62023CJ0295
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
z 19. decembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Článok 63 ZFEÚ – Voľný pohyb kapitálu – Určenie príslušnej slobody pohybu – Služby na vnútornom trhu – Smernica 2006/123/ES – Článok 15 – Požiadavky týkajúce sa držby podielov v obchodnej spoločnosti – Obchodný podiel čisto finančného investora v advokátskej spoločnosti – Vyčiarknutie tejto spoločnosti zo zoznamu advokátov z dôvodu tohto podielu – Obmedzenie slobody usadiť sa a voľného pohybu kapitálu – Odôvodnenia založené na ochrane nezávislosti advokátov a príjemcov právnych služieb – Nevyhnutnosť – Proporcionalita“
Vo veci C‑295/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Advokátsky súd Bavorska, Nemecko) z 20. apríla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 9. mája 2023, ktorý súvisí s konaním:
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG
proti
Rechtsanwaltskammer München,
za účasti:
SIVE Beratung und Beteiligung GmbH,
Daniel Halmer,
SÚDNY DVOR (veľká komora),
v zložení: predseda K. Lenaerts, predsedovia komôr F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias a M. Gavalec (spravodajca), sudcovia E. Regan, I. Ziemele, Z. Csehi a O. Spineanu‑Matei,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: N. Mundhenke, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. apríla 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG, SIVE Beratung und Beteiligung GmbH a Daniel Halmer, v zastúpení: M. Quecke a D. Uwer, Rechtsanwälte,
–
Rechtsanwaltskammer München, v zastúpení: Professor C. Wolf,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann, A. Sahner a J. Simon, splnomocnení zástupcovia,
–
španielska vláda, v zastúpení: Á. Ballesteros Panizo, M. Morales Puerta a A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, splnomocnené zástupkyne,
–
francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard, B. Fodda a T. Lechevallier, splnomocnení zástupcovia,
–
chorvátska vláda, v zastúpení: G. Vidović Mesarek, splnomocnená zástupkyňa,
–
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, J. Schmoll, M. Aufner, A. Kögl a P. Thalmann, splnomocnení zástupcovia,
–
slovinská vláda, v zastúpení: V. Klemenc a T. Mihelič Žitko, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: L. Armati, M. Mataija a G. von Rintelen, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 4. júla 2024,
vyhlásil tento rozsudok
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 49 a článku 63 ods. 1 ZFEÚ, ako aj článku 15 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 36).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi obchodnou spoločnosťou Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG (ďalej len „HR“) a Rechtsanwaltskammer München (Mníchovská advokátska komora, Nemecko) (ďalej len „Mníchovská advokátska komora“) vo veci rozhodnutia tejto komory vyčiarknuť spoločnosť HR zo zoznamu advokátov.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenia 6, 33, 39, 40, 55, 56, 73 a 101 smernice 2006/123 uvádzajú:
„(6)
Tieto prekážky nemožno odstrániť len spoliehaním sa na priamu uplatniteľnosť článkov [49 a 56 ZFEÚ,] keďže na jednej strane riešenie jednotlivých prípadov prostredníctvom konaní o porušení a nesplnení povinností voči dotknutému členskému štátu by bolo pre vnútroštátne orgány aj inštitúcie Spoločenstva, najmä po rozšírení, veľmi zložité a na druhej strane si zrušenie mnohých prekážok vyžaduje predchádzajúcu koordináciu vnútroštátnych právnych systémov vrátane vytvorenia administratívnej spolupráce. Legislatívny nástroj Spoločenstva umožňuje vytvoriť skutočný vnútorný trh so službami, ako to uznali Európsky parlament a Rada.
…
(33)
Služby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, zahŕňajú široké spektrum činností podliehajúcich neustálej zmene… Služby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, tiež zahŕňajú služby poskytované podnikateľom aj spotrebiteľom, ako napríklad právne alebo daňové poradenstvo…
…
(39)
Pojem ‚systém udeľovania povolení‘ by mal okrem iného zahŕňať administratívne postupy udeľovania povolení, licencií, schválení alebo koncesií, ako aj povinnosť na účely získania oprávnenia vykonávať činnosť, zaregistrovať sa ako člen profesie alebo zapísať sa do registra…
(40)
Pojem ‚závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu [naliehavé dôvody všeobecného záujmu – neoficiálny preklad]‘, na ktoré sa odvolávajú niektoré ustanovenia tejto smernice, sa postupne vyvinul z judikatúry Súdneho dvora v súvislosti s článkami [49 a 56 ZFEÚ] a je možné, že sa bude naďalej vyvíjať. Tento pojem, ako ho uznal vo svojej judikatúre Súdny dvor, zahŕňa aspoň tieto oblasti:… ochranu príjemcov služieb, ochranu spotrebiteľa_… zabezpečenie riadneho fungovania súdnictva…
…
(55)
Táto smernica by sa nemala týkať možnosti členských štátov odňať povolenie po jeho udelení, a to v prípadoch, keď už nie sú splnené podmienky na jeho udelenie.
(56)
Podľa judikatúry Súdneho dvora predstavuje verejné zdravie, ochrana spotrebiteľa, zdravie zvierat a ochrana mestského životného prostredia závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu [naliehavé dôvody všeobecného záujmu – neoficiálny preklad]. Takéto závažné [naliehavé – neoficiálny preklad] dôvody môžu odôvodniť uplatnenie systémov udeľovania povolení a iných obmedzení. Avšak žiadny takýto systém udeľovania povolení alebo obmedzenie by nemali byť diskriminačné z dôvodu štátnej príslušnosti. Navyše by sa vždy mali dodržať zásady nevyhnutnosti a proporcionality.
…
(73)
K požiadavk[á]m, ktoré sa majú preskúmať, patria vnútroštátne predpisy, ktoré z iného dôvodu ako odbornej kvalifikácie, vyhradzujú prístup k určitým činnostiam pre konkrétnych poskytovateľov. Tieto požiadavky zahŕňajú aj povinnosti poskytovateľa mať určitú právnu formu, a to najmä, aby bol právnickou osobou, spoločnosťou s individuálnym vlastníctvom, neziskovou organizáciou alebo spoločnosťou vo výlučnom vlastníctve fyzických osôb, a požiadavky, ktoré sa týkajú vlastnenia podielov v spoločnosti, najmä povinností mať pri určitých činnostiach v oblasti služieb minimálnu výšku základného imania alebo mať osobitnú odbornú kvalifikáciu potrebnú na držanie podielu na základnom imaní určitých spoločností alebo riadenie určitých spoločností. …
…
(101)
V záujme príjemcov, najmä spotrebiteľov, je potrebné zabezpečiť, aby poskytovatelia mali možnosť ponúkať viacodborové služby a aby boli obmedzenia v tomto ohľade obmedzené na to, čo je potrebné na zabezpečenie nestrannosti a nezávislosti a integrity regulovaných povolaní.
…“
4
Článok 1 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Táto smernica stanovuje všeobecné ustanovenia, ktoré uľahčujú výkon slobody poskytovateľov usadiť sa a voľný pohyb služieb, pričom sa zachová vysoká úroveň kvality služieb.“
5
Článok 2 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi, ktorí sú usadení v členskom štáte.“
6
Článok 4 tej istej smernice znie takto:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
1.
‚služba‘ je akákoľvek samostatne zárobková hospodárska činnosť, ktorá je obyčajne poskytovaná za odplatu, v zmysle článku [57 ZFEÚ];
2.
‚poskytovateľ‘ je každá fyzická osoba, ktorá je štátnym príslušníkom členského štátu, alebo každá právnická osoba v zmysle článku [54 ZFEÚ] a usadená v členskom štáte, ktorá ponúka alebo poskytuje službu;
…
5.
‚usadenie sa‘ je faktický výkon hospodárskej činnosti, ako je uvedené v článku [49 ZFEÚ], poskytovateľom na neurčitý čas a prostredníctvom stabilnej infraštruktúry, odkiaľ sa skutočne vykonáva podnikateľská činnosť poskytovania služieb;
6.
‚systém udeľovania povolení‘ je každý postup, v rámci ktorého sa od poskytovateľa alebo príjemcu vyžaduje, aby podnikol kroky smerom k získaniu úradného rozhodnutia alebo konkludentného rozhodnutia o prístupe k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávaní od príslušného orgánu;
7.
‚požiadavka‘ je akákoľvek povinnosť, zákaz, podmienka alebo obmedzenie ustanovené v zákonoch, iných právnych predpisoch a správnych opatreniach členských štátov alebo v dôsledku judikatúry, administratívnej praxe, pravidiel profesijných orgánov alebo kolektívnych pravidiel profesijných združení či iných profesijných organizácií, ktoré boli prijaté v rámci výkonu ich právnej autonómie; pravidlá stanovené v kolektívnych zmluvách dohodnuté sociálnymi partnermi sa v zmysle tejto smernice nepovažujú za požiadavky;
8.
