62024TJ0113_EXT
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2025. gada 23. jūlijā (
*1
)
Publiski līgumi – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Atcelšanas prasība – Tieša skāruma neesība – Daļēja nepieņemamība – Kritēriji izslēgšanai no dalības publisko līgumu piešķiršanas procedūrās – Jēdziens “galīgs spriedums, ar kuru konstatēta personas vai subjekta vaina” – Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkts – Personas, kurām ir pārstāvības, lēmumu pieņemšanas vai pārbaudes pilnvaras attiecībā uz personu vai subjektu, kas atrodas izslēgšanas situācijā – Regulas 2018/1046 136. panta 4. punkta a) apakšpunkts – Pienākums norādīt pamatojumu – Samērīgums
Lietā T‑113/24
Lattanzio KIBS SpA
, Milāna (Itālija),
CY,
CV,
CW,
ko pārstāv M. Hommé un B. O’Connor, advokāti,
prasītāji,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv F. Moro un P. Rossi, pārstāvji,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs A. Kornezovs [A. Kornezov] (referents), tiesneši K. Kečmārs [K. Kecsmár] un S. Kingstone [S. Kingston],
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā 2024. gada 8. maija rīkojumu Lattanzio KIB u.c./Komisija (T‑113/24 R, nav publicēts, EU:T:2024:306),
ņemot vērā rakstveida procesu,
pēc 2025. gada 15. janvāra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums (
1
)
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāji Lattanzio KIBS SpA (turpmāk tekstā – “LKIBS”), kā arī CY, CV un CW lūdz atcelt Komisijas Lēmumu Ares(2023) 8545235 (2023. gada 13. decembris) par procedūru LKIBS izslēgšanai no dalības publisko līgumu un subsīdiju piešķiršanas procedūrās, ko reglamentē Regula (ES, Euratom) 2018/1046 un Regula (ES) 2018/1877 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
[..]
Lietas dalībnieku prasījumi
10
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
11
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā nepieņemamu, ciktāl to ir cēlis CW, un katrā ziņā kā nepamatotu kopumā;
–
piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par lietas būtību
21
Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus, būtībā apgalvojot, ka, pirmkārt, esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo Komisija uzskatījusi, ka Milānas tiesas spriedums ir galīgs spriedums, ar kuru konstatēta CY un CV vaina koruptīvos nodarījumos, otrkārt, esot pārkāpts Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkts, treškārt, Komisijai, piemērojot šo tiesību normu, esot bijis jāņem vērā valsts tiesības, ceturtkārt, esot pārkāpts Regulas 2018/1046 136. panta 4. punkts, piektkārt, neesot norādīts pamatojums, sestkārt, esot pārkāpts Regulas 2018/1046 136. panta 3. punktā un LES 5. panta 4. punktā paredzētais samērīguma princips, septītkārt, esot pārkāpts Regulas 2018/1046 136. panta 6. punkta a) apakšpunkts un, astotkārt, neesot ievērotas Hartas 41. pantā paredzētās tiesības tikt uzklausītam.
Par pirmo, otro un trešo pamatu, kas būtībā attiecas uz Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta pārkāpumu
22
Ar pirmajiem trim pamatiem, kas jāizskata kopā, prasītāji būtībā apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punktu, jo tā uzskatījusi, ka Milānas tiesas spriedums ir galīgs spriedums un ar to konstatēta CY un CV vaina koruptīvos nodarījumos.
23
Ar pirmo pamatu prasītāji apgalvo, ka Komisija esot kļūdaini atzinusi, ka “patteggiamento” process, kura iznākumā tika pasludināts Milānas tiesas spriedums un kurš paredzēts codice di procedura penale (Kriminālprocesa kodekss) 444. pantā, ir “vainas iepriekšējas atzīšanas” process (angļu valodā – “plea bargain”) un ka šajā tiesvedībā CY un CV bija atzinuši vainu. Taču šāds secinājums esot kļūdains, jo, taisot spriedumu saskaņā ar šo tiesību normu, valsts tiesa neveic faktu un apsūdzēto personu vainas izvērtējumu.
