Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
5. märts 2026(*)
Eelotsusemenetlus – Maksustamine – Eri liikmesriikide sidusühingute vahel tehtud intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatav ühine maksustamissüsteem – Direktiiv 2003/49/EÜ – Otsus anda maksuvabastus ajavahemikuks, mis eelneb tõendi ja muude andmete esitamisele – Artikli 1 lõige 12 – Tähtaeg tõendi esitamiseks – Selle ajavahemiku piiramine, mis võib olla maksuvabastuse ese
Kohtuasjas C‑828/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nejvyšší správní soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) 26. novembri 2024. aasta kohtuotsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. detsembril 2024, menetluses
Erdrich Umformtechnik GmbH
versus
Odvolací finanční ředitelství,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president I. Ziemele, kohtunikud A. Kumin ja S. Gervasoni (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Odvolací finanční ředitelství, esindaja: T. Rozehnal,
–        Tšehhi valitsus, esindajad: L. Březinová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: A. Ferrand ja J. Hradil,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada nõukogu 3. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/49/EÜ eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (ELT 2003, L 157, lk 49; ELT eriväljaanne 09/01, lk 380) artikli 1 lõiget 12.
2        Taotlus on esitatud Saksa õiguse alusel asutatud äriühingu Erdrich Umformtechnik GmbH ja Odvolací finanční ředitelství (maksuvaidluste komisjon, Tšehhi Vabariik) vahelises kohtuvaidluses seoses keeldumisega vabastada litsentsitasudest saadud tulu maksust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2003/49 põhjendused 1–4 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)      Siseturu omadustega ühtsel turul ei tohiks eri liikmesriikide äriühingute vaheliste tehingute suhtes kohaldada ebasoodsamaid maksustamistingimusi, kui kohaldatakse sama liikmesriigi äriühingute samade tehingute suhtes.
(2)      Praegu ei ole nimetatud nõuet intressimaksete ja litsentsitasude puhul täidetud; siseriiklikud maksuseadused koos võimalike kahe- või mitmepoolsete kokkulepetega ei pruugi alati tagada topeltmaksustamise kõrvaldamist ning nende kohaldamine toob asjaomastele äriühingutele sageli kaasa koormavaid halduskohustusi ja sularahakäibe probleeme.
(3)      Seepärast tuleb tagada, et intressimakseid ja litsentsitasusid maksustatakse ühes liikmesriigis üks kord.
(4)      Olenemata sellest, kas makse kogutakse allikalt kinnipidamise teel või hinnangute põhjal, on intressimaksete ja litsentsitasude maksustamise kaotamine nende tekkimise liikmesriigis kõige otstarbekam viis eespool nimetatud formaalsuste ja probleemide vältimiseks ning siseriiklike ja piiriüleste tehingute võrdse maksustamisviisi tagamiseks; eriti oluline on kaotada sellised maksud maksetelt, mis on tehtud eri liikmesriikide sidusühingute ja selliste ühingute püsivate tegevuskohtade vahel.“
4        Direktiivi artiklis 1 on sätestatud:
„1.      Liikmesriigis tekkivad intressimaksed ja litsentsitasud on vabastatud kõigist kõnealuses riigis nende suhtes kehtestatud maksudest, olenemata sellest, kas neid kogutakse allikalt kinnipidamise teel või hinnangute põhjal, kui intresside või litsentsitasude tegelik tulusaaja on teise liikmesriigi äriühing või liikmesriigi äriühingu teises liikmesriigis asuv püsiv tegevuskoht.
2.      Liikmesriigi äriühingu või teises liikmesriigis asuva püsiva tegevuskoha tehtud makse loetakse tekkinuks selles liikmesriigis, edaspidi „lähteriik“.
[…]
11.      Lähteriik võib nõuda, et käesolevas artiklis ja artiklis 3 sätestatud nõuete täitmise kohta intressi või litsentsitasu maksmise ajal esitataks tõend. Kui käesolevas artiklis sätestatud nõuete täitmist makse sooritamise ajal ei ole tõendatud, võib liikmesriik nõuda maksu kinnipidamist.
