62024CJ0521
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2026. gada 12. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Preču iegāde Kopienas iekšienē – 168. pants – Par šādu iegādi priekšnodoklī maksājamā PVN atskaitīšana – 178. un 179. pants – Tiesību uz PVN atskaitīšanu izmantošanas noteikumi – Tiesību uz PVN atskaitīšanu īstenošanai nepieciešamo rēķinu novēlota iesniegšana – Tiesību uz PVN atskaitīšanu atteikums – Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta paškoriģēšanas procedūra, kas nodokļa maksātājam ļauj izmantot tiesības uz nodokļa atskaitīšanu pēc taksācijas perioda, kurā šīs tiesības ir radušās – Neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principi
Lietā C‑521/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Győri Törvényszék (Ģēras tiesa, Ungārija) iesniegusi ar 2024. gada 19. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 30. jūlijā, tiesvedībā
Aptiv Services Hungary Kft.
pret
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] un A. Kornezovs [A. Kornezov] (referents),
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Aptiv Services Hungary Kft. vārdā – A. Boros un A. Posztl, ügyvédek,
–
Ungārijas valdības vārdā – M. Z. Fehér un R. Kissné Berta, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold un Zs. Teleki, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES (OV 2010, L 189, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”), 168. panta c) punktu, 178. panta c) un d) punktu un 179.–182. pantu, lasot tos kopsakarā ar nodokļu neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principiem.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp saskaņā ar Ungārijas tiesībām iedibinātu komercsabiedrību Aptiv Services Hungary Kft. (turpmāk tekstā – “Aptiv”) un Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Valsts nodokļu un muitas administrācijas Sūdzību nodaļa, Ungārija; turpmāk tekstā – “otrā līmeņa nodokļu iestāde”) par atteikumu atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli (PVN) saistībā ar rēķiniem par preču iegādi Kopienas iekšienē.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
PVN direktīvas 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts formulēts šādi:
“PVN uzliek šādiem darījumiem:
[..]
b)
preču iegādei Kopienas iekšienē, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic –
i)
nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds, vai juridiska persona, kas nav nodokļa maksātāja, ja pārdevējs ir nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds un kam nav tiesīb[u] uz 282. līdz 292. pantā paredzēto mazo uzņēmumu atbrīvošanu no nodokļa un uz ko neattiecas 33. vai 36. pants.”
4
Šīs direktīvas 69. pantā noteikts:
“Ja ir notikusi preču iegāde Kopienas iekšienē, PVN kļūst iekasējams pēc rēķina izsniegšanas vai pēc 222. panta pirmajā daļā minētā termiņa, ja līdz minētajai dienai rēķins nav izsniegts.”
5
PVN direktīvas 167. pantā paredzēts:
“Atskaitīšanas tiesības rodas brīdī, kad atskaitāmais nodoklis kļūst iekasējams.”
6
Saskaņā ar šīs direktīvas 168. panta c) punktu:
“Ciktāl preces un pakalpojumus nodokļa maksātājs izmanto darījumiem, par kuriem uzliek nodokli, nodokļa maksātājam ir tiesības tajā dalībvalstī, kurā viņš veic šos darījumus, atskaitīt no nodokļa, par kuru nomaksu viņš ir atbildīgs:
[..]
c)
PVN, kas maksājams par preču iegādēm Kopienas iekšienē saskaņā ar 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu.”
7
PVN direktīvas 178. panta c) punktā paredzēts:
“Lai izmantotu atskaitīšanas tiesības, nodokļa maksātājam jāizpilda šādi nosacījumi:
[..]
c)
168. panta c) punktā paredzētajai atskaitīšanai attiecībā uz preču iegādi Kopienas iekšienē – 250. pantā paredzētajā PVN deklarācijā jānorāda visa vajadzīgā informācija, lai noteiktu PVN summu, kas jāmaksā par nodokļa maksātāja veikto iekšējo preču iegādi Kopienas iekšienē, un jāsaglabā rēķins, kas sagatavots saskaņā ar XI sadaļas 3. nodaļas 3. līdz 5. iedaļu.”
8
Šīs direktīvas 179. pantā noteikts:
“Nodokļa maksātājs veic atskaitīšanu no kopējās PVN summas, kas jāmaksā par attiecīgo taksācijas periodu, atņemot kopējo PVN summu, par kuru tajā pašā laikposmā saskaņā ar 178. panta noteikumiem radušās un īstenotas atskaitīšanas tiesības.
Tomēr dalībvalstis var prasīt, lai nodokļa maksātāji, kas neregulāri veic 12. pantā paredzētos darījumus, atskaitīšanas tiesības īsteno vienīgi piegādes laikā.”
9
Minētās direktīvas 180. pantā paredzēts:
“Dalībvalstis nodokļa maksātājam var ļaut veikt atskaitīšanu, kuru tas nav veicis saskaņā ar 178. un 179. pantu.”
10
Šīs direktīvas 181. pantā noteikts:
“Nodokļa maksātājam, kuram nav saskaņā ar XI sadaļas 3. nodaļas 3. līdz 5. iedaļu sagatavota rēķina, dalībvalstis var atļaut attiecībā uz Kopienas iekšienē iegādātajām precēm veikt 168. panta c) punktā minēto atskaitīšanu.”