24
Turklāt no Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punkta izrietot, ka spriedums, kas taisīts saskaņā ar šī kodeksa 444. pantu, nav notiesājošs spriedums. Proti, pirmajā tiesību normā esot paredzēts, ka šādu spriedumu var tikai “pielīdzināt” notiesāšanai, un tas netieši pierādot, ka “patteggiamento” spriedumu nevar kvalificēt par notiesājošu spriedumu.
25
Ar otro pamatu prasītāji apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punktu, uzskatot, ka Milānas tiesas spriedums ir derīgs pamats, lai izslēgtu LKIBS no dalības piešķiršanas procedūrās, kuras it īpaši reglamentē Regula 2018/1046. Lai gan prasītāji neapstrīd, ka Milānas tiesas spriedums ir galīgs spriedums, tie apgalvo, ka minētajā spriedumā nav pierādīts, ka CY un CV ir vainīgi koruptīvos nodarījumos.
26
Ar trešo pamatu prasītāji apgalvo, ka Komisijai, interpretējot Milānas tiesas spriedumu, bija jāņem vērā valsts tiesības. Konkrēti – tai šis spriedums esot bijis jāizvērtē, ņemot vērā Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punktu, no kura izrietot, ka spriedumu, kas taisīts saskaņā ar šī kodeksa 444. pantu, nevar izmantot tādā administratīvajā procesā kā tas, kura iznākumā tika pieņemts apstrīdētais lēmums.
27
Komisija lūdz noraidīt pirmos trīs pamatus.
28
Saskaņā ar Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punktu “atbildīgais kredītrīkotājs izslēdz 135. panta 2. punktā minēto personu vai subjektu no dalības piešķiršanas procedūrās, kuras reglamentē ar [šo] regulu, vai no atlases Savienības līdzekļu īstenošanai, ja minēt[ā] persona vai subjekts ir vienā no šādām izslēgšanas situācijām: [...] ar galīgu spriedumu ir atzīts, ka persona vai subjekts ir vainīgs [...]: korupcij[ā], kā definēts 4. panta 2. punktā Direktīvā (ES) 2017/1371 [..] vai korupcij[ā], kā definēts citos piemērojamos tiesību aktos”.
29
Apstrīdētajā lēmumā Komisija būtībā atzina, ka Milānas tiesas spriedums ir galīgs spriedums un ka, lūdzot un piekrītot samazināta soda piemērošanai, CY un CV ir atzinuši vainu koruptīvos nodarījumos Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta izpratnē.
30
Pirmkārt, šajā ziņā jākonstatē – no šī sprieduma izriet, ka kompetentā prokuratūra apsūdzēja CY un CV kā “Lattanzio grupas”, tostarp Lattanzio Advisory, tagad – LAIC, un citu grupas sabiedrību [konfidenciāli] (
2
) korupcijā Itālijas Kriminālkodeksa izpratnē. Šīs personas esot piedāvājušas naudu Ziemeļmaķedonijas Republikas ierēdņiem un vienojušās ar viņiem, ka samaksās naudu un sniegs citus pakalpojumus vai priekšrocības ar nolūku panākt, ka šie ierēdņi stabili aizstāv Lattanzio Advisory un “Lattanzio grupas” intereses šajā valstī rīkotajās iepirkuma procedūrās, lai noslēgtu līgumus, ko finansē Savienība.
31
Otrkārt, no minētā sprieduma izriet, ka apsūdzētās personas ir iesniegušas lūgumu piemērot Kriminālprocesa kodeksa 444. pantā paredzēto īpašo procesu un prokuratūra ir piekritusi šim lūgumam.
