Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
TAMARA ĆAPETA
prednesené 13. novembra 2025(1)
Vec C‑773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
proti
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Európskej komisii
„ Odvolanie – Neprivilegovaný vedľajší účastník – Zastupujúce združenie – Prípustnosť – Článok 56 druhý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie – Prípravky na ochranu rastlín – Nariadenie (ES) č. 1107/2009 – Neobnovenie schválenia účinnej látky chlórpyrifos‑metyl – Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/17 – Žaloba o neplatnosť “
I.      Úvod
1.        Združenie zastupujúce európske odvetvie ochrany rastlín vstúpilo ako vedľajší účastník do konania na Všeobecnom súde na podporu žaloby o zrušenie nariadenia Komisie, ktorým sa neobnovilo schválenie určitej látky podľa uplatniteľných právnych predpisov Únie. Žaloba bola zamietnutá.
2.        Združenie teraz podáva odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu. Je toto združenie týmto rozsudkom priamo dotknuté, ako to vyžaduje článok 56 druhý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie (ďalej len „štatút“), aby bolo jeho odvolanie prípustné?
3.        To je jedna z kľúčových otázok, ktoré sa nastoľujú v prejednávanej veci.
II.    Okolnosti predchádzajúce sporu
4.        European Crop Care Association (ďalej len „ECCA“) je združenie so sídlom v Bruseli (Belgicko), ktoré zastupuje európskych výrobcov prípravkov na ochranu rastlín(2).
5.        Prípravky na ochranu rastlín sú regulované právnymi predpismi Únie vrátane nariadenia č. 1107/2009(3), ktorým sa stanovujú harmonizované pravidlá schvaľovania účinných látok a uvádzania takýchto prípravkov na trh.(4) V uvedenom nariadení sa stanovuje dvojitý systém, v rámci ktorého účinné látky schvaľuje na úrovni Únie Európska komisia, zatiaľ čo prípravky na ochranu rastlín, ktoré obsahujú účinné látky schválené na úrovni Únie, povoľujú na vnútroštátnej úrovni členské štáty.(5)
6.        Pre prejednávanú vec je dôležité, že schválenie účinných látok je časovo obmedzené, takže ich ďalšie používanie si vyžaduje obnovenie tohto schválenia Komisiou v súlade s požiadavkami nariadenia č. 1107/2009.(6) Osobitné ustanovenia o postupe obnovovania povolenia účinných látok boli stanovené aj vo vykonávacom nariadení č. 844/2012(7), a podieľajú sa na ňom Komisia, Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „EFSA“) a členské štáty.
A.      Udalosti vedúce ku konaniu na Všeobecnom súde
7.        Účinnou látkou, o ktorú ide v prejednávanej veci, je chlórpyrifos‑metyl (ďalej len „CHP‑metyl“), ktorý sa používa v prípravkoch na ochranu rastlín na kontrolu škodcov a na ošetrenie uskladneného obilia a prázdnych skladov.
8.        CHP‑metyl bol prvýkrát schválený pre Európsku úniu v roku 2006(8) a platnosť jeho schválenia mala uplynúť v roku 2016.(9)
9.        V roku 2013 dve spoločnosti vyrábajúce CHP‑metyl – Ascenza Agro, SA (ďalej len „Ascenza“) a Dow AgroSciences Ltd – predložili, každá samostatne, žiadosť o obnovenie schválenia CHP‑metylu.
10.      Nasledovalo konanie o obnovení schválenia CHP‑metylu.(10)
11.      Komisia sa napokon vykonávacím nariadením 2020/17(11) rozhodla schválenie CHP‑metylu neobnoviť. Podľa tohto nariadenia existovali obavy z genotoxicity a vývojovej neurotoxicity CHP‑metylu, ako sa uvádza v dvoch vyhláseniach EFSA, ktoré nebolo možné vylúčiť. Komisia preto usúdila, že nebolo možné preukázať, že boli splnené kritériá schválenia týkajúce sa účinkov na ľudské zdravie uvedené v článku 4 nariadenia č. 1107/2009.
B.      Konanie na Všeobecnom súde
12.      Dňa 10. februára 2020 Ascenza, jeden zo žiadateľov o obnovenie schválenia CHP‑metylu, spolu so spoločnosťou Industrias Afrasa, SA (ďalej len „Afrasa“), ktorá pôsobí na trhu ochrany rastlín (ďalej spoločne len „žalobkyne“), podali na základe článku 263 ZFEÚ na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť vykonávacieho nariadenia 2020/17. Tvrdili, že rozhodnutie Komisie neobnoviť schválenie CHP‑metylu bolo poznačené procesnými a vecnými chybami, v dôsledku čoho je toto nariadenie nezákonné.
13.      ECCA požiadalo o vstup do konania ako vedľajší účastník na podporu žalobkýň s cieľom dosiahnuť zrušenie uvedeného nariadenia. Všeobecný súd žiadosti ECCA vyhovel a konštatoval, že ECCA preukázalo záujem na výsledku konania, ako to vyžaduje právo Únie.(12) Záujem ECCA vychádzal zo skutočnosti, že zastupuje európske odvetvie ochrany plodín a výsledok konania môže ovplyvniť jeho kolektívne záujmy, keďže vykonávacie nariadenie Komisie 2020/17 údajne stanovuje precedensy, ktoré by mali na toto odvetvie vplyv.
