62024CJ0776
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
18. prosince 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Úředníci – Služební řád úředníků Evropské unie – Příloha VIII – Důchody – Nároky na důchod nabyté před nástupem do služebního poměru v Evropské unii – Převod do důchodového systému orgánů Evropské unie – Žádost pracovníka o převod – Neodvolatelnost tohoto převodu – Bezdůvodné obohacení“
Ve věci C‑776/24 [Bopuis] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím tribunal du travail francophone de Brusel (frankofonní pracovní soud v Bruselu, Belgie) ze dne 5. listopadu 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 12. listopadu 2024, v řízení
CJ
proti
Service fédéral des Pensions (SFP),
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: F. Biltgen (zpravodaj), předseda prvního senátu vykonávající funkci předsedy šestého senátu, A. Kumin a S. Gervasoni, soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za CJ: J.-F. Neven, avocat,
–
za belgickou vládu: C. Jacob, C. Pochet a M. Van Regemorter, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: A. Baeckelmans a J.-F. Brakeland, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie ve znění nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 571/92 ze dne 2. března 1992 (Úř. věst. 1992, L 62, s. 1) (dále jen „služební řád“) ve světle zásady loajální spolupráce zakotvené v čl. 4 odst. 3 SEU.
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi CJ a service fédéral des Pensions (SFP) (Federální důchodový úřad, Belgie) ve věci žádosti CJ o převod jeho nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Evropské unii do důchodového systému orgánů Evropské unie (dále jen „DSEU“).
Právní rámec
Služební řád
3
Článek 77 služebního řádu stanoví:
„Úředník, který dovrší alespoň deset let služby, má nárok na starobní důchod. […]
Horní hranice starobního důchodu činí 70 % posledního základního platu v posledním stupni, do kterého byl úředník zařazen nejméně po dobu jednoho roku. Za každý rok služby podle článku 3 přílohy VIII náleží úředníkovi 1,80 % z tohoto posledního základního platu.“
4
Článek 2 přílohy VIII služebního řádu zní takto:
„Starobní důchod se vyplácí na základě celkového počtu roků služby započitatelných pro důchod získaných úředníkem. Každý rok služby, který se vezme v úvahu podle článku 3, jej opravňuje k jednomu roku služby započitatelné pro důchod a každý celý měsíc k jedné dvanáctině roku služby započitatelné pro důchod.
Nejvyšší počet roků služby započitatelných pro důchod, který se vezme v úvahu pro stanovení nároku na starobní důchod, je počet nezbytný k získání nejvyššího důchodu ve smyslu čl. 77 druhého pododstavce služebního řádu.“
5
Článek 11 přílohy VIII služebního řádu stanoví:
„1.   Úředník, který skončí svůj služební poměr, aby:
–
nastoupil do služby ve veřejné správě nebo ve vnitrostátní nebo mezinárodní organizaci, která uzavřela se Společenstvími dohodu,
–
vykonával činnost v pracovním poměru či jako osoba samostatně výdělečně činná, na jejímž základě nabývá nároku na důchod v systému, jehož řídící orgány uzavřely se Společenstvími dohodu,
má právo nechat zaplatit pojistně-matematickou protihodnotu svého nároku na starobní důchod nabytého ve Společenství do důchodového fondu uvedené veřejné správy nebo organizace nebo do fondu, u něhož úředník nabyl nárok na starobní důchod na základě své činnosti v pracovním poměru či jako osoba samostatně výdělečně činná.
