null
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
TAMARY ĆAPETA
přednesené dne 13. listopadu 2025(1)
Věc C‑773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
proti
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Evropské komisi
„ Kasační opravný prostředek – Neprivilegovaný vedlejší účastník řízení – Reprezentativní sdružení – Přípustnost – Článek 56 druhý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie – Přípravky na ochranu rostlin – Nařízení (ES) č. 1107/2009 – Neobnovení schválení účinné látky chlorpyrifos-methyl – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/17 – Žaloba na neplatnost“
I.      Úvod
1.        Do řízení před Tribunálem vstoupilo sdružení zastupující evropský průmysl orientovaný na ochranu rostlin jako vedlejší účastník na podporu žaloby na neplatnost nařízení Komise, v němž nebylo obnoveno schválení určité látky podle použitelných unijních právních předpisů. Žaloba byla zamítnuta.
2.        Toto sdružení nyní usiluje o podání kasačního opravného prostředku proti dotčenému rozsudku Tribunálu. Platí, že se uvedený rozsudek zmíněného sdružení přímo týká, jak vyžaduje čl. 56 druhý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie (dále jen „statut“), takže je jeho kasační opravný prostředek přípustný?
3.        Právě to je jedna ze zásadních otázek, které v projednávané věci vyvstávají.
II.    Skutečnosti předcházející sporu
4.        European Crop Care Association (dále jen „ECCA“) je sdružení se sídlem v Bruselu (Belgie), které zastupuje evropské výrobce přípravků na ochranu rostlin(2).
5.        Přípravky na ochranu rostlin jsou upraveny unijními právními předpisy, včetně nařízení č. 1107/2009(3), které stanoví harmonizovaná pravidla pro schvalování účinných látek a uvádění takových přípravků na trh(4). Zmíněné nařízení zavádí duální systém, v jehož rámci jsou účinné látky na úrovni Unie schvalovány Evropskou komisí, zatímco přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky schválené Unií jsou na vnitrostátní úrovni povolovány členskými státy(5).
6.        Pro projednávanou věc je relevantní, že schválení účinných látek je časově omezeno, takže jejich další používání vyžaduje obnovení tohoto schválení Komisí v souladu s požadavky nařízení č. 1107/2009(6). Zvláštní ustanovení týkající se postupu obnovení schválení účinných látek byla rovněž stanovena v prováděcím nařízení č. 844/2012(7), přičemž do uvedeného postupu byly zapojeny Komise, Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „EFSA“) a členské státy.
A.      Skutečnosti, které vedly k řízení před Tribunálem
7.        Účinnou látkou dotčenou v projednávané věci je chlorpyrifos-methy (dále jen „CHP-methyl“), který je používán v přípravcích na ochranu rostlin k regulaci škodlivých organismů a k ošetření skladovaných obilovin a prázdných skladů.
8.        CHP-methyl byl pro Unii poprvé schválen v roce 2006(8) a platnost tohoto schválení měla skončit v roce 2016(9).
9.        V roce 2013 podaly dvě společnosti vyrábějící CHP-methyl – Ascenza Agro, SA (dále jen „Ascenza“) a Dow AgroSciences Ltd – žádosti o obnovení schválení CHP-methylu.
10.      Následoval postup pro obnovení schválení CHP-methylu(10).
11.      Komise nakonec v prováděcím nařízení 2020/17(11)rozhodla, že se schválení CHP-methylu neobnovuje. Podle uvedeného nařízení panovaly obavy týkající se genotoxicity a vývojové neurotoxicity CHP-methylu, přičemž tyto obavy, jak je uvedeno ve dvou prohlášeních vydaných EFSA, nebylo možno vyloučit. Komise tak měla za to, že nelze konstatovat, že jsou splněna kritéria pro schválení týkající se účinků na lidské zdraví zakotvená v článku 4 nařízení č. 1107/2009.
B.      Řízení před Tribunálem
12.      Dne 10. února 2020 podala Ascenza, jedna z žadatelek o obnovení schválení CHP-methylu, spolu s Industrias Afrasa, SA, společností působící na trhu ochrany rostlin (společně dále jen „žalobkyně“), k Tribunálu žalobu na neplatnost prováděcího nařízení 2020/17 na základě článku 263 SFEU. Dovolávaly se procesních a hmotněprávních pochybení v rozhodnutí Komise neobnovit schválení CHP-methylu, v jejichž důsledku je uvedené nařízení podle nich protiprávní.
13.      ECCA podalo návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník na podporu žalobkyň, a to s cílem dosáhnout zrušení uvedeného nařízení. Tribunál návrhu ECCA vyhověl, přičemž konstatoval, že ECCA prokázalo právní zájem na rozhodnutí sporu, jak vyžaduje unijní právo(12). Právní zájem ECCA vycházel ze skutečnosti, že zastupuje evropské odvětví ochrany plodin a rozhodnutí sporu může mít dopad na jeho kolektivní zájmy, jelikož prováděcí nařízení 2020/17 údajně stanoví precedenty, které budou mít na uvedené odvětví vliv.
