Неокончателна редакция
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пленум)
21 април 2026 година(*)
Съдържание
I.
Правна уредба
А.
Международното право
Б.
Правото на Съюза
1.
Първичното право
а)
Договорът за ЕС
б)
Договорът за функционирането на ЕС
в)
Хартата
2.
Вторичното право
а)
Директива 2000/31
б)
Директива 2006/123
в)
Директива 2010/13
г)
Директива 2015/1535
д)
Директива 2018/1808
е)
ОРЗД
В.
Унгарското право
1.
Основен закон на Унгария
2.
Граждански кодекс на Унгария
3.
Закон за закрила на детето
4.
Законът за търговската реклама
5.
Закон за медийните услуги
6.
Законът за системата на регистрите за съдимост
7.
Законът за общественото образование
II.
Досъдебната процедура и производството пред Съда
III.
По иска
А.
По първото, второто, третото и петото твърдение за нарушения, изведени от нарушения на Директива 2000/31, на Директива 2006/123, на Директива 2006/123 и на Директива 2010/13, както и на член 56 ДФЕС и на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата
1.
По първото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на Директива 2010/13
а)
По нарушението на член 6а, параграф 1 от Директива2010/13
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
б)
По нарушението на член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 2010/13
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
в)
По нарушението на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
г)
Заключение
2.
По второто твърдение за нарушение, изведено от нарушения на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31
а)
По наличието на ограничение по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31
1)
По член 6/А от Закона за закрила на детето
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
2)
По член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
б)
По обосновката на ограниченията на основание член 3, параграф 4 от Директива 2000/31
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
в)
Заключение
3.
По третото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕ
а)
По наличието на ограничение по смисъла на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС
1)
По член 6/А от Закона за закрила на детето
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
2)
По член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
3)
По член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
б)
По обосновката на ограниченията по смисъла на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
в)
Заключение
4.
По петото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата
а)
По приложимостта на Хартата към член 6/A от Закона за закрила на детето и член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование
б)
По наличието на неизпълнение на задълженията, произтичащи от член 21 от Хартата
в)
По наличието на ограничения на правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата
1)
По наличието на ограничение на правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано в член 7 от Хартата
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
2)
По наличието на ограничение на свободата на изразяване на мнение, гарантирана в член 11 от Хартата
i)
Доводи на страните
ii)
Съображения на Съда
г)
По обосновката на ограниченията на правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата
д)
По наличието на нарушение на член 1 от Хартата
1)
Доводи на страните
2)
Съображения на Съда
е)
Заключение
Б.
По шестото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 2 ДЕС
1.
Доводи на страните
2.
Съображения на Съда
а)
По задължителния характер на член 2 ДЕС
б)
По нарушението на задълженията, произтичащи от член 2 ДЕС
В.
По четвъртото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на член 10 от ОРЗД и на член 8, параграф 2 от Хартата
1.
Доводи на страните
2.
Съображения на Съда
IV.
По съдебните разноски
„ Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 258 ДФЕС — Национално законодателство, въвеждащо ограничения във връзка с полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, с цел на защитата на децата — Директиви 2000/31/ЕО, 2006/123, 2010/13/ЕС — Ограничения върху сексуалното образование — Принцип на недопускане на дискриминация — Ценности на Европейския съюз, закрепени в член 2 ДЕС — Позоваване на нарушение на тези ценности в производството за установяване на неизпълнение на задължения — Членове 1, 7, 11 и 21 от Харта на основните права на Европейския съюз — Защита на личните данни “
По дело C-769/22,
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения, предявен на основание член 258 ДФЕС на 19 декември 2022 г.,
Европейска комисия, представлявана първоначално от V. Di Bucci, L. Malferrari, J. Tomkin и K. Talabér-Ritz, а впоследствие от D. Calleja Crespo, L. Malferrari, J. Tomkin и K. Talabér-Ritz,
ищец,
подпомагана от:
Кралство Белгия, представлявано от C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, A. Van Baelen и L. Van den Broeck,
Кралство Дания, представлявано от D. Elkan, J. Farver Kronborg и C. A.-S. Maertens,
Федерална република Германия, представлявана от J. Möller, R. Kanitz и N. Scheffel,
Република Естония, представлявана от H. Hirsik и M. Kriisa,
Ирландия, представлявана първоначално от M. Browne, Chief State Solicitor, A. Joyce, M. Lane и D. O’Reilly, а впоследствие от M. Browne, Chief State Solicitor, R. Fanning, Attorney General, A. Burke и A. Joyce, подпомагани от B. Quigley, SC, и S. Brittain, BL,
Република Гърция, представлявана от K. Boskovits,
Кралство Испания, представлявано от A. Gavela Llopis, A. Pérez-Zurita Gutiérrez и J. Ruiz Sánchez,
Френска република, представлявана първоначално от B. Fodda, E. Leclerc и T. Stéhelin, а впоследствие от B. Fodda и T. Stéhelin,
Велико херцогство Люксембург, представлявано от A. Germeaux и T. Schell, подпомагани от P.-E. Partsch, адвокат,
Република Малта, представлявана от A. Buhagiar, подпомагана от D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado,
Кралство Нидерландия, представлявано от M. K. Bulterman, C. S. Schillemans и J. Langer,
Република Австрия, представлявана от A. Posch и J. Schmoll,
Португалска република, представлявана от P. Barros da Costa, L. Medeiros и A. Pimenta,
Република Словения, представлявана от A. Vran,
Република Финландия, представлявана от H. Leppo,
Кралство Швеция, представлявано първоначално от H. Eklinder, F.-L. Göransson, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev и O. Simonsson, а впоследствие от H. Eklinder, F.-L. Göransson, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson и O. Simonsson,
Европейски парламент, представляван от G. Corstens, E. Paladini и A. Tamás,
встъпили страни,
срещу
Унгария, представлявана от M. Z. Fehér и K. Szíjjártó,
ответник,
СЪДЪТ (пленум),
състоящ се от: K. Lenaerts, председател, T. von Danwitz, заместник-председател, F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún (докладчик), I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu-Matei, M. Condinanzi и F. Schalin, председатели на състави, S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias, M. Gavalec, B. Smulders, S. Gervasoni, N. Fenger и R. Frendo, съдии,
генерален адвокат: T. Ćapeta,
секретар: I. Illéssy, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 19 ноември 2024 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 5 юни 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1        С исковата си молба Европейската комисия моли Съда:
a)      да установи, че като е приела A pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény (Закон № LXXIX от 2021 г. за въвеждане на по-строги мерки срещу лицата, осъдени за педофилия, и за изменение на някои закони с оглед на закрилата на децата) от 15 юни 2021 г. (Magyar Közlöny 2021/118., наричан по-нататък „Законът за изменение“) Унгария не е изпълнила задълженията си съгласно правото на Европейския съюз, както следва:
(1)      –      като е въвела член 6/А в А gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény
(Закон № XXXI от 1997 г. за закрила на детето и за организация на настойничеството и попечителството) от 8 май 1997 г. (Magyar Közlöny 1997/39.), с който се забранява предоставянето на ненавършилите пълнолетие лица на съдържание, което популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, Унгария е нарушила член 3, параграф 2 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257), членове 16 и 19 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, 2006 г., стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50), член 56 от ДФЕС и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“);
–        като е въвела член 8, параграф 1а в А gazdasági reklámtevékenység alapvető feltételeiről és egyes korlátairól szóló 2008. évi XLVIII. törvény (Закон № XLVIII от 2008 г. за основните условия и някои ограничения на икономическата рекламна дейност) от 28 юни 2008 г., (Magyar Közlöny 2008/95.), с който се забранява предоставянето на ненавършилите пълнолетие лица на реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, Унгария е нарушила член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги) (ОВ L 95, 2010 г., стр. 1), изменена с Директива (ЕС) 2018/1808 на Европейския парламент и на Съвета от 14 ноември 2018 година (наричана по-нататък „Директива 2010/13“), член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, членове 16 и 19 от Директива 2006/123, член 56 от ДФЕС и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата;
–        като е въвела член 9, параграф 6 в А médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Закон № CLXXXV от 2010 г. за медийните услуги и масовата комуникация) от 31 декември 2010 г. (Magyar Közlöny 2010/202.), с който се задължават доставчиците на линейни аудиовизуални медийни услуги да класифицират в категория V всички предавания, чийто основен фокус е популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, и съответно
да излъчват тези предавания самомежду 22.00 ч. и 5.00 ч., и с приемането на член 31, параграф 4а от този закон, с който се изключва възможността за квалифицирането като съобщения от публичен интерес или
послания от обществена полза на предавания, чийто основен фокус е популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, Унгария е нарушила член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата;
–        като е изменила член 179, параграф 2 от Закон № CLXXXV от 2010 г. за медийните услуги и масовата комуникация, с който се налага задължение на Médiatanács (Медиен съвет, Унгария) да иска от държавата членка, под чиято юрисдикция е доставчикът на медийни услуги осъществява дейност, да предприеме ефективни мерки и действия за преустановяване на констатираните от Медийния съвет нарушения, Унгария е нарушила член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 2010/13;
–        като е изменила член 9, параграф 12 от А nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (Закон № CXC от 2011 г. за националното обществено образование) от 29 декември 2011 г. (Magyar Közlöny 2011/162.), с който се забранява дейностите, свързани със сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, да са насочени към популяризиране на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение__ промяна на пола или хомосексуалност, Унгария е нарушила членове 16 и 19 от Директива 2006/123, член 56 от ДФЕС и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата;
(2)      като е приела посочените в точка 1 разпоредби, Унгария е нарушила член 2 от ДЕС;
(3)      като е изменила член 67, параграф 1, буква a)—d) от А bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény (Закон № XLVII от 2009 г. за системата на регистрите за съдимост, регистъра на съдебните решения срещу унгарски граждани, постановени от съдилища на държави — членки на Европейския съюз, и регистрирането на биометрични данни в наказателното производство и от полицейски служители) от 19 юни 2009 г. (Magyar Közlöny 2009/83.), с който се налага задължение на органа, който има пряк достъп до регистрираните данни, да разреши на оправомощените лица да се запознаят с регистрираните данни за лицата, извършили престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца, Унгария е нарушила член 10 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1, наричан по-нататък „ОРЗД“) и член 8, параграф 2 от Хартата и
б)      да осъди Унгария да заплати съдебните разноски.
I.      Правна уредба
А.      Международното право
2        Член 4 от Европейската конвенция за трансгранична телевизия, подписана в Страсбург на 5 май 1989 г., гласи:
„Страните осигуряват свободата на изразяване и информация съгласно чл. 10 от [Европейската конвенция] за защита [на] правата на човека и основните свободи [подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., (наричана по-нататък „ЕКПЧ“)], гарантират свободата на приемане и не ограничават препредаването на своя територия на програмни емисии, които са в съответствие с разпоредбите на тази конвенция“.
3        Член 7, параграф 2 от тази конвенция предвижда:
„Всички елементи на програмните емисии, които могат да навредят на физическото, умственото или моралното развитие на децата или на подрастващите, не трябва да бъдат разполагани така, че поради времето на тяхното предаване и приемане е вероятно да бъдат гледани от последните“.
Б.      Правото на Съюза
1.      Първичното право
а)      Договорът за ЕС
4        Член 2 от ДЕС предвижда:
„Съюзът се основава на ценностите на зачитане на човешкото достойнство, на свободата, демокрацията, равенството, правовата държава, както и на зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства. Тези ценности са общи за държавите членки в общество, чиито характеристики са плурализмът, недискриминацията, толерантността, справедливостта, солидарността и равенството между жените и мъжете“.
5        Член 4, параграф 2 и 3 ДЕС гласи:
„2.      Съюзът зачита равенството на държавите членки пред Договорите, както и националната им идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, включително по отношение на местното и регионалното самоуправление. Той зачита съществените функции на държавата и по-специално онези, които имат за цел да осигуряват нейната териториална цялост, да поддържат обществения ред и да опазват националната сигурност. По-специално, националната сигурност остава единствено в рамките на отговорността на всяка държава членка.
3.      Съгласно принципа на лоялното сътрудничество, Съюзът и държавите членки при пълно взаимно зачитане си съдействат при изпълнението на задачите, произтичащи от Договорите.
Държавите членки вземат всички общи или специални мерки, необходими за гарантиране на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза.
Държавите членки съдействат на Съюза при изпълнението на неговите задачи и се въздържат от всякакви мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Съюза“.
6        Член 7 ДЕС гласи:
„1.      По мотивирано предложение на една трета от държавите членки, на Европейския парламент или на Европейската комисия Съветът, с мнозинство от четири пети от своите членове, след като получи одобрение от Европейския парламент, може да констатира наличието на очевиден риск от тежко нарушение от държава членка на ценностите, посочени в член 2. Преди да направи тази констатация, Съветът изслушва въпросната държава членка и може да отправи препоръки към нея съгласно същата процедура.
Съветът редовно проверява дали основанията за такава констатация продължават да са налице.
2.      Европейският съвет, като действа с единодушие, по предложение на една трета от държавите членки или на Европейската комисия, след като получи одобрение от Европейския парламент, може да установи наличието на тежко и продължаващо нарушение на ценностите, посочени в член 2 от страна на дадена държава членка, след като покани тази държава членка да представи своята позиция.
3.      Когато е направена констатация по параграф 2, Съветът може с квалифицирано мнозинство да вземе решение за суспендирането на някои права, произтичащи от прилагането на Договорите по отношение на въпросната държава членка, включително и на правото на глас на представителя на правителството на тази държава членка в Съвета. Като осъществява това, Съветът взема под внимание възможните последици от такова суспендиране върху правата и задълженията на физическите и юридическите лица.
Във всеки случай задълженията на въпросната държава членка според Договорите продължават да бъдат обвързващи за нея.
[...]“.
7        Съгласно член 19, параграф 1, първа алинея ДЕС:
„Съдът на Европейския съюз се състои от Съд, Общ съд и специализирани съдилища. Той осигурява спазването на правото при тълкуването и прилагането на Договорите“.
8        Член 49 ДЕС предвижда:
„Всяка европейска държава, която зачита ценностите, посочени в член 2, и се ангажира да ги насърчава, може да поиска да членува в Съюза. [...]
[...]“.
б)      Договорът за функционирането на ЕС
9        Член 16, параграф 1 ДФЕС гласи:
„Всеки има право на защита на личните му данни“.
10      Член 34 ДФЕС предвижда:
„Количествените ограничения върху вноса и всички мерки, имащи равностоен ефект се забраняват между държавите членки“.
11      Член 36 ДФЕС предвижда:
„Разпоредбите на членове 34 и 35 не са пречка за налагането на забрани или ограничения върху вноса, износа или транзитното преминаване на стоки, основаващи се на съображенията за обществен морал, обществен ред или обществена сигурност; за закрила на здравето и живота на хората, животните или растенията; за закрила на националните богатства с художествена, историческа или археологическа стойност; за закрила на индустриалната и търговската собственост. При все това тези забрани или ограничения не трябва да представляват средство за произволна дискриминация или прикрито ограничение на търговията между държавите членки“.
12      Съгласно член 56 ДФЕС:
„В следващите разпоредби се забраняват ограниченията на свободното предоставяне на услуги в рамките на Съюза по отношение на гражданите на държавите членки, които са се установили в държава членка, различна от тази, в която се намира лицето, за което са предназначени услугите.
Европейският парламент и Съветът, като действат в съответствие с обикновената законодателна процедура, могат да разширят обхвата на прилагането на разпоредбите на тази глава по отношение на граждани от трети държави, които предоставят услуги и които са се установили на територията на Съюза“.
13      Член 57 ДФЕС гласи следното:
„Услугите се считат за „услуги“ по смисъла на Договорите, ако те обикновено се предоставят срещу възнаграждение, доколкото не са регулирани от разпоредбите, отнасящи се до свободата на движение на стоки, капитали и хора.
[...]“.
14      Член 165 ДФЕС предвижда:
„1.      Съюзът допринася за развитието на качествено обучение чрез насърчаване на сътрудничеството между държавите членки и, ако е необходимо, чрез подпомагане и допълване на техните действия, като напълно зачита отговорностите на държавите членки за съдържанието на учебния процес и организацията на образователните системи и тяхното културно и езиково разнообразие.
[...]“.
15      Член 166, параграф 1 ДФЕС гласи:
„Съюзът провежда политика на професионално обучение, която подкрепя и допълва действията на държавите членки, като напълно зачита отговорностите на държавите членки относно съдържанието и организацията на професионалното обучение“.
16      Член 258 ДФЕС предвижда:
„Ако Комисията счита, че дадена държава членка не е изпълнила задължение, произтичащо от Договорите, тя издава мотивирано становище по този въпрос, след като е дала възможност на съответната държава да изложи своите съображения.
Ако съответната държава не се съобрази с това становище в срока, определен от Комисията, Комисията може да сезира Съда на Европейския съюз“.
в)      Хартата
17      Член 1 от Хартата е със следния текст:
„Човешкото достойнство е ненакърнимо. То трябва да се зачита и защитава“.
18      Член 7 от Хартата гласи:
„Всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения“.
19      Съгласно член 8 от Хартата:
„1.      Всеки има право на защита на неговите лични данни.
2.      Тези данни трябва да бъдат обработвани добросъвестно, за точно определени цели и въз основа на съгласието на заинтересованото лице или по силата на друго предвидено от закона легитимно основание. Всеки има право на достъп до събраните данни, отнасящи се до него, както и правото да изиска поправянето им.
[...]“.
20      Член 11 от Хартата предвижда:
„1.      Всеки има право на свобода на изразяването на мнения. Това право включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация и идеи без намеса на публичните власти и независимо от границите.
2.      Свободата и плурализмът на медиите се зачитат“.
21      Член 14, параграф 3 от Хартата гласи:
„Свободата да се създават учебни заведения при зачитане на демократичните принципи, както и правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения, се зачитат съгласно националните закони, които уреждат тяхното упражняване“.
22      Съгласно член 20 от Хартата:
„Всички хора са равни пред закона“.
23      Член 21 от Хартата е със следния текст:
„1.      Забранена е всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имотно състояние, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация.
[...]“.
24      Член 24 от Хартата предвижда:
„1.      Децата имат право на закрила и на грижите, необходими за тяхното благоденствие. Те могат да изразяват свободно своето мнение. То се взема под внимание по въпросите, които ги засягат, в зависимост от възрастта и зрелостта им.
2.      При всички действия, които се предприемат от публичните власти или частни институции по отношение на децата, висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение.
[...]“.
25      Член 52 от Хартата гласи:
„1.      Всяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати от настоящата Харта, трябва да бъде предвидено в закон и да зачита основното съдържание на същите права и свободи. При спазване на принципа на пропорционалност ограничения могат да бъдат налагани, само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
[...]
3.      Доколкото настоящата Харта съдържа права, съответстващи на права, гарантирани от [ЕКПЧ], техният смисъл и обхват са същите като дадените им в посочената Конвенция. Тази разпоредба не пречи правото на Съюза да предоставя по-широка защита.
[...]“.
2.      Вторичното право
а)      Директива 2000/31
26      Съображения 8, 10, 18, 21 и 22 от Директива 2000/31 гласят:
„(8)      Целта на настоящата директива е да се създаде правна рамка за гарантиране на свободното движение на услуги на информационното общество между държавите членки, а не да се хармонизира законодателството в областта на наказателното право.
[...]
(10)      В съответствие с принципа на пропорционалност, предвидените в настоящата директива мерки, са строго ограничени до необходимия минимум за постигането на целта за нормално функциониране на вътрешния пазар; в случаите, когато е необходимо да се предприеме действие на равнище Общност и за да се гарантира икономическо пространство, което наистина е без вътрешни граници по отношение на електронната търговия, директивата трябва да осигури висока степен на защита на целите от общ интерес, и по-специално защита на непълнолетните и човешкото достойнство, защита на потребителя и опазване на общественото здраве; съгласно [член 152 от Договора за ЕО, понастоящем член 168 ДФЕС], опазването на общественото здраве е съществен компонент на други политики на Общността.
[...]
(18)      Услугите на информационното общество обхващат широк кръг от икономически дейности, които се извършват онлайн; тези дейности може, в частност, да се състоят от продажби на стоки онлайн; не се включват дейности като доставката на стоки или на услуги офлайн; услугите на информационното общество не се ограничават единствено до услуги, които водят до онлайн сключване на договори, но също дотолкова, доколкото представляват икономическа дейност, обхващат и услуги, които не се заплащат от техните получатели, като тези, които предлагат онлайн информация или търговски съобщения, или от тези, които предоставят средства за търсене, достъп и извличане на данни; услугите на информационното общество включват и услуги, които включват предаване на информация чрез комуникационна мрежа, осигуряване на достъп до комуникационна мрежа или съхраняване на информация, доставена от получателя на услугата; телевизионното излъчване по смисъла на Директива 89/552/ЕИО [на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 298, 1989 г., стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 215)] и радиоразпръскването не са услуги на информационното общество, тъй като те не се предоставят по индивидуална заявка; за разлика от това, услуги предавани от точка на точка, като видео при поискване или предоставяне на търговски съобщения по електронна поща са услуги на информационното общество; използването на електронна поща или еквивалентни индивидуални съобщения, например, от физически лица, които действат извън тяхната търговска, икономическа или професионална дейност, включително и използването им за сключване на договори между такива лица, не е услуга на информационното общество; договорните отношения между служител и неговия работодател не е услуга на информационно общество; дейности, които, поради техния характер, не могат да се извършват на разстояние и по електронен път, като законоустановения одит на финансовите отчети на дружеството или медицински съвети за физически преглед на пациент не са услуги на информационното общество.
[...]
(21)      Обхватът на координираната област не засяга бъдещата хармонизация в Общността по отношение на услугите на информационното общество и бъдещото законодателство, прието на национално ниво в съответствие със законодателството на Общността; координираната област обхваща само изисквания във връзка с онлайн дейности, като онлайн информация, онлайн реклама, онлайн пазаруване, онлайн сключване на договори и не засяга правните изисквания на държавите членки за стоките, като норми на безопасност, задължения за етикетиране, или отговорност за стоките, или изисквания на държавите членки за доставката и транспорта на стоки, включително дистрибуцията на лекарствени продукти; координираната област не се отнася до упражняването на права за откупуване с предимство от органите на държавната власт на определени стоки, като произведения на изкуството.
(22)      Услугите на информационното общество трябва да се контролират при източника на дейността, за да се гарантира ефективна защита на целите от обществен интерес; за тази цел е необходимо да се гарантира, че компетентният орган осигурява такава защита не само за гражданите на своята страна, но и за всички граждани на Общността; за да се повиши взаимното доверие между държавите членки е важно тази отговорност да се формулира ясно от страна на държавата членка, по произход на услугите; освен това, за да се гарантира ефективно свободата на предоставяне на услуги и правната сигурност за доставчиците и получателите на услуги, такива услуги на информационното общество трябва, по принцип, да са предмет на законодателството на държавата членка, в която доставчикът на услугата е установен“.
27      Член 1, параграфи 1 и 2 от Директива 2000/31 предвижда:
„1.      Настоящата директива има за цел да допринесе за нормалното функциониране на вътрешния пазар, като осигурява свободното движение на услуги на информационното общество между държавите членки.
2.      Настоящата директива сближава, до степен, необходима за постигането на целта, посочена в параграф 1, определени национални разпоредби за услугите на информационното общество по отношение на вътрешния пазар, установяване на доставчиците на услуги, търговските съобщения, електронните договори, отговорността на посредниците, кодекси за поведение, извънсъдебно уреждане на спорове, средства за правна защита и сътрудничество между държавите членки“.
28      Член 2 от тази директива предвижда:
„По смисъла на настоящата директива, следните термини означават:
a)      „услуги на информационното общество“: услуги по смисъла на член 1, [параграф 1, буква б) от Директива (ЕС) 2015/1535 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество (ОВ L 241, 2015 г., стр. 1)];
[...]
з)      „координирана област“: изисквания, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услуги на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях:
i)      координираната област се отнася до изисквания, на които доставчикът на услуги трябва да отговаря по отношение на:
–        достъпа до дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изисквания за квалификации, разрешително или нотификация,
–        извършване на дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изисквания за поведението на доставчика на услуги, качеството или съдържанието на услугата, включително по отношение на рекламата и договорите, или изисквания за отговорността на доставчика на услуги.
ii)      координираната област не обхваща изисквания като:
–        изисквания[,] приложими към стоките като такива,
–        изисквания[,] приложими към доставката на стоки,
–        изисквания[,] приложими към услугите, които не са предоставени по електронен път“.
29      Съгласно член 3 от посочената директива:
„1.      Всяка държава членка гарантира, че услугите на информационното общество, които се предоставят от доставчика на услуги, който е установен на нейна територия, съответстват на националните разпоредби на съответната държава членка, които са част от координираната област.
2.      Държавите членки не могат, по причини, свързани с координираната област, да ограничават свободата на предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава членка.
3.      Параграфи 1 и 2 не се прилагат за областите, посочени в приложението.
4.      Държавите членки не могат да предприемат мерки за дерогиране от параграф 2 по отношение на дадена услуга на информационното общество, ако са изпълнени следните условия:
a)      мерките трябва да бъдат:
i)      необходими поради една от следните причини:
–        обществен ред, по-специално предотвратяване, разследване, разкриване и съдебно преследване на престъпления, включително защита на непълнолетните и борбата срещу подстрекаване към омраза на расова, сексуална, религиозна основа или на основа националност, и накърняване на човешкото достойнство на отделни лица,
–         опазване на общественото здраве,
–        обществена сигурност, включително гарантиране на националната сигурност и отбрана,
–        защита на потребителите, включително инвеститорите;
ii)      предприети срещу услуга на информационното общество, която е в ущърб на целите, посочени в i) или които представляват сериозен риск за накърняването на тези цели;
iii)      пропорционални на тези цели;
б)      преди да се предприемат посочените мерки и без да се засягат съдебните процедури, включително предварителните процесуални действия, извършвани в рамките на следствието, държавата членка е:
–        помолила държавата членка, посочена в параграф 1, да предприеме мерки, и последната не е предприела такива или предприетите мерки са били недостатъчни,
–        нотифицирала Комисията и държавата членка, посочена в параграф 1, за намерението ѝ да предприеме такива мерки.
5.      Държавите членки могат, при спешност, да дерогират условията, предвидени в параграф 4, буква б). В такива случаи мерките се съобщават в най-кратък срок на Комисията и на държавата членка, посочена в параграф 1, като се изтъкват причините, поради които държавата членка счита, че случаят е спешен.
6.      Без да се засяга възможността на държавата членка да взема и прилага въпросните мерки, Комисията проучва съвместимостта на съобщените мерки със законодателството на Общността в най-кратки срокове; когато се направи изводът, че съответната мярка е несъвместима с правото на Общността, Комисията се обръща с молба към съответната държава членка да се въздържа от предприемането на предвидените мерки или спешно да спре прилагането им“.
30      Член 4 от същата директива предвижда:
„1.      Държавите членки следят достъпът и упражняването на дейността на доставчика на услуги на информационното общество да не подлежи на предварително разрешително или някакво друго изискване с еквивалентен ефект.
2.      Параграф 1 не засяга разрешителните режими, които не са специално и изключително насочени към услуги на информационното общество [...]“.
б)      Директива 2006/123
31      Съображения 7, 9 и 27 от Директива 2006/123 гласят:
„(7)      Настоящата директива установява обща правна рамка, която облагодетелства широка гама услуги, като същевременно отчита отличителните черти на всеки вид дейност или професия и неговата система за регулиране. Тази рамка е основана на селективен и динамичен подход, състоящ се в премахването, като приоритетна задача, на бариерите, които могат да бъдат премахнати бързо, а за другите в започването на процес на оценка, консултации и всеобхватна хармонизация на специфични въпроси, което да направи възможно прогресивната и координирана модернизация на националните регулаторни системи на дейностите в сферата на услугите, което е жизнено важно с оглед постигането на истински вътрешен пазар на услуги към 2010 г. Следва да се предвиди комбинация от мерки, включващи целева хармонизация, административно сътрудничество, осигуряване на правото да се предоставят услуги и поощряване на развитието на кодекси на поведение по определени въпроси. Тази координация на националните законодателни режими следва да осигури висока степен на правна интеграция в Общността и високо ниво на защита на целите от общ интерес, особено защитата на потребителите, което е жизнено важно с оглед установяването на взаимно доверие между държавите членки. Настоящата директива отчита и други цели от общ интерес, включително опазване на околната среда, обществена сигурност и здраве, а също и необходимостта да бъде съблюдавано трудовото законодателство.
[...]
(9)      Настоящата директива се прилага само спрямо изисквания, които касаят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга. Следователно тя не се прилага за изисквания като правила за движение по пътищата, правила относно развитието и използването на земята, териториалното и селищно устройство, стандартите на строителство, а също и административни санкции, налагани за несъобразяването с такива правила, които не регулират или не влияят по специфичен начин на дейности по оказването на услуги, но трябва да бъдат спазвани от доставчиците в хода на тяхната икономическа дейност, по същия начин, по който и от частни лица.
[...]
(27)      Настоящата директива не следва да обхваща онези услуги в социалната област като настаняване, грижи за децата и подпомагането на семейства и лица в нужда, които се предоставят от държавата на национално, регионално и местно ниво, от доставчици упълномощени от държавата или от благотворителни организации, признати за такива от държавата, с цел осигуряване на подкрепа за онези, които са временно или постоянно в нужда, поради недостатъчен семеен доход, частична или пълна липса на независимост, както и за онези, пред които стои риск от маргинализиране. Тези услуги са от изключителна важност с цел гарантиране на основното право на човешко достойнство и са израз на принципите на социална кохезия и солидарност, и не следва да бъдат повлияни от настоящата директива“.
32      Член 1, параграф 1 от тази директива гласи:
.„Настоящата директива установява общи разпоредби за улесняване упражняването на свободата на установяване за доставчиците на услуги и свободното движение на услуги, като същевременно се запазва високото качество на услугите“.
33      Член 2, параграфи 1 и 2 от посочената директива предвижда:
„1.      Настоящата директива се прилага за услуги, предоставяни от доставчици, установени в държава членка.
2.      Настоящата директива не се прилага спрямо следните дейности:
a)      нестопански услуги от общ интерес;
[...]
в)      електронните съобщителни услуги и мрежи, и свързаните с тях структури и услуги, по отношение на въпросите, обхванати от Директиви 2002/19/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169)] ЕО, 2002/20/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183)], 2002/21/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195)], 2002/22/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (OВ L 108, 2002 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213)] и 2002/58/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (ОВ L 201, 2002 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63)];
[...]
ж)      аудиовизуални услуги, включително кинематографски услуги, независимо от начина им на производство, разпространение, предаване и радио излъчване;
[...]
и)      дейности, свързани с упражняването на официална власт, както е посочено в [член 45 от ЕО, понастоящем член 51 ДФЕС];
й)      социални услуги по социално настаняване, грижи за деца и подпомагане на семейства или лица, временно или постоянно в нужда, които се предоставят от държавата, чрез доставчици получили мандат от нея или благотворителни организации, признати за такива от държавата;
[...]“.
34      Член 3, параграф 1 от същата директива гласи следното:
„Ако разпоредбите на настоящата директива влизат в противоречие с разпоредба на друг акт на Общността, регулираща специфични аспекти на достъпа до или упражняването на дейност по предоставяне на услуги в специфичен сектор или за специфични професии, предимство има разпоредбата на другия акт на Общността и тя се прилага към тези специфични сектори или професии. Това правило включва:
a)      Директива 96/71/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29)];
б)      Регламент (ЕИО) № 1408/71 [на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г. (ОВ L 28, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35);
в)      [Директива 89/552];
г)      Директива 2005/36/EО [на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ, L 255, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3]“.
35      Съгласно член 4, точка 1 от Директива 2006/123 „услуга“ означава всяка стопанска дейност, извършвана от самостоятелно заето лице, обичайно осъществявана срещу възнаграждение, както е посочено в член 57 ДФЕС, а „изискване“ означава, по-специално, всяко задължение, забрана, условие или ограничение, предвидено в закон, подзаконов акт или административна разпоредба на държава членка, или произтичащо от съдебната практика, административната практика, правилата на професионални институции или колективните правила на професионални сдружения, или други професионални организации, прието в рамките на тяхната правна автономия.
36      Съгласно член 16 от тази директива:
„1.      Държавите членки съблюдават правото на доставчиците да предоставят услуги в държава членка, различна от тази, в която са установени.
Държавата членка, в която се предоставя услугата, гарантира свободен достъп до и свободно упражняване на дейността по предоставяне на услугата в рамките на цялата си територия.
Държавите членки не поставят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга на тяхна територия, в зависимост от изпълнението на всякакви изисквания, които не са съобразени със следните принципи:
a)      недискриминация: изискването не може да дискриминира нито пряко, нито непряко на основание националност, а по отношение на юридическите лица, с оглед на държавата членка, в която са установени;
б)      необходимост: изискването трябва да бъде оправдано по съображения, свързани с обществена политика, обществена сигурност, обществено здраве или опазване на околната среда;
в)      пропорционалност: изискванията трябва да са подходящи за постигане на преследваната цел и не трябва да надхвърлят необходимото за нейното постигане.
2.      Държавите членки не могат да ограничават свободата да се предоставят услуги, в случай на доставчик, установен в друга държава членка като налагат някое от следните изисквания:
a)      задължение доставчикът да е установен на тяхна територия;
б)      задължение за доставчика да получи разрешение от техните компетентни органи, включително вписване в регистър или регистрация при професионална институция или сдружение на тяхна територия, освен където това е предвидено в настоящата директива или в инструмент на правото на Общността;
в)      забрана за доставчика да създава на тяхна територия определени форма или тип инфраструктура, включително офиси или помещения, от които доставчикът се нуждае, за да предоставя въпросните услуги;
г)      прилагането на специфични договорни условия между доставчика и получателя, които пречат или ограничават предоставянето на услугата от самостоятелно заето лице;
д)      задължение за доставчика да притежава идентификационен документ, издаден от нейните компетентни власти, специфичен за упражняването на даден вид дейност по предоставяне на услуга;
е)      изисквания, с изключение на онези, необходими за здравословни и безопасни условия на труд, които се отразяват на използването на оборудване и материали, които са неразделна част от предоставяната услуга;
ж)      ограничения на свободата да се предоставят услуги, посочени в член 19.
3.      Държавата членка, в която се мести доставчикът, запазва възможността да налага изисквания относно осъществяването на дейност по предоставяне на услуга, когато това е оправдано по причини, свързани с обществената политика, обществената сигурност, общественото здраве и опазването на околната среда, и в съответствие с параграф 1. Също така, държавата членка запазва възможността да прилага, в съответствие с правото на Общността, своите правила относно условията за наемане на работа, включително и онези, залегнали в колективните трудови договори.
[...]“.
37      Член 19 от посочената директива гласи:
„Държавите членки не може да налагат на получателите изисквания, които ограничават ползването на услуга, предоставяна от доставчик, установен в друга държава членка, по-специално следните изисквания:
a)      задължение да се получи разрешение или да се подаде декларация пред техните компетентни органи;
б)      дискриминационни ограничения в предоставянето на финансова помощ по причина на факта, че доставчикът е установен в друга държава членка или на основание разположение на мястото, където се предоставя услугата“.
в)      Директива 2010/13
38      Съображения 11, 18, 31, 41, 60, 83 и 104 от Директива 2010/13 гласят:
„(11)      За да се избегне нарушаване на конкуренцията, да се повиши правната сигурност, да се подпомогне завършването на вътрешния пазар и да се улесни установяването на единно информационно пространство, е необходимо към всички аудиовизуални медийни услуги, както телевизионно излъчване (напр. линейни аудиовизуални медийни услуги), така и аудиовизуални медийни услуги по заявка (напр. нелинейни аудиовизуални медийни услуги), да се приложи най-малко една основна група от координирани правила.
