62022CJ0602_RES
Lieta C‑602/22 P
likvidējamā ABLV Bank AS
pret
Vienoto noregulējuma valdi
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 11. decembra spriedums
Apelācija – Ekonomikas un monetārā politika – Banku savienība – Regula (ES) Nr. 806/2014 – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – 7. pants – Uzdevumu sadale vienotajā noregulējuma mehānismā – 18. pants – Noregulējuma procedūra – Nosacījumi – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmums nepieņemt noregulējuma shēmu – VNV kompetence
Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – Lēmums nepieņemt noregulējuma shēmu – Vienotās noregulējuma valdes ekskluzīva kompetence – Nosacījums – Neizpildīti noregulējuma procedūras sākšanas kumulatīvie nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1.–6. punkts)
(skat. 71.–84. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Funkciju īstenošana – Deleģēšana – Nosacījumi – Lēmumpieņemšanas pilnvaru deleģēšana aģentūrām – Deleģēšanas un seku veidi – Nepārprotami ierobežotu izpildes pilnvaru deleģēšana – Būtisku izmaiņu attiecīgajās pilnvarās neesība – Diskrecionāro pilnvaru deleģēšana, kas nozīmē plašu rīcības brīvību attiecīgās politikas jomas pamatjautājumos – Potenciāla atbildības nodošana
(LESD 290. pants)
(skat. 87.–90. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Funkciju īstenošana – Deleģēšana – Nosacījumi – Lēmumpieņemšanas pilnvaru deleģēšana Vienotajai noregulējuma valdei (VNV) – VNV pieņemta noregulējuma shēma – Plaša rīcības brīvība – Tiesību normas, ar kurām novērš Komisijas atbildības nodošanu VNV
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1.–7. punkts)
(skat. 91., 92., 97. un 99. punktu)
Atcelšanas prasība – Pārsūdzami akti – Jēdziens – Akti, kas rada saistošas tiesiskās sekas – Sagatavojoši akti – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmums par noregulējuma shēmas pieņemšanu – Stāšanās spēkā – Obligātu tiesisko seku neradīšana – Izslēgšana – Komisijas vai Eiropas Savienības Padomes lēmums par apstiprināšanu, kurā galīgi noteikts šīs shēmas saturs – Iekļaušana
(LESD 263. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1.–8. punkts un 30. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 94. un 96. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz tiesību iedarbīgu aizsardzību tiesā – Nostiprināšana Eiropas Savienības Pamattiesību hartā – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) pieņemto lēmumu pārbaude tiesā – Pārbaude, kas tiek veikta, lai pārliecinātos tikai par faktisko apstākļu saturisko pareizību un acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesību – Pārkāpums – Neesība
(LESD 263. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 129.–132. punktu)
Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – Noregulējuma shēmas pieņemšana – Nosacījumi – Tādu apstākļu ņemšana vērā, kas izraisījuši situāciju, kurā sabiedrība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 58. apsvērums un 18. panta 1. un 4. punkts)
(skat. 156. punktu)
Rezumējums
Izskatot apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2022. gada 6. jūlija spriedumu ABLV Bank/VNV (T‑280/18, EU:T:2022:429), Tiesa virspalātas sastāvā noraida šo sūdzību un pirmoreiz spriež par Vienotās noregulējuma valdes (turpmāk tekstā – “VNV”) kompetenci nolemt nepieņemt noregulējuma shēmu.
Prasītāja ABLV Bank AS ir Latvijā reģistrēta kredītiestāde un koncerna ABLV mātessabiedrība. Savukārt ABLV Bank Luxembourg SA ir Luksemburgā reģistrēta kredītiestāde un viena no koncernā ABLV ietilpstošajām meitassabiedrībām; prasītāja ir tās vienīgā akcionāre. Abas šīs kredītiestādes bija kvalificētas kā “svarīga vienība” un līdz ar to bija pakļautas Eiropas Centrālās bankas (ECB) īstenotai uzraudzībai vienotajā uzraudzības mehānismā (VUM) (
1
).
