Predbežné znenie
ROZSUDOK
VŠEOBECNÉHO
SÚDU
(druhá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení)
z 13. mája
2026(*)
„ Štátna
pomoc – Odvetvie
letectva – Opatrenia
zavedené
Rumunskom v prospech
letiska
Timișoara – Opatrenia,
ktoré
vykonalo
letisko
Timișoara v prospech
spoločnosti
Wizz Air a leteckých
spoločností
využívajúcich
toto
letisko – Rozhodnutie,
ktorým
sa
sčasti
konštatuje
neexistencia
štátnej
pomoci v prospech
letiska
Timișoara a leteckých
spoločností
využívajúcich
toto
letisko – Letiskové
poplatky – Žaloba o neplatnosť – Aktívna
legitimácia – Osobná
dotknutosť – Neexistencia
podstatného
zásahu
do
konkurenčného
postavenia – Čiastočná
neprípustnosť – Článok 107
ods. 1 ZFEÚ – Nesprávne
právne
posúdenie – Selektívna
povaha – Výhoda “
Vo
veci T‑522/20
RENV,
Carpatair SA,
so
sídlom v Timişoare (Rumunsko), v zastúpení:
J. Rivas de Andrés,
advokát,
žalobkyňa,
proti
Európskej
komisii, v zastúpení: J. Carpi Badía a S. Verschraegen,
splnomocnení
zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní
podporujú:
Wizz Air
Hungary Légiközlekedési Zrt.
(Wizz Air
Hungary Zrt.),
so
sídlom v Budapešti
(Maďarsko), v zastúpení: E. Vahida a S. Rating,
advokáti,
a
Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia“
SA
(AITTV),
so
sídlom v Ghirode (Rumunsko), v zastúpení: V. Power, SC, a R. Hourihan,
solicitor,
vedľajšie
účastníčky
konania,
VŠEOBECNÝ
SÚD
(druhá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení),
v zložení:
predsedníčka
komory N. Półtorak,
sudcovia J. Martín y Pérez de
Nanclares (spravodajca), G. Hesse, G. Steinfatt a D. Petrlík,
tajomník: A. Audras‑Hidelot,
referentka,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
najmä
na
opatrenie
na
zabezpečenie
priebehu
konania z 20. októbra
2025,
po
pojednávaní
zo
4. decembra
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Žalobkyňa,
spoločnosť
Carpatair SA,
svojou
žalobou
založenou
na článku 263 ZFEÚ navrhuje
zrušiť
rozhodnutie
Komisie
(EÚ)
2021/1428 z 24. februára
2020 o štátnej
pomoci
SA.
31662 – C/2011
(ex
NN/2011),
ktorú
poskytlo
Rumunsko
medzinárodnému
letisku
Timișoara – Wizz Air
(Ú. v. EÚ L 308,
2021,
s. 1,
ďalej
len
„napadnuté
rozhodnutie“), v rozsahu, v akom
sa v ňom
konštatuje,
že
určité
opatrenia
nepredstavujú
štátnu
pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
I.      Okolnosti predchádzajúce sporu
2        Žalobkyňa
je
rumunská
regionálna
letecká
spoločnosť. V roku
2000
si
zriadila
svoju
centrálu
na
medzinárodnom
letisku
Timișoara (Rumunsko)
(ďalej
len
„letisko“),
kde
prevádzkuje
hviezdicovú
sieť.
3        Letisko
je
prevádzkované
druhou
vedľajšou
účastníčkou
konania,
spoločnosťou
Societății Naționale „Aeroportul Internațional Timișoara
‑ Traian Vuia“
SA
(ďalej
len
„AITTV“), v ktorej
Rumunská
republika
vlastní
80 % podiel
na
základnom
imaní.
4        V očakávaní
nárastu
objemu
cestujúcich,
ktorý
mal
byť
dôsledkom
pristúpenia
Rumunska k Európskej
únii v roku
2007, a s cieľom
splniť
podmienky
vstupu
do
schengenského
priestoru v oblasti
bezpečnosti,
získala
AITTV
od
Rumunskej
republiky
financovanie
na
výstavbu
terminálu
na
lety
mimo
schengenského
priestoru a na
bezpečnostné
zariadenia.
5        AITTV v rámci
stratégie
na
prilákanie
nízkonákladových leteckých
spoločností a zvýšenie
celkovej
ziskovosti
uvedeného
letiska
podpísala v roku
2008 s prvou
vedľajšou
účastníčkou
konania,
spoločnosťou
Wizz Air
Hungary Légiközlekedési Zrt.
(Wizz Air
Hungary Zrt.)
(ďalej
len
„Wizz Air“),
ktorá
je
maďarskou
nízkonákladovou leteckou
spoločnosťou,
dohody
vymedzujúce
zásady
ich
spolupráce,
ako
aj
všeobecné
podmienky
využívania
letiskovej
infraštruktúry a letiskových
služieb
spoločnosťou
Wizz Air
(ďalej
len
„dohody z roku
2008“).
Dve z týchto
dohôd
boli v roku
2010
zmenené
prostredníctvom
novej
schémy
zliav
dohodnutej
medzi
spoločnosťami
Wizz Air a AITTV,
ktorá
sa
vzťahovala
na
obdobie
do
6. februára
2011
(ďalej
len
„pozmeňujúce
dohody z roku
2010“).
Wizz Air
začala
prevádzkovať lety z letiska v októbri
2008.
6        Dňa
30. septembra
2010
žalobkyňa
predložila
Európskej
komisii
sťažnosť
týkajúcu
sa
údajnej
neoprávnenej
štátnej
pomoci,
ktorú poskytli rumunské orgány v prospech
spoločnosti
Wizz Air.
7        Dňa
24. mája
2011
Komisia
informovala
Rumunsko o svojom
rozhodnutí
začať
formálne
vyšetrovacie
konanie
podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ (ďalej
len
„rozhodnutie o začatí
konania“)
najmä
v súvislosti so zľavami a rabatmi z letiskových
poplatkov, ktoré boli
poskytnuté v súlade s publikáciami
obsahujúcimi
letecké
informácie
(ďalej
len
„AIP“)
na
roky
2007,
2008 a 2010,
ako
aj
dohodami z roku
2008.
8        Od
roku
2014
žalobkyňa
ukončila
svoju
činnosť
na
letisku a uskutočnila
súdom
schválenú
reorganizáciu.
Jej
hlavná
základňa
sa v súčasnosti
nachádza
na
letisku
Arad (Rumunsko),
50
kilometrov
(km)
od
letiska, a odtiaľ
ponúka
najmä
charterové lety.
Pravidelné
lety
už
neponúka.
9        Komisia
prijala
24. februára
2020
napadnuté
rozhodnutie.
10      V napadnutom
rozhodnutí
Komisia
na
jednej
strane
preskúmala
existenciu
štátnej
pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ,
najmä
pokiaľ
ide o letiskové
poplatky
uverejnené v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010
(odôvodnenia
40
až
49 a 267
až
299
napadnutého
rozhodnutia),
dohody z roku
2008 a pozmeňujúce
dohody z roku
2010
(ďalej
spoločne
len
„dohody z rokov
2008 a 2010“)
(odôvodnenia
50
až
76 a 300
až
440
napadnutého
rozhodnutia).
11      Na
druhej
strane,
keďže
Komisia
usúdila,
že
časť
finančných
prostriedkov
poskytnutých
AITTV
predstavuje
štátnu
pomoc,
skúmala
jej
zlučiteľnosť s vnútorným
trhom
(odôvodnenia
236
až
266
napadnutého
rozhodnutia).
12      Pokiaľ
ide o letiskové
poplatky
uvedené v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010,
Komisia
dospela k záveru,
že
základná
sadzba,
zľavy a rabaty z týchto
poplatkov
nemali
selektívnu
povahu.
Komisia
preto
dospela k záveru,
že
toto opatrenie
nepredstavuje
štátnu
pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
13      Pokiaľ
ide o dohody z rokov
2008 a 2010,
Komisia
vzhľadom
na
hospodárske
posúdenia
vykonané
po
uzavretí
týchto
dohôd
dospela k záveru,
že
tieto
dohody
mali
byť
pre
AITTV
prírastkovo
ziskové.
Preto
sa
domnievala,
že
obozretný
súkromný
subjekt v trhovom
hospodárstve
by
takéto
dohody
uzatvoril.
Okrem
toho
uvedené
dohody
boli
súčasťou
všeobecnej
stratégie a dlhodobej
snahy v prospech
celkovej
ziskovosti
letiska.
Komisia
preto
dospela k záveru,
že
tieto
dohody
neposkytli spoločnosti
Wizz Air
takú
hospodársku
výhodu,
ktorú
by
táto
spoločnosť
nezískala
za
bežných
trhových
podmienok.
14      Komisia
tak v článku 2 napadnutého
rozhodnutia
dospela k záveru,
že
najmä
letiskové
poplatky
uvedené v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010,
ako
aj
dohody z rokov
2008 a 2010
nepredstavujú
štátnu
pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
II.    Konanie pred vrátením veci na ďalšie konanie a nové rozhodnutie
A.      O pôvodnom rozsudku
15      Návrhom
podaným
do
kancelárie
Všeobecného
súdu
11. augusta
2020
žalobkyňa
podala
žalobu o neplatnosť
napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom v ňom
nebolo
konštatované,
že
AIP
na
rok
2010 a dohody z rokov
2008 a 2010
(ďalej
spoločne
len
„sporné
opatrenia“)
predstavovali
neoprávnenú štátnu
pomoc
nezlučiteľnú s vnútorným
trhom,
ktorá
bola
poskytnutá
spoločnosti
Wizz Air.
16      V rozsudku z 8. februára
2023,
Carpatair/Komisia
(T‑522/20,
ďalej
len
„pôvodný
rozsudok“,
EU:T:2023:51),
Všeobecný
súd v prvom
rade
uviedol,
že
žalobu
treba
považovať
za
prípustnú,
keďže
žalobkyňa
preukázala,
že
má
jednak
záujem
na
konaní a jednak aktívnu
legitimáciu
na
podanie
žaloby o neplatnosť
napadnutého
rozhodnutia.
17      V druhom
rade
Všeobecný
súd
po
tom,
čo
vyhovel
prvému
žalobnému
dôvodu a čiastočne
druhému
žalobnému
dôvodu,
ktorý
žalobkyňa
uviedla
na
podporu
svojej
žaloby,
zrušil článok 2 napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom
sa
ňom
konštatuje,
že
letiskové
poplatky
uvedené v AIP
na rok
2010 a dohody z rokov
2008 a 2010
nepredstavujú
štátnu
pomoc.
B.      O rozsudku o odvolaní
18      Svojimi
odvolaniami
sa
Komisia
(vec C‑244/23 P),
Wizz Air
(vec C‑245/23 P) a AITTV
(vec C‑246/23 P)
domáhali
zrušenia
pôvodného
rozsudku.
19      Rozsudkom z 13. februára
2025,
Komisia a i./Carpatair (C‑244/23 P až C‑246/23 P,
ďalej
len
„rozsudok o odvolaní“,
EU:C:2025:87),
Súdny
dvor
zrušil
pôvodný
rozsudok v celom
rozsahu z dôvodov
týkajúcich
sa
preukázania
aktívnej
legitimácie
žalobkyne
na
podanie
žaloby o neplatnosť
napadnutého
rozhodnutia.
20      Súdny
dvor,
ktorý
usúdil,
že
stav
konania
nedovoľuje
rozhodnúť
vo
veci,
keďže
preskúmanie
prípustnosti
žaloby
na
prvom
stupni a prípadne
dôvodnosti
tejto
žaloby
zahŕňa
posúdenie
skutkového
stavu,
ktoré
by
si
vyžadovalo
prijatie
dodatočných
opatrení
na
zabezpečenie
priebehu
konania
alebo
preskúmanie
spisu,
vrátil
vec
Všeobecnému
súdu na ďalšie konanie a nové rozhodnutie,
pričom rozhodol,
že o trovách
konania
sa
rozhodne
neskôr.
III. Konanie a návrhy účastníkov konania po vrátení veci na ďalšie konanie a nové rozhodnutie
21      Podaniami
doručenými
9.,
22. a 23. apríla
2025
žalobkyňa,
AITTV,
Komisia a Wizz Air
predložili
pripomienky k ďalšiemu
pokračovaniu v konaní v súlade s článkom 193 ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Všeobecného
súdu.
22      Žalobkyňa v podstate
navrhuje,
aby
Všeobecný
súd:
–        zrušil článok 2 napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom
sa v ňom
konštatuje,
že
AIP
na rok
2010,
ako
aj
dohody z rokov
2008 a 2010
nepredstavujú
štátnu
pomoc,
–        uložil
Komisii
povinnosť
znášať
svoje
vlastné
trovy
konania a nahradiť
trovy
konania,
ktoré
žalobkyni
vznikli v súvislosti s odpoveďou
na
pripomienky
predložené
Komisiou
pred
Všeobecným
súdom
tak v prvostupňovom
konaní,
ako
aj v tomto
konaní o vrátení
veci, a pred
Súdnym
dvorom v rámci
konania o odvolaní,
–        uložil
spoločnostiam
Wizz Air a AITTV
povinnosť
znášať
svoje
vlastné
trovy
konania a nahradiť
trovy
konania,
ktoré
žalobkyňa
vynaložila v súvislosti s odpoveďou
na
pripomienky
predložené
vedľajšími
účastníčkami
konania
pred
Všeobecným
súdom
tak v prvostupňovom
konaní,
ako
aj v tomto
konaní o vrátení
veci,
a pred
Súdnym
dvorom v rámci
konania o odvolaní.
23      Komisia
navrhuje,
aby
Všeobecný
súd:
–        zamietol
žalobu
ako
neprípustnú
alebo
subsidiárne
ako
nedôvodnú,
–        uložil
žalobkyni
povinnosť
nahradiť
trovy
tohto
konania
vrátane
trov
konania
vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
pôvodný
rozsudok,
ako
aj
trov
konania
vo
veciach, v ktorých
bol
vydaný
rozsudok o odvolaní.
24      Wizz Air
navrhuje,
aby
Všeobecný
súd:
–        zamietol
žalobu,
–        uložil
žalobkyni
povinnosť
znášať
svoje
vlastné
trovy
konania a nahradiť
trovy
konania,
ktoré
tejto
spoločnosti
vznikli v rámci
prvostupňového
konania
na
Všeobecnom
súde a konania o vrátení
veci
Všeobecnému
súdu,
ako
aj
konania
na
Súdnom dvore.
25      AITTV v podstate
navrhuje,
aby
Všeobecný
súd:
–        zamietol
žalobu
ako
neprípustnú,
–        v celom
rozsahu
obnovil
napadnuté
rozhodnutie,
–        uložil
žalobkyni
povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
ktoré
AITTV
vznikli v súvislosti
so
všetkými
konaniami
pred
Všeobecným
súdom a Súdnym
dvorom.
IV.    Právny stav
A.      O prípustnosti výňatkov zo správy správcu konkurznej podstaty
26      V prílohe
svojich
pripomienok k vyjadreniu
spoločnosti
AITTV
ako
vedľajšej
účastníčky
konania
žalobkyňa
predložila
výňatky
zo
správy
správcu
konkurznej
podstaty s názvom
„Správa o príčinách
platobnej
neschopnosti
spoločnosti
Carpatair“ s cieľom
preukázať
zásah
do
jej
konkurenčného
postavenia z dôvodu
činností
spoločnosti
Wizz Air.
27      Komisia,
Wizz Air a AITTV
sa
domnievajú,
že
výňatky z tejto
správy
sú
neprípustné.
Komisia a Wizz Air
predovšetkým
tvrdia,
že
táto
správa
bola
predložená
oneskorene.
28      Treba
pripomenúť,
že
podľa článku 85 ods. 1
rokovacieho
poriadku
sa
dôkazy a návrhy
dôkazov
predkladajú v rámci
prvej
výmeny
vyjadrení.
