62005CC0260
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА JULIANE KOKOTT
представено на 1 февруари 2007 година (
1
)
Дело C-260/05 P
Sniace SA
срещу
Комисия на Европейските общности
„Обжалване — Държавни помощи — Допустимост — Акт, който засяга лично жалбоподателя“
I — Въведение
1.
Когато Комисията разрешава предоставянето на помощ, съответно когато не възразява, се поставя въпросът при какви условия евентуалните конкуренти на бенефициера могат да подадат жалба срещу такова решение. В подобни случаи обикновено е трудно да се определи дали конкурентът е лично засегнат от одобряването на помощта.
2.
В тази връзка участниците в настоящото производство по обжалване спорят дали Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (наричано по-нататък „Sniace“) е лично засегнато от Решение 2001/102/EО на Комисията от 19 юли 2000 година (
2
) (наричано по-нататък „оспорваното решение“) относно държавни помощи, предоставени от Австрия в полза на Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „Lenzing Lyocell“). В обжалваното съдебно решение (
3
) Първоинстанционният съд отказва да признае Sniace като индивидуално засегнато.
II — Факти и производство
3.
Първоинстанционният съд описва засегнататите дружества в точки 1 и 2 от обжалваното решение, както следва:
„1
Sniace СА […] е испанско предприятие, чиято дейност се състои основно в производството и продажбата на химически и синтетични влакна, целулоза, целулозни влакна (вискозни влакна), полиамидни фазерни жици, несвързани филцове и натриев сулфат, както и използване на горите и производство на електрическа енергия.
2
Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG […] е австрийско дъщерно дружество на австрийското Lenzing AG, което между другото произвежда вискозни и модални влакна. Предметът на дейност на LLG е производството и продажбата на лиоцел, нов вид синтетично влакно, произвеждано от чиста естествена целулоза. Тези влакна се произвеждат също и от британското дружество Courtaulds plc, което ги предлага на пазара под наименованието „Tencel“.“
4.
От 1995 г. насам австрийските власти предоставят на Lenzing Lyocell помощи за изграждането на завод за производство на лиоцел в провинция Burgenland. След като отначало Комисията не възразява, тя започва през 1998 г. производство по член 88, параграф 2 ЕО, за да провери дали предоставянето на помощите не противоречи на общностното право. В рамките на това производство Sniace представя две становища.
5.
Комисията приема оспорваното решение на 19 юли 2000 г. (
4
) Според него LGG запазва различните получени от него преимущества. Разпоредителната част на решението гласи следното:
„Член 1
Помощите, които Австрия е предоставила на Lenzing Lyocell GmbH & Co KG (LLG), Heiligenkreuz чрез учредяването на поръчителство за сумата от 35,80 милиона евро [едно поръчителство от консорциума от търговски и публични банки за сумата от 21,8 милиона евро и три поръчителства от Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (WHS) за сумата от 1,4 милиона евро, 10,35 милиона евро и 2,25 милиона евро], както и чрез цена от 4,4 EUR на квадратен метър за придобиването на промишлен терен от 120 ha, чрез гаранции от провинция Burgenland за твърди цени при предоставянето на комунални услуги и чрез помощ с неизвестен размер под формата на създаване на специфична инфраструктура на предприятието, не представляват помощи по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
Член 2
Помощта, която Австрия е предоставила на LLG чрез учредяването на поръчителство за 14,5 милиона евро от WiBAG е съобразена с одобрените от Комисията насоки № 542/95 относно поръчителството.
Помощта за околната среда на стойност 5,37 милиона евро е съобразена с одобрените от Комисията насоки № 93/148 относно финансирането на опазването на околната среда.
Член 3
Индивидуалните помощи, предоставени от Австрия, в размер на 0,4 милиона евро под формата на помощ за придобиването на терен и в размер на 21,8 милиона евро под формата на скрито участие, са съвместими с Общия пазар“. [неофициален превод]
6.
Срещу това решение Sniace подава жалба до Първинстанционния съд. Комисията в качеството си на ответник е подкрепена от Lenzing Lyocell, от австрийската провинция Burgenland и от Австрия.
7.
Първоинстанционният съд отхвърля жалбата като недопустима, тъй като Sniace не е лично засегнато от одобряването на помощта. Според Първоинстанционния съд то взема незначително участие в рамките на досъдебното производство и неговото пазарно положение не е чуствително засегнато, тъй като произвежданият само от Lenzing лиоцел не е в конкуренция с произвежданата от Sniace вискоза.
III — Искания
8.
