62021CJ0245_RES
Съединени дела C‑245/21 и C‑248/21
Bundesrepublik Deutschland
срещу
MAиPBиLE
(Преюдициални запитвания, отправени от Bundesverwaltungsgericht)
Решение на Съда (първи състав) от 22 септември 2022 година
„Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Членове 27 и 29 — Прехвърляне на засегнатото лице към държавата членка, компетентна да разгледа молбата му — Спиране на прехвърлянето поради пандемията от COVID‑19 — Невъзможност за извършване на прехвърлянето — Съдебна защита — Последици за срока на прехвърляне“
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Регламент № 604/2013 — Процедури по поемане на отговорност и по обратно приемане — Срок, предвиден за извършване на прехвърлянето на кандидата за международна закрила — Приемане от компетентните органи на държава членка на отменяемо решение за спиране на изпълнението на решение за прехвърляне — Решение, мотивирано с практическата невъзможност да се извърши прехвърлянето поради пандемията от COVID‑19 — Прекъсване на срока за прехвърляне — Недопустимост
(член 27, параграф 4 и член 29, параграф 2 от Регламент № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 47—50, 57, 59—62, 68—71 и диспозитива)
Резюме
Спирането поради пандемията от COVID‑19 на изпълнението на решение за прехвърляне на търсещо убежище лице към компетентната държава членка не води до прекъсване на шестмесечния срок за прехвърляне
След изтичането на този срок молещата държава членка става компетентна да разгледа молбата за убежище
През 2019 г. LE, MA и PB подават молби за убежище в Германия. Преди това обаче LE е подал молба за международна закрила в Италия, а MA и PB са влезли незаконно на територията на последната държава членка и са регистрирани в нея като кандидати за международна закрила. Поради това компетентният германски орган отправя искане до италианските органи да приемат обратно LE и да поемат отговорността за MA и PB на основание на Регламент „Дъблин III“ (
1
). Впоследствие този орган обявява за недопустими молбите за убежище на заинтересованите лица и разпорежда отвеждането им в Италия.
През февруари 2020 г. италианските органи уведомяват германските органи, че поради пандемията от COVID‑19 прехвърляния във и от Италия в приложение на Регламент „Дъблин III“ вече няма да се извършват. С решения, приети през март и април 2020 г., компетентният германски орган спира до ново разпореждане изпълнението на заповедта за отвеждане на заинтересованите лица по-специално в приложение на посочения регламент (
2
), тъй като предвид развитието на пандемията от COVID‑19 изпълнението на прехвърлянето на LE не е било възможно.
С решения, постановени през юни и август 2020 г., Verwaltungsgericht (Административен съд, Германия) отменя решенията, с които органът е обявил за недопустими молбите за убежище на заинтересованите лица и е разпоредил отвеждането им. Тази юрисдикция констатира, че дори да се приеме, че Италианската република е компетентна да разгледа молбите за убежище на заинтересованите лица, тази компетентност преминава към Федерална република Германия поради изтичането на срока за прехвърляне, предвиден в Регламент „Дъблин III“ (
3
), тъй като посочените по-горе решения за спиране на изпълнението не са довели до прекъсване на този срок.
Сезирана с ревизионна жалба срещу тези съдебни решения, запитващата юрисдикция, изпитва съмнения по въпроса дали решенията за спиране на изпълнението на приетите спрямо заинтересованите лица заповеди за отвеждане могат да доведат до прекъсване на срока за прехвърляне.
Съдът приема, че предвиденият в Регламент „Дъблин III“ (
4
) срок за прехвърляне не се прекъсва, когато компетентните органи на държава членка приемат на основание на този регламент (
5
) отменяемо решение за спиране на изпълнението на решение за прехвърляне, с мотива че това изпълнение е практически невъзможно поради пандемията от COVID‑19.
Съображения на Съда
В това отношение Съдът уточнява най-напред, че когато жалбата срещу решение за прехвърляне има суспензивно действие въз основа на решение, прието от компетентните органи при предвидените в Регламент „Дъблин III“ условия (
6
), срокът за прехвърляне тече, считано от крайното решение по тази жалба, така че решението за прехвърляне трябва да бъде изпълнено най-късно в срок от шест месеца, считано от крайното решение по посочената жалба. Подобно разрешение обаче предполага, че решението за спиране на изпълнението на решението за прехвърляне е прието от тези органи в границите на приложното поле на разпоредбата, предвиждаща такова суспензивно действие (
7
).
