62023CJ0798_RES
Vec C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
proti
SH
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 9. októbra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Policajná a justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Článok 4a ods. 1 – Postup odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Európsky zatykač – Podmienky výkonu – Dôvody pre nepovinné nevykonanie – Povinné vykonanie – Výnimky – Pojem ‚konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia‘ – Doplňujúci trest policajného dohľadu – Nedodržanie podmienok uložených na základe tohto trestu dohľadu – Rozhodnutie o premene trestu policajného dohľadu na trest odňatia slobody – Trest uložený v neprítomnosti“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Zatykač vydaný na účely výkonu trestu uloženého v neprítomnosti – Absencia osobnej účasti dotknutej osoby na konaní – Pojem konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia – Pojem rozhodnutie – Rozhodnutie, ktorým sa trest policajného dohľadu mení na trest odňatia slobody na základe pevného pomeru – Zahrnutie
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 4a ods. 1)
(pozri body 36, 44 – 51, 54 a výrok)
Zhrnutie
V rámci konania týkajúceho sa výkonu európskeho zatykača (ďalej len „predmetný európsky zatykač“) vydaného na fyzickú osobu na účely výkonu trestu odňatia slobody uloženého po premene doplňujúceho trestu policajného dohľadu Súdny dvor podal výklad pojmu „konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ uvedeného v článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 (
1
).
Dotknutá osoba, SH, bola v roku 2014 odsúdená lotyšskými súdmi za dva trestné činy. V roku 2015 boli tieto tresty zlúčené do súhrnného trestu odňatia slobody na štyri roky a deväť mesiacov spolu s doplňujúcim trestom policajného dohľadu na tri roky, ktorý začína plynúť od okamihu, keď SH vykoná trest odňatia slobody.
Vzhľadom na to, že SH si nesplnil povinnosť, ktorá mu vyplýva z jeho trestu policajného dohľadu, a to dostaviť sa na policajnú stanicu do troch pracovných dní od jeho prepustenia, bol uznaný vinným zo spáchania správneho deliktu, pričom mu bola uložená povinnosť zaplatiť dve pokuty.
Dňa 19. augusta 2020 príslušný lotyšský súd na základe postúpenia z príslušného lotyšského policajného oddelenia vydal rozhodnutie, ktorým nariadil, aby sa zatiaľ nevykonaná doba doplňujúceho trestu policajného dohľadu uloženého SH, konkrétne dva roky a dva dni, premenila na trest odňatia slobody v trvaní jedného roka a jedného dňa v súlade s možnosťou stanovenou lotyšským trestným právom. (
2
) Toto rozhodnutie bolo vydané po pojednávaní, na ktorom sa SH – vzhľadom na to, že neprevzal predvolanie na pojednávanie, ktoré mu bolo zaslané – nezúčastnil. SH nepodal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie.
Príslušný lotyšský súd následne vydal na SH európsky zatykač na účely výkonu trestu odňatia slobody, ktorý mu bol uložený 19. augusta 2020.
Minister for Justice and Equality (minister spravodlivosti a rovnosti, Írsko) požiadal príslušné írske súdne orgány o odovzdanie SH Lotyšskej republike na základe predmetného európskeho zatykača. Po zamietnutí žiadosti v prvostupňovom konaní a následne v odvolacom konaní na základe ustanovenia, ktorým sa do írskeho práva preberá článok 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 (
3
), podal minister spravodlivosti a rovnosti mimoriadne odvolanie na Supreme Court (Najvyšší súd, Írsko), teda vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Podľa vnútroštátneho súdu možno predmetné rozhodnutie považovať za zrušenie odkladu výkonu trestu, ktoré v súlade s tým, k čomu dospel Súdny dvor v rozsudku Ardic (
4
), nepatrí do pôsobnosti článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584. Z tohto rozsudku vyplýva, že pojem „rozhodnutie“ v zmysle tohto ustanovenia nezahŕňa rozhodnutie týkajúce sa výkonu alebo uplatnenia skôr uloženého trestu odňatia slobody, akým je zrušenie podmienečného odkladu výkonu, s výnimkou prípadu, keď má toto rozhodnutie za cieľ alebo za následok zmenu buď povahy, alebo dĺžky uvedeného trestu a keď orgán, ktorý rozhodnutie vydal, disponoval v tejto súvislosti voľnou úvahou.
