62020CC0226
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 2 септември 2021 година (
1
)
Дело C‑226/20 P
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Дъмпинг — Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1795 — Внос на горещовалцовани плоски продукти от желязо, нелегирани стомани или други легирани стомани — Приключване на процедурата относно вноса на стоки с произход от Сърбия — Регламент (ЕС) 2016/1036 — Член 3, параграф 4, буква a) и член 9, параграфи 2 и 3 — Установяване на наличието на вреда — Кумулативна оценка на въздействието на вноса на стоки с произход повече от една страна — „Несъществен“ характер на обема на вноса с произход от дадена страна — Прекратяване на процедурата — Член 20, параграф 2 — Нарушение на правото на защита“
1.
Може ли в рамките на антидъмпингово разследване Европейската комисия да счете за „несъществен“ обема на вноса в Европейския съюз от дадена страна, който представлява пазарен дял от 1,04 % и следователно надвишава, макар и с малко, прага от 1 %? При тези обстоятелства, може ли поради това Комисията да реши да не оценява въздействието на вноса на стоки с произход от тази страна кумулативно с вноса от останалите страни, обект на разследването, и следователно да реши да приключи разследването по отношение на вноса от посочената страна?
2.
Това по същество са въпросите, които трябва да разгледа Съдът по настоящото дело във връзка с жалба на Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL (наричано по-нататък „Eurofer“) за отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 12 март 2020 г., Eurofer/Комисия (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“) (
2
), с което е отхвърлена жалбата на Eurofer за частична отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1795 (
3
) (наричан по-нататък „спорният регламент“), с който Комисията е приключила антидъмпинговото разследване по отношение на вноса в Съюза на някои горещовалцовани плоски продукти от желязо, нелегирани стомани или други легирани стомани с произход от Сърбия.
I. Правна уредба
3.
Член 3 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (наричан по-нататък „основният регламент“) (
4
), озаглавен „Установяване на вреда“, в параграфи 3 и 4 предвижда:
„3.   По отношение на обема на дъмпинговия внос се установява дали е налице значително увеличение на дъмпинговия внос в абсолютен размер или по отношение на производството или потреблението в Съюза. По отношение на въздействието на дъмпинговия внос върху цените се установява дали в резултат на дъмпинговия внос е налице цена, значително по-ниска в сравнение с цената за сходен продукт на промишлеността на Съюза или дали в резултат на този внос е налице значителен натиск върху цените по друг начин или е налице значително препятстване на увеличението на цените, което би настъпило иначе. Един или повече от тези фактори не може да бъдат от решаващо значение.
4.   Когато дъмпинговият внос на определен продукт от повече от една страна е едновременно предмет на антидъмпингово разследване, въздействието на такъв внос се оценява кумулативно, само ако се установи, че:
а)
дъмпинговият марж, определен спрямо вноса от всяка страна, е по-висок от маржa de minimis, както е определен в член 9, параграф 3 и обемът на този внос от всяка страна не е несъществен; и
б)
кумулативната оценка на въздействието на вноса е допустима от гледна точка на условията за конкуренция между внесените продукти и тези между внесените продукти и сходния продукт на Съюза“.
4.
Член 5, параграф 7 от основния регламент предвижда:
„Доказателствата за дъмпинга и за вредата от него се разглеждат едновременно при вземане на решение дали да започне разследване. Жалбата се отхвърля при липса на достатъчно доказателства за дъмпинг или за вредата от него, които да служат като основание за започване на процедура. Процедура не започва срещу страни, чийто внос представлява пазарен дял от под 1 %, с изключение на случаите, когато на тези страни общо се пада 3 % или повече от потреблението в Съюза“.
5.
Член 9 от основния регламент в параграфи 2 и 3 гласи:
„2.   Когато налагането на защитни мерки не е необходимо, разследването или процедурата се прекратява. […]
3.   При процедури, започнали в съответствие с член 5, параграф 9, вредата се разглежда обикновено като незначителна, ако съответният внос съставлява по-малко от определените в член 5, параграф 7 обеми. При същата процедура се прилага незабавно прекратяване, ако се установи, че дъмпинговият марж е по-малък от 2 %, изразен като процент от експортната цена, като при марж по-малък от 2 % за отделни износители се прекратява само разследването, но тези износители остават обект на процедурата и могат да бъдат отново подложени на разследване при последващ преглед за съответната страна съгласно член 11“.
6.
Член 20, параграфи 1 и 2 от основния регламент гласи:
„1.   Жалбоподателите, вносителите и износителите и техните представителни обединения, както и представителите на страната на износа имат право да изискат разгласяване на подробностите, подкрепящи основните факти и съображения, на основата на които са въведени временни мерки. Искания за такова разгласяване се правят писмено непосредствено след въвеждането на временни мерки, а разгласяването се прави също писмено във възможно най-кратък срок след подаване на искането.
2.   Страните, посочени в параграф 1, имат право да поискат окончателно разгласяване на основните факти и съображения, на основата на които съществува намерение за препоръка за налагането на окончателни мерки или за прекратяване на разследване или процедура без налагане на мерки, като се отдава особено внимание на разгласяването на факти и съображения, различни от използваните при въвеждане на временни мерки“.
II. Обстоятелствата по спора и спорният регламент
7.
Обстоятелствата, предхождащи спора, са подробно изложени в точки 1—12 от обжалваното съдебно решение, към което препращам. За нуждите на настоящото производство се ограничавам до това да припомня, че вследствие на жалба, подадена на 23 май 2016 г. от Eurofer, Европейската комисия е започнала антидъмпингово разследване относно вноса в Европейския съюз на някои горещовалцовани плоски продукти от желязо, от нелегирани стомани или други легирани стомани с произход от Бразилия, Иран, Русия, Сърбия и Украйна. Разследването обхваща периода от 1 юли 2015 г. до 30 юни 2016 г. (наричан по-нататък „разследваният период“).
8.
Това разследване приключва с приемането на 5 октомври 2017 г. на спорния регламент от страна на Комисията.
9.
От съображения 232—236 от спорния регламент, възпроизведени в точки 52—58 от обжалваното съдебно решение, е видно, че в регламента Комисията е счела обема на вноса с произход от Сърбия за „несъществен“ по смисъла на член 3, параграф 4 от основния регламент, тъй като този обем е намалял през разследвания период и е достигнал пазарен дял само от 1,04 %. В това отношение в съображение 232 от спорния регламент Комисията посочва следното: „[п]рактика на Комисията е да счита за „несъществен“ пазарен дял под прага от 1 %, установен в съответствие с основния регламент в началния етап. Комисията обаче установи, че в този случай пазарен дял от 1,04 % все още е незначителен, тъй като 0,04 % следва да се считат за несъществени, особено когато обемът на сръбския внос в относително изражение е значително по-малък от обемите на вноса от всяка една от останалите четири държави. Действително, обемът на сръбския внос е бил почти два пъти по-малък от обема на вноса от Бразилия, държавата на предпоследно място по обем на вноса“.
10.
По-нататък Комисията отхвърля доводите на Eurofer, което твърди, че сръбският внос следва да се оценява кумулативно с този от останалите държави, тъй като надвишава прага de minimis от 1 %. В това отношение в съображение 234 от спорния регламент Комисията посочва следното:
„Решението за това дали вносът следва да се оценява кумулативно трябва да се основава на всички критерии, установени в член 3, параграф 3 от основния регламент. Съгласно член 3, параграф 4 от основния регламент нито един от тези критерии няма по-голяма тежест от останалите. Ако и да е истина, че вносът от дадена държава не може да се кумулира, ако обемът му е незначителен, обратното не означава, че той задължително трябва да се кумулира. Освен това в основния регламент няма изрично определен праг на пренебрежимост. Въпреки че член 5, параграф 7 от основния регламент може да служи като насока за това какво е незначителен обем на вноса, в член 3, параграф 4 няма позоваване на тези прагове. Дори напротив, текстът предоставя достатъчно гъвкавост за Комисията да извършва анализ на всеки отделен случай, още повече че в настоящия случай прагът е надхвърлен само с 0,04 %, което е несъществено“.
11.
По-нататък, в съображение 235 от спорния регламент Комисията посочва, че сръбските експортни цени се различават от експортните цени на останалите четири държави, тъй като, от една страна, „въпреки че сръбските средни продажни цени също са регистрирали спад по време на разглеждания период, по време на разследвания период те са били най-високи […] и значително по-високи от средните продажни цени на Бразилия, Иран, Русия и Украйна“, както и, от друга страна, „сръбските средни продажни цени са били значително по-високи от средните продажни цени на останалите четири засегнати държави“.
