62023CJ0629_RES
Věc C‑629/23
MTÜ Eesti Suurkiskjad
v.
Keskkonnaamet
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Riigikohus)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. června 2025
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43/EHS – Článek 1 písm. i) první pododstavec – Stav druhu z hlediska ochrany – Pojem – Článek 14 – Opatření na obhospodařování – Odebírání z volné přírody a využívání slučitelné se zachováním nebo obnovou příznivého stavu druhu z hlediska ochrany – Článek 1 písm. i) druhý pododstavec – Hodnocení příznivého stavu dotyčného druhu z hlediska ochrany – Kumulativní podmínky – Canis lupus (vlk obecný) – Zařazení do kategorie ‚zranitelný‘‚červeného seznamu‘ Mezinárodního svazu ochrany přírody – Živočišný druh, který je součástí populace, jejíž přirozený areál rozšíření přesahuje území členského státu – Zohlednění výměn jedinců s populacemi stejného druhu, které se vyskytují v sousedních členských státech nebo třetích zemích – Článek 2 odst. 3 – Zohlednění hospodářských, sociálních a kulturních požadavků a regionálních a místních charakteristik“
Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Živočišné druhy v zájmu Společenství – Opatření na obhospodařování – Posuzovací pravomoc členských států – Meze – Zachování příznivého stavu druhu z hlediska ochrany – Kritéria pro posouzení – Zohlednění místní a vnitrostátní úrovně a případně přeshraniční úrovně
[Článek 191 odst. 2 SFEU; směrnice Rady 92/43, ve znění směrnice 2013/17, bod 15 odůvodnění a čl. 1 písm. i) první pododstavec, čl. 2 odst. 2, článek 11, čl. 14 odst. 1 a článek 16 a příloha V písm. a)]
(viz body 37–48)
Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Podmínka sledování stavu z hlediska ochrany – Pojem „příznivý stav z hlediska ochrany“ – Nutnost ujistit se o dlouhodobém charakteru situace – Kritéria pro posouzení – Zohlednění přeshraniční úrovně
[Směrnice Rady 92/43, ve znění směrnice 2013/17, čl. 1 písm. i) druhý pododstavec, článek 11 a čl. 14 odst. 1]
(viz body 49–66, výrok 1)
Životní prostředí – Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin – Směrnice 92/43 – Živočišné druhy v zájmu Společenství – Opatření na obhospodařování – Zachování příznivého stavu druhu z hlediska ochrany – Kritéria pro posouzení – Zohlednění hospodářských, sociálních a kulturních požadavků a regionálních a místních charakteristik – Meze
[Směrnice Rady 92/43, ve znění směrnice 2013/17, čl. 1 písm. i) druhý pododstavec, čl. 2 odst. 2, článek 11 a čl. 14 odst. 1 a příloha V písm. a)]
(viz body 67–71, výrok 2)
Shrnutí
Soudní dvůr, ke kterému Riigikohus (Nejvyšší soud, Estonsko) podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se vyjádřil k několika otázkám týkajícím se ochrany vlka obecného (Canis lupus) na základě směrnice o stanovištích (
1
), a zejména jejího článku 14 (
2
), který umožňuje přijmout taková opatření, jako je omezení lovu, který je v Estonsku v zásadě povolen (
3
), jeví-li se takové omezení jako nezbytné k zachování příznivého stavu dotyčného druhu z hlediska ochrany.
V roce 2020 stanovil příslušný estonský úřad rozhodnutím kvótu pro lov vlka obecného v Estonsku v lovecké sezóně 2020/2021. Žalobce v původním řízení, estonský spolek na ochranu životního prostředí, zpochybnil legalitu tohoto rozhodnutí a tvrdil, že předpoklad, z něhož uvedené rozhodnutí vychází a podle kterého je stav vlka obecného z hlediska ochrany v Estonsku příznivý, je nesprávný.
V tomto ohledu není sporu o „příznivém“ stavu baltské populace vlka obecného z hlediska ochrany, která je jako taková součástí euroasijské populace tohoto živočišného druhu, jehož přirozený areál rozšíření se nachází v Estonsku, Lotyšsku, Litvě, na severovýchodě Polska a v některých sousedních třetích zemích. S ohledem na klasifikaci estonské regionální populace Mezinárodním svazem ochrany přírody (UICN) však podle žalobce v původním řízení stav této populace za příznivý z hlediska ochrany považovat nelze.
