intervenient i første instans.
58.      Retten til at iværksætte appel kan derfor kun bedømmes på grundlag af den status, som vedkommende havde i første instans. Hvis vedkommende besluttede at deltage som intervenient og således ikke selv at anlægge sag, er muligheden for, at vedkommende kunne anlægge et direkte søgsmål, ikke relevant.
59.      Jeg anser derfor ikke – i modsætning til hvad ECCA har gjort gældende – betingelserne for, at annullationssøgsmål kan antages til realitetsbehandling i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, for at være relevante for vurderingen af betingelserne i relation til repræsentative sammenslutningers iværksættelse af appel i henhold til statuttens artikel 56, stk. 2.
D.      Den foreliggende sag
60.      Det følger af min bedømmelse, at ECCA’s appel i den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling, eftersom ECCA er umiddelbart berørt af den appellerede dom som omhandlet i statuttens artikel 56, stk. 2.
61.      Såfremt den appellerede dom ikke ophæves af Domstolen, danner denne dom præcedens vedrørende den korrekte anvendelse af forordning nr. 1107/2009 og proceduren for fornyelse af godkendelsen af aktivstoffer, som vil kunne påvirke ECCA’s medlemmers interesser.
62.      Det forholder sig således, at sagen for Retten rejste spørgsmål af principiel karakter, hvorfor ECCA intervenerede i sagen.
63.      Som jeg har forklaret, bør en ikke-privilegeret intervenient, som har fået tilladelse til at intervenere, imidlertid af de samme grunde i princippet også have ret til at iværksætte appel.
64.      ECCA fik tilladelse til at intervenere og bør af samme grunde have ret til at iværksætte appel.
65.      Der er intet grundlag for at betvivle, at ECCA’s interesse i at intervenere i første instans forelå.
66.      ECCA bør derfor anses for at være umiddelbart berørt af den appellerede dom. Dette gælder uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt denne dom vil ændre ECCA’s retsstilling.
V.      Forslag til afgørelse
67.      På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen fastslår, at European Crop Care Associations appel kan antages til realitetsbehandling.
1 –      Originalsprog: engelsk.
2 –      Se ECCA’s hjemmeside (tilgængelig på: https://www.ecca-org.eu/).
3 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21.10.2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (EUT 2009, L 309, s. 1).
4 –      Jf. navnlig artikel 1, stk. 1, i og niende betragtning til forordning nr. 1107/2009. For en nærmere drøftelse jf. f.eks. E. Bozzini, Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017, kapitel 2. M. Morvillo, »From contestation to liability in EU pesticide regulation? The case of glyphosate«, i A. Arcuri og F. Coman-Kund (red.), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, London, 2021, s. 196-222, navnlig s. 198-203.
5 –      Jf. kapitel II og III i samt 10. og 23. betragtning til forordning nr. 1107/2009.
6 –      Jf. artikel 14-20 i og 15. betragtning til forordning nr. 1107/2009.
7 –      Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 af 18.9.2012 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009 (EUT 2012, L 252, s. 26). Denne forordning er blevet ophævet ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1740 af 20.11.2020 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. forordning nr. 1107/2009, og om ophævelse af Kommissionens gennemførelsesforordning nr. 844/2012 (EUT 2020, L 392, s. 20).
8 –      Kommissionens direktiv 2005/72/EF af 21.10.2005 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage chlorpyrifos, chlorpyrifos-methyl, mancozeb, maneb og metiram som aktive stoffer (EUT 2005, L 279, s. 63) som ifølge artikel 4 heri trådte i kraft den 1.7.2006. Det blev vedtaget i henhold til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15.7.1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT 1991, L 230, s. 1), som efterfølgende blev erstattet af forordning nr. 1107/2009. I henhold til artikel 78, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 blev de aktivstoffer, der var opført i bilag I til direktiv 91/414, betragtet som godkendt og anført i Del A i bilag til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 af 25.5.2011 om gennemførelse af forordning nr. 1107/2009 (EUT 2011, L 153, s. 1) (af række 112 i dette bilag fremgår, at udløbsdatoen for godkendelsen af CHP-methyl var den 30.6.2016).
9 –      På grund af fornyelsesprocedurens varighed bevilgede Kommissionen imidlertid tre forlængelser af udløbet af godkendelsen af CHP-methyl indtil 2020.
10 –      Denne procedure er beskrevet i præmis 15-56 i Rettens dom af 4.10.2023, Ascenza Agro og Industrias Afrasa mod Kommissionen (T-77/20, herefter »den appellerede dom«, EU:T:2023:602).
11 –      Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/17 af 10.1.2020 om ikke at forny godkendelsen af aktivstoffet chlorpyrifos, jf. forordning nr. 1107/2009 og ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning nr. 540/2011 (EUT 2020, L 7, s. 11).
12 –      Jf. kendelse afsagt den 26.11.2020 af formanden for Rettens Syvende Afdeling, Ascenza Agro og Industrias Afrasa mod Kommissionen (sag T-77/20, ikke trykt i Sml., navnlig præmis 3, 4 og 6).
