62018CC0513
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 12. septembra 2019 (
1
)
Vec C‑513/18
Autoservizi Giordano Società cooperativa
proti
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinčná daňová komisia Palermo, Taliansko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2003/96/ES – Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Článok 7 ods. 2 a 3 – Možnosť členských štátov stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného ako pohonná hmota na komerčné účely – Pojem ‚plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely‘ – Pravidelná alebo príležitostná preprava cestujúcich – Prenájom autobusov s vodičom – Priamy účinok“
I. Úvod
1.
V tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa od Súdneho dvora žiada výklad článku 7 smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (
2
). Toto ustanovenie zavádza vo svojom odseku 1 minimálne úrovne zdaňovania uplatniteľné na pohonné hmoty a vo svojom odseku 2 stanovuje, že s výhradou dodržania určitých podmienok môžu členské štáty rozlišovať v zdaňovaní medzi komerčným a nekomerčným používaním plynového oleja používaného ako pohonná hmota, a na tento účel vo svojom odseku 3 definuje pojem „plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely“.
2.
Súd má určiť, či členské štáty môžu podľa tohto ustanovenia rozlišovať nielen medzi plynovým olejom používaným na nekomerčné účely a plynovým olejom používaným na komerčné účely, ale tiež, v súvislosti s týmto komerčným používaním, medzi plynovým olejom používaným v rámci pravidelnej prepravy cestujúcich a plynovým olejom používaným v rámci príležitostnej prepravy cestujúcich.
II. Právny rámec
A.
Právo Únie
3.
Odôvodnenia 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 a 28 smernice 2003/96 uvádzajú:
„(3)
náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovn[í] zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia;
…
(5)
stanovenie primeraných minimálnych úrovní zdaňovania môže umožniť zníženie rozdielov vo vnútroštátnych úrovniach zdaňovania;
…
(9)
členským štátom by sa mala poskytnúť pružnosť potrebná na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam;
…
(11)
daňové opatrenia učinené v súvislosti s vykonávaním tohto právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny sú záležitosťou, o ktorej rozhodujú jednotlivé členské štáty;...
…
(15)
za určitých okolností alebo stálych podmienok by sa mala dovoliť možnosť uplatňovania odstupňovaných vnútroštátnych úrovní zdaňovania na ten istý výrobok za podmienky, že sa dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania spoločenstva a pravidlá vnútorného trhu a hospodárskej súťaže;
…
(20)
členské štáty môžu rozlišovať medzi naftou na komerčné a nekomerčné účely; členské štáty môžu využívať túto možnosť na znižovanie rozdielu medzi zdaňovaním plynového oleja na nekomerčné účely používaného ako pohonná hmota a benzínu;
…
(24)
členským štátom by sa malo dovoliť uplatňovať určité iné oslobodenia od daní alebo daňové úľavy tam, kde to nebude poškodzovať náležité fungovanie vnútorného trhu a nebude to mať za následok deformácie hospodárskej súťaže;
…
(28)
určité oslobodenia od daní alebo daňové úľavy sa môžu ukázať ako nevyhnutné; zvlášť kvôli nedostatočnému zosúladeniu na úrovni spoločenstva, kvôli rizikám straty konkurencieschopnosti na medzinárodnej úrovni alebo kvôli sociálnym alebo environmentálnym dôvodom.“
4.
Článok 4 ods. 1 tejto smernice uvádza:
„Úrovne zdaňovania, ktoré členské štáty uplatňujú na energetické výrobky a elektrinu vymenované v článku 2[,] nemôžu byť nižšie ako minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou.“
5.
Podľa článku 7 tejto smernice:
„1.   Úrovne zdaňovania uplatňované na motorové palivá od 1. januára 2004 a od 1. januára 2010 sú stanovené v tabuľke A prílohy I.
Najneskôr 1. januára 2012 Rada rozhodne jednomyseľne, po porade s Európskym parlamentom na základe správy a návrhu Komisie o minimálnych úrovniach zdaňovania uplatniteľných na plynový olej na ďalšie obdobie začínajúce 1. januára 2013.
2.   Členské štáty môžu rozlišovať medzi komerčným a nekomerčným používaním plynového oleja používaného ako pohonná hmota za podmienky, že sa dodržia minimálne úrovne spoločenstva a sadzba pre plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely nebude nižšia ako vnútroštátna úroveň zdaňovania platná 1. januára 2003, napriek akýmkoľvek odchýlkam pre toto používanie stanoveným v tejto smernici.
3.   ‚Plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely‘ je pohonná hmota používaná na tieto účely:
a)
prepravu tovarov za úplatu alebo pre vlastnú potrebu motorovými vozidlami alebo prívesovými súpravami určenými výlučne na prepravu tovarov po ceste a s prípustnou celkovou hmotnosťou najmenej 7,5 tony;
b)
pravidelnú alebo príležitostnú prepravu cestujúcich motorovým vozidlom kategórie M2 alebo M3, ako sú určené v smernici Rady 70/156/EHS zo 6. februára 1970 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa technického oprávnenia motorových vozidiel a ich prívesov [ (
3
)].