32
Treškārt, Tribunale di Milano (Milānas tiesa) būtībā ir konstatējusi, ka tās rīcībā esošie pierādījumi pietiekami pierāda, pirmām kārtām, ka inkriminētie nodarījumi pastāv, otrām kārtām, ka šie nodarījumi ir noziedzīgi nodarījumi, konkrēti – korupcija Itālijas Kriminālkodeksa izpratnē, un, trešām kārtām, ka šos nodarījumus var piedēvēt apsūdzētajām personām. Tribunale di Milano (Milānas tiesa) konstatējusi arī, ka nepastāv tādi nodarījuma izbeigšanas iemesli vai trūkumi saistībā ar procesuālajiem nosacījumiem, kurus varētu izsecināt no izmeklēšanas darbībām un it īpaši no iesniegtajiem pierādījumu avotiem, ka puses ir devušas pamatotu piekrišanu, ka apsūdzētajām personām inkriminētie nodarījumi ir juridiski pareizi kvalificēti un ka sods, par kuru panākta vienošanās, ir atbilstīgs sods par aplūkotajiem noziedzīgajiem nodarījumiem.
33
Pamatojoties uz šiem konstatējumiem, Tribunale di Milano (Milānas tiesa) piesprieda CY un CV divu gadu nosacītu brīvības atņemšanu un Lattanzio Advisory, tagad – LAIC, 80000 EUR naudas sodu.
34
Tādējādi no Milānas tiesas sprieduma būtībā izriet – un to prasītāji apstiprināja tiesas sēdē –, ka bija pietiekami pierādījumi, ka inkriminētie nodarījumi pastāv, un Itālijas Kriminālkodeksa izpratnē tie bija juridiski kvalificēti par koruptīviem nodarījumiem, ka šos nodarījumus varēja piedēvēt konkrēti CY un CV un ka par minētajiem nodarījumiem tiem tika piespriesta nosacīta brīvības atņemšana. Turklāt Lattanzio Advisory, tagad – LAIC, par tiem pašiem nodarījumiem tika uzlikts naudas sods.
35
Attiecībā uz jautājumu, vai Milānas tiesas spriedums ir galīgs spriedums, ar kuru konstatēta attiecīgo personu un subjektu vaina korupcijā Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta izpratnē, starp lietas dalībniekiem nav strīda, ka šis spriedums ir galīgs spriedums.
36
Attiecībā uz nosacījumu, ka šādā galīgā spriedumā jāpierāda, ka attiecīgā persona vai subjekts ir vainīgs koruptīvos nodarījumos, jānorāda, ka Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta formulējumā nav precizēts, vai galīgs spriedums, kurš pasludināts īpašā kriminālprocesā, piemēram, Kriminālprocesa kodeksā paredzētajā “patteggiamento” procesā, un kurā, oficiāli nenorādot, ka apsūdzētās personas ir vainīgas koruptīvos nodarījumos, konstatēts, ka šādus nodarījumus tām var piedēvēt un par šiem nodarījumiem tām uzlikts sods un naudas sods, jāuzskata par atbilstošu šim nosacījumam.
37
Šādos apstākļos jāveic Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta sistēmiskā un teleoloģiskā interpretācija (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 4. marts, Bank BGŻ BNP Paribas, C‑183/18, EU:C:2020:153, 42. un 43. punkts).
38
Attiecībā uz sistēmu, kādā iekļaujas šī tiesību norma, jānorāda, ka Regulas 2018/1046 tiesību normām, tostarp tās V sadaļas 2. nodaļas 2. iedaļas tiesību normām par agrīnas atklāšanas un izslēgšanas sistēmu, kurā ietilpst minētās regulas 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkts, ir administratīvs, nevis krimināltiesisks raksturs. It īpaši saskaņā ar Regulas 2018/1046 91. pantu tās IV sadaļas 5. nodaļa “Finanšu dalībnieku atbildība” neskar kriminālatbildību, kas finanšu dalībniekiem var iestāties saskaņā ar nosacījumiem, kuri paredzēti piemērojamos valsts tiesību aktos, kā arī spēkā esošajās tiesību normās par Savienības finanšu interešu aizsardzību un cīņu pret korupciju, kurā iesaistītas Savienības vai dalībvalstu amatpersonas.
