62024CJ0340
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a opta)
20 noiembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Libera circulație a persoanelor – Articolele 45 și 49 TFUE – Recunoașterea calificărilor profesionale – Dreptul de a exercita într‑un stat membru profesia de cadru didactic de sprijin – Resortisanți ai acestui stat membru care au obținut un titlu de calificare eliberat de o organizație privată de învățământ superior într‑un alt stat membru – Titlu care nu este recunoscut legal și care nu permite accesul la profesia corespunzătoare în acest din urmă stat membru – Obligația primului stat membru de a lua în considerare toate diplomele, certificatele și alte titluri de care dispune persoana interesată – Derogare”
În cauzele conexate C‑340/24 și C‑442/24 [Artollisi și Lescolanno] (
i
),
având ca obiect două cereri de decizie preliminară formulate în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Tribunalul Administrativ Regional din Lazio, Italia), prin deciziile din 3 mai și din 17 iunie 2024, primite de Curte la 9 mai și, respectiv, la 21 iunie 2024, în procedurile
EW (C‑340/24),
LO (C‑442/24)
împotriva
Ministero dell’Istruzione e del Merito (C‑340/24 și C‑442/24),
Ministero dell’Università e della Ricerca (C‑340/24),
CURTEA (Camera a opta),
compusă din doamna O. Spineanu‑Matei, președintă de cameră, și domnii S. Rodin (raportor) și N. Fenger, judecători,
avocat general: domnul N. Emiliou,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru LO, de S. Berengan, B. Celletti și F. Vannicelli, avvocati;
–
pentru guvernul italian, de S. Fiorentino, în calitate de agent, asistat de D. D’Alberti și M. T. Lubrano Lobianco, avvocati dello Stato;
–
pentru guvernul francez, de B. Dourthe și M. Guiresse, în calitate de agenți;
–
pentru Regatul Norvegiei, de A. Narvestad și I. Collett, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de L. Armati, P. A. Messina și J. Szczodrowski, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererile de decizie preliminară privesc interpretarea articolului 13 din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO 2005, L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/55/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 (JO 2013, L 354, p. 132) (denumită în continuare „Directiva 2005/36”).
2
Aceste cereri au fost formulate în cadrul a două litigii între EW, pe de o parte, și Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerul Educației și al Meritului, Italia), și, respectiv, Ministero dell’Università e della Ricerca (Ministerul Învățământului Superior și al Cercetării, Italia), pe de altă parte, precum și între LO, pe de o parte, și Ministerul Educației și al Meritului, pe de altă parte, în legătură cu respingerea cererilor formulate de EW și de LO având ca obiect recunoașterea unui titlu intitulat „Curso superior de Especialización en atención a las necesidades específicas de apoyo educativo” (Curs superior de specializare în abordarea nevoilor specifice de sprijin educațional), eliberat de Universidad Cardenal Herrera – CEU din Valencia (Spania), pentru a exercita profesia de cadru didactic specializat în sprijin.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Considerentul (41) al Directivei 2005/36 are următorul cuprins:
„Prezenta directivă nu aduce atingere aplicării articolului [45] alineatul (4) și a articolului [49] din Tratat[ul FUE] […]”
4
Potrivit articolului 1 din această directivă:
„Prezenta directivă stabilește normele conform cărora un stat membru care condiționează accesul la o profesie reglementată sau exercitarea acesteia, pe teritoriul său, de posesia anumitor calificări profesionale (denumit în continuare «stat membru gazdă») recunoaște, pentru accesul la această profesie și exercitarea acesteia, calificările profesionale obținute în unul sau mai multe dintre celelalte state membre (denumite în continuare «stat membru de origine») și care permit titularului respectivelor calificări să exercite aceeași profesie în respectivul sau respectivele state membre.”
5
Articolul 2 alineatul (1) primul paragraf din directiva menționată prevede:
„Prezenta directivă se aplică oricărui resortisant al unui stat membru, inclusiv membrilor profesiilor liberale, care doresc să exercite o profesie reglementată într‑un stat membru, altul decât cel în care și‑a obținut calificările profesionale, fie cu titlu independent, fie cu titlu salariat.”
