62024TO0178
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)
11. veebruar 2025 (
*1
)
Dokumentidega tutvumine – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – COVID‑19 vaktsiinide tootmist käsitlevad dokumendid – Dokumentidega tutvumise õiguse andmisest vaikimisi keeldumine – Sõnaselge otsus, mis võeti vastu pärast hagi esitamist – Otsuse tegemise vajaduse äralangemine
Kohtuasjas T‑178/24,
Corinne Reverbel, elukoht Dému (Prantsusmaa), esindaja: avocate D. Protat,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Burón Pérez ja K. Herrmann,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president P. Škvařilová‑Pelzl (ettekandja), kohtunikud G. Steinfatt ja R. Meyer,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Hageja Corinne Reverbel palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Komisjoni 7. veebruari 2024. aasta vaikimisi tehtud otsus, millega jäeti rahuldamata tema 15. detsembri 2023. aasta kordustaotlus tutvuda mitme dokumendiga (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust ja asjaolud, mis leidsid aset pärast hagi esitamist
2
Hageja esitas 1. märtsil 2023 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 7 lõike 1 alusel taotluse tutvuda mitme dokumendiga, mis puudutavad COVID‑19 vaktsiinide tootmist.
3
Komisjon vastas sellele taotlusele 30. novembril 2023.
4
Esimesena teatas komisjon selles otsuses hagejale, et ta on teinud kindlaks dokumendi, mis kuulub hageja taotluse kohaldamisalasse. Tegemist oli Euroopa Ravimiameti (EMA) 25. novembri 2021. aasta hindamisaruandega (edaspidi „EMA aruanne“).
5
Teisena võimaldas komisjon tutvuda EMA aruandega osaliselt, sest selle dokumendi täies ulatuses avalikustamist takistavad komisjoni hinnangul esiteks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud erand dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutab eraelu puutumatust ja isikupuutumatust, eelkõige kooskõlas isikuandmete kaitset käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega; teiseks määruse artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud erand dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutab füüsilise või juriidilise isiku ärihuvide, sealhulgas intellektuaalomandi kaitset, ning kolmandaks selle määruse artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erand dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutab kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärkide kaitset.
6
Hageja esitas 15. detsembri 2023. aasta kirjaga, mille komisjon registreeris 18. detsembril 2023, määruse nr 1049/2001 artikli 7 lõike 2 alusel kordustaotluse, milles palus komisjonil oma seisukoht läbi vaadata.
7
Komisjon teatas 17. jaanuari 2024. aasta e‑kirjaga hagejale, et kordustaotlusele ei ole võimalik vastata määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõikes 1 ette nähtud 15‑päevase tähtaja jooksul, mis lõppes samal päeval. Komisjoni sõnul ei olnud selleks kuupäevaks veel kogutud täieliku analüüsi tegemiseks vajalikke andmeid.
8
Komisjon andis 7. veebruari 2024. aasta e‑kirjaga hagejale teada, et tema kordustaotlusele ei ole võimalik vastust anda, kuna käimas on sisekonsultatsioonid, ja võttes arvesse taotletud dokumendi päritolu, peab komisjon määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 4 kohaselt konsulteerima ka kolmandate isikutega.
9
Hageja esitas käesoleva hagi 2. aprillil 2024.
10
Vastuseks hageja kordustaotlusele võttis komisjon 4. juunil 2024 määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõike 1 alusel vastu sõnaselge otsuse (edaspidi „sõnaselge kinnitav otsus“). Selle otsusega võimaldas ta hagejal suuremas ulatuses osaliselt tutvuda EMA aruandega.