14.      Komise navrhla, aby byla žaloba na neplatnost podaná žalobkyněmi zamítnuta v plném rozsahu.
15.      Dánské království, Francouzská republika a Health and Environmental Alliance (dále jen „HEAL“), organizace na ochranu životního prostředí, podaly návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastníci řízení na podporu Komise s cílem dosáhnout zamítnutí žaloby. Tribunál posledně uvedeným návrhům vyhověl(13).
16.      Napadeným rozsudkem(14) Tribunál všechny výtky zamítl jako neopodstatněné. Zamítnuto tak bylo osm žalobních důvodů uplatněných žalobkyněmi(15), jakož i další tři žalobní důvody uplatněné sdružením ECCA(16). Tribunál tudíž žalobu zamítl.
III. Řízení před Soudním dvorem
17.      Kasačním opravným prostředkem podaným dne 14. prosince 2023 se ECCA domáhá, aby Soudní dvůr napadený rozsudek i prováděcí nařízení 2020/17 zrušil. Sdružení rovněž požaduje, aby Soudní dvůr uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
18.      Ve své kasační odpovědi podané dne 20. března 2024 Ascenza podporuje návrhová žádání ECAA a navrhuje, aby bylo kasačnímu opravnému prostředku v plném rozsahu vyhověno.
19.      Komise ve své kasační odpovědi podané dne 22. března 2024 navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil ECCA náhradu nákladů řízení.
20.      HEAL ve své kasační odpovědi podané dne 23. března 2024 navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil ECCA náhradu nákladů řízení.
21.      Francouzská republika ve své kasační odpovědi podané dne 8. dubna 2024 navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl.
22.      ECCA podalo repliku dne 22. července 2024, Ascenza dupliku dne 30. srpna 2024 a Komise dupliku dne 2. října 2024.
23.      Soudní dvůr v souladu s čl. 76 odst. 2 svého jednacího řádu rozhodl, že bude rozhodnuto bez konání jednání.
IV.    Analýza
24.      Jedna z otázek, která vyvstala v řízení o projednávaném kasačním opravném prostředku(17), se týká podmínek, za nichž může sdružení, jež se účastnilo řízení v prvním stupni jako neprivilegovaný vedlejší účastník, podat proti rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek.
25.      Na žádost Soudního dvora se toto stanovisko zaměří pouze na uvedenou otázku.
26.      Soudní dvůr se již zabýval přípustností kasačních opravných prostředků podaných neprivilegovanými vedlejšími účastníky řízení, nikoli však v případech, kdy je takovým vedlejším účastníkem řízení sdružení. Projednávaný kasační opravný prostředek tak poskytuje Soudnímu dvoru příležitost objasnit požadavek stanovený v čl. 56 druhém pododstavci statutu – podle kterého se rozsudek Tribunálu musí neprivilegovaného vedlejšího účastníka řízení přímo týkat – v situaci, kdy je takový vedlejší účastník reprezentativním sdružením.
27.      Komise, podporovaná HEAL, zpochybňuje přípustnost kasačního opravného prostředku z toho důvodu, že napadený rozsudek se ECCA přímo netýká ve smyslu čl. 56 druhého pododstavce statutu.
28.      ECCA tvrdí, že jeho kasační opravný prostředek je přípustný, a to ze dvou důvodů. Zaprvé ECCA, podporované Ascenza, tvrdí, že splňuje požadavek, aby se jej napadený rozsudek přímo týkal ve smyslu čl. 56 druhého pododstavce statutu, jelikož má uvedený rozsudek významný a bezprostřední dopad na jeho zájmy. Zadruhé ECCA tvrdí, že jakožto sdružení zastupuje zájmy svého člena, Ascenza, která by k podání kasačního opravného prostředku byla sama aktivně legitimována. V tomto ohledu ECCA tvrdí, že na podmínky přípustnosti kasačního opravného prostředku podávaného sdružením na základě čl. 56 druhého pododstavce statutu by se měly obdobně uplatnit podmínky přípustnosti podávání žalob na neplatnost sdruženími jménem jejich členů na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU.
29.      Komise, podporovaná HEAL, namítá, že nelze přijmout argumenty ECCA založené na podmínkách přípustnosti stanovených v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
30.      Mé posouzení je strukturováno následovně. Zaprvé se budu zabývat právem vstoupit do řízení vedených u unijních soudů jako vedlejší účastník a právním zájmem reprezentativních sdružení na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků – A). Zadruhé posoudím vztah mezi právním zájmem neprivilegovaných vedlejších účastníků řízení na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků a právem podat kasační opravný prostředek – B). Zatřetí se budu věnovat argumentaci ECCA týkající se případné relevance podmínek přípustnosti stanovených v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU pro jeho právo podat kasační opravný prostředek jako neprivilegovaný vedlejší účastník řízení – C). Začtvrté na základě své analýzy dovodím, že ECCA má právo podat v projednávané věci kasační opravný prostředek – D).