11
Atbilstoši PVN direktīvas 182. pantam:
“Dalībvalstis paredz nosacījumus un sīki izstrādātus noteikumus 180. un 181. panta piemērošanai.”
12
Šīs direktīvas 222. pantā noteikts:
“Par preču piegādi, kas veikta saskaņā ar 138. pantā paredzētajiem nosacījumiem, vai par pakalpojumu sniegšanu, par ko atbilstīgi 196. pantam PVN maksā pircējs vai pakalpojumu saņēmējs, rēķinu izsniedz ne vēlāk kā tā mēneša piecpadsmitajā dienā, kas ir pēc mēneša, kurā iestājies nodokļa iekasējamības gadījums.
Attiecībā uz pārējo preču piegādēm vai pakalpojumu sniegšanu dalībvalstis var noteikt nodokļa maksātājiem termiņus rēķinu izsniegšanai.”
13
Minētās direktīvas 250. pantā paredzēts:
“1.   Katrs nodokļa maksātājs iesniedz PVN deklarāciju, norādot visu informāciju, kas vajadzīga, lai aprēķinātu iekasējamā nodokļa summu un atskaitāmo summu, tostarp – ciktāl tas nepieciešams aprēķina bāzes noteikšanai – to darījumu kopējo vērtību, uz ko attiecas minētais nodoklis un atskaitīšana, kā arī jebkuru no nodokļa atbrīvoto darījumu vērtību.
2.   Dalībvalstis atļauj un var pieprasīt 1. punktā minētās deklarācijas iesniegt elektroniski atbilstīgi dalībvalstu izstrādātajiem nosacījumiem.”
14
Šīs direktīvas 273. panta pirmajā daļā noteikts:
“Dalībvalstis var uzlikt citus pienākumus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai pareizi iekasētu PVN un novērstu krāpšanu, saskaņā ar prasību par vienādu režīmu iekšzemes darījumiem un darījumiem starp dalībvalstīm, ko veic nodokļa maksātāji, ar noteikumu, ka šādi pienākumi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada formalitātes, šķērsojot robežas.”
Ungārijas tiesības
15
Az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (2007. gada Likums Nr. CXXVII par pievienotās vērtības nodokli; Magyar Közlöny 2007/155. (XI.16.)), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “PVN likums”), 63. panta 1. punktā paredzēts:
“Ja ir notikusi preču iegāde Kopienas iekšienē, maksājamo nodokli nosaka brīdī, kurā tiek izsniegts rēķins, kas apliecina darījuma veikšanu, bet ne vēlāk kā tā mēneša 15. datumā, kas ir nākamais pēc darījuma veikšanas.”
16
Saskaņā ar šī likuma 119. panta 1. punktu:
“Ja vien šajā likumā nav noteikts citādi, tiesības uz nodokļa atskaitīšanu rodas brīdī, kad jāaprēķina atbilstoši samaksātajam priekšnodoklim maksājamais nodoklis (120. pants), arī tad, ja šis maksājamais nodoklis tiek aprēķināts saskaņā ar šī likuma 196./B panta 2. punkta a) apakšpunktu.”
17
Minētā likuma 120. panta a) punktā noteikts:
“Ja nodokļu maksātājs – darbojoties kā tāds – lieto vai citādi izmanto preces vai pakalpojumus, lai veiktu ar nodokli apliekamas preču piegādes vai sniegtu ar nodokli apliekamus pakalpojumus, tam ir tiesības no maksājamā nodokļa atskaitīt:
[..]
b)
nodokli, kas ir aprēķināts kā maksājamais nodoklis par preču iegādi – tostarp par preču iegādēm [Eiropas] Kopienas iekšienē – vai pakalpojumu izmantošanu, tostarp priekšapmaksu, ja pakalpojuma saņēmējs maksā nodokli saskaņā ar 140. panta a) apakšpunktu;
[..].”
18
Šī likuma 127. panta 1. punkta b) un ba) apakšpunktā paredzēts:
“Tiesības uz atskaitīšanu ir pakārtotas pamatnosacījumam, ka nodokļa maksātājam personīgi ir izsniegts:
[..]
b)
120. panta b) apakšpunktā paredzētajos gadījumos –
ba)
ja ir notikusi preču iegāde Kopienas iekšienē – uz tā vārda izrakstīts rēķins, kas apliecina darījuma veikšanu,
[..].”
19
Saskaņā ar PVN likuma 153./A panta 1. un 3. punktu:
“1.   Valsts teritorijā reģistrētam nodokļa maksātājam ir tiesības no taksācijas periodā maksājamā nodokļa kopējās summas atskaitīt:
a)
jebkādu saskaņā ar 120. panta b), c) un cb) punktu atskaitāmo priekšnodokli, kas radies tajā pašā taksācijas periodā;
b)
jebkādu atskaitāmo priekšnodokli, uz kuru neattiecas a) punkts un kurš ir radies tajā pašā periodā vai iepriekšējā periodā, bet ne agrāk kā vienu kalendāro gadu pirms tā kalendārā gada, kurā ietverts tas pats taksācijas periods.
[..]