С жалбата си Sniace моли Съда
—
да отмени решението на Първоинстанционния съд по дело T-88/01 от 14 април 2005 г.,
—
да уважи направените пред първа инстанция искания, евентуално да върне делото на Първоинстанционния съд за произнасяне по същество,
—
да уважи искането за процесуално-организационни действия, направено от жалбоподателя писмено на 16 октомври 2001 г., и исканията от 20 април 2001 г. за разпореждане на личното явяване на страните, на изслушване на свидетели и на назначаване на експертиза,
—
да осъди ответника да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство.
9.
Комисията от своя страна моли Съда
—
да отхвърли първите три правни основания на жалбата като недопустими или, при условията на евентуалност, за неоснователни,
—
да отхвърли четвъртото правно основание на жалбата като неоснователно,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски,
—
или, при условията на евентуалност, ако жалбата бъде уважена, да върне делото на Първоинстанционния съд за произнасяне относно основателността.
10.
Lenzing Fibers GmbH (наричано по-нататък „Lenzing Fibers“), правоприемник на Lenzing Lyocell, и Република Австрия искат от Съда жалбата да бъде отхвърлена изцяло.
IV — Анализ
11.
Sniace изтъква четири правни основания. Според него Първоинстанционният съд се заблудил, на първо място, когато отхвърлил наличието на чуствително засягане на пазарното положение на Sniace и на второ място, когато определил участието на Sniace в процедура по разследването като незначително. Трето, обжалваното съдебно решение нарушавало правото на ефективна съдебна защита. С четвърото правно основание Sniace се оплаква от нарушаването на принципа на равно третиране по отношение на Lenzing Lyocell, тъй като Първоинстанционният съд уважил жалбата на концерна майка Lenzing AG (наричано по-нататък „концерна Lenzing“) във връзка с одобряването на помощи в полза на Sniace (
5
).
A — По личното засягане
12.
Преди основанията за обжалване да бъдат разгледани по-подробно, се налага да се направят някои предварителни бележки във връзка с личното засягане на жалбоподателя.
13.
Според постоянната съдебна практика субектите, които не са адресати на дадено решение, могат (с право) да твърдят, че са лично засегнати по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица и така ги индивидуализира по същия начин, както адресата на решението (
6
).
14.
Условията, необходими за наличието на лично засягане на конкурентите в областта на държавните помощи, се различават значително в зависимост от етапа на процедурата и целта на подадената жалбата.
15.
Неотдавна Съдът в Решение по дело ARE [Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum] обобщи при какви условия (потенциалните) конкуренти на бенефициера могат да подадат жалба срещу решенията на Комисията, ако тя не оспорва предприетите от държавите-членки мерки, като не открива официална процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО (
7
). В тази връзка по отношение на жалбата има две възможности: от една страна, с жалбата може да се иска да се разпореди провеждането на официална процедура по разследване, а от друга страна, да се атакува решението на Комисията.
16.
Когато с жалбата се цели да се разпореди провеждането на официална процедура по разследване, е достатъчно жалбоподателите да са лица, предприятия или обединения, т.е. по-специално конкурентни дружества на бенефициера на помощта и професионални организации (
8
), чиито интереси са евентуално засегнати. В този смисъл кръгът на активно процесуално легитимираните лица се тълкува относително широко, за да бъдат защитени процесуалните права на потенциалните конкуренти, които се гарантират в рамките на официалната процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО (
9
).
17.
Различно е положението, когато с жалбата се цели отмяна на решението, прието без провеждане на официална процедура по разследване. В този случай не е достатъчно жалбоподателят да може да се разглежда като потенциално засегнат по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО. Напротив, той трябва да докаже, че е лично засегнат. Това предполага неговото пазарно положение да е чуствително засегнато с помощта, предмет на спорното решение (
10
).
18.
Този по-строг критерий е валиден и след провеждането на официална процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО. В този случай съгласно Решение по дело Gofaz одобряването на помощта въз основа на официална процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО засяга лично жалбоподателя конкурент, когато той е участвал активно в тази процедура и доколкото неговото пазарно положение е чуствително засегнато с помощта, предмет на спорното решение (
11
). Това е критерият, според който трябва да се прецени дали Sniace е лично засегнато.
Б — По първото правно основание: чувствително засягане на пазарното положение
19.
Първото правно основание се отнася до извода на Първоинстанционния съд, че Sniace не доказало наличието на чуствително засягане от помощта. Критерият чуствително засягане позволява да се идентифицират конкурентите, индивидуализирани с дадена одобрена помощ, така че да изпълняват изискванията за допустимост по Решение по дело Plaumann/Комисия (
12
). Според него активно процесуално легитимирани конкуренти са тези, които във връзка с помощта се отграничават по специфичен начин от всички останали лица и са индивидуализирани по подобен начин като адресата на обжалваното решение. Това индивидуализиращо действие разграничава чуствително засягане на пазарното положение, от което според Решение по дело Cofaz произтича активната процесуална легитимация, от засягане на пазарното положение, което не е толкова чуствително.