Hoci v prejednávanej
veci
bola
správa
správcu
konkurznej
podstaty
spomenutá
už v žalobe,
žalobkyňa
sa
obmedzila
na
tvrdenie,
že
predmetná
príloha
by
mala
byť
vyhlásená
za
prípustnú z dôvodu,
že
tieto
výňatky
umožňujú
preukázať
negatívny
vplyv
nekalej
súťaže
spoločnosti
Wizz Air
na
jej
konkurenčné
postavenie. V odpovedi
na
vyjadrenie
spoločnosti
AITTV
ako
vedľajšej
účastníčky
konania
teda
neposkytla
žiadne
platné
vysvetlenie,
pokiaľ
ide o dôvody,
pre
ktoré
boli
výňatky z tejto
správy
predložené
oneskorene.
29      Výňatky
zo
správy
správcu
konkurznej
podstaty
preto
treba
považovať
za
neprípustné.
B.      O prípustnosti žaloby
1.      O záujme žalobkyne na konaní
30      Komisia
podporovaná
spoločnosťou
AITTV
spochybňuje
existenciu
záujmu
žalobkyne
na
zrušení
napadnutého
rozhodnutia. V tejto
súvislosti
najmä
poznamenáva,
že
úspech
tejto
žaloby o neplatnosť
by
nemal
priamy
vplyv
na
opravný
prostriedok
podaný
žalobkyňou
proti
rozhodnutiu
Curtea de
Apel
București (Odvolací
súd
Bukurešť,
Rumunsko) v rámci
žaloby o náhradu
škody
podanej
na
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko).
Rovnako
táto
žaloba
nemá
nijaký
vplyv
na
výsledok
žaloby o vrátenie
pomoci
poskytnutej
spoločnosti
Wizz Air
prostredníctvom
AIP
na rok
2010,
ktorú
prejednáva
Curtea de
Apel
Alba Iulia (Odvolací
súd
Alba Iulia,
Rumunsko).
31      Žalobkyňa
spochybňuje
tvrdenia
Komisie.
32      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
je
žaloba o neplatnosť
podaná
fyzickou
alebo
právnickou
osobou
prípustná
iba
vtedy,
ak
má
táto
osoba
právny
záujem
na
zrušení
napadnutého
aktu.
Predpokladom
takéhoto
záujmu
je,
že
samotné
zrušenie
aktu
musí
byť
spôsobilé
vyvolať
právne
následky, a teda
žaloba
musí
byť
spôsobilá
svojím
výsledkom
priniesť
prospech
pre
toho
účastníka
konania,
ktorý
ju
podal
(pozri
rozsudok
zo
17. septembra
2015,
Mory a i./Komisia, C‑33/14 P,
EU:C:2015:609, bod 55 a citovanú
judikatúru).
33      Okrem
toho
záujem
žalobcu
na
konaní
musí
vzhľadom
na
predmet
žaloby
existovať v okamihu
podania
žaloby,
lebo
inak
by
bola
neprípustná.
Tento
predmet
sporu,
ako
aj
záujem
na
konaní
musia
pretrvávať
až
do
vyhlásenia
rozhodnutia
súdu,
inak
by
muselo
byť
konanie
zastavené
(pozri
rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 26 a citovanú
judikatúru).
34      V prejednávanej
veci
žalobkyňa v odpovedi
na
otázky
položené
Všeobecným
súdom v rámci
opatrenia
na
zabezpečenie
priebehu
konania
na
pojednávaní
4. decembra
2025
uviedla,
že
hoci
je
konanie
týkajúce
sa
žaloby o náhradu
škody
skončené,
konanie
týkajúce
sa
vymáhania
predmetnej
pomoci
je
naďalej prerušené
až
do
vydania
konečného
rozsudku v prejednávanej
veci.
Nemožno
však
vylúčiť,
že
prípadné
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
by
vzhľadom
na
jeho
predmet
mohlo
mať
vplyv
na
výsledok
žaloby
týkajúcej
sa
vymáhania
predmetnej
pomoci.
35      Preto
za
okolností
prejednávanej
veci
môže
prípadné
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
priniesť
žalobkyni
výhodu v rámci
jej
žaloby
pred
vnútroštátnym
súdom.
Žalobkyňa
preto
odôvodňuje
svoj
záujem
na
konaní
(pozri
analogicky
rozsudok
zo
7. novembra
2018,
BPC
Lux
2 a i./Komisia, C‑544/17 P,
EU:C:2018:880, bod 56 a citovanú
judikatúru).
36      Okrem
toho,
pokiaľ
ide o druhú
sťažnosť
podanú
žalobkyňou
13. septembra
2011 a zaregistrovanú
pod
číslom
SA.33598,
Komisia
ju
1. júla
2020
informovala o svojom
zámere
nezačať v tejto
druhej
veci
formálne
vyšetrovacie
konanie z dôvodu,
že
predmetné
opatrenia
sú
analogické s opatreniami
preskúmanými v napadnutom
rozhodnutí.
37      Na
pojednávaní
žalobkyňa
uviedla,
že
predbežné
preskúmanie
tejto
druhej
sťažnosti
Komisiou
stále
prebieha,
čo
táto
inštitúcia
potvrdila.
38      Prípadné
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
by
preto
pravdepodobne
viedlo k začatiu
formálneho
vyšetrovacieho
konania v rámci
tejto
druhej
veci, v priebehu
ktorej
by
žalobkyňa
mala v zásade
možnosť
uplatniť
svoje
procesné
práva
predložením
pripomienok.
39      Žalobkyňa
preto z právneho
hľadiska
dostatočne
preukázala,
že
prípadné
zrušenie
napadnutého
rozhodnutia
by
jej
mohlo
priniesť
prospech.
Má
teda
záujem
na
konaní o neplatnosť
uvedeného
rozhodnutia.
2.      O aktívnej legitimácii žalobkyne
40      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
prípustnosť
žaloby
podanej
fyzickou
alebo
právnickou
osobou
proti
aktu,
ktorý
jej
nebol
určený,
sa v zmysle článku 263
štvrtého
odseku
ZFEÚ
viaže
na
podmienku,
že
táto
osoba
má
aktívnu
legitimáciu,
ktorá
je
prítomná v dvoch
prípadoch.
Na
jednej
strane
takáto
žaloba
môže
byť
podaná
pod
podmienkou,
že
tento
akt
sa
danej
osoby
priamo a osobne
týka.
Na
druhej
strane
takáto
osoba
môže
podať
žalobu
proti
regulačnému
aktu,
ktorý
sa
jej
priamo
týka a nevyžaduje
si
vykonávacie
opatrenia
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
17. septembra
2015,
Mory a i./Komisia, C‑33/14 P,
EU:C:2015:609, body 59 a 91, a z 15. júla
2021,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, C‑453/19 P,
EU:C:2021:608, bod 31).
41      Treba
uviesť,
že
je
nesporné,
že
napadnuté
rozhodnutie
predstavuje
jednak
individuálny
akt v rozsahu, v akom
sa
konštatuje,
že
dohody z rokov
2008 a 2010
nie
sú
štátnou
pomocou, a jednak
regulačný
akt,
ktorý
nevyžaduje
vykonávacie
opatrenia v zmysle článku 263
štvrtého
odseku
tretej
vety
ZFEÚ v rozsahu, v akom
sa
konštatuje,
že
schéma
letiskových
poplatkov
zavedená
AIP
na
rok
2010
nepredstavuje
štátnu
pomoc. V dôsledku
toho
musí
žalobkyňa
na
preukázanie
svojej
aktívnej
legitimácie
preukázať,
že
je
priamo a osobne
dotknutá
časťou
napadnutého
rozhodnutia
týkajúcou
sa
dohôd z rokov
2008 a 2010.
Stačí
však
preukázať,
že
je
priamo
dotknutá
časťou
tohto
rozhodnutia
týkajúcou
sa
AIP
na
rok
2010
(rozsudok o odvolaní, bod 59).
42      Komisia
podporovaná
spoločnosťami
Wizz Air a AITTV
tvrdí,
že
žalobkyňa
nemá
aktívnu
legitimáciu
na
podanie
žaloby
proti
sporným
opatreniam.
Na
jednej
strane
žalobkyňa v podstate
nie
je
osobne
dotknutá
dohodami z rokov
2008 a 2010,
keďže
po
prvé
nepreukázala,
že
sa
nachádza v priamom
konkurenčnom
vzťahu
so
spoločnosťou
Wizz Air, a po
druhé v každom
prípade
dostatočne
nepreukázala,
že
zníženie
jej
výnosov
bolo
spôsobené
konkurenciou zo
strany
spoločnosti
Wizz Air,
pričom
bola
len
jedným z mnohých
konkurentov
spoločnosti
Wizz Air
na
letisku.
43      Na
druhej
strane
sa
Komisia
podporovaná
spoločnosťami
Wizz Air a AITTV
domnieva,
že
žalobkyňa
nepreukázala
svoju
priamu
dotknutosť.
44      V prvom
rade
sa
žalobkyňa
domnieva,
že
je
osobne
dotknutá
dohodami z rokov
2008 a 2010,
keďže
jej
postavenie
na
trhu
bolo
podstatne
ovplyvnené
pomocou,
ktorú
Wizz Air
získala
od
spoločnosti
AITTV
na
základe
týchto
dohôd.
45      Žalobkyňa v podstate
po
prvé
tvrdí,
že
priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
piatich
leteckých
spojeniach a nepriamo
jej
konkurovala
na
piatich
dodatočných
spojeniach.
Dotácie,
ktoré
boli
poskytnuté
spoločnosti
Wizz Air v prípade
spojení,
na
ktorých
žalobkyňa
priamo
alebo
nepriamo
konkurovala
tejto
leteckej
spoločnosti,
však
viedli z hľadiska
hodnoty k vylúčeniu
viac
ako
70 % objemu
dopravy
žalobkyne
smerujúcej na
letisko a z neho.
Dotovaná
hospodárska
súťaž
spoločnosti
Wizz Air
je
teda
príčinou
takého
zhoršenia
obchodnej a finančnej
výkonnosti
žalobkyne,
akými
sú
pokles
obratu a finančné
straty.
46      Po
druhé
sa
žalobkyňa
domnieva,
že
mala
osobitné
postavenie,
keďže
žiadna
iná
letecká
spoločnosť
na
letisku
neutrpela v rovnakom
rozsahu
narušenie
hospodárskej
súťaže
vyplývajúce
zo
štátnej
pomoci
poskytnutej
spoločnosti
Wizz Air.
47      V druhom
rade
sa
žalobkyňa
domnieva,
že
je
priamo
dotknutá
dohodami z rokov
2008 a 2010,
ako
aj
AIP
na rok 2010.
48      V prejednávanej
veci
je
vhodné
začať
preskúmaním
podmienky
osobnej
dotknutosti
žalobkyne,
pokiaľ
ide o dohody z rokov
2008 a 2010.
a)      O osobnej dotknutosti žalobkyne, pokiaľ ide o dohody z rokov 2008 a 2010
1)      Úvodné poznámky
49      Treba
pripomenúť,
že
žalobkyňa
nie
je
príjemcom
opatrení
vyplývajúcich z dohôd z rokov
2008 a 2010.
50      Ak
žalobca
spochybňuje
dôvodnosť
rozhodnutia o posúdení
pomoci
prijatého
na
základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ alebo
na
záver
formálneho vyšetrovacieho konania,
musí
preukázať,
že
toto
rozhodnutie
sa
ho
dotýka
na
základe
jeho
určitých
osobitných
vlastností
alebo
na
základe
okolnosti,
ktorá
ho
charakterizuje
vo
vzťahu k akejkoľvek
inej
osobe, a tým
ho
individualizuje
obdobným
spôsobom
ako
osobu,
ktorej
je
rozhodnutie
určené.
Je
to
tak
najmä
vtedy,
ak
je
postavenie
žalobcu
na
relevantnom
trhu
podstatne
ovplyvnené
pomocou,
ktorá
je
predmetom
sporného
rozhodnutia
(pozri
rozsudok o odvolaní, bod 61 a citovanú
judikatúru).
51      Treba
pripomenúť,
že
preukázanie zo strany žalobcu, pokiaľ ide o podstatný zásah
do
jeho postavenia
na
dotknutom
trhu, neznamená
definitívne
vyslovenie
sa
ku
konkurenčným
vzťahom
medzi
týmto
žalobcom a podnikmi,
ktoré
sú
príjemcami
sporného
opatrenia,
ale
vyžaduje
si
iba
to,
aby
uvedený
žalobca
presvedčivým
spôsobom
uviedol
dôvody,
pre
ktoré
môže
rozhodnutie
Komisie
poškodiť
jeho
legitímne
záujmy
tým,
že
podstatne
ovplyvňuje
jeho
postavenie
na
tomto
trhu.
Podstatný
zásah
do
konkurenčného
postavenia
žalobcu
na
uvedenom
trhu
totiž
nevyplýva z podrobnej
analýzy
jednotlivých
konkurenčných
vzťahov
na
tom
istom
trhu,
ktorá
by
umožnila s presnosťou
preukázať
rozsah
zásahu
do
jeho
konkurenčného
postavenia,
ale v zásade z konštatovania
prima facie,
že
poskytnutie
opatrenia,
ktorého
sa
týka
rozhodnutie
Komisie,
vedie k podstatnému
zásahu
do
tohto
postavenia
(pozri
rozsudok o odvolaní, bod 63 a citovanú
judikatúru).
52      Naproti
tomu
samotná
okolnosť,
že
akt,
ktorého
zrušenia
sa
žalobca
domáha,
môže
mať
určitý
vplyv
na
konkurenčné
vzťahy
existujúce
na
relevantnom
trhu a že
sa
nachádza v určitom
konkurenčnom
vzťahu s príjemcom
tohto
aktu,
nemôže
stačiť
na
to,
aby
bol
považovaný
za
osobne dotknutého
uvedeným
aktom.
Inými
slovami,
podnik
sa
nemôže
iba
odvolávať
na
svoje
postavenie
konkurenta
podniku,
ktorý
má
prospech z opatrenia
obsiahnutého v akte,
ktorého
zrušenie
požaduje
(pozri
rozsudok z 20. januára
2022,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, C‑594/19 P,
EU:C:2022:40, bod 78 a citovanú
judikatúru).
53      Okrem
toho
preukázanie
podstatného
zásahu
do
postavenia
konkurenta
na
trhu
nemôže
byť
obmedzené
len
na
prítomnosť
takých
určitých
skutočností
svedčiacich o znížení
obchodnej
alebo
finančnej
výkonnosti
žalobcu,
akými
sú
podstatné
zníženie
obratu,
nezanedbateľné
finančné
straty,
ako
aj
značné
zníženie
podielu
na
trhu
po
poskytnutí
danej
pomoci.
Poskytnutie
štátnej
pomoci
môže
zasiahnuť
do
konkurenčného
postavenia
subjektu
aj
inými
spôsobmi,
najmä
spôsobením
ušlého
zisku
alebo
menej
priaznivého
vývoja,
ako
by
bol
vývoj
zaznamenaný v prípade
neexistencie
takejto
pomoci
(pozri
rozsudok z 20. januára
2022,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, C‑594/19 P,
EU:C:2022:40, bod 79 a citovanú
judikatúru).
54      Napokon z judikatúry
vyplýva,
že
na
vymedzenie
trhu
alebo
trhov,
na
základe
ktorých
by
sa
mala
posudzovať
podmienka
podstatného
zásahu
do
konkurenčného
postavenia,
nie
je
potrebné
predložiť
dôkazy
týkajúce
sa
veľkosti,
štruktúry a prítomných
konkurentov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 15. júla
2021,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, C‑453/19 P,
EU:C:2021:608, body 64 a 65).
55      V prejednávanej
veci
treba
uviesť,
že
– ako
vyplýva z bodu 8 vyššie – od
roku
2014
už
žalobkyňa
nevykonávala
svoje
činnosti
na
letisku a bola
predmetom
súdom
schválenej
reorganizácie.