12.
В съображение 236 от спорния регламент Комисията добавя, че „определянето на цените, в съчетание с незначителния обем, предполагат, че сръбският производител износител по-скоро е следвал пасивно пазарната цена по отношение на разглеждания продукт, а не я е определял“. Според нея „това е видно и от факта, че намалението на неговите цени между 2015 г. и разследвания период е по-слабо и в относително изражение в сравнение с намалението на цените на останалите четири засегнати държави“.
13.
Съгласно член 2 от спорния регламент „[а]нтидъмпинговата процедура по отношение на вноса в Съюза на разглеждания продукт с произход от Сърбия се прекратява в съответствие с член 9, параграф 2 от основния регламент“.
III. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
14.
На 29 декември 2017 г. Eurofer подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на член 2 от спорния регламент.
15.
С определение от 12 юли 2018 г. председателят на осми състав на Общия съд допуска встъпването по делото на HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (наричано по-нататък „HBIS“).
16.
Пред Общия съд Eurofer излага три основания за обжалване. С първото си основание Eurofer упреква Комисията, че неправилно е решила да не кумулира сръбския внос съгласно член 3, параграф 4 от основния регламент. С второто си основание Eurofer упреква Комисията, че неправилно е приела, че не било необходимо да се предвидят защитни мерки срещу Република Сърбия. С третото си основание Eurofer изтъква нарушение на член 20, параграф 2 от основния регламент, нарушение на правото му на информация и на правото му на защита, както и нарушение на правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права, тъй като Комисията отказала да оповести данните за подбиване на цените и на индикативните цени за сръбския износител.
17.
В обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред приема относно доводите на Комисията по допустимостта на жалбата на Eurofer, че в случая е обосновано отхвърлянето на жалбата да бъде разгледано по същество, без предварително произнасяне по нейната допустимост, в съответствие със съдебната практика, установена с решение от 26 февруари 2002 г., Съвет/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118; наричано по-нататък „решение Boehringer“).
18.
По същество Общият съд отхвърля всяко от трите изложени от Eurofer основания за обжалване и вследствие на това отхвърля жалбата в нейната цялост.
IV. Производството пред Съда и исканията на страните
19.
С жалбата си Eurofer иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, да отмени член 2 от спорния регламент, при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд, както и да осъди Комисията и HBIS Serbia да заплатят съдебните разноски в производството по обжалване и в производството пред Общия съд.
20.
Комисията иска обжалваното съдебно решение да бъде отменено и жалбата в първоинстанционното производство да бъде обявена за недопустима, настоящата жалба да бъде отхвърлена и Eurofer да бъде осъдено да заплати съдебните разноски както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване.
21.
HBIS иска жалбата да бъде отхвърлена и Eurofer да бъде осъдено да заплати съдебните разноски, направени от HBIS както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване.
22.
С определение от 2 септември 2020 г. на председателя на Съда, Eurofer/Комисия (С‑226/20 Р, непубликувано, EU:C:2020:669), е уважено искането на Eurofer за поверително разглеждане по отношение на HBIS на данните, съдържащи се в приложение A.4 към жалбата на Eurofer, съответстващи на тези, които вече са били разгледани поверително и се съдържат в приложение към подадената от Eurofer първоинстанционна жалба.
V. Анализ на жалбата
23.
В подкрепа на жалбата си Eurofer изтъква четири основания за обжалване. С първото си основание то поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е тълкувал член 3, параграф 4 от основния регламент в смисъл, че Комисията може да определи като „несъществен“ обем на вноса, представляващ пазарен дял над 1 %. С второто си основание Eurofer поддържа, че преценката на Общия съд, че обемът на внос с произход от Сърбия е „несъществен“ по смисъла на член 3, параграф 4 от основния регламент, е опорочена от грешки и от изопачаване на доказателствата. С третото си основание Eurofer изтъква, че Общият съд е допуснал редица грешки при констатацията, че не е необходима никаква „защитна мярка“ по смисъла на член 9, параграф 2 от основния регламент. С четвъртото си основание Eurofer изтъква, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото при констатацията, че Комисията не е длъжна да му предостави данните за подбиването на цените и за индикативните цени.
24.
Преди да се разгледат по същество основанията за обжалване на Eurofer срещу обжалваното съдебно решение, следва да се анализират някои доводи, които Комисията вече е изложила пред Общия съд във връзка с допустимостта на първоинстанционната жалба.
A.
По допустимостта на първоинстанционната жалба
25.
В писмения си отговор Комисията изтъква най-напред, че пред Общия съд е посочила, че жалбата в първоинстанционното производство е недопустима. Институцията припомня своите доводи, че посочената жалба е недопустима поради две причини: от една страна, член 2 от спорния регламент не бил отделим от останалите разпоредби на този регламент (
5
); от друга страна, в качеството си на сдружение с нестопанска цел, учредено по белгийското право, Eurofer не доказало надлежно, че е пряко и лично засегнато от спорния регламент по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
26.
Тъй като счита, че страните вече са имали възможност да обсъдят в достатъчна степен пред Общия съд повдигнатите от нея въпроси за допустимостта, Комисията иска от Съда да се произнесе по тези въпроси, по които Общият съд не се е произнесъл, като отмени обжалваното съдебно решение и обяви първоинстанционната жалба за недопустима.
27.
В това отношение следва да се отбележи, че в точки 31—33 от обжалваното съдебно решение Общият съд изрично е решил, в съответствие със съдебната практика, установена с решение Boehringer, че в случая е обосновано жалбата да бъде разгледана по същество, без произнасяне по допустимостта.
28.
Що се отнася до искането на Комисията за отмяна на обжалваното съдебно решение, доколкото същото трябва да се разбира като насрещна жалба, според мен то е недопустимо. Не само поради липсата на формални атрибути (
6
), но и защото, както наскоро отбелязах, ако Общият съд реши в съответствие с решение Boehringer да не се произнася по допустимостта на първоинстанционната жалба, той не приема никакво подлежащо на обжалване решение, дори и мълчаливо, относно допустимостта, така че не може да се подаде жалба — нито главна, нито насрещна (
7
).
29.
Доколкото обаче искането на Комисията трябва да се разбира като искане за замяна на мотивите или като покана към Съда да бъде установена служебно недопустимостта на първоинстанционната жалба, припомням, че видно от постоянната съдебна практика, когато е сезиран с жалба на основание член 56 от статута му, Съдът е длъжен да се произнесе, ако трябва служебно, по допустимостта на жалба за отмяна и следователно по абсолютната процесуална предпоставка, изведена от неспазването на установеното в член 263, четвърта алинея ДФЕС условие, съгласно което жалбоподателят има право да иска отмяната на решение, на което не е адресат, само ако пряко и лично е засегнат от същото (
8
).
30.
От съдебната практика обаче следва също, че Съдът трябва да прецени дали с оглед на доброто правораздаване при обстоятелствата по случая има основание жалбата да бъде отхвърлена по същество, без произнасяне по въпросите за допустимостта (
9
).
31.
В случая считам, че подобна обосновка, изведена от съображения за процесуална икономия, е налице. Всъщност според мен от изложените по-долу съображения по съществото на жалбата следва, че тя трябва да бъде отхвърлена, и по-специално че тук не става въпрос за хипотеза, при която Съдът, след като уважи жалбата и отмени обжалваното съдебно решение, трябва да изземе от Общия съд разглеждането на делото и да се произнесе по съществото на жалбата, като я уважи (
10
).
Б.
По същество
1. По първото основание за обжалване, изведено от неправилно тълкуване на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент
32.
С първото си основание за обжалване, с което се цели оспорване на точки 67—80 от обжалваното съдебно решение, Eurofer поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е тълкувал член 3, параграф 4 от основния регламент в смисъл, че Комисията може да счете за „несъществен“, по смисъла на тази разпоредба, обем на вноса с произход от дадена страна, който представлява пазарен дял над 1 %.
a) Обжалваното съдебно решение
33.
В обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля първото основание за обжалване, с което Eurofer твърди, че Комисията неправилно е решила да не оценява сръбския внос кумулативно с вноса от останалите засегнати страни съгласно член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент, като го е счела за несъществен по смисъла на буква а) от тази разпоредба, въпреки че представлява пазарен дял над 1 %.
34.