4.   Napriek odseku 2, členské štáty, ktoré zavádzajú systém poplatkov za používanie ciest pre motorové vozidlá alebo prívesové súpravy určené výlučne na prepravu tovarov po ceste, môžu uplatňovať zníženú sadzbu na plynový olej používaný takýmito vozidlami, ktorá je nižšia ako vnútroštátna úroveň zdaňovania platná 1. januára 2003, pokiaľ celkové daňové zaťaženie zostáva vo všeobecnosti rovnaké, za podmienky, že sa dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania spoločenstva a vnútroštátna úroveň zdaňovania platná 1. januára 2003 pre plynový olej používaný ako pohonná hmota je prinajmenšom dvojnásobná oproti minimálnej úrovni zdaňovania uplatňovanej 1. januára 2004.“
B.
Talianske právo
6.
Článok 6 decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (legislatívny dekrét č. 26 o vykonaní smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny) (
4
) z 2. februára 2007 stanovuje sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného ako palivo. Článok 24b decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (legislatívny dekrét č. 504 stanovujúci konsolidované znenie legislatívnych ustanovení týkajúcich sa výrobných a spotrebných daní a príslušných trestných a správnych sankcií) (
5
) z 26. októbra 1995 stanovuje, pod názvom „Plynový olej na komerčné použitie“:
„1.   Plynový olej používaný ako palivo na komerčné účely podlieha spotrebnej dani pri uplatnení sadzby stanovenej pre dané použitie v bode 4a tabuľky A, ktorá je prílohou k tomuto kodifikovanému zneniu.
2.   Plynový olej používaný ako palivo na komerčné účely znamená plynový olej používaný vo vozidlách s výnimkou vozidiel kategórie euro 2 alebo nižšej, užívaných ich vlastníkom alebo na základe iného právneho titulu, ktorý zaručuje ich výhradnú dostupnosť, a to na tieto účely:
a)
preprava tovaru vo vozidlách s celkovou prípustnou hmotnosťou aspoň 7,5 tony, ktorú vykonávajú:
…
b)
preprava osôb, ktorú vykonávajú:
1.
verejné orgány a miestne verejné podniky, ktoré vykonávajú prepravnú činnosť podľa decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (legislatívny dekrét č. 422 o prenesení funkcií a úloh v oblasti miestnej verejnej dopravy na regióny a miestne orgány na základe článku 4 ods. 4 zákona č. 59 z 15. marca 1997 (
6
)) z 19. novembra 1997 a príslušných regionálnych vykonávacích zákonov;
2.
podniky poskytujúce služby autodopravy na medziregionálnej úrovni v príslušnosti štátnych orgánov podľa decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale (legislatívny dekrét č. 285 o reorganizácii automobilových služieb v pôsobnosti štátu (
7
)) z 21. novembra 2005;
3.
podniky poskytujúce služby autodopravy v príslušnosti regionálnych a miestnych orgánov podľa legislatívneho dekrétu č. 422 z 19. novembra 1997;
4.
podniky poskytujúce služby pravidelnej autodopravy v rámci Spoločenstva podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/2009 z 21. októbra 2009 [o spoločných pravidlách prístupu na medzinárodný trh autokarovej a autobusovej dopravy a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 561/2006 (
8
)].
3.   Za plynový olej používaný ako palivo na komerčné účely sa tiež považuje plynový olej využívaný na osobnú dopravu prevádzkovanú verejnými orgánmi alebo podnikmi poskytujúcimi lanovú dopravu ako verejnú službu.
4.   Výška kompenzácie daňového zaťaženia vyplývajúceho zo zvýšenia spotrebnej dane z plynového oleja používaného na komerčné účely sa stanovuje ako rozdiel medzi sadzbou spotrebnej dane z plynového oleja používaného ako palivo podľa prílohy I a sadzbou uvedenou v odseku 1 tohto článku. Subjekty podľa odsekov 2 a 3 podávajú na účely uvedenej kompenzácie osobitné vyhlásenie na príslušný úrad agentúry Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Riaditeľstvo pre clá a monopoly, Taliansko), a to do jedného mesiaca nasledujúceho po uplynutí každého kalendárneho štvrťroka, v ktorom došlo k spotrebe plynového oleja použitého na komerčné účely.
…“
III. Skutkový stav, konanie a prejudiciálne otázky
7.
Podnik Autoservizi Giordano Società cooperativa, žalobca vo veci samej, vykonáva činnosť prepravy cestujúcich prostredníctvom služby prenájmu autobusov s vodičom.
8.
Tento podnik požiadal Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo (Riaditeľstvo pre clá a monopoly ‑ úrad v Palerme, Taliansko) o priznanie zníženej sadzby spotrebnej dane z plynového oleja používaného na komerčné účely, stanovenej v článku 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995, pokiaľ ide o tretí štvrťrok roku 2017. Táto žiadosť bola zamietnutá rozhodnutím doručeným žalobcovi 1. decembra 2017 z dôvodu, že činnosť pozostávajúca z prenájmu autobusov s vodičom, ktorú vykonáva, nepatrí do žiadnej z kategórií činností prepravy uvedených v článku 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995.