Относно това приложно поле Съдът подчертава, от една страна, че прилагането на тази разпоредба е тясно свързано с подаването на жалба от засегнатото лице срещу решението за прехвърляне, тъй като постановеното от тези органи спиране трябва да бъде извършено „до произнасянето по жалбата“.
От друга страна, що се отнася до контекста в който се вписва тази разпоредба, тя е част от раздела, озаглавен „Процедурни гаранции“ (
8
). Освен това посочената разпоредба се намира в член, озаглавен „Правна защита“, и следва параграф, посветен на суспензивното действие на обжалването на решението за прехвърляне, който тя допълва, като разрешава на държавите членки да позволят на компетентните органи да спрат изпълнението на решението за прехвърляне в случаите, когато спирането след подаването на жалба не произтича нито от действието на закона, нито от това на съдебно решение.
Накрая, що се отнася до целите, преследвани с Регламент „Дъблин III“, определеният в този регламент шестмесечен срок за прехвърляне цели да се гарантира, че засегнатото лице действително ще бъде прехвърлено възможно най-бързо в държавата членка, която е компетентна да разгледа неговата молба за международна закрила. Като се има предвид обаче суспензивното действие на спирането на изпълнението на решение за прехвърляне спрямо срока за прехвърляне, да се тълкува тази разпоредба в смисъл, че позволява на държавите членки да разрешат на компетентните органи да спират изпълнението на решенията за прехвърляне по съображение, което няма пряка връзка със съдебната защита на засегнатото лице, би довело до опасността да се лиши от всякаква ефективност срокът за прехвърляне, да се измени произтичащото от Регламент „Дъблин III“ разпределение на отговорностите между държавите членки и да се удължи трайно разглеждането на молбите за международна закрила.
При това положение Съдът приема, че компетентните органи могат да разпоредят спиране на изпълнението на решение за прехвърляне в рамката, определена за тази цел от Регламент „Дъблин III“, само когато свързаните с това изпълнение обстоятелствата предполагат, че за да се гарантира ефективната съдебна защита на посоченото лице, трябва да му бъде разрешено да остане на територията на държавата членка, приела посоченото решение, до приемането на крайно решение по тази жалба. Следователно не може да се счита, че в тази рамка попада отменяемо решение, с което изпълнението на решение за прехвърляне е спряно, тъй като това изпълнение е практически невъзможно. Обстоятелството, че по силата на националното право на съответната държава членка практическата невъзможност за изпълнение на решение за прехвърляне може да предполага незаконосъобразност на това решение, не може да постави под съмнение този извод. Всъщност, от една страна, отменяемостта на решението за спиране на изпълнението на решение за прехвърляне изключва възможността да се приеме, че това спиране е било разпоредено до произнасянето по жалбата срещу решението за прехвърляне и с цел да се гарантира съдебната защита на засегнатото лице, тъй като не може да се изключи възможността посоченото спиране да бъде отменено преди произнасянето по жалбата. От друга страна, от различни разпоредби на Регламент „Дъблин III“ следва, че законодателят на Съюза не е счел, че практическата невъзможност за изпълнение на решението за прехвърляне трябва да може да обоснове прекъсването или спирането на срока за прехвърляне.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31, наричан по-нататък „Регламент „Дъблин III“).
(
2
)	Тези решения са приети на основание член 27, параграф 4 от Регламент „Дъблин III“, съгласно който държавите членки могат да предвидят, че компетентните органи могат да решат служебно да спрат изпълнението на решение за прехвърляне до произнасянето по жалбата или искането за преразглеждане.
(
3
)	Вж. член 29, параграф 1 от Регламента „Дъблин III“, съгласно който предаването на кандидата или на друго лице от молещата държава членка на компетентната държава членка се осъществява в съответствие с националното право на молещата държава членка след съгласуване между заинтересованите държави членки, веднага щом това бъде практически възможно и най-късно в шестмесечен срок от приемането на искането от друга държава членка да поеме отговорността или да приеме обратно въпросното лице или на крайното решение по обжалване или по преразглеждане в случай на суспензивно действие в съответствие с член 27, параграф 3.
(
4
)	Вж. член 29, параграф 1 от Регламент „Дъблин III“.
(
5
)	Тогава решението се основава на член 27, параграф 4 от Регламент „Дъблин III“.
(
6
)	Съгласно член 27, параграф 4 от Регламент „Дъблин III“.
(
7
)	Става въпрос за член 27, параграф 4 от Регламент „Дъблин III“.
(
8
)	Глава VI, раздел IV от Регламент „Дъблин III“.