62024CJ0087
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 23. októbra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Zemný plyn – Smernica 2009/73/ES – Článok 41 ods. 8 – Pojem ‚vhodné stimuly‘ – Nariadenie (ES) č. 715/2009 – Článok 13 ods. 1 – Pojem ‚vhodná návratnosť investícií‘ – Prepravné a distribučné siete – Zásobníky – Kritériá, ktoré treba zohľadniť pri stanovení prepravných a distribučných taríf, ktoré určuje národný regulačný orgán – Miera návratnosti kapitálu – Povinnosť konformného výkladu – Povinnosť odôvodnenia“
Vo veci C‑87/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správny súd, Lotyšsko) z 3. januára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 2. februára 2024, ktorý súvisí s konaním:
AS „Gaso“,
AS „Conexus Baltic Grid“
proti
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komora I. Jarukaitis, predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory, a sudca M. Condinanzi (spravodajca),
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: M. Aleksejev, vedúci oddelenia,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. januára 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
AS „Gaso“, v zastúpení: L. Liepa a J. Sarāns‑Reneslācis, advokāti,
–
AS „Conexus Baltic Grid“, v zastúpení: C. Ginter, vandeadvokaat, K. Pļaviņa‑Mika, advokāte, U. Bariss, valdes priekšsēdētājs, a M. Gode, valdes loceklis,
–
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, v zastúpení: J. Miķelsons, izpilddirektors, a A. Upena, padomes locekle,
–
Európska komisia, v zastúpení: O. Beynet, L. Ozola a T. Scharf, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 3. apríla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 41 ods. 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 94), a článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 z 13. júla 2009 o podmienkach prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1775/2005 (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 36).
2
Tento návrh bol predložený v rámci dvoch žalôb o neplatnosť, ktoré podali jednak spoločnosť AS „Gaso“ a jednak spoločnosť AS „Conexus Baltic Grid“ proti lēmums Nr. 109 „par kapitāla atdeves likmi dabasgāzes pārvades sistēmas, dabasgāzes sadales sistēmas un dabasgāzes uzglabāšanas pakalpojumu tarifu projekta aprēķināšanai“ (rozhodnutie týkajúce sa miery návratnosti kapitálu na účely vypracovania návrhu taríf za služby prepravnej siete zemného plynu, distribučnej siete zemného plynu a uskladnenia zemného plynu) z 20. augusta 2020 (ďalej len „sporné rozhodnutie“), ktoré prijal Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Komisia na reguláciu služieb vo verejnom záujme, Lotyšsko) (ďalej len „lotyšský regulačný orgán“).
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2009/73
3
Odôvodnenia 23 až 25, 30 a 32 smernice 2009/73 znejú:
„(23)
Mali by sa prijať ďalšie opatrenia na zabezpečenie transparentných a nediskriminačných taríf za prístup k preprave. Tieto tarify by sa mali uplatňovať na všetkých užívateľov na nediskriminačnom základe. Ak sú zásobníky, akumulácia alebo podporné služby prevádzkované na trhu, na ktorom je dostatočná hospodárska súťaž, prístup možno umožniť na základe transparentných a nediskriminačných trhových mechanizmov.
(24)
Je potrebné zabezpečiť nezávislosť prevádzkovateľov zásobníkov, aby sa zlepšil prístup tretích strán do zásobníkov, ktoré sú z hľadiska dodávok odberateľom technicky a/alebo hospodársky nevyhnutné na zabezpečenie účinného prístupu do siete. … Takisto je potrebné zvýšiť transparentnosť súvisiacu so skladovacou kapacitou, ktorá sa ponúka tretím stranám, tým, že sa členským štátom uloží povinnosť vymedziť a uverejniť nediskriminačný, jasný rámec, ktorým sa určí vhodný regulačný režim uplatniteľný na zásobníky. …
(25)
Nediskriminačný prístup do distribučnej siete určuje prístup k odberateľom na maloobchodnej úrovni. …
…
(30)
Ak má vnútorný trh so zemným plynom riadne fungovať, energetickí regulátori musia mať možnosť prijímať rozhodnutia vo všetkých relevantných regulačných záležitostiach a musia byť úplne nezávislí od akýchkoľvek iných verejných alebo súkromných záujmov. Toto nebráni súdnemu preskúmaniu ani parlamentnému dohľadu v súlade s ústavným právom členských štátov. …
…
(32)
Národné regulačné orgány by mali mať možnosť stanovovať a schvaľovať tarify alebo metodiky na výpočet taríf na základe návrhu prevádzkovateľa prepravnej siete alebo prevádzkovateľa (-ov) distribučných sietí alebo prevádzkovateľa zariadenia skvapalneného zemného plynu (LNG) alebo na základe návrhu dohodnutého medzi týmito prevádzkovateľmi a užívateľmi siete. Pri vykonávaní týchto úloh by národné regulačné orgány mali zabezpečiť, aby prepravné a distribučné tarify neboli diskriminačné a odzrkadľovali náklady, a mali by zohľadňovať dlhodobé marginálne sieťové náklady, ktorým sa možno vyhnúť prostredníctvom riadenia na strane dopytu.“
4
Článok 1 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Táto smernica ustanovuje spoločné pravidlá pre prepravu, distribúciu, dodávku a uskladňovanie zemného plynu. Ustanovuje pravidlá týkajúce sa organizácie a fungovania plynárenstva, prístupu na trh, kritérií a postupov vzťahujúcich sa na udeľovanie povolení na prepravu, distribúciu, dodávku a uskladňovanie zemného plynu a na prevádzku sietí.“
5
Článok 2 uvedenej smernice znie:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
4.
‚prevádzkovateľ prepravnej siete‘ je fyzická alebo právnická osoba, ktorá vykonáva prepravu a je zodpovedná za prevádzku, zabezpečenie údržby a v prípade potreby rozvoj prepravnej siete v danej oblasti, prípadne jej prepojenie s inými sieťami a za zabezpečenie dlhodobej schopnosti siete uspokojovať primeraný dopyt po preprave zemného plynu;
…
6.
‚prevádzkovateľ distribučnej siete‘ je fyzická alebo právnická osoba, ktorá vykonáva distribúciu a je zodpovedná za prevádzku, zabezpečenie údržby a v prípade potreby rozvoj distribučnej siete v danej oblasti, prípadne jej prepojenie s inými sieťami a za zabezpečenie dlhodobej schopnosti siete uspokojovať primeraný dopyt po distribúcii zemného plynu;
…
9.
‚zásobník‘ je zariadenie, ktoré sa používa na uskladňovanie zemného plynu a ktoré vlastní a/alebo prevádzkuje plynárenský podnik, vrátane tej časti zariadení LNG, ktorá slúži na uskladňovanie, ale okrem časti používanej na ťažobné činnosti a okrem zariadení vyhradených výlučne pre prevádzkovateľov prepravných sietí na vykonávanie ich činností;
10.
‚prevádzkovateľ zásobníka‘ je fyzická alebo právnická osoba, ktorá vykonáva uskladňovanie a je zodpovedná za prevádzku zásobníka;
…“
6
Článok 39 tej istej smernice, nazvaný „Určenie a nezávislosť regulačných orgánov“, stanovuje:
„1.   Každý členský štát určí na národnej úrovni jeden národný regulačný orgán.