9.
Autoservizi Giordano napadol toto zamietnutie pred vnútroštátnym súdom Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinčná daňová komisia Palermo, Taliansko).
10.
Na podporu svojej žaloby tvrdí, že nárok na zníženú sadzbu dane vyplýva z priameho uplatnenia článku 7 smernice 2003/96 a že obmedzenie zavedené článkom 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995, ktorý priznáva nárok na túto zníženú sadzbu len určitým subjektom, medzi ktorými sa nenachádzajú podniky vykonávajúce činnosti pozostávajúce z prenájmu autobusov aj s vodičom, treba považovať za svojvoľné a nezákonné.
11.
Riaditeľstvo pre clá a monopoly ‑ colný úrad v Palerme naopak tvrdí, že článok 7 smernice 2003/96 nie je priamo uplatniteľný, keďže tento článok ponecháva členským štátom voľnú úvahu, pokiaľ ide o priznanie zníženej sadzby spotrebnej dane.
12.
Vnútroštátny súd uvádza, že také návrhy, ako je návrh žalobcu vo veci samej, viedli v Taliansku k rozdielnym prístupom. Niektoré provinčné daňové komisie vylúčili uplatnenie článku 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995 z dôvodu, že pôsobnosť tohto ustanovenia bola reštriktívnejšia než pôsobnosť článku 7 smernice 2003/96, zatiaľ čo iná provinčná komisia naopak uplatnila článok 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995 z dôvodu, že možnosť stanoviť znížené sadzby dane spadá vo voľnej úvahy členského štátu.
13.
Vnútroštátny súd tiež uvádza, že článok 7 ods. 3 písm. b) smernice 2003/96 odkazuje na „pravidelnú alebo príležitostnú prepravu cestujúcich“, zatiaľ čo článok 24b legislatívneho dekrétu č. 504/1995 priznáva zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného na komerčné účely iba niektorým podnikom, vylučujúc de facto z okruhu podnikov oprávnených na zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja podniky, ktoré tak ako žalobca vo veci samej pôsobia v oblasti súkromnej osobnej dopravy poskytovanej formou prenájmu autobusov s vodičom.
14.
Vnútroštátny súd preto uvádza, že sa snaží zistiť, či sa na článok 7 smernice 2003/96 môžu priamo odvolávať súkromné osoby na účely priznania zníženej sadzby spotrebnej dane a vrátenia neoprávnene zaplatenej spotrebnej dane. Zdôrazňuje tiež, že v takom prípade by bolo zložité považovať talianske právo za zlučiteľné s týmto ustanovením.
15.
Za týchto podmienok Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinčná daňová komisia Palermo) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 7 smernice [2003/96] vykladať v tom zmysle, že do jeho rozsahu pôsobnosti patria všetky podniky a subjekty, verejné alebo súkromné, ktoré pôsobia v odvetví osobnej autobusovej dopravy vrátane oblasti prenájmu autobusov s vodičom, pričom uvedené ustanovenie bráni vnútroštátnej právnej úprave prijatej na účely vykonania tejto smernice, a to v časti, kde medzi subjekty používajúce plynový olej na komerčné účely nezahŕňa aj prevádzkovateľov prenájmu autobusov s vodičom?
2.
Má voľná úvaha priznaná [členským] štátom, na ktorú sa odkazuje v článku 7 ods. 2 smernice 2003/96/ES za následok, že ustanovenie, podľa ktorého plynový olej používaný na komerčné účely zahŕňa plynový olej používaný na ‚príležitostnú prepravu cestujúcich‘, nemá okamžitý účinok a nie je bezpodmienečné?
3.
Je článok 7 citovanej smernice z hľadiska jeho obsahu jednak dostatočne presný a jednak natoľko bezpodmienečný, aby sa ho mohli priamo dovolávať jednotlivci voči orgánom dotknutého členského štátu?“
IV. Analýza
A.
O prvej prejudiciálnej otázke
16.
Vnútroštátny súd sa svojou prvou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta Súdneho dvora na výklad článku 7 smernice 2003/96 na účely zistenia, či sa na jednej strane toto ustanovenie uplatňuje na všetky podniky a subjekty, súkromné alebo verejné, vykonávajúce činnosť prepravy cestujúcich, a na druhej strane, či bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pod pojem „plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely“ nezahŕňa plynový olej používaný na účely príležitostnej prepravy cestujúcich.
17.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 7 ods. 2 smernice 2003/96 umožňuje členským štátom zaviesť v oblasti spotrebnej dane rozlíšenie medzi komerčným a nekomerčným používaním plynového oleja používaného ako pohonná hmota, pričom členským štátom, ktoré zavedú toto rozlíšenie, ukladá na jednej strane povinnosť dodržať minimálne úrovne zdaňovania stanovené touto smernicou a na druhej strane povinnosť nestanoviť sadzbu pre plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely, ktorá by bola nižšia ako vnútroštátna úroveň zdaňovania platná od 1. januára 2003.
18.
