62016CC0180
ĢENERĀLADVOKĀTA JEVGENIJA TANČEVA [EVGENI
TANCHEV]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 26. aprīlī (
1
)
Lieta C‑180/16 P
Toshiba Corporation
pret
Eiropas Komisiju
“Apelācijas sūdzība — LESD 101. pants — Gāzes izolācijas slēgiekārta — Komisijas lēmums par grozījumiem sākotnējā lēmumā pēc tā daļējas atcelšanas Vispārējā tiesā — Naudas sodi — Tiesības uz aizstāvību — Paziņojums par iebildumiem — Vienlīdzīga attieksme — Dalība noteiktos aizliegtas vienošanās aspektos — Res judicata”
1.
Ar šo apelācijas sūdzību Toshiba Corp. (turpmāk tekstā – “Toshiba”) lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu (
2
), ar kuru noraidīta Toshiba prasība par Komisijas 2012. gada 27. jūnijā pieņemtā lēmuma (
3
) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (
4
) 23. panta 2. punktu atcelšanu. Ar apstrīdēto lēmumu ir grozīts iepriekšējais Komisijas lēmums, kas pieņemts 2007. gada 24. janvārī (
5
) (turpmāk tekstā – “2007. gada lēmums”), ar ko konkrētiem Eiropā un Japānā reģistrētiem uzņēmumiem, tostarp Toshiba, tika piemērots naudas sods par dalību pasaules mēroga aizliegtās vienošanās darbībās gāzes izolācijas slēgiekārtu (turpmāk tekstā – “GIS”) tirgū.
2.
Vispārējā tiesa bija atcēlusi 2007. gada lēmumu, ciktāl ar to Toshiba bija uzlikts naudas sods, pamatojoties uz to, ka Komisija bija pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nosakot naudas soda apmēru (
6
). Tomēr bija palicis spēkā Komisijas secinājums par EK līguma 81. panta pārkāpumu. Lai labotu šo situāciju, Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, ar kuru tā Toshiba noteica jaunu naudas sodu. Šis naudas sods tika aprēķināts, piemērojot Vispārējās tiesas ieteikto metodi.
3.
Šajā apelācijas sūdzībā ir uzdots procesuāls jautājums, proti, vai Komisijai, pirms tā no jauna pieņem lēmumu, ko atcēlusi Vispārējā tiesa, ir jāizdod jauns paziņojums par iebildumiem. Tajā ir uzdoti arī jautājumi, kas attiecas uz naudas soda aprēķināšanu saistībā ar vienlīdzīgas attieksmes principu.
I. Tiesiskais regulējums
4.
Regulas Nr. 1/2003 7. panta (“Pārkāpuma atklāšana un izbeigšana”) 1. punktā ir paredzēts:
“Ja Komisija uz sūdzības pamata vai pēc savas iniciatīvas atklāj, ka ir Līguma [101.] panta vai [102.] panta pārkāpums, tā var ar lēmumu pieprasīt attiecīgajiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām šādas pārkāpšanas izbeigšanu. [..]”
5.
Regulas Nr. 1/2003 23. pantā (“Soda naudas”) ir noteikts:
“[..]
“2.   Komisija ar lēmumu var uzlikt soda naudas uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, ja tās tīši vai nolaidības dēļ:
a)
pārkāpj Līguma [101.] vai [102.] pantu; [..]
[..]
3.   Nosakot soda naudas apmēru, ņem vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu.
[..]”
6.
Regulas (EK) Nr. 1/2003 27. panta (“Pušu, sūdzību iesniedzēju un citu uzklausīšana”) 1. punktā ir paredzēts:
“Pirms lēmumu pieņemšanas, kas paredzēta 7., 8., 23. pantā un 24. panta 2. punktā, Komisija uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām, uz kurām attiecas Komisijas vadītie tiesas procesi, sniedz iespēju izteikties par jautājumiem, par kuriem Komisija izteikusi iebildumus. Komisija savu lēmumu balsta vienīgi uz iebildumiem, kurus attiecīgajām pusēm bija iespēja komentēt. [..]”
7.
Regulas (EK) Nr. 773/2004 (
7
) 10. pantā (“Iebildums un atbilde uz to”) ir noteikts:
“1.   Komisija rakstiski informē attiecīgās puses par pret tām vērstajiem iebildumiem. Par iebildumu paziņo katrai no tām.
2.   Paziņojot attiecīgajām pusēm par iebildumu, Komisija nosaka termiņu, līdz kuram minētās puses var rakstiski darīt tai zināmu savu viedokli. [..]”
8.
Regulas Nr. 773/2004 11. pantā ir paredzēts:
“1.   Pirms apspriesties ar Regulas [..] Nr. 1/2003 14. panta 1. punktā minēto padomdevēju komiteju, Komisija tām pusēm, kurām tā adresējusi iebildumus, dod iespēju tikt uzklausītām.
2.   Pieņemot lēmumus, Komisija ņem vērā vienīgi tos iebildumus, kurus 1. punktā minētajām pusēm ir bijusi iespēja komentēt.”
9.
Komisijas 1998. gada Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai (
8
) 1.A sadaļas pirmajā, otrajā un trešajā daļā ir noteikts:
“Novērtējot pārkāpuma smagumu, jāņem vērā tā raksturs, faktiskā ietekme uz tirgu gadījumos, kad to iespējams noteikt, un attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus apjoms.
Tādējādi pārkāpumi tiek grupēti vienā no trim pārkāpumu kategorijām: [..] sīkāki pārkāpumi, smagi pārkāpumi un sevišķi smagi pārkāpumi.
[..]
Katrā no minētajām kategorijām, jo īpaši attiecībā uz smagiem un sevišķi smagiem pārkāpumiem, piedāvāto sodanaudu apjoms dos iespēju uzņēmumiem piemērot diferencētu pieeju, ņemot vērā izdarīto pārkāpumu smagumu.”
10.
Saskaņā ar 1998. gada Pamatnostādņu 1.A sadaļas sesto daļu:
“Ja pārkāpumā iesaistīti vairāki uzņēmumi (piemēram, karteļi), atsevišķos gadījumos var būt vajadzība izsvērt piemērojamo sodanaudu apjomus, kas noteikti atbilstoši katrai no trim kategorijām, lai ņemtu vērā nodarījuma īpašo nozīmi un līdz ar to katra uzņēmuma nodarītā kaitējuma reālo ietekmi uz konkurenci, īpaši gadījumos, kad uzņēmumi, kuri izdarījuši viena veida konkurences pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc apjoma.”
II. Tiesvedības priekšvēsture
A. 2007. gada lēmums un tā priekšvēsture
11.
Lieta tika uzsākta, pamatojoties uz pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda. Pēc nepieteiktām pārbaudēm vairāku GIS ražotāju telpās Komisija 2006. gada 20. aprīlī pieņēma paziņojumu par iebildumiem. Papildinājums paziņojumam par iebildumiem tika izdots 2006. gada 21. jūnijā (turpmāk tekstā kopā – “2006. gada paziņojums par iebildumiem”). Mutiska uzklausīšana notika 2006. gada 18. un 19. jūlijā.
12.
Ar 2007. gada lēmumu Komisija konstatēja, ka galvenie Eiropā un Japānā reģistrētie GIS nodrošinātāji, tostarp Mitsubishi Electric Corporation (turpmāk tekstā – “Melco”) un Toshiba, ir pārkāpuši EKL 81. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. pantu, koordinējot GIS projektu sadali pasaules mērogā, pamatojoties uz kvotām, kas lielā mērā atspoguļo tirgu vēsturiskās daļas.
13.
2007. gada lēmumā minētajam pārkāpumam bija trīs būtiski elementi.
14.
Pirmkārt, GIS projekti pasaules mērogā tika piešķirti saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti Vīnē 1988. gada 15. aprīlī parakstītajā nolīgumā (turpmāk tekstā – “GQ nolīgums”). GQ nolīguma, kas bija piemērojams visā pasaulē, izņemot ASV, Kanādu, Japānu un aizliegtās vienošanās Eiropas dalībnieku valstīs, pamatā bija “kopējās Japānas kvotas” piešķiršana Japānā reģistrētiem ražotājiem un “kopējās Eiropas kvotas” piešķiršana Eiropā reģistrētajiem ražotājiem.
15.
Otrkārt, bija “vispārējs nolīgums”, ka GIS projekti Japānā tiek rezervēti Japānā reģistrētiem ražotājiem, bet GIS projekti aizliegtās vienošanās Eiropas dalībnieku valstu iekšējos tirgos tiek rezervēti attiecīgi to Eiropā reģistrētiem ražotājiem. Turklāt saskaņā ar “vispārējo nolīgumu” GIS projekti citās Eiropas valstīs arī tika rezervēti aizliegtās vienošanās Eiropas dalībniekiem, jo Japānas dalībnieki bija apņēmušies neiesniegt piedāvājumus Eiropā.
16.
Treškārt, vēl vienā nolīgumā, kas arī parakstīts Vīnē 1988. gada 15. aprīlī (turpmāk tekstā – “EQ nolīgums”), bija norādīts, kā kopējo “Eiropas” kvotu bija paredzēts sadalīt starp Eiropā reģistrētiem ražotājiem.
17.
Komisija uzskatīja šo pasākumu kopumu par vienotu un turpinātu pārkāpumu, kura mērķis bija ierobežot konkurenci EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta nozīmē.
18.
2007. gada lēmuma 1. pantā Komisija konstatēja, ka Toshiba ir piedalījusies pārkāpumā vismaz no 1988. gada 15. aprīļa (kad tika parakstīti GQ un EQ nolīgumi) līdz 2004. gada 11. maijam (kad Komisija veica nepieteiktas pārbaudes galveno GIS piegādātāju telpās) (
9
).
19.
Tomēr no 2002. gada 1. oktobra līdz 2004. gada 11. maijamToshiba bija piedalījusies pārkāpumā, izmantojot kopuzņēmumu ar Melco, kurā katram piederēja 50 % no kapitāla daļām, – TM T&D Corporation (turpmāk tekstā – “TM T&D”). Abi mātesuzņēmumi bija īstenojuši izšķirošu ietekmi uz TM T&D rīcību. Tādēļ Toshiba bija vienīgā atbildīgā par līdzdalību pārkāpumā no 1988. gada 15. aprīļa līdz 2002. gada 1. oktobrim un solidāri ar Melco atbildīga par pārkāpumu, ko izdarīja TM T&D no 2002. gada 1. oktobra līdz 2004. gada 11. maijam (
10
).
20.