3.   Valsts teritorijā reģistrētam nodokļu maksātājam ir tiesības atskaitīt atskaitāmā priekšnodokļa summu, kam nav beidzies noilguma termiņš saskaņā ar nodokļu procedūras kodeksu un kas nav atskaitīta saskaņā ar šī panta 1. punktu kā priekšnodokļa summas palielinājums laikposmā, kurā ir radušās tiesības uz atskaitījumu.”
20
Šī likuma 257./J panta 1. līdz 2.a punktā paredzēts:
“1.   Nodokļu maksātājam ir tiesības prasīt atmaksāt nodokļa summu, ko tas samaksājis kā priekšnodokli, ja no tā gribas neatkarīgu iemeslu dēļ un pretēji nodokļu neitralitātes principam tas nodokli nav atguvis vai neatgūst citādi.
2.   Nodokļu maksātājs iesniedz rakstveida pieteikumu valsts nodokļu administrācijai – izņemot 2.a punktā minētajā gadījumā – ne vēlāk kā sešus mēnešus pirms tiesību uz nodokļa aprēķināšanu noilguma. Nodokļu maksātājam ir tiesības iesniegt šo pieteikumu nodokļu revīzijas norises laikā. Šis termiņš ir prekluzīvs; ja šo termiņu neievēro, nav tiesību iesniegt pieteikumu par termiņa atjaunošanu.
2.a   Ja pieteikuma iesniegšanu pamatojošais iemesls iestājies sešus mēnešus pirms tiesību uz nodokļa aprēķināšanu noilguma vai pēc tam, kad ir noilgušas tiesības uz nodokļa aprēķināšanu, nodokļu maksātājs var iesniegt pieteikumu viena gada laikā no datuma, kurā iestājies attiecīgais iemesls. Ja pieteikuma iesniegšanu pamatojošais iemesls iestājies pēc tam, kad ir noilgušas tiesības uz nodokļa aprēķināšanu, nodokļu maksātājam ir tiesības prasīt priekšnodoklī samaksātā nodokļa atmaksāšanu tikai likumā noteiktos izņēmuma gadījumos. Šajā ziņā par likumā noteiktiem izņēmuma gadījumiem uzskata tādus, kuros pieteikuma iesniegšanu pamatojošais iemesls iestājies pēc tam, kad ir noilgušas tiesības uz nodokļa aprēķināšanu, ņemot vērā nodokļu maksātāja veiktās saimnieciskās darbības specifiskumu. Pieteikumā nodokļu maksātājam jānorāda iemesls, kas pamato pieteikuma iesniegšanu, un brīdi, kad iestājies šis iemesls. Nodokļu maksātājam ir tiesības iesniegt šo pieteikumu arī nodokļu revīzijas norises laikā. Šis termiņš ir prekluzīvs; ja šo termiņu neievēro, nav tiesību iesniegt pieteikumu par termiņa atjaunošanu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
21
Aptiv PVN revīzija tika veikta par laikposmu no 2020. gada 1. novembra līdz 2021. gada 31. decembrim.
22
Pēc revīzijas pieņemtajā lēmumā Nemzeti Adó- és Vámhivatal Vas Megyei Adó- és Vámigazgatósága (Valsts nodokļu un muitas administrācijas Vašas meģes Nodokļu un muitas pārvalde, Ungārija) konstatēja, ka PVN deklarācijās par laikposmu no 2021. gada jūlija līdz septembrim Aptiv atskaitīja PVN par preču iegādēm Kopienas iekšienē, kas veiktas laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam.
23
Tāpēc šī administrācija atteica Aptiv pieprasīto atskaitījumu par šīm iegādēm un konstatēja, ka šai sabiedrībai tādēļ bija jāsamaksā nodokļa parāds, kas būtībā atbilst PVN summai, kuras atskaitīšana tika atteikta.
24
Otrā līmeņa nodokļu iestāde, kurā tika iesniegta sūdzība par minētās administrācijas lēmumu, šo lēmumu atstāja spēkā negrozītu, būtībā uzskatīdama, ka Aptiv tiesības uz PVN atskaitīšanu par preču iegādēm Kopienas iekšienē, kas veiktas 2016.–2018. gadā, var īstenot tikai, veicot par šiem gadiem iesniegto deklarāciju paškorekciju.
25
Šī iestāde uzskatīja, ka attiecībā uz 2016. gadu un daļēji no 2017. gada vairs nevar tikt veikta nekāda paškorekcija, jo ir beidzies valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais termiņš šādas paškorekcijas veikšanai.
26
Turklāt tā noraidīja Aptiv lūgumu sākt īpašu PVN atmaksas procedūru saskaņā ar PVN likuma 257./J pantu.