2.   Úředník, který nastoupí do služby ve Společenství poté, co:
–
skončil svou službu ve veřejné správě nebo ve vnitrostátní nebo mezinárodní organizaci nebo
–
vykonával činnost v pracovním poměru nebo jako osoba samostatně výdělečně činná,
může po svém jmenování nechat převést Společenství buď pojistně matematickou protihodnotu, nebo paušální odkupní hodnotu svého nároku na starobní důchod, který nabyl na základě činností uvedených výše. V takovém případě stanoví orgán, pro něhož úředník službu vykonává, s přihlédnutím k platové třídě, do které byl zařazen, počet odsloužených let, které jsou mu započteny v rámci jeho vlastního systému za předchozí období činnosti na základě částky pojistně matematické protihodnoty nebo paušální odkupní hodnoty.“
Belgické právo
6
Loi établissant certaines relations entre des régimes belges de pension et ceux d’institutions de droit international public ze dne 21. května 1991 (zákon, který upravuje některé vztahy mezi belgickými důchodovými systémy a důchodovými systémy mezinárodních veřejnoprávních institucí, Moniteur belge ze dne 20. června 1991, dále jen „zákon ze dne 21. května 1991“) zavedl zvláštní systém převodu nazvaný „subrogace“ odvozený ze vzorce převodu pojistněmatematické protihodnoty stanoveného v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu.
7
Článek 3 zákona ze dne 21. května 1991 zní takto:
„Každý úředník může se souhlasem orgánu požádat, aby orgánu byla vyplacena částka starobního důchodu připadající na služby a období předcházející jeho nástupu do služebního poměru u orgánu.“
8
Článek 6 první pododstavec tohoto zákona stanoví:
„Roční výše starobního důchodu, který má být převeden, jakož i jednotlivé skutečnosti zohledněné při jejím určení, jsou dotyčné osobě oznámeny doporučeným dopisem, jakmile jsou stanoveny správním orgánem.“
9
Článek 7 uvedeného zákona stanoví:
„Jakmile se výše starobního důchodu stala konečnou:
1°
již ji nelze z jakéhokoli důvodu měnit […]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
10
V letech 1972 až 1993 pracoval CJ v Belgii převážně jako zaměstnanec. Během tohoto období přispíval do SFP.
11
CJ nastoupil do služebního poměru v Evropské unii dne 1. dubna 1994 a dne 1. ledna 1995 byl jmenován úředníkem.
12
Dne 29. května 1995 požádal CJ o převod svých nároků na důchod nabytých jakožto belgický zaměstnanec do DSEU.
13
Rozhodnutím ze dne 15. července 1996 SFP doporučeným dopisem oznámil CJ výši převoditelných nároků na důchod.
14
Dne 4. listopadu 1996 SFP informoval Evropskou komisi o této částce.
15
Dne 14. září 2007 útvary Unie informovaly CJ o přepočtu jeho převedených nároků na důchod v důsledku reformy služebního řádu v roce 2004, čímž se počet let služby započitatelných pro důchod, které mohou být uznány v DSEU, zvýšil na 4 roky 4 měsíce a 24 dní.
16
Dne 1. července 2020 dosáhl CJ díky přepočtu svých nároků na důchod ze dne 14. září 2007 ve věku 63 let a 11 měsíců maximální výše 70 % důchodové sazby. Nadále však pracoval do 31. července 2022.
17
Dne 8. března 2022 CJ požádal SFP o přiznání starobního důchodu odpovídajícího nárokům nabytým před jeho nástupem do služebního poměru v Unii.
18
Dvěma rozhodnutími ze dne 25. května 2022 SFP přiznal CJ starobní důchod v hrubé měsíční výši 533,85 eura od 1. srpna 2021 a starobní důchod v hrubé měsíční výši 577,85 eura od 1. srpna 2022, což je datum, které SFP zohlednil jako datum ukončení činnosti CJ jakožto úředníka.
19
Dne 5. července 2022 mu unijní orgán pověřený vypořádáním důchodových nároků CJ zaslal oznámení o stanovení jeho nároků na důchod s ohledem na jeho odchod do důchodu dne 31. července 2022 večer, tj. poslední den měsíce, ve kterém dosáhne věku 66 let. V tomto oznámení bylo uvedeno, že z důvodu převodu jeho belgických důchodových nároků byly zohledněny 4 roky 4 měsíce a 24 dnů a že CJ nashromáždil celkem 79,21667 % důchodových nároků, zejména z důvodu bonusu ve výši 13,75 % získaného za práci po dobu 5 let a 6 měsíců po dosažení obvyklého důchodového věku. Na tyto nároky se vztahovala horní hranice 70 %, jak je stanoveno ve služebním řádu.