…
4.   Členské štáty zaručia nezávislosť regulačného orgánu a zabezpečia, aby vykonával svoje právomoci nestranným a transparentným spôsobom. Členské štáty na tento účel zabezpečia, aby bol regulačný orgán pri vykonávaní regulačných úloh, ktoré mu boli uložené na základe tejto smernice a súvisiacich právnych predpisov:
a)
právne oddelený a funkčne nezávislý od každého iného verejnoprávneho alebo súkromného subjektu;
b)
aby jeho personál a osoby zodpovedné za jeho riadenie
i)
konali nezávisle od akýchkoľvek trhových záujmov a
ii)
pri plnení regulačných úloh nepožadovali ani neprijímali priame pokyny od žiadneho štátneho ani iného verejnoprávneho alebo súkromného subjektu. Touto požiadavkou nie je dotknutá prípadná úzka spolupráca s inými príslušnými vnútroštátnymi orgánmi ani všeobecné politické usmernenia, ktoré vydáva vláda a ktoré sa netýkajú regulačných právomocí a povinností podľa článku 41.
…“
7
Článok 40 smernice 2009/73 s názvom „Všeobecné ciele regulačného orgánu“ stanovuje:
„Regulačný orgán pri plnení regulačných úloh uvedených v tejto smernici prijíma v rámci svojich povinností a právomocí ustanovených v článku 41 a v prípade potreby aj s konzultáciami s inými príslušnými vnútroštátnymi orgánmi vrátane orgánov pre hospodársku súťaž a bez toho, aby boli dotknuté ich právomoci, všetky primerané opatrenia na dosiahnutie týchto cieľov:
…
f)
zabezpečiť, aby sa prevádzkovateľom siete a užívateľom siete poskytli vhodné krátkodobé a dlhodobé stimuly na zvyšovanie efektívnosti výkonu siete a podporu integrácie trhu;
…“
8
Článok 41 tejto smernice, nazvaný „Povinnosti a právomoci regulačného orgánu“, stanovuje:
„1.   Regulačný orgán má tieto povinnosti:
a)
v súlade s transparentnými kritériami stanovovať alebo schvaľovať regulované tarify za prepravu alebo distribúciu alebo metodiky ich výpočtu;
…
n)
monitorovať a skúmať podmienky prístupu do zásobníkov, k akumulácii plynu a iným podporným službám v zmysle článku 33. V prípade, že je režim prístupu do zásobníkov vymedzený podľa článku 33 ods. 3, táto úloha nezahŕňa preskúmanie taríf;
…
6.   Regulačné orgány sú zodpovedné minimálne za ustanovenie alebo schválenie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok, a to v dostatočnom časovom predstihu predtým, ako nadobudnú účinnosť, pre:
a)
pripojenie a prístup do národných sietí vrátane prepravných a distribučných taríf a podmienky a tarify súvisiace s prístupom do zariadení LNG. Týmito tarifami alebo metodikami sa musia umožniť investície do sietí a zariadení LNG potrebné na zabezpečenie životaschopnosti sietí a zariadení LNG;
…
8.   Regulačné orgány pri stanovovaní alebo schvaľovaní taríf alebo metodík a vyvažovacích služieb zabezpečujú, aby sa prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí poskytli vhodné krátkodobé a dlhodobé stimuly na zvyšovanie efektívnosti, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností.
…
16.   Rozhodnutia, ktoré prijíma regulačný orgán, sú plne odôvodnené a opodstatnené, umožňujú súdne preskúmanie. Rozhodnutia sú verejnosti prístupné, pričom však zachovávajú dôverný charakter citlivých obchodných informácií.
…“
Nariadenie č. 715/2009
9
Odôvodnenia 7 a 8 nariadenia č. 715/2009 znejú:
„(7)
Je potrebné špecifikovať kritériá, podľa ktorých sa určujú tarify za prístup do siete, aby sa zabezpečil ich úplný súlad so zásadou nediskriminácie a potrebou dobre fungujúceho vnútorného trhu a aby sa plne zohľadnila potreba integrity siete a skutočne vynaložené náklady, pokiaľ zodpovedajú nákladom efektívneho a štrukturálne porovnateľného prevádzkovateľa siete a sú transparentné, vrátane primeranej [vhodnej – neoficiálny preklad] návratnosti investícií a aby sa podľa vhodnosti zohľadňovali aj výsledky porovnávania taríf regulačnými orgánmi.
(8)
Pri výpočte taríf za prístup do sietí je dôležité zohľadniť skutočne vynaložené náklady, pokiaľ zodpovedajú nákladom efektívneho a štrukturálne porovnateľného prevádzkovateľa siete, a sú transparentné, ako aj potrebu zabezpečiť primeranú [vhodnú – neoficiálny preklad] návratnosť investícií a stimuly na výstavbu novej infraštruktúry vrátane špeciálneho regulačného prístupu k novým investíciám v súlade so smernicou [2009/73]. V tomto ohľade a najmä, ak bude existovať účinná konkurencia paralelných plynovodov, budú výsledky porovnávania taríf regulačnými orgánmi relevantným faktorom.“
10
Článok 1 tohto nariadenia stanovuje:
„Cieľom tohto nariadenia je:
a)
stanoviť nediskriminačné pravidlá pre podmienky prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn pri zohľadnení špecifík národných a regionálnych trhov a so zámerom zabezpečiť riadne fungovanie vnútorného trhu s plynom;
b)
vytvoriť nediskriminačné pravidlá pre podmienky prístupu do zariadení LNG a do zásobníkov pri zohľadnení osobitostí národných a regionálnych trhov…
…
Ciele uvedené v prvom pododseku tohto článku zahŕňajú stanovenie harmonizovaných zásad pre tarify za prístup do siete, ale nie k zásobníkom, alebo metód ich výpočtu…
S výnimkou článku 19 ods. 4 sa toto nariadenie uplatňuje len na zásobníky, na ktoré sa vzťahuje článok 33 ods. 3 alebo 4 smernice [2009/73].
…“
11
V článku 13 ods. 1 prvom a treťom pododseku uvedeného nariadenia sa uvádza:
„Tarify alebo metodiky použité na ich výpočet, uplatňované prevádzkovateľmi prepravných sietí a schválené regulačnými orgánmi podľa článku 41 ods. 6 smernice [2009/73], ako aj tarify uverejnené podľa článku 32 ods. 1 uvedenej smernice musia byť transparentné a zohľadňovať potrebu integrity siete a jej zlepšovania a odrážať skutočne vynaložené náklady, pokiaľ tieto korešpondujú s nákladmi efektívneho a štrukturálne porovnateľného prevádzkovateľa siete a sú transparentné, za súčasného zabezpečenia vhodnej návratnosti investícií, a kde je to vhodné, za súčasného zohľadnenia výsledkov porovnávania taríf regulačnými orgánmi. Tarify alebo metodiky použité na ich výpočet sa uplatňujú nediskriminačným spôsobom.
