Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
prezentate la 6 decembrie 2018(1)
Cauza C‑596/17
Japan Tobacco International SA,
Japan Tobacco International France SAS
împotriva
Premier ministre,
Ministre de l'Action et des Comptes publics,
Ministre des Solidarités et de la Santé
[cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța)]
„Trimitere preliminară – Directiva 2011/64/UE – Accize aplicate tutunului prelucrat – Articolul 15 alineatul (1) – Determinarea liberă a prețurilor maxime la vânzarea cu amănuntul – Reglementare națională prin care se impune producătorilor și importatorilor să stabilească un preț unic de vânzare cu amănuntul exprimat prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame pentru fiecare produs din tutun fără posibilitatea ca acest preț să varieze în funcție de conținutul pachetelor unitare”
I.      Introducere
1.        Cererea de decizie preliminară formulată de Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) privește interpretarea articolului 15 din Directiva 2011/64/UE privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat(2) coroborat cu articolele 2-5 din directiva menționată.
2.        Această cerere se înscrie în cadrul unei acțiuni în anularea anumitor dispoziții din două scrisori, adresate de autoritățile franceze producătorilor și furnizorilor agreați de produse din tutun, referitoare la modalitățile de omologare a prețurilor de vânzare cu amănuntul a tutunului prelucrat în Franța metropolitană. Potrivit acestor scrisori, care reiterează dispozițiile articolului 572 din code général des impôts (Codul general al impozitelor, denumit în continuare „CGI”), un preț unic de vânzare cu amănuntul pentru fiecare produs din tutun este stabilit în mod liber de către acești operatori și trebuie raportat la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame. Acest sistem are ca efect faptul că prețul unitar pentru fiecare produs rămâne același indiferent de conținutul ambalajului în care este eliberat pentru consum. Prin urmare, producătorii și importatorii nu pot să varieze prețul cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor în funcție de pachetul unitar în care sunt prezentate.
3.        Instanța de trimitere urmărește în esență să afle dacă o reglementare națională cum este articolul 572 din CGI este compatibilă, în măsura în care produce un asemenea efect, cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64. În temeiul acestei dispoziții, producătorii sau importatorii sunt liberi să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor, care constituie baza de evaluare a accizei proporționale aplicabile tutunului prelucrat.
4.        În încheierea analizei noastre, vom concluziona că articolul
15 alineatul
(1) din această directivă nu se opune unei asemenea reglementări naționale.
II.    Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
5.        În conformitate cu articolul 1 din Directiva 2011/64, aceasta „stabilește principiile generale pentru armonizarea structurii și a ratelor accizei care se aplică tutunului prelucrat în statele membre”.
6.        Articolul 2 alineatul (1) din această directivă prevede:
„În sensul prezentei directive, tutun prelucrat înseamnă:
(a)      țigarete;
(b)      trabucuri și țigări de foi;
(c)      tutun de fumat:
(i)      tutun tăiat fin destinat rulării în țigarete;
(ii)      alte tipuri de tutun de fumat.”
7.        Articolele 3, 4 și 5 din respectiva directivă definesc țigaretele, trabucurile sau țigările de foi și tutunul de fumat.
8.        Articolul
15 alineatul
(1) din aceeași directivă are următorul cuprins:
„Producătorii sau, dacă este cazul, reprezentanții sau agenții lor autorizați din Uniune și importatorii de tutun din țările terțe sunt liberi să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor și pentru fiecare stat membru în care se introduc produsele în cauză în vederea consumului.
Primul paragraf nu poate împiedica în niciun fel punerea în aplicare a sistemelor legislative naționale în ceea ce privește controlul nivelurilor de preț sau respectarea prețurilor impuse, cu condiția ca acestea să fie compatibile cu legislația Uniunii.”
B.      Dreptul francez
9.        Articolul
572 din CGI, în versiunea sa rezultată din loi du 26 janvier 2016 de modernisation du système de santé (Legea din 26 ianuarie 2016 privind modernizarea sistemului de sănătate), prevede:
„Prețul de vânzare cu amănuntul pentru fiecare produs, exprimat prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame, este unic pe întreg teritoriul și este determinat în mod liber de producătorii și de furnizorii agreați. Prețul se aplică după ce a fost omologat prin ordinul comun al ministrului responsabil pentru sănătate și al celui responsabil pentru buget, în condițiile ce vor fi stabilite prin decret al Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța). Acesta nu poate fi totuși omologat dacă este mai mic decât suma dintre prețul de cost și toate taxele aplicabile.
[…]”
III. Litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
10.      La 30 septembrie 2016 și la 20 ianuarie 2017, societățile Japan Tobacco International SA și Japan Tobacco International France SAS (denumite în continuare, împreună, „societățile Japan Tobacco”) au introdus în fața Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) acțiuni având ca obiect anularea pentru abuz de putere a unor dispoziții din două scrisori, din 6 aprilie 2016 și din 22 noiembrie 2016, adresate de autoritățile franceze producătorilor și furnizorilor agreați de produse din tutun. Aceste scrisori prezintă modalitățile de omologare a prețurilor de vânzare cu amănuntul a tutunului prelucrat în Franța metropolitană, astfel cum sunt prevăzute la articolul 572 din CGI.
11.      Această dispoziție impune producătorilor
și furnizorilor să stabilească un preț unic de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor din tutun, exprimat prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame, indiferent de conținutul ambalajului lor. Potrivit scrisorii din 22 noiembrie 2016, fiecare produs se definește, în acest context, prin asocierea unei mărci și a unei denumiri comerciale. Această regulă, denumită în continuare „regula prețului raportat la 1 000”, presupune că prețul fiecărui produs rămâne același indiferent de pachetul unitar (numit „referință”) în care este prezentat. Regula prețului raportat la 1 000 are drept finalitate evitarea creșterii consumului de tutun care ar putea rezulta din reducerea prețurilor anumitor produse atunci când sunt ambalate în cantități mai mari.