6
Articolul 3 alineatul (1) literele (c) și (d) din aceeași directivă conține următoarele definiții:
„În sensul prezentei directive, se înțelege prin:
[…]
(c)
«titlu de calificare»: diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare eliberate de o autoritate a unui stat membru desemnată în temeiul actelor cu putere de lege și al actelor administrative ale respectivului stat membru și care certifică formarea profesională în special în [Uniune]. […]
(d)
«autoritate competentă»: orice autoritate sau instanță autorizată în mod special de un stat membru să elibereze sau să primească titluri de calificare sau alte documente sau informații, precum și să primească cereri și să ia decizii, prevăzute în prezenta directivă.”
7
Articolul 13 din Directiva 2005/36, intitulat „Condiții de recunoaștere”, prevede la alineatul (1):
„Atunci când, într‑un stat membru gazdă, accesul la o profesie reglementată sau exercitarea acesteia este condiționat(ă) de deținerea unor calificări profesionale determinate, autoritatea competentă a respectivului stat membru acordă solicitanților accesul la respectiva profesie și dreptul de exercitare a acesteia, în aceleași condiții ca cele pentru resortisanții săi, dacă aceștia dețin un atestat de competență sau titlul de calificare menționat la articolul 11, prevăzut de un alt stat membru pentru a avea acces la aceeași profesie sau pentru a o exercita pe teritoriul său.
Atestatele de competență sau titlurile de calificare se eliberează de o autoritate competentă dintr‑un stat membru, desemnată în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative ale respectivului stat membru.”
Dreptul italian
8
Profesia de cadru didactic de sprijin este o profesie reglementată în Italia. În temeiul articolului 4 din legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (Legea nr. 124 privind dispoziții urgente în materie de personal școlar) din 3 mai 1999 (GURI nr. 107 din 10 mai 1999), numai persoanele care au obținut titlul de cadru didactic specializat în sprijin pot fi înscrise pe listele provinciale pe baza cărora sunt atribuite misiunile de înlocuire anuale.
9
Articolul 7 alineatul 4 litera e) din ordinanza ministeriale n. 60 – Procedure di istituzione delle graduatorie provinciale e di istituto di cui all’articolo 4, commi 6 bis e 6-ter, della legge 3 maggio 1999, n. 124 e di conferimento delle relative supplenze per il personale docente ed educativo (Ordonanța ministerială nr. 60 privind procedurile de întocmire a listelor provinciale și a listelor de unități menționate la articolul 4 alineatele 6 bis și 6 ter din Legea nr. 124 din 3 mai 1999, precum și atribuirea misiunilor de suplinire pentru personalul didactic și educativ) din 10 iulie 2020 prevede că candidații care solicită înscrierea pe aceste liste provinciale trebuie să prezinte, în anexa la cererea lor, „titlurile de acces necesare, obținute cel târziu la expirarea termenului de depunere a cererii, cu indicarea exactă a instituțiilor care le‑au eliberat” și că, „în cazul în care titlul de acces a fost obținut în străinătate și a fost recunoscut de minister, este necesar să se indice de asemenea referințele deciziei de recunoaștere a titlului respectiv”.
10
În plus, instanța de trimitere precizează că titlul de cadru didactic specializat în sprijin didactic pentru elevii cu handicap, obținut în Italia în urma parcursului de specializare specific, sau un titlu similar de cadru didactic specializat în sprijin obținut în străinătate și recunoscut în Italia permite accesul la posturile de sprijin care urmează să fie atribuite prin concurs.