Rezultātā 2007. gada lēmuma 2. panta h) un i) punktā Toshiba tika uzlikts naudas sods EUR 86250000 apmērā, bet Toshiba un Melco solidāri tika uzlikts naudas sods EUR 4650000 apmērā.
B. Apelācijas sūdzība par 2007. gada lēmumu
21.
Ar 2011. gada Vispārējās tiesas spriedumu tika noraidīta prasība atcelt 2007. gada lēmuma 1. pantu. Tomēr Vispārējā tiesa atcēla 2007. gada lēmuma 2. panta h) un i) punktu, ciktāl tie attiecās uz Toshiba (
11
), pamatojoties uz to, ka, izmantojot atšķirīgus atsauces gadus Japānā reģistrētiem ražotājiem (2001. gads) un Eiropā reģistrētiem ražotājiem (2003. gads), lai aprēķinātu naudas sodu sākumsummas, Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu (
12
).
22.
Komisijas mērķis bija ņemt vērā Toshiba un Melco nevienlīdzīgo konkurentspējas stāvokli, atsaucoties uz Toshiba un Melco kā atsevišķu uzņēmumu dalības aizliegtas vienošanās darbībās pēdējo gadu, t.i., 2001. gadu. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šāds mērķis bija leģitīms, tomēr tas varēja tikt sasniegts, neizturoties atšķirīgi pret Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem. Piemēram, nosakot Toshiba un Melco naudas sodu sākumsummas, Komisija būtu varējusi aprēķināt TM T&D sākumsummu no TM T&D apgrozījuma 2003. gadā, tad sadalīt to starp Toshiba un Melco atbilstoši to GIS pārdošanas apjomiem 2001. gadā. Tādējādi Komisijai būtu jāizmanto 2003. gads kā atsauces gads arī Japānā reģistrētiem ražotājiem.
23.
Ar 2013. gada spriedumu Tiesa noraidīja par 2011. gada spriedumu iesniegto apelācijas sūdzību.
C. Apstrīdētais lēmums un tā priekšvēsture
24.
2012. gada 15. februārī Komisija nosūtīja Toshiba vēstuli par faktiem, kurā norādīja, ka tā ir iecerējusi pieņemt jaunu lēmumu, uzliekot Toshiba soda naudu, un izklāstīja faktus, kuri, tāsprāt, ir attiecināmi uz šī naudas soda aprēķinu (turpmāk tekstā – “2012. gada vēstule par faktiem”).
25.
2012. gada 7. un 23. martā Toshiba iesniedza savus apsvērumus par vēstuli par faktiem.
26.
2012. gada 12. jūnijā notika Toshiba pārstāvju un par lietu atbildīgo Komisijas darbinieku sanāksme.
27.
Komisija 2012. gada 27. jūnijā pieņēma apstrīdēto lēmumu. Ar minēto lēmumu it īpaši tika grozīts 2007. gada lēmuma 2. panta h) un i) punkts. Tajā tika konstatēts, ka Toshiba kā vienīgajai atbildīgajai ir uzliekams naudas sods EUR 56793000 apmērā, bet Toshiba solidāri ar Melco ir uzliekams naudas sods EUR 4650000 apmērā (
13
). Šīs summas tika aprēķinātas, izmantojot 2003. gadu par atsauces gadu un piemērojot aprēķinu metodi, kuru bija piedāvājusi Vispārējā tiesa 2011. gada spriedumā (
14
).
III. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
28.
2012. gada 12. septembrīToshiba cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
29.
Ar 2016. gada 19. janvāra spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
30.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa konstatēja, ka, pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nosūtot Toshiba vēstuli par faktiem, nevis jaunu paziņojumu par iebildumiem, Komisija nav pārkāpusi Toshiba tiesības uz aizstāvību. 2006. gada paziņojumā par iebildumiem Toshiba bija sniegta visa nepieciešamā informācija, lai varētu pienācīgi aizstāvēties, jo tajā bija izklāstīti svarīgi elementi naudas soda noteikšanai. Šo elementu patiesums, atbilstība un pamatotība netika apšaubīta 2011. gada spriedumā. Apstrīdētajā lēmumā Komisija nebija ietvērusi jaunus elementus, salīdzinot ar 2006. gada paziņojumā par iebildumiem minētajiem.
31.
Otrkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, nosakot TM T&D sākumsummu EUR 31000000 apmērā.
32.
Treškārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, aprēķinot naudas sodu Toshiba, pamatojoties uz hipotētisku kopuzņēmuma sākumsummu, nevis uz Toshiba apgrozījumu, Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Tā kā Toshiba nebija tirgojusi GIS 2003. gadā (tā darbību GIS jomā bija nodevusi TM T&D), tai naudas sods nevarēja tikt aprēķināts tieši tāpat kā Eiropā reģistrētiem ražotājiem.
33.
Ceturtkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nosakot sākumsummas, neņemot vērā faktu, ka Toshiba nebija piedalījusies slepenos pasākumos EEZ, bet Eiropā reģistrētie ražotāji bija piedalījušies šajos pasākumos.
IV. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
34.
Ar 2016. gada 29. martā iesniegto apelācijas sūdzību Toshiba lūdz Tiesai atcelt Vispārējās tiesas spriedumu un vai nu atcelt apstrīdēto lēmumu, saskaņā ar LESD 261. pantu samazinot tai uzliktā naudas soda apmēru, vai arī nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā. Toshiba arī lūdz Tiesu piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un pirmajā instancē.
35.
Komisija lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Toshiba atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
V. Apelācijas sūdzības pamatu vērtējums
36.
Toshiba izvirza trīs pamatus. Pirmkārt, tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Komisija nav pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību. Otrkārt, tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka ar metodi, ko Komisija piemēroja naudas soda aprēķināšanā, nav pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Treškārt, tā sūdzas, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka, nesamazinot naudas sodu, ņemot vērā tās relatīvo dalību pārkāpuma izdarīšanā, Komisija nav rīkojusies pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam.
A. Par pirmo pamatu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
37.
Ar pirmo pamatu Toshiba apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Komisija nav pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību, pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas izdodot vēstuli par faktiem, nevis paziņojumu par iebildumiem. Toshiba uzskata, ka Komisijai bija jāpieņem paziņojums par iebildumiem.
38.
Toshiba apgalvo, pirmkārt, ka, pretēji Vispārējās tiesas konstatētajam pārsūdzētā sprieduma 42. punktā, procedūra, kuras rezultātā izdots apstrīdētais lēmums, nav tās procedūras “turpinājums”, kuras rezultātā tika pieņemts 2007. gada lēmums.
39.
Otrkārt, Toshiba apgalvo, ka, lai gan Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 74. punktā ir pareizi konstatējusi, ka Komisijai tika lūgts sniegt papildu informāciju par to, kā tā ir paredzējusi nodrošināt naudas soda preventīvo ietekmi, tā esot nonākusi pretrunā pati sev, tajā pašā punktā norādot, ka minētā informācija varētu tikt sniegts “pēc paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas”, nevis paziņojumā par iebildumiem. Pārsūdzētā sprieduma 74. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka Toshiba bija tiesības tikt uzklausītai ne vien par naudas soda papildsummas apmēra preventīvo iedarbību, bet arī par naudas soda noteikšanas metodi vispār. Toshiba tiesības uz aizstāvību ir aizsargātas tikai tad, ja paziņojumā par iebildumiem ir sniegta papildu informācija par 74. punktā minēto preventīvo iedarbību, jo paziņojuma par iebildumiem pieņemšana, pretēji vēstulei par faktiem, ir paredzēta Regulā Nr. 1/2003 un Regulā Nr. 773/2004 un tā rada citas procesuālās tiesības, proti, lēmuma pieņemšanu komisāru kolēģijā un mutisku uzklausīšanu.
40.
Komisija apgalvo, ka, ja pirmais apelācijas sūdzības pamats ir jāsaprot tādā nozīmē, ka naudas sods varēja tikt uzlikts tikai jaunā procedūrā, tad tas nav pieņemams, jo nav izvirzīts pirmajā instancē.
41.
Pēc būtības Komisija paskaidro, ka pirmais pamats, ja tas jāsaprot tā, ka pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas bija jāizdod jauns paziņojums par iebildumiem, ir jānoraida.
42.
Pirmkārt, Komisija uzsver, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 42. punktā pareizi ir konstatējusi, ka procedūra, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, bija tās procedūras turpinājums, kuras rezultātā tika pieņemts 2007. gada lēmums. Tas tā ir tāpēc, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējās tiesas atceltā pasākuma aizstāšanas procedūra ir jāatsāk tajā punktā, kurā ir noticis prettiesiskums.
43.
Otrkārt, Komisija apgalvo, ka, lai gan tā pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas izsniedza vēstuli par faktiem, tai tas nebija jādara, jo visa nepieciešamā informācija attiecībā uz naudas soda aprēķināšanu jau bija sniegta 2006. gada paziņojumā par iebildumiem. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 74. punktā konstatējot, ka Komisijai bija jāsniedz informācija par to, kā tā paredz nodrošināt naudas soda preventīvo ietekmi, jo Vispārējās tiesas minētajā punktā izmantotā judikatūra nav piemērojama naudas soda aprēķināšanai, bet gan pārkāpuma konstatēšanai.
2.
Vērtējums
a)
Par pieņemamību
44.
Komisija apgalvo, ka pirmais pamats nav pieņemams, jo tas ir jauns pamats. Saskaņā ar Komisijas norādīto Toshiba Vispārējai tiesai nebija norādījusi, ka Komisija nedrīkst pieņemt apstrīdēto lēmumu, neveicot jaunu procedūru.
45.
Protams, Toshiba Vispārējā tiesā nestrīdējās par to, ka Komisija nedrīkst pieņemt apstrīdēto lēmumu, neatkārtojot visu procedūru. Tomēr tā nav izvirzījusi šo pamatu arī Tiesā. Norādot, ka procedūra, kuras rezultātā tika izdots apstrīdētais lēmums, nav tās procedūras “turpinājums”, kuras rezultātā izdots 2007. gada lēmums, Toshiba tikai apgalvo, ka ir nepieciešams jauns paziņojums par iebildumiem, jo 2006. gada paziņojums par iebildumiem nav derīgs sagatavošanās pasākums apstrīdētā lēmuma pieņemšanai. Toshiba replikas rakstā ir precizēts, ka ar pirmo pamatu tā tikai kritizē Vispārējo tiesu, ka tā ir noraidījusi tās prasījumu, ka ir nepieciešams jauns paziņojums par iebildumiem.
46.