A.      Právní zájem reprezentativních sdružení na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků
31.      Úvodem připomínám, že vedlejší účastenství je zvláštním procesním mechanismem v řízeních o přímých žalobách před unijními soudy, který členským státům, orgánům, institucím a jiným subjektům Unie, jakož i jakýmkoli fyzickým a právnickým osobám, včetně sdružení, umožňuje dobrovolně vstoupit do řízení na straně jednoho z hlavních účastníků sporu řešeného před uvedenými soudy. Vzhledem k tomu, že se jich daná věc může týkat, umožňuje vstup vedlejších účastníků do řízení unijním soudům zohlednit jejich názory při rozhodování ve věci(18).
32.      Vedlejší účastenství má sloužit k tomu, aby vedlejší účastník mohl podporovat jednoho z hlavních účastníků řízení, nicméně vedlejší účastenství nepředstavuje „zadní vrátka“, jimiž by vedlejší účastník dosáhl postavení hlavního účastníka řízení(19).
33.      To se odráží v procesních pravidlech Unie, podle nichž například platí, že návrhová žádání vedlejšího účastníka se omezí na úplnou či částečnou podporu návrhového žádání jednoho z hlavních účastníků řízení, vedlejší účastenství je závislé na sporu mezi hlavními účastníky řízení a vedlejší účastník „musí přijmout stav řízení, jaký je tu“ v okamžiku jeho vstupu do něj(20).
34.      Unijní procesní pravidla rovněž rozlišují mezi privilegovanými a neprivilegovanými vedlejšími účastníky řízení. Na jedné straně stojí členské státy a unijní orgány jakožto privilegovaní vedlejší účastníci řízení, což znamená, že mohou vstoupit jako vedlejší účastníci do kteréhokoli řízení, aniž musí prokazovat právní zájem na rozhodnutí sporu(21). Na druhé straně stojí instituce a jiné subjekty Unie, jakož i fyzické a právnické osoby, včetně sdružení, které jsou považovány za neprivilegované vedlejší účastníky řízení, což znamená, že musí v souladu s článkem 40 statutu prokázat právní zájem na rozhodnutí sporu, aby jim bylo vedlejší účastenství ve věci povoleno(22). Tento požadavek budu označovat výrazem „právní zájem na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka“.
35.      Pokud jde o reprezentativní sdružení, vyložil Soudní dvůr právní zájem na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka extenzivněji, než tak učinil u fyzických a právnických osob jednajících na vlastní účet.
36.      Pokud jde o fyzické nebo právnické osoby, je podle ustálené judikatury Soudního dvora pojem „zájem na rozhodnutí sporu“ ve smyslu článku 40 statutu nutno „chápat jako přímý a trvající zájem na tom, jak bude rozhodnuto o samotných návrhových žádáních, a nikoli jako zájem ve vztahu k uplatňovaným důvodům či argumentům.  Výraz ‚rozhodnutí sporu‘ totiž odkazuje na navrhované konečné rozhodnutí tak, jak by bylo uvedeno ve výroku rozsudku, který bude vydán“. V tomto ohledu Soudní dvůr konstatoval, že „je třeba zejména ověřit, zda se napadený akt bezprostředně dotýká osoby podávající návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník a zda je zájem této osoby na rozhodnutí sporu jistý. Zájem na rozhodnutí sporu lze v zásadě považovat za dostatečně bezprostřední pouze v rozsahu, v němž je toto rozhodnutí způsobilé změnit právní postavení osoby podávající návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník“(23).
37.      Citovaná judikatura však vykazuje určité drobné rozdíly, pokud jde o reprezentativní sdružení. Z ustálené judikatury vyplývá, že „reprezentativnímu profesnímu sdružení, jehož cílem je chránit zájmy svých členů, může být povoleno vedlejší účastenství, pokud spor nastoluje zásadní otázky, které se mohou dotknout uvedených zájmů […]. Požadavek, aby takové sdružení mělo přímý a trvající zájem na rozhodnutí sporu, musí být tudíž považován za splněný, pokud toto sdružení prokáže, že se v takové situaci nachází, a to bez ohledu na to, zda v důsledku rozhodnutí sporu může být změněno právní postavení sdružení jako takového“(24).
38.      Právní zájem reprezentativního sdružení na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka tedy není nutně spjat s rozhodnutím konkrétního sporu, nýbrž může být spjat i s odůvodněním, které Soudní dvůr k uvedenému rozhodnutí vedlo.