14.      Komisia navrhla, aby bola žaloba o neplatnosť podaná žalobkyňami zamietnutá v celom rozsahu.
15.      Dánske kráľovstvo, Francúzska republika a Health and Environmental Alliance (ďalej len „HEAL“), organizácia na ochranu životného prostredia, požiadali o vstup do konania ako vedľajší účastníci na podporu Komisie s cieľom dosiahnuť zamietnutie žaloby. Všeobecný súd týmto žiadostiam vyhovel.(13)
16.      Napadnutým rozsudkom(14) Všeobecný súd všetky výhrady zamietol ako nedôvodné. To zahŕňalo osem žalobných dôvodov, ktoré uviedli žalobkyne,(15) spolu s tromi ďalšími žalobnými dôvodmi, ktoré uviedlo ECCA.(16) Všeobecný súd tak žalobu zamietol.
III. Konanie na Súdnom dvore
17.      Svojím odvolaním podaným 14. decembra 2023 ECCA navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a zrušil vykonávacie nariadenie 2020/17. Takisto navrhuje, aby Súdny dvor uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
18.      Ascenza vo svojom vyjadrení k odvolaniu podanom 20. marca 2024 podporuje návrhy ECCA a tvrdí, že odvolaniu by sa malo vyhovieť v celom rozsahu.
19.      Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu podanom 22. marca 2024 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil ECCA povinnosť nahradiť trovy konania.
20.      HEAL vo svojom vyjadrení k odvolaniu podanom 23. marca 2024 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie odmietol a uložil ECCA povinnosť nahradiť trovy konania.
21.      Francúzska republika vo svojom vyjadrení k odvolaniu podanom 8. apríla 2024 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol.
22.      ECCA predložilo repliku 22. júla 2024, pričom Ascenza a Komisia predložili v uvedenom poradí dupliku 30. augusta a 2. októbra 2024.
23.      Súdny dvor v súlade s článkom 76 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku rozhodol, že o veci rozhodne bez nariadenia pojednávania.
IV.    Analýza
24.      Jedna z otázok, ktoré sa objavujú v tomto odvolaní(17), sa týka podmienok, za ktorých môže združenie, ktoré sa zúčastnilo konania na prvom stupni ako neprivilegovaný vedľajší účastník, podať odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu.
25.      V súlade so žiadosťou Súdneho dvora sa tieto návrhy zamerajú len na túto otázku.
26.      Súdny dvor sa už zaoberal prípustnosťou odvolaní podaných neprivilegovanými vedľajšími účastníkmi, ale nie v situácii, keď je takýmto vedľajším účastníkom združenie. Prejednávané odvolanie tak dáva Súdnemu dvoru možnosť spresniť požiadavku stanovenú v článku 56 druhom odseku štatútu – že neprivilegovaného vedľajšieho účastníka konania sa musí rozsudok Všeobecného súdu priamo dotýkať –, ak je týmto vedľajším účastníkom konania zastupujúce združenie.
27.      Komisia, ktorú podporuje HEAL, spochybňuje prípustnosť odvolania, pretože ECCA nie je priamo dotknuté napadnutým rozsudkom v zmysle článku 56 druhého odseku štatútu.
28.      ECCA tvrdí, že jeho odvolanie je prípustné z dvoch dôvodov. Po prvé ECCA, ktoré podporuje Ascenza, tvrdí, že spĺňa požiadavku, aby sa ho napadnutý rozsudok priamo dotýkal, na účely článku 56 druhého odseku štatútu, pretože tento rozsudok má významný a bezprostredný vplyv na jeho záujmy. Po druhé ECCA tvrdí, že ako združenie zastupuje záujmy svojej členky, spoločnosti Ascenza, ktorá by sama mala právo podať odvolanie. V tejto súvislosti ECCA uvádza, že podmienky prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej združeniami v mene ich členov podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ sa majú analogicky uplatniť na podmienky prípustnosti odvolania podaného združeniami podľa článku 56 druhého odseku štatútu.
29.      Komisia, ktorú podporuje HEAL, namieta, že argumenty ECCA založené na požiadavkách prípustnosti podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ nemožno prijať.
30.      Moje posúdenie je štruktúrované takto. Najprv sa budem zaoberať právom na vstup do konania pred súdmi Únie ako vedľajší účastník a záujmom zastupujúcich združení o vstup do konania (časť A). Po druhé preskúmam vzťah medzi záujmom o vstup do konania ako vedľajší účastník v prípade neprivilegovaných vedľajších účastníkov a právom podať odvolanie (časť B). Po tretie sa budem zaoberať argumentmi, ktoré uviedlo ECCA vo vzťahu k možnej relevantnosti požiadaviek na prípustnosť podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v súvislosti s jeho právom podať odvolanie ako neprivilegovaný vedľajší účastník (časť C). Napokon po štvrté na základe uplatnenia svojej analýzy dospejem k záveru, že ECCA má právo podať odvolanie v prejednávanej veci (časť D).