ASV Finanšu ministrija (United States Department of the Treasury) 2018. gada 13. februārī paziņoja par ieplānotu pasākumu, proti, prasītājas atzīšanu par iestādi, kas rada lielas bažas saistībā ar nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizāciju. Pēc šā paziņojuma prasītāja vairs nespēja veikt maksājumus ASV dolāros. ECB aicināja Finanšu un kapitāla tirgus komisiju (Latvija) un Commission de surveillance du secteur financier (Finanšu nozares uzraudzības komisija; Luksemburga) apturēt maksājumus saistībā ar attiecīgi prasītājas un ABLV Bank Luxembourg finansiālajām saistībām. 2018. gada 23. februārī ECB secināja, ka prasītāja un ABLV Bank Luxembourg kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīgas. Tomēr Vienotā noregulējuma valde (VNV) divos 2018. gada 23. februāra lēmumos, kuri adresēti attiecīgi prasītājai un ABLV Bank
Luxembourg un kuros pārņemts ECB secinājums, ka tās kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīgas, pauda uzskatu, ka pret tām vērsts noregulējuma pasākums plašas sabiedrības interesēs nav nepieciešams (
2
).
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvoto tiesību kļūdu saistībā ar Regulas Nr. 806/2014 18. panta interpretāciju, ko sniegusi Vispārējā tiesa, kura noraidījusi pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka VNV kompetencē neietilpst formāls lēmums nepieņemt konkrētu noregulējuma shēmu šīs normas izpratnē, Tiesa atgādina, ka, pirmām kārtām, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot konkrētu Eiropas Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (
3
).
Vispirms – šīs regulas 18. pantā (
4
) ir noteikts, ka VNV konkrētu noregulējuma shēmu – citastarp attiecībā uz finanšu iestādēm un “grupām”, kas tiek uzskatītas par svarīgām, – pieņem vienīgi tad, ja tā uzskata, ka ir izpildīti šajā regulā (
5
) minētie nosacījumi, proti, ka, pirmkārt, attiecīgā vienība vai “grupa” kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, otrkārt, nav iespējams veikt noregulējumam alternatīvus pasākumus un, treškārt, noregulējuma pasākums ir nepieciešams plašas sabiedrības interesēs.
Šajā ziņā attiecībā uz pirmo no šiem nosacījumiem no Regulas Nr. 806/2014 (
6
) izriet, ka ECB novērtēšanu par to, vai attiecīgā vienība vai “grupa” kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga (turpmāk tekstā – “novērtēšana”), veic pēc apspriešanās ar VNV un ka VNV šādu novērtēšanu var veikt vienīgi tad, ja ECB trīs kalendāro dienu laikā pēc tam, kad tā tikusi informēta par šādu VNV nodomu, novērtēšanu neveic pati. Šādam ECB novērtējumam ir tādas sekas, ka tiek sākta šīs regulas 18. pantā paredzētā procedūra un līdz ar to VNV veiktā pārbaude par šajā regulā minētajiem nosacījumiem (
7
). Tādēļ šajā normā ir paredzēts, ka VNV kompetencē ietilpst šo nosacījumu izvērtēšana ikvienā gadījumā, kad noregulējuma procedūra tiek sākta, balstoties uz ECB sniegto novērtējumu vai attiecīgā gadījumā uz pašas VNV veiktu novērtējumu, lai gan nav nevienas tieši formulētas norādes par turpmākiem pasākumiem pēc šīs procedūras gadījumā, kad VNV konstatē, ka šie nosacījumi nav izpildīti. Turklāt, lai gan Regulas Nr. 806/2014 normās (
8
) ir paredzēts, ka noregulējuma shēmas stāšanās spēkā ir atkarīga no tā, vai to apstiprina Komisija, ja nedz Komisija, nedz Padome nav paudusi iebildumus, šāda pēdējo minēto iestāžu dalība nav paredzēta gadījumā, kad noregulējuma shēma netiek pieņemta, un tas šādā gadījumā ir uzskatāms par noslēgumposmu šajā regulā paredzētajā noregulējuma procedūrā.