В това отношение Общият съд най-напред отбелязва, от една страна, че що се отнася до второто условие, предвидено в член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент — а именно условието обемът на вноса да не е несъществен — тази разпоредба не препраща по никакъв начин нито към член 5, параграф 7, нито към която и да било друга разпоредба от същия регламент. От друга страна, Общият съд отбелязва, че член 5, параграф 7 от основния регламент се отнася до друг етап от разследването, различен от този по член 3, параграф 4 от същия регламент. Всъщност първата разпоредба се отнася до положение, при което производството все още не е образувано, докато втората се отнася до положение, при което разследването вече е започнало (
11
).
35.
От това Общият съд прави извода, че макар от член 5, параграф 7 от основния регламент да могат да се черпят насоки относно обема на вноса, който може да се счита за незначителен, това все пак не означава, че в рамките на член 3, параграф 4 от регламента вносът от дадена страна, представляващ пазарен дял над 1 %, не би могъл да се счита за незначителен (
12
).
36.
По-нататък Общият съд приема, че нито предходната практика на институциите на Съюза за вземане на решения, нито обяснителната бележка на Комисията от 2000 г., адресирана до Световната търговска организация (СТО) (
13
) — и двете посочени от Eurofer — не са от решаващо значение да поставят под въпрос законосъобразността на спорния регламент (
14
).
37.
Въз основа на тези съображения Общият съд стига до извода, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е приела в разглеждания случай, че обемът на вноса с произход от Сърбия остава несъществен по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент независимо от увеличаването на равнището на вноса от 0,48 % през 2013 г. на 1,04 % през разследвания период (
15
).
б) Доводи на страните
38.
Eurofer счита, че горепосочените разсъждения на Общия съд са опорочени, тъй като почиват на неправилно тълкуване на член 3, параграф 4 и на член 5, параграф 7 от основния регламент. Според Eurofer тези разпоредби, тълкувани правилно, не давали на Комисията никаква свобода на преценка, за да приеме за „несъществен“ внос, представляващ пазарен дял над 1 %.
39.
Първо, Eurofer поддържа, че съгласно съдебната практика съществува връзка на взаимно допълване между член 3, параграф 4 и член 5, параграф 7 от основния регламент в смисъл, че втората разпоредба цели да изясни обстоятелствата, при които делът на вноса в Съюза е твърде малък, за да може този внос да се счита за стоящ в основата на дъмпинг (
16
). От това следва, че правилното тълкуване на член 3, параграф 4 от основния регламент предполага прагът от 1 % по член 5, параграф 7 от същия регламент да е задължителен праг за целите на преценката дали обемът на вноса е „несъществен“. Това тълкуване се потвърждавало както от практиката на Комисията за вземане на решения, посочена в примерите, цитирани в точки 73 и 74 от обжалваното съдебно решение, така и от споменатата обяснителна бележка от 2000 г.
40.
Второ, в обжалваното съдебно решение Общият съд не излагал никаква убедителна причина за възприетото от него тълкуване. Липсата на изрично препращане между двете разпоредби не означавала, че те не могат да се тълкуват заедно. Обстоятелството, че член 5, параграф 7 от основния регламент се прилага в началото на процедурата, не било логична причина, поради която прагът от 1 % не трябва да се прилага на по-късен етап. За сметка на това било по-логично едни и същи правила да се прилагат към двата етапа на процедурата, какъвто бил случаят с други разпоредби от основния регламент. Що се отнася до позоваването на правото на преценка на Комисията, Eurofer поддържа, че въпросът дали вносът от дадена страна надхвърля прага от 1 % бил двузначен и не предполагал сложен анализ. Двата случая, посочени от Общия съд в точка 79 от обжалваното съдебно решение в подкрепа на тълкуването му, били различни от настоящия случай и следователно не можели да подкрепят анализа на Общия съд.
41.
Трето, възприетият от Общия съд подход в обжалваното съдебно решение, според който обеми на внос, представляващи пазарен дял над 1 %, могат да се считат за „несъществени“, противоречал на принципа на правна сигурност. Ако, както постановява Общият съд, прагът, за да се приеме, че обем на внос по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент е несъществен, не съответства напълно на прага, предвиден в член 5, параграф 7 от същия регламент, доколкото се отнася до различни етапи на процедурата, тогава съществува несигурност и по приложимостта на прага от 3 %, предвиден в последната разпоредба, което би могло да доведе до абсурдната последица дадено разследване да може да бъде започнато, но да не бъде приключено. Освен това праг, по който Комисията разполага с широка свобода на преценка и по отношение на който съдебният контрол е ограничен, би довел до положение на несигурност, доколкото не е ясно къде се намира границата за установяване на „несъществения“ характер на обема на вноса, което би довело и до увеличаване на риска от политическа намеса в антидъмпинговите разследвания.
42.
Комисията поддържа, че първото основание за обжалване на Eurofer е неотносимо. Освен това тази институция и HBIS оспорват по същество доводите, изложени от Eurofer.
в) Преценка
43.
В самото начало следва да се посочи, както отбелязва Общият съд (
17
), че член 3, параграф 4 от основния регламент, чието неправилно тълкуване Eurofer изтъква в първото си основание за обжалване, предвижда в букви а) и б) три условия, които трябва да са изпълнени, за да бъде допустима кумулативната оценка на въздействието на вноса от повече от една страна, явяващ се едновременно предмет на антидъмпингово разследване, с оглед на установяване на вредата, причинена на промишлеността на Съюза. Първо, дъмпинговият марж трябва да надвишава равнището de minimis, определено в член 9, параграф 3 от основния регламент, второ, обемът на вноса от всяка страна не трябва да е несъществен и трето, кумулативната оценка на ефекта от дъмпинговия внос трябва да е допустима от гледна точка на условията за конкуренция. От друга страна, достатъчно е едно от тези три условия да не е изпълнено, за да се изключи кумулативната оценка.
44.
Eurofer твърди, че Общият съд е изтълкувал неправилно второто от тези условия, а именно незначителния характер на обема на вноса. Според него разпоредбата, която предвижда това условие — а именно член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент — трябва да се тълкува във връзка с член 5, параграф 7 от основния регламент, който предвижда да не се започва процедура срещу страни, чийто внос представлява пазарен дял под 1 %. От това следвало, че обеми на внос над 1 % не можели да се считат за „несъществени“.
45.
Най-напред считам, че трябва да се отхвърли повдигнатото от Комисията възражение, съгласно което първото основание за обжалване е неотносимо, тъй като Eurofer не е оспорило точки 63—66 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд е тълкувал тази разпоредба. Всъщност, макар в жалбата си Eurofer да посочва изрично само точки 67—80 от обжалваното съдебно решение като предмет на повдигнатите от него твърдения за нарушения, няма съмнение, че с първото си основание за обжалване то цели да оспори изцяло съображенията на Общия съд, съдържащи се в обжалваното съдебно решение относно тълкуването на разглежданата разпоредба.
46.
При все това не споделям изложеното от Eurofer тълкуване на член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент и считам, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, тълкувайки тази разпоредба в обжалваното съдебно решение.
47.
В това отношение следва най-напред да се отбележи от гледна точка на самия текст, че както правилно посочва Общият съд и впрочем самото Eurofer признава (
18
), втората част на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент, която се отнася до второто условие, не препраща изрично към нито една друга разпоредба от основния регламент и изисква само, за да бъде изпълнено условието, обемът на вноса с произход от всяка страна да не е „несъществен“, без да определя това понятие по-точно.
48.
Ако и да е вярно, че тази текстуална, макар и насочваща констатация не изключва непременно сама по себе си възможността разглежданата разпоредба да се тълкува във връзка с друга разпоредба от основния регламент, тя все пак придобива значение с оглед на констатацията от систематичен характер, че за разлика от тази разпоредба първата част на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент, която определя първото условие (а именно условието за дъмпинговия марж), препраща изрично към равнището de minimis по член 9, параграф 3 от посочения регламент, тоест 2 %.
49.
Тези текстуални и систематични съображения според мен свидетелстват за волята на законодателя да остави определена свобода на преценка на Комисията при определянето дали обемът на вноса е незначителен, за да се даде възможност за кумулативна оценка на въздействието на вноса от повече от една страна, явяващ се едновременно предмет на антидъмпингово разследване.
50.
Впрочем признаването на известна свобода на преценка по този въпрос, както правилно отбелязва Общият съд (
19
), е в съответствие с правото на преценка, признато в постоянната съдебна практика на Съда на институциите на Съюза в областта на общата търговска политика, най-вече в сферата на мерките за защита на търговията, поради сложността на икономическите и политическите положения, които те трябва да разглеждат (
20
). Както наскоро вече имах възможност да отбележа, Съдът изрично е признал, че тази широка свобода на преценка е налице по-специално по отношение на установяването на наличието на вреда, причинена на индустрията на Съюза (
21
).
