62020TO0771(01)
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta komora)
z 25. septembra 2025 (
*1
)
„Žaloba o náhradu škody – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Ujma vyplývajúca z údajného porušenia základných práv – Trestné činy spáchané v Kosove v roku 1999 – Misia Únie na podporu právneho štátu v Kosove (Eulex Kosovo) – Nedodržanie formálnych náležitostí – Článok 76 písm. d) rokovacieho poriadku – Čiastočná zjavná neprípustnosť – Nemožnosť pripísať údajné opomenutia – Žaloba, ktorá je čiastočne zjavne bez právneho základu“
Vo veci T‑771/20 RENV,
KS,
KD,
v zastúpení: P. Koutrakos, avocat, F. Randolph, KC a J. Stojsavljevic‑Savic, solicitor,
žalobkyne,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: P. Mahnič a S. Lejeune, splnomocnené zástupkyne,
Európskej komisii, v zastúpení: M. Carpus‑Carcea a Y. Marinova, splnomocnené zástupkyne,
a
Európskej službe pre vonkajšiu činnosť (ESVČ), v zastúpení: L. Havas, S. Marquardt a E. Orgován, splnomocnení zástupcovia,
žalovaným,
ktoré v konaní podporujú:
Česká republika, v zastúpení: J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová a O. Šváb, splnomocnení zástupcovia,
a
Francúzska republika, v zastúpení: M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin a B. Travard, splnomocnení zástupcovia,
vedľajšie účastníčky, ktoré v konaní podporujú Radu,
Belgické kráľovstvo, v zastúpení: M. Jacobs a C. Pochet, splnomocnené zástupkyne,
Luxemburské veľkovojvodstvo, v zastúpení: A. Germeaux a T. Schell, splnomocnení zástupcovia,
Holandské kráľovstvo, v zastúpení: M. Bulterman a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
Rakúska republika, v zastúpení: J. Schmoll, M. Meisel a E. Samoilova, splnomocnení zástupcovia,
Rumunsko, v zastúpení: R. Antonie, L.‑E. Baţagoi, E. Gane a L. Ghiţă, splnomocnené zástupkyne,
Fínska republika, v zastúpení: H. Leppo a M. Pere, splnomocnené zástupkyne,
a
Švédske kráľovstvo, v zastúpení: H. Eklinder, F.‑L. Göransson a R. Shahsavan Eriksson, splnomocnené zástupkyne,
vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú Komisiu,
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora),
na poradách v zložení: predsedníčka komory M. J. Costeira (spravodajkyňa), sudkyne, M. Kančeva a E. Tichy‑Fisslberger,
tajomník: V. Di Bucci,
vydal toto
Uznesenie
1
Žalobou podanou na základe článku 268 ZFEÚ v spojení s článkom 340 druhým odsekom ZFEÚ sa žalobkyne KS a KD domáhajú náhrady ujmy, ktorá im údajne vznikla v dôsledku konaní a opomenutí Rady Európskej únie, Európskej komisie a Európskej služby pre vonkajšiu činnosť (ESVČ) v súvislosti s vykonávaním jednotnej akcie Rady 2008/124/SZBP zo 4. februára 2008 o misii Európskej únie na podporu právneho štátu v Kosove, EULEX KOSOVO (Ú. v. EÚ L 42, 2008, s. 92) (ďalej len „jednotná akcia“ a „misia Eulex Kosovo“), najmä v rámci vyšetrovaní, ktoré sa uskutočnili počas tejto misie a týkali sa zmiznutia a vraždy ich rodinných príslušníkov, ku ktorým došlo v roku 1999 v Prištine (Kosovo).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobkyne sú príbuznými (manželky a matka) osôb, ktoré boli mučené, zabité alebo zmizli v súvislosti s vojnovými zločinmi spáchanými v Kosove v období od júna do júla 1999.
3
Podľa článku 2 prvého odseku jednotnej akcie v znení prijatom 4. februára 2008 bolo poslaním misie Eulex Kosovo pomáhať kosovským inštitúciám, justičným orgánom a orgánom činným v trestnom konaní pri napredovaní v udržateľnom rozvoji a zodpovednosti a pri ďalšom rozvoji a posilňovaní nezávislého multietnického systému súdnictva a multietnickej polície a colnej správy, pričom zabezpečovala, aby tieto inštitúcie boli chránené pred politickým vplyvom a aby dodržiavali medzinárodne uznávané normy a najlepšie európske postupy.
4
V októbri 2009 Európska únia zriadila na základe postupu stanoveného v článku 12 ods. 2 jednotnej akcie Kontrolnú komisiu pre dodržiavanie ľudských práv (ďalej len „kontrolná komisia“) na preskúmanie sťažností podaných pre porušovanie ľudských práv, ktorého sa dopustila misia Eulex Kosovo pri výkone svojho mandátu. Kontrolná komisia je nezávislým externým orgánom konštatujúcim zodpovednosť, ktorý po preskúmaní týchto sťažností dospeje k záveru, či táto misia porušila alebo neporušila ľudské práva zaručené v Kosove. Ak kontrolná komisia zastáva názor, že k takémuto porušeniu došlo, jej závery môžu zahŕňať nezáväzné odporúčania na prijatie nápravných opatrení vedúcim uvedenej misie.
5
Dňa 11. marca 2014 KD podala na kontrolnú komisiu sťažnosť týkajúcu sa vyšetrenia únosu a vraždy svojho manžela a syna.
6
Dňa 11. júna 2014 aj KS podala na kontrolnú komisiu sťažnosť týkajúcu sa vyšetrenia zmiznutia svojho manžela.
7
Pokiaľ ide o sťažnosť KS, kontrolná komisia 11. novembra 2015 dospela k záveru, že došlo k porušeniu článkov 2 (týkajúceho sa práva na život), 3 (týkajúceho sa zákazu mučenia), 8 (týkajúceho sa práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života) a 13 (týkajúceho sa práva na účinný prostriedok nápravy) Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), a zaslala vedúcemu misie Eulex Kosovo odporúčania na prijatie nápravných opatrení.
8
Pokiaľ išlo o sťažnosť KD, kontrolná komisia 19. októbra 2016 dospela k záveru, že došlo k porušeniu článkov 2 (týkajúceho sa práva na život), 3 (týkajúceho sa zákazu mučenia) a 13 (týkajúceho sa práva na účinný prostriedok nápravy) EDĽP v spojení s článkom 2 tohto dohovoru, a zaslala vedúcemu misie Eulex Kosovo odporúčania na prijatie nápravných opatrení.
Predchádzajúce konania na Všeobecnom súde a Súdnom dvore
9
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 29. decembra 2020 a zapísaným pod číslom veci T‑771/20 žalobkyne podali na základe článku 268 ZFEÚ žalobu o náhradu škody, ktorá im údajne vznikla z dôvodu rôznych konaní a opomenutí Rady, Komisie, ESVČ a misie Eulex Kosovo v rámci vyšetrovania zmiznutia a vraždy ich rodinných príslušníkov, ku ktorým došlo v roku 1999 v Prištine.
