62018CJ0236_RES
Vec C‑236/18
GRDF SA
proti
Eni Gas & Power France SA a i.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 19. decembra 2019
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločné pravidlá pre vnútorný trh so zemným plynom – Smernica 2009/73/ES – Článok 41 ods. 11 – Urovnávanie sporov týkajúcich sa povinností uložených prevádzkovateľovi siete – Časové účinky rozhodnutí orgánu na urovnanie sporov – Právna istota – Legitímna dôvera“
Aproximácia právnych predpisov – Aproximačné opatrenia – Spoločné pravidlá pre vnútorný trh so zemným plynom – Smernica 2009/73 – Pôsobnosť – Podmienky prístupu do siete, ktoré dodávateľom zemného plynu ukladá prevádzkovateľ distribučnej siete – Zmluvná doložka, ktorá ukladá dodávateľom povinnosť znášať riziko nedoplatkov súvisiacich so sumami, ktoré koncoví odberatelia majú platiť z dôvodu distribučnej tarify – Zahrnutie
[smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/73, článok 32 ods. 1, článok 41 ods. 1 písm. a) a b), článok 41 ods. 10 a 11]
(pozri body 23 – 26)
Aproximácia právnych predpisov – Aproximačné opatrenia – Spoločné pravidlá pre vnútorný trh so zemným plynom – Smernica 2009/73 – Úloha a právomoci regulačného orgánu – Zmluvy o preprave zemného plynu medzi prevádzkovateľom distribučnej siete a dodávateľmi – Zmluvná doložka, ktorá ukladá dodávateľom povinnosť znášať riziko nedoplatkov súvisiacich so sumami, ktoré koncoví odberatelia majú platiť z dôvodu distribučnej tarify – Povinnosti uložené prevádzkovateľovi distribučnej siete – Systém prístupu do siete založený na uverejnených tarifách uplatňovaných objektívne a bez diskriminácie medzi užívateľmi siete – Regulačný orgán konajúci ako orgán na urovnanie sporov – Rozhodnutie regulačného orgánu ukladajúce úpravu zmluvy tak, aby bola v súlade so smernicou počas celého zmluvného obdobia – Prípustnosť – Porušenie zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery – Neexistencia
[smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/55, článok 33 ods. 1, a 2009/73, odôvodnenia 4, 6, 25 a 40 a článok 1, článok 32 ods. 1, článok 41 ods. 1 písm. b), článok 41 ods. 10 a 11]
(pozri body 29 – 52 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor rozhoduje o časovej pôsobnosti rozhodnutí prijatých vnútroštátnymi regulačnými orgánmi v rámci ich úlohy urovnávať spory na trhu so zemným plynom
V rozsudku GRDF (C‑236/18) vyhlásenom 19. decembra 2019 Súdny dvor rozhodol o časovej pôsobnosti rozhodovacej právomoci, ktorú regulačným orgánom v rámci ich úlohy urovnávať spory na trhu so zemným plynom priznáva článok 41 ods. 11 smernice 2009/73 o vnútornom trhu so zemným plynom (
1
).
Táto vec má svoj pôvod v spore medzi dvoma dodávateľmi zemného plynu na jednej strane a spoločnosťou GRDF, prevádzkovateľom distribučnej sústavy zemného plynu vo Francúzsku, na strane druhej a týka sa platnosti doložky nachádzajúcej sa v ich zmluvách o preprave zemného plynu prostredníctvom distribučnej siete, ktoré boli uzavreté v rokoch 2005 a 2008. Na základe tejto doložky boli dodávatelia povinní v rámci zmlúv uzatvorených s koncovými odberateľmi poberať sumy splatné z dôvodu tarify za poskytovanie distribučných služieb spoločnosťou GRDF a následne ich vyplácať tejto spoločnosti, a to aj v prípade, keď ich koncoví odberatelia nezaplatili. V roku 2014 rozhodnutie orgánu pre riešenie sporov patriaceho pod Commission de régulation de l’énergie [Komisia pre reguláciu energetiky (Francúzsko), ďalej len „CRE“] konštatovalo, že zmluvy neboli v súlade so smernicou, a to odo dňa ich uzavretia. Keďže toto rozhodnutie bolo po podaní opravného prostriedku potvrdené, GRDF sa obrátila na Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), ktorý rozhodol o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania v podstate na účely určenia, či smernica 2009/73 vyvoláva účinky pred vznikom sporu medzi účastníkmi konania.