Za
týchto
podmienok
sa
žalobkyňa
nemôže
opierať o potenciálnu
budúcu
hospodársku
súťaž,
aby
preukázala
svoju
osobnú
dotknutosť,
ale
musí
na
tento
účel
preukázať,
že v čase,
keď
dohody z rokov
2008 a 2010
vyvolávali svoje
účinky,
existovala
účinná
hospodárska
súťaž
so
spoločnosťou
Wizz Air.
56      V tejto
súvislosti
žalobkyňa v podstate
tvrdí,
že
spĺňa
podmienku
týkajúcu
sa
osobnej
dotknutosti,
keďže
priamo a nepriamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
desiatich
spojeniach s odletom z letiska a mala
osobitné
postavenie.
57      Žalobkyňa
sa
naopak
nemôže
odvolávať
na
skutočnosť,
že
sa
aktívne
zúčastnila
na
správnom
konaní
pred
Komisiou,
aby
preukázala
svoju
osobnú
dotknutosť.
Zo
samotnej
účasti
žalobkyne
na
správnom
konaní
totiž
nemožno
vyvodiť,
že
je
napadnutým
rozhodnutím
osobne
dotknutá
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 22. novembra
2007,
Sniace/Komisia, C‑260/05 P,
EU:C:2007:700, bod 60, a uznesenie z 26. septembra
2016,
Greenpeace
Energy a i./Komisia, T‑382/15,
neuverejnené,
EU:T:2016:589, bod 39),
hoci,
ako v prejednávanej
veci,
zohrala v tomto
správnom
konaní
dôležitú
úlohu,
predovšetkým
tým,
že
podala
sťažnosť,
ktorá
viedla k vydaniu
napadnutého
rozhodnutia.
2)      O existencii priamej hospodárskej súťaže medzi žalobkyňou a spoločnosťou Wizz Air
58      Žalobkyňa
sa
domnieva,
že
priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
piatich
spojeniach s odletom z letiska z dôvodu,
že
tieto
spojenia
obsluhovali
tie
isté
letiská
alebo
letiská
vzdialené
menej
ako
100 km, a to
pokiaľ
ide o Nemecko,
spojenie
obsluhujúce
Düsseldorf (žalobkyňa
obsluhovala
spojenie
do
Düsseldorfu a Wizz Air
spojenie
do
Dortmundu,
vzdialené
od
seba
70
km
po
ceste), a pokiaľ
ide o Taliansko,
spojenia
obsluhujúce
Benátky (žalobkyňa
obsluhovala
spojenie
do
Benátok a Wizz Air
do
Trevisa,
vzdialené
od
seba
41
km
po
ceste),
Bergamo –
Miláno,
Bolognu
(žalobkyňa
obsluhovala
spojenie
do
Bologne a Wizz Air
do
Forli,
vzdialené
od
seba
73
km
po
ceste) a Rím.
59      V súvislosti s touto
otázkou
Súdny
dvor
rozhodol,
že
Všeobecný
súd
tým,
že
konštatoval,
že
Wizz Air a žalobkyňa
si
konkurovali
na
piatich
spojeniach s odletom z letiska z dôvodu,
že
tieto
spojenia
obsluhovali
tie
isté
letiská
alebo
letiská
vzdialené
menej
ako
100 km,
bez
toho,
aby
uviedol
dôvody,
pre
ktoré
nevyhovel
tvrdeniam
spoločnosti
AITTV
smerujúcim k spochybneniu
existencie
takejto
hospodárskej
súťaže
najmä z dôvodu
rozdielov
medzi
obchodnými
modelmi
týchto
dvoch
leteckých
spoločností,
ako
aj
odlišných
technických
vlastností
ich
flotíl,
porušil
svoju
povinnosť
odôvodnenia
(rozsudok o odvolaní, body 66 a 70).
60      Po prvé,
pokiaľ
ide o tvrdenie
spoločnosti
AITTV,
podľa
ktorého
žalobkyňa a Wizz Air
fungovali
podľa
odlišných
obchodných
modelov,
medzi
účastníkmi
konania
je
nesporné,
že
žalobkyňa
si
zvolila
prevádzkový
model
hviezdicovej
siete
(hub
and
spoke),
zatiaľ
čo
Wizz Air
uprednostnila
prevádzkový
model
siete
„medzi
dvoma
bodmi“.
61      V tejto
súvislosti
treba
spresniť,
že
hviezdicová
sieť
spočíva v konfigurácii letov,
ktorá
umožňuje
ponúknuť
cestujúcim
spojenie
medzi
hlavným
letiskom,
ako
je
medzinárodné
letisko,
a
sekundárnymi
letiskami,
ako
sú
regionálne
letiská.
Pokiaľ
ide o prevádzkový
model
siete
„medzi
dvoma
bodmi“,
tento
je
konfigurovaný
tak,
že
rôzne
destinácie
sú
navzájom
priamo
navzájom
prepojené.
62      Z judikatúry
pritom
vyplýva,
že
na
účely
preskúmania
prípustnosti
stačí
konštatovať,
že
žalobkyňa
bola konkurentom
príjemcu
označených
štátnych
opatrení v rozsahu, v akom
tieto
dva
podniky
priamo
alebo
nepriamo
prevádzkovali pravidelné
služby
osobnej
leteckej
dopravy z alebo
na
letiská,
ktoré
sa
nachádzajú v blízkosti
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 28. marca 2012,
Ryanair/Komisia, T‑123/09,
EU:T:2012:164, bod 72 a citovanú
judikatúru).
63      Okrem
toho
Všeobecný
súd
už
rozhodol,
že
existenciu
hospodárskej
súťaže
nemožno
vylúčiť
medzi
leteckými
spoločnosťami,
ktoré
majú
hviezdicový
obchodný
model, a leteckými
spoločnosťami
pôsobiacimi
podľa
modelu
„medzi
dvoma
bodmi“
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 18. októbra
2023,
Wizz Air
Hungary/Komisia
(TAROM;
COVID‑19), T‑332/21,
neuverejnený,
EU:T:2023:645, bod 156].
64      V prejednávanej
veci v rozsahu, v akom
žalobkyňa a Wizz Air
zabezpečovali
letecké
spojenia
obsluhujúce
tie
isté
letiská
alebo
letiská
vzdialené
menej
ako
100 km,
si
potenciálni
zákazníci
mohli
vybrať
medzi
službami
ponúkanými
každou z nich.
Okrem
toho
hospodárska
súťaž
nezahŕňa
ponúkanie
identických
výrobkov
alebo
služieb,
ale
uspokojovanie
rovnocenných
potrieb,
teda v prejednávanej
veci
umožnenie
zákazníkom
dostať
sa
do
konkrétnej
destinácie.
65      Preto
skutočnosť,
že
žalobkyňa a Wizz Air
uplatňovali
odlišné
obchodné
modely,
nebráni
existencii
hospodárskej
súťaže
medzi
nimi.
66      Po
druhé
okolnosť,
ktorú
uvádza
AITTV,
že
lietadlové
flotily
spoločnosti
Wizz Air a žalobkyne
mali
odlišné
technické
vlastnosti,
čo
spoločnosti
Wizz Air
umožnilo
dosiahnuť
úspory z rozsahu,
nie
je
relevantná
na
účely
určenia,
či
si
tieto
dve
letecké
spoločnosti
konkurujú,
keďže
tieto
rozdiely
nemajú
vplyv
na
možnosť
cestujúcich
vybrať
si
medzi
týmito
dvoma
dopravcami.
Rovnako
skutočnosť,
že
žalobkyňa
vykonávala
iné
nákladné
vedľajšie
činnosti,
nemá
nijaký
vplyv
na
to,
že
pokiaľ
ide o služby
spojené s prepravou
cestujúcich v leteckej
doprave,
si tieto
dve
spoločnosti
navzájom konkurovali.
67      Po
tretie
skutočnosť,
na
ktorú
sa
odvoláva
AITTV,
že v čase
prijatia
napadnutého
rozhodnutia a podania
tejto
žaloby
žalobkyňa
už
dávno
zmenila
obchodný
model, a skutočnosť,
že
obe
letecké
spoločnosti v súčasnosti
vykonávajú
svoju
činnosť z rôznych
letísk a odlišným
spôsobom,
nie
sú
relevantné.
Ako
bolo
totiž v podstate
uvedené v bode 55
vyššie,
na
preukázanie
svojej osobnej
dotknutosti
musí
žalobkyňa
preukázať,
že
účinná
hospodárska
súťaž
so
spoločnosťou
Wizz Air
existovala
v čase,
keď
dohody z rokov
2008 a 2010
vyvolávali
svoje
účinky, a nie
ku
dňu
prijatia
napadnutého
rozhodnutia
alebo
podania
tejto
žaloby.
68      Za
týchto
podmienok
treba
zamietnuť
všetky
tvrdenia
spoločnosti
AITTV, a to
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
preskúmať
ich
prípustnosť,
ktorú
žalobkyňa
spochybnila.
69      Okrem
toho
Komisia v rámci
svojich
pripomienok k rozsudku o odvolaní
tvrdí,
že
žalobkyňa a Wizz Air
si
konkurovali
len
na
dvoch
leteckých
spojeniach, a to
na
spojeniach
obsluhujúcich
Bergamo – Miláno a Rím.
Pokiaľ
ide o ostatné
letecké
spojenia,
žalobkyňa
mala
predložiť
ďalšie
dôkazy
umožňujúce
preukázať,
že
letiská
boli
zastupiteľné,
pričom
samotná
skutočnosť,
že
sa
nachádzali
menej
ako
100 km,
nebola v tejto
súvislosti
dostatočná.
70      Komisia v tejto
súvislosti
zdôrazňuje,
že
vo
svojom
rozhodnutí C(2019) 4990
final z 5. júla
2019 o štátnej
pomoci
SA.46373
(2019/NN) – Nemecko – Prevádzková
pomoc v prospech
letiska
Dortmund (Ú. v. EÚ C 43,
2020,
s. 1)
konštatovala,
že
možno
tvrdiť,
že
letiská
Düsseldorf a Dortmund sa
v prísnom
zmysle
slova
nenachádzali v tej
istej
spádovej
oblasti.
71      Na
jednej
strane
však
tvrdenie
Komisie v rozhodnutí
citovanom v bode 70
vyššie
nebolo
formulované
kategoricky,
takže z toho
nemožno
vyvodiť,
že
Komisia
skutočne
preukázala,
že
tieto
dve
letiská
neboli
súčasťou
tej
istej
spádovej
oblasti.
Na
druhej
strane
treba
konštatovať,
že
Komisia
sa
pri
prijímaní
rozhodnutia o začatí
konania
domnievala,
že
žalobkyňa a Wizz Air
si
konkurovali
na
leteckých
spojeniach
obsluhujúcich
Düsseldorf,
Benátky,
Bergamo – Miláno,
Bolognu a Rím, a relevantný
trh
tak
definovala
ako
dvojicu
miest v leteckej
doprave.
Komisia
tým
implicitne,
ale
nevyhnutne
považovala
za
vzájomne
zastupiteľné
letiská,
ktoré
sú
geograficky
blízke
takým
letiskám,
akými
sú
Düsseldorf a Dortmund,
Bologna a Forli,
alebo
tiež
Benátky a Treviso, a to v súlade
so
svojou
rozhodovacou
praxou v oblasti
hospodárskej
súťaže.
Napokon
Všeobecný
súd
už
rozhodol,
že
geografická
blízkosť
letísk
nachádzajúcich
sa
do
115 km
od
seba a okolnosť,
že
prvé
letisko
sa v dôsledku
toho
nachádza v spádovej
oblasti
druhého
letiska,
môžu
preukázať
existenciu
konkurenčného
vzťahu
medzi
týmito
dvoma
letiskami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 12. apríla
2019,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, T‑492/15,
EU:T:2019:252, bod 159).
72      Žalobkyňa
teda
správne
vychádzala z okolnosti,
že
letiská
Dortmund a Düsseldorf,
letiská
Bologne a Forli a letiská
Benátky a Treviso sa
nachádzajú
vo
vzdialenosti
menej
ako
100 km
od
seba,
aby
ich
považovala
za
zastupiteľné, a teda
sa
domnievala,
že
je v konkurenčnom
vzťahu
so
spoločnosťou
Wizz Air
na
spojeniach
obsluhujúcich
tieto
letiská.
73      Treba
preto
konštatovať,
že
Wizz Air a žalobkyňa
si
priamo
konkurovali
na
piatich
spojeniach obsluhujúcich
tie
isté
letiská
alebo
letiská
vzdialené
menej
ako
100 km, a to
pokiaľ
ide o Nemecko,
na
spojení
obsluhujúcom
Düsseldorf, a pokiaľ
ide o Taliansko,
na
spojeniach
obsluhujúcich
Benátky,
Bergamo – Miláno,
Bolognu a Rím.
3)      O existencii nepriamej hospodárskej súťaže medzi žalobkyňou a spoločnosťou Wizz Air
74      Žalobkyňa
tvrdí,
že
nepriamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
piatich
ďalších
spojeniach
vymedzených
spádovou
oblasťou
200
km.
Naznačuje totiž,
že
Wizz Air tým,
že obsluhovala
Dortmund,
Benátky,
Bergamo – Miláno a Forli,
konkurovala
aj
jej vlastným
spojeniam
do
Frankfurtu
(Nemecko)
(vzdialeného
od
Dortmundu 222
km
po
ceste),
Verony
(Taliansko)
(vzdialenej
od
Benátok
121
km
po
ceste),
Turína
(Taliansko)
(vzdialeného
od
Bergama – Milána
185
km
po
ceste),
Florencie
(Taliansko)
(vzdialenej
od
Forli 109
km
po
ceste) a Ancony (Taliansko)
(vzdialenej
od
Forli 166
km
po
ceste).
75      V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
žalobkyňa
vo
svojich
pripomienkach k rozsudku o odvolaní
uvádza
zásady
stanovené
Všeobecným
súdom v rozsudku z 12. apríla
2019,
Deutsche
Lufthansa/Komisia
(T‑492/15,
EU:T:2019:252, bod 159),
ako
sú
pripomenuté v bode 71
vyššie.
Uvádza
tiež,
že z rozhodnutí
prijatých
Komisiou
vyplýva,
že
letiská
vzdialené
jednu
hodinu,
ba
dokonca
hodinu a tridsať
minút
jazdy
autom,
možno
považovať
za
blízke
letiská.
76      Treba
však
konštatovať,
že
všetky
letiská
uvedené
žalobkyňou a spomenuté v bode 74
vyššie
sú vzdialené
viac ako 115 km
alebo
jednu
hodinu a tridsať
minút
cesty.
Konkrétne,
pokiaľ
ide o Forli a Florenciu,
hoci
sa
tieto
mestá
nachádzajú
menej
ako
115 km
od
seba,
cesta
medzi
nimi
trvá
viac
ako
hodinu a tridsať
minút.
77      Pokiaľ
ide o tvrdenie
žalobkyne,
podľa
ktorého
boli
cestujúci
od
finančnej
krízy
pripravení
prekonať
až
200 km,
aby
využili
lacnejšie
letenky,
toto
tvrdenie
nie
je
podložené
nijakým
konkrétnym
dôkazom.
78      Napokon
samotná
žalobkyňa
obsluhovala
lety
súčasne
do
Turína a Bergama – Milána,
Bergama – Milána a Verony,
Verony a Benátok a Bologne a Florencie,
čo sú dvojice miest
nachádzajúce
sa v rovnakej
spádovej
oblasti
200
km,
pričom
tvrdí,
že
tieto
destinácie
sú
vzájomne
zastupiteľné.
Táto
okolnosť
môže
spochybniť
relevantnosť
údajnej
„nepriamej
hospodárskej
súťaže“
existujúcej
medzi
žalobkyňou a spoločnosťou
Wizz Air v prípade
týchto
dvojíc
miest.
79      Žalobkyňa
preto z právneho
hľadiska
dostatočne
nepreukázala,
že
nepriamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
piatich
dodatočných
spojeniach
uvedených v bode 74
vyššie.