12.      În susținerea acțiunilor lor, societățile Japan Tobacco arată, printre altele, că articolul
572 din CGI, pe care se întemeiază scrisorile atacate, încalcă principiul determinării libere a prețurilor maxime de vânzare cu amănuntul a produselor din tutun prevăzut la articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64, în măsura în care împiedică luarea în calcul, la stabilirea acestor prețuri, a unor eventuale diferențe de costuri de ambalare legate de cantitățile ambalate.
13.      În această privință, instanța de trimitere are îndoieli, în primul rând, cu privire la domeniul de aplicare al directivei menționate. Aceasta arată că directiva respectivă poate fi interpretată, conform obiectului său fiscal, în sensul că reglementează doar prețurile produselor din tutun în măsura în care sunt supuse accizelor, și anume prețul țigaretelor, al trabucurilor, al țigărilor de foi și al tutunului de fumat, astfel cum sunt definite la articolele 2-5 din aceeași directivă(3). Principiul consacrat la articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64 nu s‑ar aplica, așadar, pachetului unitar al acestor produse. În consecință, regula prețului raportat la 1 000, în măsura în care interzice producătorilor să varieze prețurile produselor în funcție de conținutul pachetelor unitare, nu poate să aducă atingere acestui principiu.
14.      Cu toate acestea, Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) amintește că, în două hotărâri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, pronunțate în anii 2002(4) și 2010(5), Curtea a declarat contrare acestei dispoziții două versiuni anterioare ale articolului 572 din CGI care instituiau, pe lângă regula prețului raportat la 1 000, sisteme de prețuri minime obligatorii de vânzare cu amănuntul pentru produsele din tutun. În opinia Curții, aceste sisteme erau susceptibile să aducă atingere normelor în materie de concurență liberă, întrucât îi împiedicau pe anumiți producători sau importatori să obțină avantaje din prețuri de cost mai mici decât cele ale concurenților lor. Instanța de trimitere urmărește să afle dacă aceste hotărâri reflectă intenția Curții ca principiul liberei concurențe să prevaleze asupra obiectului fiscal specific al Directivei 2011/64. De asemenea, aceasta solicită să se stabilească dacă determinarea prețurilor produselor din tutun în funcție de ambalajul lor intră, sub rezerva definițiilor prevăzute la articolele 2-5 din această directivă, în domeniul de aplicare al libertății producătorilor și importatorilor garantate la articolul 15 alineatul (1) din directiva menționată.
15.      În al doilea rând, în ipoteza în care Curtea ar răspunde afirmativ la această întrebare, instanța de trimitere solicită ca aceasta să se pronunțe cu privire la compatibilitatea articolului 572 din CGI, în măsura în care articolul menționat îi împiedică pe acești operatori să varieze prețul de vânzare cu amănuntul pentru produsele lor în funcție de conținutul ambalajului, cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64. În această privință, instanța de trimitere subliniază că regula prețului raportat la 1 000 nu le interzice să transfere în mod global în prețurile prezentate la omologare diferențele de costuri de producție, oricare ar fi originea lor, ci doar să varieze prețurile în cauză în funcție de mărimea ambalajului.
16.      În acest context, Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Directiva [2011/64] trebuie interpretată în sensul că reglementează, având în vedere definițiile produselor din tutun pe care le conține la articolele 2, 3 și 4, și prețul produselor din tutun în ambalaj?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 15 din Directiva [2011/64], în măsura în care prevede principiul determinării libere a prețurilor produselor din tutun, trebuie interpretat în sensul că interzice o regulă de determinare a prețurilor acestor produse prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame, care are ca efect să interzică producătorilor de produse din tutun să varieze prețurile în funcție de eventuale diferențe în costul de ambalare a acestor produse?”
17.      Societățile Japan Tobacco, guvernele francez, italian și portughez, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise în fața Curții.
18.      Societățile Japan Tobacco, guvernul francez și Comisia au fost reprezentate în cadrul ședinței de audiere a pledoariilor, care a avut loc la 5 septembrie 2018.
IV.    Analiză
A.      Observații introductive
1.      Cu privire la sfera întrebărilor preliminare
19.      Prin intermediul celor două întrebări, pe care le vom examina împreună, Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) urmărește în esență să afle dacă o reglementare națională cum este articolul 572 din CGI, care obligă producătorii și importatorii să exprime prețul unic de vânzare cu amănuntul al fiecăruia dintre produsele lor prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame și le interzice astfel să varieze aceste prețuri în funcție de conținutul diferitor ambalaje în care aceste produse sunt eliberate pentru consum, este compatibilă cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64.
20.      Potrivit primei întrebări, această instanță solicită Curții să stabilească dacă directiva menționată reglementează determinarea prețurilor pentru produsele din tutun în ambalaje. Astfel cum reiese din decizia de trimitere, această întrebare se referă, mai precis, la domeniul de aplicare al principiului, prevăzut la articolul
15 alineatul
(1) din directiva menționată, al determinării libere de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor.
21.      Pe de o parte, astfel cum susțin toate părțile interesate cu excepția societăților Japan Tobacco, libertatea producătorilor și importatorilor consacrată la această dispoziție ar putea avea ca obiect stabilirea prețurilor de vânzare cu amănuntul „pentru fiecare dintre produsele lor”, înțelese ca referindu‑se la fiecare produs din tutun prelucrat de o anumită marcă și de un anumit tip care se încadrează într‑una din definițiile prevăzute la articolele 2-5 din directiva menționată, indiferent de conținutul ambalajului său (de exemplu fiecare țigaretă de marca X și de tipul Y)(6).