Tādēļ es uzskatu, ka pirmais pamats ir pieņemams.
b)
Par būtību
47.
Manuprāt, Komisijai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nebija jāizdod jauns paziņojums par iebildumiem. Pirmkārt, 2007. gada lēmuma atcelšana neietekmēja 2006. gada paziņojuma par iebildumiem spēkā esamību. Otrkārt, Komisijai nebija pienākuma sniegt informāciju par to, kā tā paredz nodrošināt apstrīdētajā lēmumā ietvertā naudas soda preventīvo ietekmi.
1) 2006. gada paziņojuma par iebildumiem spēkā esamība
48.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību akta atcelšana obligāti neietekmē sagatavošanas aktus, jo šāda akta aizstāšanai paredzētā procedūra principā var tikt atsākta tieši tajā vietā, kurā ir notikusi nelikumība (
15
).
49.
Uz jautājumu par to, vai 2007. gada lēmuma atcelšana ietekmēja 2006. gada paziņojuma par iebildumiem pamatotību, ir jāatbild, atsaucoties uz 2011. gada sprieduma tvērumu. Lai noteiktu minētā sprieduma tvērumu, ir jāatsaucas uz tā motīviem. Šajos motīvos, pirmkārt, precīzi ir noteikta norma, kas uzskatīta par nelikumīgu, un otrkārt, rezolutīvajā daļā ir norādīts precīzs konstatētās nelikumības pamatojums (
16
).
50.
2011. gada sprieduma motīvos ir norādīts, ka 2007. gada lēmums tiek atcelts tādēļ, ka naudas soda aprēķināšanā ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Lai aprēķinātu naudas sodu sākumsummas, Komisija kā atsauces gadu izmantoja 2001. gadu Japānā reģistrētiem ražotājiem un 2003. gadu Eiropā reģistrētiem ražotājiem. 2003. gads bija pēdējais pilnais pārkāpuma gads. Izmantojot 2001. gadu kā atsauces gadu Japānā reģistrētiem ražotājiem, Komisija bija centusies ņemt vērā abu TM T&D akcionāru nevienādās pozīcijas tirgū (Melco daļa pasaules GIS tirgū bija ievērojami lielāka nekā Toshiba daļa). 2001. gads bija pēdējais, kad Toshiba un Melco tieši piedalījās pārkāpumā pirms TM T&D izveidošanas. Toshiba un Melco nevienlīdzīgo situāciju nebūtu iespējams ņemt vērā, ja Komisija būtu sadalījusi TM T&D 2003. gada apgrozījumu starp Toshiba un Melco atbilstoši to attiecīgajām kopuzņēmuma daļām (tas bija kopuzņēmums, kurā katram pieder 50 % no kapitāldaļām). Vispārējā tiesa konstatēja, ka, lai gan Komisijas mērķis bija leģitīms, tas varēja tikt sasniegts, neizturoties atšķirīgi pret Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem. Piemēram, Komisija varēja izmantot TM T&D 2003. gada apgrozījumu, lai aprēķinātu TM T&D sākumsummu, un tad to sadalīt starp Toshiba un Melco saskaņā ar to GIS pārdošanas apjomiem 2001. gadā (
17
). Tādēļ prettiesiskums izpaudās kā atskaites gada izvēle, kurš tika izmantots naudas sodu sākumsummu aprēķināšanai.
51.
Netiek apstrīdēts, ka 2006. gada paziņojumā par iebildumiem nav nekādu norāžu par to, ka sākumsummu aprēķināšanai Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem var izmantot atšķirīgus gadus. Tādēļ secinājums 2011. gada spriedumā, ka 2001. gada izvēle par atsauces gadu Japānā reģistrētiem ražotājiem ir prettiesiska, nevar ietekmēt 2006. gada paziņojuma par iebildumiem pamatotību.
52.
Tātad Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 42. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka 2006. gada paziņojuma par iebildumiem saturs “[nav] ticis atspēkots [2011. gada] spriedumā”.
53.
Minēto secinājumu nav ietekmējuši spriedumi Thyssen Krupp Stainless (
18
) un Bolloré (
19
), kuros tika uzskatīts, ka pirms Vispārējās tiesas atceltā lēmuma atkārtotas pieņemšanas ir nepieiešams jauns paziņojums par iebildumiem.
54.
Šajās divās lietās Komisijas sākotnējie lēmumi tika atcelti, pamatojoties uz to, ka tajos bija izmantoti elementi, kuri nebija iekļauti paziņojumā par iebildumiem un par kuriem lietas dalībniekiem nebija piedāvāta iespēja izteikt savu viedokli (
20
).
55.
Turpretī šajā lietā 2007. gada lēmums tika atcelts, pamatojoties uz to, ka, izmantojot dažādus atsauces gadus Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem, Komisijai pret tiem ir bijusi atšķirīga attieksme. 2007. gada lēmums netika atcelts, pamatojoties uz to, ka Komisijas nodoms izmantot 2001. gadu par atsauces gadu Japānā reģistrētiem ražotājiem nebija minēts 2006. gada paziņojumā par iebildumiem.
56.
Iepriekš 52. punktā minēto secinājumu neietekmē arī Toshiba arguments, ka spriedums PVC II nav piemērojams šajā lietā. Spriedumā PVC II Tiesa nosprieda, ka jauns paziņojums par iebildumiem nebija vajadzīgs (
21
). Saskaņā ar Toshiba norādīto spriedumā PVC II lēmums tika atcelts procesuālo trūkumu dēļ, bet šajā lietā 2007. gada lēmums tika atcelts, ņemot vērā naudas soda noteikšanas metodes prettiesiskumu.
57.
Manuprāt, galvenais iemesls, kādēļ spriedumā PVC II jauns paziņojums par iebildumiem netika uzskatīts par vajadzīgu, nav tas, ka šī kļūda ietekmēja procedūru, nevis lēmumu pēc būtības vai naudas soda aprēķināšanu. Kļūda bija komisāru kolēģijas lēmuma nepareiza autentificēšana. Tā kā autentificēšana ir nepieciešama tikai lēmumam, kurā tiek konstatēts LESD 101. vai 102. panta pārkāpums (nevis paziņojumam par iebildumiem), minētā kļūda nevarēja ietekmēt paziņojuma par iebildumiem spēkā esamību (
22
). To pašu var teikt par spriedumu lietā ICI II (
23
).
58.
Jāpiebilst, ka situācija šajā lietā atšķiras no situācijas, kuru izskatīja ģenerāladvokāts N. Vāls [N. Wahl] nesenajos secinājumos lietā Feralpi (
24
).
59.
Komisijas lēmums bija atcelts, pamatojoties uz to, ka tā juridiskais pamats bija EOTK līguma 65. panta 4. un 5. punkts, un pēc EOTK līguma darbības beigšanās Komisijai vairs nebija piekritīga EOTK līguma 65. panta 1. punkta pārkāpuma konstatēšana (
25
). Pēc tam Komisija pieņēma jaunu lēmumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punktu un 23. panta 2. punktu. Spriedumā Feralpi Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisijai pirms jaunā lēmuma pieņemšanas nebija jāpieņem jauns paziņojums par iebildumiem, jo, pirmkārt, prettiesiskums bija noticis lēmuma pieņemšanas posmā, otrkārt, fakti un iebildumi abos lēmumos bija vienādi (
26
).
60.
Saskaņā ar ģenerāladvokāta N. Vāla norādīto Vispārējās tiesas spriedums un jaunais lēmums bija jāatceļ. Pirmkārt, netika veiktas nekādas darbības saskaņā ar Regulās Nr. 1/2003 vai Nr. 17 izklāstīto procedūru (
27
) ne pēc lēmuma atcelšanas (
28
), ne pirms (
29
) šīs atcelšanas. Otrkārt, procesuālās darbības, kas veiktas saskaņā ar EOTK līguma normām, nevarēja tikt uzskatītas par derīgām sagatavošanas darbībām jaunajam lēmumam. Tas tā bija tāpēc, ka Komisijai ar Regulu Nr. 1/2003 piešķirtās pilnvaras atšķiras no pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar EOTK līgumu (
30
), un “nebija nevienas procedūras – kas veikta saskaņā ar Regulu Nr. 17 un Nr. 2842 (
31
) tiesību normām un kas atbilstu Regulās Nr. 1/2003 un Nr. 773/2004 tagad paredzētajām procedūrām –, ko Komisija varēja atsākt, lai nekavējoties pārietu pie jaunā lēmuma pieņemšanas” (
32
). Tādēļ Komisija nevarēja izdot jaunu lēmumu, vismaz nerīkojot jaunu mutisko uzklausīšanu, lai puses varētu izvērst savus argumentus dalībvalstu konkurences iestāžu pārstāvju klātbūtnē, kuri ir uzaicināti piedalīties mutiskajā uzklausīšanā un ar kuriem kā padomdevējas komitejas locekļiem, jākonsultējas Komisijai pirms lēmuma pieņemšanas. Vēl jo vairāk svarīgi bija iesaistīt it īpaši Itālijas konkurences iestādi, jo iespējamais pārkāpums bija saistīts tikai ar vienas dalībvalsts, proti, Itālijas, teritoriju (
33
).
61.
Kā minēts iepriekš, es uzskatu, ka situācija šajā lietā atšķiras no situācijas lietā Feralpi un ģenerāladvokāta N. Vāla piedāvātais risinājums nevar tikt piemērots šajā lietā. Ģenerāladvokāts N. Vāls uzskata, ka lietā Feralpi Komisija nevarēja nekavējoties pieņemt jaunu lēmumu, jo administratīvā procedūra pirms lēmuma atcelšanas bija (galvenokārt) veikta saskaņā ar procesuālajiem noteikumiem, kas vairs nebija piemērojami, bet jaunie procesuālie noteikumi nevarēja tikt uzskatīti par līdzvērtīgiem (
34
). Turpretī šajā lietā tādi paši procesuālie noteikumi (Regulas Nr. 1/2003 un Nr. 773/2004) bija piemērojami visas procedūras laikā. Tie bija piemērojami 2006. gada 20. aprīlī, kad tika izdots paziņojums par iebildumiem, kā arī tad, kad tika pieņemts apstrīdētais lēmums (
35
). Tādējādi nav šaubu, ka Komisija pēc 2007. gada lēmuma atcelšanas varēja nekavējoties pāriet pie apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
62.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ es uzskatu, ka 2007. gada lēmuma atcelšana 2006. gada paziņojuma par iebildumiem spēkā esamību neietekmēja. Tāpēc Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 42. punktā pareizi konstatēja, ka 2006. gada paziņojumā par iebildumiem sniegtā informācija bija jāņem vērā, lai noteiktu, vai procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, ir ievērotas Toshiba tiesības uz aizstāvību.