A.      Záujem zastupujúcich združení na vstupe do konania
31.      Vstup do konania ako vedľajší účastník je osobitný procesný mechanizmus v priamych žalobách na súdoch Únie, ktorý umožňuje členským štátom, inštitúciám, orgánom, úradom a agentúram Únie a rôznym druhom fyzických a právnických osôb vrátane združení dobrovoľne vstúpiť do konania na strane jedného z účastníkov konania pred týmito súdmi. Keďže sa ich prípad môže týkať, vstup do konania ako vedľajší účastník umožňuje súdom Únie zohľadniť pri rozhodovaní vo veci ich názory.(18)
32.      Hlavnou myšlienkou vlastne je, že vedľajší účastník môže podporiť jednu zo strán, ale vstup do konania ako vedľajší účastník nie je „zadným vchodom“, ktorým by mohol vstúpiť do konania ako jeho účastník.(19)
33.      To sa odráža v procesných pravidlách Únie, napríklad v tom, že návrhy vedľajšieho účastníka sú obmedzené na úplnú alebo čiastočnú podporu návrhov jedného z účastníkov konania, že vedľajšie účastníctvo má vo vzťahu k hlavnému konaniu vedľajšiu povahu a že vedľajší účastník musí „prijať spor v stave, v akom sa nachádza“ v čase vstupu do konania.(20)
34.      Procesné pravidlá Únie takisto rozlišujú medzi privilegovanými a neprivilegovanými vedľajšími účastníkmi. Na jednej strane sú členské štáty a inštitúcie Únie ako privilegovaní vedľajší účastníci, čo znamená, že môžu vstúpiť do konania v akejkoľvek veci bez toho, aby museli preukázať záujem na výsledku konania.(21) Na druhej strane orgány, úrady a agentúry Únie, ako aj fyzické a právnické osoby vrátane združení sa považujú za neprivilegovaných vedľajších účastníkov, čo znamená, že na to, aby mohli vstúpiť do konania, musia preukázať záujem na výsledku konania v danej veci v súlade s článkom 40 štatútu.(22) Túto požiadavku budem označovať ako „záujem o vstup do konania“.
35.      Súdny dvor poskytol širší výklad záujmu o vstup do konania, pokiaľ ide o zastupujúce združenia v porovnaní s fyzickými a právnickými osobami konajúcimi vo vlastnom mene.
36.      Pokiaľ ide o fyzické alebo právnické osoby, Súdny dvor dôsledne zastáva názor, že pojem „oprávnený záujem na rozhodnutí veci“ v zmysle článku 40 štatútu treba „chápať ako priamy a skutočný záujem na rozhodnutí o samotných návrhoch, a nie ako záujem vo vzťahu k uplatneným dôvodom alebo tvrdeniam.  Pojem ‚rozhodnutie veci‘ totiž odkazuje na požadované konečné rozhodnutie tak, ako by malo byť uvedené vo výroku rozsudku, ktorý má byť vydaný.“ V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že „treba predovšetkým overiť, či je osoba, ktorá podáva návrh na vstup do konania ako vedľajší účastník konania, priamo dotknutá napadnutým aktom a či je jej záujem na rozhodnutí veci istý. Záujem na rozhodnutí veci však možno v zásade považovať za dostatočne priamy iba v prípade, že toto rozhodnutie môže ovplyvniť právne postavenie osoby, ktorá podáva návrh na vstup do konania ako vedľajší účastník konania“(23).
37.      Táto judikatúra je však v prípade zastupujúcich združení zložitejšia. Podľa ustálenej judikatúry „zastupujúcemu profesijnému združeniu, ktorého cieľom je ochrana záujmov jeho členov, možno povoliť vstup do konania ako vedľajší účastník, ak spor vyvoláva zásadné otázky, ktoré môžu mať vplyv na uvedené záujmy… Požiadavka, aby takéto združenie malo priamy a skutočný záujem na rozhodnutí veci, sa preto musí považovať za splnenú, ak toto združenie preukáže, že sa nachádza v takejto situácii, a to nezávisle od otázky, či rozhodnutie sporu môže zmeniť právne postavenie združenia ako takého“(24).
38.      Záujem zastupujúceho združenia o vstup do konania preto nemusí byť nevyhnutne spojený s výsledkom konkrétnej veci, ale môže byť spojený aj s odôvodnením, ktoré Súdny dvor k tomuto výsledku viedlo.