‚závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu [naliehavé dôvody všeobecného záujmu – neoficiálny preklad]‘ sú dôvody uznané ako také v judikatúre Súdneho dvora a zahŕňajú tieto dôvody:…ochranu spotrebiteľa, príjemcov služieb…;
9.
‚príslušný orgán‘ je každý subjekt alebo orgán s funkciou dohľadu alebo regulačnou funkciou v členskom štáte vo vzťahu k činnostiam v oblasti služieb, predovšetkým správne orgány vrátane súdov, ktoré konajú vo svojej súdnej právomoci, profesijné orgány a tie profesijné združenia alebo iné profesijné organizácie, ktoré kolektívnym spôsobom v rámci výkonu svojej právnej autonómie regulujú prístup k činnostiam v oblasti [služieb] alebo ich výkon;
…
11.
‚regulované povolanie‘ je odborná činnosť alebo skupina odborných činností ako je uvedené v článku 3 ods. 1 písm. a) smernice [Európskeho parlamentu a Rady] 2005/36/ES [zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22];
…“
7
Článok 9 ods. 1 smernice 2006/123 stanovuje:
„Členské štáty nepodmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie systémom ude[ľ]ovania povolení, pokiaľ nie sú splnené tieto podmienky:
a)
systém udeľovania povolení nediskriminuje daného poskytovateľa;
b)
potreba existencie systému udeľovania povolení je opodstatnená závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu;
c)
sledovaný cieľ nemožno dosiahnuť pomocou menej reštriktívneho opatrenia, najmä v dôsledku skutočnosti, že následná inšpekcia by bola vykonaná príliš neskoro [na to], aby bola skutočne účinná.“
8
Podľa článku 11 ods. 4 tejto smernice:
„Tento článok sa nedotýka schopnosti členských štátov zrušiť povolenie, keď už nie sú splnené podmienky pre jeho udelenie.“
9
Článok 15 uvedenej smernice s názvom „Požiadavky podliehajúce hodnoteniu“ stanovuje:
„1.   Členské štáty skúmajú, či sa podľa ich právnych systémov uplatňujú niektoré z požiadaviek uvedených v odseku 2, a zabezpečujú, aby všetky takéto požiadavky boli zlučiteľné s podmienkami ustanovenými v odseku 3. Členské štáty prispôsobia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia tak, aby boli zlučiteľné s týmito podmienkami.
2.   Členské štáty skúmajú, či ich právne systémy podmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie splnením niektorej z týchto nediskriminačných požiadaviek:
…
c)
požiadavky, ktoré sa týkajú držby podielov/akcií v spoločnosti;
…
3.   Členské štáty overujú, že požiadavky uvedené v odseku 2 spĺňajú tieto podmienky:
a)
nediskriminácia: požiadavky nesmú byť priamo ani nepriamo diskriminačné vzhľadom na štátnu príslušnosť, alebo v prípade spoločností, vzhľadom na umiestnenie ich sídla;
b)
nevyhnutnosť: požiadavky musia byť opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu;
c)
proporcionalita: požiadavky musia slúžiť na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa; nesmú prekročiť rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa; a nesmie byť možné nahradiť tieto požiadavky inými, menej obmedzujúcimi opatreniami, ktorými sa dosiahnu rovnaké výsledky.
…
5.   V správe o vzájomnom hodnotení ustanovenej v článku 39 ods. 1 členské štáty uvedú:
a)
požiadavky, ktoré majú v úmysle zachovať, a dôvody, prečo sú podľa nich tieto požiadavky v súlade s podmienkami ustanovenými v odseku 3;
…
6.   Od 28. decembra 2006 členské štáty nezavádzajú žiadne nové požiadavky takého charakteru, ako je uvedené v odseku 2, okrem prípadov, keď taká požiadavka spĺňa podmienky stanovené v odseku 3.
…“
10
Článok 25 tej istej smernice, nazvaný „Viacodborové činnosti“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby sa na poskytovateľov nevzťahovali požiadavky, ktoré ich zaväzujú vykonávať výhradne danú konkrétnu činnosť alebo ktoré obmedzujú vykonávanie rôznych činností spoločne alebo v partnerstve.
Takéto požiadavky sa však môžu vzťahovať na týchto poskytovateľov:
a)
regulované povolania, pokiaľ je to opodstatnené požiadavkou záruky súladu s pravidlami upravujúcimi profesijnú etiku a správanie, ktoré sa menia v závislosti od osobitnej povahy každého povolania a je to potrebné na zabezpečenie ich nezávislosti a nestrannosti;
…
2.   Ak je udelené povolenie pre viacodborové činnosti medzi poskytovateľmi uvedenými v odseku 1 písm. a) a b), členské štáty zabezpečia, aby:
a)
sa zabránilo konfliktom záujmov a nesúladu medzi určitými činnosťami;
b)
sa zaručila nezávislosť a nestrannosť, ktorú si niektoré činnosti vyžadujú;
c)
boli pravidlá upravujúce profesijnú etiku a správanie pri rôznych činnostiach navzájom zlučiteľné, obzvlášť pokiaľ ide o otázky mlčanlivosti.“
Nemecké právo
Starý zákon o advokácii
11
Podľa § 7 Bundesrechtsanwaltsordnung (spolkový zákon o advokácii) v znení účinnom do 31. júla 2022, ktorý sa uplatňuje na skutkový stav vo veci samej (ďalej len „starý zákon o advokácii“) bol zápis do zoznamu advokátov odmietnutý v prípade pochybností o spôsobilosti žiadateľa nezávislým spôsobom vykonávať svoje povolanie.
12
Ustanovenie § 59a ods. 1 a 2 tohto zákona znelo:
„1.   Advokáti sa môžu spojiť s členmi advokátskej komory a komory patentových zástupcov, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi a certifikovanými účtovníkmi na účely spoločného výkonu svojho povolania v rámci vlastných profesijných oprávnení…
2.   Advokáti môžu tiež vykonávať svoje povolanie spoločne:
(1)
s príslušníkmi advokátskych povolaní z iných štátov, ktorí… sú oprávnení usadiť sa v súlade s pôsobnosťou tohto zákona a majú kanceláriu v zahraničí;
(2)
s patentovými zástupcami, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi alebo certifikovanými účtovníkmi z iných štátov, ktorí vykonávajú povolanie, ktoré je z hľadiska vzdelania a oprávnení rovnocenné povolaniam, ktorých sa týkajú Patentanwaltsordnung [zákon o patentových zástupcoch], Steuerberatungsgesetz [zákon o daňovom poradenstve] alebo Wirtschaftsprüferordnung [zákon o audítoroch], a ktorí môžu vykonávať svoje povolania spoločne s patentovými zástupcami, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi alebo certifikovanými účtovníkmi v súlade s pôsobnosťou tohto zákona.“
13
Rozhodnutím z 12. januára 2016 Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavný súd, Nemecko) rozhodol, že prvá veta § 59a ods. 1 uvedeného zákona je nezlučiteľná s článkom 12 ods. 1 Grundgesetz (Základný zákon) v rozsahu, v akom zakazuje advokátom spojiť sa na účely výkonu svojho povolania vo verejnej obchodnej spoločnosti s lekármi a farmaceutmi.
14
Ustanovenie § 59c starého zákona o advokácii povoľovalo výkon povolania advokáta advokátskymi spoločnostiam vo forme kapitálových spoločností.
15
V súlade s § 59d tohto zákona musela byť žiadosť o zápis advokátskej spoločnosti do zoznamu advokátov, ktorá nespĺňa požiadavky uvedené v § 59e tohto zákona, zamietnutá.
16
Ustanovenie § 59e toho istého zákona stanovovalo:
„1.   Spoločníkmi advokátskej spoločnosti môžu byť len advokáti a členovia profesií uvedených v prvej vete § 59a ods. 1, ako aj v § 59a ods. 2. Povolanie advokáta musia vykonávať len v advokátskej spoločnosti. Ustanovenia tretej a štvrtej vety § 59a ods. 1, ako aj § 172a sa použijú obdobne.
2.   Advokáti musia mať väčšinu obchodných podielov a hlasovacích práv. Pokiaľ spoločníci nie sú oprávnení vykonávať jedno z povolaní uvedených v prvej vete odseku 1, nemajú hlasovacie právo.
3.   Podiely v advokátskej spoločnosti sa nesmú vlastniť na účet tretích osôb a tretie osoby sa nesmú podieľať na zisku advokátskej spoločnosti.