27
Aptiv par otrā līmeņa nodokļu iestādes lēmumu cēla prasību iesniedzējtiesā – Győri Törvényszék (Ģēras tiesa, Ungārija). Šī sabiedrība būtībā apgalvoja, ka ir izpildīti tiesību uz PVN atskaitīšanu materiāltiesiskie nosacījumi un tas, ka nav izpildītas noteiktas formālas prasības, nevar tai liegt šīs tiesības. Aptiv uzsvēra, ka tas – ka atskaitāmais PVN par preču iegādēm Kopienas iekšienē, kas būtībā veiktas 2016.–2018. gadā, bija norādīts PVN deklarācijās par laikposmu no 2021. gada jūlija līdz septembrim, – bija saistīts ar piegādātāju kavēšanos attiecīgo rēķinu izsniegšanā un ar šo rēķinu novēlotu iegrāmatošanu. Proti, ja nebūtu minēto rēķinu, Aptiv būtu bijis neiespējami izmantot tiesības uz nodokļa atskaitīšanu PVN deklarācijās par periodu, kurā šīs iegādes veiktas.
28
Otrās instances nodokļu iestāde lūdza noraidīt Aptiv prasību. Šī iestāde uzsvēra – ja nodokļa maksātājs novēloti saņem rēķinus, kas nepieciešami, lai īstenotu tiesības uz PVN atskaitīšanu saistībā ar preču iegādēm Kopienas iekšienē, tas nevar veikt atskaitīšanu PVN deklarācijā par periodu, kurā šie rēķini tika saņemti. Šādos apstākļos nodokļa maksātājs, kamēr nav beidzies noilguma termiņš, var vienīgi iesniegt lūgumu veikt paškorekciju attiecībā uz periodu, kurā šīs iegādes veiktas.
29
Iesniedzējtiesa uzskata, ka otrā līmeņa nodokļu iestādes lēmums ir pretrunā Savienības tiesībām.
30
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka no 2018. gada 26. aprīļa sprieduma Zabrus Siret (C‑81/17, EU:C:2018:283) un 2021. gada 18. marta sprieduma A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana) (C‑895/19, EU:C:2021:216) būtībā izriet, ka saskaņā ar nodokļu neitralitātes principu priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšana ir jāatļauj, ja ir izpildīti atskaitīšanas tiesību materiāltiesiskie nosacījumi, pat ja attiecīgais nodokļa maksātājs nav ievērojis noteiktas formalitātes. Tādējādi, ciktāl nodokļu administrācijas rīcībā ir informācija, kas nepieciešama, lai noteiktu, vai šie nosacījumi ir izpildīti, tā nevar nodokļa maksātāja tiesības atskaitīt šo nodokli pakļaut citiem formāliem nosacījumiem, kuri izraisītu to, ka līdz nullei tiktu samazināta tādu tiesību, kā, piemēram, paškorekcijas procedūra, izmantošana.
31
Šādos apstākļos minētā tiesa būtībā uzskata, ka valsts tiesiskais regulējums – ar kuru gadījumā, ja piegādātāji kavējas izsniegt rēķinus, kas nepieciešami, lai īstenotu tiesības uz PVN atskaitīšanu par preču iegādi Kopienas iekšienē, nav atļauts izmantot šīs tiesības saistībā ar PVN deklarācijām par periodu, kurā šie rēķini tika saņemti, pamatojoties uz to, ka šādā gadījumā nodokļa maksātājs var veikt deklarācijas paškorekciju par periodu, kurā šīs iegādes veiktas, – ir pretrunā Savienības tiesībām.
32
Visbeidzot iesniedzējtiesa uzsver, ka šajā gadījumā saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu Aptiv tiesībām uz PVN atskaitīšanu nebija iestājies noilgums.
33
Šādos apstākļos Győri Törvényszék (Ģēras tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [PVN direktīvas] 168. panta c) punkts, 178. panta c) un d) punkts un [179.–182. pants], kā arī nodokļu neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principi jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums un prakse, saskaņā ar kuru priekšnodoklī samaksātā PVN par preču iegādi Kopienas iekšienē atskaitīšana tiek atteikta un galīgi padarīta par neiespējamu (neiespējamība iesniegt paškorekcijas pieteikumu un īpašās nodokļa atmaksas procedūras pieteikuma noraidīšana), pamatojoties uz to, ka nodokļu maksātājs administratīvu iemeslu dēļ atsaucas uz tiesībām uz atskaitīšanu taksācijas periodā, kas nav periods, par kuru maksājamais nodoklis ir aprēķināts, lai gan nodokļa maksātājs to izdara pirms noilguma termiņa beigām, turklāt ņemot vērā, ka iepriekšējās revīzijās dalībvalsts nodokļu administrācija nebija nekādi iebildusi pret šādu praksi?”
Par prejudiciālo jautājumu
Par pieņemamību
34
Ungārijas valdība apgalvo, ka uz vienīgo jautājumu, kas uzdots, lai izšķirtu strīdu pamatlietā, nav jāatbild un ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādītie faktiskie un tiesiskie apstākļi neļauj lemt par otrā līmeņa nodokļu iestādes lēmuma tiesiskumu.
35
Šajā ziņā jāatgādina, ka LESD 267. pantā noteiktā prejudiciālā nolēmuma tiesvedība ir Tiesas un valstu tiesu sadarbības instruments, ar kuru Tiesa valstu tiesām sniedz Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas nepieciešami, lai pasludinātu spriedumus tajās izspriežamajos strīdos. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas tagad atspoguļota Tiesas Reglamenta 94. panta a) un b) punktā, nepieciešamība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz kuriem attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos faktu pieņēmumus. Turklāt, kā noteikts Reglamenta 94. panta c) punktā, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jābūt ietvertam to iemeslu izklāstam, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esību, kā arī saiknei, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamo valsts tiesisko regulējumu (spriedums, 2023. gada 21. decembris, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 31. punkts).