…
Tarify alebo metodiky použité na ich výpočet uľahčujú efektívny obchod s plynom a hospodársku súťaž a zároveň predchádzajú krížovým dotáciám medzi užívateľmi sietí a poskytujú stimuly pre investície a udržiavanie alebo vytváranie interoperability prepravných sietí.“
Nariadenie (EÚ) 2017/460
12
Článok 1 nariadenia Komisie (EÚ) 2017/460 zo 16. marca 2017, ktorým sa stanovuje sieťový predpis o harmonizovaných štruktúrach taríf za prepravu plynu (Ú. v. EÚ L 72, 2017, s. 29), stanovuje, že týmto nariadením sa stanovuje sieťový predpis určujúci pravidlá harmonizovaných štruktúr taríf za prepravu plynu vrátane pravidiel uplatňovania metodiky určovania referenčných cien, súvisiacich požiadaviek na konzultácie a uverejňovanie informácií, ako aj výpočtu vyvolávacích cien produktov štandardnej kapacity.
13
Článok 30 uvedeného nariadenia s názvom „Informácie, ktoré sa majú uverejniť pred tarifným obdobím“ v odseku 1 stanovuje:
„Národný regulačný orgán alebo prevádzkovateľ (‑ia) prepravnej siete – podľa rozhodnutia národného regulačného orgánu – uverejní v súlade s požiadavkami článkov 31 a 32 pred tarifným obdobím tieto informácie:
…
b) tieto informácie:
i)
povolené a/alebo cieľové výnosy prevádzkovateľa prepravnej siete;
ii)
informácie o medziročných zmenách výnosov uvedených v bode i);
iii)
tieto parametre:
…
(2)
náklady na kapitál a metodika ich výpočtu;
(3)
kapitálové výdavky vrátane:
…
(4)
prevádzkové výdavky;
(5)
stimulačné mechanizmy a ciele v oblasti efektívnosti;
(6)
inflačné indexy.
…“
Lotyšské právo
Zákon o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme
14
Podľa § 7 ods. 2 likums „Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem“ (zákon o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme) z 19. októbra 2000 (Latvijas Vēstnesis, 2000, č. 394) je lotyšský regulačný orgán verejnoprávnym subjektom, ktorý je inštitucionálne a funkčne nezávislý, ako aj autonómny pri plnení svojho rozpočtu schváleného zákonom. Jednou z jeho úloh je regulovať poskytovanie služieb vo verejnom záujme v oblasti dodávok zemného plynu.
15
V § 9 ods. 1 bode 2 tohto zákona sa uvádza, že lotyšský regulačný orgán určí metodiku výpočtu a stanovenia taríf alebo tarifných stropov, ako aj pravidlá uplatňovania taríf alebo tarifných stropov, pokiaľ osobitné odvetvové právne predpisy nestanovujú iné tarifné zásady.
16
Ustanovenie § 9 ods. 2 uvedeného zákona stanovuje:
„V rámci svojej právomoci [lotyšský] regulačný orgán prijíma autonómne správne rozhodnutia a akty, ktoré sú pre dotknutých poskytovateľov a užívateľov služieb vo verejnom záujme záväzné.“
17
Podľa § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme:
„Tarify sú stanovené na takej úrovni, aby ich platenie zo strany užívateľov pokrývalo ekonomicky odôvodnené náklady na službu vo verejnom záujme a zabezpečilo jej návratnosť, pokiaľ osobitné odvetvové právne predpisy nestanovujú iné tarifné zásady. V prípade zmeny faktorov ovplyvňujúcich tarify, ako je napríklad návratnosť, môže regulačný orgán iniciovať revíziu taríf a požadovať od poskytovateľa služby vo verejnom záujme, aby v stanovenej lehote predložil návrh taríf spolu s odôvodnením nákladov tvoriacich tarify.“
Rozhodnutie o metodike
18
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas padomes lēmums Nr. 1/23 kapitāla atdeves likmes aprēķināšanas metodika (rozhodnutie Rady regulačného orgánu č. 1/23 o metodike výpočtu miery návratnosti kapitálu) z 13. augusta 2018 (ďalej len „rozhodnutie o metodike“) stanovilo pravidlá výpočtu a uplatňovania miery návratnosti kapitálu na účely vypracovania návrhov taríf za regulované služby vrátane služieb distribučnej siete zemného plynu. Toto rozhodnutie vymedzuje najmä vzorec na výpočet váženej priemernej miery návratnosti kapitálu v reálnom vyjadrení.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
19
Na základe rozhodnutia o metodike prijala Rada lotyšského regulačného orgánu sporné rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že prevádzkovateľ prepravnej siete zemného plynu, prevádzkovateľ distribučnej siete zemného plynu a prevádzkovateľ zásobníka zemného plynu uplatňujú váženú priemernú mieru návratnosti kapitálu v reálnom vyjadrení.
20
Vzhľadom na mieru návratnosti vlastného kapitálu a mieru návratnosti požičaného kapitálu, ktoré boli vypočítané v súlade s rozhodnutím o metodike, ako aj sadzbu dane z príjmov právnických osôb a priemer ročných zmien spotrebiteľských cien počas predchádzajúcich piatich kalendárnych rokov lotyšský regulačný orgán určil, že pre hospodársky subjekt, ktorý podľa údajov poslednej dostupnej výročnej správy patrí do kategórie stredných alebo veľkých podnikov, musí byť miera návratnosti kapitálu stanovená na 2,65 %, zatiaľ čo v prípade hospodárskeho subjektu patriaceho do kategórie mikropodnikov alebo malých podnikov musí byť táto miera stanovená na 4,37 %.
21
V spornom rozhodnutí sa uvádza, že miera návratnosti 2,65 % je v súlade so situáciou na finančných trhoch a že je výsledkom primeraného posúdenia rizík spojených so získavaním finančných prostriedkov, čím sa prevádzkovateľovi prepravnej siete zemného plynu, prevádzkovateľovi distribučnej siete zemného plynu a prevádzkovateľovi zásobníka zemného plynu zaručuje možnosť financovať pôžičky, investovať do obnovy a rozvoja sietí, ako aj dosiahnuť vhodnú návratnosť, pričom užívateľom sa zabezpečí možnosť využívať nepretržité, spoľahlivé a kvalitné služby vo verejnom záujme, ktorých tarify (ceny) zodpovedajú ekonomicky odôvodneným nákladom.
22
Spoločnosť Gaso, ktorá je prevádzkovateľom distribučnej siete zemného plynu v Lotyšsku, a spoločnosť Conexus Baltic Grid, ktorá prevádzkuje prepravnú sieť a zásobníky zemného plynu v tomto členskom štáte, podali žaloby o neplatnosť sporného rozhodnutia na Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správny súd, Lotyšsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
23
Na podporu svojich žalôb tieto spoločnosti poukazujú na to, že lotyšský regulačný orgán tým, že stanovil nezvyčajne nízku mieru návratnosti kapitálu, prekročil svoje právomoci, dopustil sa závažných procesných a vecných pochybení pri určovaní kritérií a výpočte miery návratnosti kapitálu a porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Konkrétne sporné rozhodnutie porušuje smernicu 2009/73, ktorá národným regulačným orgánom pritom ukladá povinnosť podporovať okrem iného rozvoj a fungovanie trhu so zemným plynom tým, že investorom poskytnú dostatočné stimuly na uskutočnenie potrebných investícií do infraštruktúry. Toto rozhodnutie je tiež v rozpore s nariadením č. 715/2009, ktoré týmto orgánom ukladá povinnosť zohľadniť v rámci určovania cien vhodnú návratnosť realizovaných investícií.