39.       Súdny dvor vysvetlil svoje dôvody pre širšie chápanie záujmu zastupujúcich združení o vstup do konania takto: „Takýto extenzívny výklad práva na vstup vedľajšieho účastníka do konania v prospech zastupujúcich profesijných združení má totiž za cieľ umožniť lepšie posúdiť rámec, v ktorom sa nachádzajú veci predložené súdu Únie a zároveň zabrániť mnohým individuálnym žiadostiam o vedľajšie účastníctvo, ktoré by ohrozovali efektívnosť a riadny priebeh konania…. Na rozdiel od fyzických a právnických osôb konajúcich na vlastný účet môžu zastupujúce profesijné združenia podať návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania v spore predloženom Súdnemu dvoru nie na účely ochrany individuálnych záujmov, ale na obranu kolektívnych záujmov svojich členov. Vedľajšie účastníctvo takéhoto združenia totiž ponúka celkový pohľad na tieto kolektívne záujmy, ktorých sa dotýka zásadná otázka, od ktorej závisí vyriešenie sporu, a teda umožňuje Súdnemu dvoru lepšie posúdiť rámec, v ktorom mu bola vec predložená“(25).
B.      Právo neprivilegovaných vedľajších účastníkov podať odvolanie
40.      Podľa procesných pravidiel Únie(26) odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu podané na Súdny dvor poskytuje účastníkom konania možnosť napadnúť rozsudok na základe údajných nesprávnych právnych posúdení, ktorých sa Všeobecný súd dopustil pri vydávaní svojho rozhodnutia, s cieľom tento rozsudok úplne alebo čiastočne zrušiť(27).
41.      Článok 56 štatútu stanovuje dve požiadavky, ktoré musia neprivilegovaní vedľajší účastníci konania splniť, aby mohli podať odvolanie. Prvá sa vo všeobecnosti týka každého odvolania, zatiaľ čo druhá sa konkrétne týka neprivilegovaných vedľajších účastníkov.
42.      Prvou požiadavkou je, že osoba, ktorá chce podať odvolanie, musí byť vo veci pred Všeobecným súdom neúspešná. Vyplýva to z článku 56 druhého odseku prvej vety štatútu, podľa ktorej „odvolanie môže podať strana, ktorá so svojimi podaniami nebola úspešná vôbec alebo len čiastočne“(28). Pojem „strana“, ako Súdny dvor uznáva, zahŕňa nielen hlavných účastníkov konania (žalobcov a žalovaných), ale aj vedľajších účastníkov konania pred Všeobecným súdom.(29)
43.      Neprivilegovaní vedľajší účastníci tak môžu podať odvolanie len vtedy, ak vstúpili do konania na prvom stupni na podporu účastníka, ktorý bol neskôr vo veci úplne alebo čiastočne neúspešný. Táto požiadavka nie je v prejednávanej veci sporná, keďže žalobcovia, na strane ktorých ECCA vstúpilo do konania, boli vo veci v celom rozsahu neúspešní.
44.      Druhá požiadavka je doplňujúca a vzťahuje sa len na neprivilegovaných vedľajších účastníkov. Rozsudok Všeobecného súdu sa ich musí priamo dotýkať. Vyplýva to z článku 56 druhého odseku druhej vety štatútu, podľa ktorého „strany, ktoré vstupujú do konania ako vedľajší účastník, s výnimkou členských štátov a orgánov Únie… môžu podať odvolanie len vtedy, ak sa ich rozhodnutie Všeobecného súdu priamo dotýka“(30).
45.      Podstatou prejednávanej veci je totiž to, ako by sa slová „priamo dotýka“ mali chápať v prípade zastupujúcich združení.
46.      V tejto súvislosti sa judikatúra Súdneho dvora o prípustnosti odvolaní podaných neprivilegovanými vedľajšími účastníkmi týkala v priebehu rokov len niekoľkých prípadov a, ako už bolo uvedené, žiadny z nich sa nevzťahoval na zastupujúce združenia. Tieto odvolania boli podané v oblastiach štátnej pomoci(31), práva hospodárskej súťaže(32) a antidumpingu(33) a vo všetkých prípadoch Súdny dvor dospel k záveru, že odvolania sú prípustné, pretože rozsudok Všeobecného súdu sa príslušného vedľajšieho účastníka priamo dotýka.
47.      Vo všetkých týchto veciach však išlo spravidla o odvolania podané fyzickými a právnickými osobami, ktoré vstúpili do konania pred Všeobecným súdom ako vedľajší účastníci a vo vzťahu ku ktorým mohol rozsudok tohto súdu spôsobiť nepriaznivú zmenu ich vlastného právneho postavenia alebo nepriaznivo ovplyvniť ich vlastné hospodárske alebo morálne záujmy.(34) Tieto veci sa teda netýkali situácie odvolania podaného vedľajším účastníkom – združením, ktorého vlastné právne postavenie by sa napadnutým rozsudkom nezmenilo.
48.      Zdá sa však, že z tejto judikatúry vyplýva, že Súdny dvor pri rozhodovaní o tom, či takýto neprivilegovaný vedľajší účastník môže podať odvolanie, skúmal jeho záujem o vstup do konania na prvom stupni. To by zasa naznačovalo, že byť priamo dotknutý podľa článku 56 štatútu sa zhoduje so záujmom o vstup do konania.