39.      Soudní dvůr vysvětlil důvody pro širší výklad právního zájmu reprezentativních sdružení na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků následovně: „Takto široký výklad práva reprezentativních profesních sdružení vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka má totiž umožnit lepší posouzení kontextu věci předložené unijnímu soudu, a zároveň zabránit tomu, aby vysoký počet jednotlivých vedlejších účastníků ohrozil účinnost a hladký průběh řízení. Na rozdíl od fyzických a právnických osob jednajících na svůj vlastní účet mohou reprezentativní profesní sdružení podat návrh na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka, které je vedeno u Soudního dvora, nikoli prdo to, aby hájila individuální zájmy, ale aby hájila kolektivní zájmy svých členů. Vedlejší účastenství takového sdružení nabízí celkovou perspektivu těchto kolektivních zájmů dotčených zásadní otázkou, na níž závisí rozhodnutí sporu, a umožňuje tak Soudnímu dvoru lépe posoudit rámec, v němž mu byla věc předložena.“(25)
B.      Právo neprivilegovaných vedlejších účastníků řízení podat kasační opravný prostředek
40.      Podle procesních pravidel unijního práva(26) poskytuje kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru účastníkům řízení nástroj, který jim umožňuje napadnout rozsudek z důvodu nesprávných právních posouzení, kterých se Tribunál při rozhodování údajně dopustil, s cílem dosáhnout úplného nebo částečného zrušení uvedeného rozsudku(27).
41.      Článek 56 statutu stanoví dvě podmínky, které musí neprivilegovaní vedlejší účastníci řízení splňovat, aby mohli kasační opravný prostředek podat. První podmínka se týká obecně všech kasačních opravných prostředků, zatímco druhá se týká konkrétně neprivilegovaných vedlejších účastníků řízení.
42.      První podmínkou je, že osobě, která usiluje o podání kasačního opravného prostředku, nebylo ve věci projednávané před Tribunálem vyhověno. To vyplývá z čl. 56 druhého pododstavce první věty statutu, podle níž „opravný prostředek může podat kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovým žádáním nebylo zcela nebo zčásti vyhověno“(28). Pojem „kterýkoli účastník řízení“ zahrnuje podle judikatury Soudního dvora nejen hlavní účastníky řízení (žalobce a žalované), ale i vedlejší účastníky řízení před Tribunálem(29).
43.      Neprivilegovaní vedlejší účastníci řízení tedy mohou podat kasační opravný prostředek pouze tehdy, pokud vstoupili do řízení v prvním stupni jako vedlejší účastníci na podporu hlavního účastníka řízení, jemuž posléze nebylo ve věci zcela nebo zčásti vyhověno. Uvedený požadavek není v projednávané věci předmětem sporu, neboť žalobkyně, na jejichž podporu ECCA vstoupilo do řízení jako vedlejší účastník, spor zcela prohrály.
44.      Druhá podmínka je dodatečnou podmínkou, která se uplatní pouze na neprivilegované vedlejší účastníky řízení. Takových vedlejších účastníků řízení se musí rozsudek Tribunálu přímo týkat. To vyplývá z čl. 56 druhého pododstavce druhé věty statutu, podle níž „[j]iní vedlejší účastníci řízení než členské státy nebo orgány Unie mohou podat opravný prostředek, pouze pokud se jich rozhodnutí Tribunálu přímo týká“(30).
45.      Klíčovým problémem v projednávané věci je totiž to, jak má být výraz „přímo týká“ vykládán v případě reprezentativních sdružení.
46.      V tomto ohledu bylo doposud v minulosti vydáno pouze několik rozhodnutí Soudního dvora týkajících se přípustnosti kasačních opravných prostředků podaných neprivilegovanými vedlejšími účastníky řízení a, jak již bylo uvedeno, žádné z nich se netýkalo reprezentativních sdružení. Zmíněné kasační opravné prostředky byly podány v oblasti státních podpor(31), práva hospodářské soutěže(32) a antidumpingových opatření(33), přičemž ve všech zmíněných věcech považoval Soudní dvůr kasační opravné prostředky za přípustné, neboť se rozsudek Tribunálu dotčeného vedlejšího účastníka řízení vždy přímo týkal.
47.      Ve všech uváděných věcech se však obecně jednalo o kasační opravné prostředky podané fyzickými a právnickými osobami, které vstoupily do řízení před Tribunálem jako vedlejší účastnice a u nichž mohl rozsudek Tribunálu vyvolat nepříznivou změnu jejich právního postavení nebo jejich hospodářských nebo nehmotných zájmů(34). Ve zmíněných věcech tak nebyla řešena situace, kdy je kasační opravný prostředek podán sdružením v postavení vedlejšího účastníka řízení, jehož vlastní právní postavení by napadeným rozsudkem změněno nebylo.
48.      Ze zmíněné judikatury nicméně podle všeho vyplývá, že Soudní dvůr, aby mohl rozhodnout o tom, zda takový neprivilegovaný vedlejší účastník řízení může podat kasační opravný prostředek, zkoumal jeho právní zájem na vstupu do řízení v prvním stupni v postavení vedlejšího účastníka. Z toho by následně vyplývalo, že přímé dotčení ve smyslu článku 56 statutu se shoduje s právním zájmem na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka.