2) Pienākuma sniegt papildu informāciju attiecībā uz to, kā tiek nodrošināta preventīvā iedarbība, neesamība
63.
Tagad ir jāapsver, vai Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 74. punktā ir pareizi konstatējusi, ka “pēc [2006. gada] paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas Komisijai [..] bija jāsniedz [Toshiba] papildelementi saistībā ar tās nodoma naudas sodam nodrošināt preventīvu iedarbību īstenošanu”.
64.
Šajā ziņā Toshiba apgalvo, ka Vispārējā tiesa, 74. punktā konstatējot, pirmkārt, ka Komisijai bija jāsniedz Toshiba informācija par papildsummu EUR 4650000, kuru tā bija iecerējusi tai piemērot preventīvai iedarbībai (turpmāk tekstā – “papildsumma”) (
36
), un, otrkārt, ka minētā informācija nebija jānorāda paziņojumā par iebildumiem un tā varēja tikt sniegta vēlākos administratīvās procedūras posmos, esot nonākusi pretrunā pati sev. Toshiba replikas rakstā turklāt apgalvo, ka Vispārējās tiesas konstatējums 74. punktā par to, ka tā esot bijusi jāuzklausa par papildsummu, ir piemērojams naudas soda noteikšanas metodei vispār.
65.
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 74. punktā nolemjot, ka Komisijai bija jāsniedz informācija par naudas soda preventīvo iedarbību, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
66.
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai attiecībā uz naudas soda aprēķināšanu, ja Komisija paziņojumā par iebildumiem skaidri norāda, ka tā pārbaudīs, vai uzņēmumiem uzliekams naudas sods, un tā norāda arī galvenos faktiskos un tiesiskos kritērijus, uz kuru pamata var tikt piemērots naudas sods, kā, piemēram, iespējamā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī faktu, ka pārkāpums izdarīts “tīši vai nolaidības dēļ”, tā izpilda savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem. Savukārt, ja Komisija ir norādījusi faktiskos un tiesiskos apstākļus, ar ko tā pamatos naudas sodu apmēra aprēķināšanu, Komisijai nav pienākuma paskaidrot, kā tā izmantos katru no minētajiem apstākļiem naudas soda apmēra aprēķināšanā. Ja norādes par paredzēto naudas sodu apmēru tiktu sniegtas, kamēr uzņēmumiem nav bijusi iespēja paust savus apsvērumus par iebildumiem, kas vērsti pret tiem, priekšlaicīgi un nepiemēroti tiktu izpausts Komisijas lēmuma saturs (
37
).
67.
Man šķiet, ka Komisijai paziņojumā par iebildumiem nav pienākuma paskaidrot, kā tā paredz nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību.
68.
Preventīvā iedarbība ir viens no pārkāpuma smaguma izvērtēšanas elementiem saskaņā ar 1998. gada pamatnostādņu 1.A sadaļu. Atbilstoši judikatūrai, lai izvērtētu pārkāpuma smagumu nolūkā noteikt naudas soda apmēru, Komisijai ir jāpārliecinās par savas darbības preventīvo iedarbību un tā var pielāgot naudas soda summu, lai ņemtu vērā vēlamo ietekmi uz uzņēmumu, kam tas uzlikts (
38
). Naudas soda preventīvā iedarbība ir vērtējama attiecībā uz attiecīgo uzņēmumu lielumu un ekonomisko varu (
39
). Tāpēc man šķiet, ka nepieciešamība nodrošināt preventīvo iedarbību var tikt uzskatīta par juridisku kritēriju iepriekš 66. punktā minētās judikatūras nozīmē. Tādēļ paziņojumā par iebildumiem ir jāpiemin Komisijas nodoms nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību (
40
). Tomēr, manuprāt, Komisijai nav pienākuma minētajā paziņojumā norādīt, kā tā paredz nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību. Tas līdzinātos “izskaidrošanai, kādā veidā tā izmantos” minēto kritēriju, nosakot naudas soda apmēru. Saskaņā ar 66. punktā minēto judikatūru Komisijai nav jāpaskaidro, kā tā paredz apvienot galvenos faktiskos un tiesiskos kritērijus.
69.
Jāatzīmē, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā nav atzinusi, ka Komisijai paziņojumā par iebildumiem bija jāsniedz informācija par to, kā tā paredz nodrošināt preventīvo iedarbību. Gluži pretēji, 43. un 73. punktā tā ir konstatējusi, ka 2006. gada paziņojumā par iebildumiem sniegtā informācija attiecībā uz preventīvo iedarbību un papildsummu atbilda judikatūras prasībām. Tomēr turpinājumā 74. punktā tā norādīja, ka Komisijai bija jāsniedz elementi saistībā ar tās nodoma nodrošināt preventīvo iedarbību īstenošanu “pēc [2006. gada] paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas”.
70.
Neredzu iemeslu, kāpēc iepriekš 66. punktā minētā judikatūra, kā arī 67. un 68. punktā izdarītais secinājums nebūtu jāpiemēro procedūras posmos pēc paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas. Ja uzņēmumiem nav tiesību saņemt konkrētu informāciju, tad Komisijai nav pienākuma sniegt tiem šādu informāciju ne paziņojumā par iebildumiem, ne vēlāk.
71.
Protams, tas neierobežo Komisijas iespēju nodrošināt uzņēmumus ar šādu informāciju. Jāatzīmē, ka Komisijas paziņojumā par paraugpraksi (
41
) ir paredzēts, ka Komisija paziņojumā par iebildumiem – līdzās galvenajiem iepriekš 66. punktā minētajiem faktiskajiem un tiesiskajiem kritērijiem – var iekļaut “papildu apstākļus”, piemēram, pārdošanas datus un gadus, kuri tiks izmantoti attiecībā uz šo pārdošanu. Tomēr Komisijas paraugpraksē skaidri ir norādīts, ka Komisijai “šajā ziņā nav nekādu pienākumu” (
42
).
72.
Ar to arī netiek ierobežots Komisijas pienākums, ja tā atklāj jaunu informāciju pēc paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas, nodrošināt lietas dalībniekus ar šādu informāciju vai nu ar papildu paziņojumu par iebildumiem (ja tiek celti jauni iebildumi), vai ar faktu izklāsta vēstuli (ja jau izteiktie iebildumi ir apstiprināti ar jauniem pierādījumiem) (
43
). Tomēr tādējādi sniegtā informācija pēc (sākotnējā) paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas ir iepriekš 66. punktā minētā informācija.
73.
Šajā lietā netiek apstrīdēts, ka naudas soda aprēķināšanai apstrīdētajā lēmumā ir izmantoti tādi paši apstākļi kā 2007. gada lēmumā. Ir mainīta tikai aprēķināšanas metode, lai ņemtu vērā Vispārējās tiesas 2011. gada spriedumā konstatēto, ka Komisija nevarēja izmantot atšķirīgus atsauces gadus Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem. Aprēķināšanas metode, ko Vispārējā tiesa bija ieteikusi minētā sprieduma 291. punktā, tika piemērota apstrīdētajā lēmumā.
74.
Tāpēc es uzskatu, ka atbilstoši Komisijas apgalvotajam Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 74. punktā konstatējot, ka pēc 2006. gada paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas Komisijai bija jāsniedz Toshiba papildelementi par to, kā tā paredz nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
75.
Tomēr, pat ja 74. punktā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā ir atklāts Eiropas Savienības tiesību pārkāpums, bet tā rezolutīvā daļa ir balstīta uz citu tiesisko pamatojumu, apelācijas sūdzība ir jānoraida (
44
).
76.
Šajā lietā, kaut arī Vispārējā tiesa kļūdaini ir konstatējusi, ka pēc 2006. gada paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas Komisijai bija jāsniedz papildinformācija par to, kā tā paredz nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību, tā pareizi ir secinājusi, ka Toshiba tiesības uz aizstāvību nav pārkāptas.
77.
Tādēļ iepriekš minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka pirmais pamats ir jānoraida.
B. Par otro pamatu
78.
Pirms izklāstīt lietas dalībnieku argumentus, tostarp Toshiba piedāvāto alternatīvo aprēķināšanas metodi, pēc tam izklāstot savu vērtējumu, skaidrības labad īsumā izskaidrošu apstrīdētajā lēmumā Komisijas piemēroto aprēķināšanas metodi.
1.
Par apstrīdētajā lēmumā izmantoto aprēķināšanas metodi
79.
Lai aprēķinātu Toshiba piemērojamo sākumsummu, Komisija apstrīdētajā lēmumā izmantoja šādu metodi.
80.
Klasificējot pārkāpumu kā “ļoti smagu”, Komisija sadalīja iesaistītos uzņēmumus dažādās grupās. Apstrīdētajā lēmumā ir tādas pašas grupas kā 2007. gada lēmumā. Šīs grupas tika noteiktas atbilstoši to attiecīgajiem GIS produktu pasaules mēroga pārdošanas apjomiem. Lai izpildītu 2011. gada spriedumu, Komisija izmantoja 2003. gadu par atsauces gadu attiecībā uz Toshiba un Melco, turpretim 2007. gada lēmumā tā attiecībā uz visiem Japānā reģistrētajiem ražotājiem par atsauces gadu bija izmantojusi 2001. gadu. Tomēr Komisija nevarēja aprēķināt Toshiba un Melco piemērojamās sākumsummas, ņemot vērā to pasaules mēroga pārdošanas apjomus 2003. gadā, jo 2003. gadā tās neko nebija pārdevušas (no 2002. gada 1. oktobra tās bija nodevušas attiecīgo darbību GIS jomā savam kopuzņēmumam TM T&D). Tādēļ, it īpaši lai aprēķinātu Toshiba piemērojamo sākumsummu, Komisija izmantoja TM T&D sākumsummu atbilstoši 2007. gada lēmumā noteiktajai, t.i., EUR 31000000 (turpmāk tekstā – “hipotētiskā kopuzņēmuma sākumsumma”), no kuras tā ņēma vērā daļu, kas atbilst Toshiba daļai apgrozījumā, kāds tai un Melco bija iepriekšējā gadā pirms TM T&D izveidošanas, t.i., 2001. gadā. Iegūtais skaitlis bija Toshiba piemērojamā sākumsumma (
45
).
2.
Lietas dalībnieku argumenti
81.
Toshiba apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 115. punktā konstatējot, ka Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, aprēķinot Toshiba piemērojamo sākumsummu no TM T&D sākumsummas, nevis no TM T&D apgrozījuma, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
82.