Normotvorca Únie stanovil v článku 7 ods. 3 smernice 2003/96 definíciu pre „plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely“, zakladajúcu sa na účeloch, na ktoré je plynový olej používaný. Vyplýva z nej, že plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely je plynový olej používaný na prepravu tovarov za úplatu alebo pre vlastnú potrebu určitými motorovými vozidlami, ako aj plynový olej používaný na pravidelnú alebo príležitostnú prepravu cestujúcich určitými motorovými vozidlami.
19.
Súdny dvor bol z tohto dôvodu na jednej strane požiadaný, aby určil pôsobnosť článku 7 ods. 2 smernice 2003/96 na účely zistenia, či sa toto ustanovenie uplatňuje na taký podnik, o aký ide vo veci samej, teda súkromný podnik vykonávajúci činnosť v oblasti osobnej autobusovej dopravy prostredníctvom nájmu autobusov aj s vodičom. (
9
)
20.
Na druhej strane vnútroštátny súd chce zistiť, či možnosť priznaná členským štátom článkom 7 ods. 2 smernice 2003/96 stanoviť rozlíšenie medzi komerčným a nekomerčným používaním plynového oleja používaného ako pohonná hmota ich tiež oprávňuje priznať v oblasti prepravy cestujúcich zníženú spotrebnú daň pre plynový olej používaný v rámci pravidelnej prepravy cestujúcich, avšak bez toho, aby priznali rovnakú zníženú sadzbu dane v prípade plynového oleja používaného pre príležitostnú prepravu cestujúcich. (
10
)
21.
Po prvé, pokiaľ ide o pôsobnosť článku 7 ods. 2 smernice 2003/96, ako správne zdôraznila Komisia, normotvorca Únie definoval pojem „plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely“ nie s odkazom na verejnú alebo súkromnú povahu subjektov používajúcich plynový olej, ale na účely, na ktoré je plynový olej používaný, a síce na prepravu tovarov a cestujúcich určitými motorovými vozidlami.
22.
Z tohto dôvodu sa podľa mňa článok 7 ods. 2 smernice 2003/96 môže uplatňovať, pokiaľ ide o prepravu cestujúcich, tak na verejné, ako aj súkromné subjekty, akým je žalobca vo veci samej, avšak za podmienky, že sa plynový olej používa v súlade s článkom 7 ods. 3 tejto smernice v rámci činnosti prepravy tovaru alebo cestujúcich.
23.
Po druhé, pokiaľ ide o možnosť členských štátov priznať v oblasti prepravy cestujúcich zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného v rámci pravidelnej prepravy cestujúcich, avšak bez priznania rovnakej zníženej sadzby dane, pokiaľ ide o plynový olej používaný pre príležitostnú prepravu cestujúcich, vzhľadom na znenie, kontext a ciele článku 7 smernice 2003/96 (
11
) sa domnievam, že táto možnosť vyplýva z daného ustanovenia.
24.
Znenie článku 7 ods. 3 písm. b) smernice 2003/96 má tento zmysel, keďže pokiaľ ide o definíciu prepravy cestujúcich, normotvorca Únie použil spojku „alebo“ (
12
), ktorá v zásade označuje alternatívu (
13
).
25.
Z tohto dôvodu sa na prvý pohľad zdá, že znenie daného ustanovenia naznačuje, pokiaľ ide o prepravu cestujúcich, že plynový olej používaný na komerčné účely, na ktorý sa vzťahuje znížená sadzba spotrebnej dane, môže byť používaný buď na účely pravidelnej, alebo príležitostnej prepravy cestujúcich, a teda že členské štáty majú v tejto súvislosti voľnú úvahu.
26.
Súhlasím však s Komisiou, že v znení článku 7 ods. 3 smernice 2003/96 sú určité nejasnosti, keďže spojka „alebo“ nemusí vyjadrovať len alternatívu, ale aj dodatok či kumulatívny charakter.
27.
Táto spojka, ktorá môže mať z lingvistického hľadiska alternatívny alebo kumulatívny význam, sa má preto vykladať v kontexte, v ktorom bola použitá, a z hľadiska účelu predmetného aktu. (
14
)
28.
Podľa môjho názoru však bez spochybnenia štruktúry a účelu smernice 2003/96 vyplýva, že podľa článku 7 ods. 2 a 3 tohto textu sa členské štáty môžu rozhodnúť priznať zníženú sadzbu spotrebnej dane iba z plynového oleja používaného na účely pravidelnej prepravy cestujúcich.
29.
V tejto súvislosti je užitočné na úvod pripomenúť, že normotvorca Únie nechcel prijatím smernice 2003/96 pristúpiť k taxatívnemu, ale k minimálnemu zosúladeniu (
15
) právnych predpisov o zdaňovaní energetických výrobkov a elektriny. Konkrétne, s cieľom predísť narušeniam hospodárskej súťaže alebo vnútroštátnym ochranným či diskriminačným zdaneniam (
16
) smernica 2003/96 stanovuje minimálne úrovne zdaňovania, ale ponecháva členským štátom možnosť stanoviť vyššie úrovne zdaňovania.
30.
V tomto rámci treba ešte zdôrazniť, že na účely určenia rozsahu voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty, sú osobitne relevantné viaceré ustanovenia tejto smernice.