Podstatou otázek předkládajícího soudu, k němuž tento žalobce podal kasační opravný prostředek proti rozhodnutí o zamítnutí jeho žaloby, je, zda čl. 1 písm. i) směrnice o stanovištích, který definuje pojem „stav druhu z hlediska ochrany“ a podmínky pro určení, zda je stav druhu z hlediska ochrany příznivý, musí být vykládán v tom smyslu, že zařazení populace určitého živočišného druhu na území dotyčného členského státu do kategorie „zranitelná“ červeného seznamu IUCN vylučuje, aby byl stav tohoto druhu z hlediska jeho ochrany na území tohoto členského státu považován za „příznivý“ ve smyslu tohoto ustanovení. Kromě toho se tento soud v podstatě táže, zda uvedený čl. 1 písm. i) musí být vykládán v tom smyslu, že přijetí opatření na obhospodařování druhu podle čl. 14 odst. 1 této směrnice členským státem obnáší povinnost zajistit příznivý stav populace tohoto druhu z hlediska ochrany na území tohoto členského státu, nebo zda uvedený členský stát může zohlednit stav z hlediska ochrany u celé populace, jejíž přirozený areál rozšíření přesahuje území téhož členského státu, a případně v jakém rozsahu a za jakých podmínek.
V této souvislosti se předkládající soud rovněž táže, zda mohou být při posuzování stavu druhu z hlediska ochrany zohledněny hospodářské, sociální a kulturní požadavky a regionální a místní charakteristiky.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr v první řadě uvedl, že prostor pro uvážení členských států při určování nezbytnosti přijmout opatření podle čl. 14 odst. 1 směrnice o stanovištích je omezen povinností dbát na to, aby bylo odebírání jedinců druhu z volné přírody a jejich využívání slučitelné se zachováním příznivého stavu tohoto druhu z hlediska ochrany. Zejména pokud je stav živočišného druhu z hlediska ochrany nepříznivý, musí příslušné orgány přijmout opatření ve smyslu uvedeného ustanovení za účelem zlepšení stavu dotyčného druhu z hlediska ochrany tak, aby jeho populace dosáhly v budoucnu udržitelného příznivého stavu z hlediska ochrany.
Příznivý stav populací dotyčných druhů z hlediska jejich ochrany v přirozeném areálu jejich rozšíření musí existovat a musí být nejprve a nutně posouzen na místní a vnitrostátní úrovni. Pokud totiž není stav druhu z hlediska ochrany v členském státě, na jehož území se alespoň potenciálně rozkládá jeho přirozený areál rozšíření, příznivý, nemůže v něm plnit ekologickou funkci nebo ji přinejmenším nemůže plnit v plném rozsahu, a to ani, když je populace dotyčného druhu v daném členském státě součástí populace, jejíž stav je z hlediska ochrany příznivý.
Klasifikace národní populace druhu v kategorii „zranitelná“ červeného seznamu IUCN sama o sobě nevylučuje, aby byl stav uvedeného druhu z hlediska ochrany na území dotyčného členského státu považován za příznivý, pokud jsou splněny kumulativní podmínky stanovené v čl. 1 písm. i) druhém pododstavci směrnice o stanovištích.
V tomto ohledu budou populace živočišného druhu, konkrétně vlka obecného, které se vyskytují rovněž v členských státech nebo třetích zemích sousedících s členským státem, jenž zamýšlí přijmout opatření na jeho obhospodařování podle čl. 14 odst. 1 směrnice o stanovištích, relevantní pro ověření ze strany posledně uvedeného členského státu, zda je stav populace tohoto druhu z hlediska ochrany na jeho území příznivý, či nikoli. Jejich relevance je podmíněna existencí migrace mezi těmito populacemi, která může představovat vliv působící na příslušný druh, jenž může ovlivnit jeho dlouhodobé rozšíření a početnost jeho populace na uvedeném území.
I když je současná situace uspokojivá, je třeba se ujistit též o jejím dlouhodobém charakteru, aby bylo možné konstatovat příznivý stav určitého druhu z hlediska ochrany.