4)      O osobitnom postavení žalobkyne
80      Žalobkyňa
tvrdí,
že
mala
osobitné
postavenie v porovnaní s ostatnými
leteckými
spoločnosťami
pôsobiacimi
na
letisku,
keďže
po
prvé
bola
jedinou
leteckou
spoločnosťou
pôsobiacou
na
letisku,
ktorá
bola
takýmto spôsobom
vystavená
konkurencii
spoločnosti
Wizz Air,
po
druhé
činnosť
letiska
bola
zameraná
na
jej
činnosti a po
tretie
jej
konkurenčné
postavenie
bolo
ovplyvnené
konkurenciou zo
strany
spoločnosti
Wizz Air,
ktorá
mala
prospech z dohôd z rokov
2008 a 2010,
čo
bolo
preukázané
znížením
jej
výnosov,
ako
aj
ušlým
ziskom
vyplývajúcim z toho,
že
nemohla
prevziať
dve
letecké
spojenia s odletom z letiska
do
severného
Talianska.
81      Komisia
tvrdí,
že v priebehu
konania, v ktorom
bol
vydaný
pôvodný
rozsudok,
sa
žalobkyňa
neodvolávala
na
údajný
ušlý
zisk,
aby
preukázala
ovplyvnenie
svojho
konkurenčného
postavenia, a preto
tak
nemôže
urobiť
ani v rámci
tohto
konania.
82      V prvom
rade
treba
konštatovať,
že
na
piatich
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
priamo
konkurovali,
Blue Air
prevádzkovala
aj
spojenie
do
Ríma,
takže
aj táto
spoločnosť
bola
vystavená
konkurencii zo
strany
spoločnosti
Wizz Air.
Hoci
podľa
žalobkyne
Blue Air
neponúkala
pravidelné
lety,
nič
to
nemení
na
tom,
že
poskytovala
verejnosti
dopravné
služby
medzi
týmito
dvoma
mestami,
takže
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
žalobkyňa,
ich
možno
považovať
za
konkurenčné.
83      Okrem
toho
spoločnosť
Malév bola
tiež
vystavená
priamej
konkurencii
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air
na
spojení
do
Budapešti
(Maďarsko).
84      Napokon
len
na
5 z 32
destinácií,
ktoré
žalobkyňa
obsluhovala z letiska,
bola
žalobkyňa
vystavená
konkurencii
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air.
85      Z toho
na
jednej
strane
vyplýva,
že
žalobkyňa
nebola
jedinou
leteckou
spoločnosťou,
ktorá
vykonávala
svoju
činnosť
na
letisku a priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air.
Na
druhej
strane
nepreukázala,
že
spojenia,
na
ktorých
priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air,
boli
ekonomicky
významnejšie
ako
spojenia,
ktoré
Wizz Air
obsluhovala
spoločne s leteckými
spoločnosťami
uvedenými v bodoch 82 a 83
vyššie.
Za
týchto
podmienok
samotná
skutočnosť,
že
žalobkyňa
bola
vystavená
takej
konkurencii
na
väčšom
počte
leteckých
spojení
ako
uvedené
spoločnosti,
nepredstavuje
rozdiel,
ktorý
by
bol
dostatočný
na
odôvodnenie
toho,
že mala
osobitné
postavenie.
86      V druhom
rade
činnosť
letiska
sa sústredila
na
činnosť
žalobkyne
(bod 352
napadnutého
rozhodnutia).
Toto
konštatovanie,
ako
aj
skutočnosť,
že
Rumunsko
uviedlo,
že
„hviezdicový
obchodný
model
(‚hub
and
spoke‘)
[žalobkyne]
viedol k situácii,
keď
bola v čase
špičky
príletov
cestujúcich
[žalobkyne]
kapacita
letiska
takmer
vyčerpaná a mimo
špičiek
bola
kapacita
nevyužitá“ (bod 95
napadnutého
rozhodnutia),
umožňuje
dôvodne
dospieť k záveru,
že
žalobkyňa
bola v roku
2008 z hľadiska
objemu
cestujúcich
na
letisku
hlavným
prevádzkovateľom.
87      Okrem
toho
tvrdenie,
podľa
ktorého
počas
tohto
roka
žalobkyňa
generovala
38 % príjmov
spoločnosti
AITTV,
určite
nie
je
podložené
dôkazmi a je
uvedené
len v odôvodnení
112
napadnutého
rozhodnutia,
ktoré
je
súčasťou
pripomienok
predložených
žalobkyňou.
Komisia
ani
vedľajšie
účastníčky konania
však
túto
skutočnosť
nespochybnili.
Vzhľadom
na
konštatovania
uvedené v bode 86
vyššie
sa
však
takéto
číslo
zdá
realistické.
88      Pokiaľ
ide o skutočnosť,
že
podstatná
časť
činností
žalobkyne v rokoch
2000
až
2013,
ktoré
predstavovali
viac
ako
90 % jej
obratu,
zodpovedala
jej
činnostiam
hviezdicovej
siete
prevádzkovanej
na
letisku,
tá
síce
nie
je
podložená
dôkazmi,
ale
Komisia
ani
vedľajšie
účastníčky konania
ju
nespochybňujú.
89      Zo
všetkého,
čo
bolo
uvedené,
nepochybne
vyplýva,
že
činnosť
letiska
bola
zameraná
na
činnosti
žalobkyne a že
žalobkyňa
dosahovala
90 % svojho
obratu
zo
svojich
činností
na
letisku.
Ako
však
Súdny
dvor
uviedol v bode 89
rozsudku o odvolaní,
takéto
skutočnosti
nepostačovali na
uznanie
osobitného
postavenia
žalobkyne.
90      V treťom
rade
treba
teda
overiť,
či
žalobkyňa
preukázala,
že
jej
konkurenčné
postavenie
bolo
podstatne
ovplyvnené
konkurenciou
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air,
ktorá
mala
prospech z dohôd z rokov
2008 a 2010.
91      Po
prvé,
pokiaľ
ide o údajný
ušlý
zisk
žalobkyne,
Súdny
dvor v podstate
rozhodol,
že
keďže
bol
uvedený
len v prílohe A.8
žaloby,
na
ktorú
žalobkyňa
iba
všeobecne
odkázala,
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď v bode 77
pôvodného
rozsudku
vychádzal z existencie
takéhoto
ušlého
zisku
vyplývajúceho z nemožnosti
žalobkyne
prevziať
dve
letecké
spojenia s odletom z letiska
do
severného
Talianska,
ktoré
zabezpečovali
spoločnosti
Alitalia a Alpi Eagles (rozsudok o odvolaní, body 75,
77 a 78).
92      Z judikatúry
vyplýva,
že
Všeobecný
súd
nemôže
byť
povinný
opravovať
žalobné
dôvody a tvrdenia
žalobcu
tým,
že
zhromaždí
rozptýlené
dôkazy
obsiahnuté v jeho
písomných
podaniach, v opačnom
prípade
by
mohlo
dôjsť k doplneniu
týchto
žalobných
dôvodov a tvrdení, k ich
skresleniu
alebo
skráteniu
(rozsudok z 30. apríla
2025,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, T‑218/18
RENV,
neuverejnený,
EU:T:2025:431, bod 40).
93      Súdu
Únie
rovnako
neprináleží
postupovať
prostredníctvom
domnienok,
pokiaľ
ide o konkrétne
skutkové a právne
úvahy a konštatovania,
ktoré
by
mohli
byť
podkladom
pre
spochybnenie
žaloby
(rozsudok z 30. apríla
2025,
Deutsche
Lufthansa/Komisia, T‑218/18
RENV,
neuverejnený,
EU:T:2025:431, bod 41).
94      V prejednávanej
veci,
ako
uviedol
Súdny
dvor v bode 75
rozsudku o odvolaní,
žalobkyňa v žalobe
výslovne
neuviedla
tvrdenie,
ktoré
by
konkrétne
smerovalo k poukázaniu
na
existenciu
ušlého
zisku
vyplývajúceho z toho,
že
nemohla
prevziať
dve
letecké
spojenia s odletom z letiska
do
severného
Talianska,
čo
navyše
potvrdila
vo
svojich
pripomienkach k rozsudku o odvolaní.
95      Je
pravda,
že
žalobkyňa
vo
svojej
odpovedi
na
opatrenie
na
zabezpečenie
priebehu
konania z 11. marca 2022
skutočne
spomenula
stratu
príležitosti
dosiahnuť
zisk. V tejto
odpovedi
sa
však
obmedzuje
na
všeobecné a nepodložené
tvrdenie,
pričom
navyše
nespomína
spoločnosti
Alitalia a Alpi Eagles.
96      Treba
teda
konštatovať,
že
žalobkyňa
sa v konaní, v ktorom
bol
vydaný
pôvodný
rozsudok,
platne
neodvolala
na
ušlý
zisk,
aby
preukázala
podstatný
zásah
do
jej
konkurenčného
postavenia.
97      Za
týchto
podmienok v súlade s judikatúrou,
podľa
ktorej
po
vydaní
rozsudku
Súdneho
dvora o vrátení
veci
nemôžu
účastníci
konania v podstate
uvádzať
dôvody,
ktoré
neboli
predložené v priebehu
konania,
ktoré
viedlo k vydaniu
rozsudku
Všeobecného
súdu
zrušeného
Súdnym
dvorom
(pozri
rozsudok z 24. októbra
2024,
Komisia/Intel
Corporation, C‑240/22 P,
EU:C:2024:915, bod 101 a citovanú
judikatúru),
nie
je
prípustné,
aby
sa
žalobkyňa v tomto
konaní
po
prvýkrát
dovolávala
ušlého
zisku.
98      Po
druhé,
pokiaľ
ide o údajné
zníženie
výnosov
žalobkyne,
Súdny
dvor
rozhodol,
že
konštatovanie
Všeobecného
súdu,
podľa
ktorého v rokoch
2008
až
2010
čistý
výnos
žalobkyne
na
piatich
leteckých
spojeniach s odletom z letiska
klesol o 52 %,
pokiaľ
ide o štyri
letecké
spojenia
do
Talianska, a o 57 %,
pokiaľ
ide o letecké
spojenie
do
Düsseldorfu,
vyplývalo
zo
skreslenia prílohy A.7
žaloby.
Tieto
percentuálne
podiely
totiž
neodrážali
zníženie
návratnosti
týchto
spojení,
ale
zodpovedali
pomeru,
ktorý
predstavovali
výnosy
na
uvedených
leteckých
spojeniach
za
rok
2010 v porovnaní s výnosmi
na
tých
istých
spojeniach
za
rok
2008,
čo
navyše
žalobkyňa
uznala
vo
svojom
vyjadrení k odvolaniu
(rozsudok o odvolaní, body 79 a 80).
99      Súdny
dvor
dodal,
že z prílohy A.7
žaloby
vyplýva,
že
počas
toho
istého
obdobia
sa
výnos z niektorých
leteckých
spojení
zabezpečovaných
žalobkyňou,
na
ktorých
podľa
Všeobecného
súdu
nekonkurovala
spoločnosti
Wizz Air,
znížil
rovnako,
ak
nie
viac,
ako
výnos
zo
spojení,
na
ktorých
žalobkyňa
podľa
Všeobecného
súdu
priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
(rozsudok o odvolaní, bod 81).
100    Navyše
vzhľadom
na
takéto
celkové
zníženie
výnosu z leteckých
spojení
prevádzkovaných
žalobkyňou z letiska
Súdny
dvor
vytýkal
Všeobecnému
súdu,
že
sa v bode 80
pôvodného
rozsudku
obmedzil
len
na
tvrdenie,
že
dôkazy
predložené
touto
leteckou
spoločnosťou s cieľom
preukázať,
že
dohody z rokov
2008 a 2010
mohli
podstatným
spôsobom
ovplyvniť
jej
konkurenčné
postavenie
na
dotknutých
trhoch,
neboli
spochybnené
tvrdeniami,
ktoré
mali
preukázať,
že
toto
zníženie
mohlo
byť
spôsobené
inými
faktormi,
ako
je
napríklad
obchodný
model
tejto
leteckej
spoločnosti,
konkurencia,
ktorú
táto
spoločnosť
udržiavala s inými
leteckými
spoločnosťami,
ako
je
Wizz Air,
alebo
celosvetová
finančná
kríza,
bez
toho,
aby
zohľadnil
tieto
tvrdenia, a v každom
prípade
bez
toho, aby vysvetlil
dôvody,
pre
ktoré
mali byť uvedené
tvrdenia
zamietnuté (rozsudok o odvolaní, bod 83).
101    Treba
uviesť,
že príloha A.7
žaloby
obsahuje
tri
tabuľky
týkajúce
sa
čistých
výnosov
žalobkyne, z ktorých
prvá
sa
týka
spojení
do
Talianska,
druhá
sa
týka
spojení
do
Nemecka a tretia
obsahuje
všetky
čisté
výnosy
žalobkyne
týkajúce
sa
týchto
dvoch
štátov.
102    Pokiaľ
ide
predovšetkým o spojenia
do
Talianska,
tabuľka
je
rozdelená
na
tri
časti.
Prvá
časť
zoskupuje
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
viacerých
talianskych
miest,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
konkurovali
priamo, a to
Benátok,
Bergama – Milána,
Bologne a Ríma. Z tejto
tabuľky
vyplýva,
že v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
6 283 004
eur,
zatiaľ
čo
tento
výnos
za
rok
2010
predstavoval
3 284 168
eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 2 998 836
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 47,7 %.
103    Druhá
časť
zoskupuje
letecké
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
iných
talianskych
miest,
na
ktorých
podľa
žalobkyne
bola
konkurencia
medzi
ňou a spoločnosťou
Wizz Air
nepriama, a to
Verony,
Turína,
Florencie a Ancôny. V tejto
tabuľke
sa
uvádza,
že v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
5 491 547
eur,
zatiaľ
čo
tento
výnos
za
rok
2010
predstavoval
2 860 455
eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 2 631 092
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 47,9 %.
Inými
slovami,
zníženie
bolo
rovnaké,
ba
dokonca
mierne
vyššie
ako
zníženie
týkajúce
sa
leteckých
spojení,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
konkurovali
priamo.
104    Tretia
časť
sa
týka
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
jedného
talianskeho
mesta,
na
ktorom
si
žalobkyňa a Wizz Air
nekonkurovali, a to
Bari. Z tabuľky
vyplýva,
že v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
942 446
eur,
zatiaľ
čo
tento
výnos
za
rok
2010
predstavoval
700 735
eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 241 711
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 25,6 %.
105    Pokiaľ
ide
ďalej o spojenia
do
Nemecka,
tabuľka
je
rozdelená
takisto
na
tri
časti.
Prvá
časť
sa
týka
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
Düsseldorfu,
na
ktorom
si
žalobkyňa a Wizz Air
konkurovali
priamo.
Podľa
tejto
tabuľky v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
1 999 972
eur.
Tento
výnos
sa v roku
2009
znížil
na
945 533 eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 1 054 439
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 52 %. V roku
2010
však
došlo k zvýšeniu,
pretože
výnos
predstavoval
1 141 446
eur.
Pokles
čistého
výnosu
od
roku
2008
do
roku
2010
teda
dosahoval
858 526
eur,
čo
predstavuje
zníženie
približne o 42,9 %.
106    Druhá
časť
sa
týka
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
Frankfurtu,
na
ktorom
podľa
žalobkyne
existovala
medzi
ňou a spoločnosťou
Wizz Air
nepriama
konkurencia.
Keďže
lety
do
Frankfurtu
boli
ukončené v roku
2010,
sú k dispozícii
len
údaje
za
roky
2008 a 2009.
Tabuľka
uvádza,
že v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
2 526 048
eur,
zatiaľ
čo
tento
výnos
za
rok
2009
predstavoval
77 863
eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 2 448 185
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 96,9 %.
Inými
slovami,
na
tomto
leteckom
spojení
bolo
zníženie
oveľa
väčšie
ako
tie,
ktoré
ovplyvnili
letecké
spojenia,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
konkurovali
priamo.