51.
Освен това следва да се добави, че съществуването на тази свобода на преценка не означава, че тя е неограничена. Както отбелязва Общият съд в точки 67 и 78 от обжалваното съдебно решение — и както впрочем следва от практиката на институциите на Съюза за вземане на решения, посочена в точки 73, 74, 75 и 79 от обжалваното съдебно решение — предвиденият в член 5, параграф 7 от основния регламент праг може да даде насоки и да служи като отправна точка, за да се определи дали обемът на вноса е незначителен за целите на кумулативната оценка на въздействието по смисъла на член 3, параграф 4 от основния регламент. Комисията обаче не може по принцип да се отклони значително от него и при всички случаи трябва да обоснове причините, поради които конкретно обстоятелствата в случая обосновават отклонение от този праг. Според мен това обаче не означава, че този ориентировъчен праг представлява строго определен и стриктен праг, отвъд който Комисията е правно възпрепятствана да заключи, че вносът, предмет на антидъмпинговото разследване с произход от дадена страна, е незначителен.
52.
Именно в този смисъл трябва според мен да се тълкува връзката на взаимно допълване между въпросните две разпоредби, посочена в решение на Общия съд от 25 януари 2017 г., Rusal Armenal/Съвет (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26), на което се позовава Eurofer (
22
). В това решение Общият съд заключава, че Съветът не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото „като е взел предвид“ прага от 1 %, посочен в член 5, параграф 7 от основния регламент, при тълкуването на условието вносът да не е несъществен, съдържащо се в член 3, параграф 4, буква a) от основния регламент. Следователно това решение потвърждава, че прагът от 1 % е индикативен праг, който трябва да „се вземе предвид“, а не е непременно императивен показател.
53.
Това тълкуване впрочем се подкрепя от обстоятелството, правилно изтъкнато от Общия съд в обжалваното съдебно решение, че двете разпоредби, съответно на член 3, параграф 4 и на член 5, параграф 7 от основния регламент, преследват различни процесуални цели, които всъщност се прилагат на различни етапи от процедурата, което е довод в полза на признаването на нестрога връзка на взаимно допълване между двете разпоредби.
54.
Според мен правилността на възприетото от Общия съд тълкуване на разпоредбата на член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент не се поставя под въпрос от останалите доводи на Eurofer.
55.
На първо място, отбелязвам, че съображенията на Общия съд относно практиката за вземане на решения, съдържащи се в точка 76 от обжалваното съдебно решение, са съгласувани с практиката на Съда в това отношение, от която следва, че законосъобразността на даден регламент, както е в случая, за прекратяване на процедурата без налагане на антидъмпингово мито, трябва да се преценява с оглед на релевантната правна уредба, и по-специално на разпоредбите на основния регламент, а не въз основа на твърдяна предходна практика за вземане на решения на институциите на Съюза (
23
).
56.
Освен това констатациите на Общия съд относно обхвата на обяснителната бележка от 2000 г. също не съдържат грешка и са в съответствие със съдебната практика (
24
). Всъщност Общият съд правилно е отбелязал, че този документ не представлява акт, с който Комисията възнамерява да се самоограничи при упражняването на правото си на преценка.
57.
Второ, изтъкнатите от Eurofer доводи, че възприетото от Общия съд тълкуване водело до проблеми, свързани с правната сигурност, не са убедителни. От една страна, както бе посочено в точка 51 по-горе, правото на преценка, с което разполага Комисията при прилагането на разпоредбата на член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент, не е неограничено и Комисията е длъжна като отправна точка да вземе предвид прага по член 5, параграф 7 от основния регламент. От друга страна, следва да се отбележи, както посочва Комисията, че по-скоро предложеното от Eurofer тълкуване на член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент застрашава полезното действие на тази разпоредба. Всъщност, както институцията отбелязва, ако разпоредбата на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент трябва да се прилага единствено по отношение на обеми на внос от дадена страна, които са под прага от 1 %, на практика тя никога не би се прилагала, тъй като процедурата относно този внос дори не би могла да започне.
58.
От всички изложени по-горе съображения според мен следва, че първото основание за обжалване, повдигнато от Eurofer, трябва да бъде отхвърлено.
2. По второто основание за обжалване, изведено от преценката, че обемът на вноса с произход от Сърбия е „несъществен“ по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент
59.
С второто си основание за обжалване, което се подразделя на три части и цели да оспори точки 81—84 от обжалваното съдебно решение, Eurofer изтъква, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото, явна грешка в преценката и изопачаване на доказателствата, потвърждавайки извода на Комисията, че в случая обемът на вноса с произход от Сърбия е „несъществен“ по смисъла на член 3, параграф 4 от основния регламент.
a) Обжалваното съдебно решение
60.
В обжалваното съдебно решение, в рамките на анализа на първото основание на жалбата, представено от Eurofer — след като заключава, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, че обемът на вноса с произход от Сърбия остава „несъществен“ по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент, въпреки че надвишава прага от 1 % — Общият съд приема, че освен това „в съображение 248 от обжалвания регламент Комисията основателно е приела, че фактът, че сръбските средни продажни цени през разследвания период са били значително по-високи от цените на останалите четири засегнати страни, е още един признак, че този нисък обем на вноса не може да причинява вреда на промишлеността на ЕС“ (
25
).
61.
Общият съд приема, че въпросът за незначителния обем на вноса не се свежда само до количеството на този обем, а се отнася и до качеството му, т.е. до другите елементи, които са показателни за въздействието, което този обем може да произведе. Ето защо според Общия съд Комисията основателно е приела, че когато цените, свързани с вноса от страна, чийто обем съответства на незначителен пазарен дял, са високи, този факт сам по себе си и без да е необходимо тези цени да се анализират по-задълбочено — както претендира Eurofer — може да потвърди незначителния характер на този внос (
26
).
б) Доводи на страните
62.
Eurofer оспорва този анализ. С първата част от второто основание за обжалване Eurofer твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е включил ценови елементи в преценката на незначителността на обема на вноса, докато тя предполагала единствено количествена оценка, свързана с този обем. В този анализ разглеждането на цените било от значение само при обсъждане на третото условие по член 3, параграф 4 от основния регламент, а именно това, което се отнася до условията на конкуренция. Основният регламент ясно разграничавал тези два елемента и съдебната практика потвърждавала този подход.
63.
Във втората част, изложена при условията на евентуалност, Eurofer счита, че дори Съдът да приеме ролята на анализа на цените при определяне на незначителността на обема на вноса, във всички случаи Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е взел предвид други фактори, които указвали по-точно на потенциално вредното въздействие, което сръбският внос би могъл да има върху промишлеността на Съюза. По-конкретно в анализа си Комисията пренебрегнала подбиването на цените и индикативните цени, които, както следва от член 3, параграф 3 от основния регламент, били релевантни за анализа елементи. Следователно, в противоречие с изискванията на съдебната практика, Комисията не взела предвид всички относими доказателства. Поради това, като е потвърдил подхода на Комисията, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото.
64.
В третата част Eurofer поддържа, че Общият съд е допуснал явна грешка в преценката и е изопачил доказателствата, като е констатирал, че средните цени, свързани с обема, съответстващ на незначителен пазарен дял, подкрепят констатацията за несъществения обем на разглеждания внос. Всъщност според Eurofer, макар че действително средната цена на вноса с произход от Сърбия била по-висока от тази на вноса с произход от други страни, от приложените към преписката доказателства следвало, че средната цена на единствения сръбски производител износител, обект на разследването, на практика била идентична с цената, прилагана от руски и от бразилски износител, по отношение на които обаче Комисията е наложила антидъмпингови мита. Следователно Общият съд допуснал явна грешка в преценката и изопачаване на доказателствата, като основал анализа си на средните цени и пренебрегнал факта, че подбиването и индикативните цени на сръбския производител са сходни с тези на двамата посочени производители.
65.
Комисията счита, че второто основание за обжалване е напълно неотносимо и че третата част е частично недопустима. При всички случаи Комисията и HBIS оспорват това правно основание по същество.
в) Преценка
66.
Най-напред следва да се анализира повдигнатото от Комисията възражение, че второто основание за обжалване е неотносимо в неговата цялост. Всъщност Комисията счита, че точки 81—84 от обжалваното съдебно решение, срещу които е насочено това основание, съдържат само съображения ad abundantiam, които не са необходими, за да се обоснове законосъобразността на констатацията на Общия съд, че вносът от Сърбия трябва да се счита за незначителен по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент. Това се доказвало от употребата на думите „освен това“ и „да потвърди“, съответно в точки 81 и 83 от обжалваното съдебно решение.