4.   Spoločníci môžu splnomocniť na výkon práv spoločníkov len takých spoločníkov, ktorí majú hlasovacie právo a sú príslušníkmi toho istého povolania alebo advokátmi.“
17
S cieľom zaručiť nezávislosť riadenia advokátskej spoločnosti § 59f starého zákona o advokácii stanovoval:
„1.   Advokáti musia riadiť advokátsku spoločnosť zodpovedne. Väčšinu konateľov musia tvoriť advokáti.
2.   Konateľom môže byť len osoba oprávnená vykonávať jedno z povolaní uvedených v prvej vete § 59e ods. 1.
3.   Druhá veta odseku 1 a odsek 2 sa obdobne vzťahujú na prokuristov a obchodných zástupcov celého podniku.
4.   Advokátom, ktorí sú konateľmi alebo boli poverení podľa odseku 3, musí byť pri výkone ich povolania advokáta zaručená nezávislosť. Spoločníkom sa zakazuje ovplyvňovanie, najmä prostredníctvom pokynov alebo zmluvných vzťahov.“
18
Ustanovenie § 59h ods. 3 tohto zákona uvádzalo:
„Advokátska komora vyčiarkne advokátsku spoločnosť zo zoznamu advokátov, ak advokátska spoločnosť prestane spĺňať podmienky uvedené v § 59c, 59e, 59f, 59i a 59j a nezabezpečí súlad so zákonom v primeranej lehote, ktorú určí advokátska komora…“
Nový zákon o advokácii
19
Gesetz zur Neuregelung des Berufsrechts der anwaltlichen und steuerberatenden Berufsausübungsgesellschaften sowie zur Änderung weiterer Vorschriften im Bereich der rechtsberatenden Berufe (zákon o novej právnej úprave obchodných spoločností na účely výkonu slobodných povolaní advokáta a daňového poradcu a o zmene niektorých ustanovení v oblasti právnických povolaní) zo 7. júla 2021 (BGBl. 2021 I, s. 2363), s účinnosťou od 1. augusta 2022 zmenil spolkový zákon o advokácii.
20
Podľa § 59c tohto zmeneného zákona (ďalej len „nový zákon o advokácii“) s názvom „Spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania s členmi iných povolaní“:
„1.   Advokáti sú tiež oprávnení spojiť sa na účely spoločného výkonu povolania v spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania podľa § 59b
(1)
s členmi advokátskej komory, členmi komory patentových zástupcov, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi a certifikovanými účtovníkmi;
(2)
s príslušníkmi právnických profesií z iných štátov, ktorí sú podľa zákona o činnosti európskych advokátov v Nemecku alebo podľa § 206 [nového zákona o advokácii] oprávnení usadiť sa v rámci pôsobnosti tohto zákona;
(3)
s patentovými zástupcami, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi a certifikovanými účtovníkmi z iných štátov, ktorí podľa právnych predpisov o patentových zástupcoch, daňových poradcoch alebo audítoroch môžu vykonávať svoje povolanie spoločne s patentovými zástupcami, daňovými poradcami, daňovými zástupcami, audítormi a certifikovanými účtovníkmi, na ktorých sa vzťahuje tento zákon;
(4)
s osobami, ktoré vykonávajú činnosť v rámci spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania v zmysle § 1 ods. 2 Partnerschaftsgesellschaftsgesetz [zákon o verejných obchodných spoločnostiach], ak toto spojenie nie je nezlučiteľné s výkonom povolania advokáta, najmä s jeho nezávislosťou, ani nemôže ohroziť dôveru v jeho nezávislosť.
Spojenie v zmysle prvej vety bodu 4 môže byť vylúčené najmä vtedy, ak je u druhej osoby prítomný dôvod, ktorý by v prípade advokáta viedol k odmietnutiu zápisu do zoznamu advokátov podľa § 7.
2.   Predmetom činnosti spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania uvedenej v odseku 1 je právne poradenstvo a právne zastupovanie. Okrem toho je možné vykonávať iné povolanie, než je povolanie advokáta. Ustanovenia § 59d až 59q sa vzťahujú len na spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania, ktorých účelom je výkon povolania advokáta.“
Trestný zákon
21
Podľa § 203 ods. 1 bodu 3 Strafgesetzbuch (Trestný zákon) je advokát povinný zachovávať mlčanlivosť o skutočnostiach, o ktorých sa dozvedel pri výkone svojho povolania. V súlade s odsekom 3 tohto paragrafu však môže oznámiť profesijné tajomstvo osobám, s ktorými spolupracuje v rámci výkonu povolania alebo verejnej služby, pokiaľ je to nevyhnutné pre činnosť týchto osôb.
Zákon o spoločnostiach s ručením obmedzeným
22
Ustanovenie § 37 ods. 1 Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (zákon o spoločnostiach s ručením obmedzeným) stanovuje:
„Konatelia sú povinní voči spoločnosti dodržiavať obmedzenia svojej právomoci na zastupovanie stanovené v stanovách alebo, ak stanovy nestanovujú inak, v rozhodnutiach spoločníkov.“
23
Z § 46 bodov 5 a 7 tohto zákona vyplýva, že valné zhromaždenie rozhoduje o vymenovaní a odvolaní konateľov a prokuristov. Ten istý § 46 v bode 6 stanovuje, že spoločníci rozhodujú o opatreniach na kontrolu a dohľad nad riadením.
24
Podľa § 57 uvedeného zákona:
„1.   Konatelia sú povinní bezodkladne poskytnúť každému spoločníkovi, ktorý o to požiada, informácie o činnosti spoločnosti a umožniť mu nahliadnuť do účtovníctva a iných dokumentov.
2.   Konatelia môžu odmietnuť tieto žiadosti o informácie a nahliadnutie, ak existujú obavy, že ich spoločník využije na účely nesúvisiace so spoločnosťou a spôsobí tak spoločnosti alebo prepojenému podniku nezanedbateľnú ujmu. Odmietnutie informácií alebo nahliadnutia si vyžaduje rozhodnutie spoločníkov.
3.   V stanovách spoločnosti sa nemožno odchýliť od týchto ustanovení.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
25
HR je advokátska spoločnosť so sídlom v Höhenmoos (Nemecko), založená vo forme „Unternehmergesellschaft“ (UG), teda kapitálovej spoločnosti, na ktorú sa vzťahuje zákon o spoločnostiach s ručením obmedzeným, ale ktorej minimálne základné imanie je nižšie ako 25000 eur obvykle stanovených pre tento typ spoločností. Jej konateľom a jediným spoločníkom bol pôvodne Daniel Halmer, ktorý vykonával advokáciu.
26
HR, ktorá bola vytvorená zmluvou z 30. januára 2020, bola zapísaná do obchodného registra Amtsgericht Traunstein (Okresný súd Traunstein, Nemecko) 16. júla 2020 a rozhodnutím Mníchovskej advokátskej komory z 28. júla 2020 bola zapísaná do zoznamu advokátov 6. augusta 2020.
27
Zmluvou o prevode z 31. marca 2021 previedol D. Halmer 51 zo 100 účastín v spoločnosti HR na spoločnosť SIVE Beratung und Beteiligung GmbH (ďalej len „SIVE“), ktorá je spoločnosťou s ručením obmedzeným založenou podľa rakúskeho práva.
28
Vzhľadom na to boli zmenené stanovy spoločnosti HR s cieľom umožniť prevod účastín na kapitálovú spoločnosť nezapísanú v zozname advokátov, pričom vedenie spoločnosti HR bolo vyhradené len pre advokátov zapísaných v zozname advokátov, aby sa zaručila nezávislosť. Takto zmenené príslušné ustanovenia týchto stanov obsahovali tieto ustanovenia:
„Článok 2 – Predmet činnosti spoločnosti
1.   Predmetom činnosti spoločnosti je spracovanie právnych vecí tretích osôb vrátane právneho poradenstva tým, že preberá úlohy advokáta, ktoré vykonávajú iba advokáti zapísaní v zozname advokátov a pridelení na poskytovanie služieb spoločnosti, a to nezávisle a bez toho, aby podliehali pokynom, a na svoju vlastnú zodpovednosť, v súlade s právnymi predpismi upravujúcimi výkon advokácie. Spoločnosť vytvorí na tento účel nevyhnutné podmienky, pokiaľ ide o personál, materiál a priestory, a vykonáva činnosti, ktoré sú s tým spojené; najmä uzavrie poistenie zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone povolania stanovené právnymi predpismi upravujúcimi výkon advokácie.