10
Na podporu svojej žaloby sa žalobkyne odvolávali najmä na:
–
porušenie článkov 2, 3 a 8 EDĽP, ako aj článkov 2 a 4 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) v dôsledku toho, že sa náležite nevyšetrilo zmiznutie a vražda ich rodinných príslušníkov najmä z dôvodu nedostatku vhodného personálu misie Eulex Kosovo na plnenie jej výkonného mandátu, pričom uvedené porušenie konštatovala kontrolná komisia v prípade KS 11. novembra 2015 a v prípade KD 19. októbra 2016,
–
porušenie článku 6 ods. 1 a článku 13 EDĽP, ako aj článku 47 Charty z dôvodu neexistencie ustanovení o právnej pomoci osobám, ktoré vystupujú v konaní pred kontrolnou komisiou ako navrhovatelia, a z dôvodu, že táto komisia bola zriadená bez právomoci vykonávať svoje rozhodnutia a bez toho, aby bol týmto osobám poskytnutý prostriedok nápravy po konštatovaní porušení,
–
neprijatie nápravných opatrení, ktoré by umožnili úplne alebo čiastočne napraviť porušenia uvedené v prvej a druhej zarážke vyššie, hoci vedúci misie oznámil Únii závery kontrolnej komisie 29. apríla 2016,
–
obídenie alebo zneužitie výkonnej moci Radou a ESVČ 12. októbra 2017, pretože tvrdili, že misia Eulex Kosovo urobila všetko pre to, aby vyšetrila únos a pravdepodobnú vraždu manžela KS, ako aj vraždu manžela a syna KD, a že kontrolná komisia nemá právomoc súdneho orgánu,
–
obídenie alebo zneužitie výkonnej moci alebo verejnej moci, keďže sa nezabezpečilo, aby bolo vo veci KD, ktorá sa prima facie týkala vojnového zločinu, vykonané riadne právne preskúmanie zo strany misie Eulex Kosovo alebo Úradu špeciálnej prokuratúry v oblasti vyšetrovania, ako aj stíhanie pred Špecializovanou komorou pre Kosovo.
11
Žalobkyne okrem toho žiadali, aby Všeobecný súd predbežne rozhodol, či by sa misia Eulex Kosovo nemala zaradiť k žalovaným, pričom tvrdili, že porušenia uvádzané na podporu ich žaloby patria do výlučnej právomoci Rady, Komisie a ESVČ.
12
Komisia podaním z 18. mája 2021 vzniesla námietku neprípustnosti, pričom v podstate tvrdila, že jej nemožno pripísať porušenia uvádzané na podporu žaloby.
13
Podaniami z 19. mája 2022 aj Rada a ESVČ vzniesli námietku nedostatku právomoci a námietku neprípustnosti, pričom sa okrem iného odvolávali na nemožnosť pripísania uvádzaných konaní a opomenutí, ako aj oneskorené podanie a nepresnosť žaloby.
14
Dňa 5. júna 2021 podali žalobkyne podľa článku 88 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu návrh na vykonanie dokazovania, ktorým sa domáhali sprístupnenia úplného znenia operačného plánu misie Eulex Kosovo (ďalej len „OPLAN“) vo všetkých jeho zneniach od zriadenia misie v roku 2008.
15
Vo svojich pripomienkach k návrhu na vykonanie dokazovania spomenutému v bode 14 vyššie, doručených do kancelárie Všeobecného súdu 23. júna 2021, Rada a ESVČ vyjadrili nesúhlas so sprístupnením úplného znenia OPLAN‑u z dôvodu, že ide o utajovaný dokument „EU restricted“, a uviedli, že by mohol byť poskytnutý privilegovaný prístup k prílohe OPLAN‑u týkajúcej sa kontrolnej komisie.
16
Žalobkyne podaním z 23. júla 2021 predložili svoje pripomienky a navrhli, aby Všeobecný súd zamietol námietky nedostatku právomoci a neprípustnosti, ktoré vzniesli žalované.
17
Uznesením z 10. novembra 2021, KS a KD/Rada a i. (T‑771/20, neuverejnené, ďalej len „pôvodné uznesenie“, EU:T:2021:798), Všeobecný súd vyhovel námietkam nedostatku právomoci, a v dôsledku toho žalobu zamietol.
18
V bodoch 28 až 33 pôvodného uznesenia Všeobecný súd v podstate rozhodol, že žaloba je dôsledkom aktov alebo konaní týkajúcich sa politických alebo strategických otázok súvisiacich s vymedzovaním činností, priorít a zdrojov misie Eulex Kosovo, ako aj s rozhodnutím zriadiť kontrolnú komisiu v rámci tejto misie, ktoré spadajú pod spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku Únie (ďalej len „SZBP“). Všeobecný súd pripomenul, že podľa ustanovení článku 24 ods. 1 druhého pododseku poslednej vety ZEÚ a článku 275 prvého odseku ZFEÚ súd Únie v zásade nemá právomoc, pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa SZBP ani pokiaľ ide o akty prijaté na základe týchto ustanovení, a konštatoval, že výnimky z tejto zásady sa za okolností prejednávanej veci neuplatnia.
19
Súdny dvor na účely ústnej časti konania a vyhlásenia konečného rozhodnutia spojil odvolania proti pôvodnému uzneseniu, ktoré žalobkyne podali 12. januára 2022 a Komisia 19. januára 2022.
20
Súdny dvor konajúci o návrhu na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktorý podal Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Frankofónny pracovný súd Brusel, Belgicko), zároveň v rozsudku z 24. februára 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), rozhodol, že článok 16 ods. 5 jednotnej akcie 2008/124, zmenenej rozhodnutím Rady 2014/349/SZBP z 12. júna 2014 (Ú. v. EÚ L 174, 2014, s. 42), podľa ktorého „misia Eulex Kosovo zodpovedá za všetky nároky a záväzky vyplývajúce z vykonávania mandátu so začiatkom od 15. júna 2014, okrem nárokov, ktoré sa týkajú závažného porušenia povinností zo strany vedúceho misie, za ktoré nesie osobnú zodpovednosť“, sa má vykladať tak, že stanovuje dátum, od ktorého treba vychádzať z toho, že misia Eulex Kosovo preberá zodpovednosť za akúkoľvek škodu a všetky záväzky, ktoré vznikli alebo vzniknú z dôvodu výkonu misie, ktorou bola poverená, a teda ako by na ňu od tohto dátumu prešli práva a povinnosti osôb, ktoré boli predtým zodpovedné za výkon tejto misie, okrem nárokov, ktoré sa týkajú závažného porušenia povinností zo strany vedúceho misie, za ktoré nesie osobnú zodpovednosť (rozsudok z 24. februára 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, bod 41).
21
Rozsudkom z 10. septembra 2024, KS a i./Rada a i. (C‑29/22 P a C‑44/22 P, ďalej len „rozsudok o odvolaní“, EU:C:2024:725), Súdny dvor čiastočne zrušil pôvodné uznesenie v časti, v ktorej Všeobecný súd konštatoval, že zjavne nemá právomoc rozhodovať o výhradách uvedených v bode 10 vyššie.