20
Dne 6. července 2022 CJ informoval SFP, že jelikož v letech 1995, 1996 ani 1997 neobdržel oznámení o roční převoditelné výši starobního důchodu, nelze konečnou výši tohoto důchodu považovat za stanovenou a jeho žádost o převod musí být považována za odvolatelnou. Vyjádřil tudíž přání, aby již nepřeváděl jeho nároky na důchod nabyté před nástupem do služebního poměru v Unii do DSEU.
21
Sděleními z listopadu a prosince 2022 potvrdil SFP, že CJ má nárok na starobní důchod na základě svých nároků, které získal jako pracovník v Belgii, a to od 1. srpna 2021.
22
Na žádost SFP informovala Komise e-mailem ze dne 23. března 2023 tento úřad, že CJ pobírá starobní důchod v rámci DSEU, a to od 1. srpna 2022. Tento orgán potvrdil SFP e-mailem ze dne 31. března 2023, že tento důchod zohledňuje roky služby započitatelné pro důchod vyplývající z převodu nároků na důchod provedeného SFP.
23
V důsledku toho SFP informoval CJ o pozastavení vyplácení jeho starobního důchodu podle belgického vnitrostátního systému. Rozhodnutím ze dne 17. dubna 2023 SFP zrušil svá rozhodnutí ze dne 25. května 2022 uvedená v bodě 18 tohoto rozsudku. Vzhledem k tomu, že SFP uznal, že se dopustil administrativního pochybení, nepožadoval po CJ vrácení neoprávněně vyplacených částek, ale informoval jej, že od 1. srpna 2021 nemá nárok na starobní důchod podle belgického vnitrostátního systému.
24
CJ podal k tribunal du travail francophone de Bruxelles (frankofonní pracovní soud v Bruselu, Belgie), který je předkládajícím soudem, žalobu znějící na zrušení tohoto rozhodnutí ze dne 17. dubna 2023, aby bylo obnoveno vyplácení jeho starobního důchodu podle belgického vnitrostátního systému.
25
CJ tvrdí, že pokud by převod nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii byl neodvolatelný, jeho nároky na důchod nabyté na základě jeho výdělečné činnosti v Belgii mezi rokem 1972 a rokem 1992 by byly v podstatě ztraceny, neboť pro výpočet jeho starobního důchodu v rámci DSEU není zohlednění těchto nároků na důchod nezbytné. V rámci mechanismu subrogace belgický stát vyplácí měsíčně unijním orgánům částku starobního důchodu odpovídající nárokům nabytým CJ, zatímco starobní důchod přiznaný CJ v rámci DSEU nezohledňuje roky služby započitatelné pro důchod, které CJ získal před svým nástupem do služebního poměru v Unii, což by Unii umožnilo obohatit se na úkor CJ.
26
CJ tvrdí, že neobdržel doporučenými dopisy oznámení o ročních částkách starobního důchodu, které měly být převedeny, ani o skutečnostech zohledněných při výpočtu těchto částek, což mu neumožnilo tato oznámení zpochybnit ani potvrdit, a proto tvrdí, že uvedené částky nelze považovat za konečné. Domnívá se proto, že jeho žádost o převod nároků na důchod nabytých v rámci belgického vnitrostátního systému do DSEU může být odvolána až do skutečného nabytí účinnosti subrogace.
27
SFP tvrdí, že již nemá k dispozici důkaz o zaslání uvedených oznámení doporučeným dopisem, a v podstatě namítá, že se CJ rozhodl požádat o převod svých nároků na důchod nabytých v rámci belgického vnitrostátního systému do DSEU, za což nese odpovědnost.