31.
Teda okrem článku 7 ods. 2, články 5, 14, 15, 16, 17 a 19 tejto smernice priznávajú členským štátom možnosť zaviesť odlišné úrovne zdaňovania, oslobodenia od daní alebo znížené sadzby spotrebnej dane. (
17
)
32.
Tieto ustanovenia vykladané s ohľadom na odôvodnenia 10, 15, 24 a 28 smernice 2003/96 (
18
) naznačujú, že normotvorca Únie nezanedbal skutočnosť, že spotrebné dane sú pre členské štáty veľmi dôležité, keďže predstavujú prostriedok na povzbudenie a financovanie niektorých verejných politík.
33.
Zo štruktúry smernice 2003/96 preto podľa mňa vyplýva, že členským štátom ponecháva v mene vnútroštátnych zdôvodnení alebo osobitostí veľmi širokú mieru voľnej úvahy.
34.
Táto analýza je okrem toho podporená výkladom článku 17 smernice 2003/96.
35.
V zmysle tohto ustanovenia môžu členské štáty uplatňovať daňové úľavy na spotrebu elektrickej energie najmä v prospech energeticky náročných podnikov, pokiaľ sa dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou v priemere za všetky podniky.
36.
Súdny dvor, ktorému bola položená otázka, či článok 17 ods. 1 smernice 2003/96 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje daňové úľavy na spotrebu elektrickej energie v prospech energeticky náročných podnikov len z výrobného sektora, rozhodol, vychádzajúc zo znenia tohto ustanovenia a z cieľov danej smernice, že to tak nie je. (
19
)
37.
Ak Súdny dvor rozhodol, že členské štáty môžu „selektívne uplatňovať“ (
20
) možnosť priznania daňových úľav v prospech energeticky náročných podnikov, nerozumiem, z akého dôvodu by to malo byť inak pri zníženej sadzbe spotrebnej dane stanovenej článkom 7 ods. 2 smernice 2003/96.
38.
Tak ako článok 17 smernice 2003/96, aj článok 7 tejto smernice totiž priznáva členským štátom možnosť a nie povinnosť uplatniť zníženú sadzbu spotrebnej dane v prospech niektorých činností.
39.
Okrem toho, pokiaľ ide o ciele smernice 2003/96, na jednej strane pripomínam, že Súdny dvor už mal príležitosť zdôrazniť, že z odôvodnení 9 a 11 tejto smernice vyplýva, že táto smernica ponecháva členským štátom určitý priestor na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam a že režimy, ktoré sú pri vykonávaní uvedenej smernice zavedené, patria do právomoci jednotlivých členských štátov. (
21
)
40.
Na druhej strane Súdny dvor zdôraznil, že smernica 2003/96 tým, že stanovuje zosúladený režim zdaňovania energetických výrobkov a elektriny, má za cieľ, ako vyplýva z jej odôvodnení 2 až 5 a 24, podporovať náležité fungovanie vnútorného trhu v odvetví energetiky tým, že vylúči najmä narušenie hospodárskej súťaže. (
22
)
41.
Vzhľadom na to, že normotvorca Únie v článku 7 ods. 2 smernice 2003/96 výslovne vyžadoval, aby boli dodržané minimálne úrovne zdaňovania, uznanie, že členské štáty môžu stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného na pravidelnú prepravu cestujúcich bez priznania rovnakého zaobchádzania, pokiaľ ide o plynový olej používaný pre príležitostnú prepravu cestujúcich, nezasahuje do tohto cieľa a zároveň im umožňuje vykonávať politiky prispôsobené ich vnútroštátnym podmienkam, predovšetkým v oblasti dopravy a dostupnosti území.
42.
Preskúmanie cieľov smernice 2003/96 tak podporuje výklad, podľa ktorého môžu členské štáty v rámci možnosti vyplývajúcej z článku 7 ods. 2 tejto smernice zaviesť rozdielne zaobchádzanie medzi pravidelnou a príležitostnou prepravou cestujúcich, pozostávajúce z priznania zníženej sadzby spotrebnej dane len z plynového oleja používaného pre pravidelnú prepravu cestujúcich.
43.
Napokon takýto výklad článku 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96 nie je vyvrátený zmyslom článku 7 tejto smernice.
44.
Zdá sa totiž, že normotvorca Únie zaviedol toto ustanovenie (
23
) na účely toho, aby mohli členské štáty rozlišovať z hľadiska spotrebných daní medzi plynovým olejom na komerčné používanie a plynovým olejom na nekomerčné používanie, ako aj znížiť rozdiel medzi zdaňovaním plynového oleja používaného ako pohonná hmota na nekomerčné účely a benzínu. (
24
)
45.
Zo všetkých týchto skutočností vyvodzujem, že článok 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96 sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie umožňuje členským štátom stanoviť v oblasti prepravy cestujúcich zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného na pravidelnú prepravu cestujúcich bez priznania rovnakej zníženej sadzby dane z plynového oleja používaného pre príležitostnú prepravu cestujúcich.
46.
Táto možnosť však nemôže byť realizovaná svojvoľne a musí byť podľa mňa vykonávaná pri dodržiavaní zásad práva Únie (
25
) a predovšetkým zásady rovnosti zaobchádzania. (
26
)
47.
