62024CC0453
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 3. července 2025 (
1
)
Věc C‑453/24, [Hadenov] (
i
)
Trestní řízení
proti
BC
za účasti:
Sofijska gradska prokuratura
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii, Bulharsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2005/214/SVV – Vzájemné uznávání peněžitých trestů a pokut – Článek 7 odst. 2 písm. g) – Důvody k odmítnutí uznání a výkonu – Informování dotčené osoby o jejím právu na podání opravného prostředku proti rozhodnutí, jímž se ukládá peněžitý trest nebo pokuta, a o lhůtách pro podání tohoto opravného prostředku – Článek 7 odst. 3 – Povinnost konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu“
I. Úvod
1.
Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 6 a čl. 7 odst. 2 písm. g) a odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2005/214/SVV ze dne 24. února 2005 o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut (
2
), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (
3
).
2.
Tato žádost byla podána v rámci řízení zahájeného ze strany Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (správní orgán okresu Neusiedel am See, Rakousko) (dále jen „BHM“) za účelem uznání a výkonu pokuty, která byla v Rakousku uložena BC za neuhrazení mýtného na dálnici, v Bulharsku.
3.
V souladu s článkem 6 rámcového rozhodnutí 2005/214 jsou příslušné úřady vykonávajícího členského státu povinny uznat bez dalších formalit rozhodnutí předané v souladu s článkem 4 tohoto rámcového rozhodnutí a neprodleně přijmout veškerá opatření nezbytná pro jeho výkon, neodvolají-li se na některý z důvodů k odmítnutí uznání nebo výkonu podle článku 7 uvedeného rámcového rozhodnutí.
4.
Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii, Bulharsko), který je předkládajícím soudem, zamýšlí uplatnit fakultativní důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214.
5.
Podle tohoto ustanovení platí, že příslušný orgán vykonávajícího členského státu může odmítnout uznat a vykonat rozhodnutí, jímž byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, pokud se zjistí, že podle osvědčení uvedeného v článku 4 tohoto rámcového rozhodnutí nebyla dotyčná osoba v případě písemného řízení v souladu s právem vydávajícího členského státu informována o svém právu na podání opravného prostředku proti danému rozhodnutí a o lhůtách pro tento opravný prostředek, a to osobně ani prostřednictvím zástupce určeného podle vnitrostátního práva.
6.
Článek 7 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 nicméně stanoví, že příslušný orgán vykonávajícího členského státu je povinen předtím, než učiní rozhodnutí, že zcela nebo částečně rozhodnutí neuzná a nevykoná, konzultovat veškerými vhodnými způsoby příslušný orgán vydávajícího členského státu a případně jej požádat o neprodlené poskytnutí veškerých nezbytných informací.
7.
Předkládající soud svými otázkami žádá Soudní dvůr, aby upřesnil účel a rozsah této povinnosti konzultace a rozdělení pravomocí mezi orgány vydávajícího členského státu a orgány vykonávajícího členského státu.
II. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky
8.
Dne 24. listopadu 2023 vydal BHM rozhodnutí, kterým uložil bulharskému státnímu příslušníkovi BC pokutu ve výši 350 eur (dále jen „rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023“) za porušení několika ustanovení Bundesstrassen Mautgesetz 2002 (zákon o výběru mýtného na spolkových silnicích) (
4
) ze dne 16. července 2002. Toto rozhodnutí nabylo právní moci dne 12. ledna 2024.
9.
Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii) byl úřadem BHM požádán, aby jako orgán příslušný k výkonu rozhodnutí podle rámcového rozhodnutí 2005/214 uznal a vykonal rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023.
10.
Z osvědčení (
5
) připojeného k tomuto rozhodnutí, jež bylo předáno předkládajícímu soudu, vyplývá, že proběhlo písemné řízení a BC byl v souladu s rakouským právem osobně nebo prostřednictvím určeného zástupce informován o svém právu podat opravný prostředek a o lhůtě pro tento opravný prostředek, a ve stanovené lhůtě žádný opravný prostředek nepodal. K tomuto osvědčení je přiloženo rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023 v bulharském a německém jazyce, ve kterém je uvedeno protiprávní jednání, uložená pokuta, druh opravného prostředku proti uložení pokuty a lhůta pro jeho podání, která činí dva týdny. Ze znění tohoto rozhodnutí vyplývá, že bylo osobě dotčené sankcí zasláno za účelem doručení.
11.
V uvedeném osvědčení je však zároveň poznámka „bez potvrzení o doručení“.
12.
Z této poznámky předkládající soud dovozuje, že neexistuje důkaz o tom, že rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023 bylo BC skutečně doručeno. V průběhu řízení o uznání a výkonu tohoto rozhodnutí navíc předkládající soud zjistil, že BC nahlásil bulharským obecním úřadům dvě adresy, a sice „trvalou adresu“, která je uvedena v osvědčení a ve zmíněném rozhodnutí, a „aktuální adresu“. Ani na jedné z těchto adres však nebyl BC k zastižení a nebyl ani ve spojení s advokátem, který mu byl z moci úřední ustanoven.
13.
Tento advokát uznání a výkon rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023 odmítá, přičemž zejména zdůrazňuje, že toto rozhodnutí nebylo BC doručeno, takže nemohl využít svého práva podat proti uvedenému rozhodnutí opravný prostředek.
14.