28
Předkládající soud si klade otázku, zda neodvolatelnost mechanismu subrogace není v rozporu s cílem sledovaným čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu. Tento mechanismus by totiž mohl odradit pracovníka od nástupu do služebního poměru u evropských orgánů vzhledem k riziku ztráty nároku na starobní důchod, na který by měl nárok, kdyby nenastoupil do služebního poměru v Unii, což je riziko, k němuž dochází, pokud má jako v projednávaném případě úředník nárok na nejvyšší částku důchodu v rámci DSEU, aniž by byly zohledněny převedené nároky na důchod. Klade si tedy otázku, zda je možné zpochybnit výši jeho starobního důchodu, dokud nebude převod důchodových nároků prostřednictvím subrogace skutečně proveden. V této souvislosti se předkládající soud odvolává na rozsudek ze dne 10. listopadu 1999, Kristensen a další v. Rada (T‑103/98, T‑104/98, T‑107/98, T‑113/98 a T‑118/98, EU:T:1999:289), podle něhož převedené důchodové nároky, které nejsou zohledněny při použití čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, musí být úředníkovi vráceny.
29
Předkládající soud se rovněž zabývá otázkou, zda převod uvedených nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii prostřednictvím mechanismu subrogace představuje bezdůvodné obohacení evropských orgánů.
30
Za těchto podmínek se tribunal du travail francophone de Bruxelles (frankofonní pracovní soud v Bruselu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Pokud právní předpisy členského státu stanoví, že k převodu nároků stanovených v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII [služebního řádu] dochází nikoli převodem příspěvků v okamžiku jmenování úředníka Unie, ale subrogací evropských orgánů do nároků na [důchod nabytých] v tomto členském státě ode dne, k němuž by úředník mohl mít přístup k tomuto důchodu, musí být uvedený čl. 11 odst. 2 a zásada loajální spolupráce [zakotvená] v čl. 4 odst. 3 [SEU] vykládány s ohledem na cíle převodu, kterými je umožnit zachování práv nabytých úředníkem Unie v členském státě ve prospěch tohoto úředníka a zaručit atraktivitu evropské veřejné služby, v tom smyslu, že ukládají, aby tyto právní předpisy umožnily odvolání žádosti o převod až do dne nabytí [účinnosti] subrogace a skutečného obeznámení se s rizikem, že nebude možno využít části nároků získaných u tohoto členského státu?“
K předběžné otázce
31
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a zásada loajální spolupráce zakotvená v čl. 4 odst. 3 SEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které je rozhodnutí úředníka Unie převést do DSEU své nároky na důchod nabyté ve vnitrostátním důchodovém systému před svým nástupem do služebního poměru v Unii neodvolatelné, pokud tato právní úprava nestanoví skutečný převod těchto nároků na důchod ke dni tohoto rozhodnutí, ale převod prostřednictvím subrogace unijních orgánů do těchto nabytých nároků ode dne, kdy má úředník nárok na svůj starobní důchod, s rizikem bezdůvodného obohacení unijních orgánů.
32
Úvodem je třeba připomenout, že služební řád, který má obecnou působnost, je závazný v celém rozsahu a přímo použitelný ve všech členských státech. Z toho vyplývá, že kromě účinků, které služební řád vyvolává ve vnitřním řádu unijní administrativy, zavazuje i členské státy v celém rozsahu, v němž je pro účely jeho provedení nezbytná jejich součinnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. února 2021, Ministre de la Transition écologique et solidaire a Ministre de l’Action et des Comptes publics, C‑903/19, EU:C:2021:95, body 36 a 37, jakož i citovaná judikatura).
33
Podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu je každý úředník nebo zaměstnanec, který nastoupí do služebního poměru v Unii po odchodu ze služby ve státní správě, vnitrostátní nebo mezinárodní organizaci nebo podniku, oprávněn v okamžiku svého jmenování uhradit Unii pojistněmatematickou protihodnotu nároků na starobní důchod, které mu vznikly ve správní správě, vnitrostátní nebo mezinárodní organizaci nebo podniku, v němž působil.
34
Zaprvé systém převodu nároků na důchod, jak je stanoven v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, má tím, že umožňuje koordinaci mezi vnitrostátními systémy a důchodovým systémem Unie, za cíl usnadnit přechod z vnitrostátních zaměstnání, veřejných nebo soukromých, do unijní administrativy, a zaručit tak Unii nejlepší možnosti výběru kvalifikovaného personálu s odpovídající profesní zkušeností (rozsudek ze dne 16. prosince 2004, My, C‑293/03, EU:C:2004:821, bod 44 a citovaná judikatura).