12.      Lähteriik võib kehtestada käesoleva direktiivi kohase vabastuse tingimuseks, et ta on teinud vabastuse andmise otsuse, kui on tõendatud käesolevas artiklis ja artiklis 3 sätestatud nõuete täitmine. Vabastuse lubamise otsus tehakse kolme kuu jooksul pärast seda, kui on esitatud tõendid ja muud lähteriigi mõistlikult nõutavad tõendusandmed, ning see otsus kehtib vähemalt üks aasta otsuse tegemisest arvates.
13.      Lõigete 11 ja 12 kohaldamisel kehtivad tõendid iga makselepingu puhul vähemalt üks aasta, kuid mitte kauem kui kolm aastat alates väljastamisest ning need sisaldavad järgmist teavet:
a)      tõend maksesaaja äriühingu residentsuse kohta ja vajaduse korral püsiva tegevuskoha olemasolu kohta, mida kinnitab selle liikmesriigi maksuhaldur, mille resident maksesaaja äriühing on või kus asub püsiv tegevuskoht;
b)      maksesaaja äriühing on lõike 4 kohane tegelik tulusaaja, või lõike 5 kohaste tingimuste olemasolu, kui maksesaaja on püsiv tegevuskoht;
c)      maksesaaja äriühingu puhul artikli 3 punkti a alapunkti iii nõuete täitmine;
d)      miinimumosalus või hääleõiguse miinimumosa kriteerium artikli 3 punkti b kohaselt;
e)      ajavahemik, mille jooksul punktis d osutatud osalus või hääleõigus on olemas olnud.
Liikmesriigid võivad lisaks sellele nõuda õiguslikku põhjendust lepingujärgsete maksete kohta (näiteks laenuleping või litsentsileping).
[…]
15.      Kui maksev äriühing või püsiv tegevuskoht on kinni pidanud maksu, millest peaks käesoleva artikli kohaselt vabanema, võib nõuda kõnealuse maksu tagasimaksmist. Liikmesriik võib nõuda lõikes 13 täpsustatud teavet. Tagasimaksmise avaldus tuleb esitada ettenähtud tähtaja jooksul. Kõnealune tähtaeg kestab vähemalt kaks aastat alates intresside või litsentsitasude maksmise kuupäevast.
[…]“.
5        Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)      litsentsitasud – igasugused maksed, mis on saadud tasuna kirjandus-, kunstiteose või teadustöö, kaasa arvatud kinofilmide ja tarkvara autoriõiguse, patendi, kaubamärgi, disainilahenduse või mudeli, kava, salajase valemi või protsessi või tööstus-, äri- või teaduskogemusi käsitleva teabe kasutamise või kasutusõiguse eest; makseid tööstuslike, kaubanduslike või teaduslike seadmete kasutamise või kasutusõiguse eest peetakse litsentsitasuks. […]“.
Tšehhi õigus
6        Seaduse nr 586/1992 tulumaksu kohta (zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů; edaspidi „tulumaksuseadus“), millega võeti Tšehhi õigusesse üle direktiiv 2003/49, § 19 lõike 1 punkti zj alapunktidega 1 ja 2 vabastatakse tulumaksust litsentsitasud, mida saab äriühing, kes on maksuresident muus Euroopa Liidu liikmesriigis kui Tšehhi Vabariik, ja mida maksab äriühing, kes on Tšehhi Vabariigi maksuresident, või sellise äriühingu, kes on maksuresident muus liidu liikmesriigis kui Tšehhi Vabariik, püsiv tegevuskoht, kui see tegevuskoht asub Tšehhi Vabariigi territooriumil.
7        Tulumaksuseaduse § 19 lõikes 5 on sätestatud:
„Lõike 1 punktides zj ja zk nimetatud maksuvabastust saab kohaldada, kui
1.      laenupõhise rahastamisvahendi intressi või litsentsitasude maksja ja laenupõhise rahastamisvahendi intressi või litsentsitasude saaja on olnud omavahel sidusettevõtjad vähemalt 24 järjestikuse kuu jooksul ja
2.      laenupõhise rahastamisvahendi intressi või litsentsitasude saaja on nende osas tegelik tulusaaja ja
3.      laenupõhise rahastamisvahendi intressi või litsentsitasusid ei saa seostada püsiva tegevuskohaga, mis asub Tšehhi Vabariigis või riigis, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriik, Euroopa Majanduspiirkonna riik või Šveitsi Konföderatsioon, ja
4.      laenupõhise rahastamisvahendi intressi või litsentsitasude saaja suhtes on tehtud artiklis 38nb nimetatud otsus.