49.      To nevyhnutne neznamená, že Súdny dvor musí automaticky priznať právo podať odvolanie neprivilegovanému vedľajšiemu účastníkovi konania pred Všeobecným súdom. Je to tak preto, lebo po vydaní rozsudku možno záujem o vstup do konania posúdiť konkrétnejšie v porovnaní s jeho posúdením na prvom stupni. Tento názor zastáva viacero odborníkov.(35) Inými slovami povedané, Súdny dvor môže určitým spôsobom opätovne posúdiť, či záujem o vstup do konania existoval, a ak zistí, že nie, môže odvolanie zamietnuť. V zásade by však neprivilegovanému vedľajšiemu účastníkovi, ktorému bolo priznané právo vstúpiť do konania ako vedľajší účastník, malo byť z rovnakých dôvodov priznané aj právo na odvolanie.
50.      Takýto výklad zrejme vyplýva aj zo skutočnosti, že – ako je uvedené vyššie (bod 36 vyššie) – v judikatúre Súdneho dvora sa v súvislosti s určením existencie záujmu o vstup do konania používa výraz „priamo dotknutý“.
51.      Pokiaľ je právo na odvolanie neprivilegovaných vedľajších účastníkov podmienené ich záujmom o vstup do konania, pojem „byť priamo dotknutý“ rozsudkom Všeobecného súdu v zmysle článku 56 druhom odseku štatútu by sa mohol chápať odlišne vo vzťahu k fyzickým a právnickým osobám, ktoré do konania vstupujú ako vedľajší účastníci vo vlastnom mene, a vo vzťahu k zastupujúcim združeniam, ktoré do konania vstupujú ako vedľajší účastníci na obranu kolektívnych záujmov svojich členov.
52.      V takom prípade by sa zdalo, že širší výklad Súdneho dvora týkajúci sa záujmu zastupujúcich združení o vstup do konania v porovnaní so záujmom fyzických a právnických osôb konajúcich vo vlastnom mene o vstup do konania (pozri body 37 a 39 vyššie) by viedol k širšiemu výkladu požiadavky byť priamo dotknutý vo vzťahu k týmto združeniam. Aj keď v prípade fyzických a právnických osôb konajúcich vo vlastnom mene je priame dotknutie spojené len s výsledkom konania v danej veci, zastupujúce združenia môžu podať odvolanie, ak napadnú časť odôvodnenia Všeobecného súdu, aj keď výsledok priamo nemení ich právne postavenie.
53.      Zdá sa, že to má osobitný význam v takých oblastiach práva Únie, ako sú prípravky na ochranu rastlín, teda v oblastiach, kde sú potenciálne prítomné rozličné zastupujúce združenia, ktoré zohrávajú dôležitú úlohu odôvodňujúcu ich záujem vstúpiť do konania ako vedľajší účastník a ktoré by nemali byť zbavené možnosti podať odvolanie, ak je tento záujem dotknutý rozsudkom Všeobecného súdu.
54.      Možno teda dospieť k záveru, že zastupujúce združenia, ktorým bolo povolené vstúpiť do konania ako vedľajší účastník na podporu účastníka konania, ktorý bol následne v konaní vo veci pred Všeobecným súdom neúspešný, spĺňajú podmienku priameho dotknutia na podanie odvolania, aj keď rozsudok Všeobecného súdu priamo nemení právne postavenie týchto združení.
C.      Význam požiadaviek na prípustnosť podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ
55.      ECCA takisto tvrdí, že na splnenie požiadavky byť priamo dotknutý rozsudkom Všeobecného súdu podľa článku 56 štatútu, aby subjekt mohol podať odvolanie ako neprivilegovaný vedľajší účastník, je relevantná aktívna legitimácia na podanie priamej žaloby podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
56.      Je pravda, že osoba, ktorá by spĺňala podmienky osobného a priameho záujmu na podaní žaloby o neplatnosť, by mohla namiesto podania takejto žaloby aj vstúpiť do konania vo veci, v ktorej žalobu podal niekto iný.
57.      Ak však takáto osoba nepodala žalobu o neplatnosť, aj keď mohla, a nevstúpila ako vedľajší účastník do konania o žalobe, ktorú podal niekto iný, táto osoba by nemohla podať odvolanie, pretože nebola na prvom stupni ani účastníkom, ani vedľajším účastníkom.
58.      Právo podať odvolanie sa preto môže posudzovať len na základe postavenia, ktoré mala osoba v konaní na prvom stupni. Ak sa táto osoba rozhodla zúčastniť sa konania ako vedľajší účastník a nepodať žalobu, možnosť, že by mohla podať takúto žalobu, nie je relevantná.
59.      Preto podľa môjho názoru a v rozpore s argumentmi, ktoré uvádza ECCA, požiadavky na prípustnosť žalôb o neplatnosť podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ nie sú relevantné na posúdenie požiadavky na odvolania podané zastupujúcimi združeniami podľa článku 56 druhého odseku štatútu.
D.      Prejednávaná vec
60.      Z mojej analýzy vyplýva, že odvolanie ECCA v tejto veci je prípustné, pretože ECCA je priamo dotknuté napadnutým rozsudkom v zmysle článku 56 druhého odseku štatútu.