24
V tomto kontexte vnútroštátny súd po prvé konštatuje, že článok 40 písm. f) a článok 41 ods. 8 smernice 2009/73, ako aj článok 13 ods. 1 nariadenia č. 715/2009 v spojení s jeho odôvodneniami 7 a 8 sú relevantné na vyriešenie sporu, ktorý prejednáva.
25
Po druhé vnútroštátny súd zdôrazňuje, že hoci z ustanovení uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku vyplýva, že pri určovaní taríf za prístup do prepravných a distribučných sietí zemného plynu musia členské štáty zabezpečiť „vhodnú návratnosť investícií“, tieto ustanovenia neuvádzajú, čo treba chápať pod týmto výrazom, ku ktorému sa navyše Súdny dvor ešte nemal príležitosť vyjadriť. Vnútroštátny súd preto uvádza, že nemá jasné usmernenia na posúdenie zlučiteľnosti metodiky, ktorú použil lotyšský regulačný orgán na stanovenie miery návratnosti kapitálu uplatnenej vo veci, o ktorej rozhoduje, s právom Únie.
26
Po tretie tento súd uvádza, že zákon o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme stanovuje právny rámec, ktorý neobsahuje ustanovenia zodpovedajúce ustanoveniam článkov 40 a 41 tejto smernice, ktoré sa týkajú všeobecných cieľov národných regulačných orgánov, ako aj ich povinností a právomocí. V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že § 20 ods. 1 tohto zákona, na základe ktorého lotyšský regulačný orgán prijal sporné rozhodnutie, sa s najväčšou pravdepodobnosťou nevzťahuje na všetky ciele sledované ustanoveniami uvedenej smernice, ktoré boli spomenuté v bode 24 tohto rozsudku, najmä pokiaľ ide o právo poskytovateľa regulovanej služby vo verejnom záujme využívať vhodné krátkodobé, ako aj dlhodobé stimuly. Vzniká teda otázka, či boli ustanovenia tej istej smernice správne prebraté do lotyšského práva.
27
Napokon po štvrté vzhľadom na ustanovenia smernice 2009/73 a ustanovenia nariadenia č. 715/2009 sa vnútroštátny súd pýta, či je článok 13 ods. 1 tohto nariadenia uplatniteľný na určenie taríf za prístup do zásobníkov zemného plynu, ktorých prevádzkovanie v prejednávanej veci prináleží spoločnosti Conexus Baltic Grid. Na základe fakultatívnej povahy postupov stanovených v článku 33 ods. 3 a 4 smernice 2009/73 sa totiž tento súd domnieva, že článok 13 ods. 1 uvedeného nariadenia – ktorý stanovuje podmienky, ktoré musia spĺňať tarify uplatňované prevádzkovateľmi prepravnej siete a schválené regulačnými orgánmi v súlade s článkom 41 ods. 6 smernice 2009/73, ako aj tarify uverejnené podľa článku 32 ods. 1 tejto smernice – sa vzťahuje len na tarify za služby prepravnej siete zemného plynu a nie na určenie taríf týkajúcich sa prístupu do zásobníkov zemného plynu.
28
Vzhľadom na tieto úvahy Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bráni článok 41 ods. 8 smernice [2009/73] vnútroštátnej právnej úprave, ktorá regulačnému orgánu pri výpočte taríf alebo stanovovaní metodík neukladá povinnosť odôvodniť, akým spôsobom sa prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí zabezpečuje poskytnutie vhodných krátkodobých a dlhodobých stimulov na zvyšovanie efektívnosti, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností?
2.
Je v súlade s článkom 41 ods. 8 smernice [2009/73] výklad vnútroštátnej právnej úpravy v tom zmysle, že poskytnutie vhodných krátkodobých a dlhodobých stimulov na zvyšovanie efektívnosti sietí, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností je zabezpečené v prípade, ak úhrada taríf užívateľmi pokrýva len ekonomicky odôvodnené náklady na verejnú službu a návratnosť je zabezpečená aspoň v minimálnej výške?
3.
Je v súlade s cieľmi vymedzenými v článku 41 ods. 8 smernice [2009/73] taká vnútroštátna právna úprava, ktorá pri stanovovaní ‚vhodných krátkodobých a dlhodobých stimulov‘ a stimulov ‚na posilňovanie integrácie trhu, bezpečnosti dodávok a výskumných činností‘ neuvádza, aby sa na určenie váženej priemernej miery návratnosti kapitálu vzali do úvahy zásady prijaté vo finančnej oblasti, ktoré zohľadňujú porovnateľné podniky pôsobiace na voľnom trhu?
4.
Má sa regulačný orgán pri výklade pojmov ‚vhodná návratnosť investícií‘ v zmysle článku 13 nariadenia [č. 715/2009] a ‚stimuly na investície‘ na účely článku 41 smernice 2009/73 riadiť pojmom ‚priemerná miera návratnosti kapitálu‘ [vážené priemerné náklady na kapitál (WACC)], prijatým vo finančnej oblasti, a metodikou použitou na jeho určenie?
5.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže sa regulačný orgán legitímne odchýliť od metodiky používanej vo finančnej oblasti na určenie priemernej miery návratnosti kapitálu a upraviť túto mieru podľa vlastného uváženia?
6.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže regulačný orgán legitímne upraviť priemernú mieru návratnosti kapitálu tak, aby sa pri jej výpočte zohľadnila prémia za veľkosť založená na nákladoch na prijaté úvery a pôžičky ostatných podnikov v hospodárstve členského štátu?
7.
V prípade kladnej odpovede na štvrtú otázku, môže regulačný orgán legitímne upraviť priemernú mieru návratnosti kapitálu tak, aby nemusel poskytnúť náhradu prevádzkovateľovi prepravnej siete alebo zásobníka zemného plynu za zvýšenie inflácie počas predchádzajúceho tarifného obdobia?
8.
V prípade kladnej odpovede na piatu otázku a v prípade, že prevádzkovateľ siete nesúhlasí s výškou priemernej miery návratnosti kapitálu navrhnutou regulačným orgánom alebo s prvkami, na ktorých je založená, mal by regulačný orgán pri určovaní priemernej miery návratnosti kapitálu využiť na posúdenie vhodnej výšky miery návratnosti nezávislú tretiu stranu?
9.
Je postup stanovenia taríf, v ktorom je priemerná miera návratnosti kapitálu určená regulačným orgánom a v ktorom prevádzkovateľ prepravnej siete alebo zásobníka zemného plynu nie je oprávnený upraviť tento výpočet na základe individuálnych ukazovateľov podniku prevádzkovateľa siete, v rozpore s cieľmi vymedzenými v článku 41 ods. 8 smernice [2009/73]?
10.