Jelikož neexistuje žádný důkaz o tom, že BC byl řádně informován o rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023, a vzhledem ke zjištění předkládajícího soudu, že BC nebydlí na adrese, na kterou bylo toto rozhodnutí zasláno, má tento soud za to, že se použije čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214. BC totiž nebyl osobně ani prostřednictvím určeného zástupce informován o rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023 a o svém právu podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek.
15.
V osvědčení navíc chybí informace o skutečném doručení tohoto rozhodnutí, z čehož podle předkládajícího soudu vyplývá, že byl porušen rovněž čl. 20 odst. 3 uvedeného rámcového rozhodnutí (
6
), pokud jde o právo být informován o obvinění, které osobě dotčené sankcí vyplývá z čl. 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (
7
), jakož i pokud jde o právo být přítomen případnému jednání u soudu po písemné fázi řízení, které osobě dotčené sankcí přísluší podle čl. 8 odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (
8
).
16.
Nicméně vzhledem k tomu, že důvod k odmítnutí uznání a výkonu uvedený v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214 je fakultativní, má předkládající soud za to, že má na výběr mezi dvěma možnými postupy. Zaprvé by mohl odmítnout uznání a výkon rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023, čímž by narušil mechanismus justiční spolupráce v trestních věcech a vytvořil podmínky pro beztrestnost. Zadruhé by mohl toto rozhodnutí uznat a vykonat, čímž by porušil práva BC, jež mu vyplývají z unijního práva.
17.
Předkládající soud si proto klade otázku, zda by bylo možné postupovat třetí cestou, aby byly respektovány všechny chráněné zájmy, a to předně zaručením práva osoby dotčené sankcí podat opravný prostředek a být osobně přítomna následnému jednání u soudu, a následně uznáním rozhodnutí o uložení pokuty, pokud by nebylo na základě opravného prostředku případně podaného touto osobou zrušeno.
18.
Konkrétně tento soud navrhuje, že by vydávajícímu orgánu poskytl součinnost tak, aby bylo osobě dotčené sankcí zaručeno právo podat opravný prostředek, jelikož byla tohoto práva v důsledku neúčinného doručení uvedeného rozhodnutí zbavena.
19.
Prakticky to znamená, že by příslušný orgán vykonávajícího členského státu kontaktoval příslušný orgán vydávajícího členského státu a dotázal se jej, zda vzhledem ke skutečnosti, že rozhodnutí o uložení pokuty nebylo řádně doručeno, má osoba dotčená sankcí právo podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek, a to buď jako řádný opravný prostředek, pokud podle vydávajícího orgánu lhůta pro podání opravného prostředku nezačala běžet, nebo ve formě prominutí zmeškání lhůty.
20.
Zaprvé, pokud příslušný orgán vydávajícího členského státu odpoví kladně a uvede případně lhůtu, ve které může daná osoba opravný prostředek podat, mohl by příslušný orgán vykonávajícího členského státu veškerými vhodnými způsoby, které mu poskytuje jeho vnitrostátní právo, řádně této osobě doručit rozhodnutí o uložení pokuty a informovat ji o uvedené lhůtě k podání opravného prostředku. V takovém případě by se již neuplatnil důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214.
21.
Příslušný orgán vykonávajícího členského státu by mohl přerušit řízení, které u něj probíhá, a vyčkat rozhodnutí o opravném prostředku podaném osobou dotčenou sankcí. Pokud tato osoba opravný prostředek nepodá nebo pokud bude opravný prostředek zamítnut, odpadne tím překážka uznání a výkonu rozhodnutí o uložení pokuty.
22.
Zadruhé, pokud by příslušný orgán vydávajícího členského státu odpověděl příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu, že opravný prostředek již není možné podat, mohl by posledně uvedený orgán uplatnit důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214.
23.
Podle předkládajícího soudu by tento přístup přispěl k účinnější spolupráci mezi příslušnými orgány členských států a ochraně práv, která osobám dotčeným sankcí vyplývají z unijního práva. Takový přístup by byl rovněž v souladu se zásadou vzájemného uznávání (
9
).
24.
Předkládající soud upřesňuje, že podle bulharského práva je příslušný orgán vykonávajícího členského státu povinen informovat dotyčnou osobu o rozhodnutí, kterým byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, a poté tuto osobu vyslechnout (
10
). Bulharské právo navíc umožňuje, aby si tento orgán vyžádal od orgánu, který rozhodnutí vydal, doplňující informace, přičemž rozsah takové žádosti o informace není nijak omezen (
11
). Bulharské právo ukládá také příslušnému bulharskému soudu povinnost konzultovat tento orgán předtím, než odmítne uznat rozhodnutí, kterým byl uložen peněžitý trest nebo pokuta (
12
).
25.
Bulharské právo dále ukládá příslušnému bulharskému soudu povinnost informovat osobu dotčenou sankcí o jejích právech v rámci vnitrostátního řízení o uznání rozhodnutí, kterým se ukládá peněžitý trest nebo pokuta (
13
). Předkládající soud upřesňuje, že ačkoli se tato povinnost nemá použít na řízení o uložení peněžité sankce nebo pokuty, které již proběhlo ve vydávajícím členském státě, lze ji podle jeho názoru vykládat široce. Na výslovnou žádost orgánu, který vydal rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, může tedy podle jeho názoru příslušný orgán vykonávajícího členského státu informovat osobu dotčenou sankcí o právech, která má v rámci řízení o vydání tohoto rozhodnutí, zejména o možnostech podání opravného prostředku proti uvedenému rozhodnutí.