35
Pokud by totiž členský stát odmítl přijmout opatření nezbytná k převodu pojistněmatematické protihodnoty nebo paušální odkupní hodnoty nároků na důchod nabytých ve vnitrostátním důchodovém systému, který je stanoven v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, do DSEU, mohl by Unii ztížit přijímání vnitrostátních úředníků s určitým počtem odsloužených let, jelikož takový přechod z vnitrostátní služby do služby Unie by vedl k tomu, že by byli zbaveni nároků na důchod, které by jim vznikly, pokud by nenastoupili do služebního poměru v Unii (rozsudek ze dne 4. února 2021, Ministre de la Transition écologique et solidaire a Ministre de l’Action et des Comptes publics, C‑903/19, EU:C:2021:95, bod 34 a citovaná judikatura).
36
Takové důsledky s ohledem na povinnost loajální spolupráce a pomoci, kterou mají členské státy vůči Unii a která je vyjádřena v povinnosti usnadnit Unii plnění jejího poslání, stanovené v čl. 4 odst. 3 SEU, nelze připustit (rozsudek ze dne 4. února 2021, Ministre de la Transition écologique et solidaire a Ministre de l’Action et des Comptes publics, C‑903/19, EU:C:2021:95, bod 35 a citovaná judikatura).
37
Zadruhé čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu má za cíl, aby nároky nabyté úředníky v členském státě mohly být zachovány ve prospěch dotyčného úředníka, bez ohledu na to, zda jsou omezené, podmíněné nebo budoucí, nebo jejich nedostatečnost k okamžitému pobírání důchodu, a zohledněny v důchodovém systému, ve kterém je pojištěn na konci své profesní kariéry (rozsudek ze dne 20. října 1981, Komise v. Belgie, 137/80, EU:C:1981:237, bod 12).
38
Z těchto úvah vyplývá, že cílem možnosti stanovené v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu je poskytnout úředníkům právo, jehož výkon závisí pouze na jejich vlastním rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. října 1981, Komise v. Belgie, 137/80, EU:C:1981:237, bod 13, a ze dne 10. září 2015, Wojciechowski, C‑408/14, EU:C:2015:591, bod 52).
39
Vzhledem k tomu, že čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu nestanoví možnost odvolat výkon práva uvedeného v tomto ustanovení, je rozhodnutí o převodu nároků na důchod do DSEU konečné a neodvolatelné. To je potvrzeno skutečností, že k novému převodu nároků na důchod může dojít pouze v případech uvedených v odstavci 1 tohoto článku 11, které předpokládají skončení služebního poměru dotčené osoby.
40
Konečná a neodvolatelná povaha rozhodnutí o převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii však není v rozporu s cíli sledovanými čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, a sice zachováním nabytých práv a atraktivitou evropské veřejné služby.
41
Pokud jde totiž o zachování nabytých práv, je třeba poznamenat, že roky služby získané před nástupem do služebního poměru v Unii umožňují zvýšit počet let služby zohledněných pro účely stanovení procentního podílu posledního základního platu, který bude představovat starobní důchod, a dosáhnout tak rychleji horní hranice 70 % posledního základního platu stanovené v čl. 77 druhém pododstavci služebního řádu. Z toho tedy nelze vyvodit ztrátu nabytých nároků.
42
V této souvislosti je třeba upřesnit, že možnost převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii sice zaručuje dotyčnému úředníkovi, že tyto nároky budou zohledněny v rámci DSEU, avšak tato možnost mu neposkytuje žádnou jistotu, že toto zohlednění povede ke zvýšení částky jeho důchodu, která bude zcela odpovídat převedenému kapitálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2023, KY v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑100/22 P, EU:C:2023:377, bod 69).
43
Pokud jde o atraktivitu veřejné služby, je třeba připomenout, že převod nároků na důchod je právem přiznaným úředníkovi, které musí úředník vykonat s plným vědomím věci.