67.
В това отношение отбелязвам, както е видно от точка 61 по-горе, че в точка 82 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че въпросът за незначителния обем на вноса по смисъла на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент не се свежда само до количеството на този обем, а се отнася и до качеството му, т.е. до другите елементи, които са показателни за въздействието, което този внос може да произведе.
68.
С второто си основание за обжалване Eurofer по същество оспорва както законосъобразността на този подход, така и, quod non, неговото прилагане.
69.
В първата част Eurofer оспорва законосъобразността на този подход, поддържайки, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е включил „свързани с качеството“ ценови елементи в преценката на незначителността на обема на вноса, която според него представлява единствено „количествена“ оценка, свързана с обема на вноса.
70.
В това отношение обаче от анализа на първото основание за обжалване е видно, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил в точка 80 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, в съответствие със свободата на преценка, с която разполага, като е приела в разглеждания случай, че обемът на вноса с произход от Сърбия остава незначителен, независимо от това, че равнището му в количествено отношение е било 1,04 % през разследвания период.
71.
Следователно, дори ако първата част бъде уважена и Съдът приеме, че анализът на незначителността на обема на вноса, който Комисията трябва да извърши съгласно член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент, трябва да се ограничи до чисто количествен анализ, и че Общият съд е допуснал грешка в това отношение в точки 81—84 от обжалваното съдебно решение, тази констатация не поставя под въпрос горепосочения извод, до който стига Общият съд в точка 80 от обжалваното съдебно решение.
72.
Според мен от това следва, както изтъква и Комисията, че първата част действително е неотносима.
73.
При всички положения според мен тази част също е неоснователна. Всъщност член 3, параграф 4, буква a), второ изречение от основния регламент не предвижда особен метод на анализ за определяне дали е незначителен вносът от дадена страна за целите на кумулативната оценка на неговото въздействие заедно с това на вноса с произход от други страни, явяващ се едновременно предмет на антидъмпингово разследване.
74.
Следователно, в рамките на свободата на преценка, с която разполага по силата на посочената в точка 50 по-горе съдебна практика, Комисията е свободна да прецени факторите, които счита за релевантни, за да определи дали в даден случай е налице такъв незначителен характер.
75.
От това следва, че посоченото твърдение на Общия съд, съдържащо се в точка 82 от обжалваното съдебно решение, че този анализ може да се отнася и до елементи, свързани с качеството, отнасящи се до обема на разглеждания внос и следователно да включва разглеждането на други фактори, които са показателни за въздействието, което този внос може да произведе, не е опорочено от грешка при прилагане на правото.
76.
За сметка на това, що се отнася до втората и третата част от второто основание, считам, че те не са неотносими. Всъщност, след като е установено, че анализът на незначителния обем на вноса, който трябва да се извърши съгласно член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент, може да се отнася до елементи, свързани с качеството, във връзка с факторите, свързани с цените на този внос, не е изключено констатацията на допусната от Общия съд грешка при преценката на този анализ, направен в конкретния случай от Комисията, да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение.
77.
При това положение считам обаче, че както втората, така и третата част трябва да бъдат отхвърлени по същество.
78.
Що се отнася до втората част, Eurofer упреква Общия съд, че не е установил, че в анализа си Комисията е трябвало да разгледа подбиването на цените и индикативните цени. В това отношение обаче отбелязвам, от една страна, че в разпоредбата на член 3, параграф 4, буква а), второ изречение от основния регламент няма указание за наличието на задължение на Комисията да анализира подбиването на цените и индикативните цени, за да определи незначителния обем на вноса от дадена страна за целите на кумулативната оценка на въздействието на вноса от повече от една страна, явяващ се едновременно предмет на антидъмпингово разследване. От друга страна, както отбелязва Комисията, анализът по член 3, параграф 4 относно възможността за извършване на такава кумулативна оценка представлява етап, предхождащ същинския анализ на вредата по смисъла на член 3, параграфи 2 и 3 от основния регламент. От това следва, че позоваването от Eurofer на член 3, параграф 3 от основния регламент е ирелевантно в този контекст.
79.
От това според мен следва, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, като в точка 83 от обжалваното съдебно решение е приел, че в рамките на правото си на преценка, признато от посочената в точка 50 по-горе съдебна практика, Комисията е могла да приеме, че когато цените, свързани с вноса от страна, чийто обем съответства на незначителен пазарен дял, са високи, този факт сам по себе си може да потвърди незначителния характер на посочения обем, без да е необходимо тези цени да се анализират по-задълбочено.
80.
Що се отнася до третата част на второто основание за обжалване, то съдържа две оплаквания, едното изведено от явна грешка в преценката, а другото — от изопачаване на доказателствата.
81.
По отношение на първото оплакване, според което от приложените към преписката доказателства било видно, че средната цена на единствения сръбски производител износител на практика е идентична с цената, прилагана от руски износител и от бразилски износител, считам, че доколкото цели да постави под въпрос извършения от Общия съд анализ на доказателствата, то следва да се приеме за недопустимо на етапа на обжалването. Всъщност съгласно постоянната съдебна практика, когато Общият съд е установил или преценил фактите, Съдът е компетентен на основание член 256 ДФЕС единствено да упражни контрол върху правната квалификация на тези факти и правните последици, изведени от тях. Следователно, освен в случай на изопачаване на представените пред Общия съд доказателства, преценката на фактите не е правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда (
27
).
82.
От друга страна, това първо оплакване е неоснователно по същество, доколкото то трябва да се разбира в смисъл, че Eurofer оспорва неправилната правна квалификация на фактите и на правните последици, които Комисията е извела от тях, тъй като не е наложила антидъмпингови мита във фактически сходни положения (
28
). Всъщност фактът, че руски производител износител и бразилски производител износител са изнасяли за Съюза разглеждания продукт на цени, сравними със средната цена на единствения сръбски износител, по никакъв начин не променя факта, че на равнище на страната средните цени на вноса с произход от Русия и Бразилия са по-ниски от сръбските, което не се оспорва от Eurofer (
29
) и позволява на Комисията да стигне до различни изводи относно вноса с произход от тези страни.
83.
Що се отнася до второто оплакване, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика изопачаване на доказателствата е налице, когато, без да се основава на нови доказателства, преценката на съществуващите доказателства е явно неправилна. Въпреки това изопачаването трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на фактическите обстоятелства и на доказателствата. Впрочем, когато жалбоподателят твърди за изопачаване на доказателствата от Общия съд, той трябва точно да посочи доказателствата, за които твърди, че са били изопачени, и да покаже грешките в преценката, които според него са навели Общия съд на това изопачаване (
30
).
84.
В това отношение отбелязвам, че доводите, изтъкнати от Eurofer в рамките на третата част от второто му основание за обжалване, не доказват по никакъв начин изопачаване на доказателствата. Eurofer по никакъв начин не поставя под въпрос фактическите констатации, направени въз основа на съдържащите се в преписката доказателства, а именно средните цени на тримата разглеждани производители. Eurofer оспорва само преценката на тези факти, която, както вече бе посочено, е недопустима в рамките на производство по обжалване. Следователно второто оплакване от третата част също е неоснователно.
85.
Според мен от гореизложеното следва, че второто основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено като частично неотносимо, частично недопустимо и частично неоснователно.
3. По третото основание за обжалване, изведено от констатацията, че не е необходимо да се приемат защитни мерки по смисъла на член 9, параграф 2 от основния регламент
86.
С третото си основание за обжалване, което се подразделя на две части и цели да оспори точки 109—121 от обжалваното съдебно решение, Eurofer изтъква, че Общият съд е допуснал явна грешка в преценката и грешка при прилагане на правото при анализа, с който потвърждава констатацията на Комисията, че не е необходимо да се приемат защитни мерки по отношение на вноса от Сърбия по смисъла на член 3, параграф 4 от основния регламент.
a) Обжалваното съдебно решение
87.
В обжалваното съдебно решение, в рамките на анализа на изтъкнатото от Eurofer второ основание, Общият съд приема, че не е незаконосъобразно приетото от Комисията в член 2 от спорния регламент решение за липсата на необходимост от приемане на защитни мерки по отношение на сръбския внос по смисъла на член 9, параграф 2 от основния регламент.
88.