20.
По принцип всяко предимство, предоставено на определени селективно избрани участници на пазара, засяга пазарното положение на техните конкуренти, които не са получили такова. Тяхното пазарно положение обаче се влияе в положителен или отрицателен смисъл и от много други фактори. Затова самото обстоятелство, че дадена мярка може да повлияе върху съществуващите конкуренти отношения на съответния пазар, все още не е достатъчно, за да се счете, че всеки икономически оператор, който има някакво конкурентно отношение с бенефициера, е лично засегнат от тази мярка (
13
).
21.
Напротив, може да се счита, че помощта има индивидуализиращо конкурентите действие само когато тя облагодетелства бенефициера в сравнение с конкурентите по такъв начин, че този фактор придобива особено значение. Това особено значение трябва да позволи на общностния съд да разграничи въздействието на предимството за бенефициера от останалите фактори, които влияят върху пазарното положение на жалбоподателите конкуренти и да прецени как се отразяват тези фактори по отношение на конкурента. Така формулировката на Първоинстанционния съд в Решение по дело Deutsche Post и DHL може да се разбира в смисъл, че жалбоподателят трябва да посочи степента на засягане на неговото пазарно положение (
14
).
22.
Ето защо Комисията с право подчертава, че чуствителното засягане на пазарното положение на жалбоподател конкурент не трябва да се смесва в някои случаи само с опасността от нарушаване на конкуренцията по член 87 ЕО, която е един от отличителните белези на забранените помощи. По-точно забраната за предоставяне на помощи не се ограничава само до помощи, чието водещо до нарушение на конкуренцията действие индивидуализира определени конкуренти (
15
).
23.
Следователно трябва да се разгледат структурата на съответния пазар и въздействието на твърдяната помощ (
16
). В точка 61 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд изхожда от това, че с помощите се подпомага изключително завод за производство на лиоцел и че Sniace нито произвежда, нито иска в бъдеще да произвежда този материал. По-нататък в точки 62—78 Първоинстнационният съд прави извода, че лиоцелът и произвежданата от Sniace вискоза не се конкурират. Следователно помощта за производство на лиоцел в полза на Lenzing Lyocell не можела чуствително да засегне пазарното положение на Sniace (
17
). Първоинстанационният съд се позовава основно на различните качества на двата вида влакна, които вече не се оспорват от Sniace, особено на по-високата цена на лиоцела.
1. По преценката на доказателствата от Първоинстанционния съд
24.
При все това както и пред Първоинстанционния съд, Sniace възразява, че Lenzing Lyocell продавал „лиоцел от по-нисък стандарт“, т.е. продукт с по-ниско качество, както и т.нар. провискоза, представляваща смес от лиоцел и вискоза. Тези два продукта били конкурентни на произвежданата от Sniace вискоза.
25.
Както Sniace изрично признава, жалбата е ограничена до правни въпроси в съотевтствие с член 225 ЕО във връзка с член 58, първа алинея от Статута на Съда. Единствено Първоинстанционният съд е компетентен да установи и да прецени релевантните факти, както и да прецени доказателствата. Ето защо преценката на фактите и на доказателствата, освен в случаите на изопачаване, не е правен въпрос, подлежащ на контрола на Съда въз основа на подадена жалба (
18
).
26.
Както подчертават също Комисията и Австрия, възраженията на Sniace във връзка с конкуренцията между лиоцела и вискозата засягат единствено установяването на фактите от Първоинстанционния съд. Следователно те са допустими само, доколкото Sniace твърди, че Първоинстанционният съд е изопачил фактите или доказателствата.
27.
Съдът неотдавна уточни, че е налице изопачаване, без да се прибягва към нова преценка на фактите и доказателствата, когато преценката на наличните даказателства е явно неправилна (
19
).
28.
Предвид гореизложеното оплакването на Sniace, че Първоинстанционният съд в точка 72 погрешно установил, че материалите по делото не позволявали да се направи извод за съществуването на различни качества на лиоцела, е основателно. От представената от Sniace като приложение 17 към жалбата статия за симпозиума Lenzing Lyocell става именно ясно, че Lenzing Lyocell е разработил различни видове влакна от лиоцел, които притежават различни свойства.
29.