22
Súdny dvor v zostávajúcich častiach zamietol odvolania, konštatoval, že nemá k dispozícii informácie potrebné na to, aby s konečnou platnosťou rozhodol o spore, a vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o prípustnosti žaloby a prípadne o veci samej, ako aj o žiadosti o vykonanie dokazovania, ktorú podali žalobkyne.
Konanie po vrátení veci a návrhy účastníkov konania
23
Opatrením na zabezpečenie priebehu konania z 18. decembra 2024 boli účastníci konania vyzvaní, aby sa vyjadrili konkrétne k prípadným záverom, ktoré možno vyvodiť z rozsudku z 24. februára 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), najmä pokiaľ ide o otázku pripísateľnosti porušení uvádzaných v rámci žaloby, ktorá bola vrátená Všeobecnému súdu na ďalšie konanie. Komisia odpovedala na toto opatrenie na zabezpečenie priebehu konania 24. januára 2025. Žalobkyne, Rada a ESVČ odpovedali na toto opatrenie 27. januára 2025.
24
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
uložil povinnosť Rade, Komisii a ESVČ, či už spoločne alebo nerozdielne, nahradiť škodu vrátane zaplatenia úrokov vo výške a za obdobie, ktoré bude Všeobecný súd považovať za primerané, ktorá im vznikla v dôsledku porušení základných práv, na ktoré sa odvolávajú v rámci tejto žaloby,
–
uložil Rade, Komisii a ESVČ povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov súvisiacich s konaniami pred kontrolnou komisiou.
25
Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu z dôvodu nedostatku právomoci,
–
zamietol žalobu ako neprípustnú alebo subsidiárne ako zjavne nedôvodnú v rozsahu, v akom smeruje proti nej,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
26
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom smeruje proti nej,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
27
ESVČ navrhuje, aby Všeobecný súd zamietol žalobu z dôvodu nedostatku právomoci a subsidiárne ju vyhlásil za neprípustnú rozsahu, v akom smeruje proti nej.
28
V pripomienkach k námietkam nedostatku právomoci a neprípustnosti žalobkyne v podstate navrhujú, aby Všeobecný súd zamietol všetky námietky, ktoré vzniesli Rada, Komisia a ESVČ.
Právny stav
29
Podľa článku 126 rokovacieho poriadku ak Všeobecný súd zjavne nie je príslušný rozhodnúť o žalobe alebo ak je žaloba zjavne neprípustná či zjavne bez právneho základu, na návrh sudcu spravodajcu môže kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
30
Keďže sa v prejednávanej veci Všeobecný súd považuje za dostatočne oboznámený so spisovým materiálom, prijme rozhodnutie bez toho, aby bolo potrebné pokračovať v konaní.
O rozsahu vrátenia veci na ďalšie konania
31
Podľa článku 61 druhého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak je odvolanie dôvodné a vec sa vráti na rozhodnutie Všeobecného súdu, tento súd je v právnych otázkach viazaný rozhodnutím Súdneho dvora.
32
Po zrušení rozhodnutia Súdnym dvorom a vrátení veci Všeobecnému súdu tento súd podľa článku 191 rokovacieho poriadku prejednáva vec na základe rozsudku Súdneho dvora a musí znovu rozhodnúť o všetkých návrhoch a žalobných dôvodoch predložených účastníkmi konania v prvostupňovom konaní s výnimkou tých, ktoré účastníci konania vzali späť po vrátení veci, a tých, ktorým zodpovedajú časti výroku pôvodného rozhodnutia Všeobecného súdu, ktoré neboli zrušené Súdnym dvorom, ako aj o dôvodoch, ktoré predstavujú nevyhnutný základ uvedených častí (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. septembra 2011, Marcuccio/Komisia, T‑236/02, EU:T:2011:465, body 83 a 85, a z 25. januára 2023, GEA Group/Komisia, T‑640/16 RENV, neuverejnený, EU:T:2023:18, body 50 a 52 a citovanú judikatúru).
33
Súdny dvor v prejednávanej veci čiastočne potvrdil pôvodné uznesenie v rozsahu, v akom Všeobecný súd konštatoval, že zjavne nemá právomoc rozhodnúť o výhradách založených jednak na údajnom nedostatku potrebných zdrojov pridelených misii Eulex Kosovo a jednak na odňatí výkonného mandátu tejto misie, ku ktorému došlo v zmysle rozhodnutia Rady (SZBP) 2018/856 z 8. júna 2018, ktorým sa mení jednotná akcia 2008/124 (Ú. v. EÚ L 146, 2018, s. 5) (body 126 a 136 rozsudku o odvolaní a bod 2 výroku uvedeného rozsudku).
34
Preto už nie je opodstatnené vyjadrovať sa k návrhom a žalobným dôvodom súvisiacim s výhradami spomenutými v bode 33 vyššie.
35
Pokiaľ ide o ostatné výhrady v žalobe, ako sú uvedené v bode 10 vyššie, Súdny dvor zmenil pôvodné uznesenie v rozsahu, v akom Všeobecný súd konštatoval, že nemá právomoc z dôvodu, že uvedené výhrady sa týkali konaní alebo opomenutí súvisiacich s politickými alebo strategickými otázkami, ktoré sa týkajú vymedzenia a vykonávania SZBP (body 120, 128, 130, 131 a 135 rozsudku o odvolaní).
36
Námietky nedostatku právomoci, ktoré v konaní na Všeobecnom súde vzniesli Rada a ESVČ na základe dôvodu uvedeného v bode 35 vyššie, treba preto zamietnuť, pokiaľ sa týkajú výhrad uvedených v bode 10 vyššie.
37
V odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania z 18. decembra 2024 žalobkyne okrem toho v podstate uviedli, že ustanovenia článku 16 ods. 5 jednotnej akcie, ako sa vykladajú v rozsudku z 24. februára 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), nevyžadujú, aby misia Eulex Kosovo figurovala v prejednávanej veci medzi žalovanými. Podľa ich názoru sa rozsah uvedeného rozsudku musí dôsledne obmedziť na skutkový a právny kontext prejudiciálneho návrhu, ktorý Súdny dvor skúmal v predmetnej veci, tak, aby sa procesná spôsobilosť tejto misie naďalej obmedzovala na spory týkajúce sa otázok administratívnej povahy.
38
Z odpovede žalobkýň na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania z 18. decembra 2024 vyplýva, že treba vychádzať z toho, že žalobkyne vzali späť svoj návrh, aby Všeobecný súd predbežne rozhodol, či sa má misia Eulex Kosovo pridať medzi žalovaných. Preto už nie je potrebné rozhodnúť o tomto návrhu, pričom Všeobecný súd ani nemá právomoc vydávať deklaratórne rozsudky (pozri uznesenie z 27. novembra 2012, H‑Holding/Parlament, T‑672/11, neuverejnené, EU:T:2012:628, bod 20 a citovanú judikatúru).