Maksuvabastust võib kohaldada ka enne punktis 1 nimetatud tingimuse täitmist, kuid see tingimus tuleb täita hiljem. Kui see tingimus ei ole täidetud, järgitakse mutatis mutandis lõike 4 sätteid.“
8        Tulumaksuseaduse artikli 38nb „Otsus litsentsitasudelt ja laenupõhise rahastamisvahendi intressina saadud tulu maksuvabastuse kohta“ lõikes 1 on sätestatud:
„Maksukohustuslane, kes vastab § 19 lõike 1 punktides zj ja zk sätestatud maksuvabastuse tingimustele, esitab territoriaalselt pädevale maksuhaldurile taotluse teha otsus litsentsitasudelt ja laenupõhise rahastamisvahendi intressina saadud tulu maksuvabastuse kohta. […]“.
9        Tulumaksuseaduse § 38nb lõikes 2 on loetletud andmed, mis peavad maksuvabastuse taotluses sisalduma või olema sellele lisatud.
10      Tulumaksuseaduse § 38nb lõikes 3 on sätestatud, et taotluses ja selle kohustuslikes andmetes sisalduv teave peab kehtima vähemalt ühe aasta ega tohi olla vanem kui kolm aastat.
11      Tulumaksuseaduse § 38nb lõikes 4 on sätestatud:
„Taotluse alusel, mille kohustuslikud andmed on ette nähtud lõikes 2, on maksuhaldur kohustatud tegema maksuvabastuse andmise otsuse, kui § 19 lõike 1 punktides zj ja zk, § 19 lõikes 5 ja § 23 lõikes 7 ette nähtud tingimused on täidetud. Maksuhaldur on kohustatud tegema otsuse kolme kuu jooksul alates sellest, kui maksukohustuslane on esitanud kogu teabe ja kõik tõendid, mis on vajalikud maksuvabastuse tingimuste täitmise tõendamiseks. Otsus on siduv ka maksu maksjale.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12      Erdrich Umformtechnik esitas 5. juunil 2019 Tšehhi maksuhaldurile taotluse, et tema litsentsitasudest saadud tulu vabastataks tulumaksuseaduse § 38nb alusel aastatel 2014–2018 maksust.
13      Maksuvaidluste komisjon andis tulumaksuseaduse §-s 38nb ette nähtud maksuvabastuse 2017. ja 2018. aastat hõlmavateks maksustamisperioodideks. Seevastu keeldus ta sellest maksuvabastusest aastate 2014–2016 puhul põhjendusel, et maksuvabastuse taotlus esitati pärast kahe aasta pikkuse tähtaja möödumist.
14      Erdrich Umformtechnik esitas maksuvaidluste komisjoni otsuse peale kaebuse Městský soud v Prazele (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik). Linnakohus jättis kaebuse rahuldamata, kuna ta jõudis järeldusele, et maksuvaidluste osakond oli õigesti leidnud, et Erdrich Umformtechnik esitas oma maksuvabastuse taotluse pärast kahe aasta pikkuse tähtaja möödumist hilinenult. Linnakohus oli seisukohal, et kuigi Tšehhi õigusnormides ei ole sellise taotluse esitamise tähtaega ette nähtud, tuleneb see kahe aasta pikkune tähtaeg direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikest 15, millel on Erdrich Umformtechniki suhtes vahetu õigusmõju.
15      Erdrich Umformtechnik esitas kassatsioonkaebuse Nejvyšší správní soudile (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Erdrich Umformtechnik vaidlustas selles kohtus direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 15 vertikaalse vahetu õigusmõju kohaldamise tema suhtes. Ta väitis samuti, et selles sättes ette nähtud tähtaeg on minimaalne tähtaeg kinnipeetud maksu tagastamise taotluse esitamiseks, kuid seda ei saa kohaldada selle direktiivi artikli 1 lõikel 12 põhineva maksuvabastuse taotluse suhtes.