При все това тази грешка обаче не е определяща за законосъобразността на обжалваното съдебно решение, тъй като наличието на различни видове лиоцел не потвърждава твърдението, че Lenzing Lyocell действително продавал лиоцел с по-ниско качество, който се конкурирал в ценово отношение с вискозата.
30.
По-нататък Sniace се оплаква от това, че Първоинстанционният съд в точки 74—77 не преценява в достатъчна степен твърдението за наличие на конкуренция между вискозата и провискозата, която е смес от лиоцел и вискоза. Изложените по тази точка доводи се изчерпват всъщност в изтъкването на съществуването на провискоза. Sniace обаче не доказва, че представените още пред първата инстанция доказателства сочат, че провискозата и вискозата били в отношенение на конкуренция.
31.
Такъв е изводът, до който се стига и в публикуваното през март 2004 г. решение на Комисията в процедура по сливане относно концерна Lenzing, на което Sniace се позовава. Вярно е, че в процедурата по сливане концернът Lenzing се е старал да докаже, че лиоцелът и вискозата трябвало да се причислят към един и същ пазар. Той очевидно не е успял, тъй като в това решение Комисията е установила, че съществувал отделен пазар на лиоцелни влакна, на който наред с концерна Lenzing развивал дейност само още един концерн — Acordis (
20
).
32.
В настоящото произвоство не могат да се вземат предвид забележките на Службата на Обединеното кралство за контрол на сливанията по повод на придобиването от концерна Lenzing на производството на тази конкурентна заготовка от лиоцел. Тази служба приема към по-късен момент, че лиоцелът можело да се замести с други влакна (
21
). Sniace не е развило тези аргументи по същество, нито ги е използвало, за да покаже по отношение на различните приложения, че неговото пазарно положение е чуствително засегнато. Ето защо те не са предмет на настоящото производство.
33.
Следователно не може да се установи, че Първоинстанционният съд е изопачил доказателства с отричането на пряко отношение на конкуренция между вискоза и лиоцел. Вследствие на това тази част от първото правно основание трябва да бъде отхвърлена.
2. По конкуретното отношение между Sniace и концерна Lenzing
34.
Първоинстанционният съд според Sniace освен това пропуснал изцяло да изследва различните подходи към неговото индивидуализиране с предоставянето на помощта. Подобно на концерна Lenzing то било част от ограничен кръг производители на целулозни влакна и било едно от трите конкуриращи се предприятия, включили се съгласно член 88, параграф 2 ЕО в процедурата по разследване на помощите в полза на Lenzing Lyocell. В точка 45 от своето решение Комисията изходила дори и от принципа, че било възможно помощите за Lenzing Lyocell да засегнат конкуренти в други държави-членки. Както Комисията признава, този пазар страдал от свръхкапацитет (
22
). Най-накрая, Sniace доказало в първоинстанционното производство, че претърпяло загуби вследствие на предоставените на Lenzing Lyocell помощи.
35.
Този довод не е относим. Ето защо фактът, че тези точки не са били изрично изследвани, не съставлява липса на мотиви (
23
).
36.
Следва именно да се припомни, че помощта е облагоприятствала непосредствено само производството на лиоцел, че Sniace не произвежда този продукт, а вискоза и че между вискозата и лиоцела не съществува пряка конкуренция.
37.
Изложените от Sniace доводи не се отнасят до пазара на лиоцел. Поради това те биха могли да бъдат убедителни само доколкото дадена помощ в полза на производството на лиоцел е могла да засегне чуствително пазарното положение на производител на целулозни влакна, предназначени за други пазари. За тази цел било необходимо помощта, която се предоставя в рамките на един пазар, на който конкурентът на бенефициера не развива дейност, да произведе спрямо него, на други пазари, толкова съществено действие, че същият да бъде индивидуализиран като адресата на разрешението.
38.
При все това доводът на Sniace не съдържа сведения относно това, че помощта в полза на производство на лиоцел действително е засегнала други пазари. По-специално, то не успява да докаже, че е претърпяло загуби от продажбата на вискоза поради конкуренцията с лиоцел. Както подчертава и Комисията, представеният с тази цел от Sniace документ в първоинстанционното производство се позовава именно на недоказаната теза, че лиоцелът действително се конкурирал пряко с вискозата.
39.
За да покаже Sniace, в качеството си на конкурент на концерна Lenzing на други пазари, че помощта за производството на лиоцел чуствително засяга, т.е. индивидуализира, Sniace е трябвало да посочи въздействията върху тези пазари. Такива въздействия биха могли да възникнат например чрез — без съмнение трудно за доказване — косвено субсидиране между облагоприятстваната сфера на дейност и другите дейности на получателя на помощта. В действителност в тази връзка Sniace не е посочило никакви сведения.