Administratīvās procedūras laikā, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, Toshiba piedāvāja alternatīvu metodi sākumsummas aprēķināšanai. Pirmkārt, Komisijai neesot bijusi jāizmanto TM T&D piemērojamā sākumsumma, bet gan TM T&D 2003. gada apgrozījums; no kura tai būtu bijusi jāņem vērā tāda pati daļa kā iepriekš minētā (
46
), t.i., daļa, kas atbilst Toshiba daļai no apgrozījuma, kāds tai un Melco bija 2001. gadā. Otrkārt, pamatojoties uz šo skaitli, Komisijai esot bijusi jāaprēķina Toshiba tirgus daļa 2003. gadā. Treškārt, pamatojoties uz minēto tirgus daļu, Komisijai esot bijusi jāiekļauj Toshiba attiecīgajā grupā atbilstoši 2007. gada lēmumā noteiktajam, t.i., ceturtajā grupā. Tādējādi Toshiba piemērojamajai sākumsummai (skaitlis EUR 9000000, kas atbilst ceturtajai grupai) esot bijis jābūt zemākai nekā apstrīdētajā lēmumā noteiktā.
83.
Šajā ziņā Toshiba piekrīt, ka atbilstoši pārsūdzētā Vispārējās tiesas sprieduma 114. punktā nospriestajam tās naudas sods nevarēja tikt aprēķināts “tieši tāpat” kā Eiropā reģistrētajiem ražotājiem, jo tai 2003. gadā nebija nekādu pārdošanas apjomu. Tomēr Komisijai ir jāizmanto vislabāk salīdzināmie skaitļi un vislabāk salīdzināmās metodes. Šajā lietā Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi, kāpēc Toshiba piedāvātā aprēķināšanas metode bija mazāk piemērota vai mazāk mākslīga par to, ko piemēroja Komisija apstrīdētajā lēmumā.
84.
Turklāt Toshiba apgalvo, ka TM T&D nozīme pārkāpumā tika atspoguļota ar to, ka Komisija izmantoja TM T&D sākumsummu, nevis tās apgrozījumu. Tomēr aprēķināšanas metodei bija jāatspoguļo Toshiba nozīme pārkāpumā laikposmā pirms TM T&D izveidošanas. Savukārt – atbilstoši Toshiba ierosinājumam – TM T&D apgrozījuma daļas izmantošana, lai aprēķinātu Toshiba sākumsummu, būtu atspoguļojusi Toshiba nozīmi pārkāpumā laikposmā pirms TM T&D izveidošanas.
85.
Visbeidzot Toshiba uzskata, ka, ja Komisija būtu piemērojusi Toshiba metodoloģiju, tā būtu iekļauta ceturtajā grupā un tādējādi tai būtu piemērota EUR 9000000 sākumsumma. Taču – tieši pretēji – apstrīdētajā lēmumā Toshiba piemērotā sākumsumma neatbilda nevienai no 2007. gada lēmumā noteiktajām grupām. Līdz ar to Toshiba tika piemērota lielāka sākumsumma nekā salīdzināma lieluma uzņēmumiem, kas bija iekļauti ceturtajā grupā.
86.
Tāpēc Toshiba lūdz Tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tai uzlikts naudas sods, un samazināt minētā naudas soda apmēru saskaņā ar LESD 261. pantu.
87.
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa, konstatējot, ka Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
88.
Komisija apgalvo, ka, tā kā tai bija jāizmanto 2003. gads par atsauces gadu, lai aprēķinātu Toshiba naudas sodu, tā varēja izmantot tikai TM T&D datus. Tā nevarēja izmantot Toshiba apgrozījumu, jo Toshiba 2003. gadā nebija nekādu pārdošanas apjomu.
89.
Turklāt Komisija norāda, ka Toshiba metodoloģija būtu bijusi mākslīgāka nekā Komisijas metodoloģija. Tas tā būtu tāpēc, ka saskaņā ar Toshiba metodoloģiju Toshiba būtu piešķirts apgrozījums 2003. gadam, kaut arī tai 2003. gadā nebija nekādu pārdošanas apjomu.
90.
Komisija uzskata, ka, ja tā aprēķinātu Toshiba piemērojamo sākumsummu no TM T&D apgrozījuma, tai būtu jāpiešķir Toshiba 50 % kapitāldaļu no TM T&D 2003. gada apgrozījuma, jo Toshiba ir 50 % kapitāldaļu īpašniece TM T&D. Tādējādi Toshiba piemērojamā sākumsumma būtu lielāka nekā apstrīdētajā lēmumā noteiktā.
91.
Visbeidzot Komisija uzsver, ka, ja Tiesa uzskatītu, ka Toshiba metodoloģija ir piemērotāka par Komisijas metodoloģiju, tad Vispārējā tiesa nebūtu pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot pamatu, kurā apgalvots, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Tiesai nav jānosaka, vai Komisija ir izmantojusi labāko iespējamo metodi, bet gan, drīzāk, vai izmantotā metode bija tiesiska.
3.
Vērtējums
92.
Jāatgādina, ka vienlīdzīgas attieksmes princips ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas nostiprināts Hartas 20. un 21. pantā. Kā izriet no pastāvīgās judikatūras, šis princips paredz, ka līdzīgas situācijas nedrīkst tikt aplūkotas atšķirīgi, bet atšķirīgas situācijas nedrīkst tikt aplūkotas vienādi, ja vien šāda pieeja nav objektīvi pamatota (
47
).
93.
Attiecībā uz naudas sodiem vienlīdzīgas attieksmes princips ir piemērojams ne tikai galīgajai summai, bet arī starpposma pasākumiem, piemēram, iedalot uzņēmumus kategorijās, lai īstenotu diferencētu pieeju (
48
).
94.
Turklāt no pastāvīgās judikatūras izriet, ka attiecībā uz naudas soda apmēra noteikšanu dažādu aprēķina metožu rezultātā nedrīkst tikt diskriminēti uzņēmumi, kas ir bijuši viena un tā paša LESD 101. panta pārkāpuma dalībnieki (
49
). Piemēram, spriedumā Guardian (
50
) tika konstatēts, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, neiekļaujot iekšējo pārdošanu apgrozījumā, kas tiek izmantots, lai aprēķinātu naudas sodu pamatsummu. Tā kā vertikāli integrēti aizliegtas vienošanās dalībnieki un vertikāli neintegrēti aizliegtas vienošanās dalībnieki bija salīdzināmā situācijā, attieksmei pret tiem bija jābūt vienādai, t.i., iekšējā pārdošana bija jāiekļauj atbilstošajā apgrozījumā. Tas tā bija tāpēc, ka iekšējās pārdošanas neiekļaušana atbilstošajā apgrozījumā nozīmēja priekšrocību radīšanu vertikāli integrētiem uzņēmumiem, samazinot to nozīmi pārkāpumā, tādējādi kaitējot vertikāli neintegrētiem uzņēmumiem.
95.
Šajā lietā es uzskatu, ka – pretēji Toshiba apgalvojumam – Vispārējā tiesa, konstatējot, ka Toshiba piemērojamā sākumsumma varēja tikt aprēķināta no TM T&D piemērojamās sākumsummas, nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu.
96.
Šajā ziņā Toshiba apgalvo, ka, tā kā Eiropā reģistrētajiem ražotājiem piemērojamās sākumsummas tika aprēķinātas no to apgrozījumiem, tai piemērojamā sākumsumma bija jāaprēķina, pamatojoties uz TM T&D
apgrozījumu, nevis no TM T&D piemērojamās sākumsummas.
97.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija Eiropā reģistrētiem ražotājiem un Toshiba piemērojamo sākumsummu aprēķināšanai tik tiešām izmantoja atšķirīgas metodes. Eiropā reģistrētiem ražotājiem piemērojamās sākumsummas tika noteiktas, pirmkārt, aprēķinot to tirgus daļas, pamatojoties uz GIS pārdošanas apjomiem 2003. gadā, un, otrkārt, ierindojot katru uzņēmumu atbilstošajā grupā un nosakot tam atbilstošo sākumsummu. Šī metode atbilst 1998. gada pamatnostādņu 1.A sadaļai. Savukārt Toshiba piemērojamā sākumsumma tika aprēķināta, pirmkārt, aprēķinot TM T&D piemērojamo sākumsummu 2003. gadā un, otrkārt, ņemot vērā daļu no TM T&D piemērojamās sākumsummas 2003. gadā, kas atbilst Toshiba daļai no pašas Toshiba un Melco pārdošanas apjomiem 2001. gadā.
98.
Tomēr man jāuzsver, ka Eiropā reģistrētie ražotāji un Toshiba nav vienādā situācijā, jo pirmajiem minētajiem bija GIS pārdošanas apjomi 2003. gadā, bet pēdējai minētajai – nebija. Tātad Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 114. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka Toshiba naudas sods nevarēja tikt aprēķināts “tieši tāpat” kā Eiropā reģistrētajiem ražotājiem. To ir atzinusi Toshiba.
99.
Turklāt, manuprāt, ir skaidrs, ka apstrīdētajā lēmumā izmantotā metode neradīja īpaši sakropļotu Toshiba pozīcijas GIS tirgū atainojumu (
51
). Šajā ziņā jāatzīmē, ka Komisija ņēma vērā daļu no TM T&D sākumsummas, kas atbilst Toshiba daļai no Toshiba un Melco pārdošanas apjomiem iepriekšējā gadā pirms TM T&D izveidošanas, bet ne daļu no TM T&D piemērojamās sākumsummas, kas atbilst Toshiba daļai kopuzņēmumā (t.i., 50 %).
100.
Visbeidzot, man šķiet, ka ir mazāk atšķirību, no vienas puses, starp apstrīdētajā lēmumā piemēroto metodi Eiropā reģistrētiem ražotājiem piemērojamās sākumsummas aprēķināšanai un Toshiba piemērojamās sākumsummas aprēķināšanai izmantoto metodi nekā, no otras puses, starp apstrīdētajā lēmumā izmantoto metodi Eiropā reģistrētiem ražotājiem piemērojamās sākumsummas aprēķināšanai un Toshiba piedāvāto metodi tai piemērojamās sākumsummas aprēķināšanai (
52
).
101.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija Toshiba piemērojamo sākumsummu no TM T&D piemērojamās sākumsummas aprēķināja atbilstoši 2007. gada lēmumā noteiktajam. Tomēr pati TM T&D piemērojamā sākumsumma tika aprēķināta, pamatojoties uz TM T&D apgrozījumu 2003. gadā. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā izmantotajā metodē Toshiba sākumsummas aprēķināšanai, kaut arī netieši, tika izmantots TM T&D apgrozījums.