11
Legge n. 148 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione sul riconoscimento dei titoli di studio relativi all’insegnamento superiore nella Regione europea, fatta a Lisbona l’11 aprile 1997, e norme di adeguamento dell’ordinamento interno (Legea nr. 148 privind ratificarea și punerea în aplicare a Convenției cu privire la recunoașterea atestatelor obținute în învățământul superior în statele din regiunea Europei, semnată la Lisabona la 11 aprilie 1997, și dispoziții de punere în conformitate a dreptului intern) din 11 iulie 2002 (GURI nr. 173 din 25 iulie 2002, supliment ordinar nr. 151) prevede la articolul 2:
„1.   Competența pentru recunoașterea ciclurilor și a perioadelor de studii efectuate în străinătate și a titlurilor de studii străine, în scopul accesului la învățământul superior, al continuării studiilor universitare și al obținerii titlurilor universitare italiene este atribuită universităților și instituțiilor de învățământ superior care își exercită această competență în cadrul autonomiei lor și în conformitate cu cadrele lor de reglementare respective, fără a aduce atingere acordurilor bilaterale în acest domeniu.”
12
Articolul 5 din această lege prevede:
„1.   Recunoașterea titlurilor academice în alte scopuri decât cele indicate la articolul 2 se realizează de către administrațiile statului, cu respectarea dispozițiilor în vigoare în materie de recunoaștere în scopuri profesionale și de acces la locurile de muncă din sectorul public, potrivit unor proceduri care vor fi stabilite printr‑un regulament de punere în aplicare.”
13
Decreto legislativo n. 206 – Attuazione della direttiva 2005/36/CE relativa al riconoscimento delle qualiche professionali, nonché della direttiva 2006/100/CE che adegua determinate direttive sulla liberaera circolazione delle persone a seguito dell’adesione di Bulgaria e Romania (Decretul legislativ nr. 206/2007 de transpunere a Directivei 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale, precum și a Directivei 2006/100/CE de adaptare a anumitor directive din domeniul libertății de circulație a persoanelor, având în vedere aderarea Bulgariei și a României) din 9 noiembrie 2007 (GURI nr. 261 din 9 noiembrie 2007, supliment ordinar nr. 228), astfel cum a fost modificat prin decreto legislativo n. 15 – Attuazione della direttiva 2013/55/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, recante modifica della direttiva 2005/36/CE, relativa al riconoscimento delle qualiche professionali e del regolamento (UE) n. 1024/2012, relativo alla cooperazione amministrativa attiverso il sistema di informazione del mercato interno („Regolamento IMI”) [Decretul legislativ nr. 15 de transpunere a Directivei 2013/55/UE a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivei 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne („Regulamentul IMI”)] din 28 ianuarie 2016 (GURI nr. 32 din 9 februarie 2016, denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 206/2007”) reglementează, în temeiul articolului 1, printre altele, „recunoașterea, în scopul accesului la profesiile reglementate și al exercitării acestora, […] a calificărilor profesionale obținute în unul sau mai multe state membre ale Uniunii Europene, care permit titularilor lor să exercite profesia corespunzătoare în statul membru de origine”.
14
Potrivit articolului 2 din Decretul legislativ nr. 206/2007, acesta din urmă „se aplică cetățenilor statelor membre ale Uniunii Europene care intenționează să exercite pe teritoriul național, în calitate de lucrători salariați sau de lucrători care desfășoară activități independente, inclusiv titulari ai unor profesii liberale, o profesie reglementată, pe baza calificărilor profesionale obținute într‑un stat membru al Uniunii Europene și care, în statul de origine, îi abilitează să exercite această profesie”.
15
Articolul 3 alineatele (1) și (2) din Decretul legislativ nr. 206/2007 prevede:
„1.   Recunoașterea calificărilor profesionale efectuată în temeiul prezentului decret legislativ permite persoanelor menționate la articolul 2 alineatul (1) să aibă acces, dacă îndeplinesc condițiile specifice aplicabile, la profesia corespunzătoare pentru care sunt calificate în statul membru de origine și să o exercite în condițiile prevăzute de dreptul italian.
2.   În sensul articolului 1 alineatul (1), profesia pe care persoana în cauză o va exercita pe teritoriul italian este cea pentru care este calificată în statul membru de origine, în cazul în care activitățile sunt comparabile (fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 5 septies privind accesul parțial).”