Turpinot – attiecībā uz kontekstu Tiesa, pirmkārt, norāda, ka Regulas Nr. 806/2014 7. panta 2. punkts neizslēdz VNV kompetenci lemt par konkrētas noregulējuma shēmas nepieņemšanu. Lai gan šīs normas versijas dažādās valodās atšķiras, Tiesa atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru burtiska Savienības tiesību akta vienas vai vairāku valodu versiju interpretācija, izslēdzot citas valodu versijas, nedrīkst prevalēt, jo Savienības tiesību normu vienveidīga piemērošana paredz, ka tās ir interpretējamas, citastarp ņemot vērā visu valodu versijas. Otrkārt, Regulas Nr. 806/2014 33. apsvērumā ir precizēts, ka VNV būtu jāsagatavo visi “lēmumi par noregulējuma procedūru” un – cik vien iespējams – tie jāpieņem, bet tas liecina, ka Savienības likumdevējs ir izmantojis plašu izpratni par to lēmumu veidiem, kurus VNV ir pilnvarota pieņemt saistībā ar vienoto noregulējuma mehānismu.
Visbeidzot – attiecībā uz Regulas Nr. 806/2014 mērķiem, no tās apsvērumiem (
9
) izriet, ka ar to ir paredzēts ar vienveidīga un centralizēta lēmumu pieņemšanas procesa ieviešanu noregulējuma jomā nodrošināt ātrāku un rezultatīvāku noregulējuma lēmumu pieņemšanas procesu banku savienībā, lai citastarp nodrošinātu lielāku prognozējamību attiecībā uz konkrētas bankas maksātnespējas rezultātu, finanšu stabilitāti, būtisko finanšu pakalpojumu turpinātību un aizsargātu noguldītājus. ECB novērtējumam, ka attiecīgā vienība ir situācijā, ka tā kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga (
10
), ir tādas sekas, ka tiek sākta šīs regulas 18. pantā paredzētā procedūra un ka līdz ar to VNV veic šajā normā minēto nosacījumu izvērtēšanu.
Šā iemesla dēļ Tiesa uzskata, ka tāda 18. panta interpretācija, ka VNV kompetencē neietilpst lēmums nepieņemt konkrētu noregulējuma shēmu, kad tā uzskata, ka šie nosacījumi nav izpildīti, nedotu iespēju nodrošināt pietiekamu pārredzamību attiecībā uz tādas noregulējuma procedūras iznākumu, ko VNV rīko pēc konstatējuma, ka konkrēta vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, un atbilstoši tam nodrošināt prognozējamību saistībā ar šādas maksātnespējas sekām, it īpaši saistībā ar pasākumiem, kas tiks veikti pēc šāda konstatējuma. Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka gadījumā, kad VNV uzskata, ka minētie nosacījumi nav izpildīti, šāds secinājums ir uzskatāms par noslēgumposmu noregulējuma procedūrā (
11
). Tomēr pārredzamības labad dalībvalstu kompetentās iestādes ir jāinformē par VNV rīkotās noregulējuma procedūras iznākumu.
Līdz ar to Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa nav izdarījusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka Regulas Nr. 806/2014 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka VNV kompetencē ietilpst lēmums nepieņemt konkrētu noregulējuma shēmu, ja tā uzskata, ka šā panta 1. punktā minētie nosacījumi nav izpildīti.
Otrām kārtām, Tiesa uzskata, ka šo secinājumu neliek apšaubīt judikatūra, kas izveidojusies ar Tiesas spriedumiem, 1958. gada 13. jūnijs, Meroni/Augstā iestāde (9/56, EU:C:1958:7), un 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka ar Regulu Nr. 806/2014 ieviestā sistēma ir balstīta uz konstatējumu (
12
), ka noregulējuma pilnvaru īstenošana ietilpst Savienības politikā noregulējuma jomā, ko var definēt vienīgi Savienības iestādes, un ka, ņemot vērā arī noregulējuma lēmumu būtisko ietekmi uz dalībvalstu finanšu stabilitāti, dalībvalstu budžeta suverenitāti, kā arī pašu Savienību, katras konkrētās noregulējuma shēmas pieņemšanā pastāv rīcības brīvība. Turklāt Savienības likumdevējs ir uzskatījis par nepieciešamu paredzēt atbilstīgu Padomes un Komisijas dalību, kas stiprina nepieciešamo VNV darbības neatkarību, vienlaikus ievērojot Tiesas judikatūrā nostiprinātos principus par pilnvaru deleģēšanu aģentūrām (
13
).