26.
Na podporu navrhovaného řešení předkládající soud odkazuje na judikaturu Soudního dvora, z níž vyplývá, že článek 6 směrnice 2012/13 nebrání právní úpravě členského státu, podle které lhůta dvou týdnů pro podání odporu proti trestnímu příkazu počíná běžet od jeho doručení zmocněnci osoby, vůči níž byl tento příkaz vydán, a to za předpokladu, že jakmile se o něm tato osoba dozví, má ve skutečnosti lhůtu dvou týdnů na podání odporu proti tomuto příkazu, případně po nebo v rámci řízení o prominutí zmeškání lhůty (
14
). Předkládající soud uvádí, že v této situaci má odsouzený právo požádat o prominutí zmeškání lhůty a této žádosti musí být vyhověno. Podle jeho názoru by jím navrhovaný mechanismus mohl být dostatečně účinný, budou-li rakouské orgány považovat takovýto nebo obdobný výklad rakouského práva za možný.
27.
Předkládající soud dále upřesňuje, že ačkoli Soudní dvůr s ohledem na směrnici 2012/13 již uvedl, že tato směrnice neupravuje otázku podmínek, podle nichž mají být stíhané osobě sdělovány informace o obvinění (
15
)__ nic nebrání tomu, aby byl příslušný orgán vykonávajícího členského stát nápomocen příslušnému orgánu vydávajícího členského státu, pokud jde o povinné sdělení informací osobě dotčené sankcí.
28.
Soudní dvůr podle něj rovněž uznal, že obviněnému může být sděleno obvinění až v okamžiku výkonu pravomocného odsuzujícího rozhodnutí, přičemž zdůraznil zachování práva na obhajobu po tomto sdělení (
16
).
29.
Předkládající soud si však klade otázku, zda je role, kterou by takto mohl příslušný orgán vykonávajícího členského státu sehrát při poskytování informací osobě dotčené sankcí, slučitelná s rámcovým rozhodnutím 2005/214.
30.
Poukazuje totiž na to, že rámcové rozhodnutí neposkytuje v tomto směru žádná vodítka. Konstatuje zejména, že postup konzultací stanovený v čl. 7 odst. 3 rámcového rozhodnutí se týká shromažďování určitých informací, a nikoli opatření směřujících ke sdělení informací, k němuž dosud nedošlo.
31.
Za těchto okolností se Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„Lze povinnost uznání podle článku 6 rámcového rozhodnutí 2005/214, možnost konzultace podle čl. 7 odst. 3 téhož rámcového rozhodnutí a zásadu předcházení beztrestnosti vykládat v tom smyslu, že vykonávajícímu orgánu svěřují v případě, že zjistil, že existuje fakultativní důvod pro odmítnutí podle čl. 7 odst. 2 písm. g) […] [uvedeného] rámcového rozhodnutí, pravomoc:
a)
konzultovat podle čl. 7 odst. 3 [téhož] rámcového rozhodnutí vydávající orgán, aby zjistil, zda osoba dotčená sankcí má stále možnost podat [opravný prostředek] proti rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty;
b)
v případě kladné odpovědi doručit toto rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty osobě dotčené touto sankcí a poučit ji o jejím právu podat [opravný prostředek];
c)
vyčkat na výsledek případně podaného [opravného prostředku] a přihlédnout k němu ve svém rozhodnutí ve věci?“
32.
Písemné vyjádření předložila Evropská komise.
III. Analýza
33.
Předkládající soud má rozhodnout o uznání a výkonu rozhodnutí o uložení pokuty podle rámcového rozhodnutí 2005/214. Vychází ze zjištění, že se zřejmě uplatní fakultativní důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) uvedeného rámcového rozhodnutí, a to z důvodu rozporných poznámek uvedených v osvědčení podle článku 4 uvedeného rámcového rozhodnutí. Uvedený soud může tedy buď uznání a výkon takového rozhodnutí odmítnout, nebo je navzdory tomuto zjištění uznat a vykonat.
34.
Před vydáním rozhodnutí by však předkládající soud rád znal odpověď na otázku, zda lze rámcové rozhodnutí 2005/214 vykládat tak, že mu jako příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu umožňuje zhojit vadu doručení dotčeného rozhodnutí, na jejímž základě může být uplatněn fakultativní důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) tohoto rámcového rozhodnutí. Zejména se táže, jakým způsobem a v jakém rozsahu může poskytnout součinnost příslušnému orgánu vydávajícího členského státu, aby tento důvod odpadl.
A.
K první předběžné otázce
35.
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda článek 6, jakož i čl. 7 odst. 2 písm. g) a odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 musí být vykládány v tom smyslu, že povinnost konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu, kterou musí splnit příslušný orgán vykonávajícího členského státu předtím, než učiní rozhodnutí, že neuzná a nevykoná rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, se může v případě písemného řízení týkat existence možnosti osoby dotčené sankcí podat opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí podle práva vydávajícího členského státu.
1. K přípustnosti
36.
Komise má za to, že tato otázka je hypotetická, a tudíž nepřípustná. Uvádí, že podle čl. 7 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 je příslušný orgán vykonávajícího členského státu povinen konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu předtím, než učiní rozhodnutí, že neuzná a nevykoná rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty. Předkládající soud přitom podle ní již konstatoval, že je dán důvod k odmítnutí uznání a výkonu podle čl. 7 odst. 2 písm. g) uvedeného rámcového rozhodnutí, což nemůže učinit, dokud nekonzultuje příslušný orgán vydávajícího členského státu. S ohledem na tuto skutečnost má Komise pochybnost o relevanci první otázky, a to dokud nebyl tento orgán konzultován.