36
Turklāt iesniedzējtiesas nolēmumā ietvertajai informācijai ne tikai ir jāļauj Tiesai sniegt noderīgas atbildes, bet arī jādod dalībvalstu valdībām, kā arī pārējām ieinteresētajām pusēm iespēja sniegt apsvērumus saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantu (spriedums, 2023. gada 21. decembris, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 32. punkts).
37
Konkrētajā gadījumā – pretēji tam, ko apgalvo Ungārijas valdība, – lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilst prasībām, kas atgādinātas divos iepriekšējos šī sprieduma punktos. Jākonstatē, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pietiekami detalizēti izklāstīti faktiskie un tiesiskie apstākļi, kuros iekļaujas Tiesai uzdotais jautājums. Turklāt šajā lēmumā ir skaidri izklāstīti faktiskie un tiesiskie iemesli, kas likuši iesniedzējtiesai uzskatīt, ka šis jautājums ir jāuzdod.
38
Tāpat rakstveida apsvērumu, ko Tiesai iesniegušas Aptiv, Ungārijas valdība un Eiropas Komisija, saturs atklāj, ka šo apsvērumu autoriem, tostarp šai valdībai, nav bijušas nekādas grūtības izprast faktiskos un tiesiskos apstākļus, kādos iesniedzējtiesa ir uzdevusi prejudiciālos jautājumus, saprast to pamatā esošo faktisko informāciju, izprast iemeslus, kuru dēļ iesniedzējtiesa uzskatīja par nepieciešamu uzdot šos jautājumus, kā arī galu galā pilnīgā un noderīgā veidā paust nostāju šajā ziņā.
39
Tāpēc lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par lietas būtību
40
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu noteiktajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izspriest tās izskatīšanā esošo strīdu. Tādēļ Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (spriedums, 2025. gada 23. oktobris, Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, 17. punkts).
41
Vispirms – konkrētajā gadījumā, šķiet, ka tikai 2021. gadā Aptiv no saviem piegādātājiem saņēma rēķinus, kas nepieciešami, lai īstenotu PVN atskaitīšanas tiesības, kas bija saistītas ar preču iegādēm Kopienas iekšienē, kuras veiktas laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam, tāpēc tā šīs tiesības pirmo reizi varēja izmantot tikai saistībā ar PVN deklarācijām, kas iesniegtas par laikposmu, kurā tā faktiski saņēma un iegrāmatoja šos rēķinus.
42
Turpinot – no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Aptiv, šķiet, ir rīkojusies labticīgi. Iesniedzējtiesa skaidri uzsver, ka otrā līmeņa nodokļu iestāde nav pierādījusi krāpšanas nodokļu jomā esību un ka konkrētajā gadījumā Aptiv rīcības dēļ valsts budžetam nav nodarīts kaitējums.
43
Turklāt šī tiesa uzsver, ka noilguma termiņš tiesību uz PVN atskaitīšanu izmantošanai saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu nebija beidzies brīdī, kad Aptiv izmantoja šīs tiesības.
44
Visbeidzot – no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlieta neattiecas ne uz situāciju, uz kuru varētu attiekties PVN direktīvas 178. panta d) punkts, jo tā attiecas tikai uz preču iegādēm Kopienas iekšienē, nevis uz pielīdzināmiem darījumiem, ne uz situāciju, uz kuru var attiekties šīs direktīvas 181. pants, un tas nozīmē, ka PVN atskaitīšana ir lūgta bez minētās direktīvas prasībām atbilstoša rēķina. Šādos apstākļos, lai atbildētu uz uzdoto jautājumu, PVN direktīvas 178. panta d) punktam un 181. pantam nav nozīmes.
45
Šādos apstākļos uzdotais jautājums jāsaprot kā tāds, ar kuru Tiesai tiek lūgts noteikt, vai PVN direktīvas 168. panta c) punkts, 178. panta c) punkts, kā arī 179., 180. un 182. pants, lasot tos kopsakarā ar nodokļu neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principiem, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kā arī administratīvo praksi, saskaņā ar ko PVN atskaitīšana par preču iegādēm Kopienas iekšienē tiek atteikta, pamatojoties uz to, ka nodokļa maksātājs ir izmantojis tiesības uz nodokļa atskaitīšanu tajā taksācijas periodā, kurā tas faktiski ir saņēmis šo tiesību īstenošanai nepieciešamos rēķinus, un šis periods ir vēlāks par periodu, kurā iegādes veiktas, lai gan nodokļa maksātājs šīs tiesības ir izmantojis labticīgi un noilguma termiņā, kas valsts tiesiskajā regulējumā paredzēts minēto tiesību izmantošanai.