Úvodné pripomienky
39
Na úvod treba pripomenúť, že žaloba o mimozmluvnú zodpovednosť Únie musí výslovne smerovať proti inštitúcii, ktorej možno pripísať konanie, o ktorom žalobca tvrdí, že mu spôsobilo ujmu, o ktorej náhradu žiada (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 17. decembra 2021, Theodorakis a Theodoraki/Rada, T‑495/14, neuverejnené, EU:T:2021:941, bod 47).
40
V tejto súvislosti otázka určenia inštitúcie, orgánu alebo agentúry poverenej zastupovaním Únie v rámci žaloby o mimozmluvnú zodpovednosť na základe článku 268 ZFEÚ a článku 340 druhého odseku ZFEÚ patrí do posúdenia prípustnosti tejto žaloby (pozri v tomto zmysle uznesenie z 2. februára 2015, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia, T‑577/14, neuverejnené, EU:T:2015:80, bod 22 a citovanú judikatúru).
41
Naproti tomu, pokiaľ Rada, Komisia a ESVČ v prejednávanej veci namietajú pripísateľnosť opomenutí, ktoré im žalobkyne kladú za vinu, z dôvodu, že nemali povinnosť konať, treba konštatovať, že takáto argumentácia sa týka otázky, ktorá súvisí so zákonnosťou konania týchto inštitúcií a tohto orgánu Únie, a preto sa týka posúdenia vecnej stránky žaloby o náhradu škody, a nie jej prípustnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 8. marca 2023, Sánchez‑Gavito León/Rada a Komisia, T‑100/21, neuverejnený, EU:T:2023:109, body 83 a 84, a z 23. mája 2019, Steinhoff a i./ECB, T‑107/17, EU:T:2019:353, body 61 až 63).
O prvej výhrade
42
V rámci prvej výhrady žalobkyne tvrdia, že neuskutočnenie náležitého vyšetrovania zmiznutia ich príbuzných z dôvodu nedostatku vhodného personálu misie Eulex Kosovo je porušením článkov 2, 3 a 8 EDĽP a článkov 2 a 4 Charty, ktorého sa dopustila uvedená misia pri plnení svojho výkonného mandátu, za ktoré musia niesť zodpovednosť, či už spoločne alebo nerozdielne, Rada, Komisia a ESVČ.
43
Uvádzané porušenie je podľa žalobkýň spôsobené aj opomenutiami, ktoré možno pripísať Rade, Komisii a ESVČ, keďže nezabezpečili, aby misia Eulex Kosovo mala k dispozícii vhodný personál na výkon svojho mandátu v súlade s článkami 2 a 3 EDĽP.
44
Rada, Komisia a ESVČ okrem iného tvrdia, že im nemožno pripísať uvádzané nesplnenie povinností a že v dôsledku toho treba žalobu zamietnuť ako neprípustnú.
45
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že článok 16 ods. 5 jednotnej akcie, zmenenej rozhodnutím 2014/349, sa má vykladať v tom zmysle, že od 15. júna 2014 v zásade prenáša na misiu Eulex Kosovo zodpovednosť za každú sťažnosť a záväzok, ktoré už vznikli alebo vzniknú na základe plnenia jej mandátu, a teda že na uvedenú misiu od tohto dátumu prešli práva a povinnosti osôb, ktoré boli predtým zodpovedné za výkon jej mandátu, a to aj v rámci prebiehajúcich súdnych konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. februára 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, bod 46).
46
Na druhej strane, pokiaľ ide o údajný nedostatok vhodného personálu, Súdny dvor rozhodol, že schopnosť misie Eulex Kosovo zamestnávať personál predstavuje akt jej bežného riadenia v rámci výkonu jej mandátu. Táto misia teda musí v rámci zdrojov, ktoré má k dispozícii, zabezpečiť, aby zamestnávala vhodný personál (pozri v tomto zmysle rozsudok o odvolaní, bod 127).
47
Z uvedeného vyplýva, že uvádzaný nedostatok vhodného personálu môže byť spôsobený nesplnením povinností v bežnom riadení misie Eulex Kosovo, ktorého škodlivé následky, ak by sa preukázali, patria do výlučnej zodpovednosti tejto misie v rámci plnenia jej výkonného mandátu.
48
Pokiaľ teda žalobkyne uvádzajú nesplnenie povinností pri riadení ľudských zdrojov misie Eulex Kosovo, ktorého sa dopustila táto misia, proti ktorej pritom táto žaloba nesmeruje, prvá výhrada obsahuje nesprávne označenie žalovanej strany a treba ju zamietnuť ako zjavne neprípustnú (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 17. decembra 2021, Theodorakis a Theodoraki/Rada, T‑495/14, neuverejnené, EU:T:2021:941, bod 61).
49
Ako navyše vyplýva z bodu 127 rozsudku o odvolaní, práve misia Eulex Kosovo musí v rámci zdrojov, ktoré má k dispozícii, zabezpečiť, aby zamestnávala vhodný personál. Pokiaľ sa teda vytýka Rade, Komisii a ESVČ, že to nezabezpečili, prvú výhradu treba z dôvodu nemožnosti pripísania uvádzaného opomenutia zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
50
Okrem toho treba ešte pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry stručné vysvetlenie dôvodov návrhu, ktoré musí byť uvedené v každej žalobe v zmysle článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku tohto štatútu a článku 76 písm. d) rokovacieho poriadku, musí vysvetliť, v čom spočíva žalobný dôvod, na ktorom je žaloba založená. Na prípustnosť žaloby pred Všeobecným súdom sa teda najmä vyžaduje, aby z jej samotného textu vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá, a to aspoň stručne, pritom však súdržným a pochopiteľným spôsobom. Aj keď text žaloby môže byť v konkrétnych bodoch podporený a doplnený odkazmi na určité časti priložených dokumentov, všeobecný odkaz na iné písomnosti, aj keď tvoria jej prílohu, nemôže nahradiť nedostatok podstatných častí právnej argumentácie, ktorá podľa týchto ustanovení tvorí náležitosť žaloby (pozri rozsudok z 13. februára 2025, Komisia a i./Carpatair, C‑244/23 P až C‑246/23 P, EU:C:2025:87, bod 76 a citovanú judikatúru).
51
Ak žaloba nespĺňa požiadavky stanovené v článku 76 písm. d) rokovacieho poriadku týkajúce sa vysvetlenia dôvodov návrhu, Všeobecný súd môže opodstatnene vyhlásiť žalobu za zjavne neprípustnú (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 6. júna 2024, Lucaccioni/Komisia, T‑516/23, neuverejnené, EU:T:2024:386, bod 19 a citovanú judikatúru).
52
Vzhľadom na uvedené je potrebné poukázať na to, že žaloba neobsahuje nijakú argumentáciu, ktorá by mohla podložiť existenciu údajnej povinnosti Rady, Komisie a ESVČ podľa článkov 2, 3 a 8 EDĽP, článkov 2 a 4 Charty alebo akejkoľvek inej zásady alebo ustanovenia práva Únie, ktorá má spočívať v zabezpečení každodenného riadenia misie Eulex Kosovo tak, aby táto misia zamestnávala vhodný personál.
53
Prvú výhradu treba teda v každom prípade zamietnuť ako zjavne neprípustnú.