2.   Spoločnosť nesmie porušovať príslušné obmedzenia a zákazy [podľa zákona o advokácii], ani iné právne predpisy upravujúce výkon advokácie. Predovšetkým nesmie brániť slobodnému výkonu povolania advokátov, ktorí pre ňu pracujú. Spoločnosť je oprávnená robiť si reklamu iba v rámci obmedzení stanovených právnymi predpismi upravujúcimi výkon advokácie. Spoločnosť nie je oprávnená vykonávať obchodné a bankové činnosti, ani žiadnu inú činnosť priemyselnej povahy.
…
Článok 8 – Prevod obchodných podielov
Prevod obchodných podielov a častí obchodných podielov je platný len s písomným súhlasom valného zhromaždenia. Súhlas sa udeľuje rozhodnutím spoločníkov, ktoré si vyžaduje väčšinu 75 % hlasov držiteľov hlasovacích práv.
Článok 9 – Vedenie a zastupovanie
1.   Záležitosti spoločnosti riadia zodpovedným spôsobom výlučne advokáti v súlade so zákonom, príslušnými stavovskými pravidlami a týmito stanovami. Spoločnosť má jedného alebo viacerých konateľov. Spoločnosť má vo svojom sídle kanceláriu, v ktorej pracuje aspoň jeden zodpovedný advokát konateľ, pre ktorého kancelária predstavuje miesto výkonu činnosti.
2.   Ak je vymenovaný jediný konateľ, koná v mene spoločnosti sám. Ak sú vymenovaní viacerí konatelia, v mene spoločnosti konajú dvaja konatelia spoločne alebo jeden konateľ spoločne s jedným prokuristom.
…
4.   Konatelia vykonávajú advokáciu nezávisle a na svoju vlastnú zodpovednosť. V tejto súvislosti sa zakazuje ovplyvňovanie výkonu činnosti konateľov zo strany spoločníkov, valného zhromaždenia alebo iných konateľov, napríklad prostredníctvom pokynov, zmluvných vzťahov alebo hrozby alebo spôsobenia ujmy (napríklad odvolanie… alebo opatrenia v zmysle § 46 bodu 6 zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným). Platí to najmä v súvislosti s konkrétnym prijatím, odmietnutím a vedením poverenia spoločnosti. Okrem toho spoločníci, valné zhromaždenie spoločníkov alebo iní konatelia nesmú brániť konateľom kedykoľvek vykonávať advokáciu v súlade s ich stavovskými povinnosťami (najmä na základe zákona o advokácii a etického kódexu advokátov). Odvolanie konateľa si vyžaduje jednomyseľné rozhodnutie spoločníkov, s výnimkou prípadu odvolania zo závažného dôvodu. Aj keď spoločníci sami nie sú zapísaní do zoznamu advokátov, zaväzujú sa pri výkone svojich práv spoločníkov konať vždy tak, aby ich vlastné správanie, ako aj správanie spoločnosti, ktoré z toho vyplýva, bolo v súlade s právnymi predpismi upravujúcimi výkon advokácie (najmä so zákonom o advokácii a etickým kódexom advokátov). Konatelia poskytujú spoločníkom poradenstvo v otázkach vyplývajúcich z právnej úpravy týkajúcej sa advokácie.
5.   Za prokuristov a obchodných zástupcov možno vymenovať len advokátov. Odsek 4 sa obdobne uplatňuje na prokuristov a obchodných zástupcov; tým nie je dotknutá právomoc konateľov udeľovať pokyny vyplývajúca z pracovnoprávneho vzťahu alebo poverenia voči prokuristovi alebo obchodnému zástupcovi.
…
Článok 11 – Prijatie rozhodnutia
1.   Rozhodnutia spoločníkov sa prijímajú jednoduchou väčšinou [hlasov], ak zákon alebo tieto stanovy nevyžadujú inú väčšinu. S každou účastinou je spojené právo na jeden hlas. Rozhodnutia, ktoré sú v rozpore s článkom 9 ods. 4 alebo 5, sú neprípustné.
…
Článok 13 – Výkon práva na informácie a na nahliadanie v zmysle § 51a zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným
Konatelia, prokuristi a obchodní zástupcovia sú povinní dodržiavať svoju povinnosť zachovávať profesijné tajomstvo advokáta v čo najväčšej miere aj vo vzťahu k valnému zhromaždeniu a každému spoločníkovi, s ktorým nespolupracujú v rámci výkonu advokácie a ktorý sám nepodlieha trestnoprávne postihnuteľnej povinnosti zachovávať profesijné tajomstvo. Pokiaľ spoločník žiada o nahliadnutie do dokumentov alebo o získanie informácií o skutočnostiach podliehajúcich profesijnému tajomstvu advokáta, musí byť zastúpený osobou, ktorá má zo zákona povinnosť mlčanlivosti (napríklad advokát, daňový poradca, audítor), a to aj vo vzťahu k nemu. Pokiaľ ide o nahliadanie alebo informácie týkajúce sa skutočností podliehajúcich profesijnému tajomstvu advokáta, podľa bodu 1 druhej vety § 203 ods. 4 trestného zákona pre spoločníkov vyplýva z tejto spoločenskej zmluvy priamo a bezprostredne povinnosť mlčanlivosti. V každom prípade predtým, ako sa spoločník môže formou nahliadnutia alebo získania informácií priamo oboznámiť so skutočnosťami podliehajúcimi povinnosti mlčanlivosti advokáta, sám sa musí zaviazať dodržiavať povinnosť mlčanlivosti príslušnému konateľovi v súlade s druhou vetou bodu 1 § 203 ods. 4 Trestného zákona. Odchylne od druhej vety § 51a ods. 2 zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným si odmietnutie poskytnúť informácie alebo umožniť nahliadnutie nevyžaduje rozhodnutie spoločníkov.
…
Článok 17 – Zmeny stanov; zrušenie; informačná povinnosť
1.   Rozhodnutia týkajúce sa zmien týchto stanov a zrušenia spoločnosti sú platné len vtedy, ak sú prijaté 75 % väčšinou hlasov na valnom zhromaždení spoločníkov, ktoré bolo riadne zvolané a dosiahlo sa na ňom kvórum. Zmeny článku 9 ods. 4 a 5 a článku 13 týchto stanov si vyžadujú jednomyseľné rozhodnutie.
2.   O každej zmene stanov, spoločníkov alebo osoby oprávnenej na zastupovanie, o každom rozhodnutí týkajúcom sa práva na individuálne zastupovanie konateľov, ako aj o založení alebo zrušení organizačných zložiek musí byť bezodkladne informovaná príslušná advokátska komora, spolu s potrebnými dokladmi.“
29
Zmena stanov HR a prevod účastín tejto spoločnosti boli zapísané do obchodného registra Amtsgericht Traunstein (Okresný súd Traunstein) 6. apríla 2021.
30
Listami z 9. apríla a 9. mája 2021 HR informovala Mníchovskú advokátsku komoru o zmene svojich stanov a prevode 51 zo svojich 100 účastín na SIVE.
31
Listom z 19. mája 2021 Mníchovská advokátska komora oznámila spoločnosti HR, že prevod účastín na SIVE je zakázaný podľa § 59a a § 59e starého zákona o advokácii a že v dôsledku toho bude v prípade zachovania tohto prevodu HR vyčiarknutá zo zoznamu advokátov.
32
Listom z 26. mája 2021 HR informovala Mníchovskú advokátsku komoru o zachovaní uvedeného prevodu.
33
Rozhodnutím z 9. novembra 2021, ktoré bolo spoločnosti HR oznámené 11. novembra 2021, Mníchovská advokátska komora na základe ustanovení prvej vety § 59e ods. 1 v spojení s prvou vetou § 59h ods. 3 starého zákona o advokácii vyčiarkla túto spoločnosť zo zoznamu advokátov v podstate z dôvodu, že spoločníkmi v advokátskej spoločnosti môžu byť len advokáti a členovia povolaní uvedených v prvej vete § 59a ods. 1 a § 59a ods. 2 tohto zákona, ako aj lekári a lekárnici. Podľa Mníchovskej advokátskej komory ustanovenia starého zákona o advokácii, ktoré bola povinná uplatňovať bez akejkoľvek voľnej úvahy, nie sú v rozpore s článkami 49 a 63 ZFEÚ, ani článkom 15 smernice 2006/123, lebo článok 25 ods. 1 druhý pododsek písm. a) tejto smernice povoľuje takéto obmedzenia pre regulované povolania.
34
Dňa 26. novembra 2021 podala HR proti rozhodnutiu o vyčiarknutí zo zoznamu advokátov, ktoré prijala Mníchovská advokátska komora, žalobu na Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Advokátsky súd Bavorska, Nemecko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Na podporu svojej žaloby HR tvrdí, že prvá veta § 59e ods. 1 a prvá veta § 59h ods. 3 starého zákona o advokácii porušujú najmä právo na voľný pohyb kapitálu, zaručené článkom 63 ods. 1 ZFEÚ, ako aj práva, ktoré jej vyplývajú z článku 15 smernice 2006/123. Toto rozhodnutie podľa nej porušuje tiež slobodu usadiť sa spoločnosti SIVE, ako je zaručená v článkoch 49 a 54 ZFEÚ.