46
Vispirms jāatgādina, ka saistībā ar iegādēm Kopienas iekšienē, piemērojot apgrieztās maksāšanas sistēmu, starp preces pircēju un piegādātāju nenotiek nekāda PVN samaksa, jo pircējam par tā veiktajām iegādēm Kopienas iekšienē ir jāmaksā PVN priekšnodoklis, un principā tas šo pašu nodokli var atskaitīt tādējādi, ka tam nodokļu administrācijai nav jāmaksā nekāda summa (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru nodokļu maksātāju tiesības no maksājamā PVN atskaitīt PVN, kas ir jāmaksā vai kas jau iepriekš kā priekšnodoklis samaksāts par tā iegādātajām precēm un saņemtajiem pakalpojumiem, ir ar Savienības tiesību aktiem izveidotajai kopējai PVN sistēmai raksturīgs pamatprincips. Šīs tiesības, kā Tiesa vairākkārtīgi ir uzsvērusi, ir PVN mehānisma neatņemama sastāvdaļa un principā nevar tikt ierobežotas (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Atskaitīšanas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam ir jāmaksā vai ko tas ir samaksājis saistībā ar visu tā saimniecisko darbību. Tādējādi kopējā PVN sistēma nodrošina neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visām saimnieciskajām darbībām neatkarīgi no šo darbību mērķiem vai rezultātiem, ar nosacījumu, ka minētajām darbībām principā ir piemērojams PVN (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
49
Kā noteikts PVN direktīvas 167. pantā, tiesības uz priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšanu rodas brīdī, kad atskaitāmais nodoklis kļūst iekasējams. Saskaņā ar šīs direktīvas 69. pantu, ja ir notikusi preču iegāde Kopienas iekšienē, PVN kļūst iekasējams pēc rēķina izsniegšanas vai pēc minētās direktīvas 222. panta pirmajā daļā minētā termiņa beigām, ja līdz minētajai dienai rēķins nav izsniegts (skat. spriedumu, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 34. punkts).
50
Turklāt tiesības uz PVN atskaitīšanu ir atkarīgas no PVN direktīvā paredzēto materiāltiesisko un formālo nosacījumu ievērošanas (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Formālie nosacījumi, kuri tiek prasīti, lai rastos tiesības atskaitīt PVN, kas ir jāmaksā par iegādēm Kopienas iekšienē saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu, ir uzskaitīti tās 168. panta c) punktā. Šie nosacījumi prasa, lai šīs iegādes veiktu nodokļu maksātājs, lai tas būtu arī PVN maksātājs par minētajām iegādēm un lai attiecīgās preces tiktu izmantotas šo ar nodokli apliekamo darījumu vajadzībām (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 36. punkts).
52
Savukārt PVN atskaitīšanas tiesību formālie nosacījumi attiecas uz to izmantošanas kārtību un kontroli, kā arī uz pareizu kopējās PVN sistēmas darbību, piemēram, pienākumiem saistībā ar iegrāmatošanu, rēķinu izrakstīšanu un deklarēšanu (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Attiecībā uz PVN, kas maksājams par iegādēm Kopienas iekšienē, no PVN direktīvas 178. panta c) punkta izriet, ka atskaitīšanas tiesību izmantošana ir pakļauta nosacījumam, ka nodokļa maksātājs šīs direktīvas 250. pantā paredzētajā PVN deklarācijā ir norādījis visu informāciju, kas nepieciešama, lai noteiktu PVN summu, kura ir jāmaksā par tā iegādēm, un ka viņam ir rēķins, kas izrakstīts saskaņā ar minētās direktīvas XI sadaļas 3. nodaļas 3.–5. iedaļu (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 38. punkts). Taču rēķina, kurā ir PVN direktīvas 226. pantā paredzētās norādes, esība ir formāls, nevis materiāltiesisks nosacījums tiesību uz PVN atskaitīšanu īstenošanai (spriedums, 2016. gada 15. septembris, Senatex, C‑518/14, EU:C:2016:691, 38. punkts).
54
Turklāt atbilstoši PVN direktīvas 179. panta pirmajai daļai atskaitīšana parasti tiek veikta, no kopējās nodokļa summas, kas maksājama par taksācijas periodu, atņemot PVN summu, “par kuru tajā pašā periodā saskaņā ar 178. panta noteikumiem radušās un īstenotas atskaitīšanas tiesības” (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 39. punkts).
55
Bez tam Tiesa jau ir precizējusi – lai gan saskaņā ar PVN direktīvas 167. pantu tiesības uz PVN atskaitīšanu rodas dienā, kad nodoklis kļūst iekasējams, minēto tiesību īstenošana saskaņā ar šīs direktīvas 178. pantu principā ir iespējama tikai, sākot no brīža, kad nodokļa maksātāja rīcībā ir rēķins (spriedums, 2018. gada 21. marts, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, 43. punkts).
56
No tā izriet, ka tiesības uz atskaitīšanu principā ir jāīsteno attiecībā uz taksācijas periodu, kurā ir izpildīti abi šī sprieduma 54. un 55. punktā minētie kumulatīvie nosacījumi, proti, periodā, kurā, pirmkārt, tiesības uz PVN atskaitīšanu ir radušās un, otrkārt, nodokļu maksātāja rīcībā ir attiecīgie rēķini (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2004. gada 29. aprīlis, Terra Baubedarf‑Handel, C‑152/02, EU:C:2004:268, 38. punkts, un 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 40. punkts).