O druhej výhrade
54
V rámci druhej výhrady žalobkyne tvrdia, že ustanovenia článku 6 ods. 1 a článku 13 EDĽP, ako aj článku 47 Charty na jednej strane vyžadujú, aby osobám, ktoré vystupujú v konaní pred kontrolnou komisiou ako navrhovatelia, mohla byť poskytnutá právna pomoc, a na druhej strane bránia tomu, aby uvedená komisia mohla byť zriadená a udržiavaná bez právomoci zabezpečiť výkon svojich rozhodnutí alebo bez toho, aby bol dotknutým osobám poskytnutý prístup k prostriedku nápravy po porušeniach, ktoré komisia zistí.
55
Rada a ESVČ namietajú neprípustnosť tejto druhej výhrady z dôvodu údajnej nejasnosti a nepresnosti žaloby, pokiaľ ide o povahu uvádzaného protiprávneho konania. Okrem toho Rada, Komisia a ESVČ odmietajú zodpovednosť za uvádzané nesplnenie povinností.
56
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že žalobkyne v bodoch 54 a 58 žaloby tvrdili, že keď Rada, Komisia a ESVČ zriadili a udržiavali kontrolnú komisiu bez toho, aby jej umožnili priznať právnu pomoc a dali právomoc vykonávať svoje rozhodnutia, a bez toho, aby mali dotknuté osoby prístup k prostriedku nápravy po tom, čo táto komisia zistí porušenia, dopustili sa – či už spoločne alebo nerozdielne – dostatočne závažných porušení práva Únie konaním v rozpore s článkom 6 ods. 1 a článkom 13 EDĽP, ako aj článkom 47 Charty.
57
Vzhľadom na tvrdenia spomenuté v bode 56 vyššie námietky neprípustnosti vznesené Radou a ESVČ treba zamietnuť, keďže z nich dostatočne jasne vyplýva, že žalobkyne kladú Rade, Komisii a ESVČ za vinu, že zriadili kontrolnú komisiu bez toho, aby jej dali dostatočné právomoci z hľadiska požiadaviek účinného prostriedku nápravy a spravodlivého procesu, keďže závery prijaté touto komisiou majú iba charakter odporúčaní a nie sú záväzné ani vykonateľné, a bez toho, aby stanovili primerané procesné záruky, ako je možnosť využiť právnu pomoc alebo opravný prostriedok, ktorý by dotknutým osobám umožnil odvolať sa na porušenia, ktoré zistí uvedená komisia.
58
Pokiaľ ide o vecnú stránku tvrdení spomenutých v bode 56 vyššie, treba pripomenúť, že dodržiavanie požiadaviek účinného prostriedku nápravy a spravodlivého procesu, zakotvených v článku 47 Charty, ako aj v článku 6 ods. 1 EDĽP, sa v zásade posudzuje ako celok z hľadiska všetkých dostupných opravných prostriedkov, a najmä súdnych prostriedkov nápravy, ktoré majú dotknuté osoby k dispozícii. Pokiaľ ide o právo na účinný prostriedok nápravy zakotvené v článku 13 EDĽP, záruky, ktoré z neho vyplývajú, sú už obsiahnuté v prísnejších zárukách v článku 6 ods. 1 tohto dohovoru (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, Intermarché Casino Achats/Komisia, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, body 40 až 49 a citovanú judikatúru).
59
Aj keby sa teda predpokladalo, že podmienky podania opravného prostriedku na kontrolnú komisiu samy osebe nespĺňajú požiadavky účinného prostriedku nápravy a spravodlivého procesu, táto okolnosť nemôže viesť Všeobecný súd k tomu, aby vyhovel druhej výhrade, keďže žalobkyne majú po porušeniach zistených uvedenou komisiou možnosť podať žalobu na súde Únie predstavujúcu prostriedok nápravy, ktorý im poskytuje všetky záruky upravené ustanoveniami, na ktoré sa odvolávajú v rámci druhej výhrady, najmä možnosť požiadať o právnu pomoc a možnosť dosiahnuť vykonateľný a právoplatný rozsudok.
60
Z uvedeného vyplýva, že druhú výhradu treba zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
O tretej výhrade
61
Tretia výhrada je založená na pretrvávajúcom neprijatí nápravných opatrení, ktoré mohli napraviť porušenia uvádzané v prvých dvoch výhradách, čo vedie k dostatočne závažnému porušeniu práva Únie.
62
Žalobkyne v tejto súvislosti tvrdia, že dôkazy, ktoré predložili, potvrdzujú tézu, že uvádzané porušenia sú spôsobené nestanovením priorít alebo nedostatkom vhodných zdrojov a personálu na plnenie právnych povinností Únie, a nie zlým fungovaním misie Eulex Kosovo v konkrétnych záležitostiach.
63
Podľa žalobkýň tvrdenie uvedené v bode 62 vyššie potvrdzuje list vedúceho misie Eulex Kosovo kontrolnej komisii z 29. apríla 2016, podľa ktorého vykonávanie odporúčaní tejto komisie nespadá do právomocí uvedenej misie. Podľa nich z toho vyplýva, že neschopnosť kontrolnej komisie naliehať na túto misiu, aby plnila svoj výkonný mandát v súlade so zákonnými požiadavkami, je spôsobená pretrvávajúcim odmietaním zo strany Rady poskytnúť uvedenej komisii právomoci a zdroje, ktoré by jej umožnili zabezpečiť výkon jej odporúčaní a poskytnúť dotknutým osobám prostriedok nápravy po tom, čo zistí porušenia.
64
Podľa názoru žalobkýň mali inštitúcie Únie najneskôr od 29. apríla 2016 prijať vhodné nápravné opatrenia, aby zaručili, že misia Eulex Kosovo bude disponovať dostatočnými zdrojmi na vedenie vyšetrovania podľa článku 2 EDĽP, aby sa s nimi prestalo zaobchádzať v rozpore s článkom 3 tohto dohovoru a aby im bola poskytnutá náhrada za porušenie ich základných práv, ktoré konštatovala kontrolná komisia. Predmetné nápravné opatrenia mali spočívať najmä v zmene jednotnej akcie a štatutárneho základu kontrolnej komisie.
65
V odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania z 18. decembra 2024 žalobkyne spresnili, že porušenia uvádzané v tretej výhrade možno pripísať Rade, Komisii a ESVČ vzhľadom na štruktúru velenia vymedzenú v jednotnej akcii, keďže tieto inštitúcie a tento orgán mali prostredníctvom veliteľa civilnej operácie právomoc vydávať pokyny vedúcemu misie.
66
Rada, Komisia a ESVČ spochybňujú pripísateľnosť uvádzaných opomenutí. Rada a ESVČ okrem toho namietajú nepresnosť tretej výhrady, pričom poukazujú na neexistenciu akejkoľvek právnej argumentácie, ktorá by mohla odôvodniť ich povinnosť konať v súvislosti s odporúčaniami vydanými kontrolnou komisiou.
67
Pokiaľ ide o tento posledný bod, Rada tiež tvrdí, že jej účasť na operáciách krízového riadenia prebieha v rovine politickej kontroly a strategického usmerňovania, pričom sa nemôže podieľať na každodennom riadení úloh, ktorými boli poverené misie Únie na taktickej úrovni na mieste operácií.