Má sa článok 1 [prvý odsek] písm. b) nariadenia [č. 715/2009] v spojení s druhým odsekom tohto článku vykladať v tom zmysle, že odôvodnenia 7 a 8, ako aj článok 13 ods. 1 tohto nariadenia sa uplatňujú na zásobníky zemného plynu a na tarify stanovené regulačným orgánom, ak je prístup k zásobníkom skvapalneného zemného plynu regulovaný?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
29
Lotyšský regulačný orgán tvrdí, že otázky položené vnútroštátnym súdom sú neprípustné.
30
V prvom rade tento orgán tvrdí, že prvá otázka je hypotetická a netýka sa výkladu práva Únie, ale vnútroštátneho práva. Táto otázka vychádza z nesprávneho predpokladu, že uvedený orgán je oslobodený od povinnosti odôvodniť tak metodiku výpočtu miery návratnosti kapitálu, ako aj samotné miery návratnosti. Z vnútroštátnej právnej úpravy, najmä z § 67 ods. 2 Administratīvā procesa likums (Správny poriadok), pritom vyplýva, že ten istý orgán je povinný odôvodniť svoje rozhodnutia a že v prejednávanej veci zohľadnil uplatniteľné právne ustanovenia, najmä článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a nariadenie č. 715/2009.
31
V druhom rade sa lotyšský regulačný orgán domnieva, že druhá až šiesta otázka sú formulované príliš všeobecne a netýkajú sa výkladu práva Únie, ale jeho uplatňovania. Okrem toho pojmy alebo výrazy použité v týchto otázkach z dôvodu ich všeobecnosti neumožňujú Súdnemu dvoru poskytnúť na ne presnú odpoveď. Napokon tak článok 41 ods. 8 smernice 2009/73, ako aj článok 13 ods. 1 nariadenia č. 715/2009 určujú národným regulačným orgánom len cieľ, ktorý sa má dosiahnuť, pričom im ponechávajú možnosť voľby prostriedkov alebo metód na dosiahnutie tohto cieľa. Voľba týchto prostriedkov alebo metód, na ktorú sa vnútroštátny súd pýta, nie je otázkou výkladu práva Únie, ktorý prináleží Súdnemu dvoru, ale jeho uplatnenia, ktoré patrí do právomoci vnútroštátnych súdov.
32
V treťom rade lotyšský regulačný orgán tvrdí, že druhá, ôsma a deviata otázka sa netýkajú výkladu práva Únie, ale výkladu vnútroštátneho práva. Konkrétne, pokiaľ ide o druhú otázku, pojem „návratnosť“ nie je použitý v príslušnom práve Únie, ale v § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme.
33
Vo štvrtom rade lotyšský regulačný orgán tvrdí, že štvrtá až ôsma otázka nijako nesúvisia so skutkovou a právnou situáciou, ktorá charakterizuje konanie vo veci samej, a nezodpovedajú objektívnej potrebe rozhodnúť v tejto veci, keďže článok 13 ods. 1 nariadenia č. 715/2009 sa neuplatňuje na zásobníky zemného plynu, ktorých prevádzkovateľom je v prejednávanej veci Conexus Baltic Grid, ani na distribučnú sieť zemného plynu, ktorej správa je v Lotyšsku zverená spoločnosti Gaso.
34
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za vydávané súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Z toho vyplýva, že pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť o takých otázkach, keďže pri nich platí domnienka relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 37, ako aj citovaná judikatúra).
35
Navyše, keďže rozhodnutie vnútroštátneho súdu slúži ako základ pre konanie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania na Súdnom dvore podľa článku 267 ZFEÚ, je nevyhnutné, aby vnútroštátny súd v tomto rozhodnutí výslovne uviedol skutkový a právny rámec, do ktorého zapadá spor vo veci samej, a aby aspoň v minimálnej miere objasnil dôvody výberu ustanovení práva Únie, o ktorých výklad žiada, ako aj súvislosť medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá sa vzťahuje na spor, o ktorom rozhoduje. Tieto kumulatívne požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú výslovne uvedené v článku 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora (rozsudok z 12. decembra 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 25 a citovaná judikatúra).
36
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania predovšetkým vyplýva, že ustanovenia smernice 2009/73 a nariadenia č. 715/2009 majú zjavnú súvislosť so sporom vo veci samej, ktorý sa týka určenia miery návratnosti kapitálu, ktorú uložil regulačný orgán pre trh so zemným plynom najmä prevádzkovateľom sietí zemného plynu členského štátu a ktorá môže ovplyvniť tarify uplatňované týmito prevádzkovateľmi.
37
Ďalej, pokiaľ ide o požiadavku uvedenú v článku 94 písm. c) rokovacieho poriadku, ktorá sa týka jednak dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade smernice 2009/73 a nariadenia č. 715/2009, a jednak súvislosti, ktorú vnútroštátny súd vidí medzi týmito dvoma aktmi práva Únie a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor vo veci samej, treba konštatovať, že tento súd poukazuje na svoje vlastné posúdenia, pokiaľ ide o otázky, ktoré má v prípade výkladu uvedených aktov, konkrétne článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článku 13 ods. 1 nariadenia č. 715/2009, ako aj súvislosti, ktorú vidí medzi týmito ustanoveniami a touto vnútroštátnou právnou úpravou, najmä pokiaľ ide o požiadavky, ktoré musí lotyšský regulačný orgán zohľadniť pri stanovovaní taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu.
38
Napokon, pokiaľ ide o prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu dvoch aktov práva Únie uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku a ich relevantnosti v súvislosti s prístupom do zariadení na zemný plyn, ktoré prevádzkuje Conexus Baltic Grid, stačí pripomenúť, že ak nie je zrejmé, že výklad ustanovenia Únie zjavne nijako nesúvisí so skutočnosťou alebo predmetom sporu vo veci samej, námietka založená na neuplatniteľnosti tohto ustanovenia na spor vo veci samej nemá vplyv na prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ale patrí do vecného preskúmania položených otázok (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 29 a citovanú judikatúru).
39
Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
Úvodné poznámky
40
Svojimi desiatimi otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta na tri právne aspekty, ktoré sa týkajú po prvé pôsobnosti tarifných zásad stanovených v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článku 13 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 715/2009 (siedma, deviata a desiata otázka), po druhé prebratia pojmu „vhodné stimuly“ v zmysle článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 do vnútroštátneho práva a povinnosti odôvodnenia, ktorú má národný regulačný orgán (prvá a druhá otázka), ako aj po tretie spôsobu, akým má tento orgán pri výpočte a stanovovaní taríf zaručiť prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí zemného plynu prospech z takýchto vhodných stimulov a/alebo z „vhodnej návratnosti investícií“ v zmysle článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009 (tretia až deviata otázka).
41
Tieto tri aspekty treba preskúmať vo vyššie uvedenom poradí.
O siedmej, deviatej a desiatej otázke, ktoré sa týkajú pôsobnosti tarifných zásad stanovených v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článku 13 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 715/2009
42
Svojou siedmou, deviatou a desiatou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009 majú vykladať v tom zmysle, že tarifné zásady, ktoré tieto ustanovenia stanovujú, sa uplatňujú nielen na prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, ale aj na zásobníky tohto plynu.