11
Sõnaselges kinnitavas otsuses märkis komisjon, et EMA aruandega ei ole võimalik täies ulatuses tutvuda, võttes arvesse ühelt poolt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti a kolmandas taandes ette nähtud erandit dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutab avalike huvide kaitsmist seoses rahvusvaheliste suhetega, ning teiselt poolt selle määruse artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud erandit dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutab eraelu puutumatuse ja isikupuutumatuse kaitset. Lisaks kinnitas komisjon selles otsuses, et tema käsutuses ei ole ühtegi muud dokumenti, mis vastaks 1. märtsi 2023. aasta taotluses esitatud kirjeldusele (vt eespool punkt 2).
12
Komisjon esitas 17. juunil 2024 otsuse tegemise vajaduse äralangemise tuvastamise taotluse.
Poolte nõuded
13
Hageja palub oma hagiavalduses Üldkohtul vaidlustatud otsus tühistada.
14
Komisjon palub Üldkohtul otsuse tegemise vajaduse äralangemise tuvastamise taotluses:
–
tuvastada, et hagi ese on ära langenud ja puudub vajadus asjas otsus teha;
–
jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.
15
Oma seisukohtades komisjoni taotluse kohta tuvastada, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud, palub hageja Üldkohtul see taotlus rahuldamata jätta ja kinnitab vaidlustatud otsuse tühistamise nõuet.
Õiguslik käsitlus
16
Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõigetes 2 ja 7 on sätestatud, et Üldkohus võib poole taotlusel tuvastada, et hagi ese on ära langenud ja puudub vajadus asjas otsus teha.
17
Kuna komisjon palus tuvastada, et hagi ese on ära langenud ja puudub vajadus asjas otsus teha, otsustas Üldkohus lahendada selle taotluse menetlust jätkamata, leides, et tal on kohtuasja toimikus olevate dokumentide põhjal piisavalt teavet.
18
Tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peab vaidluse ese, nagu ka põhjendatud huvi, säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära. See eeldab, et hagi tulemusel võib selle esitanud isik saada mingit kasu (4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 43).
19
Käesolevas asjas jättis komisjon eespool punktis 3 nimetatud 30. novembri 2023. aasta otsusega osaliselt rahuldamata hageja 1. märtsil 2023 esitatud dokumentidega tutvumise taotluse. Selle otsuse järel esitas hageja kordustaotluse.
20
On selge, et komisjon võttis sõnaselge kinnitava otsuse vastu pärast käesoleva hagi esitamist. Selle otsusega võimaldas ta suuremas ulatuses osaliselt tutvuda EMA aruandega ning ülejäänud osas kinnitas sõnaselgelt hageja kordustaotluse rahuldamata jätmist.
21
Mis puudutab esimesena kordustaotluse sõnaselget rahuldamata jätmist, siis tuleb meenutada, et dokumentidega tutvumise kordustaotluse sõnaselge rahuldamata jätmise otsuse vastuvõtmisega tunnistab institutsioon selle taotluse rahuldamata jätmise kohta vaikimisi tehtud otsuse kehtetuks (vt selle kohta 2. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Strack vs. komisjon, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, punktid 88 ja 89; 2. juuli 2015. aasta kohtuotsus Typke vs. komisjon, T‑214/13, EU:T:2015:448, punkt 37; 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus ViaSat vs. komisjon, T‑734/17, ei avaldata, EU:T:2020:123, punktid 16 ja 17, ning 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus AlzChem Group vs. komisjon, T‑569/19, EU:T:2021:628, punkt 27).
22
Selline vaidlustatud akti kehtetuks tunnistamine, arvestades selle tagasiulatuvat mõju (vt selle kohta 17. aprilli 1997. aasta kohtuotsus de Compte vs. parlament, C‑90/95 P, EU:C:1997:198, punkt 35), toob kaasa vaidluse eseme äralangemise (vt selle kohta 7. juuni 2007. aasta kohtuotsusWunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punktid 48 ja 49; 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45, ning 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Leino‑Sandberg vs. parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 33).