44
Bez ohledu na to, zda dotčená vnitrostátní právní úprava stanoví, že převod nároků na důchod se uskutečňuje subrogací evropských orgánů do těchto nároků ke dni, kdy úředník odejde do důchodu, nebo zda jsou uvedené nároky na důchod převedeny do DSEU ke dni, kdy úředník rozhodl o takovém převodu, jsou tedy tyto nároky zohledněny v obou případech a atraktivita evropské veřejné služby není v žádném z těchto případů nijak omezena.
45
Dodržení cílů sledovaných čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu proto nevyžaduje, aby bylo stanoveno právo odvolat žádost o převod nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii až do dne, kdy nabude účinnosti subrogace evropských orgánů do těchto nároků.
46
Tento výklad se nemůže lišit s ohledem na zásadu loajální spolupráce, která je vyjádřena v povinnosti usnadnit Unii plnění jejích úkolů, která je stanovena v článku 4 SEU.
47
Jak totiž uvádí Komise, zvláštnost projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce spočívá ve způsobu, jakým Belgické království hodlalo splnit své povinnosti vyplývající ze služebního řádu, když zákonem ze dne 21. května 1991 zavedlo mechanismus subrogace, na jehož základě evropské orgány dostávají částky starobních důchodů z vnitrostátního systému svých úředníků v důchodu, namísto převodu důchodových nároků ke dni, kdy tito úředníci o převod svých nároků požádali. Cílem tohoto zákona bylo ukončit řízení o nesplnění povinnosti, které Komise zahájila z důvodu nesplnění povinností Belgickým královstvím podle čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, což vedlo k dvojímu odsouzení Belgického království rozsudky ze dne 20. října 1981, Komise v. Belgie (137/80, EU:C:1981:237), a ze dne 3. října 1989, Komise v. Belgie (383/85, EU:C:1989:356). Vzhledem k tomu, že mechanismus subrogace stanovený zákonem ze dne 21. května 1991 umožňuje účinné zachování nároků nabytých v SPF po jejich převodu do DSEU, vyplývá z toho, že Belgické království dodrželo zásadu loajální spolupráce.
48
Pokud jde o argument týkající se bezdůvodného obohacení, je třeba připomenout, že starobní důchod stanovený v článku 77 služebního řádu se vypočítává, jak vyplývá z prvního pododstavce tohoto článku 77 a z článku 2 přílohy VIII služebního řádu, na základě celkového počtu let služby započitatelných pro důchod získaných úředníkem, na který se použije procentní podíl stanovený v čl. 77 druhém pododstavci služebního řádu, a případně v mezích horní hranice stanovené v tomto ustanovení.
49
Tyto roky započitatelné pro důchod odpovídají době, po kterou byl dotyčný úředník ve služebním poměru v Unii, a čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu dává úředníkovi možnost převést nároky na důchod, které nabyl před nástupem do služebního poměru v Unii, do DSEU, aby tyto nároky, bonifikované odpovídajícími roky služby započitatelnými pro důchod, mohly být zohledněny při výpočtu výše důchodu, který má být přiznán (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2023, KY v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑100/22 P, EU:C:2023:377, bod 60).
50
Je třeba dodat, že metoda výpočtu počtu let služby započitatelných pro důchod v rámci DSEU v návaznosti na převod nároků na důchod nabytých ve vnitrostátním systému je založena na parametrech uvedených v čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu.
51
V souladu s judikaturou připomenutou v bodě 42 tohoto rozsudku sice možnost převodu nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru v Unii zaručuje dotyčnému úředníkovi, že tyto nároky budou zohledněny v rámci DSEU, avšak tato možnost mu neposkytuje žádnou jistotu, že toto zohlednění povede ke zvýšení částky jeho důchodu, která bude zcela odpovídat převedenému kapitálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2023, KY v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑100/22 P, EU:C:2023:377, bod 69).