49.      To neznamená nutně to, že Soudní dvůr musí neprivilegovanému vedlejšímu účastníkovi řízení, který vstoupil do řízení před Tribunálem, automaticky přiznat právo na podání kasačního opravného prostředku. Důvodem je skutečnost, že poté, co je rozsudek vydán, může být posouzení právního zájmu na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka konkrétnější než posouzení tohoto právního zájmu v řízení v prvním stupni. Tento názor zastává řada právních teoretiků(35). Jinými slovy, Soudní dvůr může určitým způsobem přehodnotit posouzení toho, zda právní zájem na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka existoval, přičemž pokud dojde k závěru, že tomu tak nebylo, kasační opravný prostředek odmítne. V zásadě by však neprivilegovanému vedlejšímu účastníkovi řízení, jemuž bylo přiznáno právo vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka, mělo být ze stejných důvodů přiznáno i právo podat kasační opravný prostředek.
50.      Takový výklad lze podle všeho dovozovat i ze skutečnosti, jak bylo uvedeno výše (bod 36 tohoto stanoviska), že výraz „přímé dotčení“ je v judikatuře Soudního dvora použit v kontextu zjišťování existence právního zájmu na vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka.
51.      Vzhledem k tomu, že právo neprivilegovaných vedlejších účastníků řízení podat kasační opravný prostředek je podmíněno jejich právním zájmem na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků, lze pojem „přímého dotčení“ rozsudkem Tribunálu ve smyslu čl. 56 druhého pododstavce statutu vykládat jinak ve vztahu k fyzickým a právnickým osobám, které se řízení účastní jako vedlejší účastníci jednající na vlastní účet, a jinak ve vztahu k reprezentativním sdružením, která se řízení účastní jako vedlejší účastníci za účelem ochrany kolektivních zájmů svých členů.
52.      Ve světle takového výkladu by podle všeho bylo možno dovodit, že širší výklad Soudního dvora týkající se právního zájmu reprezentativních sdružení na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků ve srovnání s právním zájmem na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků u fyzických a právnických osob, které jednají na vlastní účet (viz body 37 a 39 tohoto stanoviska), vede k širšímu výkladu požadavku přímého dotčení u takových sdružení. Zatímco přímé dotčení u fyzických a právnických osob jednajících na vlastní účet je spjato pouze s rozhodnutím sporu, reprezentativní sdružení mohou podat kasační opravný prostředek, pokud napadají část odůvodnění Tribunálu, přestože výsledným rozhodnutím sporu se jejich právní postavení přímo nemění.
53.      To je podle všeho obzvláště relevantní v takových oblastech unijního práva, jako je odvětví přípravků na ochranu rostlin, které potenciálně zahrnuje všechny druhy reprezentativních sdružení, jež mají významnou funkci odůvodňující jejich zájem na vstupu do řízení v postavení vedlejších účastníků a jimž by neměla být upírána příležitost podat kasační opravný prostředek, pokud je takový zájem dotčen rozsudkem Tribunálu.
54.      Lze tudíž dospět k závěru, že reprezentativní sdružení, jimž bylo umožněno vstoupit do řízení v postavení vedlejších účastníků na podporu hlavního účastníka řízení, který následně svůj spor v řízení před Tribunálem prohrál, splňují požadavek přímého dotčení jakožto podmínky pro podání kasačního opravného prostředku i tehdy, pokud rozsudek Tribunálu právní postavení takových sdružení přímo nemění.
C.      Relevance podmínek přípustnosti podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU
55.      ECCA rovněž tvrdí, že pro splnění požadavku přímého dotčení rozsudkem Tribunálu ve smyslu článku 56 statutu jakožto podmínky pro podání kasačního opravného prostředku neprivilegovaným vedlejším účastníkem řízení je relevantní aktivní legitimace pro podání přímé žaloby podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU.
56.      Je pravda, že osobě, která by splnila podmínky přímého a osobního dotčení pro podání žaloby na neplatnost, by bylo namísto podání takové žaloby dovoleno též vstoupit do řízení jako vedlejší účastník ve věci zahájené na návrh jiné osoby.
57.      Pokud by však taková osoba žalobu na neplatnost nepodala, přestože by tak učinit mohla, ani by nevstoupila v postavení vedlejšího účastníka do řízení zahájeného žalobou podanou jinou osobou, nemohla by podat kasační opravný prostředek, neboť v řízení v prvním stupni nebyla hlavním ani vedlejším účastníkem řízení.
58.      Právo podat kasační opravný prostředek tak může být posuzováno pouze na základě postavení, které dotčená osoba měla v řízení v prvním stupni. Pokud se uvedená osoba rozhodla účastnit se řízení jako vedlejší účastník, nikoli podat žalobu, není skutečnost, že taková osoba mohla uvedenou žalobu podat, relevantní.