Общият съд най-напред приема, че тъй като в тази разпоредба от основния регламент не се уточняват обстоятелствата, при които налагането на защитни мерки не е необходимо, тя оставя известна свобода на преценка на Комисията (
31
). По-нататък Общият съд отбелязва, че по принцип решението дали следва да се наложи антидъмпингово мито трябва да се основава на подробен анализ, по-специално на наличието на дъмпинг и на наличието на вреда. Той обаче приема, че от текста на основния регламент, и по-специално от член 9, параграф 3 от него, следва, че невинаги се изисква такъв подробен анализ и че може да се наложи прекратяване на разследването само въз основа на дъмпинговия марж или на обема на вноса (
32
).
89.
По-нататък Общият съд приема, че в разглеждания случай от прочита на спорния регламент следва, от една страна, че именно един от тези елементи, а именно количеството на вноса от Сърбия, е изиграл централна роля в съображенията на Комисията. От друга страна, Общият съд констатира, че изводът, че не е било необходимо да се приемат защитни мерки по отношение на вноса от Сърбия, не се основава единствено на равнището de minimis на количествата на този внос, а и на взаимодействието между този факт и обстоятелството, че сръбските средни продажни цени са по-високи от цените на останалите четири засегнати държави, което е още един признак, че ниският обем на вноса не може да причинява вреда на промишлеността на ЕС (
33
).
90.
Въз основа на тези съображения Общият съд стига до извода, че Комисията не е превишила свободата на преценка, с която разполага при прилагането на член 9, параграф 2 от основния регламент (
34
).
б) Доводи на страните
91.
Eurofer оспорва този анализ. В първата част от третото си основание за обжалване то изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Комисията може да приключи разследването относно сръбския внос, без да извърши анализ на потенциалната вреда, причинена от този внос. Според Eurofer, макар в член 9, параграф 2 от основния регламент да не се уточняват обстоятелствата, при които налагането на защитни мерки не следва да се счита за необходимо, съображение 16 от същия регламент дава ясни насоки в това отношение. От това съображение, в светлината на което трябва да се тълкува тази разпоредба, следвало, че разследванията следва да се прекратят, „ако дъмпингът е de minimis или вредата е незначителна“.
92.
Член 9, параграф 3 от основния регламент не променял нищо в това отношение. Той предвиждал само две „зони за сигурност“ (safe harbours) — една, свързана с дъмпинговия марж, и друга — с обема на вноса. В настоящия случай обаче сръбският внос не попадал в нито един от тези два случая. Антидъмпинговият марж превишавал значително прага de minimis, предвиден в член 9, параграф 3 от основния регламент, а обемът на вноса надвишавал прага от 1 %, посочен в член 5, параграф 7 от основния регламент.
93.
При тези обстоятелства Комисията можела да заключи, че приемането на защитни мерки не е необходимо единствено поради „незначителния“ характер на потенциалната вреда, причинена от сръбския внос. Тя обаче не можела да се основава на обема на вноса, надхвърлящ съответния праг. Следователно Комисията е трябвало да прецени дали само сръбският внос, сам по себе си, е могъл да допринесе за вредата за промишлеността на Съюза, извършвайки анализа по член 3 от основния регламент, и вземайки по-специално предвид наличието на значително подбиване на цените по смисъла на параграф 3 от този член.
94.
Във втората част Eurofer твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и явна грешка при констатацията, че Комисията не е превишила свободата си на преценка при прилагането на член 9, параграф 2 от основния регламент. Eurofer счита, че макар Комисията да разполага с известно право на преценка в тази област, това не пречи на Общия съд да провери дали доказателствата могат да подкрепят нейните изводи. В настоящия случай, от една страна, обемът на сръбския внос надвишава прага от 1 % и следователно не попада в обхвата на „safe harbour“, посочена в член 9, параграф 3 от основния регламент. Следователно не можело да се презумира, че те причиняват само незначителна вреда. От друга страна, позоваването на средните вносни цени било подвеждащо, тъй като Сърбия имала само един производител, докато другите страни имали няколко производители, и било установено, че продажбите на някои руски и бразилски производители износители са се извършвали на цени, сравними с тези на единствения сръбски производител.
95.
Освен това неотчитането от страна на Комисията на релевантни данни представлявало явна грешка. Комисията постоянно отказвала да вземе предвид данните относно подбиването на цените и индикативните цени на сръбските продукти. Тези данни обаче очевидно имали значение за анализа.
96.
Комисията изтъква, че втората част от третото основание за обжалване е недопустима. При всички случаи според Комисията и HBIS това основание е изцяло неоснователно по същество.
в) Преценка
97.
Що се отнася до първата част на третото основание за обжалване, следва да се припомни, че съгласно член 9, параграф 2 от основния регламент, когато налагането на защитни мерки не е необходимо, разследването или процедурата се прекратява. От съображение 16 от същия регламент, на което правилно се позовава Eurofer при тълкуването на тази разпоредба, следва, че разследванията или процедурите следва да се прекратяват, ако дъмпингът е de minimis или вредата е незначителна и е целесъобразно тези случаи да се определят.
98.
Член 9, параграф 3 от основния регламент определя тези случаи. В първото изречение от него по-специално се предвижда, че при процедури, започнали в съответствие с член 5, параграф 9 от същия регламент, а именно тези, за които са налице достатъчно доказателства за образуване на производството, вредата се разглежда обикновено като незначителна, ако съответният внос съставлява по-малко от определените в член 5, параграф 7 обеми, т.е. под 1 % (
35
).
99.
В рамките на първата част от настоящото основание Eurofer по същество упреква Общия съд, че неправилно е приел, че посочената разпоредба, съдържаща се в първото изречение на член 9, параграф 3 от основния регламент, е приложима в настоящия случай, въпреки че вносът от Сърбия надвишава горепосочения праг от 1 %.
100.
В това отношение считам обаче, че посочената разпоредба не трябва да се тълкува в смисъл, че прагът от 1 % представлява строго определен и стриктен праг, поради което от правна гледна точка е невъзможно Комисията да приеме за незначителна потенциалната вреда, причинена от обем на внос, който го надхвърля, и то въпреки че за разлика от разпоредбата на член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент (
36
), тази разпоредба препраща конкретно към член 5, параграф 7 от основния регламент.
101.
Всъщност в това отношение, от една страна, следва да се отбележи, че в текста на член 9, параграф 3 от основния регламент изрично се използва изразът „обикновено“. Употребата на този термин според мен показва изрично намерението на законодателя да остави определена свобода на преценка на Комисията при преценката дали потенциалната вреда от внос, доближаващ се до този праг, е незначителна. Тази свобода на преценка, също в съответствие със свободата на преценка, с която разполагат институциите в сферата на мерките за защита на търговията (
37
), важи и в двете посоки. Тя позволява на Комисията при необходимост да приеме както че вредата, произтичаща от обемите на внос, които, макар да са много близки до този праг, го превишават, така и да реши, че обеми на внос, които са близки до този праг, но остават под него, все пак могат да причинят вреда, която не е незначителна.
102.
От друга страна, както изрично следва от текста на съображение 16 и на член 9, параграф 3, първо изречение от основния регламент, основният въпрос за определянето дали разследването или процедурата трябва да бъдат прекратени, без да са необходими защитни мерки, не е превишаването на прага само по себе си, а незначителният характер на вредата. От това следва, че дори разпоредбата на въпросния член да се тълкува в светлината на релевантното съображение, така както е предложено от Eurofer, този праг от 1 % не изглежда да е строго определен и стриктен праг, както то заключава.
103.
От изложените по-горе съображения следва, че само по себе си обстоятелството, че обемът на вноса с произход от Сърбия надвишава прага от 1 %, посочен в член 5, параграф 7 от основния регламент, не е пречка Комисията да реши, че не е необходимо да приема защитни мерки по отношение на вноса от Сърбия, основавайки се на равнището de minimis на обемите на този внос и на взаимодействието между този елемент и обстоятелството, че средните сръбски продажни цени са по-високи от тези на останалите четири засегнати страни. Ето защо съм на мнение, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като в това отношение е потвърдил анализа на Комисията.
104.
С оглед на гореизложеното първата част от третото основание според мен трябва да се обяви за неоснователна.
105.
Що се отнася до втората част, противно на становището на Комисията, според мен тя не е недопустима, тъй като Eurofer оспорва само фактически въпроси. Всъщност в точки 115—121 от обжалваното съдебно решение, за които се отнася тази част, Общият съд е изложил правни съображения, срещу които именно са насочени доводите на Eurofer.
106.
При това положение считам все пак, че втората част също не е основателна.
107.