22.      Pe de altă parte, astfel cum susțin societățile Japan Tobacco, cuvintele „fiecare dintre produsele lor” ar putea fi interpretate în sensul că desemnează fiecare pachet unitar de produs (de exemplu fiecare pachet de 20, de 25 sau de 30 de țigarete de marca X și de tipul Y). Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 ar garanta astfel libertatea producătorilor și importatorilor de a stabili prețul cu amănuntul pentru fiecare referință pe care o comercializează.
23.      A doua întrebare
este adresată Curții numai în ipoteza în care aceasta ar reține, ca răspuns la prima întrebare, interpretarea articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 prezentată la punctul anterior. Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) solicită Curții să stabilească dacă o reglementare națională
cum este regula prețului raportat la 1 000 în discuție în litigiul principal ar încălca astfel această dispoziție, în măsura în care împiedică producătorii și importatorii să determine în mod liber diferența de preț
dintre pachetele unitare cu conținut diferit.
24.      În ipoteza în care Curtea ar considera, dimpotrivă, că „produsele” în sensul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 desemnează produsele din tutun prelucrat ca atare, indiferent de conținutul ambalajului lor, instanța de trimitere consideră că articolul 572 din CGI nu poate încălca dispoziția menționată. Aceasta ar fi situația din moment ce chiar formularea articolului 572 din CGI arată că prețurile produselor astfel definite sunt stabilite în mod liber.
25.      Deși împărtășim acest din urmă punct de vedere, vom preciza în analiza noastră coroborată a întrebărilor preliminare motivele pentru care o reglementare națională cum este regula prețului raportat la 1 000, prevăzută la articolul 572 din CGI, nu limitează, nici chiar în mod indirect, libertatea garantată la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64. Va trebui să explicăm în special în ce măsură o asemenea reglementare este diferită de versiunile anterioare ale articolului 572 din CGI cenzurate de Curte pentru motivul că restrâng această libertate(7).
2.      Cu privire la efectul reglementării naționale în discuție în litigiul principal avut în vedere de întrebările preliminare
26.      Considerăm că este de asemenea util să subliniem, cu titlu introductiv, că, deși articolul 572 din CGI exercită o serie de efecte restrictive asupra politicii comerciale a producătorilor și a importatorilor de tutun prelucrat, doar unul dintre acestea face obiectul prezentei trimiteri preliminare. Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) solicită Curții să stabilească dacă articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 se opune acestei dispoziții naționale doar în măsura în care aceasta obligă operatorii respectivi să exprime prețul de vânzare cu amănuntul prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame pentru fiecare dintre produsele lor, acest preț rămânând același indiferent de conținutul pachetului unitar în care produsul în discuție a fost eliberat pentru consum.
27.      Întrebările preliminare nu privesc, în schimb, conformitatea articolului 572 din CGI cu principiul determinării libere a prețurilor, în măsura în care această dispoziție are, în plus, ca efect, în primul rând, să se impună ca prețul cu amănuntul al fiecărui produs să fie uniform pe întreg teritoriul Franței metropolitane, în al doilea rând, să se impună un preț plafon(8) și, în al treilea rând, să se interzică producătorilor și importatorilor să varieze, în sens ascendent sau descendent, prețul cu amănuntul omologat de autoritatea administrativă.
28.      Cu toate acestea, în observațiile lor, societățile Japan Tobacco critică dispoziția menționată și în măsura în care produce acest triplu efect. În special, acestea invocă incompatibilitatea articolului 572 din CGI cu principiul determinării libere a prețurilor, pentru motivul că prețul cu amănuntul, stabilit în conformitate cu această dispoziție, constituie, după omologare, nu numai un preț maxim, ci și un preț minim și, prin urmare, un preț fix la revânzare.
29.      Pentru a se evita orice confuzie cu privire la acest punct, precizăm de la bun început că acest aspect al articolului 572 din CGI, referitor la politica de prețuri, este lipsit de pertinență în raport cu articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64. Astfel cum reiese din jurisprudența prezentată în continuare(9), această dispoziție presupune doar ca prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele producătorilor sau importatorilor, în măsura în care formează baza de evaluare a accizei ad valorem, să fie stabilit în mod liber de aceștia din urmă. Aceasta nu se opune unei măsuri naționale prin care se impune respectarea de către producători și importatori a unui preț fix pe care ei înșiși l‑au determinat în mod liber.
30.      În această privință, Curtea a constatat că Directiva 2011/64 nu se opune unei politici de prețuri în măsura în care aceasta nu împiedică realizarea obiectivelor directivei menționate, în special a aceluia de a exclude denaturarea concurenței în privința diferitor categorii de tutun prelucrat care aparțin aceluiași grup(10).
31.      Din această perspectivă, Curtea a statuat în Hotărârea Etablissements Fr. Colruyt(11) că articolul 15 alineatul (1) din directiva menționată nu se opune unei reglementări naționale care interzice comercianților cu amănuntul să vândă produse din tutun la un preț unitar inferior prețului pe care producătorul sau importatorul l‑a menționat pe timbrul fiscal aplicat pe produsele respective, în măsura în care prețul respectiv a fost stabilit în mod liber de acesta din urmă. În opinia Curții, o asemenea reglementare „nu se încadrează în situația menționată la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64”(12).
32.      În același mod, această dispoziție nu interzice o reglementare națională care prevede că prețul de vânzare cu amănuntul omologat este unic – cu alte cuvinte, fix, așadar, atât maxim, cât și minim –, cu condiția ca acest preț să fie determinat în mod liber de producători sau importatori.
