62020TJ0727_RES
Lieta T‑727/20 RENV
Nigar Kirimova
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju
Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2024. gada 25. septembra spriedums
Iekšējais tirgus – Pārstāvība EUIPO – Iekļaušana profesionālo pārstāvju sarakstā – Pieteikuma noraidīšana – Pieteicējs, kas nav EEZ dalībvalsts valstspiederīgais – Atkāpe no pilsonības nosacījuma – Regulas (ES) 2017/1001 120. panta 4. punkta b) apakšpunkts – Jēdziens “augsti kvalificēts profesionālis” – Tiesiskās drošības princips – Tiesības tikt uzklausītam – Grozīšana – Vispārējās tiesas kompetences neesamība
Eiropas Savienības preču zīme – Procesa noteikumi – Pārstāvība Birojā – Iekļaušana profesionālo pārstāvju sarakstā – Prasības – EEZ dalībvalsts pilsonība – Atkāpe – Nosacījums – Augsti kvalificēta profesionāļa statuss – Jēdziens – Kompetenču iegūšana valstī, kas nav pilnvarojuma dalībvalsts – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 120. panta 4. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 30.–38. punktu)
Iestāžu akti – Piemērošana laikā – Procesuālo tiesību normas – Materiālo tiesību normas – Nošķiršana – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) pamatnostādnes – Attiecīgo faktu rašanās laikā spēkā esošo pamatnostādņu piemērošana – Neesamība – Tiesiskās drošības principa pārkāpums
(skat. 46., 50. un 62.–66. punktu)
Rezumējums
Šajā spriedumā Vispārējā tiesa pirmo reizi interpretē Regulas 2017/1001 (
1
) 120. panta 4. punkta b) apakšpunktā ietverto jēdzienu “augsti kvalificēts profesionālis” personas iekļaušanai profesionālo pārstāvju sarakstā preču zīmju tiesību jomā.
2019. gada 10. oktobrī Azerbaidžānas Republikas valstspiederīgā N. Kirimova, pamatojoties uz Regulas 2017/1001 120. panta 4. punkta b) apakšpunktu, iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) pieteikumu par iekļaušanu šī biroja profesionālo pārstāvju sarakstā un lūdza arī piešķirt atbrīvojumu no prasības par kādas Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalsts valstspiederības esamību.
EUIPO ar vēstuli informēja prasītāju, ka tās pieteikums ir nepieņemams. Atbildot uz šo vēstuli, prasītāja iesniedza savus apsvērumus. Ar 2020. gada 30. septembra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) EUIPO izpilddirektors noraidīja prasītājas pieteikumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa norāda, ka jēdziens “augsti kvalificēts profesionālis” nevienā regulā nav definēts, un to interpretē, ņemot vērā tiesību normas, kurā tas ir ietverts, formulējumu, kontekstu, kurā tas iekļaujas, un mērķus, ko ir paredzēts sasniegt ar regulējumu, kura daļa tas ir.
Saistībā ar konkrētās tiesību normas formulējumu un kontekstu Vispārējā tiesa norāda, pirmkārt, ka jēdziens “augsti kvalificēts profesionālis” Regulas 2017/1001 120. panta 4. punkta b) apakšpunkta izpratnē apzīmē speciālistu ar īpaši labām īpašībām, kompetenci, prasmēm vai zināšanām preču zīmju jomā un nešķiet, ka tas ietvertu ierobežojumu attiecībā uz to iegūšanas veidu. Otrkārt, no minētās tiesību normas izriet, ka trim prasībām personas iekļaušanai profesionālo pārstāvju sarakstā, kas paredzētas Regulas 2017/1001 120. panta 2. punktā, proti, valstspiederības, domicila un pilnvarojuma prasībām, ir ne tikai kumulatīvs, bet arī autonoms raksturs. Proti, pilnvarojuma prasība jāizpilda gan fiziskām personām, kuras atbilst valstspiederības prasībai, gan fiziskām personām, kuras lūdz piešķirt atbrīvojumu no šīs prasības to “augsti kvalificēta profesionāļa” statusa dēļ. Tāpēc šķiet, ka šis statuss ir neatkarīgs un papildinošs attiecībā pret pilnvarojuma prasību un ka tam nav saiknes ar nosacījumiem, kas nepieciešami, lai izpildītu minēto prasību. Tādējādi īpašības, kompetences, prasmes vai zināšanas, kas ļauj pierādīt “augsti kvalificēta profesionāļa” statusu, persona, kura nav EEZ valstspiederīgā, var būt ieguvusi gan EEZ dalībvalstī, gan trešā valstī pirms vai pēc valsts pilnvarojuma iegūšanas EEZ.