Що се отнася до първия довод от тази втора част, според който Комисията превишила свободата си на преценка, доколкото в случая обемът на сръбския внос надвишавал прага от 1 % и следователно не попадал в обхвата на „safe harbour“, предвидена в член 9, параграф 3 от основния регламент, той трябва да се отхвърли с оглед на съображенията, свързани с първата част от настоящото основание. Всъщност от тези съображения следва, че Общият съд не е допуснал грешка, като е приел, че Комисията може, без да превишава свободата на преценка, с която разполага, да приеме с оглед на обстоятелствата по случая за незначителна по смисъла на тази разпоредба потенциалната вреда, причинена от дадения внос, макар обемът му да надвишава с 0,04 % прага от 1 %, посочен в член 5, параграф 7 от основния регламент.
108.
Що се отнася до втория довод от втората част, изведен от обстоятелството, че руски производител износител и бразилски производител-износител са изнасяли за Съюза разглеждания продукт на цени, сравними със средната цена на единствения сръбски износител, неговата релевантност вече бе отхвърлена при анализа на второто основание за обжалване. След като не се оспорва, както е посочено в точка 82 по-горе, че на равнището на страната средните цени на внос от Русия и Бразилия са били по-ниски от сръбските цени, твърдяното от Eurofer обстоятелство по никакъв начин не доказва, че Комисията е превишила свободата си на преценка.
109.
Що се отнася до третия довод, изведен от неотчитането от страна на Комисията на данните относно подбиването на цените и на индикативните цени на сръбските продукти, той се основава на презумпцията, че след като обемът на вноса с произход от Сърбия надвишава прага от 1 %, Комисията не можела да счете потенциалната вреда, причинена от този внос, за незначителна по смисъла на член 9, параграф 3 от основния регламент, и следователно трябвало да извърши цялостен анализ на потенциалната вреда, причинена от сръбския внос на промишлеността на Съюза по смисъла на член 3, параграф 3 от същия регламент. От изложените по-горе съображения обаче следва, че тази презумпция е погрешна и Общият съд е могъл да заключи, без да допусне грешка, че в настоящия случай Комисията е могла да прекрати процедурата, като приеме, че вредата е незначителна, без да е необходимо да прави посочения от Eurofer допълнителен анализ. От това следва, че третият довод също трябва да се отхвърли.
110.
Предвид гореизложеното считам, че втората част на третото основание за обжалване също е неоснователна и следователно това основание трябва да се отхвърли в неговата цялост.
4. По четвъртото основание за обжалване, изведено от неоповестяването на данните за подбиването на цените и индикативните цени по отношение на сръбския износител
111.
С четвъртото основание за обжалване, което се подразделя на три части и цели да оспори точки 135—148 от обжалваното съдебно решение, Eurofer изтъква, че Общият съд е допуснал редица грешки при прилагане на правото с констатацията, че Комисията не е била длъжна да му съобщи данни за подбиването на цените и за индикативните цени на сръбския износител.
a) Обжалваното съдебно решение
112.
В обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че видно от преписката в хода на административното производство Eurofer е било информирано няколко пъти за съображенията, навели Комисията на извода, от една страна, че вносът от Сърбия не трябва да бъде предмет на кумулативно оценяване с вноса от останалите четири страни и от друга страна, че процедурата следва да се прекрати по отношение на този внос (
38
). От това Общият съд е направил извода, че в съответствие с член 20, параграф 2 от основния регламент Eurofer е било информирано за основните факти и съображения, въз основа на които се предвижда да се препоръча прекратяване на разследването по отношение на вноса от Сърбия без налагане на мерки във връзка с този внос, и че Eurofer е ималo възможност надлежно да изложи във връзка с това своето становище, като в случая правото му на защита е било зачетено (
39
).
113.
По-нататък Общият съд приема, че тъй като нито Eurofer, нито неговите членове се намират в положение, сходно с това на предприятие, което рискува да му бъде наложена санкция или антидъмпингово мито, то не може валидно да извежда довод от съдебната практика относно зачитането на правото на защита по отношение на тези предприятия (
40
).
114.
Накрая, Общият съд отхвърля довода на Eurofer, че е налице нарушение на принципа на добра администрация. Общият съд приема, че от анализа на второто основание за обжалване следва, че Комисията правилно е решила да прекрати процедурата по отношение на вноса от Сърбия само въз основа на обема на вноса и на данните относно средните продажни цени, без да е необходимо да анализира данните относно подбиването на цените и индикативните цени. Следователно според Общия съд Комисията е разгледала всички релевантни обстоятелства по случая. По-нататък той приема, че този извод не може да бъде поставен под въпрос от маржовете на подбиване на цените и на индикативни цени по отношение на сръбския внос, който Eurofer е поискало да представи, и че следователно искането за представяне на такива данни също трябва да се отхвърли (
41
).
б) Доводи на страните
115.
Eurofer оспорва този анализ на Общия съд. В първата част той поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при констатацията, че правото му на защита не е било нарушено. Данните относно подбиването на цените и индикативните цени за сръбския износител представлявали съществена информация, която позволява да се покаже въздействието върху цените на вноса, и която е необходима, за да може Eurofer да се произнесе по въпроса дали сръбският внос причинява вреда и на промишлеността на Съюза и дали позицията на Комисията, че той е незначителен, е правилна. Според Eurofer правото на защита се основава не само на запознаването с данните, които Комисията е използвала в своята процедура, както предвижда член 20, параграф 2 от основния регламент, но и на достъпа до други относими данни в преписката на Комисията, които могат да поставят под съмнение нейния анализ.
116.
Във втората част Eurofer поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, приемайки, че като представител на промишлеността на Съюза то не може да се основава на изискванията, произтичащи от зачитането на правото на защита, тъй като нямало опасност да му бъде наложено антидъмпингово мито. Напротив, от съдебната практика следвало, че в това отношение разграничаването между износители и промишленост на Съюза няма никакво правно основание.
117.
В третата част Eurofer поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при констатацията, че спорният регламент е спазил принципа на добра администрация, посочен в член 41 от Хартата на основните права. Eurofer изтъква, че ако второто или третото основание за обжалване бъдат уважени, доводите му относно нарушението на принципа на добра администрация също трябва да бъдат уважени. Eurofer поддържа освен това, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е отхвърлил искането му да задължи Комисията да представи доказателствата за подбиването на цените и за индикативните цени.
118.
Комисията изтъква, че втората част от настоящото основание за обжалване е неотносима. При всички случаи според Комисията и HBIS това основание е изцяло неоснователно по същество.
в) Преценка
119.
Що се отнася до първата част от изложеното от Eurofer четвърто основание, следва да се припомни, че съгласно член 20, параграф 2 от основния регламент страните, посочени в параграф 1, в чийто обхват по настоящото дело попада Eurofer, имат право да поискат окончателно разгласяване на основните факти и съображения, на основата на които съществува намерение за препоръка за налагането на окончателни мерки или за прекратяване на разследване или процедура без налагане на мерки.
120.
Както обаче следва от точки 135 и 136 от обжалваното съдебно решение, Общият съд констатира, че Eurofer е било информирано за обстоятелствата, въз основа на които Комисията е стигнала до извода, че не е необходимо вносът от Сърбия да бъде кумулативно оценяван с вноса от останалите четири засегнати страни и че процедурата следва да се прекрати по отношение на този внос.
121.
Освен това от анализа на предходните основания за обжалване, и по-специално от точки 78, 79 и 109 от настоящото заключение, следва, че Общият съд не е допуснал грешка при констатацията, че Комисията е могла да приеме, че в настоящия случай, с оглед на разгледаните от нея обстоятелства не е необходимо да се задълбочи анализът на евентуалната вреда, настъпила в резултат на сръбския внос, нито за целите на констатацията по член 3, параграф 4, буква а) от основния регламент, нито за целите на решението за приключване на процедурата съгласно член 9, параграфи 2 и 3 от същия регламент. От това следва, че тъй като данните за подбиване на цените и на индикативните цени по отношение на сръбския износител не представляват факти или съображения, на основата на които Комисията е имала намерение да препоръча прекратяване на разследването във връзка със сръбския внос без налагане на мерки, Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, приемайки, че Комисията не е нарушила член 20, параграф 2 от основния регламент, като не е съобщила тези данни на Eurofer.
122.
В рамките на първата част обаче Eurofer твърди също, че независимо от разпоредбата на член 20, параграф 2 от основния регламент правото му на защита било нарушено, тъй като тези данни представляват други релевантни данни, съдържащи се в преписката на Комисията, които можели да поставят под съмнение нейния анализ. В рамките на втората част то твърди и че по същество се ползва със същите права на защита като признатите от съдебната практика права на износителите, на които има опасност да им бъде наложено антидъмпингово мито.
123.