Konkrētāk, attiecībā uz Regulas Nr. 806/2014 18. panta normām Tiesa ir nospriedusi, ka ar tām tiek novērsta “atbildības nodošana” (
14
). Proti, lai gan ar šīm tiesību normām VNV ir piešķirtas pilnvaras novērtēt, vai šajā gadījumā ir izpildīti konkrētas noregulējuma shēmas pieņemšanas nosacījumi, un noteikt šādas shēmas vajadzībām nepieciešamos instrumentus, ar šīm normām Komisijai vai – attiecīgā gadījumā – Padomei ir piešķirta atbildība par galīgo novērtējumu attiecībā uz tās diskrecionārajiem aspektiem, kuri ietilpst Savienības politikā kredītiestāžu noregulējuma jomā un kuriem nepieciešama dažādu mērķu un interešu izsvēršana ar nolūku saglabāt Savienības finanšu stabilitāti un iekšējā tirgus integritāti, ņemt vērā dalībvalstu fiskālo suverenitāti, kā arī aizsargāt akcionāru un kreditoru intereses.
Turklāt Tiesa norāda, ka, lai gan VNV ir piešķirta plaša rīcības brīvība attiecībā uz iespējām īstenot konkrētu noregulējuma procedūru, šī brīvība ir ierobežota ar objektīviem kritērijiem un nosacījumiem, kas ierobežo VNV darbības jomu un ir saistīti gan ar nosacījumiem, gan ar noregulējuma instrumentiem. Bez tam Regulā Nr. 806/2014 ir paredzēta Komisijas un Padomes dalība noregulējuma shēmas pieņemšanas procedūrā: lai šī shēma stātos spēkā, ir nepieciešams Komisijas un – attiecīgā gadījumā – Padomes apstiprinājums (
15
).
Tātad Tiesa ir atzinusi, ka, lai gan Regulā Nr. 806/2014 (
16
) ir paredzēts, ka VNV uzdevums ir izstrādāt un pieņemt konkrētu noregulējuma shēmu, tai tomēr nav piešķirtas pilnvaras pieņemt aktu, kas radītu patstāvīgas tiesiskās sekas, un ir precizējusi, ka šādā procedūrā Komisijas apstiprinājums ir uzskatāms par obligātu elementu – gan lai noregulējuma shēma stātos spēkā, gan lai konstatētu šādas shēmas saturu. Tomēr Tiesa uzsver, ka no tā nevar izsecināt, ka Tiesa būtu nospriedusi, ka VNV nekādā gadījumā nav pilnvaru pieņemt aktu, kas radītu patstāvīgas tiesiskās sekas. Proti, apsvērumi, kas izklāstīti 2024. gada 18. jūnija spriedumā Komisija/VNV (C‑551/22 P, EU:C:2024:520), ir vērsti uz to, lai pamatotu novērtējumu, ka konkrēta noregulējuma shēma nevar radīt obligātas tiesiskās sekas neatkarīgi no Komisijas lēmuma par apstiprināšanu. Šie apsvērumi attiecas tikai uz noregulējuma shēmām.
Turklāt, lai gan Tiesa ir nospriedusi, ka saistībā ar konkrētas noregulējuma shēmas pieņemšanu ir nepieciešama samērīga Komisijas un Padomes iesaistīšana, lai izvairītos no “atbildības nodošanas”, tomēr tā ir balstījusies uz to apstākļu kopumu, kādos VNV pieņem šādu shēmu. Taču nav tā, ka tad, kad VNV lemj par noregulējuma shēmas nepieņemšanu, būtu iestājušies visi šie apstākļi.