107    Tretia
časť
obsahuje
spojenia s odletom z letiska a s príletom
do
nemeckých
miest,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
nekonkurovali. Z tejto
tabuľky
vyplýva,
že v roku
2008
predstavoval
čistý
výnos
žalobkyne
4 993 157
eur,
zatiaľ
čo
tento
výnos
za
rok
2010
predstavoval
2 110 978
eur.
Zníženie
čistého
výnosu o 2 882 179
eur
teda
predstavovalo
zníženie
približne o 57,7 %.
Toto
zníženie
bolo
teda
oveľa
vyššie
ako
tie,
ktoré
ovplyvnili
letecké
spojenia,
na
ktorých
bola
konkurencia
medzi
žalobkyňou a spoločnosťou
Wizz Air
priama.
108    Napokon,
pokiaľ
ide o súhrnnú
tabuľku,
tá
je
tiež
rozdelená
na
tri
časti.
Prvá
časť
sa
týka
spojení,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
konkurovali
priamo.
Podľa
tejto
tabuľky
rozdiel v čistých
výnosoch
žalobkyne
od
roku
2008
(8 282 976 eur)
do
roku
2010
(4 425 613 eur)
vo
výške
3 857 363
eur
predstavoval
zníženie
približne o 46,5 %.
Druhá
časť
obsahuje
spojenia,
na
ktorých
bola
konkurencia
medzi
žalobkyňou a spoločnosťou
Wizz Air
podľa
žalobkyne
nepriama.
Táto
tabuľka
uvádza,
že
rozdiel v čistých
výnosoch
žalobkyne
od
roku
2008
(8 017 595 eur)
do
roku
2010
(2 860 455 eur)
bol
5 157 140 eur,
čo
predstavuje
zníženie
približne o 64,3 %.
Tretia
časť
zahŕňa
letecké
spojenia,
na
ktorých
medzi
žalobkyňou a spoločnosťou
Wizz Air
neexistovala
konkurencia.
Táto
tabuľka
uvádza,
že
rozdiel v čistých
výnosoch
žalobkyne
od
roku
2008
(6 590 638 eur)
do
roku
2010
(3 219 578 eur)
bol
3 371 060 eur,
čo
predstavuje
zníženie
približne o 51,1 %.
109    Okrem
toho
treba
pripomenúť,
že
ako
bolo
preukázané v bode 79
vyššie,
hoci
žalobkyňa
tvrdila,
že
nepriamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air
na
spojeniach
týkajúcich
sa
jednak
Verony,
Turína,
Florencie a Ancony a jednak
Frankfurtu,
nepodarilo
sa
jej
preukázať
existenciu
účinnej
hospodárskej
súťaže
medzi
ňou a spoločnosťou
Wizz Air
na
týchto
spojeniach.
110    Zo
všetkých
týchto
údajov
vyplýva,
že
čisté
výnosy
žalobkyne
vykazovali v období
od
roku
2008
do
roku
2010
výrazné
zníženie
na
všetkých
spojeniach,
ktoré
zabezpečovala s odletom z letiska, s výnimkou
spojenia
do
Bari,
ktoré
zaznamenalo
menej
podstatné
zníženie.
Okrem
toho,
pokiaľ
ide o letecké
spojenia,
na
ktorých
si
žalobkyňa a Wizz Air
nekonkurovali,
zníženie
čistých
výnosov
žalobkyne s výnimkou
spojenia
do
Bari
bolo
buď o niečo
vyššie
alebo
oveľa
vyššie
ako
výnosy
zaznamenané
na
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
si
tieto
dve
letecké
spoločnosti
konkurovali
priamo.
111    Keďže
s výnimkou
spojenia
do
Bari
bolo
zníženie
čistých
výnosov
žalobkyne
na
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
nekonkurovala
spoločnosti
Wizz Air,
vyššie
ako
zníženie,
ktoré
mala
na
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
konkurovala
tejto
spoločnosti,
žalobkyňa
nepreukázala,
že
by
konkurencia
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air,
ktorá
mala
prospech z dohôd z rokov
2008 a 2010,
mala
vplyv
na
jej
výnosy.
112    Keďže z bodu 100
vyššie v podstate
vyplýva,
že
Súdny
dvor
usúdil,
že
Všeobecný
súd
sa
nemohol
obmedziť
na
konštatovanie
zníženia
výnosov
na leteckých
spojeniach,
ktoré
žalobkyňa
prevádzkovala z letiska a na
ktorých
žalobkyňa
priamo
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air,
aby
dospel k záveru o podstatnom
zásahu
do
jej
konkurenčného
postavenia,
treba
overiť,
či
zníženie
výnosov
žalobkyne
môžu
vysvetliť
iné
faktory,
ako
je
napríklad
jej
zastaraný
obchodný
model,
konkurencia,
ktorú
žalobkyňa
udržiavala s inými
leteckými
spoločnosťami,
ako
je
Wizz Air,
alebo
celosvetová
finančná
kríza.
113    Po
prvé,
pokiaľ
ide o hviezdicový
obchodný
model
používaný
žalobkyňou v čase
sporných
opatrení, z plánu
reorganizácie
žalobkyne,
ktorý
vypracoval
správca
konkurznej
podstaty
žalobkyne,
vyplýva,
že
tento
model
zahŕňal
ponuku
pravidelných
letov,
ktoré
si
vyžadovali
veľký
počet
zamestnancov,
flotilu
tvorenú
lietadlami
vo
vlastníctve
žalobkyne a prenajatými
lietadlami,
ako
aj
vysoké
prevádzkové
náklady
na
neisté
príjmy.
Okrem
toho
tento
plán
poukázal
na
určitý
počet
slabých
miest
žalobkyne,
ako
napríklad
používanie
staršej
generácie
motorov,
ktorá
spotrebúva
viac
paliva
než
posledná
generácia,
obmedzená
flotila v porovnaní s medzinárodnými
leteckými
spoločnosťami
alebo
tiež
nedostatok
finančných
prostriedkov
umožňujúcich
rozvoj.
114    Naopak
Wizz Air,
ktorá
prevádzkovala
obchodný
model
spočívajúci v spojeniach
„medzi
dvoma
bodmi“,
používala
len
jeden
typ
veľkých a moderných
lietadiel s nižšou
spotrebou
paliva a ponúkala
iba
jednu
triedu
cestujúcich.
115    V tejto
súvislosti,
ako
správne
tvrdí
AITTV,
hviezdicový
obchodný
model
používaný
žalobkyňou v čase
relevantných
skutkových
okolností
jej
teda
neumožňoval
dosiahnuť
rovnaké
úspory z rozsahu,
aké
dosiahla
napríklad
Wizz Air,
ktorá
prevádzkovala
väčšie,
novšie a efektívnejšie
lietadlá,
než
sú
lietadlá
žalobkyne.
116    Okrem
toho
treba
uviesť,
že
žalobkyňa
po
svojej
súdnej
reorganizácii
zmenila
obchodný
model v júni
2013, a teda
prestala
ponúkať
svoje
hviezdicové
služby
na
letisku.
Odvtedy
začala
totiž
ponúkať
charterové lety
ad
hoc,
reťazové
charterové lety a služby prenájmu s posádkou
alebo
bez
posádky.
To
svedčí o tom,
že
obchodný
model
žalobkyne
nebol
dostatočne
efektívny.
117    Obchodný
model
žalobkyne
tak
mohol
predstavovať
aj
jeden z faktorov
vysvetľujúcich
celkové
zníženie
výnosu z leteckých
spojení
prevádzkovaných
žalobkyňou s odletom z letiska.
118    Po
druhé,
pokiaľ
ide o hospodársku
súťaž s inými
leteckými
spoločnosťami
než
spoločnosťou
Wizz Air,
ako
bolo
pripomenuté v bode 100
vyššie,
Súdny
dvor
Všeobecnému
súdu
vytýkal,
že
neoveril,
či
celkové
zníženie
výnosu z leteckých
spojení
prevádzkovaných
žalobkyňou s odletom z letiska
nemohlo
byť
spôsobené
konkurenciou
zo
strany
iných
leteckých
spoločností
než
spoločnosti
Wizz Air.
119    Z odôvodnenia
9
rozhodnutia o začatí
konania
vyplýva,
že v rokoch
2007
až
2009
prevádzkovalo
lety z letiska
alebo
na
letisko
trinásť
leteckých
spoločností
vrátane
žalobkyne.
Žalobkyňa
navyše
vo
svojej
žalobe
tvrdila,
že v rokoch
2007
až
2009
obsluhovala
32
vnútroštátnych a európskych
destinácií.
120    Vo
svojich
pripomienkach k rozsudku o odvolaní
žalobkyňa
poprela,
že
by
čelila významnej konkurencii zo strany inej
leteckej
spoločnosti
než
spoločnosti
Wizz Air
na
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
konkurovala
tejto
poslednej
uvedenej
spoločnosti.
Predovšetkým
popiera,
že
by
bola v konkurenčnom
vzťahu
so
spoločnosťami
Blue Air a
Malév, pričom hospodársku súťaž so spoločnosťou Lufthansa považovala za okrajovú.
121    V tejto
súvislosti
treba
najprv
uviesť,
že
žalobkyňa
uznáva,
že
Blue Air
zabezpečovala
aj
letecké
spojenie
Timișoara – Rím,
na
ktorom
konkurovala
spoločnosti
Wizz Air.
122    Ďalej
žalobkyňa
uznáva,
že
konkurovala, hoci len okrajovo,
spoločnosti
Lufthansa
na
leteckom
spojení
obsluhujúcom
Mníchov
(Nemecko).
123    Žalobkyňa
napokon
tvrdí,
bez
toho,
aby
jej
Komisia,
Wizz Air
alebo
AITTV
protirečili,
že
so
spoločnosťou
Malév si
nekonkurovala
na
leteckom
spojení,
ktoré
obsluhuje
Budapešť,
pretože s ňou
uzavrela
dohodu o spoločnom
využívaní
kódov.
124    Z toho
vyplýva,
že žalobkyňa
v prípade 32
vnútroštátnych a európskych
destinácií,
ktoré
obsluhovala,
iba
preukázala,
že
nekonkurovala
len
jednej z dvanástich
ďalších
leteckých
spoločností a len
na
jednej z týchto
destinácií.
Keďže
žalobkyňa
nepredložila
dôkazy
ani o svojich
čistých
výnosoch
na
iných leteckých
spojeniach s odletom z letiska,
než tých, ktoré
boli
predtým
analyzované,
ani o jej
prípadných
konkurentoch
na
týchto
spojeniach,
nemožno
vylúčiť,
že
celkové
zníženie
čistých
výnosov z leteckých
spojení
zabezpečovaných
žalobkyňou s odletom z tohto
letiska
čiastočne
súviselo s konkurenciou
zo
strany
iných
leteckých
spoločností
pôsobiacich
na
spojeniach,
ktoré
neboli
ovplyvnené
konkurenciou
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air.
125    Po
tretie,
hoci
žalobkyňa
popiera
vplyv
finančnej
krízy,
nie
je
vylúčené,
že
táto
kríza
mohla
mať
vplyv
na
jej
finančnú
situáciu.
126    Po
štvrté
treba
uviesť,
že
ako
vyplýva z vyjadrenia
spoločnosti
Wizz Air
ako
vedľajšej
účastníčky
konania,
žalobkyňa
zaznamenala
tri
technické
incidenty, a to
22. apríla
2008,
28. februára
2009 a 2. februára
2013.
Takéto
incidenty,
ktoré v prípade
dvoch z nich
viedli k zraneniu
cestujúcich,
mohli
poškodiť
dôveru,
ktorú
zákazníci
mohli
mať
vo
vzťahu k službám
poskytovaným
žalobkyňou, a teda
ovplyvniť
jej
činnosť.
127    Zo
všetkého,
čo
bolo
uvedené,
po
prvé
vyplýva,
že
činnosť
spoločnosti
Wizz Air
nemôže
sama
osebe
vysvetliť
zníženie
čistých
výnosov
žalobkyne,
keďže
toto
zníženie
bolo
konštatované
tak
na
leteckých
spojeniach,
na
ktorých
si konkurovali priamo,
ako
aj
na
spojeniach,
na
ktorých
si
nekonkurovali,
ba
dokonca
na
týchto
posledných
uvedených
leteckých
spojeniach bolo toto zníženie významnejšie.
Po
druhé
žalobkyňa
nepredložila
dôkazy
umožňujúce
preukázať
ušlý
zisk
alebo
menej
priaznivý
vývoj,
než
by
bol
vývoj,
ktorý
by
bol
zaznamenaný
bez
dohôd z rokov
2008 a 2010.
Napokon
po
tretie
obchodný
model
žalobkyne,
konkurencia
zo
strany
iných
leteckých
spoločností,
finančná
kríza a technické
incidenty,
ktorým
žalobkyňa
čelila,
sú
tiež
faktormi,
ktoré
mohli
mať
vplyv
na
jej
výnosy.
128    Žalobkyňa
preto
dostatočne
nepreukázala,
že
jej
konkurenčné
postavenie
bolo
podstatne
ovplyvnené
konkurenciou
zo
strany
spoločnosti
Wizz Air,
ktorá
mala
prospech z dohôd z rokov
2008 a 2010.
129    Vzhľadom
na
konštatovania
uvedené v bodoch 85,
89 a 128
vyššie
treba
dospieť k záveru,
že
podmienka
týkajúca
sa
osobnej
dotknutosti
žalobkyne,
pokiaľ
ide o dohody z rokov
2008 a 2010,
nie
je
splnená a keďže
podmienky
na
uznanie
aktívnej
legitimácie
sú
kumulatívne
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. októbra
2013,
Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada, C‑583/11 P,
EU:C:2013:625, bod 76),
treba
žalobu
zamietnuť
ako
neprípustnú v rozsahu, v akom
smeruje k zrušeniu
napadnutého
rozhodnutia v časti, v akej
sa
týka
dohôd z rokov
2008 a 2010,
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
preskúmať
priamu
dotknutosť
žalobkyne
touto
časťou
uvedeného
rozhodnutia.
b)      O priamej dotknutosti žalobkyne, pokiaľ ide o AIP na rok 2010
130    Z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
podmienka
stanovená v článku 263
štvrtom
odseku
ZFEÚ,
podľa
ktorej
sa
musí
rozhodnutie,
ktoré
je
predmetom
žaloby,
priamo
týkať
fyzickej
osoby
alebo
právnickej
osoby,
si
vyžaduje
splnenie
dvoch
kumulatívnych
kritérií, a to
konkrétne
po
prvé,
aby
sporné
opatrenie
priamo
ovplyvňovalo
právne
postavenie
jednotlivca, a po
druhé,
aby
neponechávalo
žiadny
priestor
na
voľnú
úvahu
jeho
adresátom
povereným
jeho
uplatňovaním,
keďže
má
úplne
automatický
charakter a vyplýva
zo
samotnej
právnej
úpravy
Únie
bez
uplatnenia
iných
sprostredkujúcich
ustanovení
(pozri
rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia,
Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P,
EU:C:2018:873, bod 42 a citovanú
judikatúru).
131    Pokiaľ
ide
konkrétne o pravidlá
týkajúce
sa
štátnej
pomoci,
je
potrebné
zdôrazniť,
že
ich
cieľom
je
ochrana
hospodárskej
súťaže.
V súvislosti s touto oblasťou,
skutočnosť,
že
rozhodnutie
Komisie v celom
rozsahu
zachováva
účinky
vnútroštátnych
opatrení, o ktorých
sťažovateľ v sťažnosti
zaslanej
tejto
inštitúcii
uviedol,
že
nie
sú
zlučiteľné s týmto
cieľom, a v ich
dôsledku
sa
dostáva
do
nevýhodného
postavenia v hospodárskej
súťaži,
umožňuje
dospieť k záveru,
že
toto
rozhodnutie
priamo
ovplyvňuje
jeho
právne
postavenie, a to
najmä
jeho
právo
nebyť
vystavený
narušeniu
hospodárskej
súťaže
prostredníctvom
predmetných
vnútroštátnych
opatrení,
ktoré
vyplýva z ustanovení
Zmluvy o FEÚ v oblasti
štátnej
pomoci
(pozri
rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia,
Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P,
EU:C:2018:873, bod 43 a citovanú
judikatúru).