61.      Ak Súdny dvor napadnutý rozsudok nezruší, vytvorí precedensy týkajúce sa správneho uplatňovania nariadenia č. 1107/2009 a konania o obnovení schválenia účinných látok, ktoré môžu mať vplyv na záujmy členov ECCA.
62.      Vo veci, ktorá bola predmetom konania pred Všeobecným súdom, sa takéto zásadné otázky skutočne vyskytli, čo bolo dôvodom vstupu ECCA do konania ako vedľajší účastník.
63.      Ako som už vysvetlila, v zásade by neprivilegovanému vedľajšiemu účastníkovi, ktorému bolo priznané právo vstúpiť do konania ako vedľajší účastník, malo byť z rovnakých dôvodov priznané aj právo na odvolanie.
64.      ECCA bolo priznané právo vstúpiť do konania ako vedľajší účastník a z rovnakých dôvodov by mu malo byť priznané právo podať odvolanie.
65.      Neexistuje žiadny dôvod spochybňovať existenciu záujmu ECCA o vstup do konania na prvom stupni.
66.      Preto by sa ECCA malo považovať za priamo dotknuté napadnutým rozsudkom. Platí to bez ohľadu na to, či tento rozsudok môže zmeniť jeho právne postavenie.
V.      Návrh
67.      Vzhľadom na uvedené skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že odvolanie European Crop Care Association je prípustné.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Pozri internetovú stránku ECCA, ktorá je k dispozícii na adrese https://www.ecca‑org.eu/.
3      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 z 21. októbra 2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh a o zrušení smerníc Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS (Ú. v. EÚ L 309, 2009, s. 1).
4      Pozri najmä článok 1 ods. 1 a odôvodnenie 9 nariadenia č. 1107/2009. Pre podrobnú diskusiu pozri napríklad BOZZINI, E.: Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement. Cham: Palgrave Macmillan, 2017, kap. 2; MORVILLO, M.: From contestation to accountability in EU pesticides regulation? The case of glyphosate. In ARCURI, A., COMAN‑KUND, F. (eds): Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise. London: Routledge, 2021, s. 196 – 222, najmä s. 198 – 203.
5      Pozri kapitoly II a III a odôvodnenia 10 a 23 nariadenia č. 1107/2009.
6      Pozri články 14 až 20 a odôvodnenie 15 nariadenia č. 1107/2009.
7      Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 844/2012 z 18. septembra 2012, ktorým sa stanovujú ustanovenia potrebné na vykonávanie postupu obnovenia účinných látok podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. EÚ L 252, 2012, s. 26). Uvedené nariadenie bolo zrušené vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2020/1740 z 20. novembra 2020, ktorým sa stanovujú ustanovenia potrebné na vykonávanie postupu obnovenia schválenia účinných látok podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh a ktorým sa zrušuje vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 844/2012 (Ú. v. EÚ L 392, 2020, s. 20).
8      Smernica Komisie 2005/72/ES z 21. októbra 2005, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 91/414/EHS s cieľom zaradiť látky chlórpyrifos, chlórpyrifos‑metyl, mankozeb, maneb a metiram ako účinné látky (Ú. v. EÚ L 279, 2005, s. 63), ktorá podľa svojho článku 4 nadobudla účinnosť 1. júla 2006. Bola prijatá na základe smernice Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, 1991, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332), ktorá bola následne nahradená nariadením č. 1107/2009. Podľa článku 78 ods. 3 nariadenia č. 1107/2009 sa účinné látky zahrnuté v prílohe I k smernici 91/414 považovali za schválené a uvedené v časti A prílohy k vykonávaciemu nariadeniu Komisie (EÚ) č. 540/2011 z 25. mája 2011, ktorým sa vykonáva nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009, pokiaľ ide o zoznam schválených účinných látok (Ú. v. EÚ L 153, 2011, s. 1) (v položke 112 uvedenej prílohy sa uvádza koniec platnosti schválenia CHP‑metylu 30. júna 2016).
9      Vzhľadom na trvanie postupu obnovovania povolenia však Komisia platnosť schválenia CHP‑metylu trikrát predĺžila do roku 2020.
10      Uvedené konanie je opísané v bodoch 15 až 56 rozsudku zo 4. októbra 2023, Ascenza Agro a Industrias Afrasa/Komisia (T‑77/20, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2023:602).
11      Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/17 z 10. januára 2020 o neobnovení schválenia účinnej látky chlórpyrifos‑metyl [CHP‑metyl] v súlade s nariadením č. 1107/2009 a o zmene prílohy k vykonávaciemu nariadeniu č. 540/2011 (Ú. v. EÚ L 7, 2020, s. 11).
12      Pozri uznesenie predsedu siedmej komory Všeobecného súdu z 26. novembra 2020, Ascenza Agro a Industrias Afrasa/Komisia (T‑77/20, neuverejnené, najmä body 3, 4 a 6).