57
Turklāt, kā izriet no PVN direktīvas 180. un 182. panta, atskaitīšanas tiesību izmantošana var tikt atļauta pat tad, ja tās nav īstenotas taksācijas periodā, kurā šīs tiesības ir radušās, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi un kārtība (skat. spriedumu, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 42. punkts).
58
Konkrētajā gadījumā, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka materiāltiesiskie, kā arī formālie nosacījumi, kas dod tiesības uz PVN atskaitīšanu, kumulatīvi tika izpildīti tikai 2021. gadā, jo tikai šajā gadā Aptiv rīcībā bija nepieciešamie rēķini, lai izmantotu tiesības uz PVN atskaitīšanu par preču iegādēm Kopienas iekšienē, kas veiktas laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam, tāpēc tā nevarēja izmantot šīs tiesības, iesniedzot PVN deklarācijas par pēdējiem minētiem periodiem.
59
Tomēr saskaņā ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu, ja nodokļa maksātājs novēloti saņem rēķinus, kas nepieciešami, lai īstenotu tiesības uz PVN atskaitīšanu saistībā ar preču iegādēm Kopienas iekšienē, tas šo atskaitīšanu nevar veikt PVN deklarācijā par periodu, kurā šie rēķini saņemti.
60
Šādos apstākļos joprojām saskaņā ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu nodokļa maksātājs – lai samazinātu kopējo PVN summu, kas jāmaksā par kādu taksācijas periodu –, kamēr nav beidzies noilguma termiņš, varētu iesniegt pieteikumu veikt visu tāda priekšnodoklī samaksātā atskaitāmā nodokļa summas paškorekciju, kas kļuvis maksājams periodā, kurā šīs iegādes ir veiktas vai agrāk, bet ne agrāk par viena kalendārā gada laikposmu pirms kalendārā gada, kurā ietilpst šis pats taksācijas periods.
61
Šajā ziņā ir ticis nospriests, ka PVN neitralitātes pamatprincips prasa, lai tiesības atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN tiktu atzītas, ja ir izpildītas materiāltiesiskās prasības, pat ja nodokļa maksātāji nav izpildījuši noteiktas formālas prasības. Tādējādi, ja nodokļu administrācijas rīcībā ir nepieciešamā informācija, lai noteiktu, ka nodokļa maksātājam kā attiecīgo darījumu adresātam ir jāmaksā PVN, tā attiecībā uz nodokļa maksātāja tiesībām atskaitīt šo nodokli nevar noteikt papildu nosacījumus, kuru dēļ šo tiesību izmantošana tiktu samazināta līdz nullei. Tomēr varētu būt citādi, ja šādu formālo prasību pārkāpums liegtu sniegt neapstrīdamus pierādījumus, ka ir izpildītas materiāltiesiskās prasības (spriedums, 2021. gada 18. marts, A. (Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu izmantošana), C‑895/19, EU:C:2021:216, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
62
Šādos apstākļos jāuzskata, ka tiesību atskaitīt PVN par preču iegādēm Kopienas iekšienē izmantošana taksācijas periodā, kurā nodokļa maksātājs, rīkojoties labticīgi un piemērojamajā noilguma termiņā, faktiski ir saņēmis rēķinus, kas nepieciešami šo tiesību īstenošanai, šķiet, atbilst PVN direktīvas 168. panta c) punktam, 178. panta c) punktam un 179. pantam, lasot tos kopsakarā ar nodokļu neitralitātes principu, un tas tā ir pat tad, ja šis taksācijas periods ir vēlāks par periodu, kurā šīs iegādes ir veiktas, un ja tiesību uz PVN atskaitīšanu īstenošana notiek pēc termiņa, kurā varēja tikt īstenota valsts tiesībās paredzētā un šī sprieduma 60. punktā atgādinātā paškorekcijas procedūra.
63
No Tiesas judikatūras, saskaņā ar ko dalībvalstis tiesiskās drošības apsvērumu dēļ var paredzēt noilguma termiņu, kura izbeigšanās sekas ir tādas, ka tiek sodīts nepietiekami rūpīgs nodokļu maksātājs, kurš nav pieprasījis priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšanu, tādējādi zaudēdams atskaitīšanas tiesības, ja vien šis termiņš atbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem, nevar izdarīt citādu secinājumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 26. aprīlis, Zabrus Siret, C‑81/17, EU:C:2018:283, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
64
Proti, iesniedzējtiesas minētais efektivitātes princips saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasa, lai valsts tiesībās paredzētie procesuālie noteikumi tiesību uz PVN atskaitīšanu īstenošanai šo tiesību īstenošanu nepadarītu praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtinātu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 19. jūlijs, Littlewoods Retail u.c., C‑591/10, EU:C:2012:478, 28. punkts, kā arī 2022. gada 24. februāris, SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 42. punkts).
65
Valsts tiesiskais regulējums vai administratīvā prakse, saskaņā ar kuru tiesības uz PVN atskaitīšanu tiek atteiktas tikai tādēļ, ka tās ir īstenotas taksācijas periodā, kas ir vēlāks par laikposmu, kurā tika veiktas preču iegādes Kopienas iekšienē, šo tiesību īstenošanu var padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt, ja nodokļa maksātājs iepriekšējos taksācijas periodos nav varējis izmantot tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, jo viņa rīcībā nav bijuši šo tiesību īstenošanai nepieciešamie rēķini.