16      Selles kontekstis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus vajalikuks paluda selgitada kahte küsimust, millest esimene puudutab liikmesriigi võimalust anda direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 12 alusel tehtud otsusega tulumaksuvabastus ka ajavahemikuks, mis eelneb tõendi ja muude andmete esitamisele, mida ta võib mõistlikult nõuda, või isegi ajavahemikuks, mis eelneb maksuvabastuse andmise otsuse kuupäevale. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul tähendaks selline võimalus, et tegemist on litsentsitasult maksu kinni pidamata jätmise tagasiulatuvalt õiguspäraseks tunnistamisega, kui maksukohustuslane tõendab tagantjärele, et maksuvabastuse tingimused olid kõnealusel maksustamisperioodil täidetud.
17      Juhul kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teise küsimusega teada, kas direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et selles on kehtestatud tähtaeg niisuguse tõendi ja muude selliste andmete esitamiseks, mida lähteliikmesriik võib selle direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel mõistlikult nõuda, või ajaline piirang ajavahemikule, mis eelneb nende esitamisele ja mis võib olla maksuvabastuse ese.
18      Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas sellise tähtaja või piirangu saab tuletada direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikest 15. Käsitletavat sätet ei saa selle vertikaalset vahetut õigusmõju tunnistades tõlgendada maksukohustuslase kahjuks nii, et sättega määratakse maksukohustuslasele tähtaeg maksuvabastuse taotluse esitamiseks. Lisaks ei tohi segi ajada minimaalset tähtaega, mis on selles sättes ette nähtud kinnipeetud maksu tagastamise taotlusele, ja maksuvabastuse taotluse esitamise tähtaega.
19      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et ainus võimalik kohaldatav ajaline piirang saab tuleneda direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikest 13, mille kohaselt „kehtivad tõendid iga makselepingu puhul vähemalt üks aasta, kuid mitte kauem kui kolm aastat alates väljastamisest“.
20      Nendel asjaoludel otsustas Nejvyšší správní soud (kõrgeim halduskohus) kohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas […] direktiivi 2003/49 […] saab tõlgendada nii, et sellega on lähteriigil lubatud artikli 1 lõike 12 kohaselt tehtud otsuse alusel anda maksuvabastus ka ajavahemikuks, mis eelneb tõendite ja muude andmete esitamisele, mida lähteriik võib mõistlikult nõuda, või ka otsuse enda tegemisele eelnevaks ajavahemikuks?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivist 2003/49 või mis tahes muust liidu õigusnormist tuleneb otseselt või kaudselt:
a)      mis tahes tähtaeg niisuguste tõendite ja muude selliste andmete esitamiseks, mida lähteriik võib mõistlikult nõuda artikli 1 lõike 12 kohase maksuvabastuse andmise otsuse tegemiseks, või
b)      mis tahes piirang ajavahemikule, mille jooksul saab enne niisuguse tõendi ja muude selliste andmete esitamist, mida lähteriik võib mõistlikult nõuda, anda maksuvabastust?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
21      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et sellega lubatakse lähteliikmesriigil anda selle direktiivi artikli 1 lõike 12 kohaselt tehtud otsuse alusel maksuvabastus ajavahemikuks, mis eelneb selle otsuse tegemise kuupäevale, või isegi ajavahemikuks, mis eelneb kuupäevale, mil pädevale asutusele esitatakse tõend ja muud andmed, mida see liikmesriik võib mõistlikult nõuda.
22      Väärib meenutamist, et direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigis tekkivad intressimaksed ja litsentsitasud on vabastatud kõigist kõnealuses riigis nende suhtes kehtestatud maksudest, olenemata sellest, kas neid kogutakse allikalt kinnipidamise teel või hinnangute põhjal, kui intresside või litsentsitasude tegelik tulusaaja on teise liikmesriigi äriühing või liikmesriigi äriühingu teises liikmesriigis asuv püsiv tegevuskoht.