68
Vzhľadom na tvrdenia účastníkov konania možno tretiu výhradu rozdeliť na tri časti.
O prvej časti založenej na nedostatku vhodných zdrojov a personálu misie Eulex Kosovo
69
V rámci prvej časti tretej výhrady žalobkyne tvrdia, že neprijatie opatrení, ktoré mohli napraviť porušenia zistené kontrolnou komisiou, je spôsobené pretrvávajúcim odmietaním zo strany Rady, Komisie a ESVČ poskytnúť misii Eulex Kosovo vhodné zdroje a personál.
70
V tejto súvislosti je na jednej strane v súlade s posúdeniami uvedenými v bode 126 rozsudku o odvolaní potrebné pripomenúť, že Všeobecný súd nemá právomoc rozhodovať o žalobe o určenie zodpovednosti, ktorej cieľom je dosiahnuť náhradu škody vyplývajúcu z údajného nedostatku zdrojov pridelených misii Eulex Kosovo, keďže rozhodnutia prijaté v týchto otázkach priamo súvisia s politickými alebo strategickými rozhodnutiami uskutočnenými v rámci SZBP.
71
V súlade s tým, čo vyplýva z bodov 33 a 34 vyššie, preto nie je opodstatnené vyjadrovať sa k výhrade založenej na údajnom nedostatku zdrojov pridelených misii Eulex Kosovo.
72
Na druhej strane, pokiaľ ide o uvádzaný nedostatok vhodného personálu misie Eulex Kosovo, v súlade s analýzou prvej výhrady uvedenou v bodoch 45 až 49 vyššie treba pripomenúť, že údajné nesplnenie povinností v každodennom riadení tejto misie nemožno pripísať Rade, Komisii a ESVČ, keďže spadajú pod plnenie výkonného mandátu tejto misie a z tohto dôvodu za ne zodpovedá výlučne táto misia v súlade s ustanoveniami článku 16 ods. 5 jednotnej akcie, zmenenej rozhodnutím 2014/349.
73
Z uvedeného vyplýva, že prvú časť tretej výhrady treba zamietnuť ako zjavne neprípustnú sčasti z dôvodu nesprávneho označenia žalovanej strany a v zostávajúcej časti ako zjavne bez právneho základu z dôvodu nemožnosti pripísania uvádzaného nesplnenia povinností Rade, Komisii a ESVČ.
O druhej časti tretej výhrady založenej na právomoci Rady, Komisie a ESVČ vydávať pokyny
74
V rámci druhej časti tretej výhrady žalobkyne tvrdia, že Rada, Komisia a ESVČ nezakročili proti porušeniam, ktoré konštatovala kontrolná komisia v súvislosti s vyšetrovaním zmiznutia ich príbuzných, keď nevyužili svoju právomoc vydávať pokyny vo vzťahu k misii Eulex Kosovo.
75
Pokiaľ ide o tento posledný bod, v súlade s posúdeniami uvedenými v bodoch 132 a 133 rozsudku o odvolaní je potrebné poukázať na to, že tvrdenia založené na neprijatí nápravných opatrení, ktoré mohli napraviť porušenia konštatované kontrolnou komisiou, ako aj na neexistencii riadneho právneho preskúmania prípadu KD súvisia s údajným neprijatím individuálnych opatrení týkajúcich sa konkrétnych situácií žalobkýň.
76
Vzhľadom na ustanovenia jednotnej akcie, a najmä jej články 7, 8, 11 a 12, je pritom potrebné konštatovať, že prijatie takýchto individuálnych opatrení nepatrí do výkonu politickej kontroly a strategického usmerňovania, ktoré prináležia Rade, Komisii a ESVČ prostredníctvom Politického a bezpečnostného výboru (PBV) a veliteľa civilnej operácie misie, najmä vzhľadom na to, že právomoc veliteľa civilnej operácie vydávať pokyny sa uplatňuje na strategickej úrovni, a nie na úrovni miesta operácií, ktoré patrí do pôsobnosti vedúceho misie.
77
Pokiaľ ide o tento posledný bod, z kombinovaných ustanovení článkov 2 a 3 jednotnej akcie, a najmä z článku 3 písm. d) a i) v znení platnom pred prijatím rozhodnutia 2018/856 jednoznačne vyplýva, že prijatie individuálnych opatrení, ktoré môžu napraviť porušenia základných práv konštatované kontrolnou komisiou, nemožno oddeliť od výkonu mandátu misie Eulex Kosovo, keďže tento mandát spočíval jednak v zabezpečení, aby sa riadne vyšetrili a stíhali prípady vojnových zločinov a iných závažných trestných činov, aby sa o nich rozhodlo a boli náležite potrestané, a jednak v zabezpečení, aby činnosti tejto misie rešpektovali medzinárodné normy týkajúce sa ľudských práv.
78
Rovnaký záver vyplýva z obsahu ustanovení článkov 2 a 3 jednotnej akcie, a najmä z článku 3 písm. a) a e) tejto jednotnej akcie v znení rozhodnutia 2018/856, podľa ktorých misia Eulex Kosovo v úzkej koordinácii s inými aktérmi Únie naďalej monitoruje vybrané prípady a súdne konania prebiehajúce v trestnoprávnych a občianskoprávnych súdnych inštitúciách Kosova a sleduje relevantné zasadnutia v rámci regionálnej spolupráce týkajúce sa prípadov vojnových zločinov a zároveň zabezpečuje, aby sa pri všetkých jej činnostiach rešpektovali medzinárodné normy týkajúce sa ľudských práv.
79
S ohľadom na všetky ustanovenia jednotnej akcie spomenuté v bodoch 76 až 78 vyššie je opodstatnené zamietnuť argumentáciu žalobkýň založenú na liste vedúceho misie Eulex Kosovo z 29. apríla 2016, podľa ktorého vykonávanie odporúčaní kontrolnej komisie nespadá do právomocí tejto misie.
80
Tento záver je podporený rozhodnutím kontrolnej komisie z 19. októbra 2016 prijatým v reakcii na list z 29. apríla 2016 spomenutý v bode 79 vyššie, z ktorého jednoznačne vyplýva, že vykonávanie jej odporúčaní je v plnom rozsahu a výlučne úlohou vedúceho misie a neprináleží iným orgánom či inštitúciám Únie.
81
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné konštatovať, že opomenutia uvádzané v rámci druhej časti tretej výhrady súvisia s plnením výkonného mandátu misiou Eulex Kosovo a na základe toho za ne nesie výlučnú zodpovednosť táto misia, takže ich nemožno pripísať Rade, Komisii a ESVČ.
82
Druhú časť tretej výhrady treba preto zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
O tretej časti tretej výhrady založenej na neudelení dostatočných právomocí kontrolnej komisii
83
V rámci tretej časti tretej výhrady žalobkyne vytýkajú Rade, Komisii a ESVČ, že dlhodobo odmietali prideliť kontrolnej komisii dostatočné zdroje a právomoci, keďže uvedená komisia nie je schopná zabezpečiť výkon svojich rozhodnutí a keďže po zistení porušení dotknuté strany nemajú k dispozícii nijaký prostriedok nápravy.