66
Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Aptiv nebija iespējams izmantot tiesības uz nodokļa atskaitīšanu saistībā ar citiem valsts tiesībās paredzētiem procesuāliem mehānismiem, tādiem kā, pirmkārt, šī sprieduma 60. punktā minētā paškorekcijas procedūra, pamatojoties uz to, ka brīdī, kad Aptiv saņēma attiecīgos rēķinus, bija beidzies termiņš paškorekcijas veikšanai, un, otrkārt, īpašā atmaksas procedūra, jo iesniedzējtiesa precizē, ka otrā līmeņa nodokļu iestāde ir noraidījusi Aptiv šajā ziņā iesniegto pieteikumu.
67
Šādos apstākļos jāuzskata, ka valsts tiesiskais regulējums, kas nodokļa maksātājam, kurš rīkojas labticīgi un noilguma termiņā, neļauj īstenot tiesības uz PVN atskaitīšanu tajā taksācijas periodā, kurā tas faktiski ir saņēmis rēķinus, kas nepieciešami šo tiesību īstenošanai, minēto tiesību īstenošanu padara praktiski neiespējamu vai vismaz to pārmērīgi apgrūtina – tātad efektivitātes princips nav ievērots.
68
Attiecībā uz samērīguma principu, uz kuru arī atsaucas iesniedzējtiesa, jo īpaši jāatgādina, ka saskaņā ar PVN direktīvas 273. pantu dalībvalstis var paredzēt citus pienākumus, ko tās uzskatītu par vajadzīgiem, lai nodrošinātu pareizu PVN iekasēšanu un novērstu krāpšanu. Cīņa pret krāpšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un iespējamiem pārkāpumiem ir ar šo direktīvu atzīts un veicināts mērķis. Taču pasākumi, ko dalībvalstīm ir tiesības noteikt saskaņā ar šīs direktīvas 273. pantu, nedrīkst pārsniegt to, kas ir vajadzīgs šādu mērķu sasniegšanai. Tādējādi tie nevar tikt izmantoti tā, ka ar tiem sistemātiski tiktu apstrīdētas tiesības uz PVN atskaitīšanu un līdz ar to – PVN neitralitāte (spriedums, 2018. gada 21. marts, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, 48. punkts).
69
Pat pieņemot, ka valsts tiesiskā regulējuma vai administratīvās prakses, kas nodokļa maksātājam neļauj izmantot tiesības uz PVN atskaitīšanu taksācijas periodā, kurā tā rīcībā faktiski bija šo tiesību īstenošanai vajadzīgie rēķini, mērķis ir cīnīties pret krāpšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un iespējamu ļaunprātīgu rīcību, pietiek ar norādi, ka konkrētajā gadījumā, kā izriet no šī sprieduma 42. punkta, Aptiv, šķiet, ir rīkojusies labticīgi un otrā līmeņa nodokļu iestāde nav pierādījusi krāpšanas nodokļu jomā esību.
70
Šādos apstākļos šāds valsts tiesiskais regulējums vai administratīvā prakse, šķiet, var sistemātiski apdraudēt tiesību uz PVN atskaitīšanu īstenošanu un līdz ar to PVN neitralitāti, lai gan attiecīgais nodokļa maksātājs ir rīkojies labticīgi un piemērojamajā noilguma termiņā.
71
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka PVN direktīvas 168. panta c) punkts, 178. panta c) punkts, ka arī 179., 180. un 182. pants, lasot tos kopsakarā ar nodokļu neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principiem, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kā arī administratīvo praksi, saskaņā ar ko PVN atskaitīšana par preču iegādēm Kopienas iekšienē tiek atteikta, pamatojoties uz to, ka nodokļa maksātājs ir izmantojis tiesības uz nodokļa atskaitīšanu tajā taksācijas periodā, kurā tas faktiski ir saņēmis šo tiesību īstenošanai nepieciešamos rēķinus, un šis periods ir vēlāks par periodu, kurā veiktas iegādes, lai gan nodokļa maksātājs šīs tiesības ir izmantojis labticīgi un noilguma termiņā.
Par tiesāšanās izdevumiem
72
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES, 168. panta c) punkts, 178. panta c) punkts, kā arī 179., 180. un 182. pants, lasot tos kopā ar nodokļu neitralitātes, samērīguma un efektivitātes principiem,
jāinterpretē tādējādi, ka
tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kā arī administratīvo praksi, saskaņā ar ko PVN atskaitīšana par preču iegādēm Kopienas iekšienē tiek atteikta, pamatojoties uz to, ka nodokļa maksātājs ir izmantojis tiesības uz nodokļa atskaitīšanu tajā taksācijas periodā, kurā tas faktiski ir saņēmis šo tiesību īstenošanai nepieciešamos rēķinus, un šis periods ir vēlāks par periodu, kurā veiktas iegādes, lai gan nodokļa maksātājs šīs tiesības ir izmantojis labticīgi un noilguma termiņā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – ungāru.