[...]
(18)      Директива [2002/21] в съответствие с нейния член 1, параграф 3 не засяга мерките, предприети на съюзно или национално равнище за преследване на цели от общ интерес, по-конкретно свързани с регулирането на съдържанието и аудиовизуалната политика.
[...]
(31)      Следва да се въведе по-широкото определение на аудиовизуално търговско съобщение в настоящата директива, което въпреки това не следва да включва съобщения за обществени услуги и призиви за благотворителност, излъчвани безплатно.
[...]
(33)      Принципът на страната на произход следва да се разглежда в основата на настоящата директива, тъй като той е от съществено значение за създаването на вътрешен пазар. Този принцип следва да бъде прилаган към всички аудиовизуални медийни услуги, за да се осигури правна сигурност за доставчиците на медийни услуги като необходима основа за нови бизнес модели и въвеждането на тези услуги. От съществено значение е също да се гарантира свободният поток на информация и аудиовизуални предавания във вътрешния пазар.
[...]
(41)      Държавите членки следва да могат да прилагат по-подробни или по-строги правила в областите, координирани от настоящата директива по отношение на доставчиците на медийни услуги под тяхна юрисдикция, като същевременно гарантират, че тези правила са съгласувани с общите принципи на правото на Съюза. [...]
[...]
(60)      Мерките, предприети за защита на физическото, умственото и нравственото развитие на непълнолетните лица и на човешкото достойнство, следва да бъдат внимателно балансирани с основното право на свобода на изразяването, установено в [Хартата]. Целта на тези мерки, като използването на лични идентификационни номера (PIN кодове), филтриращи системи или обозначаване, следва да бъде гарантиране на достатъчно ниво на защита на физическото, умствено и нравствено развитие на непълнолетните лица и на човешкото достойнство, особено по отношение на аудиовизуалните медийни услуги по заявка. Препоръката относно защитата на непълнолетните лица и на човешкото достойнство, и на правото на отговор вече отчита значението на филтриращите системи и обозначаването и включва редица възможни мерки в полза на непълнолетните лица като редовно осигуряване на ефективна, обновяема и лесна за използване филтрираща система за потребителите при абонамент, или осигуряването на достъп до услуги, специално предназначени за деца, с автоматични филтриращи системи.
[...]
(83)      За да се гарантира пълна и подходяща защита на интересите на потребителите като телевизионни зрители е важно телевизионната реклама да подлежи на известен минимален брой правила и стандарти и държавите членки да запазят правото си да въвеждат по-подробни или по-строги правила и при известни обстоятелства да поставят различни условия спрямо телевизионните оператори под тяхна юрисдикция.
[...]
(104)      Тъй като целите на настоящата директива, а именно създаването на пространство без вътрешни граници за аудиовизуалните медийни услуги, като в същото време се осигурява високо равнище на защита на целите от общ интерес, по-специално защитата на непълнолетните лица и човешкото достойнство, както и насърчаването на правата на хората с увреждания, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради мащаба и последиците на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от [ДЕС]. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели“.
39      Член 1, параграф 1 от Директива 2010/13 гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
a)      „аудиовизуална медийна услуга“ означава:
i)      услуга по смисъла на членове 56 и 57 от [ДФЕС], като основната цел на услугата или на обособима част от нея е посветена на предоставянето — в рамките на редакционната отговорност на доставчик на медийни услуги — на предавания за широката общественост с цел информиране, забавление или образоване чрез електронни съобщителни мрежи по смисъла на член 2, буква а) от Директива [2002/21]; такава аудиовизуална медийна услуга е телевизионно излъчване по смисъла на определението в буква д) от настоящия параграф или аудиовизуална медийна услуга по заявка по смисъла на определението в буква ж) от настоящия параграф;
ii)      аудиовизуални търговски съобщения;
[...]
г)      „доставчик на медийна услуга“ означава физическото или юридическото лице, което носи редакционна отговорност за избора на аудиовизуалното съдържание на аудиовизуалната медийна услуга и определя начина, по който тя е организирана;
[...]
з)      „аудиовизуално търговско съобщение“ означава образи със или без звук, които са предназначени да рекламират, пряко или непряко, стоки, услуги или имидж на физическо или юридическо лице, извършващо стопанска дейност; такива образи придружават или се включват в предаване или в генериран от потребител видеоклип срещу заплащане или подобно възнаграждение, или с цел осигуряване на самореклама. Формите на аудиовизуалното търговско съобщение включват, наред с другото, телевизионна реклама, спонсорство, телевизионно пазаруване и позициониране на продукт;
и)      „аудиовизуално търговско съобщение“ означава образи със или без звук, които са предназначени да рекламират, пряко или непряко, стоки, услуги или имидж на физическо или юридическо лице, извършващо стопанска дейност; такива образи придружават или се включват в предаване или в генериран от потребител видеоклип срещу заплащане или подобно възнаграждение, или с цел осигуряване на самореклама. Формите на аудиовизуалното търговско съобщение включват, наред с другото, телевизионна реклама, спонсорство, телевизионно пазаруване и позициониране на продукти;
[...]“.
40      Член 2 от тази директива предвижда:
„1.      Всяка държава членка гарантира, че всички аудиовизуални медийни услуги, предоставяни от доставчици на аудиовизуални медийни услуги под нейна юрисдикция, спазват правото, приложимо към аудиовизуалните медийни услуги, предназначени за обществеността в тази държава членка.
[...]“.
41      Член 3, параграфи 1 и 2 от посочената директива гласи следното:
„1.      Държавите членки гарантират свобода на приемането и не ограничават на своята територия препредаването на аудиовизуални медийни услуги от други държави членки на основания, които попадат в областите, координирани с настоящата директива.
2.      Дадена държава членка може временно да приложи дерогация от параграф 1 от настоящия член, когато аудиовизуална медийна услуга, предоставена от доставчик на медийни услуги под юрисдикцията на друга държава членка, явно, сериозно и тежко нарушава член 6, параграф 1, буква а) или член 6а, параграф 1, или засяга или поражда сериозен и тежък риск от засягане на общественото здраве.
По смисъла на настоящата директива, доставчик на медийни услуги се счита за установен в дадена държава членка в следните случаи:
a)      седалището на доставчика на медийни услуги е в тази държава членка и редакционните решения за аудиовизуалните медийни услуги се вземат в тази държава членка;
б)      съответната държава членка е уведомила писмено доставчика на медийни услуги, държавата членка, която има юрисдикция спрямо този доставчик, и Комисията за твърдените нарушения и за пропорционалните мерки, които възнамерява да предприеме при ново подобно нарушение;
в)      съответната държава членка е спазила правата на защита на доставчика на медийни услуги, и по-специално му е дала възможност да изрази своето становище относно твърдените нарушения; и
г)      консултациите с държавата членка, която има юрисдикция спрямо доставчика на медийни услуги, и Комисията не са довели до намиране на общоприемливо решение в рамките на един месец от момента, в който Комисията е получила уведомлението, предвидено в буква б).
В срок от три месеца от получаване на уведомлението за предприетите от съответната държава членка мерки и след като е поискала становище от [групата на европейските регулатори за аудиовизуални медийни услуги (ERGA)] в съответствие с член 30б, параграф 3, буква г), Комисията решава дали тези мерки са съвместими с правото на Съюза. [...]“.
42      Съгласно член 4 от същата директива:
„1.      Държавите членки запазват свободата си да изискват от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция да спазват по-подробни или по-строги правила в областите, координирани с настоящата директива, при условие че тези правила са в съответствие с правото на Съюза.
2.      Когато дадена държава членка:
a)      е упражнила свободата си по параграф 1 да приеме по-подробни или по-строги правила от широк обществен интерес, и
б)      прецени, че доставчик на медийни услуги под юрисдикцията на друга държава членка предоставя аудиовизуални медийни услуги, изцяло или предимно насочени към нейната територия,
тя може да поиска от държавата членка, която има юрисдикция, да намери решение на евентуални проблеми, установени във връзка с настоящия параграф. Двете държави членки си сътрудничат лоялно и бързо с оглед постигането на взаимно удовлетворително решение.
При получаването на обосновано искане по първа алинея държавата членка, която има юрисдикция, изисква от доставчика на медийни услуги спазването на съответните правила от широк обществен интерес. Държавата членка, която има юрисдикция, редовно информира държавата членка, подала искането, за мерките, предприети за преодоляване на установените проблеми. В срок от два месеца от получаването на искането държавата членка, която има юрисдикция, уведомява държавата членка, подала искането, и Комисията за получените резултати и пояснява какви са причините, ако не може да бъде намерено решение.
Всяка от двете държави членки може да покани контактния комитет да разгледа случая по всяко време.
3.      Засегнатата държава членка може да приеме подходящи мерки срещу съответния доставчик на медийни услуги, ако:
a)      прецени, че резултатите, постигнати чрез прилагането на параграф 2, не са удовлетворителни; и
б)      е представила доказателства, които показват, че доставчикът на медийни услуги се е установил в държавата членка, която има юрисдикция, за да избегне по-строгите правила в областите, координирани с настоящата директива, които биха били приложими спрямо него, ако бе установен в първата държава членка; тези доказателства трябва да дават възможност това заобикаляне да бъде разумно установено, без да е необходимо да се доказва намерението на доставчика на медийни услуги за заобикаляне на тези по-строги правила.
Тези мерки трябва да са обективно необходими, да се прилагат по недискриминационен начин и да са пропорционални на преследваните от тях цели.
4.      Дадена държава членка може да предприеме мерки в съответствие с параграф 3 само ако са изпълнени следните условия:
a)      тя е уведомила Комисията и държавата членка, в която се е установил доставчикът на медийни услуги, за намерението си да предприеме такива мерки, като е посочила мотивите, на които се основава нейната преценка;
б)      тя е спазила правата на защита на съответния доставчик на медийни услуги и по-специално му е дала възможност да изрази своето становище относно твърдените нарушения и мерките, които отправилата уведомлението държава членка възнамерява да предприеме; и
в)      Комисията е решила, след като е поискала становище от ERGA в съответствие с член 30б, параграф 3, буква г), че мерките са съвместими с правото на Съюза, и по-специално че преценката на държавата членка, предприемаща мерките съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член, е правилно обоснована; Комисията информира надлежно контактния комитет.
5.      В срок от три месеца от получаване на уведомлението, предвидено в параграф 4, буква а), Комисията решава дали мерките са съвместими с правото на Съюза. Когато Комисията реши, че мерките не са съвместими с правото на Съюза, тя изисква от съответната държава членка да се въздържи от предприемането на планираните мерки.
Ако Комисията не разполага с необходимата информация за вземане на решението съгласно първа алинея, в срок от един месец от получаване на уведомлението тя изисква от съответната държава членка цялата информация, която ѝ е нужна за вземане на решението. Срокът, в рамките на който Комисията трябва да вземе решение, спира да тече до предоставянето на необходимата информация от държавата членка. Във всеки случай спирането не срока не надвишава един месец.
6.      Държавите членки гарантират с подходящи средства в рамките на своето национално право, че доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, ефективно спазват настоящата директива.
7.      Директива [2000/31] се прилага, освен ако в настоящата директива не е предвидено друго. В случай на противоречие между Директива [2000/31] и настоящата директива, предимство има настоящата директива, освен ако в нея не е предвидено друго“.
43      Член 6, параграф 1, буква а) от Директива 2010/13 гласи:
„Без да се засяга задължението на държавите членки да зачитат и защитават човешкото достойнство, държавите членки гарантират по подходящ начин, че аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от доставчици на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, не съдържат:
a)      никакво подбуждане към насилие или омраза, насочени към група лица или член на група, въз основа на някое от основанията, посочени в член 21 от Хартата“.
44      Член 6а от тази директива предвижда:
„1.      Държавите членки предприемат подходящи мерки да гарантират, че аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, които могат да увредят физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетни лица, се предоставят само по начин, гарантиращ, че тези лица обикновено няма ги да чуят или видят. Тези мерки могат да включват избор на времето на излъчване, средства за проверка на възрастта или други технически мерки. Те трябва да са пропорционални на потенциалната вреда от предаването.
Най-вредното съдържание, като например неоправдано насилие и порнография, е предмет на най-строги мерки.
[...]“.
45      Член 9, параграф 1, буква в) и ж) посочената директива гласи следното:
„Държавите членки гарантират, че аудиовизуалните търговски съобщения, предоставяни от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, отговарят на следните изисквания:
[...]
в)      аудиовизуалните търговски съобщения:
i)      не засягат зачитането на човешкото достойнство;
ii)      не включват или насърчават каквито и да е прояви на дискриминация, основана на пол, раса или етнически произход, гражданство, религия или убеждения, увреждане, възраст или сексуална ориентация;
iii)      не насърчават поведение, което накърнява здравето или безопасността;
iv)      не насърчават поведение, което сериозно засяга опазването на околната среда;
[...]
ж)      аудиовизуалните търговски съобщения не трябва да причиняват физическа, умствена или морална вреда на непълнолетните лица. Следователно те не трябва да убеждават пряко непълнолетните лица да закупят или вземат под наем продукт или услуга, като се използва тяхната неопитност или доверчивост, не ги насърчават пряко да убедят родителите си или други лица да закупят рекламираните стоки или услуги, не злоупотребяват с особеното доверие, което непълнолетните лица имат в своите родители, учители или други лица, и не показват без основание непълнолетни в опасни ситуации“.
46      Съгласно член 28б от същата директива:
„1.      Без да се засягат членове 12—15 от [Директива 2000/31], държавите членки гарантират, че доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове, попадащи под тяхна юрисдикция, предприемат подходящи мерки за защита на:
a)      непълнолетните лица от предавания, генерирани от потребители видеоклипове и аудиовизуални търговски съобщения, които може да увредят тяхното физическо, умствено или морално развитие в съответствие с член 6а, параграф 1;
б)      широката общественост от предавания, генерирани от потребители видеоклипове и аудиовизуални търговски съобщения, чието съдържание подбужда към насилие или омраза, насочени към група лица или член на група, въз основа на някое от основанията, посочени в член 21 от Хартата;
в)      широката общественост от предавания, генерирани от потребители видеоклипове и аудиовизуални търговски съобщения със съдържание, чието разпространение съставлява престъпление съгласно правото на Съюза, а именно публично подстрекаване към извършване на терористични престъпления съгласно предвиденото в член 5 от Директива (ЕС) 2017/541 [на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2017 година относно борбата с тероризма и за замяна на Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета, и за изменение на Решение 2005/671/ПВР на Съвета (OB L 88, 2017 г., стр. 6)], престъпления, свързани с детска порнография, съгласно предвиденото в член 5, параграф 4 от Директива 2011/93/ЕС на Европейския парламент и на Съвета [от 13 декември 2011 г. относно борбата със сексуалното насилие и със сексуалната експлоатация на деца, както и с детската порнография и за замяна на Рамково решение 2004/68/ПВР на Съвета (ОВ L 335, 2011 г., стр. 1)] и престъпления, свързани с расизъм и ксенофобия, съгласно предвиденото в член 1 от Рамково решение 2008/913/ПВР [на Съвета от 28 ноември 2008 година относно борбата с определени форми и прояви на расизъм и ксенофобия посредством наказателното право (ОВ L 328, 2008 г., стр. 55)].
2.      Държавите членки гарантират, че доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове, попадащи под тяхна юрисдикция, спазват изискванията, посочени в член 9, параграф 1 по отношение на аудиовизуалните търговски съобщения, които се предлагат на пазара, продават и организират от тези доставчици на платформи за споделяне на видеоклипове.
Държавите членки гарантират, че доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове, попадащи под тяхна юрисдикция, вземат подходящи мерки за спазване на определените в член 9, параграф 1 изисквания за аудиовизуалните търговски съобщения, които не се предлагат на пазара, продават или организират от доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове, като се взема предвид ограниченият контрол, упражняван от платформите за споделяне на видеоклипове над тези аудиовизуални търговски съобщения.
Държавите членки гарантират, че доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове ясно информират потребителите на предаванията и генерираните от потребители видеоклипове, съдържащи аудиовизуални търговски съобщения, когато тези съобщения са декларирани съгласно параграф 3, трета алинея, буква в) или когато този факт е известен на доставчика.
Държавите членки насърчават използването на съвместното регулиране и създаването на благоприятни условия за саморегулирането чрез кодекси за поведение съгласно член 4а, параграф 1, с цел ефективно да се намали излагането на деца на аудиовизуални търговски съобщения за храни и напитки, съдържащи хранителни съставки и вещества с хранителен или физиологичен ефект, по-специално мазнини, трансмастни киселини, сол или натрий и захари, чийто прекомерен прием в рамките на цялостния хранителен режим не е препоръчителен. С тези кодекси се цели да се гарантира, че тези аудиовизуални търговски съобщения не изтъкват положителните качества на хранителните аспекти на такива храни и напитки.
3.      За целите на параграфи 1 и 2 се определят подходящи мерки, съобразно естеството на съответното съдържание, вредата, която то може да нанесе, характеристиките на категорията лица, които трябва да бъдат защитени, както и изложените на риск права и законни интереси, включително тези на доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове и на потребителите, създали или качили съдържанието, както и с оглед на широкия обществен интерес.
Държавите членки гарантират, че всички доставчици на платформи за споделяне на видеоклипове, попадащи под тяхна юрисдикция, прилагат такива мерки. Мерките трябва да са приложими на практика и пропорционални, като се взема предвид размерът на услугата на платформи за споделяне на видеоклипове и естеството на предоставяната услуга. Тези мерки не могат да водят до мерки за предварителен контрол или филтриране на качването на съдържание, което не съответства на член 15 от [Директива 2000/31]. За целите на защитата на непълнолетните лица, предвидена в параграф 1, буква а) от настоящия член, най-вредното съдържание е предмет на най-строги мерки за контрол на достъпа.
Тези мерки се състоят, в зависимост от случая, от:
a)      включване и прилагане, в съответствие с реда и условията на услугите на платформите за споделяне на видеоклипове, на посочените в параграф 1 изисквания;
б)      включване и прилагане, в съответствие с реда и условията на услугите на платформите за споделяне на видеоклипове, на посочените в член 9, параграф 1 изисквания за аудиовизуалните търговски съобщения, които не се предлагат на пазара, продават или организират от доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове;
в)      наличие на функция за ползвателите, които качват създадено от потребители видео, да декларират дали това видео съдържа аудиовизуални търговски съобщения, доколкото това им е известно или в разумна степен се очаква да им е известно;
г)      създаване и прилагане на прозрачни и лесни за използване механизми за ползвателите на платформа за споделяне на видеоклипове, чрез които да сигнализират или да предупредят съответния доставчик на платформа за споделяне на видеоклипове относно посоченото в параграф 1 съдържание, предоставяно на неговата платформа;
д)      създаване и прилагане на системи, чрез които доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове разясняват на потребителите на тези платформи какви са резултатите от сигналите и предупрежденията, посочени в буква г);
е)      създаване и прилагане на системи за проверка на възрастта на потребителите на платформи за споделяне на видеоклипове по отношение на съдържание, което може да увреди физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетните лица;
ж)      създаване и прилагане на лесни за използване системи, които позволяват на ползвателите на платформи за споделяне на видеоклипове да оценяват посоченото в параграф 1 съдържание;
з)      осигуряване на системи за родителски контрол, които се контролират от крайните ползватели по отношение на съдържанието, което може да увреди физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетните лица;
и)      създаване и прилагане на прозрачни, лесни за използване и ефективни процедури за разглеждането и вземането на решения по оплаквания на ползватели до доставчика на платформа за споделяне на видеоклипове във връзка с изпълнението на мерките, посочени в букви г) — з);
й)      осигуряване на ефективни мерки и инструменти за медийна грамотност и повишаване на осведомеността на потребителите за тези мерки и инструменти.
Личните данни на непълнолетни деца, събрани или получени по друг начин от доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове съгласно трета алинея, букви е) и з), не се обработват за търговски цели, като например директен маркетинг, профилиране и съобразена с поведението реклама.
4.      За целите на изпълнението на мерките, посочени в параграфи 1 и 3 от настоящия член, държавите членки насърчават използването на съвместното регулиране съгласно предвиденото в член 4а, параграф 1.
5.      Държавите членки създават необходимите механизми за оценка на подходящия характер на мерките, посочени в параграф 3, предприемани от доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове. Държавите членки възлагат оценката на тези мерки на националните регулаторни органи или служби.
6.      Държавите членки могат да налагат на доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове мерки, които са по-подробни или по-строги от мерките, посочени в параграф 3 от настоящия член. Когато приемат такива мерки, държавите членки спазват изискванията, установени в приложимото право на Съюза, като например изискванията, установени в членове 12 — 15 от [Директива 2000/31] или член 25 от [Директива 2011/93].
7.      Държавите членки гарантират наличието на извънсъдебни механизми за правна защита с цел уреждане на спорове между потребителите и доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове, свързани с прилагането на параграфи 1 и 3. Тези механизми трябва да позволяват безпристрастно уреждане на споровете и да не лишават потребителя от правната защита, осигурена от националното право.
8.      Държавите членки гарантират, че потребителите могат да защитят правата си пред съд по отношение на доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове в съответствие с параграфи 1 и 3.
9.      Комисията насърчава доставчиците на платформи за споделяне на видеоклипове да обменят най-добри практики относно кодексите за поведение в областта на съвместното регулиране, посочено в параграф 4.
10.      Държавите членки и Комисията може да насърчават саморегулирането чрез кодекси за поведение на Съюза съгласно член 4a, параграф 2“.
г)      Директива 2015/1535
47      Съгласно член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535 „услуга“ означава „каквато и да е услуга на информационното общество, тоест, каквато и да е услуга, нормално предоставяна срещу възнаграждение, от разстояние, чрез електронно средство и по индивидуална молба на получателя на услугите“.
48      Член 5, параграф 1 от тази директива предвижда:
„При условията, предмет на член 7, държавите членки незабавно предоставят на Комисията всички проекти на технически регламенти, с изключение, когато те само транспонират пълния текст на международен или европейски стандарт, в който случай информацията относно съответния стандарт е достатъчна; те също така предоставят на Комисията изявление за причините, които налагат приемането на такъв технически регламент, когато това не е разяснено в проекта.
Когато е необходимо, и освен ако вече не е бил изпратен с предишно съобщение, държавите членки едновременно предоставят текста на съществените и с пряко значение основни законови или подзаконови разпоредби на Комисията, ако запознаването с такива текстове е необходимо за оценяване значението на проекта на техническия регламент.
Държавите членки предоставят отново проекта на техническия регламент на Комисията при условията, посочени в първа и втора алинея на настоящия параграф[,] ако направят промени в проекта, с които значително се изменя обхвата му, съкращава се първоначално предвидения срок за прилагането му, допълват се спецификации или изисквания, или последните се правят по-ограничителни.
[...]
Комисията незабавно нотифицира останалите държави членки за проекта на техническия регламент и всички документи, които са ѝ били препратени. Тя също може да отнесе този проект, за мнение, до Комитета, посочен в член 2 от настоящата директива и, когато е необходимо, до комитета, отговорен за въпросната сфера.
Относно техническите спецификации или други изисквания или правила за услуги, посочени в член 1, параграф 1, буква е), втора алинея, подточка iii) от настоящата директива, коментарите или подробните становища на Комисията или на държавите членки могат да засягат единствено аспекти, които могат да възпрепятстват търговията или, по отношение на правилата за услуги, свободното движение на услуги или свободата на установяване на оператори на услуги, но не и фискални или финансови аспекти на мерките“.
д)      Директива 2018/1808
49      Съображение 20 от Директива 2018/1808 гласи:
„Подходящите мерки за защита на непълнолетните лица, приложими за услугите за телевизионно излъчване, следва да се прилагат и за аудиовизуалните медийни услуги по заявка. Това следва да увеличи равнището на защита. Подходът на минимално хармонизиране дава възможност на държавите членки да постигат по-висока степен на защита [срещу] съдържание, което може да увреди физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетните лица. Най-вредното съдържание, което може да увреди физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетни лица, но не представлява непременно престъпление, следва да подлежи на най-строгите мерки, като например криптиране и ефективни мерки за родителски контрол, без да се засяга възможността държавите членки да приемат по-строги мерки“.
е)      ОРЗД
50      Съображения 1, 4, 10 и 154 от ОРЗД гласят:
„(1)      Защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни е основно право. Член 8, параграф 1 от [Хартата] и член 16, параграф 1 [ДФЕС] предвиждат, че всеки има право на защита на личните му данни.
[...]
(4)      Обработването на лични данни следва да е предназначено да служи на човечеството. Правото на защита на личните данни не е абсолютно право, а трябва да бъде разглеждано във връзка с функцията му в обществото и да бъде в равновесие с другите основни права съгласно принципа на пропорционалност. Настоящият регламент е съобразен с всички основни права и в него се спазват свободите и принципите, признати от Хартата, както са залегнали в Договорите, и по-специално зачитането на личния и семейния живот, дома и комуникациите, защитата на личните данни, свободата на мисълта, съвестта и религията, свободата на изразяване на мнение и свободата на информацията, свободата на стопанската инициатива, правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, както и културното, религиозното и езиковото многообразие.
[...]
(10)      За да се гарантира последователно и високо ниво на защита на физическите лица, както и за да се премахнат препятствията пред движението на лични данни в Съюза, нивото на защита на правата и свободите на физическите лица във връзка с обработването на такива данни следва да бъде равностойно във всички държави членки. Следва да се гарантира последователно и еднородно прилагане в рамките на Съюза на правилата за защита на основните права и свободи на физическите лица във връзка с обработването на лични данни. По отношение на обработването на лични данни, необходимо за спазване на правно задължение, за изпълнение на задача от обществен интерес или при упражняване на официалните правомощия, предоставени на администратора на лични данни, на държавите членки следва да се позволи да запазят или да въведат национални разпоредби, които да уточняват по-нататък реда за прилагане на правилата на настоящия регламент. Наред с общите и хоризонтални актове относно защитата на данните, с които се прилага Директива 95/46/EО [на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, 1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10)], държавите членки имат и специално секторно законодателство в области, които се нуждаят от по-специфични разпоредби. Настоящият регламент оставя и известна свобода на действие на държавите членки да конкретизират съдържащите се в него правила, включително по отношение на обработването на специални категории лични данни („чувствителни данни“). В този смисъл настоящият регламент не изключва право на държавите членки, което определя обстоятелствата за специални случаи на обработване, включително по-точно определяне на условията, при които обработването на лични данни е законосъобразно.
[...]
(154)      Настоящият регламент дава възможност при прилагането му да се взема предвид принципът на публичен достъп до официални документи. Публичният достъп до официални документи може да се счита, че е в обществен интерес. Личните данни в документи, съхранявани от публичен орган или публична структура, следва да могат да бъдат разкрити от този орган или структура, ако правото на Съюза или правото на държава членка, чийто субект е публичният орган или публичната структура, предвижда това. Такова законодателство следва да съвместява публичния достъп до официални документи и повторната употреба на информацията в обществения сектор с правото на защита на личните данни и поради това може да осигури необходимото съгласуване с правото на защита на личните данни съгласно настоящия регламент. Във връзка с това позоваването на публични органи и структури следва да включва всички органи или други структури, обхванати от правото на държавата членка относно публичния достъп до документи. Директива 2003/98/EО [на Европейския парламент и на Съвета от 17 ноември 2003 година относно повторната употреба на информацията в обществения сектор (OВ L 345, 2003 г., стр. 90; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 41, стр. 73)] оставя непроменено и по никакъв начин не засяга нивото на защита на физическите лица що се отнася до обработката на лични данни съгласно разпоредбите на Съюза и на националното право и по-специално не променя задълженията и правата, установени в настоящия регламент. По-специално, посочената директива не следва да се прилага за документи, достъпът до които е изключен или ограничен по силата на режимите за достъп на основание защита на личните данни, както и за части от документи, достъпни по силата на тези режими и съдържащи лични данни, чиято повторна употреба е определена от правото като несъвместима с правото за защита на физическите лица по отношение на обработката на лични данни“.
51      Член 1 от ОРЗД предвижда:
„1.      С настоящия регламент се определят правилата по отношение на защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни, както и правилата по отношение на свободното движение на лични данни.
2.      С настоящия регламент се защитават основни права и свободи на физическите лица, и по-специално тяхното право на защита на личните данни.
3.      Свободното движение на лични данни в рамките на Съюза не се ограничава, нито се забранява по причини, свързани със защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни“.
52      Член 5 от този регламент предвижда:
„1.      Личните данни са:
a)      обработвани законосъобразно, добросъвестно и по прозрачен начин по отношение на субекта на данните („законосъобразност, добросъвестност и прозрачност“);
[...]
е)      обработвани по начин, който гарантира подходящо ниво на сигурност на личните данни, включително защита срещу неразрешено или незаконосъобразно обработване и срещу случайна загуба, унищожаване или повреждане, като се прилагат подходящи технически или организационни мерки („цялостност и поверителност“);
[...]“.
53      Член 6 от посочения регламент гласи следното:
„1.      Обработването е законосъобразно, само ако и доколкото е приложимо поне едно от следните условия:
a)      субектът на данните е дал съгласие за обработване на личните му данни за една или повече конкретни цели;
б)      обработването е необходимо за изпълнението на договор, по който субектът на данните е страна, или за предприемане на стъпки по искане на субекта на данните преди сключването на договор;
в)      обработването е необходимо за спазването на законово задължение, което се прилага спрямо администратора;
г)      обработването е необходимо, за да бъдат защитени жизненоважните интереси на субекта на данните или на друго физическо лице;
д)      обработването е необходимо за изпълнението на задача от обществен интерес или при упражняването на официални правомощия, които са предоставени на администратора;
е)      обработването е необходимо за целите на легитимните интереси на администратора или на трета страна, освен когато пред такива интереси преимущество имат интересите или основните права и свободи на субекта на данните, които изискват защита на личните данни, по-специално когато субектът на данните е дете.
Буква е) на първа алинея не се прилага за обработването, което се извършва от публични органи при изпълнението на техните задачи.
[...]“.
54      Съгласно член 10 от същия регламент:
„Обработването на лични данни, свързани с присъди и нарушения или със свързаните с тях мерки за сигурност, въз основа на член 6, параграф 1, се извършва само под контрола на официален орган или когато обработването е разрешено от правото на Съюза или правото на държава членка, в което са предвидени подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни. Пълен регистър на присъдите по наказателни дела се поддържа само под контрола на официален орган“.
55      Член 24 от ОРЗД предвижда:
„1.      Като взема предвид естеството, обхвата, контекста и целите на обработването, както и рисковете с различна вероятност и тежест за правата и свободите на физическите лица, администраторът въвежда подходящи технически и организационни мерки, за да гарантира и да е в състояние да докаже, че обработването се извършва в съответствие с настоящия регламент. Тези мерки се преразглеждат и при необходимост се актуализират.
2.      Когато това е пропорционално на дейностите по обработване, посочените в параграф 1 мерки включват прилагане от страна на администратора на подходящи политики за защита на данните.
3.      Придържането към одобрени кодекси за поведение, посочени в член 40 или одобрени механизми за сертифициране, посочени в член 42 може да се използва като елемент за доказване на спазването на задълженията на администратора“.
56      Член 86 от този регламент предвижда:
„Лични данни в официални документи, държани от публичен орган или публична или частна структура за изпълнение на задача от обществен интерес могат да бъдат разкривани от този орган или структура в съответствие с правото на Съюза или правото на държавата членка, на което се подчинява публичният орган или структура, за да се съгласува публичният достъп до официални документи с правото на защита на личните данни в съответствие с настоящия регламент“.
В.      Унгарското право
1.      Основен закон на Унгария
57      Член XV, параграф 5 от Magyarország Alaptörvénye (Основен закон на Унгария) в редакцията си, приложима към настоящия спор, предвижда:
„Унгария защитава чрез специални мерки семействата, децата, жените, възрастните хора и хората с увреждания“.
58      Член XVI от този Основен закон гласи:
„1.      Всяко дете има право на закрилата и на грижите, необходими за доброто му физическо, умствено и нравствено развитие.
Унгария защитава правото на децата да се идентифицират съгласно пола си по рождение и гарантира образование, почиващо на ценности, които се основават на конституционната идентичност на нашата родина и нейната християнска култура.
2.      Родителите имат право да избират образованието, което да получат техните деца“.
2.      Граждански кодекс на Унгария
59      Член 4:146 от A polgári törvénykönyvről szóló 2013. évi V. Törvény (Закон № V от 2013 г. за приемане на Граждански кодекс, наричан по-нататък „унгарският Гражданският кодекс“) предвижда:
„1.      Ненавършилото пълнолетие дете е под родителска отговорност или под настойничество или попечителство.
2.      Родителската отговорност включва правото и задължението да се избира името на ненавършилото пълнолетие дете, да се вземат решения за неговото отглеждане и възпитание, а също и за неговото пребиваване, да се управлява имуществото му и да се осигурява неговото законно представителство, както и правото да се назначава и освобождава настойник или попечител“.
60      Член 4:224 от този кодекс гласи:
„Освен ако в този закон не е предвидено друго, настойникът или попечителят отглежда и възпитава детето под настойничество или попечителство, управлява имуществото му и е негов законен представител“.
61      Съгласно член 8:1, параграф 1 от посочения кодекс:
„За целите на прилагането на този закон:
[...]
2)      „членове на семейството“ означава близките членове на семейството, партньорите, съпрузите на роднините по права възходяща или низходяща линия, роднините по права възходяща или низходяща линия и братята и сестрите на съпрузите и съпрузите на братята и сестрите.
[...]“.
3.      Закон за закрила на детето
62      Член 1, параграф 1 от Закон № XXXI от 1997 г. за закрила на детето и за организация на настойничеството и попечителството, изменен със Закона за изменение (наричан по-нататък „Законът за закрила на детето“), гласи:
„Целта на настоящия закон е да се установят основните правила, съгласно които държавата, органите на местно самоуправление и физическите и юридическите лица, на които е възложена закрилата на детето, както и други организации без правосубектност, които допринасят чрез специфични социални обезщетения и услуги и целеви мерки за упражняването на правата и законните интереси на децата и за изпълнението на родителските задължения и способстват да се предотврати и преустанови положението на уязвимост на децата, за заместването на липсващите родителски грижи и за социалната интеграция на младежите, напуснали схемата за закрила на детето“.
63      Член 4 от този закон гласи следното:
„1.      Този закон се прилага:
a)      за пребиваващите на територията на Унгария, при спазване на дерогацията, предвидена в параграф [3], деца, младежи и техните родители с унгарско гражданство, и освен ако не е предвидено друго в международен договор — за лицата, които са със статут на постоянно пребиваващи, имигранти или приети лица, както и за лицата, които са признати от унгарските органи за бежанци, ползващи се със субсидиарна закрила, или лица без гражданство;
b)      за всяко лице, което има право на свободно движение и пребиваване съгласно [A szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (Закон № I от 2007 г. за влизането и пребиваването на лица, имащи право на свободно движение и пребиваване)], ако към момента на подаване на искането за обезщетение упражнява правото си на свободно движение и правото си на пребиваване за повече от три месеца на територията на Унгария в съответствие със Закон № I от 2007 г. за влизането и пребиваването на лица, имащи право на свободно движение и пребиваване и има законно местоживеене в съответствие с [A polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény] (Закон № LXVI. от 1992 г. за регистъра на личните данни и адресите на гражданите);
[...]
3.      Освен за лицата, посочени в параграф [1], този закон се прилага и за закрилата на дете с гражданство, различно от унгарско гражданство, което пребивава на територията на Унгария, когато липсата на временно настаняване, надзор над възпитанието или назначаване на настойник или попечител би застрашила детето или би причинило неизбежна вреда“.