16
Articolul 4 din Decretul legislativ nr. 206/2007 precizează că noțiunea „calificări profesionale” vizează „calificările atestate printr‑un titlu de calificare, printr‑o atestare a competenței […] sau printr‑o experiență profesională” și că persoanele care au obținut în străinătate un titlu de calificare, și anume un titlu care figurează printre „diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare eliberate de o universitate sau de o altă instituție autorizată potrivit diferitelor sisteme care atestă o formare profesională dobândită în principal pe teritoriul [Uniunii]”, care, în temeiul acestui decret, le conferă o calificare profesională și dreptul de a exercita această profesie în statul de origine, pot iniția procedura de recunoaștere a calificărilor profesionale prevăzută de acest decret legislativ.
Litigiile principale, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
17
Reclamantele din litigiile principale au introdus, fiecare, la autoritatea competentă italiană, în cursul anului 2021, o cerere de recunoaștere a calificărilor profesionale obținute într‑un alt stat membru în vederea exercitării profesiei de cadru didactic specializat în sprijin. Recunoașterea solicitată privea titlul intitulat „Curs superior de specializare în abordarea nevoilor specifice de sprijin educațional”, eliberat de Universidad Cardenal Herrera – CEU din Valencia.
18
Autoritatea competentă italiană a respins cererile acestor reclamante pentru motivul că, potrivit informațiilor primite de la autoritățile competente spaniole în urma unei cereri efectuate prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne, prevăzut de Regulamentul (UE) nr. 1024/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne și de abrogare a Deciziei 2008/49/CE a Comisiei („Regulamentul IMI”) (JO 2012, L 316, p. 1), titlul în discuție, nefiind decât un titlu propriu universității care l‑a eliberat, nu era un titlu oficial în Spania și nu permitea exercitarea în acest stat membru a profesiei reglementate de „profesor pentru învățământul primar” în specializările pedagogie terapeutică, audiologie și limbaj, respectiv calificările necesare pentru învățământul special în statul membru menționat.
19
În consecință, autoritatea competentă italiană a concluzionat că acest titlu, care nu era recunoscut de statul spaniol, nu era valid și nu producea efecte în Spania, astfel încât nu putea fi recunoscut în temeiul niciunei reglementări italiene.
20
Prin urmare, reclamantele din litigiile principale au sesizat Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Tribunalul Administrativ Regional din Lazio, Italia), care este instanța de trimitere, cu acțiuni având ca obiect anularea deciziilor de respingere a cererilor lor respective.
21
Această instanță apreciază că subzistă o îndoială cu privire la compatibilitatea cu dreptul Uniunii a interpretării date de jurisprudența națională legislației naționale relevante, care conduce la a impune autorităților naționale competente să aprecieze întotdeauna conținutul formării urmate în statul membru de origine, comparându‑l cu cel care este prevăzut de dreptul statului membru gazdă, în special într‑o situație în care titlul a cărui recunoaștere este solicitată în statul membru gazdă nu este recunoscut în mod legal în statul membru de origine ca fiind un titlu oficial care permite accesul la profesia în cauză.
22
În aceste condiții, Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Tribunalul Administrativ Regional din Lazio) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare, care sunt identice în cele două cauze principale:
„1)
Articolul 13 din Directiva 2005/36[…] interpretat în lumina obiectivului [Uniunii] de eliminare, între statele membre, a obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor și a serviciilor și de facilitare a liberei circulații a cadrelor didactice, trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește recunoașterea în cadrul Uniunii a calificărilor profesionale, în special a titlului de cadru didactic specializat în sprijin, se opune interpretării și aplicării unei reglementări naționale care permite să se considere că sunt îndeplinite condițiile de recunoaștere chiar în cazul în care titlul de calificare specializată dobândit în statul membru de origine nu permite exercitarea profesiei corespunzătoare în acel stat și nu este recunoscut de acesta din punct de vedere legal drept titlu care conferă dreptul la exercitarea profesiei respective?