37.
V tomto ohledu z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 267 SFEU je pouze věcí vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci v původním řízení posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Jestliže se tedy položené otázky týkají výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (
17
).
38.
Z toho vyplývá, že se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může odmítnout vydat rozhodnutí o žádosti podané vnitrostátním soudem pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (
18
).
39.
V projednávané věci z vysvětlení poskytnutých předkládajícím soudem v jeho žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle mého názoru jasně vyplývá, že jeho první otázka směřuje k upřesnění účelu a rozsahu povinnosti konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu stanovené v čl. 7 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214, aby se mohl po této konzultaci vyslovit k případnému uplatnění důvodu k odmítnutí uznání a výkonu stanoveného v čl. 7 odst. 2 písm. g) tohoto rámcového rozhodnutí. Mám tudíž za to, že tuto otázku nelze považovat za nepřípustnou.
2. K věci samé
40.
Úvodem je třeba připomenout, že cílem rámcového rozhodnutí 2005/214, jak vyplývá zejména z jeho článků 1 a 6, jakož i z jeho bodů 1 a 2 odůvodnění, je zavést účinný mechanismus přeshraničního uznávání a výkonu pravomocných rozhodnutí požadujících úhradu peněžitého trestu nebo pokuty fyzickou nebo právnickou osobou v důsledku spáchání některého z trestných činů či přestupků vyjmenovaných v jeho článku 5 (
19
).
41.
Toto rámcové rozhodnutí, aniž harmonizovalo trestněprávní předpisy členských států, má totiž zaručit výkon peněžitých trestů a pokut v těchto státech prostřednictvím zásady vzájemného uznávání (
20
).
42.
Vzhledem k tomu, že zásada vzájemného uznávání, na níž stojí celý systém rámcového rozhodnutí 2005/214, podle jeho článku 6 znamená, že jsou členské státy v zásadě povinny uznat bez dalších formalit rozhodnutí požadující úhradu peněžitého trestu nebo pokuty předané v souladu s článkem 4 rámcového rozhodnutí a neprodleně přijmout veškerá opatření nezbytná pro jeho výkon, musí být důvody k odmítnutí uznání nebo výkonu takového rozhodnutí vykládány restriktivně (
21
).
43.
Pokud jde o tyto důvody, článek 7 uvedeného rámcového rozhodnutí v odstavcích 1 a 2 výslovně vyjmenovává důvody k odmítnutí uznání a výkonu rozhodnutí spadajících do oblasti jeho působnosti.
44.
Kromě toho podle článku 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 se toto rozhodnutí nedotýká povinnosti dodržovat základní práva a obecné právní zásady podle článku 6 SEU. Proto čl. 20 odst. 3 tohoto rámcového rozhodnutí také stanoví, že uznání a výkon rozhodnutí, kterým se ukládá peněžitý trest nebo pokuta, mohou být odmítnuty příslušným orgánem vykonávajícího členského státu v případě porušení základních práv nebo obecných právních zásad definovaných v článku 6 SEU (
22
).
45.
To znamená, že pokud osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214, připojené k rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, vyvolává dojem, že mohlo dojít k porušení základních práv nebo obecných právních zásad podle článku 6 SEU, mohou příslušné orgány vykonávajícího státu odmítnout takové rozhodnutí uznat a vykonat, jsou-li dány důvody k odmítnutí uznání a výkonu vyjmenované v čl. 7 odst. 1 a 2 tohoto rámcového rozhodnutí, jakož i na základě jeho čl. 20 odst. 3 (
23
).
46.
Adresáti rozhodnutí spadajícího do působnosti rámcového rozhodnutí 2005/214 jsou tedy oprávněni dovolávat se základních práv zakotvených zejména v čl. 47 druhém pododstavci a v čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, a orgány členských států tedy musí zajistit dodržování těchto práv (
24
).
47.
Ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládající soud klade důraz na čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214, podle kterého příslušný orgán vykonávajícího státu může odmítnout uznat a vykonat rozhodnutí, pokud se zjistí, že podle osvědčení uvedeného v článku 4 dotyčná osoba nebyla v případě písemného řízení v souladu s právem vydávajícího státu o svém právu na podání opravného prostředku proti danému rozhodnutí a o lhůtách pro tento opravný prostředek informována osobně ani prostřednictvím zástupce určeného podle vnitrostátního práva.
48.
Soudní dvůr uvedl, že rámcové rozhodnutí 2005/214 nestanoví konkrétní způsob, jakým osoba, jíž je určeno rozhodnutí ve smyslu čl. 1 písm. a) tohoto rámcového rozhodnutí, kterým jí byla uložena peněžitá sankce, o ní musí být informována (
25
). Podle Soudního dvora unijní normotvůrce tím, že odkázal na právní předpisy členských států, ponechal na těchto státech, aby rozhodly o způsobu, jakým bude dotyčná osoba informována o právu podat opravný prostředek, lhůtě pro jeho podání, jakož i okamžiku, kdy taková lhůta začíná běžet, za předpokladu, že oznámení je účinné a je zaručeno právo na účinnou soudní ochranu a výkon práva na obhajobu (
26
).
49.