B.      Cu privire la interpretarea articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64
33.      Astfel cum s‑a menționat mai sus, Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) solicită Curții să stabilească dacă sintagma „fiecare dintre produsele lor”, în sensul articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64, se referă la fiecare dintre produsele din tutun prelucrat de o anumită marcă sau de un anumit tip eliberate pentru consum de către producători sau importatori sau chiar la fiecare dintre pachetele unitare ale acestor produse din tutun prelucrat. Instanța de trimitere adresează Curții această întrebare pentru a se putea pronunța cu privire la conformitatea dispoziției menționate cu regula prețului raportat la 1 000 în măsura în care interzice variația prețului cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele din tutun prelucrat în funcție de conținutul diferitor sale ambalaje.
34.      Întrucât modul de redactare a articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 nu clarifică întinderea expresiei în discuție, aceasta trebuie identificată prin interpretarea dispoziției menționate în raport cu economia generală a acestei directive, precum și cu finalitatea pe care o urmăresc dispoziția menționată și directiva din care face parte(13).
1.      Interpretarea în lumina economiei generale
35.      Pentru armonizarea structurii accizei efectuată prin Directiva 2011/64, prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele producătorilor și importatorilor, la care se referă articolul 15 alineatul (1) din această directivă, servește drept bază pentru calcularea părții proporționale a accizei aplicate tutunului prelucrat(14).
36.      În acest context, „produsele” menționate de această dispoziție, al căror preț maxim cu amănuntul trebuie să fie determinat în mod liber de acești operatori, desemnează, în opinia noastră, produsele din tutun prelucrat în măsura în care sunt supuse accizei.
37.      În această privință, articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2011/64 prevede că „tutunul prelucrat” care intră în domeniul de aplicare al accizei armonizate cuprinde, în primul rând, țigaretele, în al doilea rând, trabucurile și țigările de foi și, în al treilea rând, tutunul de fumat. Articolele 3-5 din această directivă definesc cele trei categorii de tutun prelucrat în funcție de caracteristici și de modul de utilizare(15). Aceste definiții menționează doar ambalajul „primar” care permite consumul de tutun(16), fără a distinge tutunul prelucrat în funcție de ambalajul „exterior”(17).
38.      În schimb, ambalajul exterior al produselor din tutun face, astfel cum au arătat guvernul francez și Comisia, obiectul unor măsuri de armonizare în cadrul Directivei 2014/40. Articolul 2 punctul 4 din această directivă definește „produsele din tutun”. „Țigareta” și „trabucul” sunt definite la punctele 10 și 11 ale acestui articol printr‑o trimitere la definițiile prevăzute la articolul 3 și la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2011/64. Aceste noțiuni se deosebesc de noțiunea „pachet unitar”, pe care articolul 2 punctul 30 din Directiva 2014/40 o definește ca fiind „cel mai mic ambalaj individual al unui produs din tutun sau produs conex care este introdus pe piață”. În această privință, articolul 14 alineatul (1) din directiva menționată reglementează conținutul minim al pachetelor unitare aferente anumitor produse din tutun.
39.      Nici dispozițiile Directivei 2011/64 referitoare la calcularea accizei armonizate nu fac aluzie la pachetul unitar în care este vândut tutunul prelucrat, la fel ca articolele 2-5 din această directivă.
40.      În ceea ce privește țigaretele, acestea fac, potrivit articolului 7 alineatul (1) din directiva menționată, obiectul unei accize ad valorem calculate la prețul maxim de vânzare cu amănuntul, incluzând drepturile vamale, precum și al unei accize specifice calculate pe unitatea de produs. Contrar celor afirmate de societățile Japan Tobacco, noțiunea „prețul maxim de vânzare cu amănuntul” nu face nicidecum trimitere, în acest context, la pachetele unitare de produse în contrast cu noțiunea „unitatea de produs”. Astfel, „prețul maxim de vânzare cu amănuntul” se distinge de „unitatea de produs”, în măsura în care primul reprezintă baza de evaluare a accizei proporționale care rezultă din aplicarea la acest preț a unei rate identice pentru toate țigaretele, în timp ce cea de a doua reprezintă baza de evaluare a accizei specifice, al cărei nivel este același pentru toate țigaretele(18).
41.      Astfel cum a arătat guvernul francez, nicio dispoziție din Directiva 2011/64 nu prevede că pachetul de țigarete este unitatea de măsură în scopul calculării uneia sau alteia dintre componentele dreptului de acciză. În plus, întrucât acestea trebuie să fie aceleași pentru toate țigaretele, rata accizei ad valorem
și nivelul accizei specifice nu pot varia în funcție de conținutul pachetelor unitare.
42.      Tot în mod eronat, în opinia noastră, societățile Japan Tobacco susțin că noțiunea „prețul mediu ponderat de vânzare cu amănuntul”, care figurează la articolul 8 alineatul (2) și la articolul 10 din Directiva 2011/64, ar avea un domeniu de aplicare util numai cu condiția ca prețul unitar al unei țigarete să poată varia în funcție de mărimea pachetului. Astfel, această noțiune servește drept referință în vederea stabilirii ponderii accizelor specifice în cadrul sarcinii fiscale totale și a accizei globale minime pe țigarete. În acest context, „prețul mediu ponderat de vânzare cu amănuntul” se calculează în raport cu valoarea totală a tuturor țigaretelor (toate mărcile incluse) eliberate pentru consum, care are la bază prețul de vânzare cu amănuntul la care se adaugă toate taxele, împărțită la cantitatea totală de țigarete eliberate pentru consum în anul calendaristic anterior. Prin urmare, utilitatea noțiunii nu depinde nicidecum de existența unor variații între prețurile aceleiași țigarete în funcție de diferitele pachete unitare în care este prezentată.
43.      Alt tutun prelucrat decât țigaretele face, în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2011/64, obiectul unei accize care poate fi ad valorem (calculată pe baza prețului maxim de vânzare cu amănuntul al fiecărui produs, determinat liber), specifică (exprimată pe kilogram sau pentru un anumit număr de bucăți, în cazul trabucurilor și al țigărilor de foi) sau o combinație a celor două. Pachetul unitar nu constituie nici în acest context o referință în scopul calculării accizei.