102.
Toshiba ierosinātajā alternatīvajā metodē, manuprāt, ir paredzēta vēl tiešāka
TM T&D apgrozījuma izmantošana. Lai gan Komisijas metode ir ņemt vērā daļu no TM T&D piemērotās sākumsummas, atbilstoši Toshiba metodei ir jāaprēķina tās nominālais apgrozījums 2003. gadā un, pamatojoties uz to, tās nominālā tirgus daļa 2003. gadā. Šaubos, vai šīs papildu darbības Toshiba metodē ļauj tiešāk izmantot TM T&D 2003. gada apgrozījumu vai gūt precīzāku priekšstatu par Toshiba pozīciju tirgū 2003. gadā.
103.
Pretēji Toshiba argumentācijai, Vispārējā tiesa ir paskaidrojusi, kāpēc tās piedāvātā alternatīvā metode, Toshiba vārdiem runājot, bija “mazāk piemērota” nekā Komisijas metode. Pārsūdzētā sprieduma 128. punktā Vispārējā tiesa ir atzīmējusi, ka “Komisijas uzskats, ka [Toshiba] piedāvātās metodes rezultātā, lai noteiktu akcionāru iespējamos pārdošanas apmērus, būtu mākslīgi jāsadala TM T&D apgrozījums, lai arī tā bija no saviem akcionāriem neatkarīga vienība”. Kā paskaidrots iepriekš, piemērojot Toshiba piedāvāto metodi, rezultātā tiktu aprēķināts tās nominālais apgrozījums 2003. gadā, t.i., “mākslīgi sadalīts”TM T&D faktiskais apgrozījums par 2003. gadu.
104.
Es secinu, ka Vispārējā tiesa, konstatējot, ka Toshiba piemērojamā sākumsumma varēja tikt aprēķināta no TM T&D piemērojamās sākumsummas, nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu.
105.
Šo secinājumu nemaina Toshiba arguments, ka apstrīdētajā lēmumā piemērotās aprēķināšanas metodes rezultātā tai piešķirtā sākumsumma bija lielāka nekā līdzīga lieluma uzņēmumiem.
106.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, pārbaudot, vai aizliegtās vienošanās dalībnieku iedalījums kategorijās atbilst vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principiem, Tiesai, izskatot Komisijai šajā jautājumā piešķirtās rīcības brīvības izmantošanas tiesiskumu, tomēr ir vienīgi jāpārbauda, vai šis iedalījums ir konsekvents un objektīvi pamatots (
53
).
107.
Šajā gadījumā ir taisnība, ka apstrīdētajā lēmumā Toshiba piemērotā sākumsumma (EUR 10863199) neatbilst nevienai no sākumsummām atbilstoši grupām, kas noteiktas 2007. gada lēmumā (EUR 17000000 trešajai grupai, kurā Toshiba bija 2007. gada lēmumā, un EUR 9000 0000 – ceturtajai grupai, kurā, kā Toshiba apgalvo, tai būtu jābūt) (
54
).
108.
Tomēr, tā kā apstrīdētajā lēmumā Toshiba piemērotā sākumsumma tika aprēķināta, ņemot vērā daļu no TM T&D piemērotās sākumsummas, tā nevarēja atbilst nevienai no sākumsummām 2007. gada lēmumā. Turklāt Toshiba neapgalvo, ka, iekļaujot TM T&D otrajā grupā un līdz ar to nosakot tai EUR 31000000 sākumsummu, Komisija būtu pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu (
55
).
109.
Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ es secinu, ka otrais pamats ir noraidāms.
C. Par trešo pamatu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
110.
Toshiba apgalvo, ka Vispārējā tiesa, konstatējot, ka, nesamazinot Toshiba uzliktā naudas soda apmēru, lai atspoguļotu tās relatīvo dalību pārkāpuma izdarīšanā, Komisija nav rīkojusies pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
111.
Toshiba apgalvo, ka, kamēr Eiropā reģistrētie ražotāji piedalījās vispārējā nolīgumā, kā arī slepenajās darbībās EEZ, Japānā reģistrētie ražotāji piedalījās tikai vispārējā nolīgumā. Tādēļ Japānā reģistrēto ražotāju dalība pārkāpumā nebija tik smaga kā Eiropā reģistrēto uzņēmumu dalība. Tas esot bijis jāņem vērā, kad tika noteikta Toshiba piemērojamā sākumsumma. Tātad Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 142. punktā konstatējot, ka Toshiba līdzdalība pārkāpumā bija “pielīdzināma Eiropas ražotāju līdzdalībai” un ka, izturoties vienādi pret Eiropā un Japānā reģistrētajiem ražotājiem, Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
112.
Komisija piebilst, ka trešais pamats nav pieņemams, jo tas netika izvirzīts Vispārējā tiesā.
113.
Komisija atzīst, ka piektajā Toshiba izvirzītajā pamatā Vispārējā tiesā tika apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums attiecībā uz tās atbildības līmeņa noteikšanu. Tomēr Komisija uzsver, ka Toshiba savā replikas rakstā norādīja, ka tās piektajā pamatā netiek skarts tās rīcības smagums. Tāpēc Toshiba piektais pamats bija zaudējis saturu un faktiski Toshiba bija atteikusies no minētā pamata. Tādējādi saskaņā ar Komisijas norādīto trešais pamats ir jauns pamats un tādēļ nav pieņemams.
114.
Pakārtoti Komisija apgalvo, ka trešais pamats ir nepieņemams, jo tajā apšaubīts jautājums, kas ir res judicata.
115.
Komisija atzīmē, ka 2011. gada spriedumā Vispārējā tiesa nosprieda, pirmkārt, ka Japānā reģistrētie ražotāji piedalījās vispārējā nolīgumā un tas bija vienots un salikts pārkāpums, un, otrkārt, ka Japānā un Eiropā reģistrēto ražotāju rīcības smagums bija vienāds. Tādēļ trešajā pamatā izvirzītais jautājums, vai Toshiba rīcība nebija tik smaga kā Eiropas ražotāju rīcība, ir res judicata.
116.
Gadījumā, ja Tiesa konstatētu, ka trešais pamats ir pieņemams, Komisija apgalvo, ka tas ir jānoraida.
117.
Komisija šajā ziņā norāda, ka, ja uzņēmums piedalās tikai dažos aizliegtas vienošanās elementos, tomēr tam ir zināms kopējais plāns, kas ietver visus aizliegtās vienošanās elementus, tad tas ir atbildīgs par pārkāpumu kopumā.
118.
Atbildē Toshiba apgalvo, ka trešais pamats ir pieņemams. Pirmkārt, tas nav jauns pamats, jo Toshiba nav atsaukusi Vispārējā tiesā izvirzīto piekto pamatu un Vispārējā tiesa par šo pamatu ir lēmusi pārsūdzētajā spriedumā. Otrkārt, trešajā pamatā netiek skarts res judicata jautājums, jo ar šo pamatu ir apstrīdēts tai uzliktais naudas sods, nevis vienota un salikta pārkāpuma esamība, kas ir res judicata.
2.
Vērtējums
a)
Par pieņemamību
119.
Manuprāt, trešais apelācijas sūdzības pamats ir jāatzīst par nepieņemamu, jo ar to ir apgalvots, ka Toshiba uzliktā naudas soda apmērs ir jāsamazina, ņemot vērā tās ierobežoto dalību pārkāpuma izdarīšanā, bet šis jautājums ir res judicata.
120.
Saskaņā ar iedibināto judikatūru ir svarīgi, lai tiesu nolēmumi, kas kļuvuši galīgi pēc tam, kad izsmelti visi pieejamie tiesību aizsardzības līdzekļi, vai pēc tam, kad beidzies šādiem aizsardzības līdzekļiem paredzētais termiņš, vairs nevarētu tikt apstrīdēti. Sprieduma res judicata spēks var būt šķērslis prasības pieņemamībai, ja prasība, par kuru pasludināts attiecīgais spriedums, ir bijusi starp tām pašām pusēm, tai ir bijis tas pats priekšmets un tai bijis tas pats pamats. Res judicata spēks attiecas vienīgi uz faktu un tiesību jautājumiem, kas faktiski ir tikuši izspriesti vai kas neizbēgami ir jāizspriež attiecīgajā tiesas nolēmumā (
56
).
121.
Jāatgādina, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka pārkāpumam bija trīs elementi: pirmkārt, “vispārējs nolīgums” starp Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem, ar ko Japānā reģistrētie ražotāji apņēmās atturēties ienākt Eiropā reģistrēto ražotāju vietējos tirgos, bet Eiropā reģistrētie ražotāji – Japānas tirgū; otrkārt, GQ nolīgums par GIS projektu piešķiršanu, ļaujot tos sadalīt starp Japānā reģistrētiem ražotājiem un Eiropā reģistrētiem ražotājiem citās valstīs, izņemot (it īpaši) Japānas un Eiropas ražotāju vietējos tirgos; treškārt, EQ nolīgums, ar ko tika sadalīti Eiropā reģistrētiem ražotājiem piešķirtie GIS projekti. Tika konstatēts, ka šie pasākumi ir vienots un salikts pārkāpums, nevis vairāki pārkāpumi (
57
).
122.
Vispārējā tiesa 2011. gada spriedumā apstiprināja, ka šie pasākumi bija vienots un salikts pārkāpums (
58
). Šajā ziņā nebija būtiski, ka Japānā reģistrētie ražotāji nepiedalījās slepenās darbībās EEZ (tie nebija parakstījuši EQ nolīgumu). Tas tā bija tādēļ, ka Japānas ražotāju pasīvā loma attiecībā uz GIS projektu piešķiršanu EEZ tirgū bija “priekšnosacījums”, lai nodrošinātu, ka GIS projekti EEZ varētu tikt sadalīti vienīgi starp Eiropā reģistrētiem ražotājiem (
59
). Apelācijas kārtībā Tiesa apstiprināja Vispārējās tiesas konstatēto (
60
).
123.
Ar trešo pamatu Toshiba apgalvo, ka “Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Komisija, nesamazinot Toshiba naudas sodu, lai atspoguļotu tās relatīvo dalību pārkāpuma izdarīšanā, nav rīkojusies pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam”.
124.
