62005CJ0010_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑10/05,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Cour administrative (Luxembursko) z 11. januára 2005 a doručený Súdnemu dvoru 14. januára 2005, ktorý súvisí s konaním:
Cynthia Mattern,
Hajrudin Cikotic
proti
Ministre du Travail et de l’Emploi,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Schiemann, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca) a E. Juhász,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, splnomocnení zástupcovia,
– vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: S. Nwaokolo, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Hoskins, barrister,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Rozet, splnomocnený zástupca,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 15. decembra 2005,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 11 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2434/92 z 27. júla 1992 (Ú. v. ES L 245, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 69, ďalej len „nariadenie“).
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu, v ktorom proti sebe stoja pani Mattern a pán Cikotic na jednej strane a Ministre du Travail et de l’Emploi (minister práce a zamestnanosti) na druhej strane v súvislosti s rozhodnutím, ktorým Ministre du Travail et de l’Emploi odmietol udeliť pánovi Cikoticovi pracovné povolenie.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
3. Na základe článku 39 ods. 2 ES voľný pohyb pracovníkov zahŕňa zrušenie akejkoľvek diskriminácie pracovníkov členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky.
4. Podľa článku 39 ods. 3 ES „s výnimkou obmedzení odôvodnených verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou a ochranou verejného zdravia majú pracovníci právo:
…
c) na pobyt v niektorom z členských štátov za účelom zamestnania v súlade s ustanoveniami zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych aktov, ktorými sa upravuje zamestnávanie vlastných štátnych príslušníkov tohto štátu;
…“
5. Článok 3 ods. 1 nariadenia stanovuje:
„V súlade s týmto nariadením sa nepoužijú ustanovenia zákona, iného právneho predpisu alebo správneho opatrenia, prípadne správne postupy členského štátu:
– ak obmedzujú žiadosť o zamestnanie a ponuku zamestnania alebo právo prístupu štátnych príslušníkov iného členského štátu k zamestnaniu a jeho výkonu, prípadne ak s tým spájajú podmienky, ktoré neuplatňujú na vlastných štátnych príslušníkov, alebo
– ak ich výlučným alebo zásadným cieľom alebo účinkom je zabrániť štátnym príslušníkom iných členských štátov získať ponúkané zamestnanie, aj keď sa ich uplatňovanie neviaže na štátnu príslušnosť.
…“
6. Článok 11 nariadenia znie takto:
„Ak štátny príslušník členského štátu vykonáva zamestnanie alebo samostatnú zárobkovú činnosť na území iného členského štátu, jeho manželka/jej manžel a jeho deti mladšie ako 21 rokov alebo od neho závislé majú právo na prístup k zamestnaniu na celom území toho istého štátu a to aj vtedy, keď nie sú štátnymi príslušníkmi ani jedného z členských štátov.“
Vnútroštátna právna úprava
7. Článok 1 veľkovojvodskej vyhlášky z 12. mája 1972 o opatreniach vzťahujúcich sa na zamestnávanie zahraničných pracovníkov na území Luxemburského veľkovojvodstva ( Mémorial
A 1972, s. 945) v znení veľkovojvodskej vyhlášky zo 17. júna 1994 ( Mémorial A 1994, s. 1034, ďalej len „veľkovojvodská vyhláška z roku 1972“) stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia týkajúce sa vstupu na územie Luxemburského veľkovojvodstva a pobytu v ňom, žiadny cudzinec nesmie na luxemburskom území vykonávať zamestnanie, a to tak v oblasti manuálnej práce, ako aj duševnej, ak mu nebolo udelené povolenie v súlade s ustanoveniami tejto vyhlášky.
…
Ustanovenia tejto vyhlášky sa nevzťahujú na pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi niektorého členského štátu Európskej únie alebo štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore.“
8. Na základe článku 10 veľkovojvodskej vyhlášky z roku 1972 možno zahraničnému pracovníkovi odmietnuť udelenie a obnovenie pracovného povolenia z dôvodov spojených so situáciou, vývojom alebo organizáciou trhu práce.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že pán Cikotic, štátny príslušník tretieho štátu, je manželom pani Mattern, luxemburskej štátnej príslušníčky, a že majú bydlisko v Belgicku.