132    Keďže
podmienka
týkajúca
sa
priamej
dotknutosti
vyžaduje,
aby
napadnutý
akt
mal
priame
účinky
na
právne
postavenie
žalobcu,
súd
Únie
musí
overiť,
či
žalobca
relevantným
spôsobom
opísal
dôvody,
pre
ktoré
je
rozhodnutie
Komisie
spôsobilé
dostať
ho
do
nevýhodného
postavenia v hospodárskej
súťaži, a teda
mať
vplyv
na
jeho
právne
postavenie
(rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia,
Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P,
EU:C:2018:873, bod 47).
133    Pokiaľ
ide o prvé
kritérium,
treba
konštatovať,
že
žalobkyňa
pred
Všeobecným
súdom
na
podporu
dôkazov
tvrdila,
že
vykonávala
činnosti
podobné
činnostiam
spoločnosti
Wizz Air a pôsobila
na
rovnakom
trhu
služieb, ako aj na
rovnakom
geografickom
trhu
ako
Wizz Air.
Okrem
toho
táto
posledná uvedená spoločnosť
bola z dôvodu
pravidiel
uvedených v AIP
na
rok
2010, a najmä
pravidiel
stanovených v jej bode 7.3,
povinná
platiť
nižší
príspevok,
než
je
príspevok,
ktorému
mohla podliehať žalobkyňa.
134    Treba
konštatovať,
že
Súdny
dvor
Všeobecnému
súdu
iba
vytýkal,
že
neodpovedal
na
tvrdenia
predložené
spoločnosťou
AITTV,
ktorými
spochybňuje,
že
by
si
Wizz Air a žalobkyňa
konkurovali
(rozsudok o odvolaní, body 93 a 94).
135    Na
tieto
tvrdenia
sa
však
už
odpovedalo v rámci
preskúmania
priamej
hospodárskej súťaže medzi
spoločnosťou
Wizz Air a žalobkyňou (pozri body 60
až
68
vyššie).
136    Wizz Air
však
po
prvýkrát
vo
svojich
odpovediach
na
opatrenia
Všeobecného
súdu
na
zabezpečenie
priebehu
konania z 11. marca 2022
tvrdila,
že
AIP
na
rok
2010
sa
na
ňu
nevzťahuje,
keďže
uzavrela
dohody
so
spoločnosťou
AITTV.
Toto
tvrdenie
Komisia
zopakovala
na
pojednávaní z 12. septembra
2022 a na
pojednávaní
zo
4. decembra
2025,
pričom
ho
Wizz Air
zopakovala
tak
vo
svojich
pripomienkach k rozsudku o odvolaní,
ako
aj
počas
tohto
posledného
uvedeného
pojednávania.
137    Na
pojednávaní
zo 4. decembra 2025 totiž
Komisia a Wizz Air v podstate
tvrdili,
že
hoci
prevádzková
dohoda z roku
2010,
teda
jedna z dvoch
pozmeňujúcich
dohôd z roku
2010,
poskytovala
spoločnosti
Wizz Air
rovnaké
zľavy,
ako
sú
zľavy
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
právne
sa
na
ňu
vzťahovala
táto
dohoda, a nie
AIP.
Okrem
toho
poznamenali,
že
prevádzková
dohoda z roku
2010
bola
podpísaná
25. júna
2010,
teda
pred
uverejnením
AIP
na
rok
2010,
ku
ktorému
došlo
26. augusta
2010,
takže
tak
chronologicky,
ako
aj z právneho
hľadiska
sa
na
Wizz Air
uplatňovala
prevádzková
dohoda z roku
2010, a nie
AIP
na
rok
2010.
138    Toto
tvrdenie
nemôže
uspieť.
139    V tejto
súvislosti
treba
po
prvé
uviesť,
že
hoci
AIP
na
rok
2010
bola
uverejnená
po
podpísaní
prevádzkovej
dohody z roku
2010,
Komisia v odôvodnení
71
napadnutého
rozhodnutia
uviedla,
že
„25. júna
2010
bola
prevádzková
dohoda
zmenená
novým
režimom
zliav,
ktorý
zodpovedal
režimu
definovanému v [AIP
na
rok]
2010“.
Treba
poznamenať,
že
Komisia
spresnila,
že z vecného
hľadiska
bola
zľava,
ktorá
bola
poskytnutá
podľa bodu 7.3
AIP
na
rok
2010
alebo
podľa
prevádzkovej
dohody z roku
2010,
rovnaká.
Okrem
toho
treba
poznamenať,
že
poplatky
stanovené v prevádzkovej
dohode z roku
2008,
teda v jednej z dohôd z roku
2008,
už
zodpovedali
poplatkom
uvedeným v AIP
na
rok
2008,
ako
to
vyplýva z odôvodnenia
68
napadnutého
rozhodnutia.
140    V dôsledku
toho
bolo
cieľom
prevádzkovej
dohody z roku
2010
najmä
umožniť
spoločnosti
Wizz Air
získať
prinajmenšom
rovnakú
zľavu,
ako
je
zľava
stanovená v bode 7.3
AIP
na
rok
2010, a teda v tomto
rozsahu
zosúladiť
túto
dohodu s uvedenou
AIP.
Skutočnosť,
že
Wizz Air
využila
určité
zľavy
na
základe
uplatnenia
dohody a nie
na
základe
AIP,
je
teda
irelevantná,
pretože v každom
prípade
mohla
konkrétne
využiť
zľavu
stanovenú v bode 7.3
AIP
na
rok
2010 a bola
povinná
splniť
rovnaké
kritériá
ako
ostatné
letecké
spoločnosti,
ktoré
podliehali
len
uvedenej
AIP.
141    Po
druhé
treba
uviesť,
že
Wizz Air
ani vo
svojom
vyjadrení
vedľajšej
účastníčky konania
ani
počas
správneho
konania
neuviedla
tvrdenie,
podľa
ktorého
sa
na
ňu
AIP
na
rok
2010
nevzťahovala.
Práve
naopak
je
potrebné
poznamenať,
že
„Wizz Air
uviedla,
že
zľavy
uplatňované
na
základe
[AIP
na
rok]
2010
nikdy
nedosiahli
85 %[,
ale
že]
priemerná
uplatňovaná
zľava
neprekročila
73 % po
tom,
čo
rumunské
ministerstvo
dopravy
namietalo
proti
uvedenému
tarifnému
rámcu“
(odôvodnenie
121
napadnutého
rozhodnutia).
142    Wizz Air
okrem
toho v správnom
konaní
tvrdila,
že
AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010
„[nestanovovali]
ani selektivitu
ani
výhody v jej
prospech
[a že]
iné
letecké
spoločnosti…
[mohli
teda]
využívať
rovnakú
úroveň
zliav“
(odôvodnenie
122
napadnutého
rozhodnutia).
143    Treba
tiež
poznamenať,
že
Rumunsko
uviedlo,
že
„podľa
[AIP
na
rok]
2010
sa
maximálna
zľava z letiskových
poplatkov
uplatniteľná
na
Wizz Air
pohybovala v rozmedzí
67 % až
72 %“
(odôvodnenie
100
napadnutého
rozhodnutia).
144    Napokon
Komisia
vo
svojom
posúdení
selektívnej
povahy
AIP
na
rok
2010
na
jednej
strane
konštatovala,
že
režim
letiskových
poplatkov,
ako
aj
zľavy a rabaty
sa
vzťahovali
na
všetky
letecké
spoločnosti,
ktoré
využívali
alebo
mohli
využívať
letisko
(odôvodnenie
290
napadnutého
rozhodnutia), a na
druhej
strane
potvrdila,
že
okrem
spoločnosti
Wizz Air
mali
alebo
mohli
mať z týchto
zliav
prospech
aj
iné
letecké
spoločnosti
(bod 292
napadnutého
rozhodnutia).
145    Z toho
vyplýva,
že
Wizz Air
mohla
rovnako
ako
ostatné
letecké
spoločnosti
využiť
zľavy
stanovené v AIP
na
rok
2010 a skutočne
tak
urobila.
146    Za
týchto
podmienok
Komisia a Wizz Air
nemôžu
na
účely
spochybnenia
priamej
dotknutosti
žalobkyne
tvrdiť,
že
AIP
na
rok
2010
sa
na
Wizz Air
neuplatňovala.
147    Pokiaľ
ide o druhé
kritérium,
napadnuté
rozhodnutie
týkajúce
sa
AIP
na
rok
2010
vyvoláva
svoje
právne
účinky
úplne
automaticky
na
základe
samotnej
právnej
úpravy
Únie a bez
uplatnenia
iných
sprostredkujúcich
pravidiel.
Žaloba
preto
spĺňa
druhé z dvoch
kritérií
pripomenutých v bode 130
vyššie.
148    Za
týchto
podmienok
je
žalobkyňa
oprávnená
spochybniť
dôvodnosť
napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom
sa
týka
AIP
na
rok
2010.
C.      O veci samej
1.      O žalobných dôvodoch predložených žalobkyňou
149    Na
podporu
svojej
žaloby
žalobkyňa
uvádza
štyri
žalobné
dôvody.
Vo
svojom
prvom
žalobnom
dôvode
žalobkyňa
tvrdí,
že
napadnuté
rozhodnutie
obsahuje
nesprávne
právne
posúdenie
týkajúce
sa
neexistencie
selektívnej
povahy
AIP
na
rok
2010.
Druhý
žalobný
dôvod
je
založený
na
tom,
že
napadnuté
rozhodnutie
obsahuje
zjavne
nesprávne
posúdenie,
nesprávne
právne
posúdenie a nedostatočné
odôvodnenie
napadnutého
rozhodnutia v rozsahu, v akom
sa v ňom na
základe
nesprávneho
uplatnenia
kritéria
súkromného
subjektu v trhovom
hospodárstve
dospelo k záveru,
že
dohody z rokov
2008 a 2010
neposkytovali
spoločnosti
Wizz Air
neoprávnenú
výhodu.
Svojím
tretím
žalobným
dôvodom
žalobkyňa
tvrdí,
že
Komisia
sa
dopustila
zjavne
nesprávneho
posúdenia a porušila
svoju
povinnosť
náležitej
starostlivosti,
pokiaľ
ide o cenovú
diskrimináciu
medzi
leteckými
dopravcami
na
letisku
prostredníctvom
sporných
opatrení.
Štvrtým
žalobným
dôvodom
tvrdí,
že
napadnuté
rozhodnutie
obsahuje
nesprávne
právne
posúdenie,
keďže
nezohľadňuje
štátnu
pomoc,
ktorú
dohody z rokov
2008 a 2010
poskytli
spoločnosti
Wizz Air
vo
forme
zľavy z bezpečnostných
poplatkov.
150    Bez
ohľadu
na
skutočnosť,
že v bode 139
vyššie
bolo
uvedené,
že
zľava
stanovená v bode 7.3
AIP
na
rok
2010
sa
nachádza v prevádzkovej
dohode z roku
2010,
treba
preskúmať
len
prvý
žalobný
dôvod,
keďže v bode 129
vyššie
bolo
preukázané,
že
žaloba
je
neprípustná v rozsahu, v akom
sa
týka
dohôd z rokov
2008 a 2010.
Nie
je
teda
potrebné
skúmať
druhý a štvrtý
žalobný
dôvod,
ktoré
sa
týkajú
výlučne
dohôd z rokov
2008 a 2010.
151    Rovnako
nie
je
potrebné
zaoberať
sa
tretím
žalobným
dôvodom.
Hoci
jeho
názov
odkazuje
aj
na
AIP
na
rok
2010,
uvedené
tvrdenia
sa v skutočnosti
týkajú
len
posúdenia
existencie
hospodárskej
výhody
vyplývajúcej z dohôd z roku
2008,
ktoré
vykonala
Komisia, a najmä
jej
posúdenia
súladu
uvedených
dohôd
so
zásadou
súkromného
subjektu v trhovom
hospodárstve.
152    Napokon
treba
uviesť,
že v úvode žaloby
žalobkyňa
tvrdila,
že
Komisia
tým,
že
predlžovala
konanie
počas
deviatich rokov,
porušila
jej
právo
na
riadnu
správu
vecí
verejných.
Konkrétne
závažne
porušila
právo
žalobkyne
na
prejednanie
jej
vecí v primeranej
lehote v súlade s článkom 41 ods. 1
Charty
základných
práv
Európskej
únie.
2.      O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa neexistencie selektívnej povahy AIP na rok 2010
153    Žalobkyňa
tvrdí,
že
AIP
na
rok
2010
je
jediným
relevantným
opatrením
vo
vzťahu k spoločnosti
Wizz Air
na
účely
posúdenia
selektívnej
povahy
predmetných
letiskových
poplatkov,
keďže
AIP
na
roky
2007 a 2008
sa
na
túto
leteckú
spoločnosť
neuplatňovali.
Žalobkyňa
tvrdí,
že
napadnuté
rozhodnutie
obsahuje
nesprávne
právne
posúdenie v rozsahu, v akom
sa v ňom
dospelo k záveru o neselektívnej
povahe
AIP
na
rok
2010,
keďže
Komisia
vykonala
nesprávne
posúdenie
kritéria
selektívnosti v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a nesprávne
posúdila
selektívnu
povahu
AIP
na
rok
2010.
154    Žalobkyňa
Komisii
konkrétne
vytýka,
že
nepreskúmala,
či
zníženie
letiskových
poplatkov
stanovených v AIP
na
rok
2010
bolo
koncipované
tak,
aby
de
facto zvýhodnilo
Wizz Air. V tejto
súvislosti
tvrdí,
že
cieľom
novej
zľavy z letiskových
poplatkov
až
do
85 %,
ktorá
je
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
bolo
poskytnutie
selektívnej
výhody
spoločnosti
Wizz Air,
ktorá
ako
jediná
letecká
spoločnosť
na
letisku
využívala
lietadlá s maximálnou
vzletovou
hmotnosťou
(ďalej
len
„MVH“)
nad
70
ton a mesačne
prepravila
viac
ako
10 000
cestujúcich.
155    Komisia
podporovaná
spoločnosťami
Wizz Air a AITTV
spochybňuje
argumentáciu
žalobkyne.
Komisia
tvrdí,
že
preskúmala
koncepciu a uplatňovanie
systému
letiskových
poplatkov a zliav, pričom
preskúmala,
či
sa
zľavy
poskytovali
nediskriminačným
spôsobom
všetkým
leteckým
spoločnostiam
pôsobiacim
na
letisku. V tejto
súvislosti
AIP
na
rok
2010
upravovala
nielen
zľavy
pre
lietadlá s MVH
nad
70
ton,
ale
aj
iné
zľavy,
najmä
pre
menšie
lietadlá,
ako
tie,
ktoré
prevádzkuje
žalobkyňa.
Takéto
rozlišovanie
je
súčasťou
systému
zliav
vo
všeobecnosti a nepriznáva
týmto
zníženiam
selektívnu
povahu.
156    Navyše
Wizz Air
nebola
jedinou
leteckou
spoločnosťou
pôsobiacou
na
letisku,
ktorá
prevádzkuje
lietadlá s MVH
nad
70
ton,
takže
iné
letecké
spoločnosti
mohli
využiť
zníženie
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010.
a)      O posúdení AIP na rok 2010 v napadnutom rozhodnutí
157    Komisia v odôvodneniach
267
až
299
napadnutého
rozhodnutia
preskúmala
existenciu
štátnej
pomoci v súvislosti s letiskovými
poplatkami
uverejnenými v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010. V odôvodneniach
284
až
299
napadnutého
rozhodnutia
posúdila
podmienku
týkajúcu
sa
selektívnosti.