To je podľa môjho názoru prípad talianskej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, keďže sa na rozdiel od Komisie domnievam, že pravidelná preprava a príležitostná preprava cestujúcich má rozdielne charakteristiky a zodpovedá špecifickým potrebám, na základe čoho môže členský štát vyhradiť nárok na zníženú sadzbu spotrebnej dane len pre plynový olej používaný na pravidelnú prepravu cestujúcich.
48.
Zatiaľ čo pravidelná preprava cestujúcich uskutočňuje podľa svojej definície prepravu v presne určených intervaloch po presne určených trasách, služba príležitostnej prepravy je zabezpečená v závislosti na špecifickej potrebe, ktorú má doprava uspokojiť. (
27
)
49.
Okrem toho pravidelná preprava cestujúcich je neoddeliteľnou súčasťou dopravnej politiky v rozsahu, v akom sa napríklad podieľa na dostupnosti území.
50.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa domnievam, že na prvú prejudiciálnu otázku treba odpovedať tak, že článok 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96 sa má vykladať v tom zmysle, že na jednej strane sa uplatňuje v rámci prepravy cestujúcich tak na verejné, ako aj na súkromné subjekty, avšak pod podmienkou, že tieto subjekty vykonávajú v súlade s článkom 7 ods. 3 tejto smernice činnosť prepravy cestujúcich, a že na druhej strane možnosť priznaná členským štátom článkom 7 ods. 2 tejto smernice oprávňuje členský štát stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného na pravidelnú prepravu cestujúcich bez toho, aby priznal rovnaké zaobchádzanie v súvislosti s plynovým olejom používaným na príležitostnú prepravu cestujúcich.
B.
O druhej a tretej prejudiciálnej otázke
51.
Vnútroštátny súd sa svojou druhou a treťou prejudiciálnou otázkou, ktoré navrhujem preskúmať spoločne, v podstate pýta Súdneho dvora na priamy účinok článku 7 smernice 2003/96. Vzhľadom na odpoveď, ktorú navrhujem dať na prvú prejudiciálnu otázku, nie je podľa môjho názoru potrebné vyjadriť sa k priamemu účinku tohto ustanovenia. (
28
) Nasledujúce úvahy preto formulujem iba subsidiárne a pre úplnosť v prípade, že Súdny dvor odpovie na prvú prejudiciálnu otázku inak.
52.
Na úvod uvádzam, že ak sa členský štát rozhodne nevyužiť možnosť stanovenú v článku 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96, toto ustanovenie nemá priamy účinok.
53.
V prípade, keď by členský štát využil túto možnosť a nesprávne prebral článok 7 smernice 2003/96, pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry je ustanovenie dostatočne presné, aby sa naň jednotlivec mohol odvolávať a súd ho uplatniť, ak stanovuje povinnosť prostredníctvom jednoznačných výrazov, a na druhej strane, ustanovenie je bezpodmienečné, ak vyjadruje povinnosť, ktorá nie je viazaná na nijakú podmienku a jej uplatnenie ani účinky si nevyžadujú prijatie právneho aktu, či už inštitúciami Únie, alebo orgánmi členských štátov. (
29
)
54.
Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, treba konštatovať, že článok 7 smernice 2003/96 jednoznačne umožňuje členským štátom stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane len z plynového oleja používaného na pravidelnú prepravu cestujúcich, pričom jednoznačne vyžaduje, aby boli dodržané minimálne úrovne zdaňovania, aby sadzba stanovená pre plynový olej používaný ako pohonná hmota na komerčné účely nebola nižšia ako vnútroštátna úroveň zdaňovania platná 1. januára 2003 a aby bola doprava uskutočňovaná určitými kategóriami motorových vozidiel.
55.
Pokiaľ ide o druhú podmienku, Súdny dvor už rozhodol, že okolnosť, že ustanovenie smernice, ktoré poskytuje členským štátom možnosť voľby, nutne nevylučuje, že výlučne na základe ustanovení tejto smernice možno s dostatočnou presnosťou určiť obsah práv priznaných jednotlivcom. (
30
)
56.
Pokiaľ ide o predmetnú vec, je pravda, že článok 7 smernice 2003/96 priznáva členským štátom možnosť stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane a obmedziť uplatnenie tejto sadzby na plynový olej, ktorý je používaný na určité účely, na základe čoho by sa dalo diskutovať o bezpodmienečnom charaktere tohto ustanovenia.
57.
Vzhľadom však na to, že taliansky normotvorca využil túto možnosť a voľnú úvahu uznanú uvedeným ustanovením, takáto voľná úvaha nenarúša presný a bezpodmienečný charakter povinnosti realizovať túto možnosť spôsobom, ktorý nie je svojvoľný, a dodržať podmienky stanovené normotvorcom.
58.
Za týchto podmienok navrhujem odpovedať na druhú a tretiu prejudiciálnu otázku tak, že v prípade, že by vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, bola v rozpore s článkom 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96, toto ustanovenie by malo priamy účinok, na základe čoho by sa ho bolo možné priamo dovolávať na účely priznania zníženej sadzby spotrebnej dane z plynového oleja používaného ako pohonná hmota na komerčné účely.