40.
Засягането би могло също да произтича от действието на портфолио (
24
), състоящо се в това, че бенефициерът продава едновременно продукти, част от пазара на подпомаганите дейности, и продукти от други пазари, на които той се конкурира по повод на тях с жалбоподателя конкурент. В този смисъл е и доводът относно провискозата и други смеси от влакна при употребата на лиоцел. При всe това Sniace не е доказало, че тази смес е била в пряка конкуренция с предлаганата от него вискоза, нито че евентуално действие на портфолио е засегнало неговото пазарно положение, като се вземат предвид предимствата за производството на лиоцел.
41.
Вследствие на това Първоинстанционният съд не е трябвало да се произнася относно становището на Sniace във връзка с общата конкуренция между производителите на целулозни влакна.
42.
Следователно тази част на първото правно основание също трябва да се отхвърли.
В — По второто правно основание: участие в процедурата
43.
С второто правно основание Sniace оспорва констатацията в точка 59 от обжалваното съдебно решение, че е взело незначително участие в рамките на досъдебното производство.
44.
Това правно основание в действителност не може да се приеме, т.е. то е „moyen inopérant“ — правно основание, което не позволява да се постигне целта на обжалването. Поради това то не е обосновано.
45.
От Решение по дело ARE [Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum] следва, че упражняването на процесуалните права, предоставени на участниците съгласно член 88, параграф 2 ЕО, не може само по себе си да ги индивидуализира по подобен начен на адресата на решението за помощ (
25
). С участието си в дадена процедура съответната страна изразява своя особен интерес към предоставеното предимство на бенефициера на помощта. Интересът сам по себе си не индивидуализира тази страна подобно на адресата на решението за помощта. Ето защо интензивното участие в официалната процедура по разследване не би било достатъчно.
46.
С право разглежданият тук по различен начин от Sniace, Комисията и Lenzing Fibers въпрос относно това, дали е възможна от своя страна индивидуализация, без конкурентът жалбоподател да участва в процедурата по разследване, може да бъде оставен без разглеждане (
26
). Същото се отнася за въпроса дали от Sniace би могло да се очаква по-засилено участие в процедурата.
47.
По-нататък Sniace излага в своята жалба, че то било индивидуализирано най-малко с оглед на защитата на неговите процесуални права в процедурата по разследване съгласно член 88, параграф 2 ЕО. С приемането на обжалваното решение Комисията нарушила процесуалните права на Sniace. Тъй като Комисията е променила изцяло своято преценка относно разследваните мерки в сравнение със съдържащата се в съобщението за започване на процедурата, респ. срещу разширяване на обхвата на разследването спрямо други мерки, тя трябвало да предостави на Sniace възможност отново да изложи становище преди окончателното решение.
48.
При все това този довод не е допустим съгласно член 113, параграф 2 от Процесуалния правилник. Съгласно тази разпоредба с жалбата не може да се измени предмета на спора пред Първоинстнационния съд. Sniace обаче не изтъква пред Първоинстанционния съд това т.нар. процесуално нарушение. Там Sniace се оплаква от промяната на мнението на Комисията само доколкото то не било достатъчно обосновано. В действителност оплакването от липсата на обосновка и пропускът да се проведе повторно изслушване са различни правни основания за обжалване. Ето защо с разглеждането на този довод в рамките на обжалването би се разширил предметът на спора.
49.
Всъщност доскоро не бе признато, че конкурентите на участниците в процедурата по член 88, втори параграф ЕО трябва да бъдат изслушвани повторно. Съгласно членове 6 и 20 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за особените разпоредби за приложението на член [88 ЕО] (
27
) техните права се ограничават по-скоро до жалби относно помощи, до становището след започване на поцедурата, както и до информацията за решението на Комисията.
50.
Както твърди Lenzing Fibers, освен всичко друго Sniace дори е имало възможност да вземе отношение във връзка с променената оценка на Комисията по отношение на различните пазари на вискоза и лиоцел. По-специално, в допълнително съобщение към процедурата по разследване по член 88, параграф 2 ЕО Комисията вече изразява мнение, че вискозата и лиоцелът са два различни продукта, и дава възможност страните отново да изразят становище (
28
).
51.
Следователно и второто основание на жалбата трябва да бъде отхвърлено.
Г — По третото основание на жалбата: ефективна съдебна защита
52.
При условията на евентуалност Sniace твърди, че ако жалбата му бъде отхвърлена като недопустима, това би означавало, че му се отказва ефективна съдебна защита.
53.