158    Komisia
tak v odôvodnení
289
napadnutého
rozhodnutia
uviedla,
že
príslušný
referenčný
rámec
na
preskúmanie
toho,
či
AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010
zvýhodňovali
určité
letecké
spoločnosti
oproti
iným
leteckým
spoločnostiam,
ktoré
sa
nachádzali v porovnateľnej
skutkovej a právnej
situácii,
bol
preto
referenčným
rámcom, ktorý stanovoval
režim
uplatniteľný
na
samotné
letisko. V tejto
súvislosti
Komisia v odôvodnení
290
napadnutého
rozhodnutia
uviedla,
že
schéma
letiskových
poplatkov,
ako
aj
zľavy a rabaty
sa
vzťahovali
na
všetky
letecké
spoločnosti,
ktoré
využívali
alebo
mohli
využívať
letisko a ktoré
splnili
podmienky
opísané v AIP
na
rok
2007,
AIP
na
rok
2008,
resp. v AIP
na
rok
2010.
159    V odôvodnení
292
napadnutého
rozhodnutia
Komisia
uviedla,
že
„zľavy
sa
uplatňovali v rámci
pohyblivej
škály,
pričom
najnižšie
zľavy
sa
začínali
na
úrovni
10 % za
250
až
500
pristátí
za
rok,
t. j. približne
[päť]
pristátí
za
týždeň“, a že
„v posudzovanom
období
na
[letisku]
pôsobili
okrem
spoločnosti
Wizz Air
viaceré
letecké
spoločnosti,
ktoré
mali
vo
svojej
flotile
lietadlá
príslušnej
veľkosti
a/alebo
dosahovali
dostatočnú
frekvenciu, a preto
využívali
alebo
mohli
využívať
príslušné
zľavy“.
160    V odôvodneniach
293 a 294
napadnutého
rozhodnutia
Komisia
dospela k záveru,
že
základná
sadzba,
zľavy a rabaty
stanovené v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010
neboli
selektívne,
pretože
sa
uplatňovali
nediskriminačným
spôsobom.
Komisia
preto
dospela k záveru,
že
toto
opatrenie
nepredstavuje
štátnu
pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
b)      O dôvodnosti posúdenia AIP na rok 2010 v napadnutom rozhodnutí
1)      Úvodné poznámky
161    Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc
poskytovaná v akejkoľvek
forme
členským
štátom
alebo
zo
štátnych
prostriedkov,
ktorá
narúša
hospodársku
súťaž
alebo
hrozí
narušením
hospodárskej
súťaže
tým,
že
zvýhodňuje
určité
podniky
alebo
výrobu
určitých
druhov
tovaru,
je
nezlučiteľná s vnútorným
trhom,
pokiaľ
ovplyvňuje
obchod
medzi
členskými
štátmi“.
162    Kvalifikácia
opatrenia
ako
štátnej
pomoci
si
podľa
ustálenej
judikatúry
vyžaduje,
aby
boli
splnené
všetky
nasledujúce
podmienky.
Po
prvé
musí
ísť o zásah
štátu
alebo o zásah
zo
štátnych
prostriedkov.
Po
druhé
tento
zásah
musí
byť
spôsobilý
ovplyvniť
obchod
medzi
členskými
štátmi.
Po
tretie
musí
svojmu
príjemcovi
poskytovať
selektívnu
výhodu.
Po
štvrté
musí
narúšať
hospodársku
súťaž
alebo
hroziť
narušením
hospodárskej
súťaže
(pozri
rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 40 a citovanú
judikatúru).
163    Pokiaľ
ide o podmienku
týkajúcu
sa
selektívnosti
výhody, z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
posúdenie
podmienky
týkajúcej
sa
selektívnosti
výhody
vyžaduje,
aby
sa
určilo,
či v rámci
daného
právneho
režimu
je
vnútroštátne
opatrenie
spôsobilé
zvýhodniť
„určitých
podnikateľov
alebo
výrobu
určitých
druhov
tovarov“
oproti
iným,
ktorí
by
sa
vzhľadom
na
cieľ
sledovaný
týmto
režimom
nachádzali v porovnateľnej
skutkovej a právnej
situácii.
Pojem
„štátna
pomoc“
nezahŕňa
štátne
opatrenia
zavádzajúce
rozlišovanie
medzi
podnikmi,
ktoré
sú v dôsledku
toho
a priori selektívne,
pokiaľ
toto
rozlišovanie
vyplýva z povahy
alebo
zo
štruktúry
systému,
do
ktorého
tieto
opatrenia
patria
(pozri
rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 41 a citovanú
judikatúru).
164    Okrem
toho článok 107 ods. 1 ZFEÚ nerozlišuje
medzi
štátnymi
zásahmi
podľa
ich
príčin
alebo
cieľov,
ale
definuje
ich
podľa
ich
účinkov
(pozri
rozsudok z 26. septembra
2024,
JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisia, C‑710/22 P,
EU:C:2024:787, bod 43 a citovanú
judikatúru).
165    Hoci
nemožno
vylúčiť,
že
opatrenie,
prostredníctvom
ktorého
verejnoprávny
podnik
stanovuje
podmienky
využívania
svojho
majetku
alebo
svojich
služieb,
aj
keď
sú
všeobecne
uplatniteľné
na
všetky
podniky
využívajúce
tento
majetok
alebo
tieto
služby,
má
selektívnu
povahu,
je
preto
na
účely
určenia,
či
ide o takýto
prípad,
potrebné
prihliadnuť
nie
na povahu
tohto
opatrenia,
ale
na jeho
účinky,
a zároveň treba
zistiť,
či z výhody,
ktorú
má
toto
opatrenie
poskytovať,
majú v porovnaní s inými
podnikmi v skutočnosti
prospech
iba
niektoré z týchto
podnikov,
pričom
vzhľadom
na
cieľ
sledovaný
dotknutým
režimom
sa
všetky
uvedené
podniky
nachádzajú v porovnateľnej
skutkovej a právnej
situácii
(rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 49).
166    Na
účely
posúdenia
selektívnosti
opatrenia
treba
preskúmať,
či v rámci
daného
právneho
režimu
uvedené
opatrenie
predstavuje
pre
určité
podniky
výhodu v porovnaní s inými
podnikmi,
ktoré
sa
vzhľadom
na
cieľ
sledovaný
týmto
režimom
nachádzajú v porovnateľnej
skutkovej a právnej
situácii
(pozri
rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 54 a citovanú
judikatúru).
167    Toto
preskúmanie
teda v zásade
zahŕňa
predbežné
vymedzenie
referenčného
rámca,
do
ktorého
patrí
dotknuté
opatrenie (pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. decembra
2016,
Komisia/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P,
EU:C:2016:971, bod 55).
168    V prvom
rade
treba
poznamenať,
že v bodoch 1 až
4
AIP
na
rok
2010
sa
stanovujú
sadzby
rôznych
letiskových
poplatkov
(t. j. poplatky
za
pristátie,
za
osvetlenie,
stojiskový poplatok a poplatok
za
osobnú
dopravu,
vrátane
poplatkov
za
bezpečnosť).
Skutočne
fakturované
poplatky
mohli
byť
predmetom
rôznych
druhov
zliav. V bodoch 7.1,
7.2 a 7.3
AIP
na
rok
2010
boli
stanovené
tri
typy
zliav,
ktoré
sa
neuplatňovali
kumulatívne:
–        po
prvé
zľavy
od
10
do
70 % podľa
počtu
pristátí
medzinárodných
letov
na
letisku v uplynulom
roku,
–        po
druhé
zľava
50 % na
obdobie
12
mesiacov
pre
nových
leteckých
prevádzkovateľov
na
letisku,
ktorí
uskutočňujú
minimálne
tri
lety
za
týždeň
lietadlom s kapacitou
aspoň
70
sedadiel.
Za
otvorenie
každej
novej
destinácie
sa
uplatňuje
zľava
50 % na
obdobie
6
mesiacov.
Okrem
týchto
zliav
AITTV
poskytla
aj
náhradu
vo
výške
10 % až
30 % príjmov
pochádzajúcich z poplatkov
za
nástup
do
lietadla v závislosti
od
počtu
cestujúcich,
ktorí
nastúpili
do
lietadla,
za
rok,
–        po
tretie
zľavy
od
72
do 85 % pre
lietadlá s MVH
nad
70
ton s viac
ako
10 000
cestujúcimi,
ktorí
nastúpili
na palubu, za
mesiac.
169    Z odôvodnení
46
až
49
napadnutého
rozhodnutia
vyplýva,
že
zľavy
opísané v prvej a druhej
zarážke bodu 168
vyššie
boli
stanovené
už v AIP
na
rok
2008.
Zľavy
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010 a opísané v tretej
zarážke bodu 168
vyššie
tak
predstavovali v porovnaní s AIP
na
rok
2008
jedinú
novinku.
170    V druhom
rade
treba
spresniť,
že
spomedzi
zliav
stanovených v AIP
na
rok
2010
sa
žalobkyňa
zameriava
len
na
zľavy
stanovené v bode 7.3.
Podľa
Komisie
však
vzhľadom
na
to,
že
tvrdenie
týkajúce
sa
faktickej
selektivity, ktoré
uviedla žalobkyňa, sa
vzťahuje
len
na uvedené zľavy,
teda
opatrenia
odlišné
od
opatrenia
skúmaného v napadnutom
rozhodnutí,
treba
ho
považovať
za
neúčinné.
171    Tvrdenie
Komisie
však
nemôže
uspieť.
Je
pravda,
že v odôvodneniach
287
až
299
napadnutého
rozhodnutia
Komisia
preskúmala
selektívnu
povahu
všetkých
opatrení
stanovených v AIP
na
roky
2007,
2008 a 2010
bez
toho,
aby
samostatne
preskúmala
zľavy
uvedené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010.
Nič
to
však
nemení
na
tom,
že
napadnuté
rozhodnutie
sa
vzťahuje
aj
na
túto
poslednú
uvedenú
zľavu, a nič
neumožňuje
konštatovať,
že
Komisia
ju
chcela
vylúčiť z vecnej
pôsobnosti
svojej
analýzy.
Žalobkyňa
navyše
konkrétne
tvrdí,
že
Komisia
postupovala
nesprávne,
keď
nepreskúmala,
či
uvedená
zľava,
posudzovaná
jednotlivo,
nebola
selektívna
vo
vzťahu k spoločnosti
Wizz Air.
172    V treťom
rade,
ako
bolo
preukázané v bode 146
vyššie,
Komisia a Wizz Air
nesprávne
tvrdili,
že
AIP
na
rok
2010
sa
na
ňu
nevzťahovala.
173    Po
týchto
spresneniach
treba
teraz
preskúmať,
či
je
posúdenie
AIP
na
rok
2010,
ktoré
vykonala
Komisia,
pokiaľ
ide o selektívnosť
pomoci,
dôvodné.
2)      O dôvodnosti posúdenia selektívnosti
174    Žalobkyňa v podstate
tvrdí,
že
skutočnosť,
že
AIP
na
rok
2010
sa
uplatňovala
na
všetky
letecké
spoločnosti
vykonávajúce
svoju
činnosť
na
letisku a že
iné
letecké
spoločnosti
mali
alebo
mohli
mať
prospech z dotknutých
zliav,
nevylučuje,
že
zľavy,
ktoré
boli v AIP
na
rok
2010
stanovené,
boli
navrhnuté s cieľom
selektívne
zvýhodniť
Wizz Air.
175    V prvom
rade,
pokiaľ
ide o cieľ
sledovaný
zľavami
stanovenými v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
Komisia
odkazuje
na
hospodárske
ciele
letiska
spočívajúce v prilákaní
väčších
lietadiel,
čo
by
umožnilo
zvýšiť
príjmy.
176    Cieľ
sledovaný
uvedenými
zľavami
však
nemôže
sám
osebe
stačiť
na
vylúčenie
selektívnosti.
Takéto
riešenie
by
totiž
znamenalo
a priori
vylúčiť
akúkoľvek
možnosť
kvalifikovať
ako
„selektívne“
výhody
poskytnuté
leteckým
spoločnostiam,
ktoré
majú
lietadlá s MVH
nad
70
ton a prepravujú
viac
ako
10 000
cestujúcich
mesačne.
Na
to,
aby
sa
opatrenie
pomoci
považovalo
za
všeobecné
opatrenie,
ktoré
nepatrí
do
pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ,
by
tak
stačilo,
aby
sa
verejné
orgány
odvolali
na
legitimitu
cieľov
sledovaných
prijatím
opatrenia
pomoci
(pozri
analogicky
rozsudok z 19. októbra
2022,
Grécko/Komisia, T‑850/19,
EU:T:2022:638, bod 59 a citovanú
judikatúru).
177    V druhom
rade
Komisia v odôvodnení
290
napadnutého
rozhodnutia
usúdila,
že
schéma
letiskových
poplatkov,
ako
aj
zľavy a rabaty
sa
vzťahovali
na
všetky
letecké
spoločnosti,
ktoré
využívali
alebo
mohli
využívať
letisko a ktoré
splnili
podmienky
opísané v AIP
na
rok
2007,
AIP
na
rok
2008,
resp. v AIP
na
rok
2010.
178    V tejto
súvislosti
predovšetkým
vzhľadom
na
to,
že
argumentácia
žalobkyne
uvedená v replike,
ktorá
spočíva v tvrdení,
že
napadnuté
rozhodnutie
obsahuje
pochybenia v analýze
otázky,
či
AIP
na
rok
2010
rozlišovala
medzi
podnikmi
nachádzajúcimi
sa v porovnateľných
situáciách a či
toto
rozlišovanie
mohlo
byť
odôvodnené
vzhľadom
na
ciele
referenčného
systému,
má
za
cieľ
odpovedať
na
tvrdenia
uvedené
vo
vyjadrení k žalobe,
nepredstavuje
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Komisia,
nový
neprípustný
žalobný
dôvod.
179    Ďalej
treba
poznamenať,
že
povaha
AIP
na
rok
2010,
ktorá
mala
formu
uplatnenia
„všeobecného“
režimu
založeného
na
objektívnych
kritériách,
nebráni
konštatovaniu
selektívnej
povahy
zliav,
ktoré
stanovuje.
Podmienka
selektívnosti
má
totiž
širší
rozsah a zahŕňa
opatrenia,
ktoré
svojimi
účinkami
zvýhodňujú
určité
podniky z dôvodu
ich
osobitných a špecifických
vlastností.
Podobne z judikatúry
vyplýva,
že
skutočnosť,
že
pomoc
nie
je
zameraná
na
jedného
alebo
viacerých
vopred
určených
príjemcov,
ale
podlieha
viacerým
objektívnym
kritériám, v súlade s ktorými
môže
byť
poskytnutá
neurčitému
počtu
príjemcov,
ktorí
nie
sú
na
začiatku
individualizovaní,
nemôže
postačovať
na
spochybnenie
selektívnej
povahy
opatrenia, a teda
jeho
kvalifikácie
ako
štátnej
pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
Takáto
okolnosť
nanajvýš
znamená,
že
predmetné
opatrenie
nie
je
individuálnou
pomocou.
Naproti
tomu
nevylučuje,
že
tento
verejný
zásah
sa
musí
považovať
za
schému
pomoci
predstavujúcu
selektívne, a teda
špecifické
opatrenie,
ak z dôvodu
kritérií
jeho
uplatnenia
poskytuje
výhodu
určitým
podnikom
alebo
výrobe
určitých
druhov
tovaru, s vylúčením
iných
podnikov
alebo
výroby
iných druhov
tovaru
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 29. septembra
2000,
CETM/Komisia, T‑55/99,
EU:T:2000:223, bod 40; z 13. septembra
2012,
Taliansko/Komisia, T‑379/09,
neuverejnený,
EU:T:2012:422, bod 47, a z 30. apríla
2014,
Tisza Erőmű/Komisia, T‑468/08,
neuverejnený,
EU:T:2014:235, bod 164).
180    Je
pravda,
že v prejednávanej
veci
sa
schéma
letiskových
poplatkov,
ako
aj
zľavy a rabaty v zásade
uplatňovali
na
všetky
letecké
spoločnosti,
ktoré
využívajú
alebo
môžu
využívať
letisko.