23
Sellisel juhul ei saa vaikimisi tehtud otsuse peale esitatud hagi läbivaatamist põhjendada ei eesmärgiga vältida etteheidetava rikkumise kordumist ega eesmärgiga lihtsustada vajaduse korral kahju hüvitamise hagi esitamist, kuna need eesmärgid on saavutatavad sõnaselge otsuse peale esitatud hagi läbivaatamisega (vt selle kohta 10. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ryanair vs. komisjon, T‑494/08–T‑500/08 ja T‑509/08, EU:T:2010:511, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Käesolevas asjas viis sõnaselge kinnitava otsuse vastuvõtmine, niivõrd kui sellega jäeti hageja taotlus rahuldamata, vaidlustatud otsuse osalise kehtetuks tunnistamiseni ning seega langes selles osas ära käesoleva hagi ese, milles paluti viimati nimetatud otsus tühistada.
25
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja esitatud argumendid tema taotluse sõnaselge rahuldamata jätmise kohta.
26
Hageja väidab, et tema kordustaotluse sõnaselge rahuldamata jätmine on selleni jõudmiseks kulunud ebamõistlikult pika menetlusaja tõttu tühine ning järelikult ei saa sellele tema vastu tugineda.
27
Sellega seoses tuleb märkida, et hageja taotluse osaline rahuldamata jätmine mõjutab paratamatult tema olukorda, kuna hagejal ei ole osalise rahuldamata jätmise tõttu võimalik kõnealuste dokumentidega tutvuda.
28
Lisaks, isegi kui asuda seisukohale, et hageja on vaidlustanud kordustaotluse sõnaselge rahuldamata jätmise õiguspärasuse ja see võimalik õigusvastasus oleks võinud mõjutada seda, kas sellele rahuldamata jätmisele saab tugineda, tuleb tema argument igal juhul tagasi lükata.
29
Mis puudutab esiteks rahuldamata jätmist kinnitava sõnaselge otsuse vastuvõtmist pärast määruse nr 1049/2001 artiklis 8 vastamiseks ette nähtud tähtaegu, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et kui institutsioon ei järgi nimetatud artiklis vastamiseks ette nähtud tähtaegu, on see institutsioon endiselt kohustatud andma huvitatud isiku taotlusele põhjendatud vastuse, isegi kui see antakse hilinemisega. Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et sellisel juhul võib huvitatud isik vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõigetele 1 ja 3 kasutada kahte liiki menetlust. Ta võib ühelt poolt esitada ELTL artikli 228 alusel kaebuse Euroopa Ombudsmanile või teiselt poolt esitada vastamise tähtaegade järgimata jätmisega tekitatud võimaliku kahju eest hüvitise saamiseks ELTL artikli 340 alusel Üldkohtule kahju hüvitamise hagi (14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Sea Handling vs. komisjon, C‑271/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:557, punktid 85–87).
30
Seega tuleb tõdeda, et määruse nr 1049/2001 artiklis 8 ette nähtud tähtaegade eiramine ei mõjuta sõnaselge kinnitava otsuse õiguspärasust.
31
Mis puudutab teiseks kehtetuks tunnistamise otsuse vastuvõtmist ebamõistliku aja möödumisel, siis on tõsi, et kohtupraktika kohaselt peab õigusvastase ja õigusi tekitava haldusakti tagasiulatuv kehtetuks tunnistamine toimuma mõistliku aja jooksul (vt 16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Vaidlustatud otsus, mis on hageja taotluse rahuldamata jätmise otsus, ei kujuta endast siiski hageja suhtes õigusi tekitavat akti. Seega ei ole eespool punktis 31 viidatud kohtupraktika käesoleval juhul asjakohane (vt selle kohta 16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, punkt 60).
33
Lisaks kohaldatakse tingimust, mille kohaselt akt tunnistatakse kehtetuks, kui see on õigusvastane, sellistes valdkondades, kus tuleb vältida seda, et kehtetuks tunnistamisega saaks institutsioon hoiduda kohtulikust kontrollist oma tegevuse üle (vt selle kohta 16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, punktid 68–71, ning 11. juuli 2013. aasta kohtuotsus BVGD vs. komisjon, T‑104/07 ja T‑339/08, ei avaldata, EU:T:2013:366, punkt 80). Sõnaselge kinnitava otsuse vastuvõtmine ei too sellist ohtu kaasa. Vastupidi, see võimaldab taotlejal teada rahuldamata jätmise põhjuseid, millele institutsioon tema vastu tugines.