59.      Podle mého názoru tak v důsledku výše uvedeného a na rozdíl od argumentů předložených ECCA nejsou podmínky přípustnosti žalob na neplatnost podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU relevantní pro posouzení požadavku týkajícího se kasačních opravných prostředků podávaných reprezentativními sdruženími podle čl. 56 druhého pododstavce statutu.
D.      K projednávané věci
60.      Z mé analýzy vyplývá, že kasační opravný prostředek podaný ECCA v projednávané věci přípustný je, jelikož napadený rozsudek se ECCA přímo týká ve smyslu čl. 56 druhého pododstavce statutu.
61.      Nebude-li napadený rozsudek Soudním dvorem zrušen, založí precedenty týkající se správného uplatňování nařízení č. 1107/2009 a postupu obnovení schválení účinných látek, které mohou mít dopad na zájmy členů ECCA.
62.      Věc před Tribunálem totiž takové zásadní otázky nastolila, což byl důvod, proč ECCA do řízení jako vedlejší účastník vstoupilo.
63.      Jak jsem již vysvětlila, neprivilegovanému vedlejšímu účastníkovi řízení, kterému bylo přiznáno právo vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka, by mělo být ze stejných důvodů v zásadě přiznáno i právo podat kasační opravný prostředek.
64.      ECCA bylo přiznáno právo vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka a ze stejných důvodů by mu mělo být přiznáno i právo podat kasační opravný prostředek.
65.      Existence právního zájmu ECCA na vstupu do řízení v prvním stupni v postavení vedlejšího účastníka je nezpochybnitelná.
66.      Je tedy třeba mít za to, že napadený rozsudek se ECCA přímo týká. To platí bez ohledu na to, zda může uvedený rozsudek změnit jeho právní postavení.
V.      Závěry
67.      S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl, že kasační opravný prostředek podaný European Crop Care Association je přípustný.
1      Původní jazyk: angličtina.
2      Viz internetové stránky ECCA, které jsou k dispozici na adrese: https://www.ecca-org.eu/.
3      Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS (Úř. věst. 2009, L 309, s. 1).
4      Viz zejména čl. 1 odst. 1 a bod 9 odůvodnění nařízení 1107/2009. Pokud jde o podrobné pojednání, viz například Bozzini, E., Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017, kap. 2; Morvillo, M., „From contestation to accountability in EU pesticides regulation? The case of glyphosate“, in Arcuri, A. a Coman-Kund, F. (eds), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, Londýn, 2021, s. 196 až 222, zejména s. 198 až 203.
5      Viz kapitoly II a III, spolu s body 10 a 23 odůvodnění nařízení č. 1107/2009.
6      Viz články 14 až 20 a bod 15 odůvodnění nařízení č. 1107/2009.
7      Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 844/2012 ze dne 18. září 2012, kterým se stanoví ustanovení nezbytná k provedení postupu obnovení schválení účinných látek podle nařízení č. 1107/2009 (Úř. věst. 2012, L 252, s. 26). Uvedené nařízení bylo zrušeno prováděcím nařízením Komise (EU) 2020/1740 ze dne 20. listopadu 2020, kterým se stanoví ustanovení nezbytná k provedení postupu obnovení schválení účinných látek podle nařízení č. 1107/2009 a zrušuje prováděcí nařízení č. 844/2012 (Úř. věst. 2020, L 392, s. 20).
8      Směrnice Komise 2005/72/ES ze dne 21. října 2005, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek chlorpyrifos, chlorpyrifos-methyl, mankozeb, maneb a metiram (Úř. věst. 2005, L 279, s. 63), která podle svého článku 4 vstoupila v platnost dne 1. července 2006. Byla přijata na základě směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. 1991, L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332), která byla následně nahrazena nařízením č. 1107/2009. Podle čl. 78 odst. 3 nařízení č. 1107/2009 se účinné látky zařazené do přílohy I směrnice 91/414 považovaly za schválené a uvedené v části A přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 ze dne 25. května 2011, kterým se provádí nařízení č. 1107/2009, pokud jde o seznam schválených účinných látek (Úř. věst. 2011, L 153, s. 1) (v položce 112 uvedené přílohy bylo jako datum konce platnosti schválení CHP-methylu uvedeno datum 30. června 2016).
9      Vzhledem k délce trvání postupu obnovení však Komise datum konce platnosti schválení CHP-methylu třikrát prodloužila, a to až do roku 2020.
10      Uvedený postup je popsán v bodech 15 až 56 rozsudku ze dne 4. října 2023,  Ascenza Agro and Industrias Afrasa v Commission (T‑77/20, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2023:602) .
11      Prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/17 ze dne 10. ledna 2020, kterým se v souladu s nařízením č. 1107/2009 neobnovuje schválení účinné látky chlorpyrifos-methyl a kterým se mění příloha prováděcího nařízení č. 540/2011 (Úř. věst. 2020, L 7, s. 11).