Attiecībā uz noteikumu par pārstāvību EUIPO mērķiem, proti, nodrošināt Eiropas Savienības preču zīmju (
2
) sistēmas raitu, iedarbīgu un efektīvu darbību, Vispārējā tiesa atzīmē, ka šādu mērķu sasniegšana nenozīmē, ka “augsti kvalificēta profesionāļa” statuss ir pakārtots noteiktai profesionālai pieredzei konkrētā dalībvalstī. Gluži pretēji – šķiet mazsvarīgi, ka speciālista, kurš lūdz piešķirt atbrīvojumu, īpaši labās īpašības, kompetences, prasmes vai zināšanas ir iegūtas drīzāk kādā dalībvalstī, nevis citā vai pat trešā valstī, jo pieteikuma iesniedzējam, kuram nav EEZ dalībvalsts valstspiederības, ir jāatbilst arī domicila un pilnvarojuma prasībām, kurām ir nepieciešama saikne ar EEZ dalībvalsti.
Tādējādi prasība par profesionālās pieredzes nepieciešamību pilnvarojuma dalībvalstī, ko izpilddirektors piemēro apstrīdētajā lēmumā, izriet no jēdziena “augsti kvalificēts profesionālis” pārāk šauras un nepareizas interpretācijas. Proti, neviens no interpretācijas kritērijiem neļauj secināt, ka šim statusam kā obligāts nosacījums ir nepieciešama profesionālā pieredze dalībvalstī, kurā persona ir pilnvarota.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa pārbauda, vai izpilddirektors, izvērtējot prasītājas pieteikumu, ir ievērojis tiesiskās drošības principu. Vispirms tā uzsver, ka izpilddirektoram, lai piemērotu Regulas 2017/1001 120. panta 4. punkta b) apakšpunktu, jāievēro EUIPO pamatnostādnēs ietvertās uzvedības normas un principi, kas reglamentē šo uzvedības normu piemērošanu laikā, atbilstoši tiesiskās drošības principam. Tomēr nevar izslēgt, ka izpilddirektors, sniedzot pamatojumu, var atkāpties no šīm uzvedības normām, ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu, un ka pieteikuma iesniedzējs pierāda “augsti kvalificēta profesionāļa” statusu, pamatojoties uz citiem elementiem, nevis tiem, kas norādīti EUIPO pamatnostādnēs.
Turklāt Vispārējā tiesa norāda, ka 2020. gada EUIPO pamatnostādnēs ir izklāstīti pieteikumu par atbrīvojuma no valstspiederības nosacījuma novērtēšanas elementi, kas nav ietverti 2017. gada EUIPO pamatnostādnēs, un tādējādi tajās ir izklāstīta jauna un ierobežojošāka izpilddirektora prakse šajā ziņā. Šīs atšķirības var būtiski ietekmēt gan izpilddirektora pieteikuma piešķirt atbrīvojumu vērtējumu, gan šāda pieteikuma saturu, ņemot vērā, ka EUIPO pamatnostādnēs ietvertās norādes ļauj pieteikuma iesniedzējiem paredzēt, uz kādu elementu pamata varēs tikt izvērtēts pieteikums piešķirt atbrīvojumu. Tādējādi pierādījumam, ka personai ir “augsti kvalificēta profesionāļa” statuss, ņemot vērā “izņēmuma gadījumu”, kas nozīmē, ka jāizpilda prasības, kas minētas 2020. gada EUIPO pamatnostādnēs, ir acīmredzami atšķirīgs tvērums no šī paša statusa pierādīšanas tikai saistībā ar “īpašiem apstākļiem”, kuri ir nozīmīgi 2017. gada EUIPO pamatnostādņu izpratnē.
Visbeidzot Vispārējā tiesa secina, ka apstrīdētajā lēmumā, lai gan izpilddirektors formāli nav izskaidrojis piemērojamās EUIPO pamatnostādnes, viņš prasītājas pieteikumu ir izvērtējis, ņemot vērā 2020. gada EUIPO pamatnostādnēs ietvertās prasības un apstākļus. Saskaņā ar judikatūru, kas attiecas uz tiesiskās drošības principu, novērtējot šo pieteikumu, jāpiemēro uzvedības normas, kas bija spēkā attiecīgo faktu rašanās laikā, proti, pieteikuma piešķirt atbrīvojumu iesniegšanas dienā, nevis tās, kuras bija spēkā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datumā. Šajā lietā pieteikuma iesniegšanas datumā 2020. gada EUIPO pamatnostādnes vēl nebija pieņemtas un spēkā esošās pamatnostādnes bija 2017. gada pamatnostādnes.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa secina, ka izpilddirektors ir pārkāpis tiesiskās drošības principu, izvērtēdams prasītājas pieteikumu piešķirt atbrīvojumu, ņemot vērā uzvedības normas, kas ietvertas 2020. gada EUIPO pamatnostādnēs, kuras nebija spēkā pieteikuma iesniegšanas datumā.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).
(
2
)	Kā izriet no Regulas 2017/1001 43. apsvēruma un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 (2018. gada 5. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 par Eiropas Savienības preču zīmi un atceļ Deleģēto Regulu (ES) 2017/1430 (OV 2018, L 104, 1. lpp.), 18. apsvēruma.