Доколкото обаче Sniace поддържа, че вече е доказало наличието на изискванията за допустимост на жалбата, уместно е да се направи препращане към гореизложеното. Тъкмо фактът, че то е лично засегнато, не беше доказан. Също така не може да се изведе право да се подава жалба въз основа на процесуалната роля на Sniace в процедурата пред Комисията.
54.
Макар въпреки липсващата индивидуализация с решението на Комисията да биха били засегнати правата на Sniace, от това все още не би произтичало допустимостта на жалба пред общностните съдилища (
29
). По-скоро държавите-членки са компетентни да предвидят за подобни случаи система от съдебни способи за защита и процедури, с които може да се гарантира спазването на правото на ефективна съдебна защита (
30
). В този контекст според съдържащия се в член 5 ЕО принцип на лоялно сътрудничество националните съдилища трябва доколкото е възможно така да тълкуват и прилагат националните процесуални норми относно упражняването на правото да се подаде иск или жалба, че да гарантират необходимата съдебна защита (
31
).
55.
Частноправните субекти не могат всъщност, като се позовават единствено на член 87 ЕО, да твърдят пред националните съдилища, че предоставянето на помощ нарушава общностното право, и да поискат от съда да установи пряко или инцидентно, че такова нарушение е налице. (
32
) Такава констатация може да направи единствено Комисията, по-специално съгласно членове 87 и 88 ЕО (
33
).
56.
При все това от тази хипотеза трябва да се различава възможността за оспорване пред националните юрисдикции на законосъобразността на решение на Комисията за одобряване на помощите. По принцип такава възможност съществува (
34
), когато частноправният субект не е трябвало да подаде жалба до общностните съдилища в определен срок (
35
). Настоящият случай не е такъв, защото жалбата щеше да е недопустима. Освен това в конкретния случай националният съд трябва при тези обстоятелства да изпрати до Съда преюдициално запитване, за да бъде проверена валидността на решението (
36
).
57.
Ето защо изискванията за допустимост на жалбата на конкуренти срещу решение за одобряване на помощи, подадена пред общностните съдилища, не нарушават принципа на ефективна съдебна защита.
Д — По четвъртото правно основание: равно третиране
58.
На последно място, Sniace поддържа схващането, че отхвърлянето на жалбата като недопустима би нарушило принципа на равно третиране. По-специално неговият конкурент, Lenzing-Konzern, могъл успешно да обжалва едно решение на Комисията, с което са одобрени мерки в полза на Sniace.
59.
Без да се налага да бъде описвано подробно това отделно производство, достатъчно е тук да се подчертае, че помощта в полза на Sniace е подпомогнала и неговото производство на вискоза, а Lenzing-Konzern също предлага вискоза. Тъй като е била засегната пряката конкуренция, Първоинстанционният съд е постановил, че е налице индивидуализация (
37
). Тъй като двете производства не са еднакви, не може да се установи недопустимо неравноправно третиране.
60.
В крайна сметка Sniace не може също да упреква Първоинстанционния съд, че е отхвърлил неговото искане за събиране на доказателства. Единствено Първоинстанционният съд е компетентен да реши дали представеният доказателствен материал по дадено дело трябва да бъде допълнен. Въпросът относно доказателствената стойност на процесуалните документи подлежи на неговата независима преценка на фактите, която според постоянната съдебна практика не може да бъде контролирана от Съда при обжалване, освен ако представените на Първоинстанционния съда доказателства са били изопачени или когато от документите към преписката стават видни неправилни фактически. констатации (
38
).
61.
Това правно основание следва също да се отхвърли.
Е — Заключение
62.
Следователно жалбата следва изцяло да бъде отхвърлена.
V — По съдебните разноски
63.
По силата на член 122 във връзка с член 118 и член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбата на Sniace трябва да бъде отхвърлена, то следва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
64.
Съгласно член 69, параграф 4 от Процедурния правилник държавите-членки, които са встъпили в делото, заплащат направените от тях съдебни разноски, включително разноските за производството по обжалване (
39
). Съгласно трета алинея от тази разпоредба Съдът може да реши друг встъпила в делото страна да понесе направените то нея съдебни разноски. Тази мярка изглежда подходяща в този случай по отношение на Lenzing Fibers. Поради тази причина Австрия и Lenzing Fibers трябва да заплатят направените от тях съдебни разноски.
VI — Заключение
65.
Предвид гореизложеното предлагам на Съда да реши, както следва:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Sniace SA понася направените от него съдебни разноски, както и направените от Комисията съдебни разноски.
3)
Република Австрия и Lenzing Fibres GmbH понасят направените от тях съдебни разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	ОВ L 38, 2001 г., стр. 33.