V této souvislosti Soudní dvůr připomněl, že dodržování práva na účinnou soudní ochranu vyžaduje nejen záruku skutečného a účinného přijetí rozhodnutí, tedy jejich doručení adresátům, ale také, aby takové doručené oznámení umožnilo posledně uvedeným přesně se seznámit s důvody, na nichž je založeno rozhodnutí přijaté vůči nim, jakož i s opravnými prostředky proti takovému rozhodnutí a lhůtou stanovenou za tímto účelem, aby byli schopni účinně hájit svá práva a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je užitečné napadnout uvedené rozhodnutí u soudu (
27
).
50.
V případě pochybností, které mohou, jako je tomu v projednávané věci, vyplynout z údajů uvedených v osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214, jež se mohou jevit jako rozporné, přísluší vykonávajícímu členskému státu, aby s ohledem na okolnosti projednávané věci ověřil, že byla dotyčná osoba v souladu s právem vydávajícího členského státu skutečně informována o svém právu na podání opravného prostředku a o lhůtách pro tento opravný prostředek (
28
). Toto ověření musí být provedeno u příslušného orgánu vydávajícího členského státu postupem podle čl. 7 odst. 3 tohoto rámcového rozhodnutí.
51.
V tomto ohledu připomínám, že podle tohoto ustanovení musí příslušný orgán vykonávajícího členského státu v případech uvedených zejména v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214 předtím, než učiní rozhodnutí, že neuzná a nevykoná rozhodnutí o uložení pokuty, konzultovat veškerými vhodnými způsoby příslušný orgán vydávajícího státu a případně jej požádat o neprodlené poskytnutí veškerých nezbytných informací. K tomu, aby byl zajištěn užitečný účinek rámcového rozhodnutí a zejména dodržování základních práv, je orgán vydávajícího členského státu povinen tyto informace poskytnout (
29
).
52.
V rámci projednávané věci musí povinnost konzultace příslušného orgánu vydávajícího členského státu, kterou musí splnit příslušný orgán vykonávajícího členského státu, pokud zvažuje, že odmítne uznat a vykonat rozhodnutí o uložení pokuty, směřovat k získání informací, jež umožní odstranit nejistotu ohledně toho, zda bylo toto rozhodnutí skutečně doručeno v souladu s vnitrostátním právem vydávajícího členského státu spolu s informací o právu podat opravný prostředek a o lhůtě pro tento opravný prostředek.
53.
K závěru, že osoba dotčená sankcí měla skutečně možnost podat proti rozhodnutí, jímž jí byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, opravný prostředek, lze totiž dospět jen tehdy, pokud se dotčená osoba seznámila s obsahem tohoto rozhodnutí, což předpokládá, že jí bylo řádně doručeno.
54.
Dále podotýkám, že podle definice pojmu „rozhodnutí“ obsažené v čl. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí 2005/214 se jím rozumí zejména „pravomocné rozhodnutí požadující úhradu peněžitého trestu nebo pokuty fyzickou nebo právnickou osobou“ (
30
). Skutečnost, že předmětné ustanovení vyžaduje, aby rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty bylo „pravomocné“, zdůrazňuje zvláštní význam přikládaný nenapadnutelnosti uvedeného rozhodnutí. To z podstaty věci vylučuje rozhodnutí, která jsou nebo mohou být předmětem opravného prostředku (
31
).
55.
K tomu, aby mohlo být rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty ve vykonávajícím členském státě uznáno a vykonáno, musí tedy být splněna podmínka nabytí právní moci tohoto rozhodnutí (
32
). V okamžiku, kdy příslušný orgán vydávajícího členského státu zašle žádost o uznání a výkon takového rozhodnutí, nemůže již mít osoba dotčená sankcí možnost podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek.
56.
V tomto ohledu však podotýkám, že v závislosti na vnitrostátním právu vydávajícího členského státu může být právní moc rozhodnutí, jímž byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, zpochybněna, pokud osoba dotčená sankcí nebyla informována o svém právu podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, jelikož takové osobě by mohlo být přiznáno právo podat opravný prostředek proti předmětnému rozhodnutí počínaje okamžikem, kdy se tyto informace dozvěděla, a to případně na základě žádosti o prominutí zmeškání lhůty. Je totiž třeba upřesnit, že předmětem takové žádosti, která spadá výlučně do pravomoci orgánů vydávajícího členského státu, je obnovení práva uvedené osoby podat opravný prostředek po uplynutí zákonem stanovené lhůty pro výkon tohoto práva (
33
).
57.
S ohledem na vazbu na podmínku právní moci rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty mám za to, že příslušný orgán vykonávajícího členského státu musí mít možnost konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu ohledně tohoto aspektu.
58.
Navrhuji proto Soudnímu dvoru, aby na první předběžnou otázku odpověděl tak, že článek 6, jakož i čl. 7 odst. 2 písm. g) a odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 musí být vykládány v tom smyslu, že povinnost konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu, kterou musí splnit příslušný orgán vykonávajícího členského státu předtím, než učiní rozhodnutí, že neuzná a nevykoná rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, se může v případě písemného řízení týkat existence možnosti osoby dotčené sankcí podat opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí podle práva vydávajícího členského státu.
B.
Ke druhé a třetí předběžné otázce
59.