35
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že nadobúdanie obchodných podielov v právnickej osobe podľa súkromného práva je súčasťou voľného pohybu kapitálu zaručeného článkom 63 ZFEÚ. Naproti tomu sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb by podľa neho mali prevážiť v prípade, keď nadobúdateľ prostredníctvom tejto transakcie zamýšľa uplatňovať vplyv na podnik, čo možno určiť najmä na základe veľkosti nadobudnutého obchodného podielu a štruktúry spoločenskej zmluvy.
36
Tento súd uvádza, že v prejednávanej veci SIVE nadobudla 51 zo 100 účastín v spoločnosti HR, čo jej umožnilo získať obchodný podiel zodpovedajúci väčšine základného imania spoločnosti HR. Stanovy HR sú podľa neho v súlade s § 59f ods. 4 starého zákona o advokácii, ktorý ukladá zaručiť pri výkone advokácie nezávislosť advokátov, ktorí sú ako konatelia alebo na základe stanov oprávnení konať v mene spoločnosti. Tieto stanovy totiž podľa neho obsahujú viaceré ustanovenia, ktorými sa má zabezpečiť táto nezávislosť, najmä pokiaľ ide o odvolanie konateľov, právomoci valného zhromaždenia a neprípustnosť rozhodnutí, ktoré nie sú v súlade s týmito ustanoveniami.
37
V tejto súvislosti má vnútroštátny súd v prvom rade pochybnosti o zlučiteľnosti § 59a a § 59e až 59h starého zákona o advokácii s článkom 63 ZFEÚ.
38
Podľa tohto súdu po prvé prvá veta § 59e ods. 1 tohto zákona obmedzuje okruh potenciálnych spoločníkov advokátskych spoločností na advokátov a členov určitých slobodných povolaní uvedených v prvej vete § 59a ods. 1, ako aj v§ 59a ods. 2 uvedeného zákona. Po druhé druhá veta § 59 ods. 1 toho istého zákona ukladá spoločníkom povinnosť výkonu advokácie v rámci advokátskej spoločnosti. Po tretie v súlade s prvou vetou § 59e ods. 2 starého zákona o advokácii v prípade, ak majú obchodný podiel v advokátskej spoločnosti členovia slobodných povolaní, ktorí nie sú advokátmi, väčšina obchodných podielov a hlasovacích práv musí patriť advokátom. Po štvrté podľa druhej vety § 59e ods. 2 tohto zákona spoločníci, ktorí nie sú oprávnení vykonávať povolanie advokáta alebo iné slobodné povolanie uvedené v prvej vete § 59a ods. 1 a § 59a ods. 2 uvedeného zákona, nemajú hlasovacie právo.
39
Uvedený súd pochybuje, že tieto ustanovenia, ktoré podľa neho zasahujú do voľného pohybu kapitálu, možno odôvodniť na základe článku 65 ods. 2 ZFEÚ, ktorý povoľuje právne predpisy členských štátov zamerané na zachovanie verejného poriadku a verejnej bezpečnosti. Obmedzenia stanovené v § 59a, § 59e a § 59h starého zákona o advokácii totiž podľa neho nemusia byť nevyhnutné na zaručenie nezávislosti advokáta, pretože § 59f ods. 4 tohto zákona zakazuje spoločníkom ovplyvňovať činnosť právneho poradenstva advokáta, vrátane prijatia alebo odmietnutia zastupovania, a nezávislosť riadenia môže byť zaručená stanovami spoločnosti, ako je to v prípade stanov spoločnosti HR. Okrem toho advokátske komory môžu nielen podmieniť zápis advokátskej spoločnosti do zoznamu advokátov zahrnutím vhodných ustanovení do jej stanov, ale aj zrušiť tento zápis v prípade neskoršej zmeny uvedených stanov, ktorá by obmedzila alebo odnímala ochranu nezávislosti advokácie v súlade s § 59h starého zákona o advokácii.
40
Aj za predpokladu, že zákaz účasti tretích osôb, ktoré sa chcú len podieľať na zisku, by bol vhodným prostriedkom na zabránenie vplyvu čisto finančných investorov na prevádzkové činnosti advokátskej spoločnosti, vnútroštátny súd pochybuje o nevyhnutnosti tohto zákazu, pretože podľa jeho názoru vnútroštátna právna úprava a spoločenská zmluva umožňujú vyhnúť sa vplyvu spoločníkov na činnosť advokátskej spoločnosti. Je teda vecou čisto finančného investora, aby sa rozhodol, či chce nadobudnúť obchodný podiel v takejto spoločnosti, hoci v tomto prípade by mu bol odopretý vplyv na jej riadenie.
41
Vnútroštátny súd sa tiež pýta, či požiadavky vyplývajúce z § 59a, § 59e a § 59h starého zákona o advokácii predstavujú koherentné a systematické obmedzenie voľného pohybu kapitálu na účely zachovania nezávislosti advokácie a riadneho výkonu spravodlivosti. V tejto súvislosti zdôrazňuje, že hoci obmedzenie okruhu spoločníkov môže zabrániť tomu, aby tretie osoby, ktoré nespĺňajú tieto požiadavky, mohli uplatňovať vplyv v advokátskej spoločnosti ako spoločníci, spoločníci spĺňajúci požiadavky stanovené v § 59e starého zákona o advokácii pritom môžu rovnakým spôsobom ovplyvniť riadenie advokátskej spoločnosti. Ani posledné uvedené ustanovenie, ani § 59a tohto zákona totiž podľa neho neobsahujú kvantitatívne požiadavky, pokiaľ ide o povinnosť spoločníkov spolupracovať. Podľa neho je teda možné, že spoločník, hoci aj advokát, sleduje prednostne finančné záujmy a na dosahovaní cieľov spoločnosti sa podieľa len okrajovo.
42
Vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že nový zákon o advokácii, ktorý nadobudol účinnosť 1. augusta 2022, zmiernil podmienky spôsobilosti byť spoločníkom v advokátskej spoločnosti. Právne poradenstvo totiž môžu poskytovať spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania v zmysle § 59c tohto nového zákona o advokácii, v ktorých už môžu mať podiel okrem členov povolaní, ktorí už mali toto právo na základe § 59a starého zákona o advokácii, aj iné osoby vykonávajúce povolania uvedené v § 1 ods. 2 zákona o verejných obchodných spoločnostiach, a to inžinieri, architekti, komerční chemici, lodníci, novinári, umelci alebo aj spisovatelia. Okruh osôb, ktoré môžu byť spoločníkmi spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania, je teda podľa vnútroštátneho súdu teraz veľmi rôznorodý.
43
Napokon sa vnútroštátny súd domnieva, že hoci dôvera v profesijné tajomstvo advokáta musí byť chránená tým, že povinnosť zachovávať mlčanlivosť sa bude vzťahovať na všetkých členov orgánov advokátskej spoločnosti, a nielen na advokáta, ktorý v rámci nej pôsobí, napriek tomu je možné pochybovať o tom, že by zákaz účasti tretích osôb bol opodstatnený tým, aby tieto osoby nezískali informácie alebo dokumenty podliehajúce tajomstvu. V tejto súvislosti článok 13 stanov spoločnosti HR podľa neho stanovuje veľmi prísne pravidlá v tom zmysle, že právo spoločníkov na informácie je tiež obmedzené a že profesijné tajomstvo advokáta sa vzťahuje aj na týchto spoločníkov. Pokiaľ ide o jednu zo základných profesijných povinností advokáta, ktorá je navyše trestnoprávne postihnuteľná, advokátska komora už mohla na základe § 59c a § 59e starého zákona o advokácii overiť stanovy advokátskej spoločnosti, aby preskúmala, či sú v nich dostatočne dodržané požiadavky v oblasti profesijného tajomstva advokáta. Okrem toho § 59d a § 59e nového zákona o advokácii teraz ukladajú advokátskej komore povinnosť pristúpiť k takémuto overeniu.