64      Член 5, буква s) от Закона за закрила на детето определя понятието „управител“, както следва:
„sa)      органът, определен с правителствен указ да изпълнява функциите на държавен управител, органът на местно самоуправление и сдружението на органите на местно самоуправление (наричани по-нататък заедно „държавният управител“);
sb)      признатата църква, вътрешноцърковното ѝ юридическо лице, както и присъединената църква, регистрираната църква и вътрешноцърковното им юридическо лице, която съгласно член 9/D, параграф (5) и член 9/F, параграф (1) от [A lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény (Закон № CCVI от 2011 г. относно правото на свобода на мисълта и религията и правния статут на църквите, религиозните вероизповедания и религиозните общности) е сключила споразумение, което включва също изпълнението на задачи, свързани с благосъстоянието на децата, закрилата на детето или социалните въпроси [...];
sc)      едноличният търговец;
sd)      юридическите лица и едноличните предприятия, установени в Унгария, различни от посочените в подточки sa)—sb);
se)      регистрираният на територията на страната клон на предприятие, установено в държава — страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство (наричана по-нататък „държава от ЕИП“), и — ако по силата на международен договор, сключен с Европейската общност и нейните държави членки, доставчиците на услуги от съответната държава се ползват със същия правен статут като доставчиците на услуги от държавите от ЕИП по отношение на свободата на установяване — регистрираният на територията на страната клон на предприятие, установено в държава, различна от държава от ЕИП [(субектите, посочени в подточки sc)—se), наричани заедно „недържавен управител“)], ако при условията, предвидени в настоящия закон и в други законодателни актове, той осигурява необходимите условия за упражняване на дейност по предоставяне на услуги, свързани с благосъстоянието на децата и закрилата на детето“.
65      Съгласно член 6/А от Закона за закрила на детето:
„С цел осигуряване на изпълнението на целите, посочени в настоящия закон, и на упражняване на правата на детето, се забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на съдържание, което е порнографско, представя сексуалност по неоправдан начин или популяризира или представя
полова идентичност, която не съответства
на
пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност“.
4.      Законът за търговската реклама
66      Член 8, параграфи 1 и 1а от Закон № XLVIII от 2008 г. за основните условия и някои ограничения на икономическата рекламна дейност, изменен със Закона за изменение (наричан по-нататък „Закон за търговската реклама“), гласи:
„1.      Забранява се рекламата, която може да навреди на физическото, умственото, емоционалното или нравственото развитие на децата и
ненавършилите пълнолетие лица.
1a.      Забранява се предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на реклами, които представят сексуалност по неоправдан начин или популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност“.
5.      Закон за медийните услуги
67      Съгласно член 9 от Закон № CLXXXV от 2010 г. за медийните услуги и масовата комуникация, изменен със Закона за изменение (наричан по-нататък „Закон за медийните услуги“):
„1.      Доставчикът на линейни медийни услуги класифицира преди излъчването в една от категориите, посочени в параграфи 2—7, всички предавания, които възнамерява да излъчва, с изключение на новинарските предавания, политическите новинарски предавания, спортните предавания, рекламните анонси, политическите реклами, телевизионния пазар, посланията за повишаване на осведомеността и съобщенията от публичен интерес.
[...]
6.      Предаванията се класифицират в категория V, ако могат да окажат отрицателно въздействие върху физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално, когато техен основен фокус е популяризирането или представянето на насилие, на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, или прякото, натуралистично или неоправдано изобразяване на сексуалност. Тези програми се класифицират в категорията „неподходящи за аудитория под 18‑годишна възраст“.
7.      Предаванията, които може сериозно да навредят на физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално, поради тяхното порнографско съдържание или прекомерно насилствения им характер, трябва да бъдат класифицирани в категория VI.
8.      Медийният съвет публикува препоръка, съдържаща основните принципи от своята практика при прилагането на подробните критерии за класифициране в съответствие с параграфи 2—7, обозначенията, които трябва да се използват преди и по време на публикуването на всяко предаване, и начина на оповестяване на класифицирането му от определен вид, когато това е оправдано от обществения интерес за защита на ненавършилите пълнолетие лица или от необходимостта да се гарантира еднаква защита на ненавършилите пълнолетие лица.
[...]“.
68      Член 10, параграф 1, буква d) от този закон предвижда, че предавания, класифицирани в категория V, могат да се излъчват само между 22.00 ч. и 5.00 ч.
69      Член 24, параграф 1 от посочения закон предвижда:
„Търговските съобщения, публикувани в рамките на медийните услуги [...], не включват или насърчават каквито и да е прояви на дискриминация, основана на пол, раса или етнически произход, гражданство, религия или философски убеждения, физическо или умствено увреждане, възраст или сексуална ориентация“.
70      Член 32, параграф 4а от същия закон гласи:
„Не се считат за съобщения от публичен интерес или
послания за повишаване на осведомеността предавания, които могат да окажат отрицателно въздействие върху правилното физическо, умствено или нравствено развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално поради техния фокус върху неоправданото представяне на сексуалност, порнография, популяризиране или представяне на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност“.
71      Член 179 от Закона за медийните услуги гласи:
„[...]
2.      В случай на неспазване на
разпоредбите на параграф 1 и при нарушение на съответните разпоредби на настоящия закон и на [А sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. Törvény (или Закон № CIV от 2010 г. относно свободата на печата и основните правила за медийното съдържание)] Медийният съвет е длъжен да поиска предприемането на ефективни мерки от държавата членка, под чиято юрисдикция извършва дейност доставчикът на медийни услуги по параграф 1.
В този случай Медийният съвет иска от държавата членка да предприеме действия за преустановяване на нарушенията, за които е уведомена от Медийния съвет.
[...]
4.      Медийният съвет може да приложи правните мерки, посочени в член 187, параграф 3, букви b) и c) и параграф 4, по отношение на доставчика на медийни услуги по параграф 1, ако:
a)      установи, че мярката, поискана от него съгласно параграф 2 от компетентната държава членка, не е била предприета в срок от два месеца или е била предприета по неподходящ начин,
b)      въз основа на доказателствата може да се приеме за установено, че доставчикът на медийни услуги се е установил извън Унгария, за да избегне задължението да спазва по-строгите правила, които биха били приложими за него по силата на този закон или на [Закон № CIV от 2010 г. относно свободата на печата и основните правила за медийното съдържание],
c)      преди да приложи посочената в параграф 1 правна
мярка
Медийният съвет е уведомил писмено държавата членка, в която е установен доставчикът на медийни услуги, и Европейската комисия за правните мерки, които следва да се приложат, и за мотивите за своето искане,
d)      Медийният съвет е приканил съответния доставчик на медийни услуги да изрази своето становище, съображения и доказателства във връзка със заобикалянето на правилата и предвидените правни мерки,
e)      съгласно решението на Европейската комисия предвижданата правна мярка е съвместима с правото на Съюза и искането
по буква c) е основателно, както и
f)      предвижданата правна мярка е пропорционална и необходима спрямо интереса, който трябва да бъде защитен“.
72      Член 187, параграф 3 от този закон предвижда:
„Медийният съвет и Службата [на Националния орган за медии и телекомуникации] са оправомощени да прилагат, като вземат предвид параграфи 2 и 8, следните правни мерки:
a)      да изключат извършилото нарушение лице от участие в конкурсни процедури на Фонда [за подпомагане на медийните услуги и за управление на собствеността (Médiaszolgáltatás-támogató és Vagyonkezelő Alap)] за определен период от време,
b)      да изискват от нарушителя да публикува известие или решение на началната страница на своя уебсайт, в медийно издание или в специално указано предаване, при условията и за срока, посочени в решението,
c)      да спрат упражняването на правото на предоставяне на медийни услуги за определен период от време:
(ca)      продължителността на спирането може да е между 15 минути и 24 часа,
(cb)      продължителността на спирането може да е от един час до 48 часа в случай на тежко нарушение,
(cc)      продължителността на спирането може да е от три часа до една седмица в случай на повторно тежко нарушение,
d)      да заличат от регистъра по член 41, параграф 4, медийната услуга, чрез която е извършено нарушението, или да прекратят с незабавно действие административния договор, сключен във връзка с правото на предоставяне на медийни услуги, ако съответният доставчик многократно е извършвал тежки нарушения. Заличената от регистър медийна услуга, не може да бъде предоставяна публично след заличаването ѝ“.
6.      Законът за системата на регистрите за съдимост
73      Член 67, параграф 1 от Закон № XLVII от 2009 г. за системата на регистрите за съдимост, регистъра на съдебните решения срещу унгарски граждани, постановени от съдилища на държави — членки на Европейския съюз, и регистрирането на биометрични данни в наказателното производство и от полицейски служители, изменен със Закона за изменение (наричан по-нататък „Законът за системата на регистрите за съдимост“), гласи следното:
„Въз основа на информационната система на регистрите за съдимост и в съответствие с разпоредбите на настоящия закон службата по регистрите за съдимост:
a)      предоставя на оправомощено лице директен достъп до регистрираните данни;
b)      предава данните на оправомощеното лице въз основа на искане в този смисъл;
c)      удостоверява данните по искане на оправомощеното лице;
d)      предоставя на оправомощеното лице по електронен път регистрираните данни за лицата, извършили престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца [...]
[...]“.
74      Член 75/В, параграфи 1 и 3 от този закон гласят следното:
„1.      За да се гарантира защитата на децата и да се предотвратят престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо или с експлоатацията на деца, с цел да се контролират лицата, които са в пряк контакт с деца, при условията, предвидени в параграфи 2—3 и член 75/C, службата по регистрите за съдимост чрез интерфейс, който може да се използва след идентификация посредством услуга за електронна идентификация, предоставяна от правителството в съответствие със Закона за общите правила за електронното управление и електронните удостоверителни услуги (наричан по-долу „интерфейс“), предоставя достъп до [регистрираните данни относно субекта на данни:]
[...]
3.      Предоставянето на достъп до данните относно субекта на данни чрез интерфейс може да се осъществи само ако:
a)      лицето, което иска тези данни, е пълнолетно лице, което е
(aa)      член на семейството или
(ab)      лице, което отговаря за възпитанието, надзора над или отглеждането на ненавършило 18-годишна възраст лице (наричани по-нататък заедно „лице, което има право на достъп до данните на субекта на данните“);
b)      по мнение на лицето, което има право на достъп до данните на субекта на данните, достъпът може да е необходим за целите, посочени в параграф 1, и получаването на данните по друг начин би причинило непропорционални трудности, както и
c)      лицето, което има право на достъп до данните на субекта на данните:
(ca)      декларира, че условията, свързани с необходимостта от достъп до данните, посочени в буква b), са изпълнени, и
(cb)      посочи собственото и фамилното име на лицето, за което е поискан достъп до данните“.
7.      Законът за общественото образование
75      Член 9, параграф 12 от Закон № CXC от 2011 г. за националното обществено образование, изменен със Закона за изменение (наричан по-нататък Закона за общественото образование) гласи следното:
„При провеждането на дейности за учениците, свързани със сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, се обръща специално внимание на разпоредбите на член XVI, параграф 1 от Основния закон [на Унгария]. Такива дейности не могат да бъдат насочени към популяризиране на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност“.
II.    Досъдебната процедура и производството пред Съда
76      На 15 юни 2021 г. Унгария приема Закона за изменение, който влиза в сила на 8 юли 2021 г.
77      На 15 юли 2021 г. Комисията изпраща официално уведомително писмо до Унгария, в което посочва, че според нея в резултат на приемането на този закон посочената държава членка не е изпълнила задълженията си съгласно член 2, член 3, параграфи 1 и 2, член 4, параграф 1, член 6а, член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 28б от Директива 2010/13, член 3 от Директива 2000/31, член 5, параграф 1 от Директива 2015/1535, членове 16 и 19 от Директива 2006/123, член 6 и 10 от ОРЗД, членове 34, 36 и 56 ДФЕС, членове 1, 7, 8, 11 и 21 от Хартата и член 2 ДЕС.
78      С писмо от 15 септември 2021 г. Унгария оспорва твърденията за неизпълнение на задължения.
79      На 2 декември 2021 г. Комисията приема мотивирано становище, в което твърди, че Законът за изменение е в нарушение на разпоредбите на правото на Съюза, посочени в точки 77 от настоящото решение. Поради това тази институция кани Унгария да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с мотивираното становище в срок от два месеца от получаването му.
80      С писмо от 2 февруари 2022 г. Унгария отговаря на посоченото мотивирано становище, като отново заявява позицията си, че Законът за изменение е в съответствие с правото на Съюза.
81      На 19 декември 2022 г. Комисията предявява иска по настоящото дело.
82      С решения на председателя на Съда от 20 март, 4 май и 29 юни 2023 г. Кралство Белгия, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Кралство Испания, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Република Словения, Република Финландия, Кралство Швеция, както и Европейският парламент са допуснати да встъпят в подкрепа на исканията на Комисията.
III. По иска
83      Комисията изтъква шест твърдения за нарушения в подкрепа на иска си, изведени, първото — от нарушения на член 2, на член 3, параграф 1, на член 6а, параграф 1 и на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13, второто — от нарушение на член 3, параграф 2 от Директива 2010/13, третото — от нарушения на членове 16 и 19 от Директива 2006/123 и на член 56 ДФЕС, четвъртото — от нарушение на член 10 от ОРЗД и на член 8, параграф 2 от Хартата, петото — от нарушения на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата и шестото — от нарушение на член 2 ДЕС.
А.      По първото, второто, третото и петото твърдение за нарушения, изведени от нарушения на Директива 2000/31, на Директива 2006/123, на Директива 2006/123 и на Директива 2010/13, както и на член 56 ДФЕС и на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата
84      В самото начало следва да се отбележи, че макар в рамките на петото твърдение за нарушение Комисията да се позовава по-специално на нарушение на член 21 от Хартата, който закрепва общия принцип на недопускане на дискриминация, доводите, които тя изтъква в подкрепа на първите си три твърдения за нарушения, също се отнасят до това нарушение, което според нея е довело до нарушаването на Директива 2000/31, на Директива 2006/123, на Директива 2010/13 и на член 56 ДФЕС, изтъкнато в рамките на тези три твърдения за нарушения.
Ето защо тези твърдения за нарушения следва да се разгледат с оглед на всички изтъкнати от Комисията доводи, за да се установи наличието на забранена от член 21 от Хартата пряка дискриминация, както и предвид доводите на Унгария, с които се оспорва наличието на такава дискриминация в случая.
1.      По първото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на Директива 2010/13
85      Първото твърдение за нарушение се състои от три части, изведени от нарушение, първата, на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13, втората, на член 2 и член 3, параграф 1 от тази директива, и третата, на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от посочената директива.
а)      По нарушението на член 6а, параграф 1 от Директива2010/13
1)      Доводи на страните
86      С първата част от първото твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13, съгласно който държавите членки предприемат подходящи мерки да гарантират, че аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, които могат да увредят физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетни лица, се предоставят само по начин, гарантиращ, че тези лица обикновено няма ги да чуят или видят.
87      В това отношение тази институция отбелязва, от една страна, че съгласно член 9, параграф 1 от Закона за медийните услуги доставчиците на линейни медийни услуги са длъжни да класифицират излъчваните от тях предавания в съответствие с член 9, параграфи 2—7 от този закон.
Съгласно член 9, параграф 6 от посочения закон класифицирането в категория V, включващо предаванията, „неподходящи за аудитория под 18-годишна възраст“, се прилагало за предавания, които могат да окажат отрицателно въздействие върху физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално когато техен основен фокус е популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност. От друга страна, член 10, параграф 1, буква d) от същия закон предвиждал, че предаване от категория V може да се излъчва само между 22.00 ч. и 5.00 ч.
88      В този контекст Комисията твърди, че предвиденото в член 9, параграфи 1 и 6 от Закона за медийните услуги ограничение за излъчване не се прилага за някои конкретни категории предавания, по-специално за съобщенията от публичен интерес и за посланията за повишаване на осведомеността. Според тази институция съобщението от публичен интерес е кратък информационен клип, предназначен да привлече вниманието на обществеността към важен въпрос.
От своя страна посланието за повишаване на осведомеността можело да се разбира като съобщение или послание, създадено в интерес на обществеността, което се излъчва без търговски интерес, за нерекламни цели, срещу заплащане или безвъзмездно, което било предназначено да повлияе на зрителя или слушателя на медийна услуга с оглед на постигането на цел от общ интерес.
89      Член 32, параграф 4a от този закон обаче изрично изключвал от понятията „съобщение от публичен интерес“ и „послание за повишаване на осведомеността“ по смисъла на член 9, параграф 1 от него предаванията, които „могат да окажат отрицателно въздействие върху правилното физическо, умствено или нравствено развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално поради техния фокус върху неоправданото представяне на сексуалност, порнография, популяризиране или представяне на
полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност“.
По този начин достъпът до предаванията, които имат характер на обществена услуга, бил до голяма степен ограничен за предаванията, които съдържат сцени, популяризиращи или представящи полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
90      Поради това Комисията счита, че тези мерки представляват ограничение за предоставянето на аудиовизуални услуги, което противоречи на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13.
91      Според тази институция това ограничение не може да бъде обосновано с целта да се предотврати заплаха за физическото, умственото или моралното развитие на ненавършилите пълнолетие лица, тъй като простото представяне на хомосексуалност или начин на живот на нецисджендър хората не вреди на такова развитие.
Тези мерки не били подходящи за противодействие на подобна заплаха, нито били пропорционални, тъй като Унгария не доказала наличието на причинно-следствена връзка между разглежданите ограничения и изтъкнатия общ интерес.
92      В това отношение държавите членки не разполагали с пълната свобода да твърдят, че определено съдържание е потенциално вредно, ако липсват доказателства за потенциална вреда за ненавършилите пълнолетие лица.
Нито фактът, че с член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 се осъществява минимално хармонизиране, нито принципът на предпазните мерки, нито принципът на субсидиарност водели до различен извод.
93      В този контекст Комисията изтъква, че ограничение в предоставянето на аудиовизуални услуги в никакъв случай не може да се основава на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13, когато е насочено към съдържание конкретно свързано с пола или сексуалната ориентация, тъй като по самото си естество такова ограничение противоречи на принципа на недопускане на дискриминация, който е общ принцип на правото на Съюза, закрепен в член 21 от Хартата.
В това отношение тя припомня постоянната съдебна практика, от която следва, че държавите членки не могат да се основават на тълкуване на вторичното право, което би било в противоречие по-специално с основните права, защитени от правния ред на Съюза.
94      В това отношение следвало да се констатира, че съдебната практика, установена с решение от 27 април 2006 г., Richards (C-423/04, EU:C:2006:256, т. 24 и цитираната съдебна практика), съгласно която Директива 2010/13 се прилага и към дискриминацията, основана на промяна на пола на заинтересованото лице, се отнасяла и до дискриминацията, основана на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение.
95      Ограничаването на излъчването на предавания, чийто основен фокус е популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, осуетявало обаче реалното показване в тези предавания на нецисджендър хора или лица, които не са хетеросексуални, както и на начина им на живот, въпреки че тези лица са неразделна част от общество, характеризиращо се с многообразие и плурализъм в съответствие с ценностите, посочени в член 2 ДЕС.
Така член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги представлявал пряка дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, забранена с член 21, параграф 1 от Хартата.
96      Противно на поддържаното от Унгария, тази дискриминация не можела да бъде обоснована съгласно член 24, параграф 2 и член 14, параграф 3 от Хартата.
97      На първо място, що се отнася до член 24, параграф 2 от Хартата, Комисията поддържа, че ненавършилите пълнолетие лица могат да бъдат защитени от неподходящо за възрастта им съдържание, без да се извършва пряка дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация.
Освен това било напълно възможно половото многообразие да бъде представено по съобразен с възрастта начин.
От това следвало, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги не представлява необходимо или подходящо средство за защита на ненавършилите пълнолетие лица.
98      Напротив, въведената с тази разпоредба разлика в третирането, основана на пола и сексуалната ориентация, можела да подсили чувството за стигматизация и отчуждаване на лицата, по-специално на младежите и подрастващите, чиято полова идентичност или сексуална ориентация не отговаря на „традиционните социални норми“, тъй като тези ограничения причинявали повече вреди, отколкото предотвратявали, по-специално по отношение на ненавършилите пълнолетие лица.
99      Що се отнася до релевантността в това отношение на съдебната практика, установена с решение на Европейския съд по правата на човека от 20 юни 2017 г., Bayev и др. с/у Русия (CE:ECHR:2017:0620JUD006766709), оспорвана от Унгария, Комисията поддържа, че в посоченото решение този съд е отхвърлил твърдението, че самото споменаване на хомосексуалността или откритият публичен дебат относно сексуалните малцинства биха навредили на децата или уязвимите пълнолетни лица, като същевременно е подчертал причините, поради които информирането и дебатът биха могли действително да са полезни за социалното сближаване.
Защитата срещу риска от експлоатация и
развращаване на ненавършилите пълнолетие лица поради тяхната уязвимост не можело да се ограничи до отношенията между лица от един и същи пол. По принцип това позитивно задължение трябвало да важи със същата сила и за отношенията между лица от различен пол.
100    Тази институция добавя, че Европейският съд по правата на човека е потвърдил посочената съдебна практика в решение от 23 януари 2023 г., Macatė с/у Литва (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519, § 210), в което подчертал, че няма научни доказателства или социологически данни, които да сочат, че откритият публичен дебат относно социалния статус на сексуалните малцинства би навредил на децата, и че доколкото ненавършилите пълнолетие лица, които са
свидетели на прояви на отношение в подкрепа на правата на нецисджендър хора или лица, които не са хетеросексуални, са изложени на идеите за многообразие, равенство и толерантност, възприемането на тези възгледи би могло само да допринесе за социалното сближаване.
101    В случая обаче член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги изхождал от презумпцията, че простото представяне на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност е също толкова вредно, колкото неоправданото представяне на насилие, порнография или сексуалност.
Унгария също така не доказала, че във висшия интерес на децата е да се гарантира, че те ще имат достъп до представянето на нецисджендър съдържание или начин на живот едва след навършване на 18-годишна възраст.
102    На второ място, що се отнася до член 14, параграф 3 от Хартата, Комисията оспорва, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги защитава свободата на родителите да отглеждат децата си в съответствие с личните си религиозни, философски и педагогически убеждения, тъй като Унгария не е предоставила убедително обяснение за начина, по който това ограничение или пък липсата на ограничения на съдържанието биха засегнали правото на родителите свободно да отглеждат децата си.
103    От една страна, правата на родителите по член 14, параграф 3 от Хартата трябвало да се тълкуват с оглед на разпоредбите на член 24 от нея, както и на защитата на правата на детето. От друга страна, член 14 се основавал на правото на образование, закрепено в член 2 от Протокол № 1 към ЕКПЧ.
104    Правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения, закрепено в член 14, параграф 3 от Хартата, не може обаче да се тълкува в смисъл, че обосновава приемането от държавите членки на законодателство, което накърнява по дискриминационен начин свободата на изразяване на мнение и човешкото достойнство на други лица, включително на ненавършилите пълнолетие лица.
105    Освен това от решение на ЕСПЧ от 7 декември 1976 г.,
Kjeldsen, Busk Madsen и Pedersen с/у Дания (CE:ECHR:1976:1207JUD000509571, § 50) следвало, че второто изречение на член 2 от Протокол № 1 към ЕКПЧ, има за цел да се гарантира възможността за плурализъм в образованието, която е от
съществено значение за запазването на „демократичното общество“, както е предвидено в ЕКПЧ.
106    Впрочем Комисията подчертава, че член 9, параграфи 1 и 6, както и член 32, параграф 4a от Закона за медийните услуги не могат да се считат за „по-подробни или по-строги правила“ по смисъла на член 4 от Директива 2010/13, тъй като такива по-подробни или по-строги правила са допустими само доколкото са в съответствие с правото на Съюза, а настоящият случай не бил такъв.
107    Унгария отбелязва, от една страна, че съгласно член 7, параграф 2 от Европейската конвенция за трансгранична телевизия доставчиците на медийно съдържание са длъжни да гарантират, че предаванията, които могат да навредят на физическото, умственото и моралното развитие на децата или подрастващите, не трябва да бъдат разполагани така, че поради времето на тяхното излъчване и приемане е вероятно да бъдат гледани от последните. От друга страна, доставчиците на медийни услуги имали подобна отговорност по силата на разпоредбите на Директива 2010/13. Така член 6а и съображение 60 от тази директива подчертавали конкретно необходимостта и значението на защитата на ненавършилите пълнолетие лица и предвиждали мерки за тази цел.
108    В това отношение тази държава членка оспорва схващането, на което се основават съображенията на Комисията, че приемането на мерки на основание член 6а, параграф 1 от посочената директива предполагало от самото начало да се установи, че разглежданото медийно съдържание действително вреди на развитието на ненавършилите пълнолетие лица.
109    Всъщност, след като било невъзможно да се прецени действителното въздействие на такова медийно съдържание, с оглед на минималния характер на хармонизацията, извършена с член 6а, параграф 1 от същата директива, и в съответствие с принципа на предпазните мерки държавите членки трябвало да идентифицират медийното съдържание, програмните елементи или начините на представяне, които потенциално увреждат тяхното физическо, умствено или нравствено развитие. Що се отнася до принципа на предпазните мерки, Унгария отбелязва, че понятието „човешко здраве“ включва психичното здраве и здравословното психологическо развитие.
Следователно този принцип можел да се изтъкне в подкрепа на твърдението, че няма надеждни научни доказателства, от които да е видно, че предоставянето на разположение
на ненавършилите пълнолетие лица на потенциално вредно за тях съдържание не е в състояние да навреди на тяхното здравословно развитие.
110    Определянето и тълкуването на това считано за вредно медийно съдържание, извършено въз основа на културните и моралните ценности и възприятия на държавите членки, както и равнището на закрила, което следва да се предостави, обаче не били хармонизирани с Директива 2010/13 и следователно попадали в изключителната компетентност на държавите членки.
111    Освен това по силата на принципа на субсидиарност всяка държава членка била свободна да определя и насърчава закрилата на децата и правото на родителите да отглеждат децата си в зависимост от своите лични убеждения.
112    На първо място, по отношение на съдържанието на правилата, уреждащи, що се отнася до категория V, класифицирането на предаванията в зависимост от възрастта, Унгария изтъква, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги не може да се тълкува в смисъл, че определено съдържание се класифицира безусловно в тази категория или че това съдържание се счита за вредно или увреждащо физическото, умственото или моралното развитие на ненавършилите пълнолетие лица.
113    Всъщност класифицирането на дадено предаване в посочената категория зависело от посочените в тази разпоредба кумулативни условия.
От една страна, това предаване трябвало да може да окаже отрицателно въздействие върху физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица.
От друга страна, това отрицателно влияние можело да съществува само ако потенциално вредоносните елементи имат определящ характер за посоченото предаване.
114    В този контекст, освен ако хомосексуалността или начина на живот на нецисджендър хората, не е основна тема на дадено предаване, самото им представяне не би имало такъв определящ характер.
115    На второ място, що се отнася до обосноваността и пропорционалността на разглежданите мерки, Унгария припомня, от една страна, че основната им цел от общ интерес е защитата на ненавършилите пълнолетие лица от вредното медийно съдържание, чиито потенциални неблагоприятни последици самите те не могат да преценят.
116    Тъй като било научно прието, че развитието на половата идентичност и сексуалната ориентация било повлияно от образованието, културата, медиите и обществото, то обучението, информацията и образованието следвало да се адаптират към възрастта и развитието на познавателните способности и емоционалното развитие на съответната възрастова група.
117    От друга страна, произтичащото от член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги ограничение не водело до изключване на определени лица или определен начин на живот от общественото пространство и следователно не водело до пряка дискриминация, основана на половата ориентация или сексуалната идентичност.
Унгария подчертава, че тази разпоредба няма за цел да изключи от публичната комуникация „лица
и начин на живот“, представящи хомосексуалност, промяна на пола или идентичност, която не съответства на пола по рождение.
Причината за съществуването ѝ била защитата на ненавършилите пълнолетие лица и поради това не се налагало никакво ограничение или забрана за пълнолетните лица.
118    По тази причина тази държава членка оспорва относимостта на решение на ЕСПЧ от 20 юни 2017 г., Bayev и др. с/у Русия (CE:ECHR:2017:0620JUD006766709), тъй като в случая, за разлика от разглежданото в последното решение положение, не може да става въпрос за липса на конкретика на приетите мерки.
В този контекст тя подчертава, че разглежданите мерки, и по-специално член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги, изрично уточняват приложното си поле, като посочват отношенията, които в ежедневния живот могат да окажат въздействие върху здравословно развитие на ненавършилите пълнолетие лица, по-специално що се отнася до образователната и медийната среда.
Що се отнася до относимостта на решение на ЕСПЧ от 23 януари 2023 г., Macatė с/у Литва (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519), Унгария поддържа, че същите тези мерки не забраняват по принцип придобиването на стоки или услуги, които представят или популяризират определено съдържание, и не засягат правото на родителите или настойниците или попечителите да информират ненавършилите пълнолетие лица по тези въпроси и да ги обсъждат.
119    Ето защо следвало да се вземат предвид решенията на Европейският съд по правата на човека, в които се признава висшият интерес на ненавършилото пълнолетие лице и свободата на преценка, с която разполагат държавите членки при уреждането на чувствителни въпроси. Признаването на тази свобода на преценка, както е уточнено в решение на ЕСПЧ от 7 декември 1976 г., Handyside с/у Обединено кралство (CE:ECHR:1976:1207JUD000549372, § 48), позволявало на държавите членки да определят дали е налице императивна обществена нужда от ограничаване на определено право и ако такава е налице — мерките, които могат да бъдат взети в отговор на тази нужда.
120    Ето защо Унгария поддържа, че ограничението да се излъчват някои предавания, въведено с член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги, е обосновано от висшия интерес на детето, защитен с член 24, параграф 2 от Хартата, тъй като такива мерки за закрила на детето трябва да се считат за обосновани с оглед на принципа на предпазните мерки при наличие на съдържание, за което може да се предположи, че оказва отрицателно въздействие върху здравословно развитие на ненавършилите пълнолетие лица.
121    Това ограничение било обосновано също така с оглед на член 14, параграф 3 от Хартата. Според Унгария в това отношение от съдебната практика, установена с решение от 15 юли 2021 г., WABE и MH Müller Handel (C-804/18 и C-341/19, EU:C:2021:594), следва, че правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения представлява обективна причина, която може да обоснове ограничения на закрепените в Хартата права.
122    Унгария добавя, че мерките, разглеждани в рамките на настоящата част от първото твърдение за нарушение, не налагат общо ограничение на разпространението на медийно съдържание за всички видове медии и за общности и публични платформи, а само за линейните медийни услуги, така че не могат да доведат до изключване от публичното пространство на дадена тема или лице.
123    Що се отнася до забраната съответното съдържание да се квалифицира като съобщение от публичен интерес и послание за повишаване на осведомеността съгласно член 32, параграф 4а от Закона за медийните услуги, Унгария твърди, че посланията за повишаване на осведомеността от публичен интерес са форма на популяризиране чрез реклама, която служи за постигане на целите от общ интерес или на целите на социалната политика, преследвани от различни органи или организации, както от публичния, така и от неправителствения сектор.
Следователно предаване, чийто определящ елемент е представянето или популяризирането на потенциално вредно за ненавършилите пълнолетие лица съдържание, не може да се счита за съобщение от публичен интерес или за послание за повишаване на осведомеността. Член 32, параграф 4a обаче не изключвал квалифицирането като съобщение от публичен интерес или послание за повишаване на осведомеността на предавания, които само представяли или популяризирали въпросното съдържание, без то да представлява определящ елемент на разглежданото предаване.
Впрочем посоченият член 32, параграф 4a не предвиждал обща забрана за излъчване на посоченото съдържание.
2)      Съображения на Съда
124    Най-напред следва да се посочи, от една страна, че както следва от заглавието и съображение 11 от Директива 2010/13, тя има за цел координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги, с оглед на завършването на същински вътрешен пазар на тези услуги. За тази цел посочената директива установява минимален набор от координирани правила, приложими за всички аудиовизуални медийни услуги, някои от които се отнасят до съдържанието на тези услуги, както следва от съображение 18 от тази директива (решение от 26 юни 2025 г., Makeleio и Zougla, C-555/23 и C-556/23, EU:C:2025:484, т. 60).
125    От друга страна, както се посочва в съображение 20 от Директива 2018/1808, която изменя Директива 2010/13, включвайки в нея член 6а, параграф 1, чието неспазване се изтъква в рамките на първата част от първото твърдение за нарушение, този подход, насочен към минимално хармонизиране, дава възможност на държавите членки да постигат по-висока степен на защита по отношение на съдържание, което може да увреди физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетните лица.
126    Съгласно член 6а, параграф 1, първа алинея държавите членки предприемат подходящи мерки да гарантират, че аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, които могат да увредят физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетни лица, се предоставят само по начин, гарантиращ, че тези лица обикновено няма ги да чуят или видят. Тези мерки могат да включват избор на времето на излъчване на емисията, средства за проверка на възрастта или други технически мерки. Те трябва да са пропорционални на потенциалната вреда от предаването.
127    В това отношение следва да се отбележи, от една страна, че както бе подчертано в точка 125 от настоящото решение, тази разпоредба цели минимална, а не пълна хармонизация. От друга страна, при липсата на хармонизация на равнището на Съюза на правилата, приложими за класифицирането и обозначаването на аудиовизуалните програми, държавите членки следва да определят равнището, на което възнамеряват да осигурят защита на непълнолетните лица от аудиовизуално съдържание, което може да навреди на тяхното благоденствие и развитие. Така, не е необходимо мерките, приети от държава членка с цел защита на непълнолетните лица от аудиовизуално съдържание, което може да увреди тяхното физическо, умствено или морално развитие да отговарят на концепция, която се споделя от всички държави членки по отношение на равнището и условията на тази защита, понеже по съображения по-специално от морално и културно естество тази концепция може да варира в различните държави членки (вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2020 г., ZW, C-454/19, EU:C:2020:947, т. 42 и цитираната съдебна практика и от 23 март 2023 г., Booky.fi, C-662/21, EU:C:2023:239, т. 56 и 57).
128    Следователно, както поддържа Унгария, при прилагането на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 държавите членки разполагат със свобода на преценка при определянето на аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от медийни доставчици под тяхна юрисдикция, които могат да навредят на физическото, умственото или моралното развитие на непълнолетните лица
(вж. в този смисъл решение от 3 септември 2020 г., Vivendi, C-719/18, EU:C:2020:627, т. 47), при условие, че в съответствие с тази разпоредба приетите на това основание подходящи мерки са пропорционални на вредата, която може да причини съответното предаване. Последното изискване означава, че тези мерки не трябва да надхвърлят необходимото за защитата на това развитие и освен това не трябва да са несъразмерни спрямо тази цел
(вж. по аналогия решение от 5 декември 2024 г., Network One Distribution, C-506/23, EU:C:2024:1003, т. 35 и цитираната съдебна практика).
129    Освен това според постоянната съдебна практика, държавите членки трябва да се съобразяват с изискванията, произтичащи от защитата на основните права, когато прилагат правната уредба на Съюза, поради което те са длъжни да прилагат тази правна уредба така, че да не нарушават споменатите изисквания.
В този контекст държавите членки трябва по-специално да следят за това да не се основават на тълкуване на разпоредба от вторичното право, което би влязло в конфликт с тези основни права
(вж. в този смисъл решение от 26 юни 2007 г., Ordre des barreaux francophones et germanophone и др., C-305/05, EU:C:2007:383, т. 28, от 29 април 2015 г., Léger, C-528/13, EU:C:2015:288, т. 41 и от 3 юни 2025 г., Kinsa, C-460/23, EU:C:2025:392, т. 69 и цитираната съдебна практика).