52
Výše zaplacených příspěvků totiž není v poměru k výši pobíraného důchodu, jelikož tato částka se vypočítává na základě celkového počtu příspěvkových let započitatelných pro důchod, včetně let získaných před nástupem do služebního poměru u evropských orgánů, na které se v souladu s článkem 77 služebního řádu použije procentní podíl a případně horní hranice (rozsudek ze dne 27. února 2025, OA v. Parlament, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, bod 50). DSEU je totiž organizován na základě zásady solidarity a není koncipován tak, aby důchod pobíraný úředníkem nebo zaměstnancem přesně odpovídal výši příspěvků do tohoto systému.
53
V tomto ohledu nelze mít za to, že mechanismus subrogace ve prospěch DSEU, stanovený zákonem ze dne 21. května 1991, vede k bezdůvodnému obohacení evropských orgánů pouze z toho důvodu, že nároky na důchod nabyté před nástupem do služebního poměru v unijním orgánu jsou převedeny do DSEU ve formě splátek, a nikoli ve formě jednorázové částky v okamžiku, kdy se úředník rozhodne převést své nároky na důchod. Tato okolnost nemá žádný vliv na důchodové nároky žalobce a výpočet důchodu, který mu vyplácí DSEU.
54
Je třeba ještě upřesnit, že rozsudek ze dne 10. listopadu 1999, Kristensen a další v. Rada (T‑103/98, T‑104/98, T‑107/98, T‑113/98 a T‑118/98, EU:T:1999:289), na který odkazuje předkládající soud, se týká otázky odlišné od otázky, která vyvstává v projednávaném případě. Tento rozsudek se totiž týkal obecných prováděcích ustanovení přijatých Radou Evropské unie, podle nichž se počet let služby, které se zohledňují pro stanovení výše starobního důchodu, vypočítává na základě celkové převedené částky, přičemž tento počet nesmí překročit počet let, po které byla dotyčná osoba před nástupem do služebního poměru v Unii pojištěna v jiných důchodových systémech. Ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, která se týkala úředníka Rady, byl počet let služby započitatelných pro důchod, které měly být zohledněny za období před nástupem do služebního poměru na základě převedeného kapitálu, v souladu s obecnými prováděcími ustanoveními přijatými tímto orgánem omezen na počet let, během nichž byla dotyčná osoba před nástupem do služebního poměru v Unii pojištěna v jiných důchodových systémech (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2023, KY v. Soudní dvůr Evropské unie, C‑100/22 P, EU:C:2023:377, bod 70). Ve věci v původním řízení přitom byly převedené důchodové nároky zohledněny v plné výši. Tento rozsudek Tribunálu tedy není pro odpověď na položenou otázku relevantní.
55
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu a zásada loajální spolupráce zakotvená v čl. 4 odst. 3 SEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je rozhodnutí úředníka Unie převést do DSEU své nároky na důchod nabyté ve vnitrostátním důchodovém systému před svým nástupem do služebního poměru v Unii neodvolatelné, pokud tato právní úprava nestanoví skutečný převod těchto nároků na důchod ke dni tohoto rozhodnutí, ale převod prostřednictvím subrogace unijních orgánů do těchto nabytých nároků ode dne, kdy má úředník nárok na svůj starobní důchod, za předpokladu, že převedené důchodové nároky jsou skutečně zohledněny při výpočtu výše přiznaného důchodu.
K nákladům řízení
56
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropské unie ve znění nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 571/92 ze dne 2. března 1992 a zásada loajální spolupráce zakotvená v čl. 4 odst. 3 SEU
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je rozhodnutí úředníka Evropské unie převést do důchodového systému orgánů Evropské unie své nároky na důchod nabyté ve vnitrostátním důchodovém systému před svým nástupem do služebního poměru v Unii neodvolatelné, pokud tato právní úprava nestanoví skutečný převod těchto nároků na důchod ke dni tohoto rozhodnutí, ale převod prostřednictvím subrogace unijních orgánů do těchto nabytých nároků ode dne, kdy má úředník nárok na svůj starobní důchod, za předpokladu, že převedené důchodové nároky jsou skutečně zohledněny při výpočtu výše přiznaného důchodu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.