62021TJ0195_RES
Věc T-195/21
Oleksandr Viktorovyč Klymenko
v.
Rada Evropské unie
Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 21. prosince 2021
„Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Zmrazení finančních prostředků – Seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Ponechání žalobcova jména na seznamu – Povinnost Rady ověřit, zda bylo rozhodnutí orgánu třetího státu přijato při dodržení práv na obhajobu a na účinnou soudní ochranu“
Evropská unie – Soudní přezkum legality aktů orgánů – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Zmrazení finančních prostředků náležejících osobám podílejícím se na zneužívání státních prostředků a fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům nebo orgánům, které jsou s nimi spojeny – Rozsah přezkumu
[Článek 275 druhý pododstavec SFEU; Listina základních práv Evropské unie, články 47 a 48; rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/394; nařízení Rady 2021/391]
(viz body 65-67)
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků – Přijetí nebo ponechání v platnosti na základě soudního řízení vedeného orgány třetího státu v souvislosti se zpronevěrou veřejných prostředků nebo zneužitím pravomoci veřejného činitele – Přípustnost – Podmínka – Vnitrostátní rozhodnutí přijaté při dodržení práv na obhajobu a na účinnou soudní ochranu – Povinnost Rady provést ověření – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah – Třetí stát, který přistoupil k Evropské úmluvě o lidských právech – Absence vlivu – Cíl omezujících opatření určených k posílení právního státu a lidských práv
[Článek 21 odst. 2 písm. b) SEU; rozhodnutí 2014/119/SZBP, ve znění rozhodnutí (SZBP) 2021/394, bod 2 odůvodnění a příloha; nařízení Rady č. 208/2014, příloha I, a nařízení Rady 2021/391]
(viz body 69-74)
Akty orgánů – Odůvodnění – Povinnost – Rozsah – Podstatná formální náležitost, která se liší od opodstatněnosti rozhodnutí
(Článek 296 SFEU)
(viz bod 77)
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků – Přijetí nebo ponechání v platnosti na základě soudního řízení vedeného orgány třetího státu v souvislosti se zpronevěrou veřejných prostředků nebo zneužitím pravomoci veřejného činitele – Podmínky – Vnitrostátní rozhodnutí přijaté při dodržení práv na obhajobu a na účinnou soudní ochranu – Povinnost příslušného unijního orgánu prokázat v případě jejich zpochybnění opodstatněnost důvodů uplatněných vůči dotyčným osobám nebo subjektům – Povinnost Rady ověřit dodržení uvedených práv – Porušení
[Rozhodnutí 2014/119/SZBP ve znění rozhodnutí (SZBP) 2021/394, příloha; nařízení Rady č. 208/2014, příloha I, a nařízení Rady 2021/391]
(viz body 79-87, 89-96, 100)
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků – Přijetí nebo ponechání v platnosti na základě vnitrostátního rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků přijatého orgánem třetího státu – Přípustnost – Podmínka – Vnitrostátní rozhodnutí přijaté při dodržení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu – Povinnost Rady provést ověření – Důkaz o ověření – Důkazní břemeno
[Rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ve znění rozhodnutí (SZBP) 2021/394; nařízení Rady č. 208/2014 a nařízení Rady 2021/391]
(viz body 97, 98)
Právo Evropské unie – Zásady – Právo na účinnou soudní ochranu – Dodržení přiměřené lhůty – Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině – Soudní řízení ve třetí zemi jako základ pro rozhodnutí přijmout omezující opatření – Ověřovací povinnost Rady – Dosah
(Listina základních práv Evropské unie, článek 47 a čl. 52 odst. 3)
(viz body 101-108)
Shrnutí
Po potlačení demonstrací na náměstí Nezávislosti v Kyjevě (Ukrajina) v únoru 2014 přijala Rada Evropské unie dne 5. března 2014 rozhodnutí 2014/119/SZBP (
1
) a nařízení č. 208/2014 (
2
). Předmětem těchto aktů bylo zejména zmrazení finančních prostředků osob určených jako odpovědné za zpronevěru veřejných prostředků. Jméno žalobce bylo na seznam osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují daná opatření, zařazeno dne 14. dubna 2014 z důvodu, že proti němu bylo na Ukrajině vedeno předběžné vyšetřování pro trestné činy v souvislosti se zpronevěrou veřejných prostředků a jejich nezákonným převodem do zahraničí. Rada následně opakovaně (
3
) rozhodla o jeho ponechání na seznamu z důvodu, že ukrajinské orgány vedly vůči žalobci trestní řízení z důvodu zpronevěry veřejných prostředků nebo majetku.