12      Viz usnesení předsedy sedmého senátu Tribunálu ze dne 26. listopadu 2020, Ascenza Agro a Industrias Afrasa v. Komise (T‑77/20, nezveřejněné, zejména body 3, 4 a 6).
13      Viz usnesení předsedy sedmého senátu Tribunálu ze dne 26. listopadu 2020, Ascenza Agro a Industrias Afrasa v. Komise (T‑77/20, nezveřejněné).
14      Viz ppč. č. 10 tohoto stanoviska.
15      Jak vyplývá z bodu 86 napadeného rozsudku, žalobní důvody uplatněné žalobkyněmi vycházely z: i) porušení podstatných formálních náležitostí; ii) porušení povinnosti transparentnosti; iii) porušení práva být vyslechnuty; iv) porušení zásady obezřetnosti; v) porušení povinnosti zohlednit relevantní skutečnosti a okolnosti situace, kterou mělo napadené nařízení upravovat; vi) porušení zásady řádné správy; vii) zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o hodnocení rizik provedené úřadem EFSA a poté Komisí; a viii) zjevně nesprávného posouzení a nedodržení zásady proporcionality.
16      Jak vyplývá z bodu 87 ve spojení s částmi E a K napadeného rozsudku, dodatečné žalobní důvody uplatněné sdružením ECCA vycházely z: ix) porušení povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o přijetí nařízení ze strany Komise, které se opírá o vědecké hodnocení odlišné od hodnocení obsaženého v návrhu hodnotící zprávy přijaté zpravodajským členským státem; x) porušení povinnosti uvést odůvodnění pro použití metody analogického přístupu; a x) porušení článku 14 nařízení 844/2012. Tribunál všechny uvedené žalobní důvody zamítl jako neopodstatněné, přičemž rozhodl, že není nezbytné rozhodovat o jejich přípustnosti (viz body 181, 288 a 654 napadeného rozsudku).
17      ECCA vznáší čtyři důvody kasačního opravného prostředku. V podstatě lze říci, že první důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení nařízení č. 1107/2009 ve spojení se sedmým žalobním důvodem žalobkyň; druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 296 SFEU ve spojení s desátým žalobním důvodem sdružení ECCA; třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení podstatných formálních náležitostí ve spojení s prvním žalobním důvodem žalobkyň; čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení metody analogického přístupu a z rozporného odůvodnění ve spojení se sedmým žalobním důvodem žalobkyň.
18      V tomto ohledu jsou pravidla upravující vedlejší účastenství stanovena v článku 40 statutu a v kapitole 4 hlavy IV jednacího řádu Soudního dvora věnované přímým žalobám (články 129 až 132). Srovnatelná ustanovení jsou obsažena v kapitole 14 hlavy III jednacího řádu Tribunálu (články 142 až 145).
19      Viz Lenaerts, K., Gutman, K. a Nowak, J. T., EU
Procedural Law, 2. vyd., Oxford University Press, Oxford, 2023, s. 733.
20      V tomto ohledu viz čl. 129 odst. 1 až 3 jednacího řádu Soudního dvora.
21      Viz čl. 40 první pododstavec statutu.
22–       Viz čl. 40 druhý pododstavec statutu.
23      Viz například usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2023, Illumina v. Komise (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, body 6 a 7), a ze dne 4. února 2025, Medel a další v. Rada (C‑555/24 P, nezveřejněné, EU:C:2025:73, body 6 až 8) (kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska).
24      Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2023, Illumina v. Komise (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 8), (kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska). Viz rovněž usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. února 2025, Medel a další v. Rada (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, bod 9). Takovému sdružení tak může být umožněno vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka, pokud zaprvé zastupuje významný počet podniků působících v dotčeném odvětví, zadruhé jeho účelem je ochrana zájmů jeho členů, a pokud zatřetí může věc vyvolávat zásadní otázky ovlivňující fungování dotčeného odvětví, a pokud tedy začtvrté zájmy jeho členů mohou být významně dotčeny rozsudkem, který má být vydán. Viz například usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2023, Illumina v. Komise (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 10), a ze dne 1. srpna 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles a další v. Rada (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, bod 10).
25      Viz například usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 10. března 2023, Illumina v. Komise (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 9), a ze dne 1. srpna 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles a další v. Rada (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, bod 9) (kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska).
26      V tomto ohledu jsou pravidla upravující kasační opravné prostředky (a vedlejší kasační opravné prostředky) stanovena v článcích 56 až 61 statutu a v hlavě V jednacího řádu Soudního dvora věnované kasačním opravným prostředkům proti rozhodnutím Tribunálu (články 167 až 190).
27      V tomto ohledu viz čl. 169 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora.
28      Kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska.
29      Viz například rozsudky ze dne 22. prosince 1993, Pincherle v. Komise (C‑244/91 P, EU:C:1993:950, bod 16), a ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise (C‑390/95 P, EU:C:1999:66, bod 20).