V. Návrh
59.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položila Commissione tributaria provinciale di Palermo (provinčná daňová komisia Palermo, Taliansko), takto:
1.
Článok 7 ods. 2 a 3 smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny sa má vykladať v tom zmysle, že na jednej strane sa uplatňuje v rámci prepravy cestujúcich tak na verejné, ako aj súkromné subjekty, avšak pod podmienkou, že tieto subjekty vykonávajú v súlade s článkom 7 ods. 3 tejto smernice činnosť prepravy cestujúcich, a že na druhej strane možnosť priznaná členským štátom článkom 7 ods. 2 tejto smernice oprávňuje členský štát stanoviť zníženú sadzbu spotrebnej dane z plynového oleja používaného na pravidelnú prepravu cestujúcich bez toho, aby priznal rovnaké zaobchádzanie v súvislosti s plynovým olejom používaným na príležitostnú prepravu cestujúcich.
2.
V prípade, že by vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, bola v rozpore s článkom 7 ods. 2 a 3 smernice 2003/96, toto ustanovenie by malo priamy účinok, na základe čoho by sa ho bolo možné priamo dovolávať na účely priznania zníženej sadzby spotrebnej dane z plynového oleja používaného ako pohonná hmota na komerčné účely.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 283, 2003, s. 51; Mim. vyd. 09/001, s. 405.
(
3
)	Ú. v. ES L 42, 1970, s. 1; Mim. vyd. 13/001, s. 44. Smernica 70/156 bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/46/ES z 5. septembra 2007, ktorou sa zriaďuje rámec pre typové schválenie motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel, systémov, komponentov a samostatných technických jednotiek určených pre tieto vozidlá (Rámcová smernica) (Ú. v. EÚ L 263, 2007, s. 1). Definícia stanovená smernicou 2007/46 týkajúca sa kategórií vozidiel M2 alebo M3 je zhodná s tou, ktorú uvádzala smernica 70/156. Ide o motorové vozidlá, ktoré majú okrem sedadla vodiča viac ako osem sedadiel a ich maximálna hmotnosť nepresahuje 5 t (kategória M2) alebo ich maximálna hmotnosť presahuje 5 t (kategória M3).
(
4
)	GURI č. 68 z 23. marca 2007, s. 5.
(
5
)	GURI č. 279 z 29. novembra 1995, s. 5, ďalej len „legislatívny dekrét č. 504/1995“. Toto ustanovenie bolo zavedené článkom 4b ods. 1 písm. f) decreto‑legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (zákonný dekrét č. 193 o naliehavých ustanoveniach v daňovej oblasti a o financovaní okamžitých potrieb) z 22. októbra 2016 (GURI č. 249 z 24. októbra 2016, s. 1), účinný od 3. decembra 2016, ktorý bol v upravenom znení zmenený na legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (zákon č. 225 o zmene na zákon, v upravenom znení, zákonného dekrétu č. 193 o naliehavých ustanoveniach v daňovej oblasti a o financovaní okamžitých potrieb) z 1. decembra 2016 (GURI č. 282 z 2. decembra 2016, s. 1).
(
6
)	GURI č. 287 z 10. decembra 1997, s. 4.
(
7
)	GURI č. 6 z 9. januára 2006, s. 12.
(
8
)	Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 88.
(
9
)	Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že žalobca vo veci samej je súkromným podnikom.
(
10
)	Ako vyplýva z pripomienok talianskej vlády, prebratie článku 7 smernice 2003/96 do talianskeho právneho poriadku viedlo konkrétne k tomu, že znížená sadzba spotrebnej dane stanovená v tomto článku 7 sa uplatňuje na „pravidelnú“ prepravu cestujúcich, pozostávajúcu zo služieb pravidelnej dopravy spadajúcej do štátnej, regionálnej alebo lokálnej právomoci a z tohto dôvodu sa odmieta subjektom poskytujúcim služby „príležitostnej“ prepravy, kategórie zahŕňajúcej služby prepravy cestujúcich prostredníctvom služby prenájmu autobusov s vodičom.
(
11
)	Pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora treba pri určení významu ustanovenia práva Únie zohľadniť súčasne jeho znenie, kontext a jeho ciele [pozri rozsudok z 3. apríla 2014, Kronos Titan a Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service (C‑43/13 a C‑44/13, EU:C:2014:216, bod 25 a citovanú judikatúru); pozri tiež, pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa oslobodení od dane stanovené smernicou 2003/96, rozsudok zo 7. marca 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, bod 21 a citovanú judikatúru)].
(
12
)	V španielskej jazykovej verzii smernice 2003/96 normotvorca Únie použil spojku „u“, v nemeckej jazykovej verzii použil výraz „oder“, v anglickej jazykovej verzii výraz „whether“, v talianskej verzii spojku „o“ a v poľskej verzii výraz „lub“.
(
13
)	Pozri Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, s. 1555. Pozri najmä v judikatúre rozsudok zo 6. októbra 2009, GlaxoSmithKline Services a i./Komisia a i. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P a C‑519/06 P, EU:C:2009:610, bod 55).