34
Järelikult ei ole hagejal enam huvi dokumentidega tutvumise kordustaotluse vaikimisi rahuldamata jätmise kehtetuks tunnistamise vastu, kuna seda vaikimisi tehtud otsust kinnitati hiljem sõnaselge rahuldamata jätmise otsusega.
35
Teisena, mis puudutab EMA aruandega suuremas ulatuses osalise tutvumise võimaldamist komisjoni poolt, siis tuleb meenutada, et ainuüksi seda, et vaidlusalused dokumendid tehakse pärast taotluse rahuldamata jätmist kättesaadavaks, ilma et institutsioon sõnaselge kehtetuks tunnistamisega oma viga tunnistaks, ei saa pidada kehtetuks tunnistamiseks (vt selle kohta 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych vs. komisjon, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, punktid 72–75, ning 22. märtsi 2018. aasta kohtuotsus De Capitani vs. parlament, T‑540/15, EU:T:2018:167, punktid 31–33).
36
Sellega seoses ei too vaidlustatud otsuste kehtetus, mis on ilmnenud pärast hagi esitamist, iseenesest kaasa Üldkohtu kohustust otsustada, et kohtuotsuse tegemise vajadus on ära langenud kohtuasja eseme või põhjendatud huvi puudumise tõttu kohtuotsuse kuulutamise kuupäeval (vt selle kohta 7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkt 47; 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45; 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Leino-Sandberg vs. parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 33, ning 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, punkt 59).
37
Hagejal võib seega säilida huvi vaidlustatud otsuse tühistamise vastu võimaliku kahju hüvitamise hagi esitamiseks, kuna tal lubati EMA aruandega suuremas ulatuses osaliselt tutvuda alles sõnaselge kinnitava otsuse vastuvõtmise ajal.
38
Hageja ei saa põhjendatud huvi siiski õigustada pelgalt viitega võimalusele esitada tulevikus kahju hüvitamise hagi, ilma et ta tugineks konkreetsetele tõenditele, mis puudutavad väidetava õigusvastasuse tagajärgi tema olukorrale ja talle väidetavalt tekitatud sellise kahju laadi, mille hüvitamist sellise hagiga taotletakse (vt selle kohta 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych vs. komisjon, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, punkt 74, ning 28. septembri 2021. aasta kohtumäärus Airoldi Metalli vs. komisjon, T‑611/20, ei avaldata, EU:T:2021:641, punktid 68 ja 69).
39
Käesolevas asjas ei ole hageja esitanud ühtegi konkreetset tõendit.
40
Järelikult ei saa ta otsuse tegemise vajaduse äralangemisele vastu vaielda põhjendusel, et vaidlustatud otsuse õigusvastasuse võimalik tuvastamine võimaldaks tal hiljem esitada kahju hüvitamise hagi eesmärgiga hüvitada talle selle otsusega tekitatud kahju.
41
Kõike eeltoodut arvestades tuleb tõdeda, et käesoleva hagi ese on ära langenud ja puudub vajadus selle kohta otsus teha.
Kohtukulud
42
Kodukorra artikli 137 kohaselt jaotab Üldkohus juhul, kui vajadus lahendi tegemiseks langeb ära, kohtukulud omal äranägemisel.
43
Käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades tuleb jätta poolte kohtukulud nende endi kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
määrab:
1.
Otsuse tegemise vajadus on ära langenud.
2.
Jätta Corinne Reverbeli ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.
Luxembourg, 11. veebruar 2025
Kohtusekretär
V. Di Bucci
Koja president
P. Škvařilová‑Pelzl
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.