В това отношение и без да е необходимо произнасяне окончателно по въпроса за приложимостта на съдебната практика относно правото на защита на износителите към субект като Eurofer, обръщам внимание, че във всеки случай съгласно съдебната практика наличието на нередовност, свързана с правото на защита, би могло да доведе до отмяна на спорния регламент само доколкото съществува възможност административното производство да е довело поради тази нередовност до различен резултат (
42
).
124.
В настоящия случай от точка 121 по-горе и от цитираните в нея точки следва, че от една страна, данните за подбиване на цените и на индикативните цени за сръбския износител не са били необходими за обосноваване на решенията по член 3, параграф 4, буква а) и член 9, параграфи 2 и 3 от основния регламент, и от друга страна, Комисията не е била длъжна да извърши цялостен анализ на вредата по смисъла на член 3, параграф 3 от основния регламент по отношение на вноса от Сърбия, за да приеме такива решения. От това следва, че Комисията по принцип не е допуснала никаква нередовност, като не е съобщила посочените данни.
125.
При тези обстоятелства Eurofer според мен не може да се позовава на нарушение на правото на защита, ограничавайки се до твърдението, че данните за подбиване на цените и на индикативните цени по отношение на сръбския износител не са му били съобщени, без изобщо да уточни защо, ако това оповестяване е било извършено, то е щяло да може по-добре да осигури защитата си и административното производство e щяло да доведе до различен резултат.
126.
Оттук според мен следва, че както първата, така и втората част от четвъртото основание трябва да бъдат отхвърлени. От това следва също, че противно на твърдението на Eurofer, при дадените обстоятелства Общият съд не е бил длъжен да разпореди на Комисията да представи посочените данни.
127.
Що се отнася до третата част, отбелязвам, че тя почива не на собствени правни доводи, а на обикновено препращане към второто и третото основание на жалбата. От това следва, че тъй като според мен тези основания трябва да се отхвърлят, тази част също трябва да се отхвърли.
128.
От всички изложени по-горе съображения според мен следва, че четвъртото основание за обжалване също трябва да се отхвърли, поради което жалбата трябва да се отхвърли в нейната цялост.
VI. По съдебните разноски
129.
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
130.
Съгласно член 138, параграф 1 от същия правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
131.
Тъй като и Комисията, и HBIS са направили искане в този смисъл, загубилото делото Eurofer следва да бъде осъдено да понесе направените от тях съдебни разноски.
VII. Заключение
132.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да се произнесе, както следва:
„–
Отхвърля жалбата;
–
осъжда Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL да заплати съдебните разноски, направени от Европейската комисия и от HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	T‑835/17, EU:T:2020:96.
(
3
)	Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1795 на Комисията от 5 октомври 2017 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои горещовалцовани плоски продукти от желязо, от нелегирани стомани или от други легирани стомани с произход от Бразилия, Иран, Русия и Украйна и за приключване на разследването по отношение на вноса на някои горещовалцовани плоски продукти от желязо, от нелегирани стомани или от други легирани стомани с произход от Сърбия (ОВ L 258, 2017 г., стр. 24, и поправка в ОВ L 319, 2017 г., стр. 81).
(
4
)	ОВ L 176, 2016 г., стр. 21.
(
5
)	В това отношение Комисията се позовава на решение от 9 ноември 2017 г., SolarWorld/Съвет (C‑205/16 P, EU:C:2017:840, т. 37 и сл.).
(
6
)	Всъщност съгласно член 176, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда насрещната жалба следва да се подава като отделен документ, различен от писмения отговор.
(
7
)	В това отношение вж. заключението ми по съединени дела Scandlines Danmark и др./Комисия (C‑174/19 P и C‑175/19 P, EU:C:2021:199, по-конкретно т. 44 и 45).
(
8
)	Вж. решения от 29 ноември 2007 г., Stadtwerke Schwäbisch Hall и др./Комисия (C‑176/06 P, непубликувано, EU:C:2007:730, т. 18), и от 29 юли 2019 г., Bayerische Motoren Werke и Freistaat Sachsen/Комисия (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, т. 44).
(
9
)	В това отношение, в съответствие с решение Boehringer, вж. решения от 21 декември 2016 г., Club Hotel Loutraki и др./Комисия (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, т. 67 и 68), и от 24 юни 2015 г., Fresh Del Monte Produce/Комисия и Комисия/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P и C‑294/13 P, EU:C:2015:416, т. 193).
(
10
)	В това отношение вж. съображенията в точка 126 от заключението ми по съединени дела World Duty Free Group и Испания/Комисия (C‑51/19 P и C‑64/19 P, EU:C:2021:51).
(
11
)	Вж. точки 65 и 66 от обжалваното съдебно решение.
(
12
)	Вж. точки 67 и 66 от обжалваното съдебно решение.
(
13
)	Обяснителна бележка на Комисията от 21 септември 2000 г., адресирана до Антидъмпинговия комитет (специално създадена група относно прилагането) на Световната търговска организация (СТО) (наричана по-нататък „обяснителната бележка от 2000 г.“). Вж. точки 37, 71 и 77 от обжалваното съдебно решение.
(
14
)	Вж. точки 71—79 от обжалваното съдебно решение.
(
15
)	Вж. точка 80 от обжалваното съдебно решение.
(
16
)	Eurofer се позовава на решение от 25 януари 2017 г., Rusal Armenal/Съвет (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, т. 101—105).
(
17
)	Вж. точка 51 от обжалваното съдебно решение.
(
18
)	Вж. точки 63 и 65 от обжалваното съдебно решение.
(
19
)	Вж. точка 68 от обжалваното съдебно решение.
(
20
)	Вж. ex multis решение от 19 септември 2019 г., Trace Sport (C‑251/18, EU:C:2019:766, т. 47 и цитираната съдебна практика).
(
21
)	В това отношение вж. моето неотдавнашно заключение по дело Комисия/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2021:533, т. 29) с оглед на решение от 10 юли 2019 г., Caviro Distillerie и др./Комисия (C‑345/18 P, непубликувано, EU:C:2019:589, т. 15 и цитираната съдебна практика).
(
22
)	Вж. точки 101—105 от това решение, и по-специално точка 105.
(
23
)	Вж. в този смисъл и по аналогия решение от 10 февруари 2021 г., RFA International/Комисия (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, т. 79 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Вж. по-специално решения от 8 юли 1999 г., Hercules Chemicals/Комисия (C‑51/92 P, EU:C:1999:357, т. 75), и от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 211).
(
25
)	Вж. точка 81 от обжалваното съдебно решение.
(
26
)	Вж. точки 82—84 от обжалваното съдебно решение.
(
27
)	Вж. по-специално решение от 28 януари 2021 г., Qualcomm и Qualcomm Europe/Комисия (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, т. 42 и цитираната съдебна практика).
(
28
)	Тоест в ситуация, при която цените на вноса, от една страна, на единствения сръбски износител и от друга страна, на споменатите от Eurofer двама износители — руският и бразилският, били сходни. Изтъкнатите от Eurofer доводи, изглежда, сочат нарушение на принципа на равно третиране.
(
29
)	Вж. в това отношение таблица 4 в съображение 235 от спорния регламент.
(
30
)	Вж. по-специално решение от 27 февруари 2020 г., Литва/Комисия (C‑79/19 P, EU:C:2020:129, т. 71 и цитираната съдебна практика).
(
31
)	Точки 110—112 от обжалваното съдебно решение.
(
32
)	Точки 113 и 114 от обжалваното съдебно решение.
(
33
)	Точки 115—119 от обжалваното съдебно решение.
(
34
)	Точки 120 и 121 от обжалваното съдебно решение.
(
35
)	Освен ако засегнатите страни заедно не представляват дял от 3 % или повече.
(
36
)	Вж. точки 47 и 48 по-горе.
(
37
)	Вж. точка 50 по-горе.
(
38
)	Както вече бе изтъкнато, тези изводи се основават на три съображения: първо, дъмпинговите маржове, свързани с разглеждания внос, са над прага de minimis, второ, обемът на вноса от Сърбия се счита за незначителен и трето, сръбските експортни цени са различни от тези на останалите четири засегнати държави. Вж. точки 52, 135 и 136 от обжалваното съдебно решение.
(
39
)	Точки 136 и 137 от обжалваното съдебно решение.
(
40
)	Точки 140—142 от обжалваното съдебно решение.
(
41
)	Точки 143—148 от обжалваното съдебно решение.
(
42
)	Вж. по-специално решение от 16 февруари 2012 г., Съвет/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP (C‑191/09 P и C‑200/09 P, EU:C:2012:78, т. 79 и цитираната съдебна практика).