13 –      Jf. kendelse afsagt den 26.11.2020 af formanden for Rettens Syvende Afdeling, Ascenza Agro og Industrias Afrasa mod Kommissionen (sag T-77/20, ikke trykt i Sml.).
14 –      Jf. punkt 10 i dette forslag til afgørelse.
15 –      Som det fremgår af den appellerede doms præmis 86, var
sagsøgernes anbringender som følger: i) tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, ii) tilsidesættelse af gennemsigtighedsforpligtelsen, iii) tilsidesættelse af retten til at blive hørt, iv) tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet, v) tilsidesættelse af forpligtelsen til at tage hensyn til de relevante forhold og omstændigheder vedrørende den situation, som den anfægtede forordning tilsigtede at regulere, vi) tilsidesættelse af princippet om god forvaltning, vii) et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til EFSA’s og derefter Kommissionens risikovurdering og viii) et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
16 –      Som det fremgår af den appellerede doms præmis 87, sammenholdt med denne doms afsnit E og K, vedrørte ECCA’s øvrige retlige anbringender: ix) tilsidesættelse af begrundelsespligten for så vidt angår Kommissionens vedtagelse af en forordning, der er baseret på en videnskabelig vurdering, som afviger fra den, der fremgik af det udkast til vurderingsrapport, som den rapporterende medlemsstat vedtog, x) tilsidesættelse af begrundelsespligten i forbindelse med anvendelsen af analogislutningen og xi) tilsidesættelse af artikel 14 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012. Retten forkastede hver af disse anbringender som ugrundede, uden at det var fornødent først at tage stilling til formaliteten (se den appellerede doms præmis 181, 288 og 654).
17 –      ECCA har fremført fire argumenter til støtte for appellen. Det første argument vedrører i det væsentlige tilsidesættelse af forordning nr. 1107/2009, som relaterer sig til appellanternes syvende retlige anbringende. Det andet argument vedrører en tilsidesættelse af artikel 296 TEUF, der relaterer sig til ECCA’s tiende retlige anbringende. Det tredje argument vedrører tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, som relaterer sig til appellanternes første retlige anbringende. Det fjerde argument vedrører misbrug af analogislutningsmetoden og selvmodsigende begrundelse, der relaterer sig til appellanternes syvende retlige anbringende.
18 –      I denne henseende er reglerne om intervention fastsat i statuttens artikel 40 og i kapitel 4 i afsnit IV i Domstolens procesreglement, der omhandler direkte søgsmål (artikel 129-132). Der findes tilsvarende bestemmelser i kapitel 14 i afsnit III i Rettens procesreglement (artikel 142-145).
19 –      Jf. K. Lenaerts, K. Gutman og J.T. Nowak, EU Procedural Law, 2. udgave, Oxford University Press, Oxford, 2023, s. 733.
20 –      Jf. i denne retning artikel 129, stk. 1-3, i Domstolens procesreglement.
21 –      Jf. statuttens artikel 40, stk. 1.
22 –      Jf. statuttens artikel 40, stk. 2.
23 –      Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 10.3.2023, Illumina mod Kommissionen (C-611/22 P, EU:C:2023:205, præmis 6 og 7) (min fremhævelse). Jf. ligeledes f.eks. kendelse afsagt af Domstolens præsident den 4.2.2025, Medel m.fl. mod Rådet (C-555/24 P, EU:C:2025:73, præmis 6 og 8).
24 –      Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 10.3.2023, Illumina mod Kommissionen (C-611/22 P, EU:C:2023:205, præmis 8) (min fremhævelse). Jf. ligeledes kendelse afsagt af Domstolens præsident den 4.2.2025, Medel m.fl. mod Rådet (C-555/24 P, EU:C:2025:73, præmis 9). En sådan sammenslutning kan således få tilladelse til at intervenere i en sag, såfremt den for det første repræsenterer et betydeligt antal virksomheder inden for den pågældende sektor, for det andet såfremt sammenslutningen har til formål at varetage medlemmernes interesser, for det tredje såfremt sagen kan medføre principielle spørgsmål, som berører den pågældende sektors funktion, og følgelig som det fjerde såfremt den dom eller kendelse, der skal afsiges, kan berøre medlemsvirksomhedernes interesser i væsentligt omfang. Jf. f.eks. kendelse afsagt af Domstolens præsident den 10.3.2023, Illumina mod Kommissionen (C-611/22 P, EU:C:2023:205, præmis 10), og den 1.8.2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles m.fl. mod Rådet (C-865/24 P, EU:C:2025:639, præmis 10).
25 –      Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 10.3.2023, Illumina mod Kommissionen (C-611/22 P, EU:C:2023:205, præmis 9) (min fremhævelse). Jf. ligeledes, f.eks. kendelse afsagt af Domstolens præsident den 1.8.2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles m.fl. mod Rådet (C-865/24 P, EU:C:2025:639, præmis 9).
26 –      I denne henseende er reglerne om intervention (såvel som kontraappel) fastsat i statuttens artikel 56-61 og i afsnit V i Domstolens procesreglement, der omhandler appeller af afgørelser truffet af Retten (artikel 167-190).