44
V druhom rade vnútroštátny súd uvádza, že vzhľadom na to, že HR poskytuje služby v zmysle článku 4 bodu 1 smernice 2006/123, mohla by sa odvolávať na skutočnosť, že obmedzenia stanovené v § 59a, § 59e a § 59h starého zákona o advokácii nie sú odôvodnené z hľadiska článku 15 ods. 2 písm. c) a článku 15 ods. 3 písm. c) tejto smernice. Podľa neho je pravda, že uvedená smernica umožňuje stanoviť obmedzenia, ktoré zaručujú nezávislosť právneho poradenstva a riadny výkon spravodlivosti, ale pod podmienkou, že sú primerané. Existujú však vážne pochybnosti o primeranosti obmedzení stanovených v § 59a a § 59e starého zákona o advokácii pri nadobúdaní obchodných podielov v advokátskej spoločnosti. Nezávislosť advokácie, riadny výkon spravodlivosti, povinnosť mlčanlivosti advokáta, a teda dôvera vo výkon spravodlivosti sú totiž podľa neho dostatočne zaručené obmedzeniami práv spoločníkov stanovenými v § 59f starého zákona o advokácii, ako aj stanovami spoločnosti HR. Účasť spoločníkov, ktorí v prvom rade prinášajú kapitál, neumožňuje identifikovať väčšie riziká, než sú tie, ktoré sú spojené s účasťou osôb, ktoré môžu byť spoločníkmi v spoločnosti na účely výkonu slobodného povolania v zmysle nového zákona o advokácii.
45
V treťom rade, ak by sa malo vychádzať z toho, že SIVE sa snaží uplatňovať dominantný vplyv na činnosť spoločnosti HR, bolo by potrebné okrem porušenia smernice 2006/123 dospieť k záveru o porušení slobody usadiť sa spoločnosti SIVE v zmysle článku 49 ZFEÚ.
46
Za týchto podmienok Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Advokátsky súd Bavorska) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Predstavuje neprípustné obmedzenie práva na voľný pohyb kapitálu podľa článku 63 ods. 1 ZFEÚ, ak sa podľa právnych predpisov členského štátu musí advokátska spoločnosť povinne vyčiarknuť zo zoznamu advokátov,
a)
ak sa obchodný podiel v advokátskej spoločnosti prevedie na osobu, ktorá nespĺňa osobitné odborné požiadavky, ktoré sú podľa práva členského štátu spojené s nadobudnutím obchodného podielu v advokátskej spoločnosti? Môže v súlade s týmito požiadavkami obchodný podiel v advokátskej spoločnosti nadobudnúť len advokát alebo iný člen advokátskej komory, patentový zástupca, daňový poradca, daňový zástupca, audítor alebo certifikovaný účtovník, príslušník právnického povolania z iného štátu, ktorý je oprávnený poskytovať právne poradenstvo na vnútroštátnom území, alebo patentový zástupca, daňový poradca, daňový zástupca, audítor alebo certifikovaný účtovník z iného štátu, ktorý je oprávnený vykonávať túto činnosť na vnútroštátnom území, alebo lekár či farmaceut;
b)
ak spoločník spĺňa určité osobitné požiadavky uvedené v prvej otázke, ale nevykonáva svoje povolanie v advokátskej spoločnosti?
c)
ak v dôsledku prevodu jedného alebo viacerých obchodných podielov alebo hlasovacích práv už advokáti nemajú väčšinu obchodných podielov alebo hlasovacích práv?
2.
Predstavuje neprípustné obmedzenie práva na voľný pohyb kapitálu podľa článku 63 ods. 1 ZFEÚ, ak spoločník, ktorý nie je oprávnený vykonávať povolanie v zmysle písm. a) prvej otázky, nie je oprávnený hlasovať, hoci stanovy spoločnosti obsahujú ustanovenia na ochranu nezávislosti advokátov a výkonu advokácie spoločnosti, ktoré zabezpečujú, že spoločnosť zastupujú výlučne advokáti ako konatelia alebo prokuristi, že spoločníci a valné zhromaždenie nemôžu ovplyvňovať riadenie prostredníctvom pokynov alebo nepriamo hrozbou znevýhodnenia, že uznesenia spoločníkov, ktoré porušujú tieto ustanovenia, sú neúčinné a že povinnosť advokáta zachovávať mlčanlivosť je rozšírená na spoločníkov a nimi poverené osoby?
3.
Spĺňajú obmedzenia uvedené v prvej a druhej otázke podmienky stanovené v článku 15 ods. 3 písm. a) až c) smernice 2006/123 pre prípustný zásah do slobodného poskytovania služieb?
4.
V prípade, že Súdny dvor usúdi, že právo žalobkyne na voľný pohyb kapitálu… by nemalo byť dotknuté a že nedošlo k porušeniu smernice [2006/123][,] majú obmedzenia uvedené v prvej a druhej otázke vplyv na právo [spoločnosti SIVE] na slobodu usadiť sa podľa článku 49 ZFEÚ?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej, tretej a štvrtej otázke
47
Vo formulácii prvej, tretej a štvrtej otázky, ktoré treba preskúmať spoločne, vnútroštátny súd odkazuje na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá ukladá vyčiarknuť zo zoznamu advokátov advokátsku spoločnosť, ak sa obchodný podiel v tejto spoločnosti prevedie na osobu, ktorej táto právna úprava neumožňuje stať sa spoločníkom v tomto druhu spoločnosti, ak spoločník nevykonáva v advokátskej spoločnosti svoje povolanie alebo ak spoločníci, ktorí sú advokátmi, už nemajú väčšinu obchodných podielov alebo hlasovacích práv. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že cieľom uvedenej právnej úpravy je v podstate zabrániť tomu, aby čisto finanční investori, ktorí nemajú v úmysle vykonávať v advokátskej spoločnosti svoje povolanie, mali vplyv na prevádzkové činnosti tejto spoločnosti.
48
S cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď treba usudzovať, že týmito otázkami sa tento súd v podstate pýta, či sa majú článok 49 a článok 63 ods. 1 ZFEÚ, ako aj článok 15 ods. 2 písm. c) a článok 15 ods. 3 smernice 2006/123 vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pod hrozbou vyčiarknutia dotknutej advokátskej spoločnosti zo zoznamu advokátov zakazuje prevod obchodného podielu v tejto spoločnosti na čisto finančného investora, ktorý nemá v úmysle vykonávať v uvedenej spoločnosti povolanie, na ktoré sa vzťahuje táto právna úprava.
49
Hoci vnútroštátny súd vo svojej tretej otázke poukazuje aj na slobodné poskytovanie služieb, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by sa SIVE chcela dovolávať tejto slobody na účely poskytovania právnych služieb v Nemecku. Uvedená sloboda je teda vo veci samej irelevantná.
50
Keďže vnútroštátny súd sa pýta na slobodu usadiť sa a zároveň na voľný pohyb kapitálu, treba najskôr určiť, ktorá základná sloboda sa uplatňuje na spor vo veci samej, čo predpokladá zohľadniť predmet vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej a prípadne skutkové okolnosti prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, body 90, 93 a 94, ako aj z 24. februára 2022, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, body 78, 82 a 83).
51
V tejto súvislosti platí, že na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa použije len v prípade podielov umožňujúcich vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti, sa vzťahuje pôsobnosť slobody usadiť sa. Naopak, vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa má uplatňovať na podiely nadobudnuté len so zámerom uskutočniť finančné investície bez úmyslu ovplyvňovať riadenie a kontrolu podniku, treba skúmať výlučne s ohľadom na voľný pohyb kapitálu (rozsudok z 24. februára 2022, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, body 79 a 80, ako aj citovaná judikatúra).
52
Z toho vyplýva, že na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa nemá vzťahovať iba na podiely umožňujúce vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti, ale ktorá sa uplatňuje nezávisle od rozsahu účasti spoločníka v spoločnosti, sa môže vzťahovať tak pôsobnosť slobody usadiť sa, ako aj pôsobnosť voľného pohybu kapitálu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 24. mája 2007, Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, body 23 a 24, ako aj z 21. októbra 2010, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, bod 49).
53
Súdny dvor pritom v zásade skúma dotknuté opatrenie z hľadiska iba jednej z týchto slobôd, ak sa ukáže, že za okolností, aké sú vo veci samej, má jedna z nich prednosť pred druhou a môže byť s ňou spojená (rozsudky z 3. októbra 2006, Fidium Finanz, C‑452/04, EU:C:2006:631, bod 34, a zo 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, bod 37).
54
V prejednávanej veci je cieľom dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy najmä zabrániť akémukoľvek nadobúdaniu účasti, bez ohľadu na jej veľkosť, v advokátskej spoločnosti osobami, ktoré nie sú advokátmi ani členmi povolaní uvedených v prvej vete § 59a ods. 1 a v § 59 ods. 2 starého zákona o advokácii.
