62000CC0468_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Sagens faktiske omstændigheder, retsgrundlaget og den administrative procedure
1. Under dette traktatbrudssøgsmål, der er anlagt i medfør af artikel 226 EF og indgået til Domstolen den 22. december 2000, har Kommissionen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 96/50/EF af 23. juli 1996 om harmonisering af betingelserne for erhvervelse af nationale bådførercertifikater for gods- og persontransport ad indre vandveje i Fællesskabet (herefter »direktivet«), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
2. I henhold til direktivets artikel 13 skal medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest atten måneder efter datoen for dets ikrafttrædelse og straks underrette Kommissionen herom. Direktivet trådte i kraft den 7. oktober 1996, og fristen udløb således den 7. april 1998.
3. Eftersom Kommissionen denne dato ikke havde modtaget underretning fra den franske regering om gennemførelsesforanstaltninger, som denne havde til hensigt at træffe, og idet den heller ikke i øvrigt havde modtaget nogen oplysninger desangående, fremsendte Kommissionen den 28. april 1999 en åbningsskrivelse til Den Franske Republik, hvori den opfordrede denne til at fremkomme med sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.
4. Den Franske Republik svarede herpå ved skrivelse af 19. juli 1999, hvorved den meddelte, at de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet var under udarbejdelse.
5. Den 31. januar 2000 fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 226 EF en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Franske Republik til at træffe de nødvendige foranstaltninger inden for en frist på to måneder.
6. Den Franske Republik svarede ved skrivelse af 8. april 2000, hvori den angav, at de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger sandsynligvis ville være vedtaget inden udgangen af første halvår 2000.
7. Da Kommissionen ikke modtog nogen yderligere meddelelse eller yderligere oplysninger fra Den Franske Republik om iværksættelsen af de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet, har den ved stævning af 6. december 2000 anlagt dette søgsmål ved Domstolen.
8. Kommissionen har nedlagt påstand om, at det fastslås, at:
1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 96/50/EF af 23. juli 1996 om harmonisering af betingelserne for erhvervelse af nationale bådførercertifikater for gods- og persontransport ad indre vandveje i Fællesskabet, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen om disse bestemmelser.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
9. Den Franske Republik har i sit svarskrift ikke nedlagt nogen påstande. Kommissionen har ved skrivelse af 16. marts 2001 givet afkald på sin ret til at indgive replik.
II - Traktatbruddet
Parternes argumenter
10. Kommissionen har under henvisning til medlemsstaternes forpligtelser i henhold til artikel 249, stk. 3, EF, artikel 10 EF og direktivets artikel 13 gjort gældende, at Den Franske Republik ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet eller underrettet Kommissionen herom, og at den derfor har tilsidesat disse forpligtelser.
11. Den Franske Republik har ikke bestridt, at den har tilsidesat sin forpligtelse til at gennemføre direktivet i national ret inden for den fastsatte frist, men har gjort gældende, at forsinkelsen med hensyn til gennemførelsen af direktivet er begrundet i de omfattende lovforberedende arbejder og høringer, der er nødvendige i den forbindelse. Den Franske Republik henviser dog til de herved opnåede fremskridt og herunder til det udkast til dekret om bådførercertifikater for sejlads ad indre vandveje samt den hertil hørende gennemførelsesbekendtgørelse, der er vedlagt svarskriftet som bilag.
Retlig vurdering
12. Eftersom den franske regering ikke har bestridt forsinkelsen med hensyn til vedtagelsen af de nødvendige love og administrative bestemmelser, bestrider den heller ikke, at den ikke har gennemført direktivet rettidigt.
13. Hvad angår Den Franske Republiks bemærkninger om de vanskeligheder, som udarbejdelsen af de nødvendige bestemmelser har givet anledning til i denne medlemsstat, er det tilstrækkeligt at bemærke, at en medlemsstat efter Domstolens faste praksis ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af et direktiv, ikke overholdes .
14. Det bemærkes yderligere, at en henvisning som den, den franske regering har gjort til de fremskridt, der er opnået ved det lovforberedende arbejde, hvorved den åbenbart søger at anskueliggøre sine bestræbelser på at gennemføre direktivet, er irrelevant, idet der for et søgsmål i henhold til artikel 226 EF alene stilles krav om, at det gøres gældende, at der objektivt foreligger et traktatbrud, og ikke om, at der på en eller anden måde fra vedkommende medlemsstats side er udvist uvilje .
15. Kommissionen må derfor gives medhold i sin første påstand.
III - Sagens omkostninger
16. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Den Franske Republik har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
IV - Forslag til afgørelse
17. På baggrund af det ovenfor anførte foreslår jeg Domstolen at fastslå, at:
1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 96/50/EF af 23. juli 1996 om harmonisering af betingelserne for erhvervelse af nationale bådførercertifikater for gods- og persontransport ad indre vandveje i Fællesskabet, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.