Podstatou těchto otázek předkládajícího soudu, které je podle mého názoru třeba posoudit společně, je, zda článek 6 a čl. 7 odst. 2 písm. g) a odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud z konzultace příslušného orgánu vydávajícího členského státu vyplyne zaprvé, že rozhodnutí, jímž je uložen peněžitý trest nebo pokuta, nebylo v případě písemného řízení doručeno v souladu s právem tohoto členského státu spolu s informací o právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, a zadruhé, že osoba dotčená sankcí může podle práva uvedeného členského státu stále podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek počínaje okamžikem, kdy se o něm dozví, je příslušný orgán vykonávajícího členského státu oprávněn doručit uvedené rozhodnutí této osobě spolu s informací o jejím právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání a přerušit řízení o uznání a výkonu a vyčkat rozhodnutí o opravném prostředku proti tomuto rozhodnutí, bude-li podán.
60.
Předkládající soud se tedy táže, zda lze rámcové rozhodnutí 2005/214 vykládat tak, že mu jako příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu umožňuje zhojit vadu doručení rozhodnutí, jímž je uložen peněžitý trest nebo pokuta, na jejímž základě může tento orgán uplatnit fakultativní důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) tohoto rámcového rozhodnutí. Z tohoto hlediska nápravy situace spadající do působnosti uvedeného ustanovení, kdy osoba dotčená sankcí nebyla informována o svém právu na podání opravného prostředku proti danému rozhodnutí a o lhůtách pro tento opravný prostředek, pokládá předkládající soud zejména otázku, zda a v jakém rozsahu může poskytnout za tímto účelem součinnost příslušnému orgánu vydávajícího členského státu.
61.
Stručně řečeno se uvedený soud ptá, jakou úlohu může sehrát jako příslušný orgán vykonávajícího členského státu, aby osobu dotčenou sankcí informoval o jejím právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, pokud byly původní informace uvedené v osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214 neúplné.
62.
Úvodem připomínám, že z pohledu možného uplatnění důvodu k odmítnutí uznání a výkonu podle čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214 má konzultace požadovaná podle čl. 7 odst. 3 uvedeného rámcového rozhodnutí umožnit příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu, aby s ohledem na okolnosti dané věci ověřil, zda vzhledem k pochybnostem, které vyvolávají údaje uvedené v osvědčení, byla dotyčná osoba skutečně informována v souladu s právem vydávajícího členského státu o svém právu podat opravný prostředek a o lhůtě pro tento opravný prostředek. Je tedy na příslušném orgánu vydávajícího členského státu, aby v tomto ohledu poskytl příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu nezbytné informace.
63.
Pokud získané informace umožňují rozptýlit pochybnosti, jež vyvolaly údaje obsažené v osvědčení, nemůže příslušný orgán vykonávajícího členského státu uplatnit důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214. Tento orgán je tedy v souladu se zásadou vzájemného uznávání, na které je založena systematika rámcového rozhodnutí, povinen rozhodnutí o uložení pokuty, které bylo předáno v souladu s článkem 4 uvedeného rámcového rozhodnutí, bez dalších formalit uznat a neprodleně přijmout veškerá opatření nezbytná pro jeho výkon (
34
).
64.
Připomínám, že v projednávané věci z osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214 zaslaného příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu podle předkládajícího soudu vyplývá, že BC byl v souladu s rakouským právem osobně nebo prostřednictvím určeného zástupce informován o svém právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání a ve stanovené lhůtě žádný opravný prostředek nepodal. K tomuto osvědčení je přiloženo rozhodnutí ze dne 24. listopadu 2023 v bulharském a německém jazyce, ve kterém je uvedeno protiprávní jednání, uložená pokuta, druh opravného prostředku proti uložení pokuty a lhůta pro jeho podání, která činí dva týdny. Ze znění tohoto rozhodnutí navíc vyplývá, že bylo osobě dotčené sankcí zasláno za účelem doručení. S ohledem na tyto skutečnosti a v souladu se zásadou vzájemné důvěry by měl příslušný orgán vykonávajícího členského státu podle mého názoru vycházet z domněnky, že osoba dotčená sankcí byla o svém právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání informována, a tudíž není dán důvod k odmítnutí uznání a výkonu stanovený v čl. 7 odst. 2 písm. g) tohoto rámcového rozhodnutí, nebude-li prokázán opak.
65.
Naproti tomu, pokud by konzultace příslušného orgánu vydávajícího členského státu potvrdila pochybnosti příslušného orgánu vykonávajícího členského státu a bylo zjištěno, že rozhodnutí o uložení pokuty nebylo doručeno v souladu s právem vydávajícího členského státu spolu s informací o právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, může vydávající orgán na základě čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214 uznání a výkon tohoto rozhodnutí odmítnout.
66.
V případě, že na základě konzultace příslušného orgánu vydávajícího členského státu vyjde také najevo, že osobě dotčené pokutou může být přiznáno právo podat opravný prostředek počínaje okamžikem, kdy se o tomto rozhodnutí dozví, a to případně na základě žádosti o prominutí zmeškání lhůty, přísluší tomuto orgánu pravomoc, aby případně zjednal nápravu (
35
).
67.
Jak správně uvedla Komise ve svém písemném vyjádření, ze žádného ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/214 nevyplývá, že by svěřovalo příslušnému orgánu vykonávajícího členského státu pravomoc zasahovat do postupu informování osoby dotčené sankcí o jejím právu podat opravný prostředek s cílem napravit absenci sdělení těchto informací ze strany příslušného orgánu vydávajícího členského státu.