Es uzskatu, ka, pirmkārt, ar trešo pamatu Toshiba neapstrīd vienota un kompleksa pārkāpuma pastāvēšanu. Toshiba replikas rakstā skaidri ir norādīts, ka tā neapstrīd Vispārējās tiesas konstatējumu pārsūdzētā sprieduma 141. punktā, ka Japānas ražotāju apņemšanās neienākt EEZ tirgū (atkārtots no 2011. gada sprieduma) bija “priekšnosacījums”, lai GIS projektu sadalīšana EEZ varētu tikt īstenota starp Eiropas ražotājiem saskaņā ar EQ nolīgumā paredzētajiem noteikumiem. Atzīt, ka Japānā reģistrēto ražotāju apņemšanās neienākt EEZ tirgū ir priekšnosacījums slepeniem pasākumiem EEZ, ir tas pats, kas atzīt, ka abi šie pasākumu kopumi veido vienu veselumu un ir uzskatāmi par vienotu pārkāpumu.
125.
Otrkārt, jāatzīmē, ka ar trešo pamatu Toshiba apgalvo, ka tai piemērotā naudas soda apmērs ir jāsamazina, jo tā nepiedalījās slepenajos pasākumos EEZ. Citiem vārdiem sakot, Toshiba apgalvo, ka, lai gan slepenie pasākumi EEZ nav atsevišķs pārkāpums, tie ir šī pārkāpuma atsevišķs aspekts. Tātad Toshiba uzskata, ka tās pārkāpums pēc sava rakstura nav tik smags kā Eiropā reģistrēto ražotāju pārkāpums un tam būtu jāatspoguļojas tās naudas soda apmērā.
126.
Vispārējā tiesa 2011. gada spriedumā konstatēja, ka Japānā un Eiropā reģistrēto ražotāju dalībai nolīgumos un saskaņotajās darbībās, kas attiecas uz EEZ, nebija “vienāds” raksturs (jo Japānā reģistrēto ražotāju dalība izpaudās kā bezdarbība EEZ tirgū, savukārt Eiropā reģistrēto ražotāju dalība bija aktīva). Tomēr nebija “būtiskas starpības” starp šo divu rīcības veidu smagumu, it īpaši Japānā reģistrēto ražotāju apņemšanās neienākt EEZ tirgos bija priekšnosacījums, lai nodrošinātu, ka pasākumi EEZ tiktu īstenoti starp Eiropā reģistrētiem ražotājiem (
61
). Jāuzsver, ka minēto Vispārējā tiesa konstatēja, atbildot uz pamatu, kurā bija lūgts atcelt vai ievērojami samazināt Toshiba uzlikto naudas sodu.
127.
Tādēļ jautājums, vai Toshiba rīcība nebija tik smaga kā Eiropā reģistrēto ražotāju rīcība tādēļ, ka tā nepiedalījās slepenas vienošanās darbībās EEZ, ir pārbaudīts 2011. gada spriedumā (
62
).
128.
Attiecībā uz iepriekš 120. punktā minēto judikatūru ir jāatzīmē, ka šajā tiesvedībā ir tie paši lietas dalībnieki (Toshiba un Komisija) kā tiesvedībā, kuras rezultātā tika taisīts 2011. gada spriedums. Šīm divām tiesvedībām ir vienāds juridiskais pamats, proti, LESD 263. pants. Attiecībā uz mērķi ir jāatzīmē, ka lēmums, kuru tiek lūgts atcelt šajā lietā, nav tas pats, kas daļēji tika atcelts ar 2011. gada spriedumu. Tomēr apstrīdētā lēmuma saturs ir tāds pats kā 2007. gada lēmumā, izņemot naudas soda aprēķināšanas metodi, kas ir mainīta, lai ievērotu 2011. gada spriedumu (
63
).
129.
Secinu, ka atbilde uz jautājumu, vai Toshiba rīcība nebija tik smaga kā Eiropā reģistrēto ražotāju rīcība tādēļ, ka tā nepiedalījās slepenas vienošanās darbībās EEZ, ir res judicata.
130.
Jāpiebilst, ka – pretēji Komisijas apgalvojumiem – minēto jautājumu šajā lietā Toshiba izteica Vispārējā tiesā. Ar piekto pamatu Toshiba apgalvoja, ka Komisija, nosakot naudas sodus, neņemot vērā faktu, ka Toshiba nepiedalījās vienošanās darbībās attiecībā uz EEZ tirgu un tādējādi tās rīcība nebija tik smaga kā Eiropā reģistrēto ražotāju rīcība, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu (
64
). Toshiba replikas rakstā Vispārējā tiesā neatteicās no šī pamata. Toshiba replikas rakstā norādīja, ka tā “apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā [tās] iespējamo līdzdalību aizliegtās vienošanās darbībā, nosakot tās naudas soda apmēru”. Tāpēc ir kļūdains Komisijas apgalvojums, ka trešais pamats ir jauns pamats.
131.
Jāsecina, ka Vispārējā tiesa, noraidot kā nepamatotu piekto Toshiba izvirzīto pamatu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Manuprāt, Vispārējai tiesai šis pamats būtu bijis jānoraida kā nepieņemams. Tomēr pārsūdzētā sprieduma rezolutīvā daļa joprojām ir pamatota (
65
).
132.
Tomēr pilnības labad tagad īsi pārbaudīšu, vai Vispārējā tiesa ir pareizi konstatējusi, ka Komisija, nosakot Toshiba naudas soda apmēru, neņemot vērā, ka tā nebija piedalījusies slepenos pasākumos EEZ, nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu.
b)
Par būtību
133.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas, ka uzņēmums nav piedalījies visos pret konkurenci vērstas shēmas aspektos, vai tas, ka tam ir bijusi nebūtiska loma tajos aspektos, kuros tas ir piedalījies, ir jāņem vērā, izvērtējot pārkāpuma smagumu un nosakot naudas soda apmēru (
66
).
134.
Tomēr šajā lietā Japānā reģistrētie ražotāji, tostarp Toshiba, nepiedalījās GIS projektu sadalē EEZ, jo tie bija apņēmušies neienākt EEZ tirgū. Tādēļ tas, ka Toshiba nepiedalījās šajā pārkāpuma aspektā, nenorāda uz to, ka tās rīcība nebija tik smaga kā Eiropā reģistrēto ražotāju rīcība. Šis fakts ir tikai sekas tās līdzdalībai “vispārējā nolīgumā”, ar kuru Japānā reģistrētie ražotāji vienojās neienākt EEZ tirgū.
135.
Secinu, ka, ja Tiesa konstatēs, ka trešais pamats ir pieņemams, tas būtu jānoraida kā nepamatots.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
136.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. un 184. pantu, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Uzskatu, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida un, tā kā Komisija ir prasījusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, Toshiba jāpiespriež atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
VII. Secinājumi
137.
Tādēļ uzskatu, ka Tiesai:
—
jānoraida apelācijas sūdzība;
—
jāpiespriež Toshiba
Corp. atlīdzināt Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Spriedums, 2016. gada 19. janvāris, Toshiba/Komisija, T‑404/12, EU:T:2016:18 (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).
(
3
)	Komisijas 2012. gada 27. jūnija Lēmums C(2012) 4381 final, ar ko groza 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6762, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu (tagad [LESD] 101. pants) un EEZ līguma 53. pantu, ciktāl tas attiecas uz Mitsubishi Electric Corporation un Toshiba Corporation (COMP/39.966 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas – Naudas sodi).
(
4
)	2002. gada 16. decembra Regula par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
5
)	Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmums C(2006) 6762, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.899 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas).
(
6
)	Spriedums, 2011. gada 12. jūlijs, Toshiba/Komisija, T‑113/07, EU:T:2011:343 (turpmāk tekstā – “2011. gada spriedums”). Apelācijas sūdzību par 2011. gada spriedumu Tiesa noraidīja ar 2013. gada 19. decembra spriedumu Siemens/Komisija, C‑239/11 P, C‑489/11 P un C‑498/11 P, EU:C:2013:866 (turpmāk tekstā – “2013. gada spriedums”).
(
7
)	Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101.] un [102]. pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.).
(
8
)	Komisijas 1998. gada Pamatnostādnes sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.) (turpmāk tekstā – “1998. gada Pamatnostādnes”).
(
9
)	Skat. 2007. gada lēmuma preambulas 324., 326. un 332. apsvērumu.
(
10
)	Skat. 2007. gada lēmuma preambulas 61., 324., 326., 332., 405., 407., 428. un 429. apsvērumu.
(
11
)	Skat. iepriekš 18. un 20. punktu.
(
12
)	2011. gada sprieduma 280.–297. punkts. Ar citu spriedumu Vispārējā tiesa atcēla 2007. gada lēmuma 2. panta g) un h) punktu, ciktāl tie attiecās uz Melco (ar 2. panta g) punktu Melco bija uzlikts naudas sods EUR 113925000 apmērā) (spriedums, 2011. gada 12. jūlijs, Mitsubishi Electric/Komisija, T‑133/07, EU:T:2011:345, 264.–282. punkts). Atcelšanas pamats bija tāds pats kā 2011. gada spriedumā norādītais.
(
13
)	Ar apstrīdēto lēmumu tika grozīts arī 2007. gada lēmuma 2. panta g) punkts tā, ka Melco tika atzīta par vienīgo atbildīgo EUR 74817000 apmērā.
(
14
)	Skat. iepriekš 22. punktu un tālāk 79. un 80. punktu.
(
15
)	Spriedumi, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582 (turpmāk tekstā – “spriedums PVC II”), 73. punkts; 2009. gada 1. jūlijs, ThyssenKrupp Stainless/Komisija, T‑24/07, EU:T:2009:236 (turpmāk tekstā – “spriedums ThyssenKrupp Stainless”), 232. punkts; 2010. gada 25. jūnijs, Imperial Chemical Industries/Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 125. punkts; 2012. gada 27. jūnijs, Bolloré/Komisija, T‑372/10, EU:T:2012:325 (turpmāk tekstā – “spriedums Bolloré”), 74. punkts, un 2014. gada 9. decembris, Feralpi/Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 133. punkts.
(
16
)	Spriedums, 1999. gada 20. aprīlis, Limburgse Vinyl Maatschappij/Komisija, T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94, EU:T:1999:80, 184. punkts.
(
17
)	Skat. 2011. gada spriedumu, 286.–293. punkts. Toshiba Tiesā neapstrīdēja Vispārējās tiesas minētajos punktos konstatēto. To darīja tikai Eiropā reģistrētais ražotājs Siemens, pamatojoties uz to, ka Komisijai esot bijis jāizmanto 2001. gads par atsauces gadu arī Eiropā reģistrētiem ražotājiem (spriedums, 2013. gada 19. decembris, Siemens/KomisijaC‑239/11 P, C‑489/11 P un C‑498/11 P, EU:C:2013:866, 29.–31., 271.–276. un 285.–296. punkts).