130    Всъщност Съдът многократно е постановявал, че разпоредбите на правото на Съюза трябва да се тълкуват с оглед на основните права, които са неразделна част от общите принципи на правото на Съюза, съблюдаването на които Съдът осигурява и които понастоящем са закрепени в Хартата (решения от 13 май 2014 г., Google Spain и Google, C-131/12, EU:C:2014:317, т. 68 от 25 май 2016 г., Meroni, C-559/14, EU:C:2016:349, т. 45 и от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C-124/20, EU:C:2021:1035, т. 70).
131    От това следва, че когато приемат мерки на основание член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13, държавите членки не могат да нарушават по-специално забраната за всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пола или сексуалната ориентация, закрепена в член 21, параграф 1 от Хартата, тъй като тази забрана има императивен характер като общ принцип на правото на Съюза (решение от 25 ноември 2025 г., Wojewoda Mazowiecki, C-713/23, EU:C:2025:917, т. 70 и цитираната съдебна практика). Този основен принцип не допуска по-конкретно да се третират по различен начин сходни положения и да се третират еднакво различни положения, когато такова третиране не е обективно обосновано (вж. в този смисъл решение от 1 март 2011 г., Association belge des Consommateurs Test-Achats и др., C-236/09, EU:C:2011:100, т. 28 и цитираната съдебна практика).
132    В това отношение следва да се уточни, че наличието на забранена дискриминация може да произтича по-специално от обидния и/или стигматизиращ характер на национални разпоредби по отношение на съответните лица (що се отнася до дискриминацията, основана на етническия произход, вж. решение от 18 декември 2025 г., Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, C-417/23, EU:C:2025:1017, т. 126 и цитираната съдебна практика).
133    Що се отнася по-специално до дискриминацията, основана на пола, съгласно постоянната съдебна практика тя не може да бъде сведена само до дискриминацията, произтичаща от принадлежността към единия или другия пол.
Като се имат предвид неговият предмет и естеството на правата, които член 21, параграф 1 от Хартата има за цел да защити, същият следва да се прилага не само по отношение на дискриминацията, произтичаща от промяната на пола на заинтересованото лице, а именно полова трансформация, но и за дискриминацията, основана на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение (вж. в този смисъл решение от 27 април 2006 г., Richards, C-423/04, EU:C:2006:256, т. 24, от 26 юни 2018 г., MB (Промяна на пола и пенсия за осигурителен стаж и възраст), C-451/16, EU:C:2018:492, т. 35 и от 9 януари 2025 г., Mousse, C-394/23, EU:C:2025:2, т. 62 и цитираната съдебна практика).
134    В случая член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от този закон предвижда, че, попадащите в приложното поле на посочения закон предавания, чийто основен фокус е популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, се класифицират в категория V и на това основание могат да се излъчват само между 22.00 ч. и 5.00 ч.
В член 32, параграф 4а от същия закон се уточнява, че такива предавания не могат да се класифицират като съобщения от публичен интерес или послания за повишаване на осведомеността, които могат на това основание да не попаднат под ограниченията, произтичащи от този член 9, параграф 6. Унгария поддържа, че тези разпоредби са годни да постигнат целта за закрила на физическото, умствено или нравствено развитие на ненавършилите пълнолетие лица, както и правото на родителите да отглеждат децата си в зависимост от своите лични убеждения.
135    Налага се обаче изводът, че тези разпоредби от Закона за медийните услуги провеждат разграничение, основано пряко на пола и сексуалната ориентация, тъй като въвеждат такива часове на излъчване само за тези предавания, но не и за
предаванията, чийто определящ елемент е популяризирането или представянето на половата идентичност и сексуалната ориентация на цисджендър и хетеросексуални лица.
Следователно такава разлика в третирането представлява дискриминация, която по принцип е забранена от член 21, параграф 1 от Хартата.
136    Доколкото се основават изключително на съображения, свързани с половата идентичност и сексуалната ориентация, представени в тези предавания, посочените разпоредби освен това се основават на схващането, че всяко представяне или популяризиране на полова идентичност, която не съответства на, промяна на пола или хомосексуалност, независимо от конкретното им съдържание, може да накърни висшия интерес на детето, а това показва предпочитание към някои видове полова идентичност и сексуална ориентация в ущърб на други, и по този начин допринася за стигматизирането на последните (вж. по аналогия, ЕСПЧ, 23 януари 2023 г., Macatė с/у Литва, CE:ECHR:2023:0123JUD006143519, § 214—216).
137    При тези обстоятелства не може да се приеме доводът на Унгария, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от него и член 32, параграф 4а от същия закон не забраняват по общ начин излъчването на споменатите предавания.
138    Всъщност следва да се уточни, че член 21, параграф 1 от Хартата забранява „всяка форма“ на дискриминация, основана по-специално на пола или сексуалната ориентация.
139    Освен това, противно на поддържаното от Унгария, произтичащата от разглежданите разпоредби дискриминация не може да бъде обоснована нито с насърчаването на висшия интерес на детето на основание член 24, параграф 2 от Хартата, нито с правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения, закрепено в член 14, параграф 3 от Хартата.
140    В това отношение е важно да се припомни, че съгласно член 52, параграф 1 от Хартата всяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати от нея, трябва да бъде предвидено в закон и да зачита основното съдържание на същите права и свободи.
При спазване на принципа на пропорционалност ограничения на тези права и свободи могат да бъдат налагани, само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
141    В случая обаче с оглед на съображенията, изложени в точка 136  от настоящото решение, следва да се констатира, че като се основава на схващането, че всяко представяне или популяризиране на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, независимо от конкретното му съдържание, може да накърни висшия интерес на детето и като показва по този начин предпочитание към някои видове полова идентичност и сексуална ориентация в ущърб други, което води до тяхното стигматизиране, съответните национални разпоредби явно противоречат на изискванията, които в общество, основано на плурализъм, произтичат от забраната за дискриминация въз основа на пола и сексуалната ориентация, гарантирана от член 21, параграф 1 от Хартата, и следователно засягат основното съдържание на тази разпоредба.
142    В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 52, параграф 1, първо изречение от Хартата засягането на основното съдържание на гарантирано от нея право в никакъв случай не може да бъде обоснована (вж. в този смисъл решения от 26 септември 2024 г., Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg, C-432/23, EU:C:2024:791, т. 74 и от 13 март 2025 г., Deldits, C-247/23, EU:C:2025:172, т. 45 и 50).
143    Освен това, що се отнася на първо място до доводите на Унгария, изведени от член 24, параграф 2 от Хартата, следва да се припомни, че тази разпоредба потвърждава основополагащия характер на правата на детето (вж. в този смисъл решение от 14 януари 2021 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Връщане на непридружено ненавършило пълнолетие лице), C-441/19, EU:C:2021:9, т. 45).
144    Както поддържа Унгария, при прилагането на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 държавите членки несъмнено трябва да вземат предвид член 24 от Хартата, който предвижда в параграф 1, че децата имат право, по-специално, на закрилата, необходима за тяхното благоденствие, а в параграф 2 — че при всички действия, които се предприемат, по-специално, от публичните власти по отношение на децата, висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение, като тези изисквания са отразени в целта на тази директива, която, както следва от съображения 60 и 104 от нея, се състои в осигуряването на висока степен на защита на физическото, умствено и нравствено развитие на непълнолетните лица.
145    При това прилагане държавите членки следва да преценят дали предаванията на доставчиците на медийни услуги под тяхна юрисдикция са неподходящи за всички или за част от ненавършилите пълнолетие лица с оглед на произтичащата от възрастта им особена степен на чувствителност, както и с оглед на обстоятелството, че тяхното физическо, умствено или нравствено развитие все още не е приключило.
146    Това не променя факта, че ненавършилите пълнолетие лица могат да бъдат адекватно защитени от неподходящи за възрастта им предавания, без на това основание да се извършва пряка дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация, като произтичащата в случая от член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от него, както и от член 32, параграф 4а от посочения закон.
147    Всъщност само по себе си обстоятелството, че съдържанието популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, не може да докаже потенциално вредния характер на такова съдържание.
148    Противно на поддържаното от Унгария, този извод не може да бъде поставен под въпрос от свободата на преценка, с която разполагат държавите членки, за да защитят ненавършилите пълнолетие лица от неподходящи за тях медийни услуги, припомнена в точка 128 от настоящото решение, тъй като съгласно припомнената в точка 129 от същото съдебна практика тази свобода на преценка трябва да се упражнява при спазване на основните права, гарантирани от Хартата.
149    Що се отнася, на второ място, до доводите на Унгария, изведени от член 14, параграф 3 от Хартата, от разясненията относно Хартата следва, че този член 14 е вдъхновен както от общите конституционни традиции на държавите членки, така и от член 2 от Протокол № 1 към ЕКПЧ, съгласно който, от една страна, „[н]икой не може да бъде лишен от правото на образование“, и от друга страна, „[п]ри изпълнението на функциите, поети от нея в областта на образованието и обучението, държавата уважава правото на родителите да дават на своите деца образование и обучение в съответствие със своите религиозни и философски убеждения“. От тези разяснения следва също, че правото на родителите, закрепено в член 14, параграф 3 от Хартата, трябва да се тълкува във връзка с разпоредбите на член 24 от нея.
150    Освен това от практиката на Европейският съд по правата на човека относно член 2 от Протокол № 1 към ЕКПЧ следва, че правото на родителите, прогласено във второто изречение на този член 2, се основава на основното право на образование, но че второто изречение има за цел по-специално да съхрани възможността за плурализъм в образованието, който е съществено значение за запазването на „демократичното общество“, както е предвидено в ЕКПЧ (ЕСПЧ, 7 декември 1976 г., Kjeldsen, Busk Madsen и Pedersen с/у Дания, CE:ECHR:1976:1207JUD000509571, § 50 и ЕСПЧ, 25 юни 2024 г., Украйна с/у Русия (Крим), CE:ECHR:2024:0625JUD002095814, § 138).
151    Що се отнася до този „плурализъм в образованието“ по смисъла на посочената в предходната точка практика на Европейския съд по правата на човека, следва да се подчертае, че от нея също така е видно, че „би било нереалистично да се очаква религиозните или философските убеждения на родителите систематично да се считат за приоритетни, независимо от положението, особено извън училището“. В този контекст Европейският съд по правата на човека припомня, че „[ЕКПЧ] не гарантира правото на дадено лице да не бъде изправяно пред мнения, които противоречат на собствените му убеждения“.
Следователно „[п]о чувствителни въпроси, като например по време на публичното обсъждане на сексуалното образование, когато възгледите на родителите, политиките в областта на образованието и правото на трети страни на свобода на изразяване трябва да бъдат балансирани, органите нямат друг избор, освен да използват критериите за обективност, плурализъм, научна точност и в крайна сметка ползата от определен вид информация за младата аудитория“ (ЕСПЧ, 20 юни 2017 г., Bayev и др. с/у Русия, CE:ECHR:2017:0620JUD006766709, § 81 и 82).
152    Както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 127 от заключението си, закрепеното в член 14, параграф 3 от Хартата право на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите убеждения представлява следствие от правото на образование по смисъла на този член 14, което дава възможност на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения.
153    При това положение, противно на твърденията на Унгария, правото на родителите да осигуряват образованието и обучението на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения не може да се тълкува в смисъл, че по принцип може да обоснове възможността държава членка да приеме мерки, представляващи пряка дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, ограничавайки разпространението в публичната сфера на съдържание, което се характеризира единствено с това, че популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
Напротив, подобно ограничение на излъчването би могло да лиши родителите от свободата им на избор относно образованието и обучението на техните деца.
154    Освен това само по себе си обстоятелството, че излъчваните от доставчици на линейни медийни услуги предавания имат за определящ елемент популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност по смисъла на член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги, по никакъв начин не е пречка родителите да упражняват спрямо децата си правата и задълженията си да ги възпитават, нито да ги насочват в посока, съответстваща на собствените им религиозни или философски убеждения.
155    С оглед на всички тези съображения член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от него не може да се разглежда като подходяща мярка по смисъла на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 във връзка с член 21 от Хартата, за да се гарантира, че аудиовизуалните медийни услуги, предоставяни от доставчици на медийни услуги под юрисдикцията на Унгария, които може да увредят физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица, се предоставят само по начин, гарантиращ, че те обикновено няма ги да чуят или видят.
156    Този извод не може да бъде поставен под въпрос от принципа на предпазните мерки, на който се позовава Унгария, тъй като при всички положения този принцип не може да обоснове приемането, в нарушение на забраната, предвидена в член 21, параграф 1 от Хартата, на мерки, представляващи пряка дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация.
157    То не може да бъде поставено под въпрос и в приложение на принципа на субсидиарност, на който се позовава Унгария, доколкото, както отбелязва Комисията, тази държава членка не е оспорила, основавайки се на този принцип, с предвидената в член 263 ДФЕС жалба за отмяна, законосъобразността на посочения член 6а, параграф 1, за да избегне прилагането на тази разпоредба.
158    От това следва, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от него, както и член 32, параграф 4а от същия закон, не могат да представляват мярка, която отговаря на изискванията, предвидени в посочения член 6а, параграф 1 във връзка с член 21, параграф 1 от Хартата.
159    Освен това е важно да се констатира, както поддържа Комисията, че този член 9, параграф 6 във връзка с член 10, параграф 1, буква d), както и този член 32, параграф 4а, също не могат да се считат за по-подробни или по-строги правила по смисъла на член 4, параграф 1 от Директива 2010/13.
160    Всъщност съгласно последната разпоредба във връзка със съображения 41 и 83 от тази директива, за да се гарантира пълна и подходяща защита на интересите на потребителите като телевизионни зрители, държавите членки могат да предвиждат по отношение на доставчиците на медийни услуги под тяхна юрисдикция по-подробни или по-строги правила и в някои случаи — различни условия, в обхванатите от посочената директива области, при условие че тези правила са в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с неговите общи принципи (вж. в този смисъл решение от 26 юни 2025 г., Makeleio и Zougla, C-555/23 и C-556/23, EU:C:2025:484, т. 77 и цитираната съдебна практика).
161    От това следва, че макар член 4, параграф 1 от Директива 2010/13 да позволява на държавите членки да предвидят по-подробни или по-строги правила в областите, координирани с тази директива, съгласно посочената разпоредба такива правила трябва да са в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с основните права, гарантирани от Хартата.
162    Тъй като обаче от изложените по-горе съображения следва, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от този закон нарушава основното съдържание на член 21, параграф 1 от Хартата, при всички положения тази разпоредба от унгарското законодателство не може да се счита за по-подробна или по-строга норма по смисъла на член 4, параграф 1 от тази директива.
163    При това положение следва да се заключи, че първата част от първото твърдение за нарушение е основателна.
б)      По нарушението на член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 2010/13
1)      Доводи на страните
164    С втората част от първото твърдение за нарушение Комисията поддържа, че Унгария е нарушила принципа на страната на произход, закрепен в член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 2010/13.
165    Тя отбелязва, че член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги, който задължава Медийния съвет при неспазване на разпоредбите на този закон да поиска предприемането на ефективни мерки
от държавата членка, под чиято юрисдикция съответният доставчик на медийни услуги извършва дейност, и да поиска от компетентната държава членка да предприеме действия за преустановяване на нарушенията, за които е уведомена от Медийния съвет,
води до ограничаване на свободата на приемането по смисъла на член 3, параграф 1 от тази директива.
166    На първо място, Комисията изтъква, че този член 179, параграф 2 по същество изменя принципа на страната на произход, доколкото установява механизъм, чрез който приемащата държава членка цели да задължи държавата членка по произход да осигури спазването на правилата на приемащата държава членка при условия, различни от предвидените в посочената директива.
167    Несъмнено член 3, параграф 2 от същата директива предоставял правна уредба, позволяваща на държавите членки по изключение да приложат дерогация от свободата на получаване на аудиовизуални услуги от други държави членки.
Държава членка обаче не можела да създаде специална паралелна разпоредба в националното си право с цел да разшири прилагането на собствените си правила по отношение на доставчиците на услуги под юрисдикцията на друга държава членка и да приложи по-нисък праг за намеса от предвидения в тази разпоредба.
168    Общото задължение на Медийния съвет по член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги също не можел с основание да се приеме, че попада в обхвата на понятието „по-подробни или по-строги правила“ по смисъла на член 4, параграф 1 от Директива 2010/13, тъй като тази разпоредба не можело да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да дерогират задължението да спазват хармонизираните с тази директива разпоредби.
Освен това член 4, параграф 1 изисквал анализ на всеки отделен случай, докато член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги установявал общо задължение за Медийния съвет.
169    Комисията добавя, че доколкото задължението за действие на Медийния съвет по член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги обхваща, по-специално, случаите на неспазване на изискванията закласифицирането на предавания в съответствие с член 9, параграф 6 от този закон, посоченото задължение се основава на дискриминационни критерии по същата причина, като изложената в точка 94 от настоящото решение.
Тази институция уточнява, че в много случаи унгарските власти вече са прилагали член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги.
170    На второ място, Комисията отбелязва, че прилагането на предвидените в член 187, параграф 3 от Закона за медийните услуги санкции, в случай че доставчикът на медийни услуги не изпълни искането на Медийния съвет в двумесечен срок съгласно член 179, параграф 4 от този закон, може да ограничи свободата на приемане и препредаване, предвидена в Директива 2010/13, при обстоятелства, които не попадат в приложното поле на член 3, параграф 2 от тази директива.
171    На трето място, що се отнася до довода на Унгария, изведен от твърдяната свобода на преценка на държавите членки, произтичаща от решение от 22 септември 2011 г., Mesopotamia Broadcast и Roj TV (C-244/10 и C-245/10, EU:C:2011:607), Комисията отбелязва, че това решение се отнася до тълкуването на Директива 89/552, докато разглежданите национални мерки попадат в координираната с Директива 2010/13 област, поради което бил приложим принципът на страната на произход.
172    В точка 53 от посоченото решение Съдът уточнил, че такива мерки трябва да отговарят на изискването да не се възпрепятства препредаването в тесен смисъл на територията на приемащата държава членка на телевизионните предавания, излъчвани от посочения оператор от друга държава членка.
В случая обаче това изискване не било изпълнено, тъй като можело да бъдат наложени санкции на доставчиците на медийни услуги, включително на доставчиците на трансгранични медийни услуги.
173    Унгария възразява, че гарантираният от Директива 2010/13 принцип на страната на произход не е нарушен.
174    На първо място, правното основание на процедурата, предвидена в член 179 от Закона за медийните услуги, не било член 3, а член 4 от тази директива.
Посоченият член 179 съдържал разпоредби, позволяващи да се противодейства на опитите за заобикаляне на правилата, предвидени в Закона за медийните услуги, от страна на медийни доставчици, които не са установени в Унгария, но насочват всички или по-голямата част от своите услуги към територията на Унгария.
175    На второ място, Законът за изменение не въвеждал нов член 179, параграф 2 в Закона за медийните услуги, а само изменял тази разпоредба, уточнявайки, че когато доставчик на услуги, който не е под юрисдикцията на Унгария, е извършил нарушение, Медийният съвет е длъжен да поиска от компетентната държава членка да предприеме ефективни мерки.
176    Така посоченият член 179, параграф 2 представлявал прилагане на механизъм за лоялно сътрудничество, за да се намери взаимно приемливо решение в съответствие с член 4, параграф 2 от Директива 2010/13.
177    На трето място, от решение от 22 септември 2011 г., Mesopotamia Broadcast и Roj TV (C-244/10 и
C-245/10, EU:C:2011:607, т. 37) следвало, че държавите членки разполагат с известна свобода на действие въз основа на съображения, свързани с обществения ред, добрите нрави или обществената сигурност, по отношение на общоприложимите правила на тяхна територия за телевизионни предавания от друга държава членка.
2)      Съображения на Съда
178    В самото начало следва да се припомни, от една страна, че член 2, параграф 1 от Директива 2010/13 задължава всяка държава членка да гарантира, че всички аудиовизуални медийни услуги, предоставяни от доставчици на медийни услуги под нейна юрисдикция, спазват правото, приложимо към аудиовизуалните медийни услуги, предназначени за обществеността в тази държава членка.
179    От друга страна, член 3, параграф 1 от тази директива задължава държавите членки да гарантират свобода на приемането и да не ограничават препредаването на тяхна територия на аудиовизуални медийни услуги от други държави членки на основания, които попадат в областите, координирани с посочената директива.
180    Параграф 2 от този член 3 обаче позволява на държавите членки временно да приложат дерогация от посочения член 3, параграф 1, когато аудиовизуална медийна услуга, предоставена от доставчик на медийни услуги под юрисдикцията на друга държава членка, явно, сериозно и тежко нарушава член 6, параграф 1, буква а) или член 6а, параграф 1, или засяга или поражда сериозен и тежък риск от засягане на общественото здраве.
181    Освен това, както се посочва в съображение 33 от Директива 2010/13, принципът на страната на произход, отразен в член 2, параграф 1 и член 3, параграф 1 от тази директива, е от съществено значение за създаването на вътрешен пазар.
Този принцип следва да бъде прилаган към всички аудиовизуални медийни услуги, за да се осигури правна сигурност за доставчиците на медийни услуги като необходима основа за нови бизнес модели и въвеждането на тези услуги. Посоченият принцип е от съществено значение и за
да се гарантира свободният поток на информация и аудиовизуални предавания във вътрешния пазар.
182    На първо място, следва да се провери дали член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги ограничава препредаването на унгарска територия на аудиовизуални медийни услуги от други държави членки по причини, които попадат в координираните от тази директива области, противно на съдържащото се в член 3, параграф 1 от нея правило.
183    В това отношение следва да се подчертае, че член 4 от Европейската конвенция за трансгранична телевизия, която е изготвена едновременно с Директива 89/552 и към която препращат тази директива, както и Директива 2020/13, съдържа разпоредба, аналогична на член 3, параграф 1 от последната директива, и изисква страните по тази конвенция да „гарантират свободата на приемане“ и да „не ограничават препредаването“ на тяхна територия на услугите, които попадат в обхвата на тази конвенция и са в съответствие с разпоредбите ѝ (вж. в този смисъл решение от 4 юли 2019 г., Baltic Media Alliance, C-622/17, наричано по-нататък „решение Baltic Media Alliance“, EU:C:2019:566, т. 69).
184    В този контекст, що се отнася до Директива 89/552, чийто член 2а, параграфи 1 и 2 по същество съответства на член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/13, Съдът е постановил, че тази първа директива установява принципа на зачитане от приемащата държава членка на контролната функция на държавата членка по произход спрямо аудиовизуалните медийни услуги на доставчиците, попадащи под нейна юрисдикция
(решение Baltic Media Alliance, т. 71 и цитираната съдебна практика).
185    Той подчертава също, че контролът за прилагането на приложимото към аудиовизуалните медийни услуги право на държавата членка по произход и за спазването на разпоредбите на Директива 89/552 е възложен само на държавата членка, от която се доставят услугите, и че приемащата държава членка не е оправомощена да упражнява собствен контрол поради причини, които спадат към областите, координирани от тази директива
(решение Baltic Media Alliance, т. 72 и цитираната съдебна практика).
186    Обратно, Директива 2010/13 по принцип допуска прилагането на национална правна уредба, която като цяло има цел от общ интерес, без обаче да установява последващ контрол върху телевизионните програми в допълнение към контрола, който е длъжна да осъществява държавата членка на излъчване
(решение Baltic Media Alliance, т. 73 и цитираната съдебна практика).
187    Национална мярка, която има цел от общ интерес и урежда някои аспекти на излъчването или разпространението на аудиовизуални медийни услуги, не попада под действието на член 3, параграфи 1 и 2 от тази директива, освен ако не установява последващ контрол върху телевизионните програми в допълнение към контрола, който е длъжна да осъществява държавата членка на излъчване
(решение BalticMedia Alliance, т. 74
и цитираната съдебна практика).
188    Следователно не представлява пречка по смисъла на член 3, параграф 1 от посочената директива национална мярка, която като цяло има цел от обществен ред и урежда условията за разпространение на телевизионен канал сред потребителите в приемащата държава членка, щом тези условия не са пречка за препредаването в тесен смисъл на съответния канал и че всъщност подобна мярка не може също да се разглежда като установяваща последващ контрол върху програмата на този канал в допълнение към контрола, който е длъжна да осъществява държавата членка на излъчване (вж. в този смисъл решение Baltic Media Alliance, т. 77).
189    В случая следва да се констатира, че член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги въвежда задължение за Медийния съвет, по-специално в случай на нарушение на съответните разпоредби на този закон, да поиска предприемането на ефективни мерки от държавата членка на излъчване, под чиято юрисдикция съответният доставчик на медийни услуги осъществява дейност.
В този контекст Медийният съвет иска от тази държава членка да предприеме действия за преустановяване на нарушенията, за които я е уведомил.
190    Съгласно член 179, параграф 4 от посочения закон Медийният съвет може да приложи по-специално правните мерки, посочени в член 187, параграф 3, буква c) от същия закон, което в случай на тежко повторно нарушение може да доведе до спиране на упражняването на правото за предоставяне на медийни услуги за период, достигащ до една седмица.
191    Освен това, както отбелязва Комисията, член 179 се прилага за предавания, които могат да окажат отрицателно въздействие върху физическото, умственото или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица по смисъла на член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги. Тази констатация е достатъчна, за да се докаже, че посоченият член 179 попада в координираните от Директива 2010/13 области, както свидетелства член 6а от нея, чиято цел е именно да защити физическото, умственото или моралното развитие на ненавършилите пълнолетие лица, като ги предпазва от неподходящо за възрастта им аудиовизуално съдържание.
192    Следователно член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги може да доведе
до установяване на последващ контрол върху телевизионните програми в допълнение към контрола, който е длъжна да осъществява държавата членка на излъчване.
Този последващ контрол по принцип е в противоречие с Директива 2010/13, тъй като възпрепятства препредаването в тесен смисъл на унгарска територия на аудиовизуални медийни услуги от други държави членки по смисъла на член 3, параграф 1 от тази директива.
193    На второ място, налага се изводът, че дерогацията от принципа на страната на произход, въведена с член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги, не може да бъде обоснована с член 3, параграф 2 от посочената директива.
194    Съгласно последната разпоредба държава членка може временно да приложи дерогация от член 3, параграф 1, когато аудиовизуална медийна услуга, предоставена от доставчик на медийни услуги под юрисдикцията на друга държава членка, явно, сериозно и тежко нарушава, по-специално, член 6а, параграф 1 от същата директива, или засяга или поражда сериозен и тежък риск от засягане на общественото здраве.
195    От една страна обаче, както бе констатирано в точки 135—155 от настоящото решение, само по себе си обстоятелството, че аудиовизуалните медийни услуги под формата на аудиовизуални предавания са от решаващо значение за популяризирането или представянето на полова идентичност, която не съответства на
пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, не може да обоснове приемането по отношение на тези предавания на подходящи мерки по смисъла на член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 с мотива, че тези предавания биха могли да увредят физическото, умственото или моралното развитие на ненавършилите пълнолетие лица.
196    От друга страна, в съответствие с принципите, изведени от съдебната практика, припомнена в точки 127—133 от настоящото решение, изразът „сериозен и тежък риск от засягане на общественото здраве“, използван в член 3, параграф 2 от Директива 2010/13, трябва да се тълкува в съответствие, по-специално, с член 21, параграф 1 от Хартата, който забранява всяка форма на дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация. По съображения, аналогични на изложените по-конкретно в точки 135—154 от настоящото решение, следва да се констатира, че аудиовизуалните медийни услуги като посочените в член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги също не могат да бъдат в основата на такъв сериозен и тежък риск от засягане на общественото здраве по смисъла на член 3, параграф 2 от директивата само поради това че имат за определящ елемент популяризирането или представянето на различията по отношение на половата идентичност, съответстваща на пола по рождение, промяната на пола или хомосексуалността.
197    При тези обстоятелства Унгария не може надлежно да се позовава и на съображения, свързани с обществения ред, добрите нрави или обществената сигурност, за да обоснове упражняването от Медийния съвет на компетентността му по член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги във връзка с член 179, параграф 4, буква а) и член 187, параграф 3, буква с) от този закон, с цел да ограничи в пряк смисъл препредаването на аудиовизуални медийни услуги с произход от друга държава членка, притежаващи характеристиките, посочени в член 9, параграф 6 от въпросния закон (вж. в този смисъл решение от 22 септември 2011 г., Mesopotamia Broadcast и Roj TV, C-244/10 и C-245/10, EU:C:2011:607, т. 37).
198    На трето място, противно на твърденията на Унгария, член 179, параграф 2 от Закона за медийните услуги също не намира основание в член 4 от Директива 2010/13.
199    Както следва от точка 160 от настоящото решение, съгласно член 4, параграф 1 държавите членки могат да предвиждат по отношение на доставчиците на медийни услуги под тяхна юрисдикция по-подробни или по-строги правила и в някои случаи — различни условия, в обхванатите от тази директива области, при условие че тези правила са в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с неговите общи принципи.
200    Освен това член 4, параграф 2 от тази директива допуска по изключение, по същество, прилагането на такива по-подробни или по-строги правила, приети от държава членка, да бъде наложено на доставчик на медийни услуги под юрисдикцията на друга държава членка, който обаче предоставя аудиовизуална медийна услуга, изцяло или предимно насочена към територията на първата държава членка.
201    Въпреки това, компетентността, която Медийният съвет черпи от разпоредбите на Закона за медийните услуги, посочени в точка 197 от настоящото решение, по отношение на предавания, притежаващи упоменатите в член 9, параграф 6 от същия закон характеристики, не може в никакъв случай да представлява законосъобразно прилагане на член 4, параграф 2 от посочената директива.
202    Всъщност от самия текст на последната разпоредба следва, че държава членка може да се позове на нея само когато е упражнила възможността си съгласно член 4, параграф 1 от същата директива да приеме по-подробни или по-строги правила от общ обществен интерес при спазване на правото на Съюза.
203    В точка 162 от настоящото решение обаче бе констатирано, че член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги във връзка с член 10, параграф 1, буква d) от този закон не може да представлява правило, което съответства на тази квалификация, тъй като разпоредбата не зачита основното съдържание на член 21, параграф 1 от Хартата.
204    При това положение следва да се заключи, че втората част от първото твърдение за нарушение е основателна.
в)      По нарушението на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13
1)      Доводи на страните
205    С третата част от първото твърдение за нарушение Комисията поддържа, че Унгария е нарушила задълженията си по член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13.
206    Тя посочва, че член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
207    На първо място, Комисията твърди, че тази мярка нарушава забраната за дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, предвидена в член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13, която е израз на общия принцип за забрана на дискриминацията като общ принцип на правото на Съюза, закрепен понастоящем в член 21 от Хартата.
Всъщност забраната на търговските съобщения, представящи
полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, или популяризиращи или представящи промяна на пола или хомосексуалност, фактически има за резултат да се осуети представянето в тези съобщения на нецисджендър хора или лица, които не са хетеросексуални, както и на начина им на живот, въпреки че тези лица са неразделна част от общество, характеризиращо се с многообразие и плурализъм, в съответствие с ценностите, посочени в член 2 ДЕС.
208    В това отношение Комисията подчертава, че съгласно постоянната съдебна практика относно тълкуването на Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (OВ L 6, 1979 г. стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192) дискриминацията, основана на пола, не може да бъде сведена само до дискриминация, произтичаща от принадлежността към единия или другия пол, тъй като предвид нейния предмет и естеството на правата, които тази директива има за цел да защити, тя е предназначена също да се прилага към дискриминацията, произтичаща от промяната на пола на заинтересованото лице (решение от
27 април 2006 г., Richards, C-423/04, EU:C:2006:256, т. 24 и цитираната съдебна практика). Тази съдебна практика обаче трябвало да се прилага и по отношение на дискриминацията, основана на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
209    На второ място, член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама разкривал и дори изисквал разлика в третирането в зависимост от половата идентичност и сексуалната ориентация, тъй като освен разпоредбата за защита на ненавършилите пълнолетие лица от излагане на каквато и да е форма на сексуалност, предвиждал забрана на рекламите, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
210    На трето място, член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13 не представлявал правно основание, позволяващо дерогация от принципа на недопускане на дискриминация. Всъщност не съществувала разпоредба, която да позволява на държавите членки да обосноват пряка дискриминация, основана по-специално на пола или на сексуалната ориентация.
211    Член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама, който въвеждал дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, също не можел да бъде обоснован въз основа на член 9, параграф 1, буква ж) от тази директива като мярка, която да предотврати причиняването на умствени или морални вреди на ненавършилите пълнолетие лица.
212    На четвърто място, обстоятелството, че член 24, параграф 1 от Закона за медийните услуги забранява дискриминационното съдържание в търговските съобщения, само по себе си не обосновавало нарушение на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13 с член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама.
213    Унгария възразява, на първо място, че член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама не нарушава Директива 2010/13, тъй като рекламата, достъпна в медийните услуги, се счита за търговско съобщение по смисъла на специалните правила на Закона за медийните услуги и следователно материалното приложно поле съответно на Закона за търговската реклама и на тази директива не съвпадало.
214    Освен това от гледна точка на защитата на ненавършилите пълнолетие търговските съобщения в медийните услуги не се различавали от останалото медийно съдържание, така че мерките за защита се прилагали по един и същ начин за всички предавания.
В противен случай целта от общ интерес за защита на ненавършилите пълнолетие лица не можела да бъде постигната.
Що се отнася обаче до медийните услуги, разпоредбите на Закона за търговската реклама следвало да се тълкуват във връзка с разпоредбите на Закона за медийните услуги и на Закон № CIV от 2010 г. за свободата на печата и за основните правила по отношение на разпространяваното от медиите съдържание.
Такова съвместно тълкуване показвало, че за търговските съобщения, представяни в медийните услуги, се прилагали само специалните правила на Закона за медийните услуги.
215    На второ място, тази държава членка поддържа, че член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама не представлява забрана за излъчване, а съгласно принципа на пропорционалната намеса трябва по-скоро да се разглежда като обоснована и необходима правна уредба за защита на ненавършилите пълнолетие лица.
216    На трето място, самият член 24, параграф 1 от Закона за медийните услуги предвиждал забрана за дискриминация по смисъла на член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13.
217    От това следвало, че член 8, параграф 1а от Закона за медийните услуги не противоречи на член 9, параграф 1, буква c), подточка ii).
2)      Съображения на Съда
218    В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 1, параграф 1, буква а), подточка ii) от Директива 2010/13 аудиовизуалните търговски съобщения попадат в обхвата на понятието „аудиовизуална медийна услуга“ по смисъла на тази директива.
219    Член 1, параграф 1, буква з) от посочената директива дава широко определение на понятието „аудиовизуално търговско съобщение“, както се посочва и в съображение 31 от същата директива.
Така това понятие обхваща „образи със или без звук, които са предназначени да рекламират, пряко или непряко, стоки, услуги или имидж на физическо или юридическо лице, извършващо стопанска дейност“, като „такива образи придружават или се включват в предаване [...] срещу заплащане или подобно възнаграждение, или с цел осигуряване на самореклама“, а
формите на аудиовизуалното търговско съобщение „включват, наред с другото, телевизионна реклама, спонсорство, телевизионно пазаруване и позициониране на продукт“.
220    Освен това член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13 предвижда, че държавите членки гарантират, че аудиовизуалните търговски съобщения, предоставяни от доставчиците на медийни услуги, попадащи под тяхна юрисдикция, не включват или насърчават каквито и да е прояви на дискриминация, основана на пол, раса или етнически произход, гражданство, религия или убеждения, увреждане, възраст или сексуална ориентация.