2)
În cazul în care articolul 13 din Directiva 2005/36[…] nu se opune unei astfel de interpretări și aplicări, dispozițiile din titlul III capitolul I din Directiva 2005/36 trebuie interpretate, așadar, în sensul că autoritățile competente în materie de recunoaștere a calificărilor, după primirea unei cereri în acest sens, sunt obligate întotdeauna și în orice caz să evalueze conținutul tuturor documentelor prezentate de persoana în cauză pentru a atesta calificarea sa profesională, deși acestea nu conferă dreptul la exercitarea unei profesii în statul membru de origine, precum și conformitatea formării atestate prin astfel de documente cu condițiile necesare pentru obținerea calificării profesionale în discuție în statul membru gazdă și, dacă este cazul, să aplice măsuri compensatorii?”
23
Prin decizia președintelui Curții din 11 septembrie 2024, cauzele C‑340/24 și C‑442/24 au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii scrise și orale, precum și în vederea pronunțării hotărârii.
Cu privire la întrebările preliminare
24
Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că, prin intermediul întrebărilor preliminare, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea articolului 13 din Directiva 2005/36. Or, recunoașterea calificărilor profesionale prevăzută de această dispoziție implică faptul că persoana care solicită o astfel de recunoaștere dispune de un titlu de calificare care îi permite, în statul membru de origine, să exercite o profesie reglementată. În fapt, această directivă nu se aplică unei situații în care o persoană care solicită recunoașterea calificărilor sale profesionale nu a obținut un astfel de titlu de calificare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iulie 2021, Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija, C‑166/20, EU:C:2021:554, punctul 29), situație care se regăsește în cazul reclamantelor din litigiile principale.
25
Potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite la articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea din 28 noiembrie 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punctul 18, și Hotărârea din 24 iunie 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, punctul 61).
26
În speță, din ansamblul elementelor furnizate de instanța de trimitere în motivarea cererii de decizie preliminară în cauza C‑340/24, întrucât decizia de trimitere în cauza C‑442/24 se limitează în esență să facă trimitere la această cerere, reiese că această instanță urmărește în realitate să afle dacă dreptul Uniunii impune, în cadrul examinării unei cereri de recunoaștere a calificărilor profesionale dobândite în alt stat membru, o obligație a statului membru gazdă de a lua în considerare un titlu de calificare obținut în statul membru de origine care nu este recunoscut în mod legal de acesta și care este lipsit de orice caracter oficial în acest stat.
27
Reclamantele din litigiile principale sunt resortisanți italieni care au urmat un curs în cadrul unei universități spaniole și și‑au exercitat astfel dreptul la liberă circulație. După terminarea studiilor, acestea au solicitat autorității competente italiene recunoașterea titlurilor lor de calificare spaniole pentru a putea exercita în Italia profesia de cadru didactic specializat în sprijin. Or, un resortisant al unui stat membru care a locuit și a obținut în alt stat membru un titlu universitar pe care intenționează să îl invoce în statul membru a cărui cetățenie o deține intră sub incidența articolului 45 sau 49 TFUE [a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Formare medicală de bază), C‑634/20, EU:C:2022:149, punctul 40 și jurisprudența citată].
28
În consecință, este necesar să se considere că, prin intermediul celor două întrebări preliminare, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolele 45 și 49 TFUE trebuie interpretate în sensul că impun statului membru gazdă o obligație de a lua în considerare, în cadrul examinării unei cereri de recunoaștere a calificărilor profesionale, un titlu de calificare obținut într‑un alt stat membru care nu este recunoscut în mod legal de acest stat și care este lipsit de orice caracter oficial în statul respectiv.