(
18
)	Minēts 15. zemsvītras piezīmē, 233. punkts.
(
19
)	Minēts 15. zemsvītras piezīmē, 75. punkts.
(
20
)	Komisijas lēmums tika daļēji atcelts, pamatojoties uz to, ka Komisijas nodoms piedēvēt ThyssenKrupp Stainless atbildību par tās meitasuzņēmuma Thyssen rīcību nebija minēts ThyssenKrupp Stainless adresētajā paziņojumā par iebildumiem (spriedumi, 2001. gada 13. decembris, Krupp Thyssen Stainless/Komisija, T‑45/98 un T‑47/98, EU:T:2001:288, 58.–68. punkts, un 2005. gada 14. jūlijs, ThyssenKrupp/Komisija, C‑65/02 P un C‑73/02 P, EU:C:2005:454, 80.–97. punkts), un pamatojoties uz to, ka Komisijas nodoms atzīt Bolloré par atbildīgu ne tikai par tās meitasuzņēmuma Copigraph rīcību, bet arī par tās tiešu dalību aizliegtas vienošanās darbībās nebija minēts paziņojumā par iebildumiem (spriedumi, 2007. gada 26. aprīlis, Bolloré/Komisija, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 un T‑136/02, EU:T:2007:115, 79. punkts, un 2009. gada 3. septembris, Papierfabrik AugustKoehler u.c./Komisija, C‑322/07 P, C‑327/07 P un C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 44. un 45. punkts).
(
21
)	Minēts 15. zemsvītras piezīmē, 74.–76. punkts.
(
22
)	Spriedums, 1994. gada 15. jūnijs, Komisija/BASF u.c., C‑137/92 P, 74.–78. punkts.
(
23
)	Spriedums, 1995. gada 29. jūnijs, ICI/Komisija, T‑37/91 (turpmāk tekstā – “spriedums ICI II”), 90.–93. punkts).
(
24
)	Ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940. Šī lieta tiek izskatīta Tiesā.
(
25
)	Spriedums, 2007. gada 25. oktobris, SP/Komisija, T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 un T‑98/03, EU:T:2007:317, 120. punkts.
(
26
)	Spriedums, 2014. gada 9. decembris, Feralpi/Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031 (turpmāk tekstā – “spriedums Feralpi”), 128.–142. punkts.
(
27
)	EEK Padomes [1962. gada 6. februāra] Regula: Pirmā Regula par [EKL 81. un 82.] panta īstenošanu (OV, Speciālizdevums angļu valodā: 1959–1962, 87. lpp.). Regula Nr. 17 tika atcelta un aizstāta ar 2004. gada 1. maija Regulu Nr. 1/2003.
(
28
)	Izņemot apspriešanos ar padomdevēju komiteju (ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 31. punkts).
(
29
)	Pirms lēmuma atcelšanas Komisija veica noteiktas procesuālās darbības saskaņā ar Regulu Nr. 17 (tā izdeva papildu paziņojumu par iebildumiem un rīkoja otru izskatīšanu, piedaloties dalībvalstu pārstāvjiem). Tomēr būtiski lietas aspekti vispār netika apspriesti ne papildu paziņojumā par iebildumiem, ne otrajā izskatīšanā (ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 40. un 41. punkts).
(
30
)	Ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 47. punkts.
(
31
)	Komisijas 1998. gada 22. decembra Regula (EK) par pušu uzklausīšanu dažu procedūru gaitā saskaņā ar [LESD 101. un 102.] pantu (OV 1998, L 354, 18. lpp.).
(
32
)	Ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 49. punkts.
(
33
)	Ģenerāladvokāta N. Vāla secinājumi, 2016. gada 8. decembris, Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 54.–60. punkts.
(
34
)	Kā uzsvēra Vispārējā tiesa, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru procesuālajiem noteikumiem parasti ir jāattiecas uz visiem strīdiem, kas ir uzsākti brīdī, kad tie stājas spēkā (spriedums, 2014. gada 9. decembris, Feralpi/Komisija, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 117. punkts).
(
35
)	Izņemot iepriekš 11. punktā minēto sākotnējo pieteikumu par iecietības programmas piemērošanu, kas tika izteikts mutiski 2004. gada 3. martā un 2004. gada 15. aprīlī, tas ir, pirms Regulu Nr. 1/2003 un Nr. 773/2004 spēkā stāšanās 2004. gada 1. maijā. Pārbaudes tika veiktas 2004. gada 11. un 12. maijā, kad šīs regulas bija piemērojamas.
(
36
)	Man jānorāda, ka papildsumma tika aprēķināta šādi. Naudas soda apmērs, kas tika piemērots solidāri Toshiba un Melco par TM T&D darbības laiku, t.i., laikposmu no 2002. gada 1. oktobra līdz 2004. gada 11. maijam, tika reizināts ar Toshiba piemēroto preventīvās iedarbības koeficientu, un šī reizinājuma summa, kas pārsniedza solidārā naudas soda summu, tika uzlikta Toshiba individuāli.
(
37
)	Spriedumi, 2005. gada 15. jūnijs, Tokai Carbon/Komisija, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 un T‑91/03, EU:T:2005:220, 139.–141. punkts; 2005. gada 28. jūnijs, Dansk Rørindustri u.c./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P, EU:C:2005:408; 439. punkts, un 2009. gada 9. jūlijs, Archer Daniels Midland/Komisija, C‑511/06 P, EU:C:2009:433, 68. un 69. punkts.
(
38
)	Spriedums, 2011. gada 13. jūlijs, Dow Chemicals u.c./Komisija, T‑42/07, EU:T:2011:357, 148. un 149. punkts.
(
39
)	Spriedums, 2011. gada 12. jūlijs, Hitachi u.c./Komisija, T‑112/07, EU:T:2011:342, 350. punkts. Šajā ziņā skat. Bernardeau, L., un Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013, I.183. punkts.
(
40
)	Jāatzīmē, ka 2006. gada paziņojuma par iebildumiem 415. punktā ir paredzēts, ka “Komisija ierosina noteikt naudas sodu tādā līmenī, kāds ir pietiekams, lai nodrošinātu preventīvo iedarbību”, un ka 414. punktā attiecībā uz diferencētu pieeju ir atsauce uz katra uzņēmuma “nozīmi GIS nozarē un [tā] pārkāpjošās rīcības ietekmi [..] uz konkurenci”. Turklāt 2012. gada vēstules par faktiem 32. punktā ir norādīts, ka “Komisija paredz ņemt vērā Melco un Toshiba kopējo apgrozījumu, lai nodrošinātu pietiekami preventīvu iedarbību”.
(
41
)	Komisijas paziņojums par paraugpraksi attiecībā uz lietu izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu (OV 2011, C 308, 6. lpp.) (turpmāk tekstā – “Komisijas paziņojums par paraugpraksi”).
(
42
)	Komisijas paziņojuma par paraugpraksi 85. punkts. Skat. arī Komisijas paziņojuma par paraugpraksi 7. punktu.
(
43
)	Komisijas paziņojuma par paraugpraksi 109.–111. punkts.
(
44
)	Spriedums, 2011. gada 29. marts, ThyssenKrupp Nirosta/Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136. punkts, un ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumi, 2016. gada 19. janvāris, Komisija/McBride u.c., C‑361/14 P, EU:C:2016:25, 78. punkts.
(
45
)	Apstrīdētā lēmuma preambulas 57.–63. apsvērums.
(
46
)	Skat. iepriekš 80. punktu.
(
47
)	Spriedums, 2014. gada 12. novembris, Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363 (turpmāk tekstā – “spriedums Guardian”), 51. punkts.
(
48
)	Spriedums, 2011. gada 16. jūnijs, Caffaro/Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83. punkts.
(
49
)	Spriedumi, 2017. gada 9. marts, Samsung SDI un Samsung SDI (Malaysia)/Komisija, C‑615/15 P, EU:C:2017:190, 40. punkts; 2014. gada 12. novembris, Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 62. punkts; 2012. gada 19. jūlijs, Alliance One International un Standard Commercial Tobacco/Komisija un Komisija/Alliance One International u.c., C‑628/10 P un C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 58. punkts, un 2011. gada 16. jūnijs, Caffaro/Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83. punkts.
(
50
)	Minēts 47. zemsvītras piezīmē, 62. un 63. punkts.
(
51
)	Skat. spriedumu, 2011. gada 16. jūnijs, Caffaro/Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 97. punkts.
(
52
)	Skat. iepriekš 82. punktu.
(
53
)	Spriedums, 2011. gada 16. jūnijs, Caffaro/Komisija, T‑192/06, EU:T:2011:278, 84. punkts. Skat. arī iepriekš 93. punktu.
(
54
)	Skat. 2007. gada lēmuma preambulas 490. apsvērumu.
(
55
)	Vispārējā tiesā Toshiba apstrīdēja TM T&D noteikto sākumsummu attiecībā uz Komisijas pienākumu norādīt pamatojumu, nevis attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu.
(
56
)	Spriedums, 2010. gada 25. jūnijs, Imperial Chemical Industries/Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 196.–198. punkts.
(
57
)	Apstrīdētā lēmuma preambulas 265.–299. apsvērums.
(
58
)	2011. gada sprieduma 229. punkts.
(
59
)	2011. gada sprieduma 222. punkts.
(
60
)	2013. gada sprieduma 241.–256. punkts.
(
61
)	2011. gada sprieduma 260.–262. punkts.
(
62
)	2013. gada spriedumā netika izskatīts Toshiba rīcības smagums.
(
63
)	Skat. spriedumu, 2010. gada 25. jūnijs, Imperial Chemical Industries/Komisija, T‑66/01, EU:T:2010:255, 207. un 208. punkts, un apstrīdētā lēmuma preambulas 37. apsvērumu.
(
64
)	Pieteikumā Vispārējai tiesai Toshiba apgalvoja, ka “Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, Toshiba naudas soda sākumsummas noteikšanā neņemot vērā faktu, ka Toshiba rīcībai (iespējamā līdzdalība vispārējā nolīgumā) bija citāds smaguma un atbildības apjoms salīdzinājumā ar Eiropā reģistrēto GIS ražotāju rīcību, kuri piedalījās gan vispārējā nolīgumā, gan citos aizliegtās vienošanās pārkāpumos EEZ tirgū”.
(
65
)	Skat. iepriekš 75. punktu.
(
66
)	Spriedums, 1999. gada 8. jūlijs, Komisija/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90. punkts.