221    С член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от посочената директива законодателят на Съюза е предвидил основание за забрана, по-специално, за дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, като това основание е следствие от задължението за зачитане на посочения принцип за недопускане на дискриминация
(вж. по аналогия решение от 26 юни 2025 г., Makeleio и
Zougla, C-555/23 и C-556/23, EU:C:2025:484, т. 70).
222    Така разглежданият член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) конкретизира в обхванатата от него област общия принцип на недопускане на дискриминация, понастоящем закрепен в член 21 от Хартата, който забранява всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пола или сексуалната ориентация, като тази забрана, както бе припомнено в точка 131 от настоящото решение, има императивен характер като общ принцип на правото на Съюза.
223    В случая следва да се отбележи, че съгласно член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама „[з]абранява се предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на реклами, които изобразяват сексуалност по неоправдан начин или които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на
на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност“.
224    В това отношение, на първо място, трябва да се отхвърли доводът на Унгария, че достъпната в медийните услуги реклама, посочена в член 8, параграф 1а, трябва да се тълкува с оглед на Закона за медийните услуги и на Закон № CIV от 2010 г. за свободата на печата и за основните правила по отношение на разпространяваното от медиите съдържание, поради което този член не попадал в материалния обхват на Директива 2010/13.
225    Всъщност предвид твърде широкия обхват на понятието „реклама“, използвано в посочения член 8, параграф 1а, следва да се констатира, че то може да попадне в обхвата на понятието „аудиовизуално търговско съобщение“ по смисъла на член 1, параграф 1, буква з) от тази директива, тъй като, както бе припомнено в точка 219 от настоящото решение, формите на последното понятие включват, по-специално, телевизионна реклама и позициониране на продукти.
226    В този контекст твърдението на Унгария относно изключителното прилагане на специалните правила на Закона за медийните услуги по отношение на търговските съобщения, представяни в медийните услуги, не може да бъде прието.
227    На второ място, следва да се провери дали член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама нарушава член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13.
228    Както следва от постоянната съдебна практика, припомнена в точка 133 от настоящото решение, основаната на пола дискриминация не може да бъде сведена само до дискриминацията, произтичаща от принадлежността към единия или другия пол.
Като се имат предвид неговият предмет и естеството на правата, които посоченият член има за цел да защити, той следва да се прилага не само по отношение на дискриминацията, произтичаща от промяната на пола на заинтересованото лице, а именно полова трансформация, но и по отношение на дискриминацията, основана на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение.
229    След като обаче член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама изключва безусловно възможността реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяната на пола или хомосексуалността, да се предоставят на ненавършили 18-годишна възраст лица, трябва да се приеме, че тази разпоредба води до пряка дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация.
Всъщност предвидената в тази разпоредба забрана на практика принуждава доставчиците на аудиовизуални медийни услуги, попадащи в приложното ѝ поле, да извършват дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация, тъй като ги лишава от всякаква възможност за такова предоставяне.
230    Следователно забраната за предоставяне на такива реклами на ненавършилите пълнолетие лица по силата на член 8, параграф 1а нарушава член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13, тълкуван в светлината на забраната за всяка форма на дискриминация, основана на пола, предвидена в член 21, параграф 1 от Хартата.
231    Тази дискриминация не може да бъде обоснована с оглед на целта от общ интерес, на която се позовава тази държава членка, а именно защитата на ненавършилите пълнолетие лица от реклами, включващи съдържание, за което се твърди, че е вредно.
232    Несъмнено, както следва от съображение 104 от Директива 2010/13 законодателят на Съюза подчертава, че защита на непълнолетните лица от наличието на аудиовизуално съдържание, което може да бъде вредно за тях, представлява цел от общ интерес, заслужаваща високо равнище на защита (вж. в този смисъл решение от 23 март 2023 г., Booky.fi, C-662/21, EU:C:2023:239, т. 40).
233    По аналогия с установеното в точки 135—162 от настоящото решение обаче ненавършилите пълнолетие лица могат да бъдат адекватно защитени от неподходящо за възрастта им съдържание, без на това основание да се извършва пряка дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация, като произтичащата от член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама, тъй като той нарушава основното съдържание на член 21, параграф 1 от Хартата.
234    По същите причини член 8, параграф 1a не може да представлява и мярка за предотвратяване на умственото или моралното увреждане на ненавършилите пълнолетие лица по смисъла на член 9, параграф 1, буква ж) от тази директива.
235    При това положение следва да се заключи, че третата част от първото твърдение за нарушение е основателна.
г)      Заключение
236    С оглед на изложените по-горе съображения следва да се заключи, че първото твърдение за нарушение е основателно.
2.      По второто твърдение за нарушение, изведено от нарушения на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31
а)      По наличието на ограничение по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31
1)      По член 6/А от Закона за закрила на детето
i)      Доводи на страните
237    С втората част от второто твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по член 3, параграф 2 от Директива 2000/31.
238    Тя отбелязва, че член 6/A от Закона за закрила на детето забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на съдържание, което популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
239    На първо място, тази институция поддържа, че член 6/A попада в обхвата на понятието „услуги на информационното общество“ по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, като последната не изисква националното правило да се прилага изрично или изключително за услугите на информационното общество.
240    В това отношение, първо, разпоредбите на Закона за закрила на детето можели да имат пряко отражение върху услугите на информационното общество, тъй като член 2, буква а) от тази директива дефинирал широко тези услуги.
241    Второ, както следвало от съдебната практика от решение 14 юли 2022 г., ASADE (C-436/20, EU:C:2022:559, т. 63 и цитираната съдебна практика), услугите, които се осигуряват в обществен интерес и с нестопанска цел и са в конкуренция с услугите, предлагани от оператори, преследващи стопанска цел, се считали като икономически дейности по смисъла на член 57 ДФЕС.
242    Трето, в това отношение било ирелевантно изтъкнатото от Унгария обстоятелство, че субектите, обхванати от член 6/A от Закона за закрила на детето, могат да упражняват и някои неикономически дейности, тъй като тези образувания можели във всеки един момент да упражняват и други дейности, които представлявали услуги на информационното общество. Също така фактът, че посочените образувания са частни доставчици на услуги, не може да се противопостави на квалифицирането на техните дейности като доставки на услуги.
243    Четвърто, с оглед на съдебната практика, установена с решения от 11 септември 2014 г., Papasavvas (C-291/13, EU:C:2014:2209, т. 28) и от 15 септември 2016 г., Mc Fadden (C-484/14, EU:C:2016:689, т. 41), било без значение и обстоятелството, че услугата се заплаща от трето лице, а не от нейния получател.
244    Накрая, пето, член 4, параграф 2 от Директива 2000/31 бил напълно неотносим в случая, тъй като член 6/A от Закона за закрила на детето представлявал изискване, а не разрешителен режим.
245    На второ място, Комисията изтъква, че член 6/A от Закона за закрила на детето попада в обхвата на понятието „координирана област“ по смисъла на член 2, буква з) от тази директива, тъй като последната разпоредба обхваща изискванията, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услугите на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях.
246    На трето място, съгласно член 1, параграф 1 от Закона за закрила на детето този закон се отнасял до широк кръг от обществени или частни организации, физически и юридически лица, на които е възложена закрилата на детето, както и други организации без правосубектност, които допринасяли за упражняването на правата и законните интереси на децата и за изпълнението на родителските задължения.
Прилагането на този закон по отношение на частните организации произтичало от член 5, буква s), подточки sc)—se) от него, в който се посочвали „недържавните“ управители.
247    От това следвало, че широк кръг от публични или частни организации и физически и юридически лица били възпрепятствани да предоставят или използват услуги на информационното общество, като например онлайн покупка на електронни книги или медии, ако те излъчват съдържание, което популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност. Тези доставчици следвало или да премахнат това съдържание от посочените услуги, или изцяло да се откажат от предоставянето му.
248    Следователно член 6/A от Закона за закрила на детето можел да забрани, възпрепятства или да направи по-малко привлекателно предоставянето на услуги на информационното общество от друга държава членка в нарушение на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31.
249    Унгария възразява, на първо място, че приложното поле на Закона за закрила на детето не обхваща предоставянето на услуги на информационното общество по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31, тъй като уредените с този закон услуги не са от икономическо естество, предвид това, че понятието „услуга“ по смисъла на правото на Съюза изисква предоставянето на такава услуга срещу възнаграждение в рамките на икономическа дейност.
250    Първо, обхванатите от Закона за закрила на детето услуги включвали социални обезщетения и услуги, чийто икономически характер не бил определящ фактор, тъй като този закон се отнасял до услуги, предоставяни от държавата в социалната сфера.
251    Второ, член 6/A от Закона за закрила на детето се прилагал за услуги, които не се предоставят по електронен път, а именно основните услуги, свързани с благосъстоянието на децата, и специализираните услуги за закрила на детето, които включвали парични социални обезщетения, както и грижи в натура и лични грижи.
Комисията обаче нито доказала наличието на конкурентни услуги по смисъла на член 57 ДФЕС, нито посочила коя част от основните услуги, свързани с благосъстоянието на децата и специализираните услуги за закрила на детето, могат да попаднат в обхвата на тази разпоредба.
252    Следователно не съществувала връзка между Директива 2000/31 и Закона за закрила на детето, тъй като този закон ограничавал не онлайн покупките като услуга на информационното общество, а предоставянето на децата на потенциално вредно съдържание, както и използването на такова съдържание в рамките на образователни дейности.
Образователната дейност и определянето на нейното съдържание попадали обаче в изключителната компетентност на държавите членки в съответствие с член 165 ДФЕС.
Следователно нямало как този закон да е в нарушение на тази директива, нито на член 3, параграф 2 от нея.
253    Трето, позицията на Комисията, че забраните, които не се отнасят конкретно до услугите на информационното общество, попадат в приложното поле на посочената директива, била погрешна. Това се потвърждавало от член 4, параграф 2 от същата директива, който предвижда, че установената в член 4, параграф 1 от нея забрана за предварително разрешение не засяга разрешителните режими, които не са насочени конкретно и изключително към услугите на информационното общество.
254    На второ място, дори да се предположи, че член 6/A от Закона за закрила на детето обхваща „услуги на информационното общество“ по смисъла на Директива 2000/31, този член не бил част от координираната област на тази директива.
255    Всъщност съгласно член 2, буква з), подточка ii), трето тире от посочената директива координираната област не обхващала „изисквания, приложими към услугите, които не са предоставени по електронен път“.
Така, за да попаднат в приложното ѝ поле, ограниченията на свободното движение на услуги на информационното общество по смисъла на тази директива трябвало да се отнасят конкретно и изключително до посочените услуги.
Предвидените в член 6/A услуги обаче включвали услуги, които не се предоставяли по електронен път.
256    На трето място, Унгария уточнява, че член 6/A от Закона за закрила на детето не означава, че посочените в тази разпоредба доставчици на услуги трябва да премахнат съответното съдържание или да се откажат от предоставянето на тези трансгранични услуги, тъй като въпросната разпоредба само предвижда, че попадащите в нейното приложно поле организации и лица не могат да представят такова съдържание на ненавършилите пълнолетие лица в рамките на уредените с този закон правоотношения.
ii)    Съображения на Съда
257    В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 1, параграфи 1 и 2 във връзка със съображение 8
от Директива 2000/31
тази директива има за цел да допринесе за нормалното функциониране на вътрешния пазар чрез създаването на правна рамка, която осигурява свободното движение на услуги на информационното общество между държавите членки, като сближава, до степен, необходима за постигането на тази цел, определени национални разпоредби, приложими към тези услуги.
258    Член 2, буква а) от посочената директива във връзка с член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535 определя като „услуги на информационното общество“ „каквато и да е услуга, нормално предоставяна срещу възнаграждение, от разстояние, чрез електронно средство и по индивидуална молба на получателя на услугите“, като се има предвид, както следва от съображение 18 от Директива 2000/31, че тези услуги обхващат широк спектър от икономически дейности, които се извършват онлайн.
259    От своя страна член 3 от Директива 2000/31 е основна разпоредба в установената с нея структура и система, тъй като той прогласява принципа на контрол в държавата членка на произход, за който става дума и в съображение 22 от Директивата, което предвижда, че „услугите на информационното общество трябва да се контролират при източника на дейността“ (решение от 9 ноември 2023 г., Google Ireland и др., C-376/22, EU:C:2023:835, т. 40).
260    Съгласно член 3, параграф 1 от посочената директива всяка държава членка гарантира, че услугите на информационното общество, които се предоставят от доставчика на услуги, който е установен на нейна територия, съответстват на националните разпоредби на съответната държава членка, които са част от координираната област, като тази област обхваща, както предвижда член 2, буква з) от същата директива, изискванията, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услуги на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях.
261    Съгласно член 2, буква з), подточка i), второ тире от Директива 2000/31 „координираната област“ се отнася до изисквания за извършване на дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като, по-специално, изискванията за поведението на доставчика на услуги, качеството или съдържанието на услугата, включително „по отношение на рекламата“.
262    Държавите членки не могат, по причини, свързани с координираната област, да ограничават свободата на предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава членка.
263    Така, посочената директива се основава на прилагането на принципа на контрол в държавата членка на произход и на принципа на взаимно признаване, поради което в рамките на координираната област, определена в член 2, буква з) от същата директива, услугите на информационното общество се регулират само в държавата членка, на чиято територия са установени доставчиците на тези услуги (решение от 9 ноември 2023 г., Google Ireland и др., C-376/22, EU:C:2023:835, т. 42 и цитираната съдебна практика).
264    В случая член 6/А от Закона за закрила на детето предвижда, че „[с] цел осигуряване на изпълнението на целите, посочени в [този] закон, и на упражняване на правата на детето, се забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на съдържание, което е порнографско, изобразява сексуалност по неоправдан начин или популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност“.
265    За да се прецени дали тази разпоредба въвежда ограничение на свободното движение на услуги на информационното общество от държава членка по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, е важно да се провери, на първо място, дали посочените в член 6/A доставки попадат в обхвата на понятието „услуги на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от тази директива.
266    В това отношение няма съмнение, от една страна, че посоченото в член 6/A съдържание може да се предоставя от разстояние, чрез електронно средство и по индивидуална молба на получателя на услугите по смисъла на член 2, буква а) във връзка с член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535.
267    Що се отнася, от друга страна, до условието това съдържание да се предоставя „нормално срещу възнаграждение“, следва да се припомни, че услугите, които обикновено се предоставят срещу възнаграждение, представляват икономическа дейност, като основната характеристика на възнаграждението се състои в това, че то представлява насрещната икономическа престация за разглежданата услуга, без обаче да има изискване за услугата да заплащат ползващите я лица
(вж. в този смисъл решения от 15 септември 2016 г., Mc Fadden, C-484/14, EU:C:2016:689, т. 41 и от 14 юли 2022 г., ASADE, C-436/20, EU:C:2022:559, т. 60 и цитираната съдебна практика).
268    Освен това за икономическа дейност могат да се считат възмездно предоставяните услуги, които, без да са свързани с упражняване на властнически правомощия, се осигуряват в обществен интерес и с нестопанска цел и са в конкуренция с услугите, предлагани от оператори, преследващи стопанска цел (решение от
14 юли 2022 г., ASADE, C-436/20, EU:C:2022:559, т. 63 и цитираната съдебна практика).
269    В допълнение, както отбелязва генералният адвокат в точка 323 от заключението си, свободното предоставяне на услуги на информационното общество е в полза както на доставчика, така и на получателя на услугите
(вж. по аналогия решения от 6 октомври 2009 г., Комисия/Испания, C-153/08, EU:C:2009:618, т. 29 и от 2 март 2023 г., Recreatieprojecten Zeeland и др., C-695/21, EU:C:2023:144, т. 13 и цитираната съдебна практика).
270    В случая, като се има предвид широкият кръг лица, по отношение на които може да се прилага член 6/A от Закона за закрила на детето, не може да се изключи, противно на твърденията на Унгария, че някои от тях предоставят услуги с икономически характер в рамките на дейностите по член 6/A и попадат в обхвата на понятието „услуги на информационното общество“ по смисъла на Директива 2000/31.
271    Ето защо не може да се приеме доводът на тази държава членка, че Законът за закрила на детето се отнася и до съдържание, използвано в рамките на образователни дейности, което съгласно член 165 ДФЕС е от изключителната компетентност на държавите членки.
272    В това отношение от практиката на Съда следва, че макар правото на Съюза да не засяга правомощието на държавите членки, що се отнася, от една страна, до съдържанието на учебния процес и организацията на съответните образователните системи, както и до тяхното културно и езиково многообразие, и от друга страна, до съдържанието и организацията на професионалното обучение, както следва от член 165, параграф 1 и член 166, параграф 1 ДФЕС, все пак при упражняването на това правомощие държавите членки трябва да зачитат правото на Съюза, и по-конкретно разпоредбите, които се отнасят до свободата на предоставяне на услуги (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 25 юли 2018 г., A (Помощ за лице с увреждане), C-679/16, EU:C:2018:601, т. 58 и от 7 септември 2022 г., Cilevičs и др., C-391/20, EU:C:2022:638, т. 59 и цитираната съдебна практика).
273    Освен това член 6/A от Закона за закрила на детето може да доведе до възпрепятстване на попадащите в приложното му поле лица да използват, например за образователни цели, услуги на информационното общество в рамките на посочените в тази разпоредба услуги, дори самите те да не предоставят тези услуги. С оглед на припомнената в точка 269 от настоящото решение съдебна практика такива услуги трябва да се считат за „услуги на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31 и следователно услуги, които попадат в приложното поле на тази директива.
274    На второ място, следва да се провери дали член 6/A от Закона за закрила на детето попада в обхвата на понятието „координирана област“ по смисъла на член 2, буква з) от посочената директива.
275    Както следва от точки 260 и 261 от настоящото решение, координираната област по смисъла на член 2, буква з) във връзка със съображение 21 от същата директива обхваща изискванията, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услугите на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях, при условие че тези изисквания отговарят на посочените в този член условия.
276    Съгласно член 2, буква з), подточка i), второ тире от Директива 2000/31 „координираната област“ се отнася до изисквания за извършване на дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изискванията за поведението на доставчика на услуги, качеството или съдържанието на услугата.
277    В това отношение следва да се уточни, че установените в член 6/A от Закона за закрила на детето изисквания, които изключват представянето на определено съдържание на ненавършилите пълнолетие лица и поради това трябва да се считат за налагащи ограничения на съдържанието на услуги, които могат да се предоставят като услуги на информационното общество, се отнасят до упражняването на дейност по предоставяне на услуга на информационното общество, каквито са изискванията относно съдържанието на услугата, в съответствие с посочения член 2, буква з), подточка i), второ тире.
Така те попадат в координираната област по смисъла на посочения член 2, буква з).
278    От една страна, тези разсъждения не се поставят под въпрос от изтъкнатото от Унгария обстоятелство, че законът не се отнася конкретно до правната уредба на услугите на информационното общество.
Всъщност това обстоятелство е без значение предвид общия характер на предвидените в посочения закон изисквания, които, както бе упоменато в предходната точка, попадат в обхвата на член 2, буква з).
279    От друга страна, не може да се приеме и изтъкнатият от тази държава членка довод, че обхванатите от Закона за закрила на детето престации включват услуги, предоставяни не по електронен път, а чрез грижи в натура и лични грижи, тъй като посочената държава членка не е доказала, че въпреки твърде широката формулировка на член 6/A от този закон тези услуги при нито една хипотеза не могат да се предоставят по електронен път.
280    Ето защо следва да се приеме, че широкият спектър от услуги, за които се отнася предвидената в посочения член 6/A забрана, може да се прилага и за услуги, предоставени по електронен път.
281    На трето място, налага се изводът, че тази забрана ограничава свободното движение на услуги на информационното общество от друга държава членка по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, тъй като намалява възможността за установените в друга държава членка доставчици на услуги да предоставят услуги, включващи съдържание, за което се отнася тази забрана, на пребиваващи в Унгария потенциални клиенти и по този начин прави по-малко привлекателна дейността по предлагане на такива услуги в последната държава членка.
2)      По член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама
i)      Доводи на страните
282    С втората част от второто твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по член 3, параграф 2 от Директива 2000/31.
283    Тя посочва, че член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
284    Тази разпоредба налагала на рекламодателите, включително на установените в други държави членки, нови задължения, които ограничават свободата им да предоставят услуги.
В това отношение, за да се установи ограничение по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, било достатъчно правната уредба да се прилага за услугите на информационното общество и да може да забрани, да възпрепятства или да направи по-малко привлекателно упражняването на свободата на предоставяне на услуги.
Национална правна уредба, която забранява определено съдържание, дори да не предвижда забрана за реклама, можела обаче да ограничи свободното движение на услуги за доставчиците и получателите на услуги.
285    В случая, от една страна, член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама се прилагал за услугите на информационното общество по смисъла на тази директива.
286    От друга страна, тъй като член 2, буква з), подточка i), второ тире от посочената директива се отнася изрично до изискванията „по отношение на рекламата“, член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама също попадал в координираната област по смисъла на директивата.
287    Несъмнено Директива 2000/31 хармонизирала само някои аспекти, що се отнася до предоставянето на услуги на информационното общество.
При все това се прилагал принципът на страната на произход, прогласен в член 3 от тази директива, в т.ч. процесуалните и материалноправните му норми.
Прилагането само към областите, обхванати от членове 6—8 от посочената директива, било в противоречие с текста, целта и системата на общата забрана на ограниченията на свободното движение на услуги на информационното общество, предвидена в член 3, параграф 2 от нея.
288    Унгария припомня, на първо място, че както следва от съображение 10 от Директива 2000/31, с нея се извършва само минимално хармонизиране, което не засяга равнището на защита на целите от общ интерес, и по-специално целта за защитата на ненавършилите пълнолетие лица, посочена в Закона за търговската реклама.
289    Фактът, че в много държави членки рекламата е подчинена на специални правила и забрани по отношение на ненавършилите пълнолетие лица, показвал, че тези правила не могат да направят по-малко привлекателно трансграничното предоставяне на услуги в областта на информацията и съобщенията, като впрочем член 3, параграф 4 от тази директива потвърждава подобно тълкуване.
290    На второ място, понятието „координирана област“ по смисъла на член 2, буква з) от посочената директива не обхващало изискванията относно услугите на информационното общество, които не били спомагателни и неделимо свързани с тези услуги. Следователно тази директива не можела да попречи на държавите членки да приемат мерки за защита на ненавършилите пълнолетие лица.
ii)    Съображения на Съда
291    На първо място, следва да се припомни, че в случая Унгария не оспорва, че рекламните услуги, посочени в член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама, могат да представляват „услуги на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31 във връзка с член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535, поради което попадат в приложното поле на Директива 2000/31.
292    На второ място, с оглед на обхвата на понятието „координирана област“ по смисъла на член 2, буква з), подточка i), второ тире от Директива 2000/31, припомнено в точка 261 от настоящото решение, важно е да се подчертае, че забраната на ненавършилите пълнолетие лица да се предоставят реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, в съответствие с член 8, параграф 1a, действително попада в обхвата на това понятие, като то се отнася изрично до „изисквания за [...] качеството или съдържанието на услугата, включително по отношение на рекламата“.
293    В този контекст не може да се приеме доводът на Унгария, че посоченият член 8, параграф 1а не се отнася конкретно до услугите на информационното общество и не е част от „координираната област“, доколкото тази област не обхваща изискванията относно услугите на информационното общество, които не са спомагателни и неделимо свързани с тези услуги.
294    В действителност съгласно текста на член 2, буква з) от Директива 2000/31 към понятието за „координирана област“ спадат изисквания, предвидени в правните системи на държавите членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услуги на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях.
295    В това отношение от практиката на Съда следва, че не се изисква „конкретната цел и предмет“ на съответното изискване като цяло да е регулиране на услугите на информационното общество, тъй като е достатъчно това да е целта или предметът на някои отделни негови разпоредби (вж. по аналогия решение от 12 септември 2019 г., VG Media, C-299/17, EU:C:2019:716, т. 32 и цитираната съдебна практика).
296    На трето място, следва да се уточни, че член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама ограничава свободното предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава членка по смисъла на член 3, параграф 2 от тази директива, тъй като прави по-малко привлекателно упражняването на свободата на предоставяне на услуги, като забранява на ненавършилите пълнолетие лица да се предоставят реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
б)      По обосновката на ограниченията на основание член 3, параграф 4 от Директива 2000/31
1)      Доводи на страните
297    Комисията поддържа, че по силата на член 3, параграф 4 от Директива 2000/31 Унгария не може да приложи дерогация от предвидената в параграф 2 от този член забрана да се ограничават услугите на информационното общество с произход от други държави членки.
298    Забраната за предоставяне на ненавършилите пълнолетие лица на съдържание или реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, предвидена в член 6/A от Закона за закрила на детето, от една страна, и в член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама, от друга страна, не може да се счита за необходима с оглед на целите от общ интерес, съдържащи се в посочения член 3, параграф 4.
299    Въпреки че закрилата на детето или защитата на правото на родителя да отглежда детето си е легитимен обществен интерес, позоваването на тази закрила само по себе си не било достатъчно, за да обоснове изключение от забраната за ограничаване на свободното движение на услуги на информационното общество, тъй като понятието „обществен ред“, „обществена сигурност“ или „обществено здраве“ не можело да бъде определяно от държавите членки по тяхно усмотрение.
Предвид решение от 14 февруари
2019 г., Milivojević (C-630/17, EU:C:2019:123), с оглед на обстоятелствата по конкретния случай следвало конкретно да се докаже наличието на действителна и достатъчно сериозна заплаха, засягаща основен обществен интерес.
300    Унгария изтъква, че самата Комисия признава в исковата си молба, че целта за защита на ненавършилите пълнолетие лица е изрично посочена сред целите от общ интерес, които могат да обосноват ограничение на предоставянето на услуги на информационното общество от друга държава членка, което по принцип е забранено от член 3, параграф 2 от Директива 2000/31.
Тази цел обаче не можела да бъде ефективно постигната с по-малко ограничителни мерки.
301    Законът за закрила на детето и Законът за търговската реклама били необходими за постигането на целта от общ интерес за защита на ненавършилите пълнолетие лица и на правото на родителите да вземат решения относно образованието на техните деца.
302    Що се отнася до наличието на действителна и достатъчно сериозна заплаха, засягаща основен обществен интерес, Унгария отбелязва, че държавите членки разполагат със свобода на преценка както по отношение на мерките, приети за защита на въпросната цел, така и по отношение на строгостта на тези мерки.
2)      Съображения на Съда
303    В самото начало следва да се припомни, че по силата на член 3, параграф 4, буква а) от Директива 2000/31 държавите членки могат, по отношение на дадена услуга на информационното общество, да предприемат мерки за дерогиране от параграф 2 от този член, при условие, най-напред, че тези мерки са необходими за гарантиране на обществения ред, опазването на общественото здраве, обществената сигурност или защитата на потребителите, на следващо място, че те са предприети срещу услуга на информационното общество, която действително е в ущърб на тези цели или която представлява сериозен риск за накърняването на последните, и накрая, че са пропорционални на посочените цели (решение от 27 февруари 2025 г., Apothekerkammer Nordrhein, C-517/23, EU:C:2025:122, т. 78 и цитираната съдебна практика).
304    Съгласно самия текст на член 3, параграф 4, буква а), подточка i), първо тире съдържащото се в него понятие „обществен ред“ се отнася „защита на ненавършилите пълнолетие лица“, което съответства на целта, на която Унгария се позовава по принцип в случая, за да обоснове ограниченията на свободното движение на услуги на информационното общество, разглеждани в рамките на второто твърдение за нарушение.
305    Съгласно припомнената в точки 129—133 от настоящото решение съдебна практика обаче държава членка не може да се основава на тълкуване на тази разпоредба от Директива 2000/31, което би нарушило забраната на всяка форма на дискриминация, основана на пола или сексуална ориентация, закрепена в член 21, параграф 1 от Хартата, тъй като тази забрана има императивен характер като общ принцип на правото на Съюза.
306    По съображения, аналогични на изложените в точки 135—162 както и в точки 229—233 от настоящото решение, следва да се констатира, че както член 6/A от Закона за закрила на детето, така и член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама провеждат пряка дискриминация на основание на пола и сексуалната ориентация, като тези разпоредби нарушават основното съдържание на член 21, параграф 1 от Хартата.
307    Следователно ограниченията на свободата на предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава членка, установени съответно в член 6/A от Закона за закрила на детето и в член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама, не могат да се считат за необходими по смисъла на член 3, параграф 4, буква а), подточка i) от Директива 2000/31, за да се гарантира осъществяването на легитимната цел за защита на ненавършилите пълнолетие лица.
308    Освен това при всички положения следва да се подчертае, че както следва от самия текст на член 3, параграф 4, буква а), подточка ii) от тази директива, посочен от Комисията в писмените ѝ изявления, само мерките, „предприети срещу дадена услуга на информационното общество“, могат да попаднат в обхвата на тази разпоредба.
309    Тази разпоредба трябва да се тълкува обаче в смисъл, че общи и абстрактни мерки, които се отнасят до общо определена категория услуги на информационното общество и се прилагат без разлика към всички доставчици на тази категория услуги, не попадат в обхвата на посоченото в нея понятие за мерки, „предприети срещу дадена услуга на информационното общество“ по смисъла на тази разпоредба (решение от 30 май 2024 г., Airbnb Ireland и Amazon Services Europe, C-662/22 и C-667/22, EU:C:2024:432, т. 70 и цитираната съдебна практика).
310    В настоящия случай член 6/A от Закона за закрила на детето и член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама са общи и абстрактни мерки, поради което не отговарят на условието по член 3, параграф 4, буква а), подточка ii) от Директива 2000/31.
в)      Заключение
311    С оглед на изложените по-горе съображения следва да се заключи, че второто твърдение за нарушение е основателно.
3.      По третото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕ
а)      По наличието на ограничение по смисъла на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС
1)      По член 6/А от Закона за закрила на детето
i)      Доводи на страните
312    С първата част от третото твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и по член 56 ДФЕС.
313    В този контекст тя припомня, че член 6/A от Закона за закрила на детето предвижда забрана за предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на съдържание, което популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, и поради това може да засегне трансграничното предоставяне на услуги.
314    Член 6/A се прилагал за предоставянето на услуги на информационното общество и се отнасял не само до услугите, предоставяни от публичноправни организации, но и до услугите, предоставяни от физически и юридически лица, както и от организации, които нямат правосубектност.
Посоченият член 6/A всъщност се отнасял до публичните или частните организации, които допринасят за упражняването на правата и защитата на законните интереси на децата, както и за изпълнението на родителските задължения.
315    Тъй като можели да се предоставят и срещу възнаграждение, тези услуги попадали в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на Договора за функционирането на ЕС и на Директива 2006/123. В това отношение недоходоносният характер на услуга, попадаща в приложното поле на член 6/A от Закона за закрила на детето, дори тя да се предоставя от частноправни субекти, не е пречка да бъде квалифицирана като услуга по смисъла на правото на Съюза. Това следвало и от ясния текст на член 5, буква s), подточка se) от Закона за закрила на детето, който споменава „необходимите условия за упражняване на дейност по предоставяне на услуги, свързани с благосъстоянието на децата и закрилата на детето“.
316    Така доставчиците на услуги, установени в друга държава членка, можели да предлагат услуги в подкрепа на децата в Унгария на всяко лице под формата на детегледаческа услуга, детска градина, специални курсове, семейни грижи по програми „au pair“ или курсове за обучение.
317    Освен това гражданите на други държави членки се ползвали от услугите, за които се прилага този член 6/A по време на пребиваването им в Унгария, тъй като член 4, параграф 1 от Закона за закрила на детето се отнася и до децата на чуждестранни граждани, упражняващи правото си на свободно движение в тази държава членка за период, по-дълъг от три месеца.
318    Трансграничният характер на тези услуги не се опровергавал от съображение 114 от Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65), тъй като това съображение не определя приложното поле на Директива 2006/123 или на член 56 ДФЕС.
319    Освен това член 6/A от Закона за закрила на детето не можел да бъде предмет на изключение по силата на член 2, параграф 2 от Директива 2006/123, доколкото този член 6/A ограничавал едновременно свободата на предоставяне и на получаване на трансгранични услуги по смисъла на членове 16 и 19 от тази директива и на член 56 ДФЕС.
320    По-специално посоченият член 6/A не можел да попадне в обхвата на изключението, предвидено в член 2, параграф 2, буква й) от директивата, който освобождавал от прилагането ѝ социалните услуги, свързани с грижи за деца, предоставяни от държавата.
Това изключение не се прилагало, от една страна, за услуги, предоставяни от частни организации в тази област, и от друга страна, за грижите за деца като цяло.
321    Унгария възразява, от една страна, че член 6/A от Закона за закрила на детето се прилага само в рамките на институционалната система за закрила на детето.
От друга страна, социалните обезщетения и услуги и мерките за закрила на децата не били услуги от икономическо естество, предоставяни възмездно, и при всички положения попадали в обхвата на изключението, предвидено в член 2, параграф 2, буква й) от Директива 2006/123.
322    Фактът, че тези услуги се предоставят от физически и юридически лица, както и от други организации без правосубектност, не променял техния нестопански характер, тъй като член 5, буква s) от Закона за закрила на детето посочвал лицата и организациите, които разполагат с разрешение да упражняват дейности по насърчаване на благосъстоянието на децата и закрилата им.
323    Така, дори посочените услуги да се предоставят от доставчици, получили мандат от държавата, или от благотворителни организации, признати от нея, такова предоставяне попадало в обхвата на изключението, предвидено в член 2, параграф 2, буква й) от Директива 2006/123.
Всъщност според Унгария това предоставяне на услуги е равностойно на предоставянето на социални услуги в областта на грижите за деца и подпомагането на семейства по смисъла на тази директива.
Тази държава членка добавя, че по посочените причини член 6/A от този закон не се отнася до частни организации, упражняващи социални дейности извън неговия обхват. Освен това не можело да става въпрос за нарушение на член 19 от тази директива, тоест за ограничение на използването на услуга, предоставяна от доставчик със седалище в друга държава членка, тъй като услугите по Закона за закрила на детето, могат да се предоставят само в Унгария.
324    В това отношение следвало да се вземе предвид съображение 114 от Директива 2014/24, в което се припомня, че „[п]оради своето естество определени категории услуги продължават да имат ограничено трансгранично измерение, а именно такива услуги, известни като услуги за личността, каквито са някои социални, здравни и образователни услуги“.
325    Във всеки случай член 6/A от този закон не засягал свободата на достъп на доставчиците до унгарския пазар, а ограничавал в рамките на обхванатите от него услуги достъпа на ненавършилите пълнолетие лица до посоченото в тази разпоредба съдържание.
ii)    Съображения на Съда
326    В самото начало, що се отнася до свободното предоставяне на услуги, посочено в член 56 ДФЕС, следва да се припомни, че обхватът на тази свобода е конкретизиран по-специално в Директива 2006/123 (вж. в този смисъл решение от 30 май 2024 г., Airbnb Ireland и
Amazon Services Europe, C-662/22 и C-667/22, EU:C:2024:432, т. 47).
327    Всъщност от съображение 7 от Директива 2006/123 по същество следва, че с нея се извършва целева хармонизация, за да се установи обща правна рамка, която облагодетелства широка гама услуги, като същевременно отчита отличителните черти на всеки вид дейност и неговата система за регулиране. От друга страна, следва да се припомни, че когато дадена област е хармонизирана, всяка попадаща в обхвата ѝ национална мярка трябва да се преценява с оглед на разпоредбите на тази мярка за хармонизация (решение от 19 юни 2025 г., Комисия/Полша (Реклама на аптеки), C-200/24, EU:C:2025:459, т. 65 и цитираната съдебна практика).