43
Táto otázka má svoj pôvod v spornom rozhodnutí, ktorým lotyšský regulačný orgán stanovil rovnakú mieru návratnosti kapitálu pre spoločnosť Gaso ako prevádzkovateľa distribučnej siete zemného plynu v Lotyšsku a pre spoločnosť Conexus Baltic Grid ako prevádzkovateľa prepravnej siete a zásobníkov zemného plynu v tejto krajine. V tejto súvislosti treba spresniť, že vzhľadom na to, že len desiata otázka uvádza in fine aj zásobníky skvapalneného zemného plynu bez toho, aby návrh na začatie prejudiciálneho konania uvádzal dôvody, pre ktoré sú tieto posledné uvedené zariadenia predmetom uvedenej otázky, treba odpoveď Súdneho dvora na siedmu, deviatu a desiatu otázku obmedziť na to, či sa tarifné pravidlá stanovené v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článku 13 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 715/2009 uplatňujú na zásobníky zemného plynu.
44
Po týchto spresneniach treba pripomenúť, že cieľom smernice 2009/73 je vytvoriť vnútorný trh so zemným plynom, ktorý je úplne a účinne otvorený a konkurenčný, pričom stanovuje, ako vyplýva z jej článku 1 ods. 1, spoločné pravidlá pre prepravu, distribúciu, dodávku a uskladňovanie zemného plynu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2019, GRDF, C‑236/18, EU:C:2019:1120, bod 34 a citovanú judikatúru).
45
V tejto súvislosti body 4, 6, 9 a 10 článku 2 tejto smernice definujú a rozlišujú „prevádzkovateľa prepravnej siete“, „prevádzkovateľa distribučnej siete“, „zásobník“ a „prevádzkovateľa zásobníka“ zemného plynu.
46
Okrem toho, ako zdôrazňujú jej odôvodnenia 23, 25 a 32, cieľom uvedenej smernice je zabezpečiť nediskriminačný prístup do prepravných a distribučných sietí zemného plynu tým, že v súlade s článkom 41 ods. 1 písm. a) tej istej smernice zveruje národným regulačným orgánom najmä úlohu, aby „v súlade s transparentnými kritériami stanovova[li] alebo schvaľova[li] regulované tarify za prepravu alebo distribúciu alebo metodiky ich výpočtu“.
47
Článok 41 ods. 6 písm. a) smernice 2009/73 spresňuje, že národné regulačné orgány sú zodpovedné minimálne za stanovenie alebo schválenie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok prístupu do národných sietí vrátane prepravných a distribučných taríf.
48
Navyše podľa článku 41 ods. 8 tejto smernice „regulačné orgány pri stanovovaní alebo schvaľovaní taríf alebo metodík… zabezpečujú, aby sa prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí poskytli vhodné… stimuly na zvyšovanie efektívnosti, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností“.
49
Z toho vyplýva, že pravidlá týkajúce sa taríf stanovené najmä v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 sa uplatňujú len na prevádzkovateľov prepravných a distribučných „sietí“ zemného plynu v zmysle článku 2 bodov 4 a 6 tejto smernice, a nie na „zásobníky“ zemného plynu a ich prevádzkovateľov v zmysle článku 2 bodov 9 a 10 uvedenej smernice.
50
Toto vylúčenie zásobníkov zemného plynu sa nachádza aj v ustanoveniach nariadenia č. 715/2009, ktoré podľa svojho názvu stanovuje „podmienky prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn“.
51
Na jednej strane podľa článku 1 druhého odseku tohto nariadenia je totiž stanovenie harmonizovaných zásad pre tarify alebo metodiky ich výpočtu zahrnuté medzi ciele sledované uvedeným nariadením len v prípade prístupu do siete, a nie v prípade prístupu k zásobníkom. Na druhej strane zo znenia článku 13 ods. 1 prvého pododseku toho istého nariadenia vyplýva, že iba prevádzkovatelia prepravnej siete zemného plynu podliehajú tarifným opatreniam a povinnostiam, najmä tarifnej transparentnosti a zákazu tarifnej diskriminácie, ktoré toto ustanovenie stanovuje.
52
Zásadný rozdiel v rámci právnej úpravy v oblasti taríf medzi pravidlami, ktoré sa uplatňujú na „siete“, a pravidlami, ktoré sa uplatňujú na zásobníky zemného plynu, možno vysvetliť, ako správne zdôraznila Európska komisia, okolnosťou, že tieto zariadenia sa na rozdiel od „sietí“ vo všeobecnosti nepovažujú za prirodzené monopoly, a teda môžu konkurovať iným zariadeniam. Z tohto dôvodu smernica 2009/73, ako to uvádzajú jej odôvodnenia 23 a 24, zavádza osobitný režim týkajúci sa zásobníkov zemného plynu, ktorý zahŕňa článok 33 tejto smernice stanovujúci osobitné pravidlá prístupu do týchto zariadení, a to buď v dohodnutom rámci v súlade s odsekom 3 tohto článku alebo v regulovanom rámci v súlade s odsekom 4 uvedeného článku, avšak za určitých podmienok.
53
Nič to však nemení na tom, ako uviedol generálny advokát v bode 45 svojich návrhov, že ani táto smernica, ani nariadenie č. 715/2009 nezakazujú národným regulačným orgánom rozšíriť tarifné zásady stanovené v článku 41 ods. 8 uvedenej smernice a v článku 13 ods. 1 prvom pododseku tohto nariadenia, ktoré upravujú „siete“ zemného plynu, na prístup do zásobníkov.
54
Ako totiž v podstate poznamenala Komisia, nemožno vylúčiť, že objektívne dôvody, akými sú osobitné technické vlastnosti alebo význam zásobníkov pre energetickú bezpečnosť dodávok na území jedného alebo viacerých členských štátov, by mohli viesť k tomu, že národný regulačný orgán rozšíri tarifné zásady, ktoré uplatňuje na prepravné a distribučné siete zemného plynu, na prístup do týchto zásobníkov.
55
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na siedmu, deviatu a desiatu otázku odpovedať tak, že článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že tarifné zásady, ktoré tieto ustanovenia stanovujú, sa neuplatňujú na zásobníky zemného plynu členského štátu, čím nie je dotknutá možnosť, aby národné regulačné orgány z objektívne odôvodnených dôvodov rozšírili tieto tarifné zásady na prístup do týchto zariadení.
O prvej a druhej otázke, ktoré sa týkajú prebratia pojmu „vhodné stimuly“ v zmysle článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 do vnútroštátneho práva, a o povinnosti odôvodnenia uloženej národnému regulačnému orgánu
56
Svojimi prvými dvoma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sú „vhodné stimuly“ v zmysle tohto článku 41 ods. 8 zaručené už len tým, že tarify platené užívateľmi pokrývajú len ekonomicky odôvodnené náklady na verejnú službu a zabezpečujú návratnosť, hoci aj minimálnu, bez toho, aby bola národnému regulačnému orgánu uložená povinnosť odôvodniť spôsob, akým stanovuje, že prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu majú prospech z „vhodných stimulov“.