84
V tomto ohľade je potrebné uviesť, že žalobkyne nepredložili nijakú argumentáciu, ktorá by mohla podporiť tretiu časť tretej výhrady týkajúcu sa údajného nedostatku právomocí alebo procesných prostriedkov pridelených kontrolnej komisii.
85
Žalobkyne v tejto súvislosti iba uviedli, a to jednak v bode 54 bode ii) a v bode 58 žaloby, že Rada, Komisia a ESVČ porušili článok 6 ods. 1 a článok 13 EDĽP, ako aj článok 47 Charty, keď zriadili a udržiavali kontrolnú komisiu bez toho, aby jej dali právomoc priznať právnu pomoc či právomoc vykonávať svoje rozhodnutia alebo poskytnúť prostriedok nápravy po zistení porušení, a jednak v bode 59 žaloby, že Rada, Komisia a ESVČ dostatočne závažným spôsobom porušili právo Únie, keď v nadväznosti na závery kontrolnej komisie neprijali nápravné opatrenia.
86
Preto z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v rámci druhej výhrady v bodoch 58 a 59 vyššie, treba tretiu časť tretej výhrady zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
O štvrtej výhrade
87
Štvrtá výhrada je založená na obídení alebo zneužití výkonnej moci Radou a ESVČ, pretože tvrdili, že jednak misia Eulex Kosovo urobila všetko pre to, aby vyšetrila prípady zmiznutia príbuzných žalobkýň (ďalej len „prvé sporné tvrdenie“), a jednak že kontrolná komisia nemá právomoc súdneho orgánu (ďalej len „druhé sporné tvrdenie“).
88
Predmetné tvrdenia vyplývajú z listov z 12. októbra 2017, ktoré Rada a ESVČ zaslali v odpovedi na listy žalobkýň z 3. októbra, 3. novembra a 5. decembra 2016, v ktorých žalobkyne okrem iného žiadali inštitúcie Únie, aby zabezpečili náležité vyšetrenie prípadov zmiznutia ich príbuzných a aby posilnili právomoci kontrolnej komisie.
89
V tomto kontexte žalobkyne uvádzajú, že sporné tvrdenia vyjadrujú odmietavý postoj k ich žiadosti o náhradu škody a predstavujú obídenie alebo zneužitie výkonnej moci.
90
Rada sa bráni tým, že odpoveď sformulovaná v jej liste z 12. októbra 2017 je vecná a nespochybniteľná, a tvrdí, že žalobkyne nepreukázali, aký druh porušenia alebo zodpovednosti by jej bolo možné pripísať, čo sa týka obsahu uvedeného listu.
91
ESVČ uvádza, že v žalobe nie je vysvetlené, ako by jej list z 12. októbra 2017 zakladal mimozmluvnú zodpovednosť Únie, a vo všeobecnosti neobsahuje nijaké vysvetlenie v súvislosti s právnou silou aktov kontrolnej komisie alebo so spôsobom, akým by tieto akty mali zaväzovať inštitúcie a orgán, o ktoré ide v prejednávanej veci.
92
Rada a ESVČ na základe toho dospeli k záveru, že výhradu treba zamietnuť ako neprípustnú.
93
Na úvod treba v súlade s posúdeniami sformulovanými v bodoch 132 a 133 rozsudku o odvolaní poukázať na to, že prvé sporné tvrdenie sa týka údajného neprijatia individuálnych opatrení týkajúcich sa konkrétnych situácií žalobkýň, rovnako ako tvrdenia uvedené v rámci druhej časti tretej výhrady založené na neprijatí nápravných opatrení, ktoré mohli napraviť porušenia základných práv konštatované kontrolnou komisiou.
94
Pokiaľ ide o druhé sporné tvrdenie, Súdny dvor v bode 134 rozsudku o odvolaní rozhodol, že ide o akt, ktorý nie je záväzný.
95
Štvrtú výhradu treba preskúmať vzhľadom na tieto posúdenia Súdneho dvora.
96
V prvom rade je najmä vzhľadom na účel listov Rady a ESVČ z 12. októbra 2017, ktorý vyplýva z prvého odseku uvedených listov, potrebné konštatovať, že žalobkyne neuvádzajú nijaké tvrdenie, ktoré by mohlo preukázať, že sporné tvrdenia by sa mohli vykladať ako vyjadrenie odmietnutia vyhovieť ich žiadosti o náhradu škody, ak by sa aj predpokladalo, že takúto žiadosť zaslanú konkrétne tejto inštitúcii a tomuto orgánu možno vyvodiť z predchádzajúcich písomností žalobkýň, a najmä z ich listu z 3. októbra 2016, čo sa tiež neusilovali odôvodnene preukázať.
97
Štvrtá námietka nie je teda dostatočne presná a treba ju zamietnuť ako neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka zamietnutia údajnej žiadosti žalobkýň o náhradu škody.
98
V druhom rade, pokiaľ ide o prvé sporné tvrdenie, je potrebné uviesť, že podania žalobkýň neobsahujú nijakú argumentáciu, ktorá by mohla podložiť obvinenia z obídenia alebo zneužitia právomoci, smerujúce proti Rade a ESVČ.
99
Konkrétne sa neuvádza, na základe čoho by z hľadiska právomocí stanovených v Zmluvách a ustanoveniach jednotnej akcie mali byť Rada a ESVČ povinné zasiahnuť na účely prijatia individuálnych vyšetrovacích opatrení týkajúcich sa konkrétnych situácií žalobkýň, pričom Rada v tejto súvislosti tvrdí, že jej účasť na operáciách krízového riadenia sa obmedzuje na výkon politickej kontroly a strategického usmerňovania misie Eulex Kosovo v súlade s článkom 38 druhého odseku ZEÚ.
100
Pokiaľ ide o tento posledný bod, treba konštatovať, že pripomienky, ktoré žalobkyne predložili v odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania z 18. decembra 2024 v súvislosti s právomocou Rady a ESVČ vydávať pokyny v rámci štruktúry velenia misie Eulex Kosovo, nemôžu odstrániť nepresnosť žaloby.
101
Aj keby totiž pri výkone strategického velenia mohol veliteľ civilnej operácie dospieť k tomu, že vydá pokyny misii na účely prijatia individuálnych opatrení týkajúcich sa konkrétnych situácií, žalobkyne neuvádzajú, na základe čoho by Rada a ESVČ boli povinné konať v tomto zmysle v rámci politickej kontroly a strategického usmerňovania, za ktoré zodpovedajú prostredníctvom PBV a veliteľa civilnej operácie misie.
102
Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že štvrtá výhrada v rozsahu, v akom je založená na prvom spornom tvrdení, nie je podložená a treba ju zamietnuť ako zjavne neprípustnú.