55
Okrem toho SIVE nepochybne nadobudla obchodný podiel zodpovedajúci 51 % základného imania spoločnosti HR. Do vecnej pôsobnosti slobody usadiť sa pritom patria vnútroštátne ustanovenia, ktoré sa majú uplatňovať na majetkovú účasť obchodnej spoločnosti z jedného členského štátu na základnom imaní spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, ktorá jej umožňuje vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia tejto poslednej uvedenej spoločnosti a určovať jej činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, bod 47), čo je prípad vlastníctva obchodného podielu zodpovedajúceho väčšine základného imania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. mája 2007, Lasertec, C‑492/04, EU:C:2007:273, bod 23, ako aj z 21. decembra 2016, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, body 46 a 47).
56
Stanovy HR však boli zmenené s cieľom zbaviť SIVE schopnosti vplyvu, na ktorý by mohla mať nárok na základe kapitálového kritéria. Ako vyplýva zo skutočností uvedených v spise, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, takáto zmena môže znamenať, že SIVE nadobudla obchodný podiel v spoločnosti HR len s cieľom poskytnúť tejto poslednej uvedenej spoločnosti kapitál, ktorý jej umožní financovať vývoj inovatívneho právneho modelu založeného na nových technológiách.
57
Z toho vyplýva, že na vec samu sa vzťahuje tak sloboda usadiť sa, ako aj voľný pohyb kapitálu, pričom žiadnu z týchto slobôd nemožno považovať za sekundárnu vo vzťahu k tej druhej.
58
Pokiaľ ide v prvom rade o slobodu usadiť sa, ako vyplýva z odôvodnenia 6 smernice 2006/123, prekážky slobody usadiť sa nemožno odstrániť len priamym uplatnením článku 49 ZFEÚ najmä z dôvodu veľmi zložitého riešenia jednotlivých prípadov uvedených prekážok. Z toho vyplýva, že pokiaľ situácia patrí do pôsobnosti tejto smernice, nie je potrebné preskúmať ju aj so zreteľom na článok 49 ZFEÚ (rozsudok z 26. júna 2019, Komisia/Grécko, C‑729/17, EU:C:2019:534, body 53 a 54).
59
Na jednej strane, ako sa uvádza v odôvodnení 33 smernice 2006/123, služby právneho poradenstva, ktoré zahŕňajú právne služby poskytované advokátmi, patria do vecnej pôsobnosti tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. januára 2022, Minister Sprawiedliwości, C‑55/20, EU:C:2022:6, bod 88).
60
Na druhej strane vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej, najmä obmedzenie okruhu osôb spôsobilých byť spoločníkmi, ako aj požiadavka aktívnej spolupráce v rámci spoločnosti, upravené v prvej a druhej vete § 59e ods. 1 starého zákona o advokácii, zodpovedá pojmu „požiadavka“ v zmysle článku 4 bodu 7 uvedenej smernice, ktorá sa v podstate týka držby obchodného podielu v spoločnosti, a teda sa na ňu vzťahuje článok 15 ods. 2 písm. c) tej istej smernice.
61
V tejto súvislosti článok 15 smernice 2006/123 v odseku 1 stanovuje, že členské štáty musia preskúmať, či sa podľa ich právnych systémov uplatňujú požiadavky ako sú tie, ktoré sú uvedené v odseku 2, a zabezpečiť, aby boli zlučiteľné s podmienkami ustanovenými v odseku 3. Okrem toho ten istý článok 15 v odseku 5 písm. a) a v odseku 6 oprávňuje členské štáty zachovať alebo prípadne zaviesť také požiadavky, ako sú tie uvedené v odseku 2, za predpokladu, že budú v súlade s podmienkami stanovenými v odseku 3 [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júna 2015, Rina Services a i., C‑593/13, EU:C:2015:399, bod 33, ako aj z 29. júla 2019, Komisia/Rakúsko (Stavební inžinieri, patentoví zástupcovia a veterinári), C‑209/18, EU:C:2019:632, bod 80].
62
Kumulatívne podmienky uvedené v článku 15 ods. 3 smernice 2006/123 sa týkajú po prvé nediskriminačnej povahy dotknutých požiadaviek, ktoré nesmú byť či už priamo, alebo nepriamo diskriminačné na základe štátnej príslušnosti alebo, pokiaľ ide o spoločnosti, na základe miesta ich registrovaného sídla, po druhé ich nevyhnutnej povahy, t. j. musia byť odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, a po tretie ich primeranosti, keďže uvedené požiadavky musia slúžiť na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa a nesmú ísť nad rámec potrebný na dosiahnutie tohto cieľa, pričom iné menej obmedzujúce opatrenia nesmú umožňovať dosiahnutie rovnakého výsledku [rozsudok z 29. júla 2019, Komisia/Rakúsko (Stavební inžinieri, patentoví zástupcovia a veterinári), C‑209/18, EU:C:2019:632, bod 81].
63
Pokiaľ ide v prejednávanej veci v prvom rade o prvú podmienku týkajúcu sa nediskriminačnej povahy požiadaviek, o ktoré ide vo veci samej, žiadna z nich nemá diskriminačný charakter, v dôsledku čoho spĺňajú túto podmienku.
64
Pokiaľ ide následne o druhú podmienku týkajúcu sa nevyhnutnosti týchto požiadaviek, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že ich cieľom je zaručiť nezávislosť a integritu advokácie, ako aj dodržiavanie zásady transparentnosti a dodržiavanie povinnosti advokátov zachovávať mlčanlivosť.
65
Tieto ciele sa nepopierateľne viažu na ochranu príjemcov služieb, v danom prípade právnych služieb, a na riadny výkon spravodlivosti, ktoré predstavujú naliehavé dôvody všeobecného záujmu v zmysle článku 4 bodu 8 smernice 2006/123 v spojení s odôvodnením 40 tejto smernice Okrem toho, keďže tento článok 4 bod 8 iba kodifikuje judikatúru Súdneho dvora, treba uviesť, že Súdny dvor v rámci výkladu primárneho práva kvalifikoval ako naliehavé dôvody všeobecného záujmu tak ochranu osôb podliehajúcich súdnej právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 1996, Reisebüro Broede, C‑3/95, EU:C:1996:487, bod 38; zo 17. marca 2011, Peñarroja Fa, C‑372/09 a C‑373/09, EU:C:2011:156, bod 55, ako aj z 18. mája 2017, Lahorgue, C‑99/16, EU:C:2017:391, body 34 a 35), ako aj riadny výkon advokácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 107).
66
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že úlohou zastúpenia advokátom, ktoré sa vykonáva v záujme riadneho výkonu spravodlivosti, je predovšetkým ochrana a čo najlepšia obhajoba záujmov klienta úplne nezávisle, ako aj pri dodržiavaní zákona a profesijných a etických pravidiel (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. februára 2020, Uniwersytet Wrocławski a Poľsko/REA, C‑515/17 P a C‑561/17 P, EU:C:2020:73, bod 62, ako aj z 24. marca 2022, PJ a PC/EUIPO, C‑529/18 P a C‑531/18 P, EU:C:2022:218, bod 64). Advokátom je v demokratickej spoločnosti zverená základná úloha brániť osoby podliehajúce súdnej právomoci, čo na jednej strane znamená, že každá osoba podliehajúca súdnej právomoci má možnosť slobodne sa obrátiť na svojho advokáta, ktorého samotné povolanie v podstate zahŕňa úlohu nezávisle poskytovať právne stanoviská všetkým, ktorí to potrebujú, a na druhej strane tomu zodpovedajúcu požiadavku lojálnosti advokáta voči svojmu klientovi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. decembra 2022, Orde van Vlaamse Balies a i., C‑694/20, EU:C:2022:963, bod 28, ako aj citovanú judikatúru).
67
Pokiaľ ide napokon o tretiu podmienku týkajúcu sa primeranosti požiadaviek, o ktoré ide vo veci samej, táto podmienka predpokladá, že tieto požiadavky sú vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa, že nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie, a že iné, menej obmedzujúce opatrenia neumožňujú dosiahnuť rovnaký výsledok.
68
V prejednávanej veci uvedené požiadavky tým, že majú prispieť k rešpektovaniu nezávislosti advokáta a zákazu konfliktu záujmov, najmä tým, že vylučujú, aby čisto finanční investori mali možnosť ovplyvňovať rozhodnutia a činnosti advokátskej spoločnosti, sa zdajú byť vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa ochrany riadneho výkonu spravodlivosti a integrity advokácie.
69
Vôľa čisto finančného investora zhodnotiť svoju investíciu by totiž mohla mať vplyv na organizáciu a činnosť advokátskej spoločnosti. Ak by teda takýto investor mal považovať návratnosť svojej investície za nedostatočnú, mohol by sa pokúsiť žiadať o zníženie nákladov alebo o hľadanie určitého typu klientov, pod hrozbou prípadného zrušenia svojej investície, pričom takáto hrozba by postačovala na charakterizovanie schopnosti jeho vplyvu, hoci aj nepriameho.