57
Na úvod treba uviesť, že tieto otázky vychádzajú zo všeobecných pochybností, ktoré má vnútroštátny súd v súvislosti so správnym prebratím článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 do lotyšského právneho poriadku. Tento súd sa totiž domnieva, že ciele stanovené v tomto ustanovení sú v rámci určovania taríf širšie než ciele stanovené lotyšským právom, najmä v § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme, podľa ktorého lotyšský regulačný orgán musí dbať na to, aby boli tarify stanovené takým spôsobom, že pokrývajú ekonomicky odôvodnené náklady na službu vo verejnom záujme a zabezpečujú jej návratnosť.
58
Pokiaľ ide o ustanovenia smernice 2009/73 týkajúce sa povinností národných regulačných orgánov v oblasti taríf prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, z článku 41 ods. 6 písm. a) tejto smernice vyplýva, že tieto orgány sú zodpovedné minimálne za stanovenie alebo schválenie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok prístupu do národných sietí zemného plynu vrátane taríf za jeho prepravu a distribúciu. Toto ustanovenie spresňuje, že tieto tarify musia umožniť uskutočnenie investícií potrebných na zabezpečenie životaschopnosti sietí.
59
Navyše treba pripomenúť, že podľa článku 41 ods. 8 uvedenej smernice národné regulačné orgány pri stanovovaní alebo schvaľovaní taríf alebo metodík musia zabezpečiť, aby sa „prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí poskytli vhodné krátkodobé a dlhodobé stimuly na zvyšovanie efektívnosti, posilňovanie integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj na podporu súvisiacich výskumných činností“.
60
Okrem toho podľa článku 41 ods. 16 tej istej smernice rozhodnutia, ktoré prijíma národný regulačný orgán, musia byť plne odôvodnené a opodstatnené, aby umožňovali súdne preskúmanie.
61
Článok 41 ods. 6 písm. a) a článok 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73 v spojení s odôvodnením 32 tejto smernice tak ukladajú národným regulačným orgánom, a to buď ku dňu schválenia metodiky výpočtu taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu, alebo pri konkrétnom stanovení týchto taríf, povinnosť stanoviť nad rámec pokrytia skutočných nákladov, ktoré znášajú prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí na zabezpečenie prístupu k nim, jednak pokrytie investícií potrebných na životaschopnosť týchto sietí a jednak pokrytie krátkodobých a dlhodobých „vhodných stimulov“, ktoré týmto prevádzkovateľom umožňujú zabezpečiť sledovanie cieľov vymenovaných v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a podporu činností uvedených v tomto ustanovení, pričom týmto orgánom ukladajú povinnosť plne odôvodniť a opodstatniť svoje rozhodnutia s cieľom zaručiť súdne preskúmanie.
62
Pokiaľ ide o prebratie článku 41 ods. 8 tejto smernice do lotyšského práva, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by zákon o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme výslovne preberal povinnosť lotyšského regulačného orgánu stanoviť – buď ku dňu prijatia metodiky výpočtu taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu alebo pri konkrétnom určení týchto taríf – „vhodné stimuly“ uvedené v tomto článku 41 ods. 8. Konkrétne, ako bolo zdôraznené v bode 57 tohto rozsudku, § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme, ktorý je jediným relevantným ustanovením tohto zákona uvedeným vnútroštátnym súdom, sa obmedzuje na to, že vyžaduje od lotyšského regulačného orgánu, aby dbal na to, že tarify platené užívateľmi pokrývajú ekonomicky odôvodnené náklady na službu vo verejnom záujme a zabezpečujú jej návratnosť.
63
V tejto súvislosti sa zdá, že pojem „návratnosť“ nachádzajúci sa v uvedenom zákone odkazuje na myšlienku, že prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu môžu dosiahnuť primeranú ziskovú maržu, avšak bez toho, aby sa spresnili účely, na ktoré by sa táto zisková marža mala aspoň čiastočne použiť. Zdá sa teda, že tento pojem má všeobecnejší rozsah a je menej zameraný na dosiahnutie cieľov a činností týkajúcich sa fungovania trhu so zemným plynom než pojem „vhodné stimuly“ uvedený v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73.
64
Vzhľadom na to treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sú vnútroštátne súdy pri uplatňovaní vnútroštátneho práva povinné vykladať ho v čo najväčšej možnej miere s ohľadom na znenie a účel dotknutej smernice tak, aby sa dosiahol ňou sledovaný výsledok, a takto konať v súlade s článkom 288 tretím odsekom ZFEÚ. Táto povinnosť konformného výkladu vnútroštátneho práva je totiž vnútorne spätá so systémom Zmluvy o FEÚ, keďže umožňuje vnútroštátnym súdom v rámci ich právomocí zaistiť úplnú účinnosť práva Únie pri rozhodovaní o sporoch, ktoré im boli predložené (rozsudky z 5. marca 2020, OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, bod 41, ako aj z 26. júna 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 85).
65
Okrem toho zásada konformného výkladu vyžaduje, aby vnútroštátne súdy urobili všetko, čo je v ich právomoci, s tým, že zohľadnia vnútroštátne právo ako celok a uplatnia výkladové metódy, ktoré toto právo uznáva, s cieľom zaručiť úplnú účinnosť predmetnej smernice a dospieť k riešeniu, ktoré je v súlade s účelom sledovaným smernicou (rozsudky z 5. marca 2020, OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, bod 42, ako aj z 26. júna 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 86).
66
Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či jeho vnútroštátne právo, najmä § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme, možno vykladať v čo najväčšej možnej miere spôsobom, ktorý je v súlade s článkom 41 ods. 8 smernice 2009/73, aby návratnosť, ktorá musí byť zaručená prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí zemného plynu, znamenala aj to, že títo prevádzkovatelia tak môžu využívať „vhodné stimuly“, ako sú stanovené v uvedenom článku 41 ods. 8. Zabezpečenie určitej miery návratnosti totiž môže predstavovať vhodný stimul, ktorého cieľom je podnietiť dotknutých prevádzkovateľov sietí, aby sledovali ciele a podporovali činnosti vymenované v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73.
67
V prípade, že by sa však vnútroštátny súd domnieval, že takýto konformný výklad je nemožný, bolo by potrebné overiť, či je povinnosť stanovená v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 dostatočne presná a bezpodmienečná na to, aby ju také osoby podliehajúce súdnej právomoci, akými sú prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu, mohli považovať za povinnosť s priamym účinkom a aby sa na ňu mohli odvolávať proti rozhodnutiu takého orgánu verejnej moci, akým je lotyšský regulačný orgán, s cieľom umožniť tomuto súdu neuplatniť § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme.
68
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vo všetkých prípadoch, v ktorých sú ustanovenia smernice obsahovo bezpodmienečné a dostatočne presné, majú jednotlivci právo sa na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči členskému štátu, pokiaľ tento štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote alebo ju neprebral správne [rozsudok z 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy účinok), C‑205/20, EU:C:2022:168, bod 17 a citovaná judikatúra].