V návaznosti na přijetí rozhodnutí 2021/394 (
4
) a nařízení 2021/391 (
5
), kterými Rada prodloužila zařazení jeho jména na sporný seznam, přičemž vůči němu uplatnila stejné odůvodnění, podal žalobce proti těmto aktům žalobu na neplatnost.
Tribunál rozsudkem oba tyto akty zrušuje v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a připomíná, že pokud Rada zakládá omezující opatření na rozhodnutích třetího státu, musí se sama ujistit o tom, že orgány dotčeného státu při přijímání uvedených rozhodnutí dodržely základní práva uznaná Listinou základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), a konkrétně práva osoby dotčené těmito opatřeními na obhajobu a na účinnou soudní ochranu.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve připomíná, že soudy Evropské unie musí přezkoumávat legalitu všech unijních aktů z hlediska uvedených základních práv. Unijní soud se musí zejména ujistit, že se napadený akt opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Přestože se Rada při přijímání nebo zachovávání omezujících opatření může v tomto ohledu opírat o rozhodnutí orgánu třetího státu zahájit a vést trestní řízení týkající se trestného činu souvisejícího se zpronevěřením veřejných finančních prostředků, musí ověřit, že při přijetí takového rozhodnutí bylo dodrženo právo na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu. Tato povinnost je o to důležitější, že rozhodnutí přijatá Radou vzhledem k situaci na Ukrajině byla přijata v rámci politiky zaměřené na posilování a prosazování právního státu a dodržování lidských práv v této zemi.
Kromě toho okolnost, že třetí stát přistoupil k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“), s sebou sice nese možnost kontroly Evropského soudu pro lidská práva v oblasti základních práv, která jsou EÚLP zaručena, avšak taková okolnost nemůže učinit požadavek uložený Radě ohledně ověřování nadbytečným.
V projednávané věci Tribunál zaprvé rozhodl, pokud jde o rozhodnutí vyšetřujícího soudce petšerského okresního soudu v Kyjevě ze dne 1. března 2017 a 5. října 2018, která již byla předmětem rozsudků Tribunálu ve věcech Klymenko v. Rada (T‑295/19) a Klymenko v. Rada (T‑258/20), že tato rozhodnutí nemohou sama o sobě prokázat, že rozhodnutí ukrajinských orgánů vést trestní řízení, o něž se opírá zachování omezujících opatření, bylo přijato při dodržení práv na obhajobu a na účinnou soudní ochranu. Tato rozhodnutí byla totiž přijata více než dva a půl roku v případě prvního a více než čtyři roky v případě druhého před přijetím napadených aktů. Tribunál dále poznamenává, že vzhledem k tomu, že uvedená soudní rozhodnutí mají procesní povahu, mají jen vedlejší charakter ve vztahu k trestním řízením, kterými bylo odůvodněno zařazení a ponechání jména žalobce na seznamu. Konečně pouhý odkaz Rady na opakovaná stanoviska ukrajinských orgánů k dodržování základních práv žalobce, jakož i pouhá možnost, aby se žalobce dovolával porušení svých práv před ukrajinskými soudy, není v tomto ohledu dostačující.