68.
Příslušný orgán vykonávajícího členského státu tedy nesmí zasahovat do pravomocí příslušného orgánu vydávajícího členského státu. Posledně uvedenému orgánu přísluší, aby poté, co si prvně uvedený orgán vyžádal informace podle čl. 7 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2005/214, případně zjednal nápravu, pokud osoba, které byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, nebyla informována o svém právu podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek a o lhůtě pro tento opravný prostředek.
69.
V tomto ohledu ze samotného znění čl. 7 odst. 2 písm. g) rámcového rozhodnutí 2005/214 vyplývá, že osoba dotčená sankcí musí být o svém právu na podání opravného prostředku proti danému rozhodnutí a o lhůtách pro tento opravný prostředek informována v souladu s právem vydávajícího státu. Tento odkaz na právo vydávajícího členského státu odráží skutečnost, že tyto informace musí být sděleny příslušným orgánem vydávajícího členského státu v souladu s jeho právem. Tuto fázi řízení o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, která se řídí právními předpisy vydávajícího členského státu, je tedy třeba odlišit od fáze výkonu rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, která se řídí právem vykonávajícího členského státu, jak je stanoveno v článku 9 tohoto rámcového rozhodnutí. V souladu s rozdělením pravomocí mezi příslušné orgány těchto dvou členských států nemá příslušný orgán vykonávajícího členského státu žádnou pravomoc zastoupit příslušný orgán vydávajícího členského státu a sám informovat osobu dotčenou sankcí o jejím právu podat opravný prostředek a o lhůtě pro tento opravný prostředek.
70.
Dodávám, že v případě zmiňovaném předkládajícím soudem, tedy kdyby osoba dotčená sankcí měla podle práva vydávajícího členského státu nové právo podat opravný prostředek počínaje okamžikem, kdy se o rozhodnutí, jímž jí byla uložena pokuta, skutečně dozví, a toto právo využila, muselo by proběhnout nové řízení o uznání a výkonu tohoto rozhodnutí, které by vyžadovalo zaslání nového osvědčení obsahujícího aktualizované informace. To vylučuje možnost řešení navrhovaného tímto soudem, které by spočívalo v přerušení původního řízení o uznání a výkonu tohoto rozhodnutí, dokud nebude rozhodnuto o opravném prostředku proti uvedenému rozhodnutí.
71.
Z toho podle mého názoru vyplývá, že na rozdíl od toho, co navrhuje předkládající soud, nemá příslušný orgán vykonávajícího členského státu podle rámcového rozhodnutí 2005/214 pravomoc doručit osobě dotčené sankcí rozhodnutí o uložení pokuty a informovat ji o jejím právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, ani nemůže přerušit řízení o uznání a výkonu, dokud nebude rozhodnuto o opravném prostředku proti tomuto rozhodnutí, bude-li podán.
72.
Závěrem upřesňuji, že ačkoli příslušný orgán vykonávajícího členského státu nemá pravomoc učinit opatření uvedená v předchozím bodě tohoto stanoviska, bylo by v souladu s cílem účinnějšího vzájemného uznávání rozhodnutí o uložení peněžitých trestů a pokut, aby orgány tohoto členského státu a orgány vydávajícího členského státu v případě potřeby nadále spolupracovaly tak, aby osoba dotčená sankcí skutečně obdržela dostatečné informace. Za tímto účelem by příslušné orgány vydávajícího členského státu mohly požádat příslušné orgány vykonávajícího členského státu o poskytnutí součinnosti, zejména pokud se tato osoba nachází na území posledně uvedeného státu (
36
).
IV. Závěry
73.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky, které položil Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii, Bulharsko), odpověděl následovně:
„Článek 6, jakož i čl. 7 odst. 2 písm. g) a odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady 2005/214/SVV ze dne 24. února 2005 o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009,
musí být vykládány v tom smyslu, že
1)
povinnost konzultovat příslušný orgán vydávajícího členského státu, kterou musí splnit příslušný orgán vykonávajícího členského státu předtím, než učiní rozhodnutí, že neuzná a nevykoná rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty, se může v případě písemného řízení týkat existence možnosti osoby, jíž byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, podat opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí podle práva vydávajícího členského státu;
2)
pokud z konzultace s příslušným orgánem vydávajícího členského státu vyplyne zaprvé, že rozhodnutí, jímž je uložen peněžitý trest nebo pokuta, nebylo v případě písemného řízení doručeno v souladu s právem tohoto členského státu spolu s informací o právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání, a zadruhé, že osoba dotčená sankcí může podle práva uvedeného členského státu stále podat proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek poté, co se o něm dozví, není příslušný orgán vykonávajícího členského státu oprávněn doručit uvedené rozhodnutí této osobě spolu s informací o jejím právu podat opravný prostředek a o lhůtě k jeho podání ani přerušit řízení o uznání a výkonu a vyčkat rozhodnutí o opravném prostředku proti tomuto rozhodnutí, bude-li podán.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – Úř. věst. 2005, L 76, s. 16.
(
3
) – Úř. věst. 2009, L 81, s. 24, dále jen „rámcové rozhodnutí 2005/214“.
(
4
) – BGBl. I, 109/2002.
(
5
) – Viz článek 4 a příloha rámcového rozhodnutí 2005/214.