328    Както предвижда член 1, параграф 1 от Директива 2006/123, тя установява общи разпоредби, за да се улесни по-специално упражняването на свободното движение на услуги, като същевременно се запазва високото качество на услугите.
329    Съгласно член 2, параграф 1 от същата директива тя се прилага за услуги, предоставяни от доставчици, установени в държава членка, като понятието „услуга“ е определено в член 4, точка 1 като „всяка стопанска дейност, извършвана от самостоятелно заето лице, обичайно осъществявана срещу възнаграждение, както е посочено в член [57 ДФЕС]“.
330    Параграф 2 от този член 2 изключва от приложното поле на Директива 2006/123 съвкупност от дейности, по-специално, съгласно букви а) и) и й) от тази разпоредба нестопанските услуги от общ интерес, дейностите, свързани с упражняването на официална власт, както и социалните услуги по грижи за деца и подпомагане на семейства.
331    Освен това съгласно член 3, параграф 1 от тази директива тя не се прилага, ако разпоредбите ѝ влизат в противоречие с разпоредба на друг акт на Съюза, регулиращ специфични аспекти на достъпа до или упражняването на дейност по предоставяне на услуги в специфични сектори или за специфични професии (решение от 3 декември 2020 г., Star Taxi App, C-62/19, EU:C:2020:980, т. 78 и цитираната съдебна практика). От това следва, както отбелязва генералният адвокат в точка 330 от заключението си, че посочената директива налага общи правила, които позволяват прилагането на принципа на взаимно признаване в областта на услугите, различни от аудиовизуалните услуги или услугите на информационното общество.
332    Освен това член 16, параграф 1 от посочената директива в първите две алинеи предвижда, от една страна, че държавите членки съблюдават правото на доставчиците да предоставят услуги в държава членка, различна от тази, в която са установени, и от друга страна, че държавата членка, в която се предоставя услугата, гарантира по-специално свободното упражняване на дейността по предоставяне на услугата в рамките на цялата си територия. Съгласно трета алинея от тази разпоредба държавите членки не могат да поставят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга на тяхна територия, в зависимост от изпълнението на изисквания, които не са съобразени принципите на недискриминация, необходимост и пропорционалност.
333    Съгласно член 16, параграф 3 от същата директива държавата членка, в която се мести доставчикът, има възможността да налага изисквания относно осъществяването на дейност по предоставяне на услуга, когато това е оправдано по причини, свързани по-специално с обществената политика, в съответствие с параграф 1 от същия член 16.
334    Съгласно член 19 от Директива 2006/123 държавите членки не могат да налагат на получателите на услуга изисквания, които ограничават ползването на услуга, предоставяна от доставчик, установен в друга държава членка, по-специално, по силата на този член 19, буква а), задължение да се получи разрешение или да се подаде декларация пред техните компетентни органи.
335    На първо място, по силата на член 3, параграф 1 от тази директива и с оглед на съдебната практика, установена с решение от 3 декември 2020 г., Star Taxi App (C-62/19, EU:C:2020:980), следва да се провери дали обстоятелството, че член 6/A от Закона за закрила на детето представлява, както бе прието в точки 266—273 от настоящото решение, правна уредба, приложима към „услугите на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31, която може да изключи прилагането по отношение на член 6/A на изискванията, произтичащи от Директива 2006/123, и на тези по член 56 ДФЕС, тъй като Директива 2000/31 урежда конкретно свободното движение на услуги на информационното общество.
336    В това отношение се налага изводът, както следва от същите точки от настоящото решение, че предвид широкия кръг от лица, спрямо които се прилага член 6/A от Закона за закрила на детето, включващ не само доставчиците на услуги, но и получателите на услуги, използвани в рамките на дейности, които попадат в приложното поле на този член, не може да се изключи, както по същество посочва генералният адвокат в точка 331 от заключението си, че забраната за предоставяне на посоченото в същия член съдържание се налага при предоставянето на услуги, различни от услугите на информационното общество по смисъла на Директива 2000/31.
337    С оглед на член 4, точка 1 от Директива 2006/123, съгласно който понятието „услуга“ обхваща всяка стопанска дейност, извършвана от самостоятелно заето лице, обичайно осъществявана срещу възнаграждение, както е посочено в член 57 ДФЕС, такива услуги биха могли да се състоят от основни услуги в областта на закрилата на детето в Унгария, каквито са дейностите по полагане на грижи за деца през деня.
338    Вярно е, че член 6/A от Закона за закрила на детето се отнася също до публичните или частните организации, които допринасят за упражняването на правата и защитата на законните интереси на децата, както и за изпълнението на родителските задължения.
339    Както обаче поддържа Комисията, такива услуги могат също да бъдат предоставяни възмездно.
340    В допълнение към практиката на Съда, посочена в точки 267 и 268 от настоящото решение, в това отношение следва да се припомни, че не е изключено публичен субект да упражнява няколко дейности, както икономически, така и неикономически, стига да изключи всякаква опасност от „кръстосано“ субсидиране на икономическите си дейности чрез публични средства, от които се ползва заради неикономическите си дейности (вж. в този смисъл решение от 27 юни 2017 г., Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C-74/16, EU:C:2017:496, т. 51).
341    Така такива икономически услуги, посочени в член 6/A от Закона за закрила на детето, попадат в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на член 4, точка 1 от Директива 2006/123.
342    На второ място, следва да се провери дали тези услуги са изключени от приложното поле на тази директива на основание член 2, параграф 2, буква й) от нея, съгласно който тя не се прилага, по-специално, за социалните услуги, свързани с грижите за деца.
343    Несъмнено от съвместния прочит на тази разпоредба и на съображение 27 от посочената директива следва, че само „социалните услуги“, които отговарят на две кумулативни условия, попадат в обхвата на това понятие.
И ако първото условие се отнася до естеството на извършваните дейности, то второто условие се отнася до статута на доставчика на услугите, които могат да бъдат предоставяни от самата държава, от благотворителна организация, призната от държавата като такава, или от частноправен доставчик на услуги, получил мандат от държавата (вж. в този смисъл решение от 11 юли 2013 г., Femarbel, C-57/12, EU:C:2013:517, т. 42—44).
344    В това отношение частноправен доставчик на услуги трябва да се смята за получил мандат от държавата, ако има „задължение“ да предоставя поверените му социални услуги
(решение от 11 юли 2013 г., Femarbel, C-57/12, EU:C:2013:517, т. 46).
345    Унгария обаче не е доказала, че всички специфични социални обезщетения и услуги и целеви мерки, попадащи в приложното поле на Закона за закрила на детето, се предоставят от държавата, от благотворителна организация, призната от държавата или от частноправен доставчик на услуги, получил мандат от държавата.
346    На трето място, следва да се провери дали предвидената в член 6/A от Закона за закрила на детето забрана трябва да се разглежда като изискване, което може да ограничи свободата да се предоставят услуги по смисъла на Директива 2006/123.
347    Понятието „изискване“ е определено в член 4, точка 7 от тази директива, съгласно който това понятие обхваща всяко задължение, забрана, условие или ограничение, предвидено в закон, подзаконов акт или административна разпоредба на държава членка, или произтичащо от съдебната практика, административната практика, правилата на професионални институции или колективните правила на професионални сдружения, или други професионални организации, прието в рамките на тяхната правна автономия.
348    Това определение трябва да се тълкува във връзка със съображение 9 от посочената директива, съгласно което тя се прилага само спрямо изисквания, които касаят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга и следователно не се прилага за изисквания, които не регулират или не влияят по специфичен начин на посочената дейност, но трябва да бъдат спазвани от доставчиците на такива услуги, по същия начин, по който и от частни лица (вж. в този смисъл решения от 30 януари 2018 г., X и Visser, C-360/15 и C-31/16, EU:C:2018:44, т. 123 и от 22 септември 2020 г., Cali Apartments, C-724/18 и C-727/18, EU:C:2020:743, т. 40).
349    В допълнение съгласно постоянната съдебна практика като ограничения на свободното предоставяне на услуги трябва да се разглеждат всички изисквания, които забраняват, възпрепятстват или правят по-слабо привлекателно упражняването на тази свобода (вж. в този смисъл решение от 19 юни 2025 г., Комисия/Полша (Реклама на аптеки), C-200/24, EU:C:2025:459, т. 71 и цитираната съдебна практика).
350    Понятието „ограничение“ по смисъла на Директива 2006/123 обхваща приетите от държава членка изисквания, които, макар да се прилагат без разлика, засягат достъпа до пазара на стопанските субекти от други държави членки (решение от 19 юни 2025 г., Комисия/Полша (C-200/24, EU:C:2025:459, т. 72 и цитираната съдебна практика) като забраняват, затрудняват или правят по-слаба привлекателността на дейността на доставчика, установен в друга държава членка, в която той законно предлага сходни услуги (решение от 12 септември 2013 г., Konstantinides, C-475/11, EU:C:2013:542, т. 44 и цитираната съдебна практика).
351    С оглед на съдебната практика, припомнена в точки 348—350 от настоящото решение, следва да се констатира, че член 6/A от Закона за закрила на детето не само ограничава възможността установените в друга държава членка доставчици да предоставят услуги, включващи посоченото в този член съдържание, на своите потенциални клиенти, които пребивават в Унгария, но прави получаването на тези услуги по-слабо привлекателно за получателите на услугите, попадащи в приложното поле на този член.
352    От това следва, че предвидената в тази разпоредба забрана представлява изискване, което може да ограничи свободното движение на услуги по смисъла на Директива 2006/123.
2)      По член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама
i)      Доводи на страните
353    С първата част от третото твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и по член 56 ДФЕС.
354    Тя посочва, че член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама забранява предоставянето на лица, които не са навършили осемнадесет години, на реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, и по този начин ограничава свободното предоставяне на трансгранични рекламни услуги.
355    На първо място, Комисията поддържа, че този член 8, параграф 1a засяга не само рекламните услуги, предоставяни офлайн, като изготвянето и публикуването на плакати, реклами в пресата или листовки, но и всички търговски дейности, които обичайно използват реклама за популяризирането на стоки и услуги.
356    Така посоченият член 8, параграф 1a включвал както рекламата, осъществявана по електронен път, така и физическата реклама, а също и рекламата с други средства, като например по телефона.
357    Следователно услугите, посочени във въпросния член 8, параграф 1а, попадали в приложното поле на Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС. В това отношение в случая не се прилагали нито член 3, параграф 1 от тази директива, нито изключението по член 2, параграф 2, букви в) и ж) от нея.
358    На второ място, що се отнася до наличието на ограничение на свободното движение на услуги, Комисията отбелязва, първо, че макар същият член 8, параграф 1a да не забранява общо разпространението на реклами с чувствително съдържание, тази разпоредба води до забрана на всяка реклама, отнасяща се до или загатваща за съдържание, което популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност.
359    От решение от 12 септември 2013 г., Konstantinides (C-475/11, EU:C:2013:542, т. 56) следвало обаче, че национална правна уредба, въвеждаща забрана за
реклама с определено съдържание, представлява пречка пред свободата на предоставяне на услуги.
360    В това отношение потенциалните ограничителни последици били достатъчни, за да се установи наличието на ограничение, което включва и мерките, които могат да възпрат или да направят по-малко привлекателно трансграничното предоставяне на услуги, както следвало от решения от 17 юли 2008 г., Corporación Dermoestética (C-500/06, EU:C:2008:421, т. 33 и
34) и от 19 декември 2012 г., Комисия/Белгия (C-577/10, EU:C:2012:814, т. 38).
361    Второ, член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама засягал и трансгранични услуги, които сами по себе си не представляват реклама, но са придружени от реклама, представяща или популяризираща хомосексуалността, промяната на пола или полова, идентичност, която не съответства на пола по рождение, а именно „съпътстваща реклама“.
362    Унгария твърди, че ограничението на офлайн рекламните услуги по силата на член 8, параграф 1a само по себе си не позволява да се заключи, че упражняването на търговска дейност било възпрепятствано или по-малко привлекателно.
363    Тази държава членка уточнява, че посоченият член 8, параграф 1a цели не да установи обща забрана, а да ограничи достъпа до реклама, която популяризира или представя полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, за целевата аудитория от лица, които не са навършили осемнадесет години.
Популяризирането на такова съдържание означавало, че тези видове поведение са представени по по-благоприятен начин или с повече предимства от общоприетите в съответното общество сексуални стандарти.
Такъв бил случаят например, ако рекламата изрично насърчава ненавършилите пълнолетие лица да станат хомосексуални или да променят пола си.
364    Така същият член 8, параграф 1a формулирал само забрана за определено съдържание в рекламата, насочена към ненавършилите пълнолетие лица, но не включвал забрана за поръчване, закупуване или предлагане на трансгранични рекламни услуги, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
ii)    Съображения на Съда
365    На първо място, следва да се припомни, че от точка 291 от настоящото решение следва, че рекламните услуги, посочени в член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама, могат да представляват „услуги на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31 във връзка с член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535, поради което такива услуги попадат в приложното поле на Директива 2000/31.
366    Както обаче подчертава генералният адвокат в точка 333 от заключението си, с оглед на особено широкото приложно поле на забраната по член 8, параграф 1а, отнасяща се до „реклами, които [...] популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност“, не може да се изключи, че тази разпоредба обхваща реклами, реализирани по начин, различен от аудиовизуални медийни услуги или по електронен път, като например на плакати, както и други форми на реклама, като съпътстваща реклама.
367    Така съгласно член 3, параграф 1 от Директива 2006/123 рекламните услуги, посочени в член 8, параграф 1а, могат да попаднат в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на член 4, точка 1 от тази директива, доколкото тези услуги не са уредени от разпоредба на друг акт на правото на Съюза, регулираща специфични аспекти на достъпа до или упражняването на дейност по предоставяне на услуги в специфични сектори, която е в противоречие с посочената директива.
368    На второ място, следва да се уточни, че рекламните услуги, различни от аудиовизуалните или реализираните по електронен път услуги, като посочените в точка 366 от настоящото решение, не биха могли да попадат в обхвата на изключенията, предвидени в член 2, параграф 2, букви в) и ж) от същата директива, отнасящи се до електронните съобщителни мрежи и услуги, както и до аудиовизуалните услуги.
369    На трето място, следва да се провери дали предвидената в член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама забрана трябва да се разглежда като изискване, което може да ограничи свободното движение на услуги по смисъла на Директива 2006/123, и следователно като ограничение на тази свобода по смисъла на член 56 ДФЕС.
370    Следва да се припомни, че от практиката на Съда следва, от една страна, че национално законодателство, което забранява по общ и абсолютен начин всяка форма на реклама на определена дейност, е от естество да ограничи възможността за лицата, упражняващи тази дейност, да представят дейността си пред свои потенциални клиенти и да рекламират услугите, които предлагат да им предоставят.
Следователно такова национално законодателство трябва да се счита за съдържащо ограничение на свободното предоставяне на услуги
(решение от 19 юни 2025 г., Комисия/Полша (Реклама на аптеки), C-200/24, EU:C:2025:459, т. 73 и цитираната съдебна практика).
371    От друга страна, съгласно тази практика, макар национално законодателство да не въвежда пълна забрана за реклама или за конкретна форма на реклама, такова законодателство би могло да представлява ограничение на свободното предоставяне на съответните рекламни услуги
(вж. в този смисъл решение от 12 септември 2013 г., Konstantinides, C-475/11, EU:C:2013:542, т. 56 и цитираната съдебна практика).
372    Следователно, противно на поддържаното от Унгария, член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама може да ограничи трансграничното поръчване, покупка или предоставяне на рекламни услуги.
373    С оглед на съдебната практика, припомнена в точки 370 и 371 от настоящото решение, забраната по член 8, параграф 1а представлява изискване, ограничаващо свободното предоставяне на услуги по смисъла на Директива 2006/123, тъй като тази разпоредба ограничава възможността за предоставящите рекламни услуги лица да рекламират тези услуги в Унгария, ако предлаганите от тях реклами, включващи посочено във въпросния член съдържание, биха могли евентуално да бъдат видени или чути от ненавършило пълнолетие лице.
374    Освен това не може да се приеме доводът на Унгария, че рекламата не попада в хармонизираната област, поради което държавите членки се ползвали с широко право на преценка при определяне на изискванията за защита на ненавършилите пълнолетие лица.
375    Всъщност от съображение 7 от Директива 2006/123 по същество следва, че с нея се извършва целева хармонизация, за да се установи обща правна рамка, която облагодетелства широка гама услуги, като същевременно отчита отличителните черти на всеки вид дейност и неговата система за регулиране.
376    Следователно, тъй като, както следва от член 1, параграф 1 от тази директива, тя установява общи разпоредби за премахване на ограниченията на свободното движение на услуги между държавите членки, за да допринесат за постигането на свободен и конкурентен вътрешен пазар на услугите, те са длъжни, както отбелязва Комисията, да упражняват правото си на преценка в определените от посочената директива граници.
3)      По член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование
i)      Доводи на страните
377    С първата част от третото твърдение за нарушение Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и по член 56 ДФЕС.
378    Тя отбелязва, че член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование предвижда, че провежданите за учениците дейности, свързани със сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, не трябва да имат за цел да популяризират полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
379    На първо място, Комисията счита, че посочените образователни услуги попадат в приложното поле на Директива 2006/123 и на член 56 ДФЕС.
380    В това отношение тази институция посочва, че предоставяните от частни организации услуги са обхванати от тази директива и от този член, както и образователните услуги, предоставяни от доставчици, установени в други държави членки.
Освен това публичните учебни заведения, чиито основни дейности не попадат в приложното поле на посочената директива, можели да извършват допълнителни дейности, обикновено срещу възнаграждение, като например организирането на конференции.
381    В настоящия случай обаче не ставало въпрос за унгарското обществено образование, а за икономическите дейности, обхванати от правилата на вътрешния пазар на Съюза, по-специално в областта на образованието.
382    Доколкото член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование обхващал дейностите, свързани със „сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие“, провеждани в обществени учебни заведения, тази разпоредба засягала частните доставчици на външни услуги, свързани с обществените учебни заведения, като трети лица, които организират курсове за обучение, конференции или художествени представления.
Следователно приложното поле на тази разпоредба не се ограничавало до образованието, а обхващало и други провеждани в училищата дейности.
383    По повод на тези дейности обаче организациите на гражданското общество в Съюза били склонни да предлагат, често срещу възнаграждение, услуги в Унгария или към Унгария, които по същество били забранени по силата на посочения член 9, параграф 12.
384    На второ място, въпросният член 9, параграф 12 бил непропорционален, тъй като не бил в състояние да гарантира осъществяването на целта на Закона за общественото образование, а именно да се създаде система за обществено образование, благоприятстваща хармоничното умствено, физическо и интелектуално развитие на децата и младите хора по смисъла на член 1, параграф 1 от него.
Тази разпоредба не насърчавала развитието на всички ученици, а дискриминирала една част от унгарското и европейското население. Следователно, въвеждайки толкова обща забрана, член 9, параграф 12 надхвърлял необходимото.
385    Унгария възразява, на първо място, че член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование обхваща само дейностите по обществено образование, включително училищните дейности, както и други дейности, предлагани в рамките на образованието, така че тази разпоредба не попада в приложното поле на член 56 ДФЕС и на Директива 2006/123.
386    Освен това образователните и културните услуги, предоставяни от частни организации, също не попадали в приложното поле на Закона за общественото образование, тъй като член 9, параграф 12 от този закон не се прилагал за посочените услуги.
387    За сметка на това този член попадал в приложното поле на член 165, параграф 1 ДФЕС, тъй като уреждал съдържанието на учебния процес, а това обаче било от компетентността на държавите членки.
В това отношение фактът, че дадено училище предоставя обучение на няколко езика, не бил от значение за принадлежността му към обществената образователна система.
388    На второ място, член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование не забранявал представянето на различията по отношение на половата идентичност, съответстваща на пола по рождение, промяната на пола или хомосексуалността, а популяризирането на това съдържание.
Освен това Комисията неправилно поддържала, че някои организации нямат право да предоставят услуги на училищата в Унгария.
Всъщност услугите, представящи тези различия, можели да се предоставят от лица, различни от работещите в учебното заведение, при условие че тези лица са регистрирани от определената със закон организация.
ii)    Съображения на Съда
389    На първо място, следва да се провери дали обществените образователни услуги, посочени в член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование, попадат в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на член 4, точка 1 от Директива 2006/123 и ако това е така, дали разпоредбите на тази директива не влизат в противоречие с разпоредба на друг акт на Съюза, регулиращ специфични аспекти на достъпа до или упражняването на тази дейност по предоставяне на услуги по смисъла на член 3, параграф 1 от посочената директива.
390    В това отношение от практиката на Съда несъмнено следва, че основната характеристика на понятието „услуга“, а именно възнаграждението, което съставлява насрещната икономическа престация за разглежданата услуга, липсва, когато образованието се предоставя в рамките на системата за обществено образование, тъй като държавата не се ангажира с дейности, за които се заплаща възнаграждение (вж. в този смисъл решения от 27 септември 1988 г., Humbel и Edel, 263/86, EU:C:1988:451, т. 17 и 18, и от 7 декември 1993 г., Wirth, C-109/92, EU:C:1993:916, т. 15 и цитираната съдебна практика).
391    Обратно, от практиката на Съда следва, че учебните курсове, провеждани от учебни заведения, които се финансират основно с частни средства, по-конкретно от учениците и техните родители, представляват „услуги“ по смисъла на правото на Съюза, тъй като в действителност преследваната от учебните заведения цел се състои в това да предоставят услуга срещу възнаграждение
(решение от 20 май 2010 г., Zanotti, C-56/09, EU:C:2010:288, т. 32 и цитираната съдебна практика).
392    Така в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на член 4, точка 1 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС попадат нефинансираните от съответната държава членка образователни дейности на Конгрегацията, спадащи към предучилищното образование, извънучилищното образование и факултативното обучение (вж. в този смисъл по аналогия решение от 27 юни 2017 г., Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C-74/16, EU:C:2017:496, т. 57).
393    В случая се налага изводът, както поддържа Комисията, че член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование обхваща широк кръг образователни услуги, тъй като предвижда много общо, че провежданите за учениците дейности, свързани със сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, не трябва да имат за цел да популяризират полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност.
394    Така, както отбелязва генералният адвокат в точка 337 от заключението си, тази разпоредба изглежда приложима към образователни услуги, а именно в случая услугите за образоване или информиране на ненавършилите пълнолетие лица относно сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, които, когато се предоставят възмездно извън системата на общественото образование или в рамките на тази система, но от външни доставчици на услуги, попадат в обхвата на понятието „услуга“ по смисъла на член 4, точка 1 от Директива 2006/123.
395    В това отношение не е относим доводът на Унгария, че член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование попада в приложното поле на член 165, параграф 1 ДФЕС, тъй като този член 9 урежда съдържанието на учебния процес.
396    Както следва от съдебната практика, припомнена в точка 272 от настоящото решение, макар държавите членки несъмнено да са компетентни по силата на член 165, параграф 1, що се отнася до съдържанието на учебния процес и организацията на съответните им образователните системи, те трябва да упражняват тази компетентност при спазване на правото на Съюза, и по-специално на разпоредбите на Договора относно свободното движение на услуги, в частност на член 56 ДФЕС.
397    На второ място, следва да се посочи, че доколкото тези услуги могат да се предоставят и по друг начин, различен от аудиовизуални медийни услуги или по електронен път, член 3, параграф 1 от Директива 2006/123 не се прилага.
398    На трето място, тези образователни услуги не могат да попадат в обхвата на изключението, предвидено в член 2, параграф 2, буква й) от тази директива, съгласно който тя не се прилага по-специално за „социалните услуги“, свързани с грижите за деца.
399    Всъщност в това понятие за „социални услуги“ не са обхванати образователни услуги, обичайно предоставяни на ученици, като посочените в член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование, тъй като въпросното понятие се отнася за дейностите с основно значение за гарантирането на основното право на човешко достойнство чрез избягването на риска от маргинализиране на ползващите се от тях лица, които в този смисъл представляват израз на принципите на социално сближаване и солидарност (решения от 11 юли 2013 г., Femarbel, C-57/12, EU:C:2013:517, т. 43 и от 18 декември 2025 г., Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, C-417/23, EU:C:2025:1017, т. 64).
400    На четвърто място, посоченият член 9, параграф 12 представлява изискване, което може да ограничи свободното движение на услуги, гарантирано от членове 16 и 19 от Директива 2006/123, когато тези услуги, които включват организирани за учениците дейности, свързани със сексуалната култура, сексуалния живот, сексуалната ориентация и сексуалното развитие, се предоставят възмездно извън системата на общественото образование или в рамките на тази система, но от външни доставчици на услуги.
401    Както следва от цитираната в точка 349 от настоящото решение съдебна практика, трябва да се приеме, че посоченият член 9, параграф 12 прави по-малко привлекателно упражняването на тази свобода.
б)      По обосновката на ограниченията по смисъла на членове 16 и 19 от Директива 2006/123, както и на член 56 ДФЕС
1)      Доводи на страните
402    Комисията припомня, че съгласно практиката на Съда ограничителните национални мерки трябва да отговарят на императивни съображения от общ интерес, трябва да могат да гарантират осъществяването на целта, която преследват, и да не надхвърлят необходимото за постигането ѝ.
403    Нито член 6/A от Закона за закрила на детето, нито член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама, нито член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование можели обаче да се считат за обосновани и пропорционални.
404    Не можело да се прави позоваване на обществения ред, общественото здраве, обществената сигурност или опазването на околната среда, за да се обосноват тези ограничения, тъй като Унгария не е доказала наличието на действителна и достатъчно сериозна заплаха, засягаща основния обществен интерес, на който се позовава, а именно защитата на ненавършилите пълнолетие лица.
405    Следователно разпоредбите, посочени в точка 403 от настоящото решение, не били в съответствие с принципите на необходимост и пропорционалност, прогласени в член 16 от Директива 2006/123, които се прилагали и към изискванията, посочени в член 19 от тази директива, и нарушавали също член 56 ДФЕС.
406    Унгария поддържа, че тези разпоредби са годни да постигнат целта от общ интерес за защита на правото на ненавършилите пълнолетие лица на здравословно физическо, умствено, емоционално или нравствено развитие, тъй като тенденцията ненавършилите пълнолетие лица да бъдат повлияни от вредно съдържание, при липса на критичен поглед, била много по-силна от тази при възрастните.
Освен това посочените разпоредби не надхвърляли необходимото за постигане на целта за закрила на децата.
407    По-специално член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама предвиждал, че рекламата, включваща посоченото в тази разпоредба съдържание, може да продължи да се излъчва на места, които не се посещават от деца, или в публикации, до които децата нямат достъп, така че условията, припомнени по същество в решение от 17 юли 2008 г., Corporación Dermoestética (C-500/06, EU:C:2008:421, т. 35), били изпълнени.
2)      Съображения на Съда
408    Съгласно член 16, параграф 3 от Директива 2006/123 държавата членка, в която се мести доставчикът, запазва възможността да налага изисквания относно осъществяването на дейност по предоставяне на услуга, когато това е оправдано по причини, свързани по-специално с обществената политика и обществената сигурност, и в съответствие с параграф 1 от посочения член 16.
409    Съгласно член 16, параграф 1, трета алинея, буква в) от тази директива изискванията трябва да са съобразени с принципа на пропорционалност, което означава, че те трябва да са подходящи за постигане на преследваната цел и да не надхвърлят необходимото за нейното постигане.
410    Освен това съответната държава членка трябва да докаже, че тези кумулативни условия са изпълнени (вж. в този смисъл решение от 6 октомври 2020 г., Комисия/Унгария (Висше образование), C-66/18, EU:C:2020:792, т. 179 и цитираната съдебна практика).
411    В случая Унгария се позовава на физическото, умственото, емоционалното или нравственото развитие на ненавършилите пълнолетие лица.
412    Тази цел обаче не може да обоснове изискванията и ограниченията, установени в точки 352, 373 и 400 от настоящото решение.
413    Всъщност съгласно съдебната практика, припомнена в точки 129— 133 от настоящото решение, държава членка не може да се основава на тълкуване на член 16, параграф 3 от Директива 2006/123, което би нарушило забраната за всяка форма на дискриминация, основана на пола или сексуалната ориентация, закрепена в член 21, параграф 1 от Хартата, тъй като тази забрана има императивен характер като общ принцип на правото на Съюза.
414    Както обаче вече бе констатирано в точка 306 от настоящото решение, както член 6/A от Закона за закрила на детето, така и член 8, параграф 1a от Закона за търговската реклама водят до несъвместима с тази забрана дискриминация, пряко основана на пола и сексуалната ориентация. Така тези разпоредби нарушават основното съдържание на член 21, параграф 1 от Хартата. Освен това по аналогични на посочените в същата точка съображения следва да се констатира, че член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование води до дискриминация, пряко основана на пола и сексуалната ориентация, която също е несъвместима с член 21, параграф 1 от Хартата.
415    Ето защо следва да се приеме, че изискванията, установени съответно в член 6/A от Закона за закрила на детето, в член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама и в член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование, не могат да бъдат обосновани с оглед на член 16, параграф 3 от Директива 2006/123, тълкуван във връзка с член 21, параграф 1 от Хартата.
в)      Заключение
416    С оглед на изложените съображения следва да се заключи, че третото твърдение за нарушение е основателно, тъй като предвид посоченото в точки 326—352, 365—376 и 389—401 от настоящото решение този извод не може да бъде поставен под въпрос от заявеното от Унгария, че третото твърдение за нарушение не отговаря на изискванията за събирането на доказателства, приложими към исковете за установяване на неизпълнение на задължения.
4.      По петото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата
417    С петото си твърдение за нарушение, което следва да се разгледа на четвърто място, Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата.
418    Тя отбелязва, че член 6/A от Закона за закрила на детето, член 8, параграф 1а от Закона за търговската реклама, член 9, параграфи 1 и 6 и член 32, параграф 4a от Закона за медийните услуги, както и член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование (наричани по-нататък заедно „спорните разпоредби“) нарушават членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата, тъй като ограничават достъпа на лица, които не са навършили осемнадесет години, до медийно съдържание или до търговски съобщения, които популяризират или представят
полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
а)      По приложимостта на Хартата към член 6/A от Закона за закрила на детето и член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование
419    В самото начало следва да се отхвърли доводът на Унгария, изведен от съдебната практика, установена с решение от 30 април 2014 г., Pfleger и др. (C-390/12, EU:C:2014:281, т. 34), че доколкото определянето на съдържанието на общественото образование е от компетентността на държавите членки, Законът за закрила на детето и Законът за общественото образование не попадали в приложното поле на правото на Съюза, поради което тези закони не били обвързани със спазването на Хартата.
420    В това отношение следва да се припомни, че приложното поле на Хартата спрямо действията на държавите членки е определено в член 51, параграф 1 от нея, съгласно който разпоредбите на Хартата се отнасят за държавите членки единствено когато те прилагат правото на Съюза.
По този въпрос е достатъчно да се констатира, че, по-специално, от точки 281, 352 и 400 от настоящото решение следва, че член 6/A от Закона за закрила на детето, от една страна, и член 9, параграф 12 от Закона за общественото образование, от друга страна, представляват изисквания, които могат да ограничат свободното движение на услуги по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 2000/31 или по смисъла на членове 16 и 19 от Директива 2006/123.
421    Съгласно постоянната съдебна практика обаче такива мерки трябва да са в съответствие с Хартата, което означава по-специално, че не трябва да предвиждат ограничения на закрепени в нея права и свободи, или ако предвиждат такива, те да са обосновани с оглед на изискванията по член 52, параграф 1 от Хартата (решение от 18 юни 2020 г., Комисия/Унгария (Прозрачност при сдружаването), C-78/18, EU:C:2020:476, т. 103 и цитираната съдебна практика).
б)      По наличието на неизпълнение на задълженията, произтичащи от член 21 от Хартата
422    В самото начало следва да се уважи и петото твърдение за нарушение, доколкото се отнася до неизпълнение от страна на Унгария на задълженията ѝ по член 21, параграф 1 от Хартата.
Всъщност такова неизпълнение произтича неизбежно от точки 135—162, 196, 203, 230, 306, 414 и 415 от настоящото решение, в които се констатира, че всяка от разпоредбите на унгарското законодателство, предмет на първите три твърдения за нарушения, не отчита основното съдържание на тази разпоредба.
в)      По наличието на ограничения на правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата
423    Най-напред следва да се прецени дали, както поддържа Комисията, спорните разпоредби ограничават правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата, и ако това е така, дали, както поддържа Унгария, тези ограничения могат да бъдат обосновани с оглед на изискванията, посочени в член 52, параграф 1 от нея.
1)      По наличието на ограничение на правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано в член 7 от Хартата
i)      Доводи на страните
424    Комисията поддържа, че спорните разпоредби, които ограничават, по отношение на лица, които не са навършили осемнадесет години, съдържанието или рекламите, популяризиращи или представящи полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, нарушават гарантираното в член 7 от Хартата право на зачитане на личния и семейния живот на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални.
425    Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата правото на личен и семеен живот, гарантирано от член 7, трябва да се тълкува в съответствие с практиката на Европейския съд по правата на човека по член 8 от ЕКПЧ.
426    Съгласно тази съдебна практика понятието „личен живот“ по смисъла на посочения член 8, на което не може да се даде изчерпателно определение, трябва да се разбира широко, като обхващащо физическата и моралната неприкосновеност на дадено лице, както и правото на „лично развитие“ или на самоопределяне.
427    Освен това, отново съгласно тази съдебна практика, половата идентичност или идентификация, името, сексуалната ориентация и сексуалният живот също попадали в защитената с член 8 лична сфера, като по този начин основната цел на тази разпоредба била да предпази лицето от произволна намеса от страна на публичните власти.
428    За да определи дали отнасящите се до дадена група изказвания достигат прага за прилагане на същия член 8, Европейският съд по правата на човека вземал предвид, от една страна, характеристиките на лицата, съставляващи тази група, и от друга страна, точното съдържание на негативните изказвания, направени по отношение на посочената група, както и формата и обхвата на изказванията и общия контекст, в който са били направени.
429    С оглед на тези критерии Комисията е на мнение, че спорните разпоредби и премахването в резултат на тяхното прилагане на представянето на нецисджендър или нехетеросексуални хора и начин на живот, могат сами по себе си да имат стигматизиращ ефект.
Това стигматизиране се подсилвало от факта, че съгласно предвиденото в този закон децата следва да бъдат защитени от представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
То се подсилвало от контекста, в който се вписва Законът за изменение, който можел да създаде връзка между, от една страна, опасностите, породени от педофилията, и от друга страна, риска, произтичащ от самото съществуване на нецисджендър хора или лица, които не са хетеросексуални, като скритото послание било, че тези лица били също толкова опасни, колкото педофилите.
430    Тези разпоредби, които дискриминират пряко нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, водели до маргинализиране и стигматизация на посочените лица в нарушение на правото на зачитане на личния и семейния живот, закрепено в член 7 от Хартата.
431    Унгария възразява, че спорните разпоредби не могат да се тълкуват като накърняващи правото на зачитане на личния и семейния живот на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални.
Тези разпоредби нямали нито дискриминационна, нито стигматизираща цел и не можели да се тълкуват в смисъл, че посочените лица трябва да се считат за вредни или за представляващи опасност за обществото.
432    Тази държава членка признава наистина, че понятието „личен живот“ по смисъла на член 7 от Хартата е широко и включва правото на личностно развитие и на самоопределяне.
433    Комисията обаче не доказала, че спорните разпоредби накърняват правото на зачитане на личния и семейния живот по смисъла на този член на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, тъй като тези разпоредби се отнасят до защитата на ненавършилите пълнолетие лица в конкретни положения, без да имат въздействие за цялото общество.
ii)    Съображения на Съда
434    В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 7 от Хартата всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения.