(
14
)	Pozri rozsudky z 12. júla 2005, Komisia/Francúzsko (C‑304/02, EU:C:2005:444, bod 83), a zo 14. mája 2019, M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (C‑391/16, C‑77/17 a C‑78/17, EU:C:2019:403, bod 102).
(
15
)	Pozri odôvodnenia 2 až 4, ako aj článok 4 ods. 1 smernice 2003/96. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston vo veci X (C‑426/12, EU:C:2014:446, bod 55).
(
16
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. marca 2007, Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, body 18 až 23).
(
17
)	Väčšina týchto možností sa okrem zjavnej výnimky oslobodení od dane spája s povinnosťou dodržiavať minimálne úrovne zdaňovania stanovené smernicou 2003/96 (pozri články 5, 7 a 17 tejto smernice).
(
18
)	V tejto súvislosti pripomínam, že v odôvodnení 9 smernice 2003/96 normotvorca Únie výslovne uviedol, že „členským štátom by sa mala poskytnúť pružnosť potrebná na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam“.
(
19
)	Pozri rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, body 25 až 52).
(
20
)	Výraz „selektívne uplatňovanie“ je použitý Súdnym dvorom v oblasti dane z pridanej hodnoty (DPH) a označuje možnosť členských štátov uplatniť zníženú sadzbu DPH na konkrétne a špecifické aspekty jednej z kategórií plnení, pre ktoré môžu takú sadzbu uplatniť [pozri v tejto súvislosti moje návrhy, ktoré som predniesol vo veci Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, bod 30)]. Hoci je nevyhnutne nedokonalá, analógia medzi spotrebnými daňami a DPH je tu podľa môjho názoru vhodná, keďže Súdny dvor priznáva členským štátom možnosť vyhradiť niektorým podnikom alebo činnostiam nárok na zníženú sadzbu spotrebnej dane, ktorú môžu stanoviť.
(
21
)	Pozri rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS ‑ Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, bod 50).
(
22
)	Pozri rozsudky zo 7. marca 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, bod 29 a citovaná judikatúra), ako aj z 27. júna 2018, Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, bod 34 a citovaná judikatúra).
(
23
)	Toto ustanovenie, ktoré sa nenachádzalo v pôvodnom návrhu Komisie, bolo vložené v priebehu legislatívneho procesu: pozri návrh smernice Rady o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov [KOM(97) 30 v konečnom znení].
(
24
)	Ako to vyplýva z odôvodnenia 20 smernice 2003/96 a z tlačovej správy Komisie z 27. októbra 2003 po prijatí smernice 2003/96 (dokument IP/03/1456, k dispozícii na tejto internetovej stránke: http://europa.eu/rapid/press‑release_IP‑03‑1456_fr.htm).
(
25
)	A tiež pravidiel týkajúcich sa pomoci priznanej štátmi v súlade s článkom 26 smernice 2003/96 [pozri rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, bod 51)].
(
26
)	Pozri analogicky rozsudok z 9. novembra 2017, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, bod 29 a 30).
(
27
)	Hoci smernica 2003/96 nedefinuje pravidelnú ani príležitostnú dopravu, uvádzam, že podľa článku 2 ods. 2 a 4 nariadenia č. 1073/2009 „pravidelná doprava“ je doprava, ktorou sa zabezpečuje preprava cestujúcich v presne určených v intervaloch po presne určených trasách, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach, a „príležitostná doprava“ je doprava, ktorá nespadá pod definíciu pravidelnej dopravy vrátane osobitnej pravidelnej dopravy, ktorej hlavnou vlastnosťou je, že prepravuje skupinu cestujúcich vytvorenú z podnetu zákazníka alebo samotného dopravcu.
(
28
)	Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami snaží zistiť, či má článok 7 smernice 2003/96 priamy účinok, na základe čoho by taký subjekt, akým je žalobca vo veci samej, používajúci plynový olej na komerčné účely na príležitostnú prepravu cestujúcich, mohol získať pri uplatnení tohto ustanovenia vrátenie neoprávnene zaplatenej spotrebnej dane. Preto aj keď sú jednotlivci oprávnení odvolávať sa pred vnútroštátnymi súdmi proti členskému štátu na ustanovenia smernice, ktoré sú nepodmienené a dostatočne presné, či už preto, že tento štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote, alebo preto, že ju prebral nesprávne [pozri najmä rozsudok zo 17. júla 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, bod 23), a uznesenie z 5. februára 2015, Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, neuverejnené, EU:C:2015:75, bod 33 a citovaná judikatúra)], v rozsahu, v akom z odpovede, ktorú navrhujem dať na prvú prejudiciálnu otázku, jednoznačne vyplýva, že Talianska republika neprebrala článok 7 smernice 2003/96 nesprávne, sa otázka o možnosti odvolávať sa na toto ustanovenie nekladie.
(
29
)	Pozri uznesenie z 5. februára 2015, Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, neuverejnené, EU:C:2015:75, body 34 a 36).
(
30
)	Pozri rozsudok zo 17. júla 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, bod 30 a citovaná judikatúra).