V tomto ohledu je třeba vzít zaprvé zejména v úvahu všechny předvídatelné změny, které by mohly mít vliv na migraci mezi populací v dotyčném členském státě a ostatními populacemi, které jsou součástí téže populace. Zadruhé je třeba zohlednit úroveň právní ochrany dotyčného druhu v sousedních členských státech a třetích zemích. Zatřetí je třeba vztahům s populacemi žijícími v jiných státech přikládat ještě větší váhu, pokud dotyčné členské státy a třetí země nejenže uplatňují srovnatelné režimy právní ochrany, nýbrž při ochraně dotyčného druhu spolupracují a koordinují například svá ochranná opatření, aby optimalizovaly migraci mezi dotyčnými populacemi.
Za účelem zajištění slučitelnosti odebírání jedinců určitého druhu z volné přírody, jakož i jejich využívání se zachováním příznivého stavu tohoto druhu z hlediska ochrany, se může ukázat nezbytným, aby členský stát, na jehož území se vyskytuje populace vlků obecných, kteří jsou součástí populace, jejíž přirozený areál rozšíření přesahuje toto území, který má v úmyslu zohlednit migraci mezi populací vlka obecného vyskytující se na uvedeném území a populacemi tohoto druhu v sousedních členských státech nebo třetích zemích, sdílel s těmito členskými státy a třetími zeměmi informace o přeshraničních přesunech pozorovaných u jedinců uvedeného druhu, jakož i o opatřeních, která uvedené členské státy a třetí země přijímají nebo hodlají přijmout na obhospodařování populací na svém území. Takové výměny informací totiž mohou dotyčnému členskému státu napomoct k přesnějšímu posouzení velikosti jeho populace. Získání informací o opatřeních na obhospodařování druhu, která příslušné členské státy nebo třetí země uplatňují nebo hodlají uplatnit, může být nezbytné též k tomu, aby se tento členský stát mohl ujistit, že dotyčný druh může být skutečně považován za druh vykazující příznivý stav z hlediska ochrany na jeho území. A konečně informace o opatřeních, která sousední členské státy nebo třetí země uplatňují nebo hodlají uplatnit, mohou být nezbytné k zajištění toho, aby opatření, která uvedený členský stát hodlá ve vztahu k tomuto druhu přijmout, byla slučitelná se zachováním příznivého stavu uvedeného druhu z hlediska ochrany na jeho území.
Ve druhé řadě Soudní dvůr upřesnil, že hospodářských, sociálních a kulturních požadavků, jakož ani regionálních a místních charakteristik uvedených v čl. 2 odst. 3 směrnice o stanovištích, který ostatně nepředstavuje autonomní výjimku z obecného systému ochrany zavedeného touto směrnicí, se nelze dovolávat za účelem zproštění se povinnosti dbát na to, aby bylo odebírání jedinců určitého druhu z volné přírody a jejich využívání slučitelné se zachováním příznivého stavu tohoto druhu z hlediska ochrany, což je povinnost, která omezuje prostor pro uvážení, který mají členské státy na základě článku 14 uvedené směrnice. Členské státy jsou v zásadě oprávněny zohlednit tyto požadavky a tyto charakteristiky pouze v mezích tohoto prostoru pro uvážení.
(
1
) – Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992, L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) ve znění směrnice Rady 2013/17/EU ze dne 13. května 2013 (Úř. věst. 2013, L 158, s. 193) (dále jen „směrnice o stanovištích“).
(
2
) – Viz čl. 14 odst. 1 směrnice o stanovištích: „[p]okud to na základě sledování podle článku 11 pokládají členské státy za nezbytné, přijmou opatření zajišťující, že odebírání jedinců druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin uvedených v příloze V z volné přírody, jakož i jejich využívání bude slučitelné se zachováním jejich příznivého stavu z hlediska jejich ochrany“.
(
3
) – Jelikož jsou estonské populace vlka obecného zařazeny do přílohy V písm. a) směrnice o stanovištích a mohou tak být loveny. Tyto populace tak představují výjimku z obecného pravidla, podle kterého je lov vlka obecného na základě článku 12 této směrnice ve spojení s její přílohou IV písm. a) v zásadě zakázán.