13      Pozri uznesenia predsedu siedmej komory Všeobecného súdu z 26. novembra 2020, Ascenza Agro a Industrias Afrasa/Komisia (T‑77/20, neuverejnené).
14      Pozri poznámku pod čiarou 10 vyššie.
15      Ako je uvedené v bode 86 napadnutého rozsudku, vo svojich žalobných dôvodoch žalobkyne tvrdili: (i) porušenie podstatných formálnych náležitostí; (ii) porušenie povinnosti transparentnosti; (iii) porušenie práva byť vypočutý; (iv) porušenie zásady obozretnosti; (v) porušenie povinnosti zohľadniť relevantné skutočnosti a okolnosti situácie, ktorú malo napadnuté nariadenie upraviť; (vi) porušenie zásady riadnej správy vecí verejných; (vii) zjavne nesprávne posúdenie pri hodnotení rizík, ktoré zohľadnil EFSA a potom Komisia; a (viii) zjavne nesprávne posúdenie a porušenie zásady proporcionality.
16      Ako je uvedené v bode 87 v spojení s nadpismi E a K napadnutého rozsudku, ECCA vo svojich ďalších žalobných dôvodoch tvrdilo: (ix) porušenie povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o to, že Komisia prijala nariadenie na základe vedeckého hodnotenia odlišného od hodnotenia uvedeného v návrhu hodnotiacej správy, ktorý prijal spravodajský členský štát; (x) porušenie povinnosti odôvodniť použitie metódy preberania údajov; a (xi) porušenie článku 14 vykonávacieho nariadenia č. 844/2012. Všeobecný súd zamietol každý z týchto dôvodov ako nedôvodný, pričom nepovažoval za potrebné rozhodnúť o ich prípustnosti (pozri body 181, 288 a 654 napadnutého rozsudku).
17      ECCA uvádza štyri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je v podstate založený na porušení nariadenia č. 1107/2009 v súvislosti so siedmym žalobným dôvodom žalobkýň; druhý odvolací dôvod je v podstate založený na porušení článku 296 ZFEÚ  v súvislosti s desiatym žalobným dôvodom ECCA; tretí odvolací dôvod je v podstate založený na porušení podstatných formálnych náležitostí v súvislosti s prvým žalobným dôvodom žalobkýň; a štvrtý žalobný dôvod je v podstate založený na porušení metódy preberania údajov a na rozpornom odôvodnení v súvislosti so siedmym žalobným dôvodom žalobkýň.
18      V tejto súvislosti sú pravidlá upravujúce vstup do konania ako vedľajší účastník stanovené v článku 40 štatútu a v kapitole 4 hlavy IV Rokovacieho poriadku Súdneho dvora venovanej priamym žalobám (články 129 až 132). Porovnateľné ustanovenia sú uvedené v kapitole 14 hlavy III Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu (články 142 až 145).
19      Pozri LENAERTS, K., GUTMAN, K., NOWAK, J. T.: EU Procedural Law. 2nd
ed., Oxford:
Oxford University Press, 2023, s. 733.
20      V tejto súvislosti pozri článok 129 ods. 1 až 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
21      Pozri článok 40 prvý odsek štatútu.
22      Pozri článok 40 druhý odsek štatútu.
23      Pozri napríklad uznesenia predsedu Súdneho dvora z 10. marca 2023, Illumina/Komisia (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, body 6 a 7), a zo 4. februára 2025, Medel a i./Rada (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, body 6 až 8) (kurzívou zvýraznila generálna advokátka).
24      Pozri napríklad uznesenia predsedu Súdneho dvora z 10. marca 2023, Illumina/Komisia (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 8) (kurzívou zvýraznila generálna advokátka). Pozri tiež napríklad uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 4. februára 2025, Medel a i./Rada (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, bod 9). Takémuto združeniu možno povoliť vstup do konania ako vedľajší účastník, ak po prvé zastupuje významný počet podnikov pôsobiacich v dotknutom odvetví, po druhé jeho cieľom je ochrana záujmov jeho členov, po tretie ak vec môže nastoliť zásadné otázky ovplyvňujúce fungovanie dotknutého odvetvia, a ak teda po štvrté záujmy jeho členov môžu byť vo významnej miere dotknuté rozsudkom, ktorý má byť vydaný. Pozri napríklad uznesenia predsedu Súdneho dvora z 10. marca 2023, Illumina/Komisia (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 10), a z 1. augusta 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles a i./Rada (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, bod 10).
25      Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 10. marca 2023, Illumina/Komisia (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, bod 9) (kurzívou zvýraznila generálna advokátka). Pozri tiež napríklad uznesenie predsedu Súdneho dvora z 1. augusta 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles a i./Rada (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, bod 9).
26      V tejto súvislosti sú pravidlá upravujúce odvolania (ako aj vzájomné odvolania) uvedené v článkoch 56 až 61 štatútu a v hlave V Rokovacieho poriadku Súdneho dvora venovanej odvolaniam proti rozhodnutiam Všeobecného súdu (články 167 až 190).