435    Съдът е имал повод да подчертае, че тази разпоредба защитава сексуалната идентичност и сексуалната ориентация на дадено лице като съставна част и един от най-интимните аспекти на личния му живот.
Така тази разпоредба обхваща правото на всеки да определя детайлите на своята идентичност като човешко същество, което включва правото на транссексуалните лица на личностна реализация и на физическа и морална неприкосновеност, както и на зачитане и признаване на тяхната сексуална идентичност (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2024 г., Mirin, C-4/23, EU:C:2024:845, т. 64 и цитираната съдебна практика).
436    За тази цел член 7 налага на държавите, освен отрицателни задължения, които имат за цел да предпазят нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, от произволна намеса от страна на публичните органи, и позитивни задължения, което предполага и въвеждането на ефикасни и достъпни производства, гарантиращи ефективното зачитане на правото на сексуална идентичност. Освен това предвид особеното значение на това право държавите разполагат само с ограничена свобода на преценка в тази област
(вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2024 г., Mirin, C-4/23, EU:C:2024:845, т. 65 и цитираната съдебна практика).
437    Освен това съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, който има за цел да осигури необходимата съгласуваност между съдържащите се в нея права и съответстващите им права, гарантирани от ЕКПЧ, без да засяга автономността на правото на Съюза, и по-специално без да се възпрепятства възможността това право да предоставя по-широка защита, когато тълкува правата, гарантирани от член 7 от Хартата, Съдът взема предвид, по-специално, съответстващите им права, гарантирани от член 8, параграф 1 от ЕКПЧ, съгласно тълкуването им от Европейския съд по правата на човека, като минимален праг на защита (вж. в този смисъл решения от 8 декември 2022 г., Orde van Vlaamse Balies и др., C-694/20, EU:C:2022:963, т. 26 и цитираната съдебна практика и от 25 ноември 2025 г., Wojewoda Mazowiecki, C-713/23, EU:C:2025:917, т. 64 и цитираната съдебна практика).
438    В това отношение от практиката на Европейския съд по правата на човека следва, че понятието „личен живот“ по смисъла на член 8, параграф 1 от ЕКПЧ е широко понятие, което не подлежи на изчерпателно определение.
Това понятие обхваща физическата и моралната неприкосновеност на лицето и понякога включва аспекти на физическата и социалната идентичност на дадено лице, в т.ч. правото да се установяват и развиват отношения с лицата като него, правото на „лично развитие“ или правото на самоопределяне като такова.
Освен това сексуалната идентичност, името, сексуалната ориентация и сексуалният живот също попадат в защитената с член 8, параграф 1 лична сфера
(вж. в този смисъл ЕСПЧ, 23 септември 2020 г., Schüth с/у Германия, CE:ECHR:2010:0923JUD000162003, § 53 и цитираната съдебна практика).
439    Член 8 от ЕКПЧ включва и гарантира също правото на „социален личен живот“, а именно възможността лицето да развие социалната си идентичност (вж. в този смисъл ЕСПЧ, 5 септември 2017 г., Bărbulescu с/у Румъния, CE:ECHR:2017:0905JUD006149608, § 70).
440    Като се има предвид тази практика на Европейския съд по правата на човека относно член 8 от ЕКПЧ, правото на зачитане на личния и семейния живот, закрепено в член 7 от Хартата,
също е от особено значение, по-специално в рамките на защитата на сексуалната идентичност и сексуалната ориентация, при това както в личната, така и в социалната сфера (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2018 г., F, C-473/16, EU:C:2018:36, т. 49 и цитираната съдебна практика).
441    В случая спорните разпоредби, доколкото ограничават достъпа на ненавършилите пълнолетие лица до съдържание или до търговски съобщения, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, попадат в приложното поле на понятието „личен живот“ по смисъла на член 7 от Хартата.
442    Всъщност тези разпоредби се отнасят до развитието на личната полова идентичност на дадено лице като съставна част и един от най-интимните аспекти на личния му живот по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 435 от настоящото решение.
443    Като се има предвид обаче, че посочените разпоредби ограничават достъпа на ненавършилите пълнолетие лица само до съдържание или търговски съобщения, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, следва да се приеме, че подобно ограничение е обидно и стигматизиращо по отношение на членовете на обществото, за които се отнасят същите разпоредби.
444    Първо, този обиден и стигматизиращ характер произтича от факта, че посочените членове на обществото, а именно нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, се считат за вредни за физическото, умствено и нравствено развитие на ненавършилите пълнолетие лица единствено въз основа на тяхната сексуална идентичност или сексуална ориентация.
445    Второ, ограничаването на съдържанието или на търговските съобщения, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, в съответствие със спорните разпоредби, не само маргинализира нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, но и засилва в публичната сфера стигматизиращото възприемане на тяхната сексуална идентичност или сексуална ориентация.
446    Трето, както по същество изтъква Комисията, фактът, че законодателен акт като Закона за изменение гласи според заглавието си, че въвежда „по-строги мерки срещу лицата, осъдени за педофилия“, като същевременно предвижда, че ненавършилите пълнолетие лица трябва да бъдат защитени от представянето на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност, може също така да увеличи обидния и стигматизиращ ефект на спорните разпоредби, дори да доведе до извършването на актове, подбудени от омраза спрямо нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, тъй като така те биха могли да бъдат асоциирани с извършители на сексуални престъпления.
447    Четвърто, макар държавите членки да имат позитивно задължение да гарантират ефективното зачитане на правото на всяко лице на развитие на половата идентичност, видно от цитираната в точка 436 от настоящото решение съдебна практика, както вече бе констатирано по същество в точка 136 от решението, тези разпоредби показват предпочитание към определени видове лична или полова идентичност, отношения или семейства пред други, което допринася за стигматизацията на идентичностите, отношенията или семействата, които не са сред предпочитаните видове.
448    Следователно предвидената в посочените разпоредби забрана за предоставяне на ненавършилите пълнолетие лица на съдържание или реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, представлява особено сериозно ограничение на закрепеното в член 7 от Хартата право на зачитане на личния и семейния живот на нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални.
2)      По наличието на ограничение на свободата на изразяване на мнение, гарантирана в член 11 от Хартата
i)      Доводи на страните
449    Комисията поддържа, че спорните разпоредби, които по отношение на лица, които не са навършили осемнадесет години, ограничават достъпа до съдържание или реклами, популяризиращи или представящи полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, нарушават правото на свобода на изразяване на мнение, закрепено в член 11 от Хартата. Това нарушение не се отнасяло само до нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, тъй като ограничавало правото на всеки гражданин, независимо от пола или сексуалната ориентация, да разпространява и получава разглежданото съдържание.
450    По-конкретно тази институция изтъква, че разпоредбите ограничават правото на доставчиците на медийни услуги, на доставчиците на рекламни услуги, на доставчиците, използващи реклама в рамките на търговската си дейност, както и на доставчиците на образователни услуги, да разпространяват определено съдържание в зависимост от своите цели, убеждения или личен избор.
451    Освен това посочените разпоредби имали
отрицателно отражение върху възможността лицата, включително нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, да се изразяват или да получават информация по същия начин, както ако желаеха да комуникират по въпроси, свързани с цисджендър или хетеросексуални лица.
452    Посочените разпоредби били формулирани широко и неясно, като по този начин обхващали широк кръг от съдържание и оставяли голяма свобода на преценка при вземането на решение относно вида съдържание, което представлява популяризиране на дадена сексуална ориентация.
453    Унгария поддържа, че спорните разпоредби не засягат пряко правото на свобода на изразяване на мнение на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, тъй като тези лица не били адресати на посочените разпоредби, а те ограничавали само представянето или популяризирането на съответното съдържание в някои специфични области от живота на ненавършилите пълнолетие лица.
454    В този контекст следвало да се подчертае, че ненавършилите пълнолетие лица са по-уязвими от възрастните, тъй като тяхната личност все още била незряла, и че поради възрастта си те се нуждаели от специална защита по отношение на популяризирането или представянето на определено чувствително съдържание.
По този начин посочените разпоредби имали за цел да ограничат получаването от ненавършилото пълнолетие лице на информация от независими от родителите му източници и без какъвто и да било контрол от тяхна страна.
455    Следователно тези разпоредби не можели да се тълкуват в смисъл, че ограничават правото на всеки гражданин да разпространява и получава разглежданото съдържание, доколкото ограничението на разпространяването се отнася само до конкретни положения и е насочено само към ненавършилите пълнолетие лица.
456    Унгария уточнява, че свободата на изразяване на мнение не е абсолютно основно право, тъй като е предмет на многобройни ограничения, особено когато става въпрос за защитата на правата на другите, а именно в случая на ненавършилите пълнолетие лица, както и на техните родители или настойници или попечители, които разполагали с правото сами да вземат решения относно тяхното образование.
ii)    Съображения на Съда
457    В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 11, параграф 1 от Хартата всеки има право на свобода на изразяването на мнение, което включва свободата да отстоява своето мнение, да получава и да разпространява информация или идеи без намеса на публичните власти и независимо от границите.
458    Параграф 2 от този член гласи, че се зачитат свободата и плурализмът на медиите.
459    Както следва от съображенията, изложени в точка 437 от настоящото решение, съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, когато тълкува правата, гарантирани от член 11 от Хартата, Съдът трябва да вземе предвид като минимален праг на защита, по-специално, съответстващите им права, гарантирани от член 10 от ЕКПЧ, съгласно тълкуването им от Европейския съд по правата на човека.
460    Свободата на изразяване е едно от най-важните условия за напредъка на едно демократично общество и за развитието на всеки човек и тя по принцип закриля не само „информацията“ или „идеите“, които се възприемат благосклонно или на които се гледа като на безвредни или с безразличие, но също и такива, които засягат, шокират или смущават, именно с цел да се гарантират плурализмът, толерантността и широтата на възгледите, без които няма демократично общество (вж. в този смисъл решение от 12 януари 2023 г., Migracijos departamentas (Мотиви за преследване, основани на политическо мнение), C-280/21, EU:C:2023:13, т. 30 и цитираната съдебна практика).
461    С оглед на практиката на Европейския съд по правата на човека, която е от значение за тълкуването на този член 11, следва да се даде широко тълкуване на понятието „информация“ или „идеи“ по смисъла на тази разпоредба (вж. в този смисъл решение от 12 януари 2023 г., Migracijos departamentas (Мотиви за преследване, основани на политическо мнение), C-280/21, EU:C:2023:13, т. 32).
462    Всъщност съгласно практиката на Европейския съд по правата на човека член 10 от ЕКПЧ гарантира свободата на изразяване на мнение и на информация на всяко лице и се отнася не само до съдържанието на информацията, но и до средствата за нейното разпространение, като всяко ограничение, наложено на тези средства, засяга правото на получаване и разпространяване на информация (решение от
26 април 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-401/19, EU:C:2022:297, т. 46 и цитираната съдебна практика).
463    Тази свобода се прилага, по-специално и към разпространяването от предприемач на информация с търговски характер, по-конкретно под формата на рекламни съобщения
(решение от 3 февруари 2021 г., Fussl Modestraße Mayr, C-555/19, EU:C:2021:89, т. 81 и цитираната съдебна практика).
464    В допълнение към основната свобода да се получава информация, гарантирана от член 11, параграф 1 от Хартата, параграф 2 от този член 11 има за цел да насърчи плурализма чрез разнообразие от продуциране и подреждане в програмна схема на новини в Съюза (решение от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013:28, т. 51).
465    Така от съдебната практика следва, че национална мярка, която ограничава възможностите за разпространение или забранява достъпа до определено съдържание или реклами, популяризиращи или представящи полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, представлява нарушение на свободата на изразяване на мнение, закрепена в член 11 от Хартата, за съответните доставчици
(вж. в този смисъл решение от 3 февруари 2021 г., Fussl Modestraße Mayr, C-555/19, EU:C:2021:89, т. 82 и цитираната съдебна практика).
466    По-конкретно тази институция изтъква, че спорните разпоредби ограничават правото на доставчиците на медийни услуги, на доставчиците на рекламни услуги, на доставчиците, използващи реклама в рамките на търговската си дейност, както и на доставчиците на образователни услуги, да разпространяват съдържание или реклами, популяризиращи или представящи полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
Следователно тези разпоредби ограничават правото на разпространяване на „информация“, гарантирано в член 11 от Хартата, а оттам и плурализма чрез разнообразие от продуциране и подреждане в програмна схема на новини в Съюза.
467    На второ място, посочените разпоредби водят и до ограничаване на гарантираното в член 11 от Хартата право на всяко лице да получава информация, популяризираща или представяща полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност.
468    Така спорните разпоредби ограничават свободата на изразяване на мнение и на информация не само по отношение на ненавършилите пълнолетие лица, но и на широката общественост, която желае да получава такова съдържание или търговски реклами, както и по отношение на доставчиците на услуги, излъчващи това съдържание под формата на реклами, съобщения от публичен интерес или послания за повишаване на осведомеността, разпространявани в обществената сфера.
469    На трето място, в този контекст не може да се приемат доводите на Унгария, че тези разпоредби не засягат пряко правото на свобода на изразяване на мнение на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, тъй като тези лица не са адресати на посочените разпоредби.
470    Всъщност, както следва от точки 466—468 от настоящото решение, член 11 от Хартата се прилага по отношение на всяка забрана или ограничаване на излъчването или приемането на посоченото в същите разпоредби съдържание, а не само по отношение на условията, при които могат да изразяват мнение нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални.
471    Следователно предвидената в спорните разпоредби забрана за предоставяне на ненавършилите пълнолетие лица на съдържание или реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, представлява особено тежка намеса в свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, гарантирана с член 11 от Хартата.
г)      По обосновката на ограниченията на правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата
472    По съображения, които по същество са аналогични на изложените в точки 96—105 от настоящото решение, Комисията поддържа, че ограниченията на правата и свободите, гарантирани в членове 7 и 11 от Хартата, не могат да се считат за обосновани или пропорционални с оглед на член 52, параграф 1 от Хартата.
От своя страна Унгария поддържа по съображения, които по същество са аналогични на изложените в точки 115—122 от настоящото решение, че тези ограничения са необходими и пропорционални на преследваните от тях цели, а именно, от една страна, висшия интерес на детето, чието преследване се изисква от член 24, параграф 2 от Хартата, и от друга страна, защитата на правото на родителите да осигуряват образованието на децата си в съответствие със своите религиозни, философски и педагогически убеждения, закрепено в член 14, параграф 3 от Хартата.
473    Като се имат предвид обаче направените в точки 135—162 от настоящото решение констатации, които са напълно приложими при разглеждането на особено сериозната намеса в гарантираните в членове 7 и 11 от Хартата права и свободи, произтичаща от разглежданите разпоредби на Закона за изменение, следва да се приеме, че тази намеса не може да бъде обоснована с преследването на посочените цели.
д)      По наличието на нарушение на член 1 от Хартата
474    При разглеждането на петото твърдение за нарушение Съдът трябва също да прецени дали спорните разпоредби нарушават и член 1 от Хартата.
1)      Доводи на страните
475    Комисията поддържа, че спорните разпоредби нарушават член 1 от Хартата, доколкото тези разпоредби не само представляват дискриминация, основана на пола и сексуалната ориентация, но също така предвиждат за популяризирането или представянето на хомосексуалността или на полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, същите правила и ограничения като тези, които се прилагат за разпространението на педофилия, насилие и порнография сред ненавършилите пълнолетие лица.
476    Така посочените разпоредби асоциирали
хомосексуалността, половата идентичност, която не съответства на пола по рождение и промяната на пола с тежки престъпления, включително престъпления, включващи прояви на жестокост.
477    Последицата от такава квалификация била, че лицата, които не са хетеросексуални или чиито пол или полова идентичност не съответства на пола, определен при раждането, се считали за „приравнени“ от морална и правна гледна точка на лица, които представляват основна заплаха за обществото.
478    Асоциирането на нецисджендър хората или нехетеросексуалните лица с педофилията, насилието и порнографията в правни актове със задължителна сила правело тези лица „омразни“ за обществото или заслужаващи остракизъм или забраняване.
479    В това отношение накърняването на човешкото достойнство по смисъла на член 1 от Хартата било утежнено от контекста, в който са приети спорните разпоредби.
По този въпрос Комисията подчертава, че разпоредбите са предложени и приети от органите на държава членка и са със силата на закон, което засилвало техния остракиращ и стигматизиращ ефект в съответствие със съдебната практика, установена с решение на ЕСПЧ от 23 януари 2023 г., Macatė с/у Литва (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519).
480    Освен това доводът на Унгария, че заглавието на Закона за изменение, а именно „Закон № LXXIX от 2021 г. за въвеждане на по-строги мерки срещу лицата, осъдени за педофилия, и за изменение на някои закони с оглед на закрилата на децата“ било само обобщаващо заглавие, което в съответствие с унгарските изисквания за законотворчество посочвало областите и нормативните актове, засегнати от обхванатите от закона изменения, бил подвеждащ.
Всъщност разпоредбите на този закон поставяли ударение върху регламентирането и ограничаването на съдържание, свързано с нецисджендър или нехетеросексуалните хора и начин на живот.
481    С оглед на тези съображения приемането на мерки, които дискриминират и стигматизират дадено лице въз основа на едно или повече от основанията, изброени в член 21 от Хартата, можело да се тълкува като посегателство върху достойнството на това лице.
482    Унгария оспорва, от една страна, че за съдържанието, за което се отнасят спорните разпоредби, се прилагат същите ограничения като прилаганите за излъчването на насилие и порнография сред ненавършилите пълнолетие лица. Всъщност това излъчване попадало не в категория V, посочена в член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги, а в категория VI съгласно параграф 7 от този член.
483    От друга страна, като се позовава на довода, изведен от заглавието на Закона за изменение, посочено в точка 480 от настоящото решение, тази държава членка изтъква, че няма основание да се заключи, че съдържанието, което е потенциално вредно за ненавършилите пълнолетие лица и е предмет на спорните разпоредби, отразява отрицателна ценностна оценка на Унгария, или стигматизиращ замисъл или план, или пък желание да се засегне човешкото достойнство.
484    Освен това, що се отнася до решение на ЕСПЧ от 23 януари 2023 г., Macatė с/у Литва (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519), тази държава членка възразява, че от него не може да се направи никакъв извод по същество относно съответствието на спорните разпоредби с Хартата, тъй като тези разпоредби не забраняват общо да се предоставя на ненавършилите пълнолетие лица определена информация, а само предоставянето в конкретен контекст и по определени причини.
По този начин приложното им поле било много по-ограничено от националното правило, разглеждано в последното решение.
2)      Съображения на Съда
485    Съгласно член 1 от Хартата човешкото достойнство е ненакърнимо.
То трябва да се зачита и защитава.
486    От разясненията относно Хартата следва, че достойнството на човешката личност по смисъла на този член 1 е не само основно право само по себе си, но представлява фундамент на основните права.
В това отношение тези разяснения се позовават по-специално на Всеобщата декларация за правата на човека, приета от Общото събрание на Организацията на обединените нации на 10 декември 1948 г., която записва човешкото достойнство в своя преамбюл, уточнявайки, че „признаването на присъщото на всички членове на човешкия род достойнство и на техните равни и неотменими права представлява основата на свободата, справедливостта и мира в света“. От това според посочените разяснения следва, че нито едно от записаните в Хартата права не може да се използва за накърняване на достойнството на другия, както и че достойнството на човешката личност е част от същината на правата, записани в нея.
То следователно не може да се накърнява, дори в случай на ограничаване на дадено право.
487    В случая, както следва от точки 444 и
445 от настоящото решение, трябва да се констатира, че спорните разпоредби водят до стигматизиране и маргинализиране на нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица, и на нехетеросексуалните лица, които образуват малцинствена
група лица, единствено поради тяхната полова идентичност или сексуална ориентация.
488    По същите причини, изложени в точка 446 от настоящото решение, от заглавието на Закона за изменение, съчетано със стигматизиращия и маргинализиращ ефект на спорните разпоредби, следва също, че в рамките на законов акт със задължителна сила Унгария е приравнила, от една страна, обстоятелството, че дадено лице не е цисджендър или хетеросексуално, и от друга страна, педофилията.
Поради своя обиден и стигматизиращ ефект за нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, и поради това, че може също да доведе до извършване
спрямо тях на актове, подбудени от омраза, едно такова приравняване накърнява човешкото им достойнство по смисъла на член 1 от Хартата.
489    Както поддържа Комисията, това приравняване и стигматизиране водят до третирането на група лица, които са неразделна част от общество, основано на плурализъм, като заплаха за това общество, заслужаваща специално правно третиране, което води до установяване, поддържане или засилване на тяхната социална „невидимост“ в нарушение на член 1 от Хартата.
490    Тези констатации не могат да бъдат поставени под въпрос от довода на Унгария, че излъчването на насилие и порнография пред ненавършилите пълнолетие лица по силата на член 9, параграф 6 от Закона за медийните услуги не попада в категория V, а в категория VI съгласно параграф 7 от този член.
491    В това отношение е достатъчно да се посочи, че това разграничение между категориите излъчване не се отразява на констатацията, че приравняването на нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, на лицата осъдени за педофилия, произтича от заглавието на Закона за изменение, съчетано със стигматизиращия и маргинализиращ ефект на спорните разпоредби.
492    Следователно предвидената в посочените разпоредби забрана за предоставяне на ненавършилите пълнолетие лица на съдържание или реклами, които популяризират или представят полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола и хомосексуалност, нарушава човешкото достойнство, защитено с член 1 от Хартата, на нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални.
е)      Заключение
493    С оглед на всички изложени по-горе съображения следва да се заключи, че петото твърдение за нарушение е основателно, тъй като с оглед на посоченото в точки 434—448, 457—471 и 485—492 от настоящото решение този извод не може да бъде поставен под въпрос от твърдението на Унгария, че петото твърдение за нарушение не отговаря на изискванията за събирането на доказателства, приложими към исковете за установяване на неизпълнение на задължения.
Б.      По шестото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 2 ДЕС
1.      Доводи на страните
494    С шестото си твърдение за нарушение, което следва да се разгледа на пето място, Комисията упреква Унгария, че с приемането на Закона за изменение не е изпълнила задълженията си по член 2 ДЕС, тъй като разпоредбите на този закон, за които се отнасят първото, второто, третото и петото твърдение за нарушение, не са съобразени с ценностите на зачитане на човешкото достойнство, на равенството, както и на зачитане на правата на човека, посочени в този член.
495    Този закон отразявал и изразявал нарочна и координирана политика, насочена към маргинализиране и изключване на конкретна социална група, която е неразделна част от унгарското и европейското общество, а именно нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, в пряко противоречие с основните ценности на Съюза, посочени в този член 2, тъй като извършените нарушения били особено тежки, многобройни и явни.
496    Като се има предвид мащабът на незачитането на правото на Съюза, по-специално на съчетанието от нарушения на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата, Комисията счита, че тези нарушения отразяват ясно намерение да бъдат стигматизирани лицата, принадлежащи към тази социална група, което не било съвместимо с тези ценности.
497    Комисията припомня, че съгласно принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3, първа алинея ДЕС, държавите членки са длъжни да осигурят прилагането и спазването на правото на Съюза на своята територия и да вземат за това всички общи или специални мерки, необходими за гарантиране на изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза.
498    Член 49 ДЕС, който предвижда, че всяка европейска държава може да поиска да членува в Съюза, уточнявал също, че Съюзът се състои от държави, които са се присъединили свободно и доброволно към общите ценности, посочени в член 2 ДЕС, които зачитат и се ангажират да насърчават.
499    Тъй като посочените ценности определят самата идентичност на Съюза като общ правен ред, Комисията припомня, че съгласно практиката на Съда в рамките на своите правомощия, предвидени с Договорите, Съюзът трябва да е в състояние да защитава тези ценности.
500    Предвидената в член 7 ДЕС процедура обаче не била единственият начин за защита на тези ценности.
501    В този смисъл
Съдът е констатирал, че освен тази процедура редица разпоредби на Договорите, често конкретизирани в актове на вторичното право, предоставят на институциите на Съюза правомощието да проверяват, констатират и евентуално да санкционират нарушения от държавите членки на тези ценности.
502    Освен това посочената процедура се различавала от производствата за установяване на неизпълнение на задължения в смисъл, първо, че изискванията, предвидени в относимите разпоредби на Договорите на Съюза, не съвпадат, тъй като член 7, параграф 2 ДЕС предвижда за прилагането ѝ държавата членка да е извършила „тежко и продължаващо“ нарушение на ценностите, посочени в член 2 ДЕС. Второ, член 7 ДЕС допускал суспендирането на някои права, произтичащи от прилагането на тези договори по отношение на въпросната държава членка, включително и на правото на глас в Съвета, докато тази санкция не можела да бъде наложена от Съда с решение, с което се установява неизпълнение на задължения по член 258 ДФЕС.
503    Поради това Съдът следвало да разполага с компетентност да гарантира спазването от държавите членки на ценностите, прогласени в член 2 ДЕС.
При липсата на каквато и да било конкретна и изрична разпоредба в този смисъл обаче не можело да се допусне ограничаване на компетентността на Съда.
504    Комисията е на мнение също така, че член 4, параграф 2 ДЕС не може да се използва като основание за дерогиране на прилагането на член 2 ДЕС. „Националната идентичност“ по смисъла на член 4, параграф 2 не била общо основание за дерогиране на принципите и основните права, приложими в правния ред на Съюза.
505    Така, като се основава на практиката на Съда, тази институция изтъква, че държава членка може да се позове на член 4, параграф 2 само ако може да докаже, че националната ѝ идентичност действително е застрашена и че приетите от нея правила се основават на обективни съображения, които са надлежно обосновани и пропорционални и зачитат основните права, залегнали в Хартата и общите принципи на правото на Съюза.
506    Комисията добавя, че като посочва, че ненавършилите пълнолетие лица трябва да бъдат защитени от представяне и популяризиране на нецисджендър хора или лица, които не са хетеросексуални, както и на начина им на живот, Законът за изменение изхожда от схващането, че такова съдържание е вредно и поради естеството и съществуването си представлява заплаха за обществото. Позоваването на принципа на предпазните мерки отразявало подход, според който равенството между половете е равносилно на потенциално опасен „продукт“.
507    Освен това, що се отнася до правните задължения, произтичащи от член 2 ДЕС, тази институция счита, че нищо в текста на този член не подсказва, че той не е правно обвързващ.
508    Най-напред, от преамбюла на Договора за ЕС следвало, че този член 2 не е чисто програмна разпоредба. Именно в този контекст Съдът е постановил, че член 2 не представлява само посочване на насоки или намерения от политическо естество, а съдържа ценности които са част от самата идентичност на Съюза като общ правен ред.
509    По-нататък, общите принципи на правото на Съюза били определени по общ начин и често били конкретизирани в други разпоредби на първичното или вторичното право, без това да ги лишава от задължителна сила или яснота.
510    Освен това от практиката на Съда следвало, че правно обвързващият характер на член 2 ДЕС е в съответствие с взаимното доверие, което трябва да съществува между държавите членки, като всяка от тях споделя с всички останали държави членки общите ценности, на които се основава Съюзът, както се уточнява в този член 2.
511    Освен това Комисията отбелязва, че противно на твърдяното от Унгария, посоченият член 2 ѝ позволява единствено да установи нарушенията на нормите на правото на Съюза с определена тежест или с хоризонтален характер, а именно, както в случая, нарушенията на членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата.
512    Що се отнася до твърдяното нарушение на принципа ne bis in idem, на което също така се позовава Унгария, Комисията отбелязва, че в случая не се разглежда налагането на санкция, тъй като съдебното решение, с което се установява неизпълнение на задължения от държава членка по силата на член 258 ДФЕС, е чисто декларативно.
Във всеки случай, като се позовава на практиката на Съда, тази институция поддържа, че ползването на този принцип е ограничено само до частноправните субекти.
513    Унгария възразява, че член 2 ДЕС е разпоредба от общ характер, която не може да служи за правно основание на производство за установяване на неизпълнение на задължения, тъй като изброява общите ценности на Съюза.
Тази разпоредба освен това не предоставяла на Комисията правомощие, което да ѝ позволи да упражнява неограничен контрол върху правните системи на държавите членки.
514    Фактът, че тази разпоредба има задължителна сила, не означавал, че неспазването ѝ може да бъде предмет на производство за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС.
Предвидената в член 7 ДЕС процедура била основният способ за спазване на ценностите, прогласени в член 2 ДЕС.
515    От решение от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет (C-156/21, EU:C:2022:97, т. 157 и 158) следвало, че в някои разпоредби на Хартата и Договора за функционирането на ЕС се уточнява обхватът на закрепените в член 2 ДЕС ценности, като за разлика от член 2, взет самостоятелно, тези разпоредби евентуално могат да бъдат предмет на производство за установяване на неизпълнение на задължения.
Следователно единствено член 7 ДЕС се отнасял до тежките нарушения на ценностите, изброени в посочения член 2.
516    Освен това Унгария поддържа, че не се е позовала на зачитането на националната си идентичност, за да обоснове неспазването на Договорите на Съюза, тъй като Законът за изменение не нарушава нито тези договори, нито разпоредбите на вторичното право на Съюза.
Тя обаче поддържа, че държавите членки разполагат със свобода на преценка при определянето на равнището на защита на основните интереси на обществото по отношение на въпросите, които са тясно свързани с националната им идентичност, като тази свобода на преценка е изтъкната от генералния адвокат Collins в заключението му по дело Commune d’Ans(C-148/22, EU:C:2023:378, т. 45).
517    Накрая, обстоятелството, че дадена държава членка е осъдена за нарушение както на основните права, закрепени в Хартата, така и на член 2 ДЕС, би могло да е в противоречие с принципа ne bis in idem.
518    Във всеки случай Законът за изменение нямал за цел да стигматизира нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, нито да ги изключи от обществото.
519    С оглед на изложените по-горе съображения шестото твърдение за нарушение било недопустимо или, при условията на евентуалност, неоснователно.
2.      Съображения на Съда
а)      По задължителния характер на член 2 ДЕС
520    На първо място, що се отнася до довода на Унгария, че член 2 ДЕС не съдържа конкретни изисквания, които сами по себе си биха могли да съставляват основанието на иск за установяване на неизпълнение на задължения, в самото начало следва да се припомни, че Съюзът разполага със собствена конституционна рамка.
Тази рамка включва основните ценности, закрепени в посочения член 2 ДЕС — който гласи, че Съюзът „се основава на ценностите на зачитане на човешкото достойнство, на свободата, демокрацията, равенството, правовата държава, както и на зачитането на правата на човека“ — общите принципи на правото на Съюза, разпоредбите от Хартата, както и разпоредбите от Договора за ЕС и от Договора за функционирането на ЕС (вж. в този смисъл становище 1/17 (ВИТИС ЕС—Канада) от 30 април 2019 г., EU:C:2019:341, т. 110 и цитираната съдебна практика).
521    Съгласно член 49 ДЕС зачитането на тези ценности представлява предварително условие за присъединяването към Съюза на всяка европейска държава, която поиска да стане членка на Съюза,
обединявайки по този начин държави, които са се присъединили свободно и доброволно към посочените ценности, които зачитат и се ангажират да насърчават (вж. в този смисъл решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 124 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 142 и от 29 март 2022 г., Getin Noble Bank, C-132/20, EU:C:2022:235, т. 104 и цитираната съдебна практика).
522    Всъщност, когато една страна кандидат стане държава членка, тя се присъединява към правна конструкция, почиваща на основополагащото схващане, че всяка държава членка споделя с всички останали държави членки и признава, че те споделят с нея същите общи ценности, на които се основава Съюзът.
Това схващане се основава на специфичните и основни характеристики на правото на Съюза, които са свързани със самото му естество и произтичат от автономията, с която то се ползва по отношение на правото на държавите членки и международното право. То предполага и обосновава съществуването на взаимно доверие между държавите членки относно признаването на тези ценности и следователно относно зачитането на правото на Съюза, което ги прилага
(вж. в този смисъл решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 125, и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 143 и цитираната съдебна практика).
523    От това следва, че зачитането от държава членка на ценностите, които се съдържат в член 2 ДЕС, представлява условие за упражняването на всички права, произтичащи от прилагането на Договорите спрямо тази държава членка. Всъщност зачитането на тези ценности не може да бъде сведено до задължение, което държава членка трябва да изпълни, за да се присъедини към Съюза, и от което може да се освободи след присъединяването си
(решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 126 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 144 и цитираната съдебна практика).
524    Освен това държава членка не може да измени законодателството си така, че да доведе до намаляване на защитата закрепените в този член 2 ценности. Държавите членки са длъжни следователно да избягват всяко отслабване
на защитата на тези ценности (вж. в този смисъл решение от 20 април 2021 г., Repubblika, C-896/19, EU:C:2021:311, т. 63 и 64 и цитираната съдебна практика).
525    От това следва, че въпросният член 2 не представлява само заявяване
на насоки или намерения от политическо естество, а съдържа ценности, които са част от самата идентичност на Съюза като общ правен ред и които изискват от държавите членки
да ги поддържат и насърчават. Тези ценности намират израз в принципи и разпоредби, включващи по-конкретни правно обвързващи задължения за държавите членки
(вж. в този смисъл решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 232 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 264).
526    Действително, в преамбюла на Хартата се припомня по-специално, че Съюзът се основава на принципите на демокрацията и правовата държава и признава посочените в тази Харта права, свободи и принципи. Членове 1, 6, 7, 10, 11 20 и 21 от нея уточняват, по-специално, обхвата на посочените в член 2 ДЕС ценности на зачитане на човешкото достойнство, на свободата, равенството, зачитането на правата на човека, недискриминацията и равенството между жените и мъжете (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 157).
527    При все това изтъкнатото от Унгария обстоятелство, че посочените в този член 2 ценности намират израз в други принципи и разпоредби от правото на Съюза, включващи по-конкретни правно обвързващи задължения за държавите членки по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 525 от настоящото решение, не може да постави под въпрос правно обвързващия характер на тези ценности за държавите членки.
528    Подобно тълкуване на посочения член 2 произтича не само от неговия текст, но и от контекста и генезиса му.
529    Първо, що се отнася до текста на член 2 ДЕС, следва да се припомни, че от него следва, че Съюзът се основава на ценностите на зачитане на човешкото достойнство, на свободата, демокрацията, равенството, правовата държава, както и на зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства.
Тези ценности са общи за държавите членки в общество, чиито характеристики са плурализмът, недискриминацията, толерантността, справедливостта, солидарността и равенството между жените и мъжете.
530    Ето защо се налага изводът, че посоченият член 2 очертава основните ценности на Съюза, които държавите членки, обвързани от тези ценности поради тяхната принадлежност към Съюза, взаимно се задължават да зачитат, поддържат и насърчават.
531    Второ, що се отнася до контекста на член 2, общата структура на Договора за ЕС също е в подкрепа на такъв обвързващ характер на ценностите, залегнали в този член.
532    В това отношение преамбюлът на Договора за ЕС вече съдържа общо позоваване на „универсалните ценности на ненакърнимите и неотчуждими права на човешката личност, както и свободата, демокрацията, равенството и правовата държава“, като така тези ценности се припокриват, поне отчасти, с общите ценности, залегнали в член 2 ДЕС.
Този преамбюл обаче няма задължителна правна сила.
Обратно, включването на член 2 в основния текст на Договора за ЕС в дял I „Общи разпоредби“ подкрепя констатацията за задължителния характер на тази разпоредба.
533    Член 49 ДЕС, като елемент от контекста, също е в полза на тълкуване на посочения член 2 в смисъл, че тази разпоредба има правно обвързващ характер за държавите членки.