23      Selle direktiivi artikli 1 lõike 12 kohaselt võib lähteliikmesriik seada maksuvabastuse sõltuvusse haldusotsusest, mis tehakse pärast seda, kui on esitatud tõend ja muud andmed, mida see liikmesriik võib mõistlikult nõuda.
24      Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu õigusnormi tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte üksnes normi sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa norm on (vt 17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 25. veebruari 2025. aasta kohtuotsus BSH Hausgeräte, C‑339/22, EU:C:2025:108, punkt 27).
25      Kõigepealt tuleb tõdeda, et direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 12 sõnastus ei takista lähteliikmesriigil kohaldada maksuvabastust ajavahemikuks, mis eelneb haldusotsuse tegemise kuupäevale, või isegi ajavahemikuks, mis eelneb kuupäevale, mil tõend ja muud andmed pädevale ametiasutusele esitatakse. Kuna selle sätte teises lauses on märgitud, et maksuvabastuse andmise otsus „kehtib vähemalt üks aasta otsuse tegemisest arvates“, on selles lauses kindlaks määratud käsitletava otsuse minimaalne kehtivusaeg, kuid sellega ei ole liikmesriigil keelatud anda maksuvabastust ajavahemikuks, mis eelneb selle otsuse tegemise kuupäevale.
26      Käsitletava sätte konteksti kohta tuleb meenutada, et mis puudutab direktiiviga 2003/49 kehtestatud maksuvabastuse menetlusi, siis on selle direktiivi artikli 1 lõikes 11 ette nähtud maksuvabastuse andmine tõendi alusel, samas kui artikli 1 lõike 12 kohaselt on liikmesriigil lubatud anda selline maksuvabastus otsusega, mis tehakse maksumaksja taotlusel.
27      Lisaks on direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikes 13 täpsustatud artikli 1 lõigete 11 ja 12 kohaldamiseks esitatava tõendi kehtivusaeg ja sisu, samuti andmed, mida lähteliikmesriik võib mõistlikult nõuda.
28      Sellest tuleneb, et direktiivi 2003/49 sätetega ei piirata maksuvabastuse ulatust üksnes ajavahemikuga, mis järgneb direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikes 12 viidatud otsuse tegemise kuupäevale või kuupäevale, mil pädevale ametiasutusele esitati tõend ja muud andmed.
29      Lõpuks, mis puudutab direktiiviga 2003/49 taotletavaid eesmärke, siis nagu nähtub direktiivi põhjendustest 2–4, on direktiivi eesmärk kõrvaldada eri liikmesriikide sidusühingute vahel tehtud intressimaksete ja litsentsitasude topeltmaksustamine ja tagada, et neid makseid maksustatakse ühes liikmesriigis üks kord, kusjuures maksete maksustamise kaotamine nende tekkimise liikmesriigis on kõige otstarbekam viis riigisiseste ja piiriüleste tehingute võrdse maksustamise tagamiseks (24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika). Selle eesmärgi saavutamisele aitab aga kaasa liikmesriigi õigus anda direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel maksuvabastus ajavahemikuks, mis eelneb maksuvabastuse andmise otsuse tegemise kuupäevale, või ajavahemikuks, mis eelneb maksuvabastuse taotluse alusena esitatud tõendi ja muude andmete esitamise kuupäevale.
30      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on lähteliikmesriigil lubatud anda direktiivi artikli 1 lõike 12 kohaselt tehtud otsuse alusel maksuvabastus ajavahemikuks, mis eelneb selle otsuse tegemise kuupäevale, või isegi ajavahemikuks, mis eelneb kuupäevale, mil pädevale asutusele esitatakse tõend ja muud andmed, mida see liikmesriik võib mõistlikult nõuda.