(
3
)	Решение от 14 април 2005 г. по дело Sniace/Комисията (T-88/01, Recueil, стр. II-1165).
(
4
)	Цитирано в бележка под линия 2.
(
5
)	Решение от 21 октомври 2004 г., по дело Lenzing AG/Комисията (T-36/99, Recueil, стр. II-3597); вж. към това и заключението ми от 1 февруари 2007 г., по дело Испания/Lenzing (C-525/04 P, все още непубликувано в Сборника).
(
6
)	Решение от 15 юли 1963 г. по дело Plaumann/Комисия (25/62, Recueil, стр. 211 и 238) и Решение от 19 май 1993 г. по дело Cook/ Комисия (C-198/91, Recueil, стр. I-2487, точка 20).
(
7
)	Решение от 13 декември 2005 г. по дело ARE [Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum] (C-78/03 P, Recueil, стр. I-10737, точка 34 и сл.).
(
8
)	Решение по дело по дело ARE (цитирано в бележка под линия 7, точка 35 и сл.).
(
9
)	Решение по дело по дело ARE (цитирано в бележка под линия 7, точка 34 и сл.).
(
10
)	Решение по дело ARE (цитирано в бележка под линия 7, точка 68 и сл. и формулирано по не толкова изричен начин в точка 37).
(
11
)	Решение от 28 януари 1986 г. по дело Cofaz и. др./Комисия (169/84, Recueil, стр. 391, точка 25).
(
12
)	Решение по дело Plaumann/Комисия и Решение по дело Cook/Комисия, и двете цитирани в бележка под линия 6.
(
13
)	Решение от 10 декември 1969 г. по дело Eridania и др./Комисия (10/68 и 18/68, Recueil, стр. 459, точки 7 и 8).
(
14
)	Определение на Първоинстанционния съд от 27 май 2004 г. (T-358/02, Recueil, стр. II-1565, точка 37).
(
15
)	Вж. в тази връзка Решение от 21 февруари 2006 г. по дело Deutsche Post и DHL/Комисия (C-367/04 P, все още непубликувано в Recueil, достъпно само на немски и френски език, точка 47).
(
16
)	Така, по повод на помощ в полза на бензиностанции Първоинстанционният съд в Решение от 12 декември 2006 г. по дело Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid и Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Комисия (T-146/03, все още непубликувано в Recueil, точка 50 и сл.) се позовава на местните конкуренти на управителя на бензиностанция бенефициер на помощта.
(
17
)	Този анализ впрочем съответства на оценката на Комисията в точка 52 от мотивите на оспорваното решение, както и на Решение от 17 октомври 2001 г. за несъвместимостта на обединяването с Общия пазари с функционирането на Споразумението за EИП (COMP/M.2187 — CVC/Lenzing, ОВ L 20, 2004 г., точки 54 и сл. от мотивите).
(
18
)	Вж. в областта на правото относно държавни помощи Решение от 1 юни 2006 г. по дело P&O European Ferries [Vizcaya]/Комисия и по дело Diputación Foral de Vizcaya/Комисия (C-442/03 P и C-471/03 P, Recueil, стp. I-4845, точка 60), както и в по-общ план Решение от 11 февруари 1999 г. по дело Antillean Rice Mills и др./Комисия (C-390/95 P, Recueil, стр. I-769, точка 29), Решение от 15 юни 2000 г. по дело Dorsch Consult (C-237/98 P, Recueil, стр. I-4549, точка 35 и сл.) и Решение от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P и C-219/00 P, Recueil, стp. I-123, точка 49).
(
19
)	Решение от 18 януари 2007 г. по дело PKK и KNK/Съвет (C-229/05 P, все още непубликувано в Recueil, точка 37). Относно предишната формулировка вж. Решение от 28 май 1998 г. по дело New Holland Ford/Комисия (C-8/95 P, Recueil, стр. I-3175, точка 72) и Решение от 6 април 2006 г. по дело General Motors Nederland и Opel Nederland/Комисия (C-551/03 P, Recueil, стр. I-3173, точка 54).
(
20
)	Решение по дело CVC/Lenzing (цитирано в бележка под линия 17, съображение 230 и сл.).
(
21
)	Решение на Office of Fair Trading от 6 септември 2004 г. по дело Lenzing/Tencel, http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F-28E5-4E0C-99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, точка 10 и сл.
(
22
)	Sniace се позовава в това отношение на съобщението за откриване на процедура за разследване съгласно член 88, параграф 2 ЕО и на цитираното в бележка под линия 17 решение за сливане, макар Комисията да прави тази констатация в точка 45 от оспорваното решение.