44.      În plus, această dispoziție prevede că statele membre pot stabili o sumă minimă pentru acciza ad valorem sau o combinație, în timp ce alineatul (2) al acestui articol prevede anumite rate sau sume minime pe care trebuie să le atingă acciza globală. În conformitate cu alineatul (3) al articolului menționat, aceste taxe sau cantități se aplică tuturor produselor care aparțin grupei de tutunuri prelucrate în cauză(19), fără a face o distincție în cadrul fiecărei grupe în funcție, printre altele, de prezentare. Astfel cum a arătat guvernul francez, această dispoziție presupune că ratele și sumele minime ale accizei nu pot varia în funcție de ambalajul în care sunt prezentate produsele care se încadrează într‑o anumită grupă.
45.      Toate aceste considerații arată că tutunul prelucrat care face obiectul accizei armonizate constă nu în pachetele unitare de produse din tutun, ci chiar în țigarete, trabucuri, țigări de foi și tutun pentru fumat, astfel cum sunt definite la articolele 2-5 din Directiva 2011/64, independent de conținutul ambalajului lor.
46.      În opinia noastră, această definiție a obiectului accizei armonizate delimitează de asemenea limitele noțiunii „produse” în sensul articolului 15 alineatul (1) din această directivă. Astfel, întrucât prețul maxim cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele producătorilor și importatorilor, determinat în mod liber de aceștia din urmă, constituie baza de evaluare a accizei ad valorem, aceste produse desemnează tutunul prelucrat astfel cum a fost definit la punctul anterior.
47.      Interpretarea pe care o propunem presupune că această dispoziție consacră doar libertatea acestor operatori de a stabili prețul unitar pentru țigaretele, trabucurile și țigările de foi ale acestora sau prețul pe unitate de greutate a tutunului lor pentru fumat de o anumită marcă și de un anumit tip, fără a garanta că aceștia pot varia prețurile respective în funcție de conținutul ambalajelor în care sunt prezentate aceste produse.
48.      Finalitatea directivei menționate în general și a articolului
15 alineatul
(1) din aceasta în special confirmă interpretarea respectivă.
2.      Interpretarea teleologică
49.      Astfel cum prevede articolul
1 din aceasta, Directiva 2011/64 are ca obiect stabilirea principiilor generale pentru armonizarea structurii și a ratelor accizei care se aplică tutunului prelucrat în statele membre. Această armonizare are ca scop în special, astfel cum indică considerentul (9) al directivei menționate, să asigure o „concurență loială între diferitele categorii de tutun prelucrat care aparțin aceleiași grupe și care să nu fie denaturată de efectele induse de impozitare și, în consecință, deschiderea piețelor naționale ale statelor membre”. Potrivit considerentului (10) al directivei menționate, „[n]ecesitățile imperative ale concurenței implică un sistem de formare liberă a prețurilor pentru toate grupele de tutun prelucrate”.
50.      Din această perspectivă, potrivit jurisprudenței, articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 vizează, pe de o parte, să garanteze că determinarea bazei de evaluare a accizei proporționale aplicate produselor din tutun, respectiv prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru aceste produse, este supusă acelorași norme în toate statele membre. Această dispoziție urmărește, pe de altă parte, să protejeze libertatea operatorilor respectivi, pentru a putea beneficia efectiv de avantajul concurențial care rezultă din eventuale prețuri de cost mai mici pentru a propune prețuri de vânzare cu amănuntul mai atractive(20).
51.      Pe de altă parte, Curtea a precizat că articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64 presupune, în cadrul mecanismului de impozitare a tutunului, că prețul pentru fiecare produs, determinat de producător sau de importator și aprobat de autoritatea publică, se impune ca preț maxim și trebuie să fie respectat ca atare la toate nivelurile lanțului de distribuție până la vânzarea către consumator. Această regulă permite să se evite ca, prin depășirea prețului impus, să se poată aduce atingere integrității veniturilor fiscale(21). Regula respectivă garantează că producătorii și importatorii nu vor comunica un preț mai scăzut la momentul prelevării impozitului pentru a micșora sarcina fiscală, comercializând însă ulterior marfa la un preț mai ridicat(22).
52.      Realizarea acestor obiective impune, în opinia noastră, numai ca operatorii respectivi să fie liberi să determine prețul unitar al țigaretelor, al trabucurilor sau al țigărilor de foi sau prețul pe unitate de greutate a tutunului pentru fumat, de o anumită marcă și de un anumit tip, pe care le eliberează pentru consum. Aceasta nu presupune ca articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 să fie interpretat astfel încât să impună, în plus, ca aceștia din urmă să poată varia prețul cu amănuntul pentru fiecare dintre aceste produse în funcție de pachetele unitare în care sunt prezentate.
53.      În ceea ce privește în special obiectivul referitor la libera concurență, Curtea a subliniat că articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 prevede că producătorii și importatorii sunt liberi să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor, „pentru a se garanta o concurență efectivă între aceștia” (sublinierea noastră)(23). Principiul determinării libere a prețului maxim de vânzare cu amănuntul garantează astfel că modul de impozitare instituit de Directiva 2011/64 nu are ca efect secundar o denaturare a concurenței și un obstacol în calea liberei circulații a mărfurilor(24).
54.      În acest context, avantajul concurențial care trebuie să fie protejat se referă, în opinia noastră, la orice avantaj în ceea ce privește costurile de producție de care un producător sau un importator beneficiază în raport cu alți producători și importatori(25). Acesta nu desemnează avantajul concurențial pe care l‑ar prezenta un pachet unitar de tutun prelucrat de o anumită marcă și de un anumit tip în raport cu un alt pachet unitar din același tutun prelucrat vândut de același operator.