Teine küsimus
31      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et selles on kehtestatud tähtaeg niisuguse tõendi ja muude selliste andmete esitamiseks, mida lähteliikmesriik võib mõistlikult nõuda selleks, et teha direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel maksuvabastuse andmise otsus, või selles on ette nähtud piirang ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
32      Direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 12 sõnastusest ei nähtu, et selles sättes oleks ette nähtud tähtaeg tõendite ja muude andmete esitamiseks pädevale asutusele, ega ka seda, et selles oleks kindlaks määratud piirang ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
33      Sama kehtib ka direktiivi artikli 1 lõike 13 kohta. Lõikes 13 on tõepoolest ette nähtud, et iga makselepingu puhul nõutav tõend kehtib maksimaalselt kolm aastat alates selle väljastamise kuupäevast. Selles ei nähta siiski taotluse esitajale ette tähtaega pädevale asutusele tõendite ja muude andmete esitamiseks. Samuti ei ole selles sätestatud mingit piirangut ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
34      Mis puudutab direktiivi artikli 1 lõiget 15, siis ei ole selles ette nähtud tähtaega, mida kohaldatakse direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel esitatud maksuvabastuse taotlustele.
35      Nimelt kujutab artikli 1 lõige 15, mis annab maksvale äriühingule või püsivale tegevuskohale, kes on kinni pidanud maksu, millest vabastust taotletakse, võimaluse esitada tagastamise taotlus, endast menetlussüsteemi, mis erineb artikli 1 lõike 12 alusel esitatud maksuvabastuse taotlustest. Kuigi direktiivi 2003/49 artikli 1 lõikes 15 on täpsustatud, et tähtaeg, mille liikmesriik määrab tagastamise taotluse esitamiseks, on vähemalt kaks aastat alates intressi või litsentsitasude maksmise kuupäevast, ei kohaldata seda tähtaega artikli 1 lõikes 12 nimetatud menetluste suhtes.
36      Seda tõlgendust kinnitab direktiivi 2003/49 eesmärk, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 29. Nimelt ei ole selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, et direktiivis oleks kindlaks määratud tähtaeg tõendi ja muude andmete esitamiseks või piirang ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
37      Mis puudutab põhikohtuasja, siis näib – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et Erdrich Umformtechnikul ei olnud direktiivi 2003/49 artikli 1 lõike 15 alusel mingit kohustust. Lisaks tuleb meenutada, et direktiiv ise ei saa tekitada üksikisikule kohustusi ning direktiivile ei saa seega tema vastu tugineda (3. mai 2005. aasta kohtuotsus Berlusconi jt, C‑387/02, C‑391/02 ja C‑403/02, EU:C:2005:270, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Kuna direktiivis 2003/49 ei ole ette nähtud tähtaega litsentsitasudest saadud tulu maksuvabastuse taotlust kinnitava tõendi ja muude andmete esitamiseks, tuleb see tähtaeg menetlusautonoomia põhimõtte alusel kindlaks määrata iga liikmesriigi riigisiseses õiguskorras (vt analoogia alusel 22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Shell Deutschland Oil, C‑553/21, EU:C:2022:1030, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika). Käesoleval juhul, nagu märgib Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas Tšehhi õiguses on kehtestatud tähtaeg, mida saab kohaldada põhikohtuasjas kõne all olevale olukorrale.
39      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et selles ei ole kehtestatud tähtaega niisuguse tõendi ja muude selliste andmete esitamiseks, mida lähteliikmesriik võib mõistlikult nõuda selleks, et teha direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel maksuvabastuse andmise otsus, ega piirangut ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
Kohtukulud
40      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.      Nõukogu 3. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/49/EÜ eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta tuleb tõlgendada nii, et see lubab lähteliikmesriigil anda selle direktiivi artikli 1 lõike 12 kohaselt tehtud otsuse alusel maksuvabastuse ajavahemiku osas, mis eelneb selle otsuse tegemise kuupäevale, või isegi ajavahemiku osas, mis eelneb kuupäevale, mil pädevale asutusele esitatakse tõendid ja muud andmed, mida see liikmesriik võib mõistlikult nõuda.
2.      Direktiivi 2003/49 tuleb tõlgendada nii, et selles ei ole kehtestatud tähtaega niisuguse tõendi ja muude selliste andmete esitamiseks, mida lähteliikmesriik võib mõistlikult nõuda selleks, et teha direktiivi artikli 1 lõike 12 alusel maksuvabastuse andmise otsus, ega piirangut ajavahemikule, mille jooksul võib enne tõendi ja muude andmete esitamist maksuvabastust anda.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: tšehhi.