39
Tādējādi Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta kā administratīva rakstura tiesību normas mērķis nav noteikt fiziskas vai juridiskas personas kriminālatbildību valsts tiesībās, bet tajā ir vienīgi noteikti gadījumi, kādos šī persona jāizslēdz no šajā regulā reglamentētajām piešķiršanas procedūrām, it īpaši korupcijas gadījumā, kas paredzēts minētās regulas 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punktā.
40
Attiecībā uz Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta teleoloģisko interpretāciju jānorāda, ka gan no šīs regulas 64. apsvēruma, gan no tās 135. panta 1. punkta izriet, ka izslēgšanas sistēmas mērķis ir nodrošināt Savienības finanšu interešu aizsardzību. Tādējādi, pirmkārt, minētā Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta mērķis ir no šajā regulā reglamentētajām piešķiršanas procedūrām izslēgt personas un subjektus, kuri savas rīcības dēļ var radīt risku Savienības finanšu interesēm. Otrkārt, šī tiesību norma ļauj Komisijai izpildīt pienākumu pareizi valdīt Savienības finanšu resursus, kas tai noteikts LESD 317. pantā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 27. septembris, Imdea Materiales/Komisija, T‑765/21, nav publicēts, EU:T:2023:588, 81. punkts).
41
Bez tam tieši tādēļ, lai izvairītos no Savienības finanšu interešu apdraudējuma riska, Regulā 2018/1046 ir paredzēti tādi gadījumi, kādi norādīti tās 136. panta 2. un 5. punktā, kas ļauj provizoriski izslēgt pretendentus no tajā reglamentētajām piešķiršanas procedūrām, pat ja nav galīga sprieduma, kurā būtu konstatēta attiecīgo personu vai subjektu vaina.
42
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesību normu piemērošana nedrīkst apdraudēt Savienības tiesību akta lietderīgo iedarbību (spriedums, 2024. gada 16. maijs, Toplofikatsia Sofia (Atbildētāja domicila jēdziens), C‑222/23, EU:C:2024:405, 55. punkts). Tādējādi, ja Savienības tiesību normu var interpretēt dažādi, priekšroka dodama interpretācijai, kas saglabā tās lietderīgo iedarbību (skat. spriedumu, 2023. gada 23. novembris, EVN Business Service u.c., C‑480/22, EU:C:2023:918, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Tomēr tāda Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta šaura interpretācija, kādu atbalsta prasītāji, varētu apdraudēt šīs tiesību normas lietderīgo iedarbību, jo tās sekas būtu tādas, ka personām un subjektiem, kam ar galīgu spriedumu uzlikti sodi un naudas sodi par koruptīviem nodarījumiem, tomēr tiktu ļauts piedalīties to publisko līgumu piešķiršanas procedūrās, kuri tiek finansēti no Savienības budžeta, tādējādi radot risku Savienības finanšu interesēm, kā arī Savienības finanšu resursu pareizai pārvaldībai.
44
Tāpēc jāuzskata, ka tāds galīgs spriedums kā Milānas tiesas spriedums, kurā, oficiāli neatzīstot apsūdzēto personu un subjektu vainu, tomēr būtībā konstatēts, ka tām var piedēvēt koruptīvus nodarījumus, un par šiem nodarījumiem tām ir uzlikts sods vai naudas sods, ietilpst Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta piemērošanas jomā.
45
Prasītāju argumenti šo secinājumu neatspēko.