Keďže v tejto veci lotyšský súd, ktorý vydal predmetný európsky zatykač, neprijal žiadne nové súdne rozhodnutie, ktorým by sa zmenila povaha a výška predtým uloženého trestu odňatia slobody, vnútroštátny súd sa domnieval, že nie je potrebné odmietnuť odovzdanie SH. V prípade porušenia podmienok policajného dohľadu sa totiž doba odňatia slobody, ktorú možno uložiť, určuje aritmetickým výpočtom stanoveným lotyšským právom. Rozhodnutie, ktorým sa doplňujúci trest policajného dohľadu mení na trest odňatia slobody, by sa teda mohlo považovať za rozhodnutie týkajúce sa výkonu alebo uplatnenia skôr uloženého trestu odňatia slobody, a preto by nepatrilo do pôsobnosti článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
Vnútroštátny súd mal však pochybnosti v súvislosti s tým, že hoci vyhliadka na nový trest odňatia slobody súvisela s predchádzajúcimi trestami uloženými SH, ktoré boli zlúčené v roku 2015 do súhrnného trestu, z trestu uloženého 19. augusta 2020 jednoducho nevyplývala pre SH povinnosť vykonať trest odňatia slobody, ktorý bol pôvodne stanovený.
V tomto kontexte sa Najvyšší súd pýtal, či sa pojem „konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 vzťahuje na konanie, na konci ktorého môže vnútroštátny súd z dôvodu nedodržania podmienok spojených s trestom policajného dohľadu, ktorý bol predtým dotknutej osobe uložený ako doplnok k trestu odňatia slobody, nariadiť premenu nevykonanej časti tohto doplňujúceho trestu na trest odňatia slobody.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor pripomenul, že článok 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 obmedzuje možnosť odmietnuť vykonať európsky zatykač tým, že v písmenách a) až d) tohto ustanovenia taxatívne vymenúva prípady, za ktorých uznanie a výkon rozhodnutia vydaného v konaní, ktorého sa dotknutá osoba osobne nezúčastnila, nemožno odmietnuť.
V každom z prípadov uvedených v článku 4a ods. 1 písm. a) až d) rámcového rozhodnutia 2002/584 totiž výkon európskeho zatykača nezasahuje do práva dotknutej osoby na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces ani do jej práva na obhajobu.
Pred overením existencie jedného z týchto prípadov musí vykonávajúci súdny orgán určiť, či čelí situácii, v ktorej sa vyžiadaná osoba osobne nezúčastnila na „konaní, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
Podľa ustálenej judikatúry treba tento pojem chápať tak, že sa ním označuje konanie vedúce k prijatiu súdneho rozhodnutia, ktorým bola osoba, ktorej odovzdanie sa požaduje v rámci výkonu európskeho zatykača, odsúdená s konečnou platnosťou. (
5
)
Súdny dvor usúdil, že rozhodnutie týkajúce sa výkonu alebo uplatnenia skôr uloženého trestu odňatia slobody nepredstavuje „rozhodnutie“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, s výnimkou prípadu, keď ovplyvňuje rozhodnutie o vine, alebo ak má za cieľ alebo za následok zmenu buď povahy, alebo dĺžky tohto trestu a keď orgán, ktorý rozhodnutie vydal, disponoval v tejto súvislosti voľnou úvahou. (
6
)
V tejto veci sa pritom zdá, že základom vydania európskeho zatykača bolo rozhodnutie, ktorým sa doplňujúci trest policajného dohľadu zmenil na trest odňatia slobody. Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd sa pýtal, či takéto rozhodnutie môže patriť do pôsobnosti článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, keďže jeho cieľom alebo účinkom nie je zmena povahy a/alebo výšky trestu, ktorý bol predtým uložený vyžiadanej osobe, a orgán, ktorý ho vydal, nemal v tejto súvislosti priestor na voľnú úvahu, Súdny dvor overil, či predmetné rozhodnutie možno kvalifikovať ako „rozhodnutie týkajúce sa výkonu alebo uplatnenia skôr uloženého trestu odňatia slobody“ v zmysle judikatúry, pričom v takom prípade nepredstavuje „rozhodnutie“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
V tejto súvislosti Súdny dvor uviedol, že lotyšské právo zrejme rozlišuje medzi rozhodnutím, ktorým sa ukladá trest odňatia slobody, a rozhodnutím o policajnom dohľade, pričom toto posledné uvedené rozhodnutie zahŕňa vo svojej podstate vždy doplňujúci trest k trestu odňatia slobody.