27 –      Se i denne retning artikel 169, stk. 1, i Domstolens procesreglement.
28 –      Min fremhævelse.
29 –      Jf. f.eks. dom af 22.12.1993, Giorgio Pincherle mod Kommissionen (C-244/91 P, EU:C:1993:950, præmis 16), og af 11.2.1999, Antillean Rice Mills m.fl. mod Kommissionen (C-390/95 P, EU:C:1999:66, præmis 20).
30 –      Min fremhævelse.
31 –      Jf. dom af 24.9.2002, Falck og Acciaierie di Bolzano mod Kommissionen (C-74/00 P og C-75/00 P, EU:C:2002:524, præmis 57 og 58) (det pågældende selskab var umiddelbart berørt, fordi det med stor sandsynlighed ville være forpligtet til at tilbagebetale det beløb, der var udbetalt som støtte i henhold til Rettens dom i forbindelse med et søgsmål med påstand om tilbagesøgning), af 26.10.2016, DEI og Kommissionen mod Alouminion tis Ellados (C-590/14 P, EU:C:2016:797, præmis 23-26) (det pågældende selskab var umiddelbart berørt, idet det var forpligtet til at tilbagebetale det beløb, som selskabet havde tilbagesøgt for at efterkomme Rettens dom), af 2.2.2023, Spanien m.fl. mod Kommissionen (C-649/20 P, C-658/20 P og C-662/20 P, EU:C:2023:60, præmis 25 og 26) (de pågældende selskaber var umiddelbart berørte, fordi de formentlig havde været nødt til at tilbagebetale den støtte, de havde modtaget, for at efterkomme Rettens dom), og af 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz mod Deutsche Lufthansa (C-466/21 P, EU:C:2023:666, præmis 37-40) (den pågældende delstat var umiddelbart berørt, fordi den var forpligtet til at tilbagesøge raterne af den omhandlede støtte, og fordi det blev delstaten forbudt at udbetale nye rater af denne støtte i fremtiden i henhold til Rettens dom).
32 –      Jf. dom af 2.10.2003, International Power m.fl. mod NALOO (C-172/01 P, C-175/01 P, C-176/01 P og C-180/01 P, EU:C:2003:534, præmis 52 og 53) (de i sagen pågældende selskaber var umiddelbart berørt, fordi Kommissionen for at efterkomme Rettens dom var forpligtet til at foretage en ny undersøgelse, som kunne føre til en foranstaltning, der var ufordelagtig for disse selskaber, som risikerede at blive udsat for et erstatningssøgsmål ved de nationale domstole).
33 –      Jf. dom af 3.12.2020, Changmao Biochemical Engineering mod Distillerie Bonollo m.fl. (C-461/18 P, EU:C:2020:979, præmis 122-129) (det i sagen pågældende selskab var umiddelbart berørt på grund af risikoen for, at de foranstaltninger, som Kommissionen havde truffet for at opfylde Rettens dom, udsatte det for krav om betaling af meget højere told).
34 –      Jf. i denne henseende generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Fresh Del Monte Produce mod Kommissionen og Kommissionen mod Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P og C-294/13 P, EU:C:2014:2439, navnlig punkt 57).
35 –      Jf. f.eks. K.P.E. Lasok, Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. udgave, Bloomsbury Professional, London, 2022, s. 1192 og 1193. »Det er uklart, i hvilket omfang kravet om, at den appellerede dom skal påvirke intervenienten umiddelbart, adskiller sig fra den sædvanlige vurdering af, hvorvidt intervenienten i første omgang havde ret til at intervenere i sagen i første instans eller ej. Når en begæring om intervention tages under behandling med henblik på at afgøre, hvorvidt den skal imødekommes, skal intervenientens interesse i sagens udfald vurderes ex ante. Når en intervenients appel vurderes, kan intervenientens interesse vurderes ex post, og det kan derved fremgå klart, hvorvidt intervenienten faktisk havde en berettiget interesse i sagens udfald. Selv
om kriteriet for, hvorvidt en intervenient kan tillades at appellere, i princippet er det samme som kriteriet for tilladelse til intervention i første instans, følger det ikke nødvendigvis heraf, at en intervenient i første instans vil have kompetence til at iværksætte appel« (min fremhævelse). Jf. ligeledes K. Lenaerts, K. Gutman og J.T. Nowak, EU Procedural Law
(nævnt i fodnote 19 i dette forslag til afgørelse), s. 653 og 654. »Den interesse, som en sådan intervenient – herunder Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer såvel som enhver anden person – skal kunne godtgøre for at iværksætte appel er i princippet den samme som den, der skal godtgøres for at opnå tilladelse til at intervenere i første instans (statuttens artikel 40, stk. 2), men Den Europæiske Unions Domstol har i Rettens afgørelse et mere konkret grundlag for at prøve den interesse end Retten, når den vurderer en potentiel intervenients interesse, inden der træffes afgørelse om realiteten. Det er derfor muligt, at intervenienten i første instans nægtes at iværksætte appel« (min fremhævelse).