55.      Această interpretare nu este repusă în discuție de hotărârile în care Curtea a constatat incompatibilitatea cu principiul determinării libere a prețurilor a unor sisteme de prețuri minime obligatorii de vânzare cu amănuntul a produselor din tutun prelucrat prevăzute anterior în mai multe state membre, inclusiv Franța(26).
56.      În această privință, în Hotărârea din 27 februarie 2002, Comisia/Franța(27), articolul 572 din CGI, într‑o versiune anterioară celei în discuție în litigiul principal, a fost considerat contrar articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE(28) [al cărui conținut este preluat la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64]. Această versiune anterioară prevedea, în raport cu versiunea articolului
572 din CGI aplicabilă în speță, o constrângere suplimentară în sensul că prețul raportat la 1 000 de unități de produse dintr‑o categorie de țigarete vândute sub aceeași marcă nu putea fi mai mic, indiferent de metoda și de pachetul unitar, decât cel aplicat produsului celui mai vândut de această marcă. Curtea a considerat că dispoziția națională în discuție impunea în realitate un preț minim de vânzare cu amănuntul pentru țigarete, chiar dacă acest preț minim era stabilit doar în mod indirect. Or, în opinia Curții, stabilirea unui preț minim de vânzare cu amănuntul de către autoritățile publice limitează în mod inevitabil libertatea producătorilor și importatorilor de a stabili prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor, întrucât, în orice caz, acesta nu poate fi mai mic decât prețul minim obligatoriu.
57.      În Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța(29), articolul 572 din CGI, într‑o altă versiune anterioară, care impunea producătorilor și importatorilor un preț minim de vânzare cu amănuntul a țigaretelor corespunzător unui anumit procent, fixat prin decret, din prețul mediu al țigaretelor practicat pe piață, a fost de asemenea considerat contrar principiului determinării libere a prețurilor. Sistemul astfel stabilit era de natură să elimine diferențele dintre prețurile produselor concurente și să conducă aceste prețuri spre prețul produsului celui mai scump. Astfel, acest sistem împiedica libertatea producătorilor și a importatorilor de a stabili prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele lor. Curtea a criticat, în aceeași zi, sisteme similare instituite în Austria și în Irlanda(30) și, în același an, un sistem de prețuri minime obligatorii prevăzut în Italia(31).
58.      Curtea a precizat în aceste patru hotărâri pronunțate în anul 2010 că ar fi, în schimb, conform cu principiul determinării libere a prețurilor un sistem de preț minim care ar fi conceput în așa fel încât să excludă în orice ipoteză posibilitatea de a se aduce atingere avantajului concurențial care ar putea rezulta pentru anumiți producători sau importatori din prețuri de cost mai mici și, prin urmare, posibilitatea producerii unei denaturări a concurenței(32).
59.      În speță, societățile Japan Tobacco susțin că regula prețului raportat la 1 000 produce același efect ca un sistem de preț minim precum cel sancționat de Curte în Hotărârea din 27 februarie 2002, Comisia/Franța(33). Potrivit acestora, producătorul sau importatorul ar fi obligat să aleagă ca preț de referință pentru fiecare produs de o anumită marcă și cu o anumită denumire comercială date prețul unuia dintre pachetele unitare ale acestui produs și de a‑l aplica în același mod pentru toate pachetele unitare ale produsului respectiv. Avantajul concurențial de care acest operator ar putea beneficia ca urmare a prețurilor de cost mai mici ale pachetelor unitare care conțin cantități mai mari de tutun prelucrat ar fi neutralizat. Astfel, acesta ar fi împiedicat să orienteze consumatorii către produse al căror preț unitar este mai mic întrucât sunt ambalate în cantități mai mari.
60.      Aceste argumente nu ne conving.
61.      Amintim în această privință că nu ține de obiectivul urmărit de articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 posibilitatea unui producător sau importator de a obține profituri dintr‑o reducere a costurilor de producție legată de ambalarea produselor sale în cantități mai mari în scopul de a direcționa cererea spre cele mai mari pachete în care sunt vândute produsele sale din tutun de o anumită marcă sau de un anumit tip. Este necesar doar ca acest operator să poată beneficia de un eventual avantaj concurențial legat de costurile de producție mai mici ale produselor sale în raport cu cele ale concurenților săi(34).
62.      Or, o interpretare a acestei dispoziții care nu garantează producătorilor și importatorilor libertatea de a determina fluctuația prețului pentru fiecare dintre produsele lor din tutun prelucrat în funcție de conținutul ambalajului lor și care, prin urmare, autorizează o reglementare națională cum este regula prețului raportat la 1 000 în discuție în litigiul principal nu are ca efect anihilarea unui asemenea avantaj concurențial.
63.      Astfel cum a subliniat instanța de trimitere, singura constrângere indusă de această regulă constă în imposibilitatea de a declara un preț de vânzare cu amănuntul diferit pentru un produs de aceeași marcă și cu aceeași denumire comercială în funcție de pachetul unitar în care este prezentat. Producătorul sau importatorul în cauză își păstrează, pe de altă parte, libertatea în ceea ce privește determinarea prețului la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame din acest produs, fără a fi constrâns de prețul pachetului celui mai vândut. Regula prețului raportat la 1 000 nu limitează posibilitatea pentru producători și pentru importatori de a reflecta, în general, în prețurile cu amănuntul ale produselor lor eventualele costuri de producție mai mici decât cele aferente produselor concurenților lor.