103
V každom prípade, ak by sa aj predpokladalo, že prvé sporné tvrdenie sa nemá chápať ako vecné posúdenie bez samostatného právneho účinku, ako tvrdí Rada, ale ako stanovisko s povahou rozhodnutia vyjadrujúce odmietnutie zo strany Rady a ESVČ zasiahnuť na účely prijatia individuálnych opatrení týkajúcich sa konkrétnych situácií žalobkýň, ako sú uvedené v bode 133 rozsudku o odvolaní, treba rozhodnúť, že takýto zásah by sa vymykal z právomocí, ktoré vykonávali táto inštitúcia a tento orgán vo vzťahu k misii Eulex Kosovo.
104
Ako už totiž v podstate vyplýva z bodov 76 až 81 vyššie, prijatie takýchto individuálnych opatrení by nespadalo pod výkon politickej kontroly a strategického usmerňovania, ktoré prináležia Rade a ESVČ prostredníctvom PBV a veliteľa civilnej operácie.
105
Z uvedeného vyplýva, že údajné stanoviská Rady a ESVČ, pokiaľ by vyjadrovali odmietnutie zásahu na účely prijatia individuálnych opatrení súvisiacich s konkrétnymi situáciami žalobkýň, nemožno považovať za protiprávne.
106
Výhradu týkajúcu sa prvého sporného tvrdenia treba preto v každom prípade zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
107
V treťom rade, pokiaľ ide o druhé sporné tvrdenie, je potrebné uviesť, že jeho nezáväznosť na prvý pohľad nebráni tomu, aby mohlo viesť k založeniu mimozmluvnej zodpovednosti Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. februára 2022, QI a i./Komisia a ECB, T‑868/16, EU:T:2022:58, bod 71 a citovanú judikatúru).
108
Ak by sa však aj predpokladalo, že predmetné tvrdenie vyjadruje odmietnutie priznať kontrolnej komisii charakter súdneho orgánu, treba konštatovať, že žalobkyne v tomto ohľade nijako nepodložili existenciu povinnosti Rady a ESVČ, ktorá mala spočívať v zavedení všetkých záruk vyplývajúcich z práva na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces v predsúdnej fáze konania a pred podaním žaloby na súdoch Únie.
109
Štvrtú výhradu, pokiaľ sa týka druhého sporného tvrdenia, treba preto zamietnuť ako zjavne neprípustnú a v každom prípade z dôvodov, ktoré sú už uvedené v bodoch 58 a 59 vyššie, ako zjavne bez právneho základu.
O piatej výhrade
110
V rámci piatej výhrady sa Rade a ESVČ kladie za vinu, že sa dopustili obídenia alebo zneužitia právomoci, keďže nezabezpečili, aby bolo vo veci KD, ktorá sa prima facie týkala vojnového zločinu, vykonané riadne právne preskúmanie zo strany misie Eulex Kosovo alebo Úradu špeciálnej prokuratúry v oblasti vyšetrovania, ako aj stíhanie pred Špecializovanou komorou pre Kosovo.
111
V tejto súvislosti stačí konštatovať, že piata výhrada v podstate zodpovedá tvrdeniam uvedeným v rámci druhej časti tretej výhrady, a teda súvisí s prvým sporným tvrdením, na ktoré sa poukazuje vo štvrtej výhrade.
112
Z dôvodov už uvedených v bodoch 76 až 81 a 103 až 106 vyššie treba teda piatu výhradu zamietnuť ako zjavne bez právneho základu.
113
Navyše treba uviesť, že piata výhrada nie je podložená nijakou argumentáciou, ktorá by Všeobecnému súdu umožnila posúdiť existenciu povinnosti, ktorou by bola viazaná Rada, Komisia a ESVČ v oblasti monitorovania konkrétnych vyšetrovaní spadajúcich pod mandát misie Eulex Kosovo.
114
V súlade s judikatúrou citovanou v bodoch 50 a 51 vyššie treba preto piatu výhradu v každom prípade zamietnuť ako zjavne neprípustnú.
115
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba túto žalobu zamietnuť ako sčasti zjavne neprípustnú a sčasti zjavne nedôvodnú, pričom nie je potrebné vyjadriť sa k námietkam oneskoreného podania vzneseným Radou a ESVČ ani k návrhu na vykonanie dokazovania, ktorý predložili žalobkyne.
O trovách
116
Podľa článku 195 rokovacieho poriadku Všeobecný súd vo svojich rozhodnutiach, ktoré vydá po zrušení pôvodného rozhodnutia a vrátení veci Všeobecnému súdu, rozhodne o trovách konania na Všeobecnom súde a o trovách odvolacieho konania na Súdnom dvore.
117
Vzhľadom na to, že Súdny dvor v rozsudku o odvolaní čiastočne zrušil pôvodné uznesenie, vrátil vec Všeobecnému súdu a určil, že o trovách konania sa rozhodne neskôr, Všeobecnému súdu prináleží rozhodnúť v tomto uznesení o všetkých trovách týkajúcich sa konaní na Všeobecnom súde vrátane pôvodného konania, ako aj o trovách odvolacieho konania vo veciach C‑29/22 P a C‑44/22 P.
118
Podľa článku 134 ods. 3 rokovacieho poriadku ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich v zásade znáša vlastné trovy konania.
119
Okrem toho podľa článku 135 ods. 1 rokovacieho poriadku ak si to vyžaduje spravodlivé zaobchádzanie, Všeobecný súd môže rozhodnúť, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť iba časť trov konania druhého účastníka, resp. vôbec mu nemusí uložiť povinnosť nahradiť trovy konania.
120
Napokon podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania.
121
Keďže v prejednávanej veci žalobkyne, Rada a ESVČ čiastočne neuspeli so svojimi návrhmi v konaní na Všeobecnom súde, a to ani v pôvodnom konaní, ani v odvolacom konaní vo veciach C‑29/22 P a C‑44/22 P, je opodstatnené rozhodnúť, že každá z týchto účastníčok konania bude znášať svoje vlastné trovy všetkých konaní na Všeobecnom súde a na Súdnom dvore, pričom nie je potrebné rozhodovať o trovách žalobkýň v konaní pred kontrolnou komisiou.
122
Navyše je potrebné zohľadniť osobitné okolnosti daného prípadu, najmä spresnenia, ktoré priniesol rozsudok z 24. februára 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), vydaný až po podaní tejto žaloby, a neuložiť žalobkyniam náhradu trov, ktoré vznikli Komisii vo všetkých konaniach na Všeobecnom súde a Súdnom dvore.
123
V zmysle článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku Belgické kráľovstvo, Česká republika, Francúzska republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Rumunsko, Fínska republika a Švédske kráľovstvo znášajú každý svoje vlastné trovy súvisiace s konaniami na Všeobecnom súde a Súdnom dvore.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
KS, KD, Rada Európskej únie, Európska komisia, Európska služba pre vonkajšiu činnosť (ESVČ), Belgické kráľovstvo, Česká republika, Francúzska republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Rumunsko, Fínska republika a Švédske kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania súvisiace s konaniami na Všeobecnom súde a Súdnom dvore.
V Luxemburgu 25. septembra 2025.
Tajomník
V. Di Bucci
Predsedníčka komory
M. J. Costeira
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.