Всъщност, както бе припомнено в точка 521 от настоящото решение, член 49 ДЕС предполага, че зачитането на ценностите, залегнали в същия член 2, представлява предварително условие за присъединяването към Съюза на всяка европейска държава, която поиска да стане членка на Съюза,
обединявайки по този начин държави, които са се присъединили свободно и доброволно към тези ценности и които продължават да се ангажират да ги насърчават.
534    Същото се отнася и за другите разпоредби на Договора за ЕС, които изрично се позовават на ценностите на Съюза и по този начин потвърждават правно обвързващия характер на член 2 ДЕС, а именно член 3, параграфи 1 и 5, член 7, параграфи 1 и 2, член 8, параграф 1, член 13, параграф 1, член 21, параграф 2, буква а), член 32, първа алинея и член 42, параграф 5 ДЕС.
535    Трето, подготвителните работи по член 2 потвърждават това тълкуване.
Както посочва генералният адвокат в точка 169 от заключението си, в редакцията преди Договора от Лисабон Договорът за Европейския съюз се говори не за „ценностите“, а за „принципите“, посочени в споменатия член 2. Понятието „ценности“ се въвежда с този договор, който приема същата формулировка, като предложената от Конвента за Конституцията за Европа, съгласно която основните европейски ценности „трябва да имат ясна и непротиворечива правна основа, така че държавите членки да могат да разпознаят произтичащите от тях задължения“ (Секретариат на Европейския конвент
CONV 528/03, стр. 11).
536    От това следва, че ценностите, закрепени в същия член 2, сами по себе си имат правно обвързващ характер, от който произтича задължението за държавите членки и институциите на Съюза да зачитат тези ценности, както и задължението да ги поддържат и насърчават.
537    На второ място, що се отнася до довода на Унгария, че неизпълнението на такива задължения по член 2 ДЕС не може да бъде предмет на производство за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС, тъй като единствено предвидената в член 7 ДЕС процедура позволява да се установи неспазването на ценностите, закрепени в член 2 ДЕС, необходимо е да се припомни, че от съдебната практика следва, че в рамките на своите правомощия, предвидени в Договорите, Съюзът трябва да е в състояние да защитава ценностите, посочени в споменатия член 2 (решения от
16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 127 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 145).
538    В това отношение Съдът постановява, че за да гарантират основната предпоставка, на която се основава така установения правен ред, Договорите създават система за правораздаване, предназначена да осигури последователност и единство при тълкуването на правото на Съюза. Съгласно член 19, параграф 1, първа алинея ДЕС Съдът осигурява спазването на правото при тълкуването и прилагането на Договорите в рамките на установените в тях производства, сред които е производството за установяване на неизпълнение на задължения, уредено в членове 258—260 ДФЕС
(вж. в този смисъл становище 1/17 (ВИТИС ЕС—Канада) от 30 април 2019 г., EU:C:2019:341, т. 111 и цитираната съдебна практика).
539    Целта на предвиденото в член 258 ДФЕС производство е обективната констатация за неспазване от страна на държава членка на задълженията, които произтичат от правото на Съюза
(решение от 6 октомври 2020 г., Комисия/Унгария (Висше образование), C-66/18, EU:C:2020:792, т. 56 и цитираната съдебна практика).
540    При липсата на дерогация от правилото за общата компетентност, която член 19 ДЕС предоставя на Съда, за да осигури спазването на правото при тълкуването и прилагането на Договорите, той остава компетентен да контролира спазването от страна на държавите членки на произтичащите от член 2 ДЕС задължения в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС.
541    Ето защо не може да се приеме доводът на Унгария, че само предвидената в член 7 ДЕС процедура позволява да се установи нарушение на ценностите, посочени в член 2 ДЕС.
542    В този смисъл следва да се припомни, че Съдът е приел, че противно на твърдяното от тази държава членка, освен процедурата, предвидена в член 7 ДЕС, редица разпоредби на Договорите, често конкретизирани в различни актове на вторичното право, предоставят на институциите на Съюза компетентността да проверяват, констатират и евентуално да санкционират допуснати в дадена държава членка нарушения на тези ценности, посочени в член 2 ДЕС (решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 159 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 195).
543    От това неизбежно следва, че не може да се счита, че посочените ценности могат да бъдат защитени от Съюза само в рамките на предвидената в член 7 ДЕС процедура (вж. в този смисъл решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 163 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 199).
б)      По нарушението на задълженията, произтичащи от член 2 ДЕС
544    В самото начало следва да се припомни, че освен нарушенията на разпоредбите на правото на Съюза, установени в точки 163, 204, 235, 311 и 416 от настоящото решение, с приемането на Закона за изменение Унгария е нарушила и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата, както следва от точки 422 и 493 от това решение.
545    Ето защо Съдът трябва да прецени дали всички тези нарушения могат да обосноват нарушение на член 2 ДЕС.
546    На първо място, както следва по същество от съображенията, изложени в точка 536 от настоящото решение, посочените в член 2 ценности налагат правно обвързващи задължения с хоризонтален характер в Съюза и определят самата му идентичност като общ правен ред.
547    При все това от присъщия на член 2 ДЕС правно обвързващ характер не следва, че всяко нарушение на разпоредба от правото на Съюза, която пряко или косвено конкретизира тези ценности, непременно предполага нарушение на този член 2.
548    Несъмнено нарушаването на няколко основни права, гарантирани от Хартата, които конкретизират прогласените в член 2 ДЕС ценности, може да бъде белег за нарушение на тези ценности.
549    Всъщност взаимното доверие между държавите членки се основава на признаването на ценностите, закрепени в посочения член 2, което означава, че от момента на присъединяването никоя от тези държави не упражнява правомощията си по начин, който би бил в противоречие с тези ценности, определящи самата идентичност на Съюза като общ правен ред, приет от държавите членки на основата на реципрочност
(вж. в този смисъл и по аналогия, решение от 29 април 2025 г., Комисия/Малта (Предоставяне на гражданство срещу инвестиции), C-181/23, EU:C:2025:283, т. 93 и 95). В този контекст е важно да се подчертае, че така Съюзът обединява държави, които, както е припомнено в точка 521 от настоящото решение, са се присъединили свободно и доброволно към посочените ценности, и по-специално към основните права, залегнали в Хартата, и се ангажират да ги насърчават (вж. в този смисъл решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите), C-204/21, EU:C:2023:442, т. 66 и цитираната съдебна практика).
550    Тълкуване на посочения член 2, което надхвърля отразеното в точка 547 от настоящото решение, би могло обаче да лиши от всякаква ефективност ограниченията, наложени на приложното поле на другите разпоредби на правото на Съюза, и по-специално на разпоредбите на Хартата, които се отнасят за държавите членки единствено когато те прилагат правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от нея.
551    Така в рамките на иск за установяване на неизпълнение на задължения може да се констатира, че държава членка не е изпълнила правно обвързващите задължения, произтичащи от същия член 2, само при явни и особено тежки нарушения на една или няколко от ценностите, общи за държавите членки, тъй като такива нарушения са несъвместими със самата идентичност на Съюза като общ правен ред на общество, основано на плурализъм.
552    Тъй като установяването на нарушение на член 2 ДЕС зависи от специфични условия, произтичащи от присъщия обхват на тази разпоредба и от свързаните с нея задължения, не може да се приеме доводът на Унгария, че нарушението едновременно на основните права, закрепени в Хартата, и на член 2 би довело до това да ѝ бъде наложена двойна санкция за едно-единствено нарушение, като няма никаква пречка Съдът, сезиран с иск за установяване на неизпълнение на задължения, да констатира отделни нарушения на задълженията, произтичащи за държавите членки от Хартата и от посочения член 2.
553    На второ място, важно е да се подчертае, че в случая, както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 258 от заключението си, Законът за изменение въвежда съгласуван пакет от дискриминационни мерки, отразяващи разбирането на унгарския законодател, че всяко съдържание, популяризиращо или представящо полова идентичност, която не съответства на пола по рождение, промяна на пола или хомосексуалност е вредно за физическото, умствено и нравствено развитие на ненавършилите пълнолетие лица, поради което обосновава ограничаването или забраната за достъп на тези ненавършили пълнолетие лица до такова съдържание.
554    От това следва, че както е видно от точки 487—491 от настоящото решение, този закон води до стигматизация и маргинализиране на нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, единствено поради тяхната полова идентичност или сексуална ориентация, като тези последици се утежняват от обстоятелството, че посоченият закон поставя още повече знак за равенство между обстоятелството, че дадено лице не е цисджендър или не е хетеросексуално, и педофилията, като внушава, че нецисджендър хората или лицата, които не са хетеросексуални, представляват основна заплаха за унгарското общество и за европейското общество, а това приравняване може да насърчи разгръщането на актове, подбудени от омраза към тези лица.
555    Такава стигматизация и маргинализиране, които водят до установяване, поддържане или засилване на социалната „невидимост“ на част от членовете на обществото, противоречат на ценностите на зачитане на човешкото достойнство, равенството и зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства, по смисъла на член 2 от ДЕС.
556    При това положение следва да се приеме, че Законът за изменение явно и особено тежко засяга правата на нецисджендър хората, в това число транссексуалните лица и лицата, които не са хетеросексуални, както и ценностите на зачитане на човешкото достойнство, равенството и зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства, по смисъла на посочения член 2, поради което противоречи на самата идентичност на Съюза като общ правен ред в общество, основано на плурализъм.
557    На трето място, този извод не може да бъде поставен под въпрос от доводите на Унгария, че по силата на член 4, параграф 2 ДЕС държавите членки разполагат със свобода на преценка, за да определят равнището на защита на основните интереси на обществото по отношение на въпросите, които са тясно свързани с националната им идентичност.
558    Съгласно член 4, параграф 2 Съюзът зачита по-специално равенството на държавите членки пред Договорите, както и националната им идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, включително по отношение на местното и регионалното самоуправление.
559    Съгласно практиката на Съда, макар Съюзът да зачита националната идентичност на държавите членки в съответствие с член 4, параграф 2 ДЕС, поради което тези държави разполагат с известна свобода на преценка, за да осигурят прилагането на ценностите, посочени в член 2 ДЕС и принципите на правовата държава, които ги конкретизират, от това по никакъв начин не следва, че задълженията, произтичащи от този член 2, могат да са различни в различните държави членки
(вж. в този смисъл по аналогия решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 233 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 265).
560    Всъщност, макар да имат различна национална идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, които Съюзът зачита, държавите членки се придържат към основните ценност, които споделят по силата на посочения член 2 и които са се задължили да зачитат постоянно
(вж. в този смисъл по аналогия решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет, C-156/21, EU:C:2022:97, т. 234 и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C-157/21, EU:C:2022:98, т. 266).
561    Освен това член 4, параграф 2 ДЕС трябва да се тълкува, като се вземат предвид разпоредбите от същия ранг, по-специално член 2 ДЕС, и не освобождава държавите членки от задължението да спазват произтичащите от тези разпоредби изисквания
(вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2024 г., Комисия/Чешка република (Пасивно избирателно право и членство в политическа партия), C-808/21, EU:C:2024:962, т. 158 и от 19 ноември 2024 г., Комисия/Полша (Пасивно избирателно право и членство в политическа партия), C-814/21, EU:C:2024:963, т. 155 и цитираната съдебна практика).
562    Следователно член 4, параграф 2 защитава само онова разбиране за националната идентичност по смисъла на този член, което е в съответствие с ценностите, закрепени в член 2 ДЕС.
563    Както обаче следва от точка 556 от настоящото решение, тъй като Законът за изменение засяга ценностите на зачитане на човешкото достойнство, равенството и зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства, по смисъла на посочения член 2, Унгария няма основание да се позовава на националната си идентичност, за да обоснове приемането на този закон.
564    С оглед на изложените по-горе съображения следва да се заключи, че шестото твърдение за нарушение е основателно.
В.      По четвъртото твърдение за нарушение, изведено от нарушения на член 10 от ОРЗД и на член 8, параграф 2 от Хартата
1.      Доводи на страните
565    С четвъртото си твърдение за нарушение, което следва да се разгледа на последно място, Комисията упреква Унгария, че не е изпълнила задълженията си по член 10 от ОРЗД и по член 8, параграф 2 от Хартата.
566    Тя отбелязва, че член 67, параграф 1, букви a)—d) от Закона за системата на регистрите за съдимост предвижда задължение за службата по регистрите за съдимост да предостави на всяко „оправомощено
лице“ директен достъп до регистрираните данни, да предава данните на оправомощеното лице въз основа на искане в този смисъл, да удостоверява данните по искане на оправомощеното лице и да предоставя на оправомощеното лице по електронен път регистрираните данни за лицата, извършили престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца.
567    Комисията поддържа, че член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост не предоставя достатъчни гаранции за правата и свободите на субектите на данни, що се отнася до условията за достъп до личните им данни, тъй като тази разпоредба не уточнява ясно кои са „оправомощените“ да получат достъп до данните от регистрите за съдимост лица по електронен път („чрез интерфейс“).
568    В това отношение толкова широко формулирано и неточно посочване като предвиденото в член 67, параграф 1, букви а)—d) би довело до правна несигурност кои са лицата, които имат достъп до регистрите, която е в нарушение на член 10 от ОРЗД.
569    Всъщност съгласно посочения член 10 достъпът до лични данни трябва да се осъществява въз основа на обективни критерии и само доколкото този достъп е обоснован и необходим.
Що се отнася обаче до член 75/B, параграф 3, буква a), подточка ab) от Закона за системата на регистрите за съдимост, дори лицата, които само за кратък период осигуряват грижите за ненавършило пълнолетие лице, биха могли да се считат за лица, които са в тясна връзка с ненавършилото пълнолетие лице и следователно попадат в приложното поле на тази разпоредба.
570    С оглед на критерия за необходимост от достъп до съответните данни по силата на този член 75/B, параграф 1 посочените лица биха могли законосъобразно да поискат да осигурят защитата на децата и да предотвратят престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца или чрез експлоатацията на деца.
571    При все това от решение от 22 юни 2021 г., Latvijas Republikas Saeima (Точки за пътнотранспортни нарушения) (C-439/19, EU:C:2021:504, т. 110 и цитираната съдебна практика) следва че критерият за необходимост не е изпълнен, когато преследваната цел от общ интерес може разумно да се постигне по толкова ефикасен начин с други средства, които са по-малко ограничителни.
572    Второ, Комисията изтъква, че критериите за достъп до записаните в регистрите за съдимост данни, в рамките на Закона за системата на регистрите за съдимост, не предоставят „подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни“ по смисъла на член 10 от ОРЗД, тъй като тези критерии не могат да гарантират, че обработването на данните от престъпления отговаря на общите изисквания за необходимост и пропорционалност.
573    В това отношение тя уточнява, че съгласно членове 5 и 6 от ОРЗД публичният достъп до личните данни, съдържащи се в официални документи, може да се предостави само ако се докаже необходимостта от разкриване.
В случая обаче не бил въведен никакъв механизъм за преценка на необходимостта от достъп въз основа на обективни критерии.
574    Трето, Комисията поддържа, че член 86 от ОРЗД, който се отнася до разкриването на лични данни, съдържащи се в официални документи, държани от публичен орган или публична или частна структура за изпълнението на задача от обществен интерес, също не предвижда изключения и дерогации от правилата за защита на данните.
575    Унгария възразява, че гаранциите, изисквани от членове 10 и 86 от ОРЗД, са осигурени от член 67, параграф 1, букви а)—d) от Закона за системата на регистрите за съдимост и са засилени с мерки за сигурност на данните, съответстващи на нивото на защита на личните данни, предвидено в член 5, параграф 1, буква е) и в член 24 от ОРЗД.
576    Член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост определял достатъчно точно лицата, които имат право на достъп до данните на извършителите на престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца.
577    От член 75/B, параграф 3 от този закон следвало, че началото на процедурата за достъп до личните данни от регистрите за съдимост за съответното лице може да бъде поставено само от пълнолетно лице, което е член на семейството или отговаря за възпитанието, упражняването на родителските права или отглеждането ненавършилото пълнолетие лице.
578    Унгария поддържа, че съгласно член 8:1, параграф 1, точка 2 от унгарския Граждански кодекс понятието „член на семейството“ включва съпрузите, роднините по права възходяща линия, осиновените деца, децата на съпрузите и приемните деца, осиновителите, бабата и дядото и приемните родители, братята и сестрите, както и партньорите, съпрузите на роднините по права възходяща линия, роднините по права възходяща линия и братята и сестрите на съпрузите, както и съпрузите на братята и сестрите.
579    Освен това от член 4:146, параграф 1 и член 4:224 от този кодекс следвало, че ненавършилото пълнолетие лице е под родителска отговорност или настойничество или попечителство, като тази отговорност позволява по-специално да се управлява неговото имущество и да се осигури законното му представителство, което включвало правото да се иска достъп до данни по силата на Закона за системата на регистрите за съдимост.
580    Съгласно член 75/B, параграф 1 от Закона за системата на регистрите за съдимост достъпът до разглежданите данни трябвало да бъде необходим, като необходимостта и пропорционалността на достъпа до данните, вписани в регистрите за съдимост, се основавала следователно на обективни и субективни критерии.
581    Унгария добавя, че функционирането на електронния интерфейс, използван в контекста на достъпа до личните данни от регистрите за съдимост на субекта на данните, предоставя подходящи гаранции в съответствие с член 10 от ОРЗД. Преди да поиска данни за него, заявителят следва да декларира целите на заявлението въз основа на „строги условия за търсене“.
582    От съображение 4 от ОРЗД следвало също, че правото на защита на личните данни не е абсолютно, а трябва да бъде разглеждано във връзка с функцията му в обществото и да бъде в равновесие с другите основни права съгласно принципа на пропорционалност.
Гарантирането на правата на детето, закрепени в член 24 от Хартата, следва да има предимство пред правото на защита на личните данни.
Тази цел също не би могла да бъде постигната с други разумни и също толкова ефективни средства като необходимото и пропорционално ограничаване на правото на защита на личните данни.
583    Що се отнася до разкриването на данни от престъпления, съгласно член 86 от ОРЗД Унгария отбелязва, че в случая не става въпрос нито за оповестяване, нито за разкриване на съдържанието на официален документ.
2.      Съображения на Съда
584    В самото начало следва да се припомни, че преследваната с ОРЗД цел, както следва от член 1 и от съображения 1 и 10 от този регламент, е по-специално да се гарантира високо ниво на защита на основните права и свободи на физическите лица, и в частност на правото им на личен живот във връзка обработването на лични данни, закрепено в член 8, параграф 1 от Хартата и в член 16, параграф 1 ДФЕС
(решение от 9 януари 2025 г., Mousse, C-394/23, EU:C:2025:2, т. 21 и цитираната съдебна практика).
585    В съответствие с тази цел всяко обработване на лични данни трябва по-конкретно да е в съответствие с принципите за обработване на такива данни, прогласени в член 5 от този регламент, и да отговаря на изискванията за законосъобразност, изброени в член 6 от същия
(решение от 9 януари 2025 г., Mousse, C-394/23, EU:C:2025:2, т. 22 и цитираната съдебна практика).
586    Член 5, параграф 1, буква а) от ОРЗД предвижда, че личните данни трябва да се обработват законосъобразно, добросъвестно и по прозрачен начин по отношение на субекта на данните.
587    Що се отнася до условията за законосъобразност на обработването, както е постановил Съдът, член 6, параграф 1, първа алинея от ОРЗД съдържа изчерпателен списък на случаите, в които обработването на лични данни може да се счита за законосъобразно. Ето защо, за да се счита за законосъобразно, обработването трябва да попада в някой от случаите, предвидени в тази разпоредба (решение от 9 януари 2025 г., Mousse, C-394/23, EU:C:2025:2, т. 25 и цитираната съдебна практика).
588    Както е постановил Съдът, когато е възможно да се констатира, че дадено обработване на лични данни е необходимо от гледна точка на едно от основанията, предвидени в член 6, параграф 1, първа алинея, букви б)—е) от ОРЗД, не се налага да се проверява дали това обработване попада в обхвата и на друго от тези основания
(решение от 4 юли 2023 г., Meta Platforms и др. (Общи условия за използване на социална мрежа), C-252/21, EU:C:2023:537, т. 94 и цитираната съдебна практика).
589    В този контекст, доколкото могат да доведат до законосъобразност на обработването на лични данни, без съгласието на субекта на данни, предвидените в член 6, параграф 1, първа алинея, букви б)—е) основания трябва да са предмет на стриктно тълкуване (решение от 9 януари 2025 г., Mousse, C-394/23, EU:C:2025:2, т. 27 и цитираната съдебна практика).
590    Съгласно член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД обработването е законосъобразно, само ако и доколкото е необходимо за изпълнението на задача от обществен интерес или при упражняването на официални правомощия, които са предоставени на администратора.
591    Следва също да се отбележи, че в областта на публичния достъп до официални документи член 86 от ОРЗД предвижда, че лични данни в официални документи, държани от публичен орган или публична или частна структура за изпълнение на задача от обществен интерес, могат да бъдат разкривани от този орган или структура в съответствие с правото на Съюза или правото на съответната държава членка, за да се съгласува публичният достъп до официални документи с правото на защита на личните данни.
592    Този член трябва да се тълкува с оглед, първо, на съображение 4 от ОРЗД, което гласи по-специално, че правото на защита на личните данни не е абсолютно право, второ, на съображение 154 от този регламент, от което по-специално следва, че може да се счита, че публичният достъп до официални документи, е в обществен интерес (вж. в този смисъл решение от 3 април 2025 г., Ministerstvo zdravotnictví (Данни за представителя на юридическо лице), C-710/23, EU:C:2025:231, т. 39 и цитираната съдебна практика).
593    В настоящия случай член 67, параграф 1 от Закона за системата на регистрите за съдимост предвижда, че службата по регистрите за съдимост, въз основа на информационната система на регистрите за съдимост и в съответствие с разпоредбите на този закон, предоставя, съгласно буква а), на оправомощено лице директен достъп до регистрираните данни; предава, в съответствие с буква b), данните на оправомощеното лице въз основа на искане в този смисъл; удостоверява, в съответствие с буква c), данните по искане на оправомощеното лице, а в съответствие с буква d) предоставя на оправомощеното лице по електронен път регистрираните данни за лицата, извършили престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца.
594    Обработването на данни, свързани с присъди, посочено по-специално в член 67, параграф 1, буква d) от този закон, обаче може да попадне в обхвата на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД.
595    При все това, що се отнася до данните, свързани с присъди и нарушения, член 10 от ОРЗД предвижда допълнителни ограничения за тяхното обработване. Съгласно тази разпоредба обработването във връзка с тези данни „се извършва само под контрола на официален орган“, освен ако е „разрешено от правото на Съюза или правото на държава членка, в което са предвидени подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни“. Пълен регистър на присъдите по наказателни дела се поддържа само под контрола на официален орган
(решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 47 и цитираната съдебна практика).
596    Съдът вече е постановил, че нито член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД, нито член 10 от този регламент забраняват по общ и абсолютен начин възможността публичен орган да бъде оправомощен и дори задължен да съобщава лични данни на лицата, които са поискали това (решение от
7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 48 и цитираната съдебна практика).
597    В този смисъл ОРЗД по принцип допуска лични данни да са достъпни за оправомощеното лице, когато този достъп е необходим за изпълнението на задача от обществен интерес или при упражняването на официални правомощия по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от този регламент. Това е така дори когато въпросните данни попадат в приложното поле на този член 10, стига законодателството, разрешаващо посоченото съобщаване, да предвижда подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни
(решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 49 и цитираната съдебна практика).
598    Следователно в случая Съдът трябва да провери дали член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост, и по-специално определянето на „оправомощеното лице“ по смисъла на тази разпоредба, отговаря на изискванията, предвидени в посочения член 10, с оглед на принципа на пропорционалност, като претегли правото на достъп до посочените данни от това „оправомощеното лице“ и правото на защита на личните данни, закрепено в член 8 от Хартата.
599    В това отношение следва да се припомни, че основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни не са абсолютни прерогативи, както е посочено в съображение 4 от ОРЗД, а трябва да се вземат предвид във връзка с тяхната функция в обществото и да бъдат в равновесие с другите основни права.
Поради това е възможно да се налагат ограничения, стига в съответствие с член 52, параграф 1 от Хартата те да са предвидени в закон и да зачитат основното съдържание на основните права, както и принципа на пропорционалност.
Освен това при спазване на последния посочен принцип ограничения могат да бъдат налагани само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора. Те трябва да се въвеждат в границите на строго необходимото и правната уредба, включваща намесата, трябва да предвижда ясни и точни правила, уреждащи обхвата и прилагането на съответната мярка (решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 52 и цитираната съдебна практика).
600    В това отношение в член 8, параграф 2 от Хартата се уточнява, че личните данни трябва, по-специално, да бъдат обработвани добросъвестно, „за точно определени цели и въз основа на съгласието на заинтересованото лице или по силата на друго предвидено от закона легитимно основание“.
601    За да се определи дали предоставянето на достъп до лични данни във връзка с присъди е необходимо за изпълнението на задача от обществен интерес или при упражняването на официални правомощия по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД и дали националната правна уредба, разрешаваща такъв достъп, предвижда подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни по смисъла на член 10 от този регламент, следва да се прецени по-конкретно дали предвид тежестта на предизвиканата с посочения достъп намеса в основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни, съответното обработване е обосновано, и по-специално пропорционално с оглед на реализиране на преследваните цели
(вж. по аналогия решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 53 и цитираната съдебна практика).
602    Що се отнася до тежестта на намесата в тези права, Съдът вече е постановил, че обработването на данни във връзка с присъди и нарушения или със свързаните с тях мерки за сигурност може да представлява, поради особената чувствителност на тези данни, особено тежко вмешателство в основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни, гарантирани от членове 7 и 8 от Хартата. Всъщност, след като такива данни се отнасят до поведение, предизвикващо неодобрение в обществото, предоставянето на достъп до същите данни може да доведе до заклеймяване на съответното лице и да доведе до сериозна намеса в личния или професионалния му живот
(решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 54 и цитираната съдебна практика).
603    С оглед на съдебната практика, посочена в точка 601 от настоящото решение, следва да се констатира, на първо място, както отбелязва генералният адвокат в точка 348 от заключението си, че целта, преследвана с член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост, а именно защитата на ненавършилите пълнолетие лица и предотвратяването на престъпления против половата неприкосновеност или половия морал, извършени спрямо ненавършили пълнолетие лица или чрез тяхната експлоатация, представлява призната от Съюза цел от общ интерес по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 599 от настоящото решение, която може да обоснове изпълнението на задача от обществен интерес по силата на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД.
604    При това положение, както следва от съображение 154 от ОРЗД, макар публичният достъп до официални документи по смисъла на член 86 от този регламент, като системата на регистрите за съдимост, посочена в случая в Закона за системата на регистрите за съдимост, в която са регистрирани наказателните присъди, да представлява обществен интерес който може да обоснове съобщаването на съдържащите се в такива документи лични данни, този достъп все пак трябва да бъде съгласуван с основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни, както впрочем изрично изисква член 86 ОРЗД (решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland, C-740/22, EU:C:2024:216, т. 55 и цитираната съдебна практика).
605    Ето защо е важно да се провери, на второ място, дали предоставянето на тези данни на основание член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост е необходимо за изпълнението на тази задача от обществен интерес в съответствие с член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от ОРЗД, тоест дали този достъп изглежда обоснован, и по-специално пропорционален.
606    Комисията поддържа, че член 67, параграф 1, буква d) не предоставя достатъчни гаранции за правата и свободите на субектите на данни, що се отнася до условията за достъп до личните им данни, тъй като тази разпоредба не уточнява ясно лицата, на които е разрешен достъп до данните от регистрите за съдимост.
607    Унгария обаче е на мнение, че посочената разпоредба определя достатъчно точно тези оправомощени лица.
608    Както следва от практиката на Съда, национална правна уредба, която предоставя достъп до лични данни, за да изпълни изискването за пропорционалност трябва да предвижда ясни и точни правила, които да уреждат обхвата и прилагането на разглежданата мярка и да налагат минимални изисквания, така че лицата, чиито лични данни са засегнати, да разполагат с достатъчни гаранции, позволяващи ефикасна защита на тези данни срещу рискове от злоупотреби. Тази правна уредба трябва да посочва обстоятелствата и условията, при които може да се приложи мярка за обработване на такива данни, като по този начин гарантира ограничаване на намесата до строго необходимото (вж. в този смисъл решения от 2 март 2021 г., Prokuratuur (Условия за достъп до данните за електронните съобщения), C-746/18, EU:C:2021:152, т. 48 и от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др., C-140/20, EU:C:2022:258, т. 54 и цитираната съдебна практика).
609    Първо, не можело да се приеме, че член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост предвижда такива ясни и точни правила.
По-конкретно, понятието „оправомощено лице“ по смисъла на тази разпоредба, което се отнася до лицата, оправомощени да подадат заявление за достъп по силата на тази разпоредба, не е определено в достатъчна степен нито в Закона за системата на регистрите за съдимост, нито в унгарския Граждански кодекс.
610    В действителност тези закони можело да се тълкуват като описващи достатъчно ясно лицата, които могат да се квалифицират като „оправомощени лица“ по смисъла на този член 67, параграф 1, буква d).
611    Съгласно член 75/B, параграф 3, буква a) от Закона за системата на регистрите за съдимост във връзка с член 8:1, параграф 1, точка 2 от унгарския Граждански кодекс предоставянето на данните може да бъде инициирано от пълнолетно лице, което е член на семейството или отговаря за възпитанието, упражняването на родителските права или отглеждането за ненавършилото пълнолетие лице.
612    Подобно определение обаче не отговаря на изискването за ограничаване на намесата в основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни до строго необходимото, както следва от цитираната в точка 608 от настоящото решение съдебна практика, тъй като кръгът на лицата, които потенциално имат право да подадат заявление за достъп до данни на основание член 67, параграф 1, буква d) от Закона за системата на регистрите за съдимост, има твърде широк обхват, що се отнася по-специално до пълнолетните лица, които отговарят за възпитанието, упражняването на родителските права или отглеждането за ненавършилото пълнолетие лице по смисъла на член 75/B, параграф 3, буква а) от този закон.
613    Както подчертава генералният адвокат в точка 354 от заключението си, следва да се отбележи, че обработването на лични данни, свързани с присъди и нарушения, съгласно член 10 от ОРЗД, трябва да бъде предвидимо.
В случая обаче това изискване е нарушено с оглед на определението на понятието „оправомощено лице“ по смисъла на член 67, параграф 1, буква г) от приложимата национална правна уредба.
614    Второ, материалноправните условия за достъп до тези данни също не могат да се считат за достатъчно точни, за да се спази изискването за „подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни“ по член 10 от ОРЗД, тъй като тези гаранции отговарят на общите изисквания за необходимост и пропорционалност.
615    В случая член 75/B, параграф 3, буква b) от Закона за системата на регистрите за съдимост във връзка с параграф 1 от този член предвижда, че посочените данни се предоставят, когато достъпът е необходим за защита на децата и за предотвратяване на престъпления против половата неприкосновеност или половия морал спрямо деца или с експлоатацията на деца.
616    Ето защо се налага изводът, както отбелязва генералният адвокат в точка 357 от заключението си, че член 75/B, параграф 3, буква b) предоставя единствено на заявителя за достъп чрез обикновено
деклариране, преценката относно необходимостта и пропорционалността на този достъп, а не на компетентния орган, отговарящ за контрола върху достъпа до регистрите за съдимост.
617    С оглед обаче на чувствителността на данните, свързани с присъдите, и на сериозността на намесата в основните права на зачитане на личния живот и на защита на личните данни на съответните лица, причинена от разкриването на тези данни, трябва да се приеме, че подобно лично деклариране от страна
на лицето, поискало достъпа, относно необходимостта от искането за достъп до посочените данни явно не е в състояние да ограничи тази намеса до строго необходимото.
618    При това положение член 67, параграф 1, буква d) във връзка с член 75/B, параграф 3, буква b) от Закона за системата на регистрите за съдимост не предвижда подходящи гаранции за правата и свободите на субектите на данни по смисъла на член 10 от ОРЗД и следователно не може да обоснове обработване на съдържащите се в регистрите за съдимост лични данни на заинтересованите лица, с мотива че то е необходимо за изпълнението на задача от обществен интерес по смисъла на член 6, параграф 1, буква д) от ОРЗД.
619    С оглед на изложените по-горе съображения следва да се заключи, че четвъртото твърдение за нарушение е основателно.
IV.    По съдебните разноски
620    Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Унгария е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да понесе, наред със собствените си разноски, и тези на Комисията в съответствие с направеното от нея искане.
621    Съгласно член 140, параграф 1 от същия правилник държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Поради това Кралство Белгия, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Кралство Испания, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Република Словения, Република Финландия, Кралство Швеция, както и Европейският парламент следва да понесат направените от тях съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (пленум) реши:
1)      Като е въвела член 6/А в А gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Закон № XXXI от 1997 г. за закрила на детето и за организация на настойничеството и попечителството) от 8 май 1997 г., Унгария не е изпълнила задълженията си по член 3, параграф 2 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директивата за електронната търговия), членове 16 и 19 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
2)      Като е въвела член 8, параграф 1а в А gazdasági reklámtevékenység alapvető feltételeiről és egyes korlátairól szóló 2008. évi XLVIII. törvény (Закон № XLVIII от 2008 г. за основните условия и някои ограничения на икономическата рекламна дейност) от 28 юни 2008 г. Унгария не е изпълнила задълженията си по член 9, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги), изменена с Директива (ЕС) 2018/1808 на Европейския парламент и на Съвета от 14 ноември 2018 година, член 3, параграф 2 от Директива 2000/31, членове 16 и 19 от Директива 2006/123 и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата на основните права.
3)      Като е въвела член 9, параграф 6 в А médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Закон № CLXXXV от 2010 г. за медийните услуги и масовата комуникация) от 31  декември 2010 г. и като е приела член 32, параграф 4а от този закон Унгария не е изпълнила задълженията си по член 6а, параграф 1 от Директива 2010/13 и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата на основните права.
4)      Като е изменила 179, параграф 2 от Закон № CLXXXV от 2010 г. за медийните услуги и масовата комуникация Унгария не е изпълнила задълженията си по член 2 и член 3, параграф 1 от Директива 2010/13.
5)      Като е изменила член 9, параграф 12 от А nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (Закон № CXC от 2011 г. за националното обществено образование) от 29 декември 2011 г. Унгария не е изпълнила задълженията си по членове 16 и 19 от Директива 2006/123 и членове 1, 7, 11 и 21 от Хартата на основните права.
6)      Като е приела разпоредбите на A pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény (Закон № LXXIX от 2021 г. за въвеждане на по-строги мерки срещу лицата, осъдени за педофилия, и за изменение на някои закони с оглед на закрилата на децата) от 15 юни 2021 г., с който са направени законодателните промени, посочени в точки 1—5 от настоящия диспозитив, Унгария не е изпълнила задълженията си по член 2 ДЕС.
7)      Като е изменила член 67, параграф 1, буква a)—d) от А bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény (Закон № XLVII от 2009 г. за системата на регистрите за съдимост, регистъра на съдебните решения срещу унгарски граждани, постановени от съдилища на държави — членки на Европейския съюз, и регистрирането на биометрични данни в наказателното производство и от полицейски служители) от 19 юни 2009 г. Унгария не е изпълнила задълженията си, по член 10 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) и член 8, параграф 2 от Хартата на основните права.
8)      Осъжда Унгария да понесе, наред със собствените си разноски, и тези на Европейската комисия.
9)      Кралство Белгия, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Кралство Испания, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Република Словения, Република Финландия, Кралство Швеция, както и Европейският парламент понасят направените от тях съдебни разноски.
Подписи
*      Език на производството: унгарски.