27      V tejto súvislosti pozri článok 169 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
28      Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
29      Pozri napríklad rozsudky z 22. decembra 1993, Pincherle/Komisia (C‑244/91 P, EU:C:1993:950, bod 16), a z 11. februára 1999, Antillean Rice Mills a i./Komisia (C‑390/95 P, EU:C:1999:66, bod 20).
30      Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
31      Pozri rozsudky z 24. septembra 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia (C‑74/00 P a C‑75/00 P, EU:C:2002:524, body 57 a 58) (predmetná spoločnosť bola priamo dotknutá, pretože by pravdepodobne musela vrátiť sumy vyplatené ako pomoc na základe rozsudku Všeobecného súdu v rámci žaloby o vrátenie pomoci); z 26. októbra 2016, DEI a Komisia/Aluminion tis Ellados (C‑590/14 P, EU:C:2016:797, body 23 až 26) (predmetná spoločnosť bola priamo dotknutá, pretože by bola povinná vrátiť sumu, ktorú vymohla, aby vyhovela rozsudku Všeobecného súdu); z 2. februára 2023, Španielsko a i./Komisia (C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2023:60, body 25 a 26) (predmetné subjekty boli priamo dotknuté, pretože mohli byť nútené vrátiť pomoc, ktorú dostali, aby vyhoveli rozsudku Všeobecného súdu); a zo 14. septembra 2023, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, body 37 až 40) (predmetná spolková krajina bola priamo dotknutá, pretože bola povinná vrátiť sporné splátky pomoci a v dôsledku rozsudku Všeobecného súdu jej bolo zakázané vyplatiť v budúcnosti nové splátky tejto pomoci).
32      Pozri rozsudok z 2. októbra 2003, International Power a i./NALOO (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P a C‑180/01 P, EU:C:2003:534, body 52 a 53) (predmetné spoločnosti boli priamo dotknuté, pretože Komisia by v záujme dosiahnutia súladu s rozsudkom Všeobecného súdu bola povinná vykonať nové preskúmanie, ktorého výsledkom by mohlo byť opatrenie v neprospech týchto spoločností, ktoré by boli vystavené riziku žaloby o náhradu škody pred vnútroštátnymi súdmi).
33      Pozri rozsudok z 3. decembra 2020, Changmao Biochemical Engineering/Distillerie Bonollo a i. (C‑461/18 P, EU:C:2020:979, body 122 až 129) (predmetná spoločnosť bola priamo dotknutá, pretože existovalo riziko, že opatrenia prijaté Komisiou na dosiahnutie súladu s rozsudkom Všeobecného súdu ju vystavia žalobám o zaplatenie oveľa vyšších ciel).
34      Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott v spojených veciach Fresh Del Monte Produce/Komisia a Komisia/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, najmä bod 57).
35      Pozri napríklad LASOK, K.P.E.: Lasok's European Court Practice and Procedure. 4th
ed., London: Bloomsbury Professional, 2022, s. 1192 – 1193: „Nie je jasné, do akej miery sa požiadavka, že sa napadnuté rozhodnutie musí odvolávajúceho sa vedľajšieho účastníka priamo dotýkať, líši od obvyklého testu na určenie toho, či bol vedľajší účastník vôbec oprávnený vstúpiť do konania v prvom stupni ako vedľajší účastník. Pri posudzovaní žiadosti o vstup vedľajšieho účastníka do konania s cieľom určiť, či sa jej má vyhovieť, sa záujem vedľajšieho účastníka na výsledku konania vo veci posudzuje ex ante; pri posudzovaní odvolania vedľajšieho účastníka možno záujem vedľajšieho účastníka posúdiť ex post, a vtedy sa môže ukázať, či vedľajší účastník skutočne mal alebo nemal priamy a konkrétny záujem na výsledku konania vo veci. Preto aj keď je test pre pripustenie odvolania vedľajšieho účastníka v zásade rovnaký ako test pre vyhovenie žiadosti o vstup vedľajšieho účastníka do konania na prvom stupni, nemusí z toho nevyhnutne vyplývať, že vedľajší účastník v konaní na prvom stupni má spôsobilosť podať odvolanie“ (kurzívou zvýraznila generálna advokátka). Pozri tiež LENAERTS, K., GUTMAN, K., NOWAK, J. T.: c. d., s. 653 – 654. „Záujem, ktorý musí takýto vedľajší účastník – vrátane orgánov, úradov a agentúr Únie, ako aj akejkoľvek inej osoby – preukázať, aby mohol podať odvolanie, je v zásade rovnaký, aký musel preukázať, aby získal povolenie vstúpiť do konania v prvom stupni ako vedľajší účastník (štatút, článok 40 druhý odsek), ale Súdny dvor má v rozhodnutí Všeobecného súdu konkrétnejší základ na preskúmanie tohto záujmu, než aký má Všeobecný súd pri posudzovaní záujmu prípadného vedľajšieho účastníka pred prijatím akéhokoľvek rozhodnutia vo veci samej. Je preto možné, že vedľajšiemu účastníkovi konania na prvom stupni bude žiadosť o podanie odvolania zamietnutá“ (kurzívou zvýraznila generálna advokátka).