10. Pani Mattern v Belgicku v rámci stredoškolského odborného vzdelávania vykonávala odbornú prípravu v odbore pomocný rodinný a sanitárny pracovník. Od marca do júna 2003 v tomto členskom štáte vykonala aj odbornú stáž ako pomocná ošetrovateľka.
11. Rozhodnutím zo 14. júla 2003 Ministre du Travail et de l’Emploi zamietol žiadosť o pracovné povolenie, ktorú pán Cikotic podal 18. marca 2003 na luxemburskom úrade zamestnanosti na základe potvrdenia o prijatí do zamestnania.
12. Odvolatelia vo veci samej v žalobe, ktorú podali proti uvedenému rozhodnutiu na Tribunal administratif, tvrdili, že pán Cikotic je oslobodený od povinnosti získať pracovné povolenie z dôvodu, že ako štátny príslušník tretieho štátu, manžel príslušníčky Spoločenstva, má na základe zásady voľného pohybu pracovníkov právo na prístup k zamestnaniu na luxemburskom území.
13. Tribunal administratif rozhodnutím z 29. marca 2004 túto žalobu zamietol, pričom okrem iného uviedol, že nariadenie sa v tomto prípade neuplatňuje, pretože pani Mattern v Belgicku nevykonáva zamestnanie.
14. Cour administrative, na ktorý bolo proti tomuto rozhodnutiu podané odvolanie, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa normy Spoločenstva týkajúce sa voľného pohybu pracovníkov uplatňovať na situáciu štátneho príslušníka tretieho štátu, manžela/manželky príslušníka Spoločenstva, ktorý v inom ako svojom členskom štáte vykonal odbornú prípravu a stáž, a… môže byť z tohto dôvodu druhá osoba, ktorá nie je príslušníkom Spoločenstva, oslobodená od povinnosti získať pracovné povolenie na základe noriem zaručujúcich príslušníkom Spoločenstva a ich rodinným príslušníkom, štátnym príslušníkom tretích štátov, právo voľného pohybu pracovníkov?“
O prejudiciálnej otázke
15. Podľa článku 11 nariadenia, ak štátny príslušník členského štátu vykonáva zamestnanie alebo samostatnú zárobkovú činnosť na území iného členského štátu, jeho manželka/manžel a jeho deti mladšie ako 21 rokov alebo od neho závislé majú právo na prístup k akémukoľvek zamestnaniu na celom území toho istého štátu, a to aj vtedy, keď nie sú štátnymi príslušníkmi ani jedného z členských štátov.
16. Právo, ktoré tento článok priznáva manželovi/manželke migrujúceho pracovníka, je spojené s právami, ktoré má tento pracovník na základe článku 39 ES (pozri rozsudok zo 7. mája 1986, Gül, 131/85, Zb. s. 1573, bod 20).
17. Z toho vyplýva, že právo štátneho príslušníka tretieho štátu, manžela/manželky príslušníka Spoločenstva, na prístup na pracovný trh členského štátu závisí od práv, ktoré má tento príslušník Spoločenstva na základe článku 39 ES, najmä od jeho postavenia pracovníka.
18. Ako už Súdny dvor rozhodol, pojem „pracovník“ v zmysle článku 39 ES má dosah v rámci celého Spoločenstva a nesmie sa vykladať zužujúco. Za „pracovníka“ je potrebné považovať každú osobu, ktorá vykonáva skutočné a účinné činnosti s výnimkou činností, ktoré sú tak obmedzené, že sa javia ako čisto okrajové a vedľajšie. Charakteristickou črtou pracovného vzťahu podľa judikatúry je okolnosť, že osoba vykonáva plnenia počas určitého času v prospech inej osoby a pod jej vedením, za čo dostáva odmenu (pozri najmä rozsudky z 3. júla 1986, Lawrie-Blum, 66/85, Zb. s. 2121, body 16 a 17, ako aj zo 7. septembra 2004, Trojani, C‑456/02, Zb. s. I‑7573, bod 15).