46
Pirmām kārtām, prasītāji apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas vairākas kļūdas tulkojumā. Tomēr, pat pieņemot, ka šādas kļūdas ir pierādītas, tās neietekmē minētā lēmuma tiesiskumu, jo tās neietekmē nedz šajā spriedumā izmantoto Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta interpretāciju, nedz Milānas tiesas sprieduma būtiskos elementus, kas apkopoti šī sprieduma 30.–34. punktā un ko lietas dalībnieki ir apstiprinājuši tiesas sēdē.
47
Otrām kārtām, prasītāji apgalvo, ka valsts tiesa saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 444. pantu nevar noteikt “attaisnošanu” šī kodeksa 530. panta izpratnē, pat ja lietas materiālos ir pierādījumi par apsūdzētās personas nevainīgumu.
48
Šī prasītāju veiktā minēto valsts tiesību normu interpretācija, pieņemot, ka tā ir pareiza, tomēr nekādi neietekmē faktu, ka no Milānas tiesas sprieduma, kas rezumēts šī sprieduma 30.–34. punktā, tostarp izriet, ka pastāvēja pietiekami pierādījumi, ka koruptīvos nodarījumus varēja piedēvēt CY un CV, kuri lūdza iespēju izmantot Kriminālprocesa kodeksa 444. pantā paredzēto procesu, un ka savukārt nebija acīmredzamu pierādījumu par pēdējo minēto nevainīgumu.
49
Trešām kārtām, prasītāji apgalvo, ka Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punktā – pretēji tam, ko Komisija norādījusi apstrīdētajā lēmumā, – neesot paredzēts, ka “sentenza di patteggiamento”, kas taisīts saskaņā ar šī kodeksa 444. pantu, ir notiesāšana, bet tikai tas, ka noteiktos apstākļos šādu spriedumu var pielīdzināt šādai notiesāšanai. Turklāt tie uzsver atšķirības starp spriedumu, kas taisīts saskaņā ar minētā kodeksa 444. pantu, un notiesāšanu, kas veikta saskaņā ar tā 533. pantu.
50
Pirmkārt, šajā ziņā, pietiek ar konstatējumu, ka šie argumenti attiecas uz Milānas tiesas sprieduma kvalifikāciju Itālijas tiesībās un atšķirībām, kas var pastāvēt starp šāda sprieduma sekām un sekām, kas saistītas ar notiesāšanu Kriminālprocesa kodeksa 533. panta izpratnē. Tomēr šādas atšķirības nevar ietekmēt šī sprieduma 44. punktā izklāstīto Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkta interpretāciju.
51
Otrkārt, katrā ziņā jānorāda – tāpat kā to dara Komisija –, ka saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punkta pēdējo teikumu un ar izņēmumiem, kas šajā ziņā paredzēti šīs tiesību normas pirmajos divos teikumos, spriedums, kas taisīts saskaņā ar minētā kodeksa 444. pantu, tiek “pielīdzināts” notiesāšanai.
52
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka galīgs spriedums, kas taisīts saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 444. pantā paredzēto “patteggiamento” procesu, Hartas 50. pantā nostiprinātā ne bis in idem principa piemērošanas nosacījumu pārbaudes mērķiem ir galīgs notiesājošs spriedums (spriedums, 2018. gada 20. marts, Garlsson Real Estate u.c., C‑537/16, EU:C:2018:193, 14., 30., 59. un 63. punkts).
53
Ceturtām kārtām – kā norāda prasītāji – taisnība, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 40. apsvērumā ir kļūdaini apgalvojusi, ka, lūdzot un dodot savu piekrišanu tāda samazināta soda uzlikšanai, kādu tiem noteikusi Tribunale di Milano (Milānas tiesa), prasītāji ir atzinuši vainu. Proti, no minētā sprieduma šāda tieša vainas atzīšana neizriet. Tomēr, lai secinātu, ka uz šo spriedumu attiecas Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punkts, Komisija ir balstījusies ne tikai uz šo apgalvojumu, bet arī apstrīdētā lēmuma 36.–38. apsvērumā ir ņēmusi vērā faktu, kas atgādināts šī sprieduma 32. un 34. punktā, ka saskaņā ar minēto spriedumu pastāv pietiekami pierādījumi, ka tieši inkriminētos nodarījumus var piedēvēt apsūdzētajām personām, ka Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punktā spriedumi, kas taisīti saskaņā ar šī kodeksa 444. pantu, tiek pielīdzināti notiesāšanai un ka Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta d) apakšpunkta ii) punktā netiek nošķirti galīgie spriedumi atkarībā no tā, vai tie ir vai nav taisīti pēc vienošanās starp attiecīgajām personām un prokuratūru.