Dve
kumulatívne
kritériá
stanovené v bode 7.3
AIP na rok 2010,
a to
mať
lietadlá s MVH
nad 70
ton a prepravujúce
viac
ako
10 000
cestujúcich
mesačne,
však
boli
formulované
takým
spôsobom,
že
okruh
potenciálnych
príjemcov
uvedených
zliav
bol
nevyhnutne
obmedzený.
181    Toto
konštatovanie
navyše
potvrdzuje
okolnosť,
že
Komisia,
Wizz Air a AITTV
uviedli
ako inú leteckú spoločnosť, ktorá okrem spoločnosti Wizz Air mohla mať prospech z týchto zliav,
len
spoločnosť Tarom. V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
hoci
Wizz Air
vo
svojom
vyjadrení
vedľajšej účastníčky konania
spomína
aj
iné
letecké
spoločnosti
než
samu
seba a Tarom,
ide o spoločnosti,
ktoré
podľa
spoločnosti
Wizz Air
viedli v roku
2008
diskusie s letiskom v súvislosti s prevádzkovaním
spojení s odletom z letiska a ktoré
napokon
neboli
zaradené
medzi
spoločnosti
uvedené v odôvodnení
33
napadnutého
rozhodnutia,
ktoré
obsluhovali
letisko v rokoch
2007
až
2009.
182    Okolnosť,
že
veľmi
obmedzený
počet
leteckých
spoločností
mohol
využívať zľavy
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
teda
nemohla
Komisia
považovať
za
náhodný
dôsledok
predmetnej
schémy,
ale
za
nevyhnutný
dôsledok
skutočnosti,
že
tieto
zľavy
boli
navrhnuté
tak,
aby
len
úzky
okruh
spoločností,
ktoré
majú
lietadlá s MVH
nad 70
ton a schopné
prepravovať
viac
ako
10 000
cestujúcich
mesačne,
mohol
získať
zľavy
od
72
do
85 %,
teda
oveľa
vyššie
zľavy,
než
sú
zľavy
stanovené v bodoch 7.1 a 7.2 AIP
na
rok
2010.
183    V treťom
rade v odôvodnení
292
napadnutého
rozhodnutia
Komisia
uviedla,
že
„zľavy
sa
uplatňovali v rámci
pohyblivej
škály,
pričom
najnižšie
zľavy
sa
začínali
na
úrovni
10 % za
250
až
500
pristátí
za
rok,
t. j. približne
[päť]
pristátí
za
týždeň“, a že
„že v posudzovanom
období
na
[letisku]
pôsobili
okrem
spoločnosti
Wizz Air
viaceré
letecké
spoločnosti,
ktoré
mali
vo
svojej
flotile
lietadlá
príslušnej
veľkosti
a/alebo
dosahovali
dostatočnú
frekvenciu, a preto
využívali
alebo
mohli
využívať
príslušné
zľavy“.
184    Po
prvé
Komisia
spoločne preskúmala
tri
druhy
zliav
stanovených v AIP
na
rok
2010
bez
toho,
aby
vysvetlila, v čom
bolo
takéto spoločné posúdenie relevantné na
účely
určenia,
či
tieto
zľavy
mali
selektívnu
povahu, keďže
každý
druh
zliav
podliehal
rozdielnym
podmienkam a uvedené
zľavy
neboli
kumulatívne.
Preto
nepreskúmala,
či
druh
zľavy
stanovený
osobitne v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
posudzovaný
samostatne,
zvýhodňoval
Wizz Air
na
základe
podmienok
jeho
uplatňovania
na
úkor
ostatných
leteckých
spoločností
prítomných
na
letisku.
185    Po
druhé
sa
Komisia
nevyjadrila k otázke,
či
– pokiaľ
ide
konkrétne o druh
zliav
stanovený v bode 7.3
AIP
na
rok
2010 – iné
letecké
spoločnosti
než
Wizz Air
mali vo
svojej
flotile
lietadlá
príslušnej
veľkosti a dosahovali
dostatočnú
frekvenciu, a mohli
tak
tieto
zľavy
skutočne
využívať.
186    V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
Komisia
tvrdí,
že v odôvodneniach
122 a 390
napadnutého
rozhodnutia
konštatovala,
že
podobne ako Wizz Air aj iné
letecké
spoločnosti
prevádzkovali
lietadlá s MVH
nad
70
ton, a teda
mohli
využiť
túto
zľavu.
187    Treba
však
konštatovať,
že
odôvodnenie
122
neobsahuje
žiadne
posúdenie
zo
strany
Komisie,
ale
opakuje
jedno z tvrdení,
ktoré
Wizz Air
uviedla
počas
správneho
konania.
Okrem
toho
toto
odôvodnenie
neobsahuje
žiadne
spresnenie,
pokiaľ
ide o dotknuté
letecké
spoločnosti.
188    V každom
prípade,
pokiaľ
treba
konštatovať,
že
letecké
spoločnosti
uvedené
spoločnosťou
Wizz Air,
iné
ako
Tarom,
sú
rovnaké
ako
letecké
spoločnosti
uvedené v jej
vyjadrení
vedľajšej účastníčky konania, v bode 181
vyššie
už
bolo
konštatované,
že
neobsluhovali
letisko.
189    Pokiaľ
ide o odôvodnenie
390
napadnutého
rozhodnutia,
ktoré
patrí
do
rámca
posúdenia,
ktoré
Komisia
vykonala v súvislosti
so
štúdiou
predloženou
žalobkyňou v kontexte
analýzy
rentability
dohôd z roku
2008,
skutočne z neho
vyplýva,
že
Komisia
zrejme
pripustila,
ako
to
tvrdí
Rumunsko,
že
aj
letecká
spoločnosť
Tarom používala
lietadlá s MVH nad
70
ton.
190    Z odôvodnenia
390
napadnutého
rozhodnutia
však
nielenže
nevyplýva,
že
viaceré
ďalšie
letecké
spoločnosti
používali
takéto
lietadlá,
ale
navyše z neho
nevyplýva
ani
to,
že
Tarom spĺňala
alebo
mohla
spĺňať
kritérium
týkajúce
sa
počtu
cestujúcich
prepravovaných
mesačne.
Naproti
tomu bod 40
dupliky naznačuje,
že
to
tak
nebolo,
pretože
Komisia
reaguje
na
tvrdenie
žalobkyne,
podľa
ktorého
bolo
používanie
takýchto
lietadiel
spoločnosťou
Tarom okrajové,
pričom
spresnila,
že
nebolo
nemožné,
aby v budúcnosti
došlo k rozšíreniu
takéhoto
používania.
Okrem
toho
nespochybňuje
priemerný
údaj
5 480
cestujúcich
prepravovaných
mesačne
spoločnosťou
Tarom v roku
2009,
ktorý
žalobkyňa
uviedla v replike.
191    Napokon
AITTV
vo
svojom
vyjadrení
vedľajšej účastníčky konania
odkázala
na
dokument
obsahujúci
zoznam
lietadiel
používaných
inými
leteckými
spoločnosťami
než
spoločnosťou
Wizz Air,
ktoré v rokoch
2006
až
2013
prevádzkovali
lietadlá s MVH
nad 70
ton.
192    Podľa
judikatúry
však
Všeobecnému
súdu
neprináleží
vyhľadávať a zisťovať v prílohách
dôvody a tvrdenia,
ktoré
by
mohol
považovať
za
základ
žaloby,
keďže
funkcia
príloh
je
čisto
dôkazná a pomocná
(pozri
rozsudok z 15. septembra
2021,
Laboratoire Pareva a Biotech3D/Komisia, T‑337/18 a T‑347/18,
EU:T:2021:594, bod 77 a citovanú
judikatúru).
193    Prináležalo
teda
spoločnosti
AITTV,
aby v texte
vyjadrenia
vedľajšej účastníčky konania
spresnila
názvy
dotknutých
leteckých
spoločností a vysvetlila,
ako
dokument
predložený v prílohe
umožňuje
podporiť
jej
tvrdenia. V každom
prípade
podľa
opisu
tohto
dokumentu,
ktorý
poskytla
AITTV,
hoci
tento
dokument
obsahuje
zoznam
leteckých
spoločností
používajúcich
lietadlá s MVH
nad
70
ton,
neobsahuje
nijaký
údaj o počte
prepravených
cestujúcich.
194    Nebolo
teda
preukázané,
že z druhu
zliav
stanoveného v bode 7.3
AIP
na
rok
2010
mali
prospech
iné
letecké
spoločnosti
než
Wizz Air,
ani
že
by
Tarom alebo
iná
letecká
spoločnosť
dosiahla
minimálny
počet
prepravených
cestujúcich
za
mesiac,
ktorý
vyžaduje
tento bod 7.3.
195    Po
tretie
treba
uviesť,
že
zohľadnenie
ďalších
dvoch
opatrení spočívajúcich v zľavách stanovených
v AIP
na
rok
2010,
na
ktoré
sa
odvoláva
Komisia,
by
mohlo o to
viac
spochybniť
údajnú
neselektívnu
povahu
zliav
stanovených v bode 7.3
AIP
na
rok
2010.
Tieto
dve
ďalšie
opatrenia
totiž
stanovovali
zľavy v rozpätí
od
10
do
70 % a od
10
do
30 %,
zatiaľ
čo
uvedený bod 7.3
priznával
vyššie a oveľa
menej
progresívne
zľavy,
ktoré
začínali
od
72 % a dosahovali
až
85 %.
196    V dôsledku
toho
treba
dospieť k záveru,
že
Komisia
sa
dopustila
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
nepreskúmala,
či
sa
zľava
stanovená v bode 7.3
AIP
na
rok
2010,
posudzovaná
samostatne,
mala
uplatňovať
selektívne.
197    Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
treba
prvému
žalobnému
dôvodu
vyhovieť
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
preskúmať
údajnú
oneskorenosť
alebo
dôvodnosť
tvrdenia
žalobkyne,
podľa
ktorého
zľavy
stanovené v bode 7.3
AIP
na
rok
2010
predstavujú
výnimku z referenčného
systému
zavedeného
touto
AIP.
Treba
preto
zrušiť
napadnuté
rozhodnutie v rozsahu, v akom
sa v ňom
konštatuje,
že
AIP
na
rok
2010
nepredstavuje
štátnu
pomoc z dôvodu,
že
nemá
selektívnu
povahu,
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
preskúmať
prípadný
žalobný
dôvod
založený
na
porušení
zásady
primeranej
lehoty.
D.      Záver týkajúci sa žaloby
198    Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
žaloba
musí
byť
čiastočne
zamietnutá
ako
neprípustná v rozsahu, v akom
smeruje k zrušeniu
napadnutého
rozhodnutia v časti, v akej
sa
týka
dohôd z rokov
2008 a 2010.
Naproti
tomu
treba
žalobe
čiastočne
vyhovieť v rozsahu, v akom
smeruje k zrušeniu
napadnutého
rozhodnutia v časti, v akej
sa
týka
AIP
na
rok
2010.
V.      O trovách
199    V súlade s článkom 195
rokovacieho
poriadku v rozhodnutiach
Všeobecného
súdu
vydaných
po
zrušení
rozhodnutia a vrátení
veci
na
ďalšie
konanie a nové
rozhodnutie
Všeobecnému
súdu
prináleží,
aby v tomto
rozsudku
rozhodol
jednak o všetkých
trovách
týkajúcich
sa
konaní
na
Všeobecnom
súde, a to
konaní
vo
veciach T‑522/20 a T‑522/20
RENV, a jednak o trovách
týkajúcich
sa
odvolacieho
konania
na
Súdnom
dvore, a to
konania v spojených
veciach C‑244/23 P až C‑246/23 P.
200    Podľa
článku 134
ods. 3
rokovacieho
poriadku,
ak
mali
účastníci
konania
úspech
len v časti
predmetu
konania,
každý z nich
znáša
svoje
vlastné
trovy
konania.
201    Napokon podľa článku 135 ods. 1 rokovacieho poriadku, ak
si
to
vyžaduje
spravodlivé
zaobchádzanie,
Všeobecný
súd
môže
rozhodnúť,
že
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
znáša
vlastné
trovy
konania a je
povinný
nahradiť
iba
časť
trov
konania
druhého
účastníka,
resp.
vôbec
mu
nemusí
uložiť
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
202    V prejednávanej
veci
treba
uviesť,
že
Komisia
nemala
úspech v rámci
konania, v ktorom
bol
vydaný
pôvodný
rozsudok,
zatiaľ
čo
žalobkyňa
nemala
úspech v rámci
konania, v ktorom
bol
vydaný
rozsudok o odvolaní.
Vzhľadom
na
to,
že v rámci
tohto
konania
sa
žalobe
čiastočne
vyhovelo a zároveň
bola
žaloba
čiastočne
zamietnutá
ako
neprípustná,
vec
bude
spravodlivo
posúdená
tak,
že
sa
každému
účastníkovi
konania
uloží
povinnosť
znášať
svoje
vlastné
trovy
konania
súvisiace s konaním
vo
veciach T‑522/20 a T‑522/20
RENV a v spojených
veciach C‑244/23 P až C‑246/23 P.
203    Napokon
podľa článku 138 ods. 3
rokovacieho
poriadku
Všeobecný
súd
môže
rozhodnúť,
že
vlastné
trovy
konania
znášajú
aj
iní
vedľajší
účastníci
konania
než
vedľajší
účastníci
uvedení v odsekoch
1 a 2
tohto
ustanovenia.
204    Za
týchto
okolností
je
opodstatnené
rozhodnúť,
že
Wizz Air a AITTV
znášajú
svoje
vlastné
trovy
konania.
Z týchto
dôvodov
VŠEOBECNÝ
SÚD
(druhá
komora
zasadajúca v päťčlennom
zložení)
rozhodol
takto:
1.      Článok 2 rozhodnutia Komisie (EÚ) 2021/1428 z 24. februára 2020 o štátnej pomoci SA. 31662 – C/2011 (ex NN/2011), ktorú poskytlo Rumunsko medzinárodnému letisku Timișoara – Wizz Air, sa zrušuje v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje, že letiskové poplatky uvedené v publikácii obsahujúcej letecké informácie na rok 2010 nepredstavujú štátnu pomoc.
2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.      Carpatair SA, Európska komisia, Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) a Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia“ SA (AITTV) znášajú každá svoje vlastné trovy súvisiace s konaniami na Všeobecnom súde a na Súdnom dvore.
Półtorak
Martín y Pérez de
Nanclares
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Rozsudok
bol
vyhlásený
na
verejnom
pojednávaní v Luxemburgu
13. mája 2026.
Podpisy
Obsah
I.
Okolnosti predchádzajúce sporu
II.
Konanie pred vrátením veci na ďalšie konanie a nové rozhodnutie
A.
O pôvodnom rozsudku
B.
O rozsudku o odvolaní
III.
Konanie a návrhy účastníkov konania po vrátení veci na ďalšie konanie a nové rozhodnutie
IV.
Právny stav
A.
O prípustnosti výňatkov zo správy správcu konkurznej podstaty
B.
O prípustnosti žaloby
1.
O záujme žalobkyne na konaní
2.
O aktívnej legitimácii žalobkyne
a)
O osobnej dotknutosti žalobkyne, pokiaľ ide o dohody z rokov 2008 a 2010
1)
Úvodné poznámky
2)
O existencii priamej hospodárskej súťaže medzi žalobkyňou a spoločnosťou Wizz Air
3)
O existencii nepriamej hospodárskej súťaže medzi žalobkyňou a spoločnosťou Wizz Air
4)
O osobitnom postavení žalobkyne
b)
O priamej dotknutosti žalobkyne, pokiaľ ide o AIP na rok 2010
C.
O veci samej
1.
O žalobných dôvodoch predložených žalobkyňou
2.
O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa neexistencie selektívnej povahy AIP na rok 2010
a)
O posúdení AIP na rok 2010 v napadnutom rozhodnutí
b)
O dôvodnosti posúdenia AIP na rok 2010 v napadnutom rozhodnutí
1)
Úvodné poznámky
2)
O dôvodnosti posúdenia selektívnosti
D.
Záver týkajúci sa žaloby
V.
O trovách
*      Jazyk
konania:
angličtina.