Tribunál zadruhé učinil závěr, že Rada neprokázala ani to, do jaké míry jí informace, které měla k dispozici ohledně zejména seznamování se obhajoby se spisem v trestních řízeních, a soudní rozhodnutí, která s nimi souvisela, umožňovaly mít za to, že ochrana dotčených práv byla zaručena. Tribunál totiž konstatuje, že Rada se spokojila se stručným vysvětlením Generální prokuratury, třebaže ukrajinská trestní řízení se stále nacházela ve fázi předběžného vyšetřování a dotčené věci, které se týkaly skutků údajně spáchaných v letech 2011 až 2014, ještě nebyly předloženy soudu k rozhodnutí ve věci. Tribunál v této souvislosti odkazuje na EÚLP (
6
) a Listinu (
7
), z nichž vyplývá, že zásada práva na účinnou soudní ochranu zahrnuje zejména právo na projednání věci v přiměřené lhůtě. Tribunál poukazuje na to, že Evropský soud pro lidská práva již rozhodl, že porušení této zásady může být konstatováno mimo jiné tehdy, vyznačuje-li se trestní řízení nacházející se ve stadiu vyšetřování četnými fázemi nečinnosti, jež jsou přičitatelné orgánům příslušným k vedení tohoto vyšetřování, nebo z důvodu nepokročení ve vyšetřování. V této souvislosti, jsou-li vůči určité osobě uplatňována omezující opatření po dobu několika let, a to z důvodu jednoho a téhož trestního řízení vedeného v dotyčném třetím státě, je Rada před přijetím napadených aktů povinna ujistit se o tom, že bylo dodrženo právo této osoby na projednání věci v přiměřené lhůtě. S ohledem na zajišťovací charakter zmrazení majetku žalobce a judikaturu Soudního dvora v tomto ohledu (
8
), je totiž na Radě, aby zabránila tomu, aby takové opatření bylo zbytečně prodlouženo na úkor práv a svobod žalobce pouze proto, že trvání trestních řízení, která jsou ještě ve fázi vyšetřování, na nichž je opatření založeno, bylo v podstatě ponecháno otevřené po neomezenou dobu. Rada tudíž měla přinejmenším uvést důvody, proč se na základě nezávislé a důkladné analýzy důkazů předložených Generální prokuraturou a žalobcem mohla domnívat, že tato práva byla respektována, pokud jde o otázku, zda byla žalobcova záležitost projednána v přiměřené lhůtě.
Tribunál dospěl k závěru, že není prokázáno, že by se Rada ujistila o tom, že ukrajinské orgány dodržely v rámci trestních řízení, ze kterých Rada vycházela, žalobcova práva na obhajobu a na účinnou soudní ochranu, a proto zrušil rozhodnutí 2021/394 a nařízení 2021/391 v rozsahu, v němž se týkají žalobce.
(
1
) – Rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2014, L 66, s. 26).
(
2
) – Nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2014, L 66, s. 1).
(
3
) – Viz usnesení ze dne 10. června 2016, Klymenko v. Rada (T-494/14, EU:T:2016:360), a rozsudky ze dne 8. listopadu 2017, Klymenko v. Rada (T-245/15, nezveřejněný, EU:T:2017:792), ze dne 11. července 2019, Klymenko v. Rada (T-274/18, EU:T:2019:509), ze dne 26. září 2019, Klymenko v. Rada (C-11/18 P, nezveřejněný, EU:C:2019:786), ze dne 25. června 2020, Klymenko v. Rada (T-295/19, EU:T:2020:287), jakož i ze dne 3. února 2021Klymenko v. Rada (T-258/20, EU:T:2021:52).
(
4
) – Rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/394 ze dne 4. března 2021, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2021, L 77, s. 29).
(
5
) – Prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/391 ze dne 4. března 2021, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2021, L 77, s. 2).
(
6
) – Článek 6 odst. 1 EÚLP.
(
7
) – Článek 47 Listiny.
(
8
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2018, Azarov v. Rada (C-530/17 P, EU:C:2018:1031).