30      Kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska.
31      Viz rozsudky ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise (C‑74/00 P a C‑75/00 P, EU:C:2002:524, body 57 a 58) (společnost, o kterou se jednalo, byla přímo dotčena, neboť by jí na základě rozsudku Tribunálu v rámci řízení o vrácení věci patrně vznikla povinnost navrátit částky vyplacené jako podpora); ze dne 26. října 2016, DEI a Komise v. Alouminion tis Ellados (C‑590/14 P, EU:C:2016:797, body 23 až 26) (společnost, o kterou se jednalo, byla přímo dotčena, neboť by jí vznikla povinnost navrátit zpět částku, kterou vymohla, aby postupovala v souladu s povinnostmi, které jí byly uloženy rozsudkem Tribunálu); ze dne 2. února 2023, Španělsko a další v. Komise (C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2023:60, body 25 a 26) (subjekty, o které se jednalo, byly přímo dotčeny, neboť jim mohla vzniknout povinnost navrátit podpory, které obdržely, aby splnily povinnosti uložené rozsudkem Tribunálu); a ze dne 14. září 2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, body 37 až 40) (spolková země, o kterou se jednalo, byla bezprostředně dotčena, neboť v důsledku rozsudku Tribunálu byla povinna zpětně vymáhat tranše dotčené podpory a bylo jí zakázáno vyplácet nové splátky uvedené podpory v budoucnu).
32      Viz rozsudek ze dne 2. října 2003, International Power a další v. NALOO (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P a C‑180/01 P, EU:C:2003:534, body 52 a 53) (společnosti, o které se jednalo, byly přímo dotčeny, neboť splnění povinností stanovených rozsudkem Tribunálu by vyžadovalo povinnost Komise provést nové posouzení, které by mohlo vést k opatření znevýhodňujícímu uvedené společnosti, které by byly vystaveny riziku žaloby na náhradu škody podané u vnitrostátních soudů).
33      Viz rozsudek ze dne 3. prosince 2020, Changmao Biochemical Engineering v. Distillerie Bonollo a další (C‑461/18 P, EU:C:2020:979, body 122 až 129) (společnost, o kterou se jednalo, byla bezprostředně dotčena, neboť existovalo riziko, že opatření přijatá Komisí ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Tribunálu by uvedenou společnost vystavila nebezpečí žalob na zaplacení mnohem vyšších cel).
34      V tomto ohledu viz stanovisko generální advokátky J. Kokott ve spojených věcech Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, zejména bod 57).
35      Viz například Lasok, K. P. E., Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. vyd., Bloomsbury Professional, Londýn, 2022, s. 1192 a 1193 („Není zřejmé, do jaké míry se požadavek, aby se napadené rozhodnutí přímo týkalo vedlejšího účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek, liší od obvyklého kritéria pro určení, zda vůbec byl vedlejší účastník oprávněn vstoupit do řízení v prvním stupni jako vedlejší účastník. Je-li návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení posuzován za účelem určení, zda musí být tento návrh připuštěn, posuzuje se právní zájem vedlejšího účastníka na rozhodnutí sporu ex ante; je-li předmětem posuzování kasační opravný prostředek podaný vedlejším účastníkem řízení, může být právní zájem vedlejšího účastníka posuzován ex post, přičemž poté může jasně vyjít najevo, zda vedlejší účastník řízení ve skutečnosti měl přímý a konkrétní zájem na rozhodnutí sporu. I když je tedy kritérium pro připuštění kasačního opravného prostředku podaného vedlejším účastníkem řízení v zásadě stejné jako kritérium pro připuštění návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení v prvním stupni, nevyplývá z toho nutně, že by vedlejší účastník v řízení v prvním stupni byl aktivně legitimován k podání kasačního opravného prostředku.“) (kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska). Viz též Lenaerts, Gutman a Nowak, EU
Procedural Law, citováno v poznámce pod čarou 19 tohoto stanoviska, s. 653 a 654 [„Právní zájem, který musí takový vedlejší účastník řízení – včetně institucí a jiných subjektů Unie a všech ostatních osob – prokázat, aby mohl podat kasační opravný prostředek, je v zásadě stejný jako právní zájem, který musel prokázat, aby získal povolení vstoupit do řízení v prvním stupni jako vedlejší účastník (čl. 40 druhý pododstavec statutu), avšak Soudní dvůr má v rozhodnutí Tribunálu konkrétnější základ pro posuzování uvedeného zájmu, než má Tribunál při posuzování právního zájmu potenciálního vedlejšího účastníka předtím, než bylo vydáno rozhodnutí ve věci samé. Je tedy možné, že vedlejšímu účastníkovi v řízení v prvním stupni bude povolení podat kasační opravný prostředek odepřeno.“] (kurzivou zvýraznila autorka tohoto stanoviska).