54
Piektām kārtām, prasītāji argumentu balsta uz Kriminālprocesa kodeksa 445. panta 1.bis punkta pirmo teikumu, saskaņā ar kuru spriedums, kas taisīts atbilstoši šī kodeksa 444. pantam, nerada sekas un to nevar izmantot kā pierādījumu tostarp administratīvajos procesos. Prasītāji uzskata – tā kā procedūrai, kuras iznākumā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, ir administratīvs raksturs, lai to pieņemtu, Komisijai esot liegts atsaukties uz Milānas tiesas spriedumu.
55
Šis arguments jānoraida, jo ar to tiek apgalvots, ka valsts tiesību norma var liegt piemērot Savienības tiesību normu. Tādējādi minētais arguments ir pretrunā Savienības tiesību pārākuma principam, kas nosaka Savienības tiesību pārākumu pār dalībvalstu tiesībām. Tātad šis princips uzliek pienākumu visām dalībvalstu iestādēm nodrošināt dažādo Savienības tiesību normu pilnīgu iedarbību, jo dalībvalstu tiesības nevar ietekmēt iedarbību, kura šīm dažādajām normām ir atzīta šo valstu teritorijā (skat. spriedumu, 2024. gada 11. janvāris, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 23. punkts un tajā minētā judikatūra). Saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu nevar pieļaut, ka valsts tiesību normas, pat ja tās ir konstitucionālas normas, apdraudētu Savienības tiesību vienotību un efektivitāti (spriedums, 2021. gada 21. decembris, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 52. punkts).
56
Sestām kārtām, jānoraida prasītāju tiesas sēdē izvirzītais arguments par 2024. gada 18. decembra spriedumu TP/Komisija (T‑776/22, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2024:908). Proti, šī sprieduma 44. un 45. punktā Vispārējā tiesa atzinusi, ka kredītrīkotājam, kurš ir atbildīgs par izslēgšanas pasākuma pieņemšanu, pamatojoties uz Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta b)–d) un f)–h) apakšpunktu, esot saistoša aplūkotās rīcības juridiskā kvalifikācija, kas veikta galīgajā spriedumā vai galīgajā administratīvajā lēmumā, un tam nevar būt ne mazākā rīcības brīvība attiecībā uz šo kvalifikāciju. Tomēr šajā lietā nav runa par to, lai veiktu atšķirīgu aplūkotās rīcības juridisko kvalifikāciju no Milānas tiesas spriedumā veiktās kvalifikācijas, bet gan par Savienības tiesību normas interpretāciju, lai noteiktu, vai šāds spriedums, ņemot vērā tajā veikto juridisko kvalifikāciju, ietilpst tās piemērošanas jomā.
57
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, pirmie trīs pamati jānoraida kā nepamatoti.
[..]
Par astoto pamatu, kas attiecas uz Hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzēto tiesību tikt uzklausītam neievērošanu
[..]
124
Tā kā neviens no prasītāju izvirzītajiem pamatiem netiek apmierināts, prasība jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
125
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
126
Tā kā prasītājām spriedums ir nelabvēlīgs, tām jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Komisijas prasījumiem, tostarp tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Lattanzio KIBS SpA
, kā arī CY, CV un CW atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.
Kornezov
Kecsmár
Kingston
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 23. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
1
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.
(
2
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.