Navyše sa nezdá, že by lotyšské právo stanovovalo mechanizmus automatickej premeny trestu policajného dohľadu na trest odňatia slobody, ak dotknutá osoba poruší podmienky tohto policajného dohľadu, pretože súd disponuje v tejto súvislosti mierou voľnej úvahy.
Okrem toho účelom trestu odňatia slobody, ktorý bol prípadne uložený v dôsledku nedodržania podmienok doplňujúceho trestu, nie je potrestať pôvodný trestný čin, za ktorý bol ako doplňujúci trest uložený trest policajného dohľadu, ale konkrétne porušenia podmienok, ktoré boli spojené s týmto posledným uvedeným trestom.
V dôsledku toho rozhodnutie, ktorým sa ukladá trest odňatia slobody namiesto doplňujúceho trestu policajného dohľadu, nepredstavuje rozhodnutie týkajúce sa výkonu alebo uplatnenia skôr uloženého trestu odňatia slobody, ale treba ho považovať za rozhodnutie ukladajúce nový trest odňatia slobody, ktorého povaha je odlišná od povahy trestu, ktorý bol pôvodne uložený.
Takéto rozhodnutie treba kvalifikovať ako „rozhodnutie“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 a konanie, na konci ktorého bolo prijaté, treba považovať za spadajúce pod pojem „konanie, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle tohto ustanovenia.
Súdny dvor spresnil, že na účely kvalifikácie „konania, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 je dôležité, aby konanie týkajúce sa premeny trestu mohlo viesť k pozbaveniu osobnej slobody, ktoré, hoci bolo predvídateľné v prípade nedodržania podmienok, s ktorými bol spojený trest policajného dohľadu, nebolo ako také súčasťou pôvodného trestu, a teda vyžadovalo uloženie nového trestu, ktorým sa nahrádza prvý trest.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“).
(
2
)	Lotyšské trestné právo stanovuje možnosť, aby príslušný vnútroštátny súd v prípade, že sa v období jedného roka vynesú dva odsudzujúce rozsudky z dôvodu nedodržania podmienok, ktorým podliehal trest policajného dohľadu, zmenil doplňujúci trest policajného dohľadu na trest odňatia slobody na určitú dobu na základe pevného pomeru, a to jeden deň odňatia slobody na každé dva zostávajúce dni policajného dohľadu.
(
3
)	Tento článok stanovuje, že vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s obmedzením osobnej slobody, ak sa dotknutá osoba osobne nezúčastnila na konaní, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia, okrem prípadov stanovených v odseku 1 písm. a) až d) tohto článku.
(
4
)	Rozsudok z 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
5
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Odsúdenie v neprítomnosti) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, body 26 a 27, ako aj citovaná judikatúra).
(
6
)	Rozsudky z 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, body 77 a 88), a z 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Zrušenie podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody) (C‑514/21 a C‑515/21, EU:C:2023:235, bod 53).