64.      Astfel, prețul pe țigaretă, trabuc sau țigară de foi și pe unitate de greutate de tutun pentru fumat de o anumită marcă sau de un anumit tip, determinat în mod liber de acești operatori, are vocația să integreze o parte din totalul costurilor de producție referitoare la produsele de această marcă și de acest tip. Costurile de ambalare sunt incluse în acest preț în calitate de componente ale costurilor de producție, care constituie în sine un element al prețului de achiziție. Astfel cum a subliniat Comisia, libertatea producătorilor și a importatorilor de a determina prețul unitar pentru fiecare dintre produsele din tutun prelucrat o implică pe cea de a transfera către acesta costurile aferente diferitor ambalaje în care produsele respective sunt comercializate într‑o măsură și conform unei metode alese de ei.
65.      Acești operatori pot opta, de exemplu, pentru stabilirea unui preț pentru o țigaretă de o anumită marcă sau de un anumit tip care reflectă o medie a costurilor de ambalare aferente fiecăruia dintre pachetele în care este vândută această țigaretă. De asemenea, este posibil ca aceștia să stabilească în special un preț care să integreze costurile de ambalare referitoare la pachetele pentru care aceste costuri sunt cele mai ridicate sau cele mai puțin ridicate.
66.      În consecință, regula prețului raportat la 1 000 nu împiedică producătorii și importatorii să transfere în prețul fiecăruia dintre produsele lor din tutun prelucrat eventualul avantaj concurențial întemeiat pe costurile de producție, inclusiv pe costurile de ambalare, mai mici decât cele ale concurenților lor. Acest avantaj concurențial va trebui să fie însă repartizat la ansamblul pachetelor unitare ale unui produs de aceeași marcă și de același tip.
67.      Aceste considerații au evidențiat că o reglementare națională cum este regula prețului raportat la 1 000 nu poate fi asimilată, în privința efectelor sale, cu un sistem de preț minim obligatoriu. O reglementare de acest tip nu restrânge libertatea producătorilor și a importatorilor de a determina prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru produsele lor și nici nu limitează, prin urmare, concurența efectivă dintre acești operatori.
3.      Observații concluzive
68.      Având în vedere toate considerațiile care precedă, apreciem că libertatea prevăzută la articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64 are ca obiect stabilirea de către producători și importatori a prețului maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor din tutun prelucrat în măsura în care fac obiectul accizei. Aceste produse desemnează țigaretele, trabucurile sau țigările de foi și tutunul pentru fumat de o anumită marcă sau de un anumit tip, independent de conținutul ambalajului lor.
69.      Rezultă că dispoziția menționată nu se opune unei reglementări naționale cum este articolul 572 din CGI, care prevede că prețul unic pentru fiecare produs de o anumită marcă și de un anumit tip, determinat în mod liber de acești operatori, trebuie să fie exprimat prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000
de grame și, în consecință, nu poate varia în funcție de conținutul pachetelor unitare în care este eliberat pentru consum.
70.      Din motive de exhaustivitate, precizăm că această concluzie nu afectează aspectul dacă, astfel cum susțin guvernul italian și Comisia, articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64, pe lângă faptul că nu se opune, impune ca prețul maxim cu amănuntul pentru fiecare produs, care servește drept bază de evaluare a accizei ad valorem, să fie același cu unitatea (sau greutatea), indiferent de conținutul ambalajului în care este prezentat(35).
71.      Pentru a oferi instanței de trimitere un răspuns care să îi permită să soluționeze litigiul principal, este suficient să se clarifice că această dispoziție nu garantează producătorilor și importatorilor libertatea de a varia prețurile produselor lor în funcție de conținutul ambalajelor lor și, prin urmare, nu se opune unei reglementări naționale care împiedică o asemenea variație. Nu este necesar să se examineze dacă, în cadrul armonizării structurii accizei efectuate de Directiva 2011/64, statele membre își păstrează sau nu posibilitatea de a permite acestor operatori să determine fluctuația prețului maxim cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor, care servește ca bază de evaluare a accizei proporționale, în funcție de pachetul unitar în care acestea sunt eliberate pentru consum.
V.      Concluzie
72.      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă în comun la întrebările preliminare adresate de Conseil d'État (Consiliul de Stat, Franța) după cum urmează:
„Articolul
15 alineatul
(1) din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat nu se opune unei dispoziții naționale, cum este cea în discuție în litigiul principal, care prevede că producătorii și importatorii sunt liberi să determine un preț unic de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor din tutun prelucrat de o anumită marcă și de un anumit tip, exprimat prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame, acest preț
neputând varia în funcție de conținutul pachetelor unitare în care fiecare dintre aceste produse este eliberat pentru consum.”
1      Limba originală: franceza.
2      Directiva Consiliului din 21 iunie 2011 (JO 2011, L 176, p. 24).
3      Deși în decizia de trimitere se menționează în mod expres doar articolele 2-4 din Directiva 2011/64, instanța de trimitere a intenționat probabil să se refere
și la articolul
5 din această directivă, care definește tutunul de fumat.
4      Hotărârea din 27 februarie 2002, Comisia/Franța (C‑302/00, EU:C:2002:123).
5      Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111).
6      Noțiunile „marcă” și „tip”, deși nu sunt utilizate în mod expres la articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2011/64 pentru a identifica fiecare dintre produsele producătorilor și importatorilor, figurează la articolul 5 alineatele (1) și (6) din Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe (JO 2014, L 127, p. 1). De exemplu, o țigaretă de marca X poate fi de tipul „light”, „blonde” sau „brune”. Din dosarul prezentat Curții reiese că noțiunea „tip” corespunde noțiunii „denumirea produsului” utilizată în scrisoarea din 22 noiembrie 2016 în discuție în litigiul principal.
7      A se vedea Hotărârea din 27 februarie 2002, Comisia/Franța (C‑302/00, EU:C:2002:123),
și Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111).