70
Po prvé, zatiaľ čo cieľ sledovaný čisto finančným investorom sa obmedzuje na dosahovanie zisku, advokáti nevykonávajú svoju činnosť výlučne s cieľom hospodárskej povahy, ale sú povinní dodržiavať profesijné a etické pravidlá.
71
V tejto súvislosti je potrebné spresniť, že neexistencia konfliktu záujmov je nevyhnutná na výkon advokácie a znamená najmä, že advokát sa nachádza v situácii nezávislosti, vrátane finančnej, voči orgánom verejnej moci a iným subjektom, ktorými sa nikdy nemôže dať ovplyvniť (rozsudok z 2. decembra 2010, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, bod 61). Ak by totiž nebola zabezpečená takáto finančná nezávislosť, úvahy hospodárskej povahy zamerané na krátkodobý zisk čisto finančného investora by mohli prevážiť nad úvahami vedenými výlučne ochranou záujmov klientov advokátskej spoločnosti. Na druhej strane existencia prípadných väzieb medzi čisto finančným investorom a klientom môže tiež ovplyvniť vzťah medzi advokátom a týmto klientom takým spôsobom, že by nebolo možné vylúčiť rozpor s profesijnými alebo etickými pravidlami.
72
Po druhé vzhľadom na chýbajúcu harmonizáciu profesijných a etických pravidiel na úrovni Únie, ktoré by sa uplatňovali na advokáciu, si môže každý členský štát v zásade voľne upraviť výkon tohto povolania na svojom území. Pravidlá uplatňujúce sa na uvedené povolanie sa z tohto dôvodu môžu v jednotlivých členských štátoch podstatne líšiť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 99; z 2. decembra 2010, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, bod 57, ako aj zo 7. mája 2019, Monachos Eirinaios, C‑431/17, EU:C:2019:368, bod 31).
73
Za týchto podmienok je členský štát vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorá mu je takto daná, oprávnený domnievať sa, že advokát by nebol schopný vykonávať svoje povolanie nezávisle a v súlade so svojimi profesijnými a etickými povinnosťami, ak by patril do spoločnosti, ktorej spoločníkmi sú osoby, ktoré na jednej strane nevykonávajú advokáciu ani žiadne iné povolanie podliehajúce zmierňujúcim prvkom, ktoré vyplývajú z profesijných a etických pravidiel, a na druhej strane konajú výlučne ako čisto finanční investori bez toho, aby mali v rámci tejto spoločnosti v úmysle vykonávať činnosť, ktorá je súčasťou tohto povolania. To platí o to viac v prípade, ako je to vo veci samej, keď chce takýto investor nadobudnúť väčšinový obchodný podiel v dotknutej advokátskej spoločnosti.
74
Vzhľadom na tú istú mieru voľnej úvahy je členský štát oprávnený domnievať sa, že existuje riziko, že opatrenia stanovené vnútroštátnou právnou úpravou alebo stanovami advokátskej spoločnosti s cieľom zachovať nezávislosť a profesijnú integritu advokátov pôsobiacich v tejto spoločnosti sa v praxi ukážu ako nedostatočné na účinné zabezpečenie dosiahnutia cieľov pripomenutých v bodoch 64 až 66 tohto rozsudku v prípade podielu čisto finančného investora v uvedenej spoločnosti, vzhľadom na vplyv, hoci aj nepriamy, ktorý by tento investor mohol uplatňovať na riadenie a činnosti tej istej spoločnosti prostredníctvom investičných rozhodnutí alebo rozhodnutí o zrušení investícií, ktoré sa v podstate, či dokonca výlučne, riadia dosahovaním zisku.
75
Pokiaľ ide v druhom rade o voľný pohyb kapitálu zaručený článkom 63 ZFEÚ, do pôsobnosti tohto článku patria priame investície vo forme účasti v spoločnosti prostredníctvom vlastníctva účastín, ktoré dáva možnosť účinne sa podieľať na jej riadení a kontrole, ako aj nadobúdanie cenných papierov výlučne so zámerom uskutočniť finančné investície bez vôle ovplyvňovať riadenie a kontrolu spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. septembra 2009, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, bod 40, ako aj z 21. decembra 2016, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, bod 58 a citovanú judikatúru).
76
Opatrenia zakázané článkom 63 ods. 1 ZFEÚ ako obmedzenia pohybu kapitálu zahŕňajú najmä opatrenia, ktoré sú spôsobilé odradiť spoločnosti nerezidentov od investovania v členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. marca 2018, SEGRO a Horváth, C‑52/16 a C‑113/16, EU:C:2018:157, bod 65). Ako „obmedzenia“ v zmysle tohto článku 63 ods. 1 ZFEÚ sa teda musia kvalifikovať vnútroštátne opatrenia, ktoré sú spôsobilé zabrániť alebo obmedziť nadobúdanie účastín v podnikoch rezidentov, alebo ktoré sú spôsobilé odradiť investorov z iných členských štátov od investovania do ich kapitálu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. októbra 2010, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, bod 55).
77
V prejednávanej veci je dôsledkom vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej brániť iným osobám než advokátom a členom povolaní uvedených v § 59a starého zákona o advokácii nadobúdať obchodné podiely v advokátskej spoločnosti, takže zbavuje investorov z iných členských štátov, ktorí nie sú ani advokátmi, ani členmi takejto profesie, možnosti nadobúdať podiely v takomto type spoločností (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. mája 2009, Komisia/Taliansko, C‑531/06, EU:C:2009:315, bod 47). Tomu zodpovedajúcim spôsobom táto vnútroštátna právna úprava zbavuje advokátske spoločnosti prístupu ku kapitálu, ktorý by im mohol pomôcť pri založení alebo rozvoji. V dôsledku toho predstavuje obmedzenie voľného pohybu kapitálu.
78
Obmedzenia voľného pohybu kapitálu, ktoré sa uplatňujú bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, však môžu byť odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu pod podmienkou, že sú vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa a nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. mája 2009, Komisia/Taliansko, C‑531/06, EU:C:2009:315, bod 49).
79
V tejto súvislosti posúdenie uvedené v bodoch 64 až 74 tohto rozsudku z hľadiska článku 15 ods. 3 smernice 2006/123 nevedie k odlišnému záveru z hľadiska článku 63 ZFEÚ.
80
Za týchto okolností treba na prvú, tretiu a štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 15 ods. 2 písm. c) a článok 15 ods. 3 smernice 2006/123, ako aj článok 63 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pod hrozbou vyčiarknutia dotknutej advokátskej spoločnosti zo zoznamu advokátov zakazuje prevod obchodného podielu v tejto spoločnosti na čisto finančného investora, ktorý nemá v úmysle vykonávať v uvedenej spoločnosti povolanie, na ktoré sa vzťahuje táto právna úprava.
O druhej otázke
81
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 63 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že spoločník, ktorý nie je oprávnený vykonávať niektoré z povolaní umožňujúcich stať sa spoločníkom v advokátskej spoločnosti, nemá hlasovacie právo, za predpokladu, že stanovy tejto spoločnosti obsahujú viaceré ustanovenia spôsobilé chrániť nezávislosť advokátov a advokátsku činnosť spoločnosti.
82
V odpovedi na otázku Súdneho dvora nemecká vláda na pojednávaní vysvetlila, že opatrenie spočívajúce v zbavení hlasovacieho práva vzťahujúce sa na spoločníkov, ktorí nie sú oprávnení vykonávať niektoré z povolaní uvedených v prvej vete § 59e ods. 1 starého zákona o advokácii, ktoré vnútroštátny súd osobitne uvádza vo svojej druhej otázke, sa má uplatniť v prechodných situáciách spôsobených najmä úmrtím oprávneného spoločníka alebo vydaním opatrenia, ktoré zbavuje oprávneného spoločníka práva vykonávať svoje povolanie.
83
Keďže spor vo veci samej sa nevyznačuje žiadnou zo situácií tohto typu, odpoveď na túto otázku nezodpovedá objektívnej potrebe, ktorá by bola nevyhnutná pre riešenie tohto sporu, a prekračuje rámec súdnej úlohy, ktorá prislúcha Súdnemu dvoru podľa článku 267 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, bod 18, ako aj z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44).
84
V dôsledku toho je druhá otázka neprípustná.
O trovách
85
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
Článok 15 ods. 2 písm. c) a článok 15 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu, ako aj článok 63 ZFEÚ
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pod hrozbou vyčiarknutia dotknutej advokátskej spoločnosti zo zoznamu advokátov zakazuje prevod obchodného podielu v tejto spoločnosti na čisto finančného investora, ktorý nemá v úmysle vykonávať v uvedenej spoločnosti povolanie, na ktoré sa vzťahuje táto právna úprava.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.