(
23
)	Срв. Решение от 6 март 2001 г., по дело Connolly/Комисия (C-274/99 P, Recueil, стр. I-1611, точка 121) и Решение от 11 септември 2003 г по дело Белгия/Комисия [Forges de Clabecq] (C-197/99 P, Recueil, стр. I-8461, точка 81), както заключението на генералния адвокат Léger в посоченото най-накрая дело, точка 68.
(
24
)	Виж относно това понятие Решение на Съда от 3 април 2003 г. по дело BaByliss/Комисия (T-114/02, Recueil, стр II-1279, точка 343).
(
25
)	Решение по дело по дело ARE (цитирано в бележка под линия 7, точки 58, 69 и сл.); вж. в този смисъл и Решение на Първоинстанционния съд от 5 юни 1996 г. по дело Kahn Scheepvaart/Комисия (T-398/94, Recueil, стр. II-477, точка 42).
(
26
)	Срв. Решение на Първоинстанционния съд от 27 април 1995 г. по дело ASPEC и др./Комисия (T-435/93, Recueil, стр. II-1281, точка 64), Решение от 5 ноември 1997 г. по дело Ducros/Комисия (T-149/95, Recueil, стр. II-2031, точка 34) и Решение от 15 септември 1998 г. по дело BP Chemicals/Комисия (T-11/95, Recueil, стр. II-3235, точка 72) с Решение на Съда от 23 май 2000 г. по дело Comité d’entreprise de la Société française de production и др./Комисия (C-106/98 P, Recueil, стр. I-3659, точка 41), както и Определение на Първоинстанционния съд по дело Deutsche Post и DHL/Комисия (цитирано в бележка под линия 14, точка 41).
(
27
)	ОВ L 83, стр. 1.
(
28
)	Покана за представяне на становища съгласно член 88, параграф 2 EО относно държавните помощи C-61/98 (ex NN 189/97) Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, ОВ C 253, 1999 г., стр. 4 и 10.
(
29
)	Включеното от Комисията Определение от 1 октомври 2004 г. по дело Pérez Escolar/Комисия (C-379/03 P, непубликувано в Recueil, достъпно само на испански и френски език, точка 41 и сл.) не е релевантно в настоящия случай, тъй като жалбоподателят дори не е бил конкурент на т.нар. облагодетелстван търговец.
(
30
)	Решение от 25 юли 2002 г. по дело Unión de Pequeños Agricultores/Съвет (C-50/00 P, Recueil, стр. I-6677, точка 41).
(
31
)	Решение по дело Unión de Pequeños Agricultores/Съвет (цитирано в бележка под линия 30, точка 42).
(
32
)	Решение от 22 март 1977 г. по дело Steinike и Weinlig (78/76, Recueil, стр. 595, точка 10) и Решение от 24 юли 2003 г.по дело Sicilcassa и Graci (C-297/01, Recueil, стр. I-7849, точка 47).
(
33
)	Решение по дело Steinike und Weinlig (цитирано в бележка под линия 32, точка 6 и сл.).
(
34
)	Решение от 15 декември 2005 г. по дело Unicredito Italiano (C-148/04, Recueil, стр. I-11137, точка 43); срв. също и Решение от 21 май 1987 г. по дело Rau/BALM (133/85 до 136/85, Recueil, стр. 2289, точка 11) и Решение от 14 декември 2000 г. по дело Masterfoods и HB (C-344/98, Recueil, стр. I-11369, точка 55 и сл.).
(
35
)	Срв. заключениeто ми от 26 октомври 2006 г. по дело Roquette Frères (C-441/05, все още непубликувано в Recueil, точка 33 наред с други позовавания).
(
36
)	Решение по дело Masterfoods, цитирарно в бележка под линия 33.
(
37
)	Вж. към това заключението ми по дело Испания/Lenzing (цитирано в бележка под линия 5, точка 29 и сл.).
(
38
)	Решение от 10 юли 2001 г. по дело Ismeri Europa/Rechnungshof (C-315/99 P, Recueil, стр. I-5281, точка 19), Решение от 7 ноември 2002 г. по дело Glencore и Compagnie Continentale/Комисия (C-24/01 P и C-25/01 P, Recueil, стр. I-10119, точки 77 и 78) и Решение от 7 октомври 2004 г. по дело Mag Instrument/СХВП (C-136/02 P, Recueil, стр. I-9165, точка 76).
(
39
)	Решение от 24 септември 2002 г. по дело Falck/Комисия (C-74/00 P и C-75/00 P, Recueil, стр. I-7869, точка 191).