Pirmkārt, Tiesa no Regulas Nr. 806/2014 18. panta 6. punkta ir izsecinājusi, ka, lai pieņemtu konkrētu noregulējuma shēmu, VNV ir diskrecionāri jānovērtē divi atsevišķi aplūkojamās situācijas aspekti: pirmais attiecas uz to, vai ir izpildīti šādas shēmas pieņemšanas nosacījumi (
17
), bet otrais – uz to noregulējuma instrumentu noteikšanu, kuri nepieciešami šīm vajadzībām (
18
), kā arī konstatēšanu, kādas attiecīgā gadījumā ir iespējas izmantot VNF. Lai VNV varētu lemt, ka netiek pieņemta konkrēta noregulējuma shēma, tai ir tikai jāatzīst, ka kumulatīvie šādas shēmas pieņemšanas nosacījumi nav izpildīti, un nav jānosaka, kādi instrumenti būtu izmantojami noregulējuma vajadzībām. Lai varētu izmantot šos instrumentus, ir jāizsver iepriekš minētie mērķi un intereses.
Šā iemesla dēļ to diskrecionāro novērtējumu apjoms, kuri VNV jāveic, lai varētu nolemt nepieņemt konkrētu noregulējuma shēmu, katrā ziņā ir ierobežotāks nekā to novērtējumu apjoms, kuri tai jāveic, lai varētu lemt par šādas shēmas pieņemšanu. Proti, VNV kompetenci novērtēt, vai ir izpildīti Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1. punktā minētie nosacījumi, ietekmē objektīvi kritēriji un nosacījumi, kas ierobežo VNV rīcības brīvību (
19
).
Otrkārt, atšķirībā no noregulējuma shēmas – lēmumam nepieņemt konkrētu noregulējuma shēmu pašam par sevi nevar būt tādas sekas, ka tiktu piemēroti konkrēti pasākumi vai piesaistīti naudas līdzekļi, bet vienīgās sekas ir tādas, ka tiek izbeigta VNV rīkotā noregulējuma procedūra.
Līdz ar to, ņemot vērā šo apsvērumu kopumu, Tiesa kā nepamatotu noraida apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju, ka šīs regulas 18. panta 1. punkta interpretācijai, ko Vispārējā tiesa izmantojusi pārsūdzētajā spriedumā, neesot pamata nedz šīs normas formulējumā, nedz regulā kopumā un ka tā neatbilstot minētajā normā definēto VNV pilnvaru ierobežojumiem, kuri izriet no Tiesas judikatūras, kas izveidojusies ar spriedumiem, 1958. gada 13. jūnijs, Meroni/Augstā iestāde (9/56, EU:C:1958:7), un 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
Turklāt, tā kā Tiesa atzīst, ka pārējie apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie argumenti un pamati ir noraidāmi, tā noraida arī apelācijas sūdzību kopumā.
(
1
)	Pamatojoties uz Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VNM regula”), 18. panta izpratnē.
(
3
)	Skat. spriedumus, 1983. gada 17. novembris, Merck (292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts), un 2025. gada 25. februāris BSH Hausgeräte (C‑339/22, EU:C:2025:108, 27. punkts).
(
4
)	18. panta 1. un 6. punkts.
(
5
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1. punkta a)–c) apakšpunkts.
(
6
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1. punkta otrā daļa.
(
7
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. maijs, ABLV Bank u.c./ECB, (C‑551/19 P un C‑552/19 P, EU:C:2021:369, 67. punkts).
(
8
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 7. punkts.
(
9
)	2., 10.–12., 31., 58. un 122. apsvērums.
(
10
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
(
11
)	Regulas Nr. 806/2014 18. pants.
(
12
)	Pēc būtības – Regulas Nr. 806/2014 24. un 26. apsvērumā.
(
13
)	Spriedums, 1958. gada 13. jūnijs, Meroni/Augstā iestāde (9/56, EU:C:1958:7). Šajā nozīmē skat. arī spriedumus, 2014. gada 22. janvāris, Apvienotā Karaliste/Parlaments un Padome (C‑270/12, EU:C:2014:18), kā arī 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 69. punkts).
(
14
)	Judikatūras, kura izveidojusies ar spriedumu, 1958. gada 13. jūnijs, Meroni/Augstā iestāde (9/56, EU:C:1958:7), izpratnē.
(
15
)	Spriedums, 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 77. punkts).
(
16
)	7. un 18. pants.
(
17
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1. punkts.
(
18
)	Regulas Nr. 806/2014 22. panta 2. punkts.
(
19
)	Regulas Nr. 806/2014 18. panta 1., 4. un 5. punkts.