8      Articolul 572 din CGI prevede că prețul produselor din tutun prelucrat nu poate fi mai mic decât suma dintre prețul de cost și toate taxele aplicabile produsului. Conformitatea acestui preț minim cu articolul 8 alineatul (6) din Directiva 2011/64, care permite statelor membre, în schimbul respectării anumitor condiții, să stabilească un prag minim de impozitare sub care acciza ad valorem să nu aibă un efect proporțional, nu este contestată în speță. A se vedea în această privință Hotărârea din 9 octombrie 2014, Yesmoke Tobacco (C‑428/13, EU:C:2014:2263, punctul 27).
9      A se vedea punctele 50, 51 și 53 din prezentele concluzii.
10      Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111, punctul 47).
11      Hotărârea din 21 septembrie 2016 (C‑221/15, EU:C:2016:704, punctele 27-31).
12      Hotărârea din 21 septembrie 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, punctul 29 și jurisprudența citată).
13      A se vedea în special Hotărârea din 1 iulie 2008, Suedia și Turco/Consiliul (C‑39/05 P
și C‑52/05 P, EU:C:2008:374, punctul 41), precum și Hotărârea din 16 iulie 2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, punctul 55).
14      A se vedea articolul 7 alineatul (1), articolul 9 alineatul (2) litera (b) și articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/64. A se vedea de asemenea punctele 40 și 43 din prezentele concluzii.
15      A se vedea în această privință considerentul (4) al Directivei 2011/64.
16      De exemplu, articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c) din Directiva 2011/64 include în categoria țigaretelor „rulouri de tutun care, prin simpla mânuire neindustrială, se introduc în tuburi de hârtie de țigarete” și „rulouri de tutun care, prin simpla mânuire neindustrială, se înfășoară în hârtie de țigarete”. Potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (a) din această directivă, categoria trabucurilor sau a țigărilor de foi acoperă, „dacă pot fi fumate ca atare, rulouri de tutun cu un înveliș exterior din tutun natural”.
17      Observăm totuși că articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2011/64 include în categoria „tutunului de fumat” „deșeuri de tutun destinate vânzării cu amănuntul”. Această trimitere la ambalare nu are ca scop să distingă între diferitele pachete unitare și deșeuri, ci să separe efectiv deșeurile care sunt supuse accizei armonizate, în măsura în care acestea sunt oferite spre vânzarea cu amănuntul, de celelalte deșeuri.
18      A se vedea articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2011/64.
19      Din articolul
13 din Directiva 2011/64 reiese că celelalte grupe de tutun prelucrat în afara
țigaretelor includ grupa de trabucuri și țigări de foi, grupa tutunului tăiat fin destinat rulării în țigarete, precum și grupa altor tipuri de tutun pentru fumat.
20      A se vedea în special Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111, punctul 36),
și Hotărârea din 21 septembrie 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, punctul 24).
21      Hotărârea din 21 septembrie 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, punctul 25).
22      A se vedea Hotărârea din 16 noiembrie 1977, GB‑Inno‑BM (13/77, EU:C:1977:185, punctul 17), precum și Concluziile doamnei avocate generale Kokott prezentate în cauzele Comisia/Irlanda, Comisia/Franța și Comisia/Austria (C‑197/08, C‑198/08 și C‑221/08, EU:C:2009:655, punctul 23).
23      A se vedea Hotărârea din 19 octombrie 2000, Comisia/Grecia (C‑216/98, EU:C:2000:571, punctul 20), Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Austria (C‑198/08, EU:C:2010:112, punctul 28), Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111, punctul 36), Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Irlanda (C‑221/08, EU:C:2010:113, punctul 39),
și Hotărârea din 24 iunie 2010, Comisia/Italia (C‑571/08, nepublicată, EU:C:2010:367, punctul 38).
24      A se vedea Concluziile doamnei avocate generale Kokott prezentate în cauzele Comisia/Irlanda, Comisia/Franța și Comisia/Austria (C‑197/08, C‑198/08 și C‑221/08, EU:C:2009:654, punctele 40 și 41). A se vedea de asemenea Hotărârea din 21 iunie 1983, Comisia/Franța (90/82, EU:C:1983:169, punctele 20 și 21).
25      A se vedea de asemenea în acest sens Concluziile avocatului general Wahl prezentate în cauza Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:288, punctele 23 și 24). Pe de altă parte, principiul determinării libere a prețurilor presupune, desigur, și că producătorii și importatorii diferențiază în mod liber prețurile produselor lor în funcție de marca și de tipul lor (a se vedea în această privință punctul 30 din prezentele concluzii.
26      A se vedea Hotărârea din 19 octombrie 2000, Comisia/Grecia (C‑216/98, EU:C:2000:571, punctul 21), precum și jurisprudența menționată la punctele 56 și 57 din prezentele concluzii.
27      C‑302/00, EU:C:2002:123, punctele 14 și 15.
28      Directiva Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat (JO 1995, L 291, p. 40, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 5).
29      C‑197/08, EU:C:2010:111, punctul 55.
30      Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Austria (C‑198/08, EU:C:2010:112, punctul 45),
și Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Irlanda (C‑221/08, EU:C:2010:113, punctul 41).
31      Hotărârea din 24 iunie 2010, Comisia/Italia (C‑571/08, nepublicată, EU:C:2010:367, punctul 44).
32      A se vedea Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑197/08, EU:C:2010:111, punctul 38), Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Austria (C‑198/08, EU:C:2010:112, punctul 30), Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Irlanda (C‑221/08, EU:C:2010:113, punctul 41),
și Hotărârea din 24 iunie 2010, Comisia/Italia (C‑571/08, nepublicată, EU:C:2010:367, punctul 40).
33      C‑302/00, EU:C:2002:123, punctele 14 și 15.
34      A se vedea punctul 54 din prezentele concluzii.
35      În sprijinul unei asemenea poziții, guvernul italian susține că stabilirea unui preț diferit pentru fiecare pachet unitar din același produs, dat fiind impactul său asupra calculării accizei, ar risca să aducă atingere integrității veniturilor fiscale.