(
6
) – Podle tohoto ustanovení každý členský stát může odmítnout uznání a výkon rozhodnutí, kterým byl uložen peněžitý trest nebo pokuta, pokud osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214 vede ke vzniku otázky, zda nedošlo k porušení základních práv nebo obecných právních zásad podle článku 6 SEU. V této situaci se použije postup podle čl. 7 odst. 3 uvedeného rámcového rozhodnutí.
(
7
) – Úř. věst. 2012, L 142, s. 1. Toto ustanovení stanoví, že členské státy zajistí, aby nejpozději při předložení obžaloby soudu byly poskytnuty podrobné informace o obvinění, včetně informací o povaze a právní kvalifikaci trestného činu a o formě účasti obviněného.
(
8
) – Úř. věst. 2016, L 65, s. 1. Podle tohoto ustanovení nejsou článkem 8 této směrnice, který upravuje právo být přítomen při řízení před soudem, dotčena vnitrostátní pravidla, jež stanoví, že řízení nebo některá jeho stadia jsou vedena písemně, za podmínky, že je to v souladu s právem na spravedlivý proces.
(
9
) – V tomto ohledu odkazuje předkládající soud na rozsudek ze dne 5. prosince 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Uznávání a výkon peněžitých trestů a pokut) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, body 31, 33 a 44).
(
10
) – Viz čl. 16 odst. 4 zakona za priznavane, izpalnenie i izpraštane na aktove za konfiskacia ili otnemane i rešenia za nalagane na finansovi sankcii (zákon o uznávání, výkonu a předávání rozhodnutí o zabavení a rozhodnutí o uložení peněžitých trestů a pokut) (DV č. 15 ze dne 23. února 2010, dále jen „zákon o uznávání rozhodnutí“).
(
11
) – Viz čl. 16 odst. 5 zákona o uznávání rozhodnutí.
(
12
) – Viz čl. 32 odst. 3 zákona o uznávání rozhodnutí.
(
13
) – Viz čl. 32 odst. 4 zákona o uznávání rozhodnutí.
(
14
) – Viz rozsudky ze dne 22. března 2017, Tranca a další (spojené věci C‑124/16, C‑188/16 a C‑213/16, EU:C:2017:228, body 47, 48 a 51), jakož i ze dne 14. května 2020, Staatsanwaltschaft Offenburg (C‑615/18, EU:C:2020:376, body 60 a 77).
(
15
) – Předkládající soud odkazuje na rozsudky ze dne 15. října 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, bod 62), a ze dne 6. října 2021, Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (C‑338/20, dále jen „rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, EU:C:2021:805, bod 33).
(
16
) – Předkládající soud v tomto ohledu odkazuje na rozsudek ze dne 22. března 2017, Tranca a další (spojené věci C‑124/16, C‑188/16 a C‑213/16, EU:C:2017:228, body 47 a 51).
(
17
) – Viz zejména rozsudek ze dne 6. října 2021, LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) [C‑136/20, dále jen „rozsudek LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu), EU:C:2021:804, bod 29 a citovaná judikatura].
(
18
) – Viz zejména rozsudek LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) (bod 30 a citovaná judikatura).
(
19
) – Viz zejména rozsudky LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) (bod 36 a citovaná judikatura) a Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 22 a citovaná judikatura).
(
20
) – Viz zejména rozsudky LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) (bod 37 a citovaná judikatura) a Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 23 a citovaná judikatura).
(
21
) – Viz zejména rozsudky LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) (bod 38 a citovaná judikatura), jakož i Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 24 a citovaná judikatura).
(
22
) – Viz zejména rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 26 a citovaná judikatura).
(
23
) – Viz zejména rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 27 a citovaná judikatura).
(
24
) – Viz rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 30).
(
25
) – Viz rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 32).
(
26
) – Viz zejména rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 33 a citovaná judikatura).
(
27
) – Viz zejména rozsudek Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (bod 34 a citovaná judikatura).
(
28
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. prosince 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Uznávání a výkon peněžitých trestů nebo pokut) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, bod 42).
(
29
) – Viz zejména rozsudek LU (Vymáhání pokut za porušení pravidel silničního provozu) (bod 50 a citovaná judikatura).
(
30
) – Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska.
(
31
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 11. března 2020, SF (Evropský zatýkací rozkaz – Záruka navrácení do vykonávajícího státu) (C‑314/18, EU:C:2020:191, bod 52 a citovaná judikatura).
(
32
) – V oddíle g) bodě 1 osvědčení podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/214 musí příslušný orgán vydávajícího členského státu uvést datum, kdy rozhodnutí o uložení peněžitého trestu nebo pokuty nabylo právní moci. V oddíle h) bodě 1 písm. a) osvědčení musí tento orgán zaškrtnout políčko, kde potvrdí, že toto rozhodnutí nabylo právní moci.
(
33
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 7. července 2016, Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, bod 42).
(
34
) – Rozsudek ze dne 5. prosince 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Uznávání a výkon peněžitých trestů a pokut) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, bod 43).
(
35
) – Za takových okolností by měl vydávající členský stát zvážit možnost požádat o ukončení výkonu podle článku 12 rámcového rozhodnutí 2005/214.
(
36
) – Komise v této souvislosti zmiňuje možnost příslušných orgánů vydávajícího členského státu učinit dožádání podle článku 5 Úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, vypracované Radou na základě článku 34 Smlouvy o Evropské unii aktem Rady ze dne 29. května 2000 (Úř. věst. 2000, C 197, s. 3; Zvl. vyd. 19/08 s. 205).