19. V tejto veci, ako to vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, pani Mattern v Belgicku v rámci stredoškolského odborného vzdelávania vykonávala odbornú prípravu a potom vykonala v tomto členskom štáte odbornú stáž ako pomocná ošetrovateľka.
20. Táto okolnosť je spôsobilá priznať pani Mattern postavenie pracovníka v zmysle práva Spoločenstva.
21. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že ak sa stáž vykonáva za takých podmienok ako skutočné a účinné zamestnanie, skutočnosť, že táto stáž môže byť považovaná za praktickú prípravu spojenú so samotným výkonom povolania, nemôže zabrániť uplatneniu článku 39 ES (pozri najmä rozsudky Lawrie Blum, už citovaný, bod 19, a zo 17. marca 2005, Kranemann, C‑109/04, Zb. s. I‑2421, bod 13).
22. Okrem toho hoci je isté, že odmena za vykonané plnenia je základnou charakteristickou črtou pracovného vzťahu, rovnako je pravdou, že ani obmedzená výška uvedenej odmeny, ani pôvod zdrojov, z ktorých je vyplácaná, nemôžu mať žiadny vplyv na postavenie pracovníka v zmysle práva Spoločenstva (pozri rozsudky z 23. marca 1982, Levin, 53/81, Zb. s. 1035, bod 16, a Kranemann, už citovaný, bod 17).
23. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby pri posúdení skutkového stavu, ktoré je len v jeho právomoci, preveril, či pani Mattern v rámci svojej odbornej stáže vykonávala skutočné a účinné zamestnanie, ktoré umožňuje, aby bola považovaná za pracovníka v zmysle článku 39 ES.
24. Zo samotného znenia článku 11 nariadenia však vyplýva, že práva štátneho príslušníka tretieho štátu, manžela/manželky príslušníka Spoločenstva, na prístup na pracovný trh, sa možno dovolávať len v členskom štáte, kde tento príslušník Spoločenstva vykonáva zamestnanie alebo samostatnú zárobkovú činnosť.
25. Ako správne uviedla generálna advokátka v bode 33 svojich návrhov, právo na výkon zamestnania podľa článku 11 nariadenia nepriznáva rodinným príslušníkom migrujúcich pracovníkov žiadne právo spojené s voľným pohybom, pričom z tohto ustanovenia má prospech skôr migrujúci pracovník, ku ktorého rodine patrí štátny príslušník tretieho štátu, ako manžel/manželka alebo závislé dieťa.
26. Je nesporné, že v čase skutkového stavu veci samej pani Mattern nevykonávala žiadne zamestnanie alebo samostatnú zárobkovú činnosť v inom členskom štáte ako v Belgicku.
27. Z toho vyplýva, že pán Cikotic sa na článok 11 nariadenia mohol odvolávať len v Belgicku s cieľom získať v tomto členskom štáte prístup na pracovný trh za rovnakých podmienok ako tie, ktoré sa vzťahujú na vlastných štátnych príslušníkov uvedeného štátu.
28. Vzhľadom na predchádzajúce je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 11 nariadenia nepriznáva štátnemu príslušníkovi tretieho štátu právo na prístup k zamestnaniu v inom členskom štáte ako v tom, v ktorom jeho manžel/manželka, príslušník Spoločenstva, ktorý využil svoje právo voľného pohybu, vykonáva alebo vykonával zamestnanie.
O trovách
29. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Za takých okolností, o aké ide vo veci samej, článok 11 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2434/92 z 27. júla 1992, nepriznáva štátnemu príslušníkovi tretieho štátu právo na prístup k zamestnaniu v inom členskom štáte ako v tom, v ktorom jeho manžel/manželka, príslušník Spoločenstva, ktorý využil svoje právo voľného pohybu, vykonáva alebo vykonával zamestnanie.