29
Potrivit unei jurisprudențe constante, într‑o situație care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2005/36, dar care intră sub incidența articolului 45 TFUE sau a articolului 49 TFUE, autoritățile unui stat membru sesizate de un resortisant al Uniunii cu o cerere de autorizare a exercitării unei profesii la care accesul este, potrivit legislației naționale, condiționat de deținerea unei diplome sau a unei calificări profesionale ori de perioade de experiență practică sunt obligate să ia în considerare toate diplomele, certificatele și alte titluri, precum și experiența relevantă a persoanei interesate, efectuând o comparație între, pe de o parte, competențele atestate prin aceste titluri și această experiență și, pe de altă parte, cunoștințele și calificările cerute de legislația națională [Hotărârea din 3 martie 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Formare medicală de bază), C‑634/20, EU:C:2022:149, punctul 38 și jurisprudența citată].
30
Această procedură de examinare comparativă menționată presupune încrederea reciprocă între statele membre în titlurile care atestă calificările profesionale eliberate de fiecare stat membru. Prin urmare, autoritatea statului membru gazdă este în principiu obligată să considere ca fiind veridic un document precum, printre altele, o diplomă eliberată de autoritatea unui alt stat membru [a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Psihoterapeuți), C‑577/20, EU:C:2022:467, punctul 48].
31
Or, în speță, statul membru de origine a informat autoritățile competente ale statului membru gazdă că titlul în discuție în litigiile principale, nefiind decât un titlu propriu universității care l‑a eliberat, nu era un titlu oficial în acest prim stat și nu permitea exercitarea în acesta a profesiei reglementate la care doresc să aibă acces reclamantele din litigiile principale. În plus, din dosarul prezentat Curții reiese că, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere, titlul în discuție nu permite accesul la un nivel academic superior și nu se înscrie în sistemul instituit prin Procesul de la Bologna și prin Spațiul european al învățământului superior.
32
Rezultă că încrederea reciprocă pe care se întemeiază sistemul de recunoaștere a calificărilor profesionale în Uniune nu poate fi invocată în ipoteza în care titlul de calificare obținut în statul membru de origine a fost eliberat de un organism privat care nu a fost abilitat de autoritățile competente ale acestui stat să elibereze titluri de calificare care atestă calificări profesionale, astfel încât titlul eliberat de un asemenea organism nu este „eliberat de un stat membru” și, prin urmare, nu numai că nu este recunoscut în acest stat, dar nu oferă nicio garanție în ceea ce privește nivelul și calitatea competențelor pe care le atestă.
33
Deși, într‑o situație precum cea în discuție în litigiile principale, care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2005/36, dar care intră sub incidența articolului 45 TFUE sau a articolului 49 TFUE, statul membru gazdă în cauză trebuie, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 29 și 30 din prezenta hotărâre, să ia în considerare în special un titlu eliberat de statul membru de origine, aceleași articole nu pot impune primului stat membru să ia în considerare un titlu care nu este eliberat de al doilea stat membru și care nu este recunoscut în acesta. Astfel, libertățile de circulație nu pot impune statului membru gazdă să acorde unui titlu de calificare eliberat în statul membru de origine o valoare mai mare decât are în acesta din urmă.
34
Totuși, statul membru gazdă rămâne liber, dacă este cazul, să țină seama de un astfel de titlu în cadrul procedurii de examinare comparativă menționate la punctul 29 din prezenta hotărâre.
35
În consecință, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolele 45 și 49 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu impun statului membru gazdă o obligație de a lua în considerare, în cadrul examinării unei cereri de recunoaștere a calificărilor profesionale, un titlu de calificare obținut într‑un alt stat membru care nu este recunoscut în mod legal de acest stat și care este lipsit de orice caracter oficial în statul respectiv.
Cu privire la cheltuielile de judecată
36
Întrucât, în privința părților din litigiile principale, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Articolele 45 și 49 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu impun statului membru gazdă o obligație de a lua în considerare, în cadrul examinării unei cereri de recunoaștere a calificărilor profesionale, un titlu de calificare obținut într‑un alt stat membru care nu este recunoscut în mod legal de acest stat și care este lipsit de orice caracter oficial în statul respectiv.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.
(
i
)	Numele prezentelor cauze sunt nume fictive. Acestea nu corespund numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.