Súdny dvor potvrdil, že má právomoc odpovedať na prejudiciálnu otázku, keďže táto otázka sa zakladala na predpoklade, podľa ktorého povinnosť, ktorú prevádzkovateľ siete uložil dodávateľom plynu a ktorá zakladala podmienku prístupu do uvedenej siete, bola praktikou v rozpore s ustanoveniami smernice 2009/73.
Meritórne Súdny dvor usúdil, že uvedená smernica nebráni tomu, aby regulačný orgán konajúci ako orgán na urovnanie sporov prijal rozhodnutie, ktoré prevádzkovateľovi siete ukladá, aby zmluvu o preprave zemného plynu, ktorú uzavrel s dodávateľom, upravil tak, aby bola v súlade s právom Únie počas celého zmluvného obdobia, a teda aj obdobia predchádzajúceho vzniku sporu medzi účastníkmi konania. V tejto súvislosti Súdny dvor na úvod uviedol, že článok 41 ods. 11 smernice 2009/73 nespresňuje, aké sú časové účinky rozhodnutí regulačného orgánu, ktorý koná ako orgán na urovnanie sporov. Pri následnom výklade uvedeného ustanovenia s ohľadom na cieľ a kontext smernice 2009/73 Súdny dvor uviedol, že podľa článku 41 ods. 1 písm. b) smernice 2009/73 je úlohou regulačného orgánu zabezpečiť dodržiavanie povinností, ktoré prináležia prevádzkovateľom siete, medzi inými povinnosť uplatňovať systém prístupu tretích strán do siete objektívne a bez diskriminácie medzi užívateľmi siete. Z toho vyplýva, že členské štáty majú povinnosť zabezpečiť, aby regulačné orgány mali podľa článku 41 ods. 10 smernice 2009/73 právomoc prijímať rozhodnutia, ktoré sú pre plynárenské podniky záväzné, ktorými im uložia povinnosť podľa potreby upraviť podmienky pripojenia a prístupu do siete vrátane taríf, a to tak, aby tieto tarify boli primerané a uplatňované nediskriminačným spôsobom. Obmedzovanie časovej pôsobnosti rozhodnutia regulačného orgánu, ktorý koná ako orgán na urovnanie sporov, na obdobie po vzniku sporu medzi účastníkmi konania by bolo v rozpore s cieľmi smernice 2009/73 a ohrozovalo by jej potrebný účinok.
Súdny dvor okrem toho rozhodol, že ani zásada právnej istoty, ani zásada ochrany legitímnej dôvery tento výklad článku 41 ods. 11 smernice 2009/73 nespochybňujú. Hoci totiž na jednej strane môže byť pri dodržaní podmienok, ktoré stanoví Súdny dvor, vnútroštátnemu súdu výnimočne povolené, aby zachoval určité účinky zrušeného vnútroštátneho aktu, vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, v prejednávanej veci neuviedol konkrétne skutočnosti, na základe ktorých by bolo možné stanoviť konkrétne riziká právnej neistoty. Na druhej strane, hoci GRDF tvrdila, že zmluvy o preprave, o ktoré ide vo veci samej, boli dojednané pod záštitou a kontrolou CRE, nepreukázala, že CRE jej poskytla presné uistenia, pokiaľ ide o súladnosť sprostredkovateľskej doložky, čo v každom prípade prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 94).