69
Súdny dvor spresnil, že norma Únie je na jednej strane bezpodmienečná, ak povinnosť v nej stanovená nezávisí od žiadnej podmienky a jej vykonávanie a účinky nepodliehajú prijatiu žiadneho aktu inštitúcií Únie alebo členských štátov, a na druhej strane dostatočne presná na to, aby sa na ňu osoba podliehajúca súdnej právomoci mohla odvolať a aby ju súd mohol uplatniť, ak povinnosť ukladá jednoznačným spôsobom. Okrem toho, hoci ustanovenie smernice ponecháva členským štátom určitú mieru voľnej úvahy pri prijímaní spôsobov jeho vykonania, možno sa domnievať, že ustanovenie tejto smernice je bezpodmienečné a presné, pokiaľ jednoznačne ukladá členským štátom povinnosť dosiahnuť presne vymedzený výsledok, pričom táto povinnosť nie je viazaná žiadnou podmienkou týkajúcou sa uplatnenia pravidla, ktoré stanovuje [rozsudky z 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy účinok), C‑205/20, EU:C:2022:168, body 18 a 19, ako aj z 25. januára 2024, Global NRG, C‑277/22, EU:C:2024:78, bod 28].
70
V prejednávanej veci, ako bolo konštatované v bode 59 tohto rozsudku, z článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 vyplýva, že v rámci úlohy stanovovať alebo schvaľovať tarify uplatniteľné na prepravné a distribučné siete zemného plynu, ktorú sú členské štáty povinné zveriť národným regulačným orgánom, tieto orgány musia pri takomto stanovovaní alebo schvaľovaní určiť vhodné krátkodobé a dlhodobé stimuly na povzbudenie prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu k zvyšovaniu výkonnosti, k podpore integrácie trhu a bezpečnosti dodávok, ako aj k podpore súvisiacich výskumných činností.
71
Hoci článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 ponecháva národným regulačným orgánom určitú mieru voľnej úvahy pri vykonávaní tohto ustanovenia, nič to nemení na tom, že tento článok 41 ods. 8 tým, že im ukladá povinnosť prijať takéto vhodné stimuly, ktoré prevádzkovateľov týchto sietí motivujú sledovať ciele a podporovať činnosti, ktoré sú v uvedenom článku podrobne a taxatívne vymenované, ukladá každému členskému štátu jednoznačným spôsobom dostatočne presnú povinnosť, ktorá nie je spojená so žiadnou podmienkou (pozri analogicky rozsudok zo 6. októbra 2015, T‑Mobile Czech Republic a Vodafone Czech Republic, C‑508/14, EU:C:2015:657, bod 53).
72
Článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 tak bezpodmienečne a dostatočne presne stanovuje povinnosť zaručiť prevádzkovateľom prepravných a distribučných sietí zemného plynu, že národné regulačné orgány pri stanovovaní alebo schvaľovaní prepravných a distribučných taríf zabezpečia vhodné stimuly uvedené v tomto ustanovení.
73
V dôsledku toho je potrebné, aby bol článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 priznaný priamy účinok, takže vnútroštátny súd bude musieť ponechať neuplatnené vnútroštátne právo, ktoré je v rozpore s týmto ustanovením, ak toto právo nemožno vykladať v súlade s uvedeným ustanovením.
74
Pokiaľ ide o pojem „vhodné stimuly“, okrem kontextu, v ktorom musia byť tieto stimuly stanovené každým národným regulačným orgánom – a to pri stanovovaní alebo schvaľovaní metodík na určenie taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu alebo pri stanovovaní týchto taríf –, a cieľov a činností, ktoré musia zaručiť, smernica 2009/73 nedefinuje tento pojem ani nespresňuje formu, v akej národné regulačné orgány stanovujú stimuly. Táto smernica teda priznáva týmto orgánom určitú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o formu, ktorú musia mať tieto stimuly, ale aj pokiaľ ide o posúdenie a určenie ich vhodnosti, najmä pri dodržaní cieľov stanovených v článku 40 uvedenej smernice, ktoré sú uložené každému národnému regulačnému orgánu, povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku 41 ods. 16 tej istej smernice a v závislosti od osobitných charakteristík vnútroštátneho trhu so zemným plynom.
75
V tomto kontexte, ako v podstate konštatoval generálny advokát v bode 53 svojich návrhov, zo smernice 2009/73 nevyplýva, že by vhodné stimuly v prospech prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu na to, aby sledovali ciele a podporovali činnosti uvedené v článku 41 ods. 8 tejto smernice, mali byť posudzované a stanovované výlučne na základe takej miery návratnosti kapitálu, akou je vážená priemerná miera návratnosti kapitálu stanovená v spornom rozhodnutí v súlade s rozhodnutím o metodike.
76
Vzhľadom na skutočnosti uvedené v spise, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, keďže je nesporné, že takáto miera návratnosti kapitálu predstavuje len jednu zo skutočností zohľadnených pri určovaní úrovne taríf, okolnosť, že nie je zrejmé, že by sporné rozhodnutie uvádzalo osobitné odôvodnenie týkajúce sa spôsobu, akým má táto miera návratnosti motivovať prevádzkovateľov dotknutých sietí, aby sledovali ciele a podporovali činnosti uvedené v článku 41 ods. 8 smernice 2009/73, neznamená, že lotyšský regulačný orgán – ako sám uviedol pred Súdnym dvorom – nad rámec toho, čo mu ukladá § 20 ods. 1 zákona o orgánoch na reguláciu služieb vo verejnom záujme, nezabezpečil, aby boli zohľadnené vhodné stimuly, ako sú uvedené v tomto ustanovení, vo všeobecnejšom rámci metodiky alebo stanovenia taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu v Lotyšsku.
77
Z článku 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73 však vyplýva, že buď v rámci metodiky výpočtu taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu, alebo najneskôr pri ich stanovovaní alebo schvaľovaní, má národný regulačný orgán povinnosť jasne, jednoznačne a dostatočne presne uviesť spôsob, akým usúdil, že tieto tarify majú zabezpečiť, aby boli prevádzkovatelia týchto sietí motivovaní, tak z krátkodobého, ako aj z dlhodobého hľadiska, sledovať ciele a podporovať činnosti vymenované v článku 41 ods. 8 tejto smernice, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi jeho rozhodnutia a aby sa zaručilo účinné súdne preskúmanie.
78
Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či si lotyšský regulačný orgán splnil povinnosť odôvodnenia uvedenú v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, a to prípadne aj mimo striktného rámca sporného rozhodnutia.
79
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sú „vhodné stimuly“ v zmysle tohto článku 41 ods. 8 zaručené už len tým, že tarify platené užívateľmi pokrývajú len ekonomicky odôvodnené náklady na verejnú službu a zabezpečujú návratnosť, hoci aj minimálnu, bez toho, aby bola národnému regulačnému orgánu uložená povinnosť odôvodniť spôsob, akým stanovuje, že prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu majú prospech z „vhodných stimulov“, pokiaľ takúto vnútroštátnu právnu úpravu nemožno vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s uvedeným článkom 41 ods. 8 a 16.
O tretej až deviatej otázke, ktoré sa týkajú spôsobu, akým má národný regulačný orgán stanoviť, že prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu majú prospech z vhodných stimulov a/alebo vhodnej návratnosti investícií
80
Svojou treťou až deviatou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009 majú vykladať v tom zmysle, že povinnosť, ktorú tieto ustanovenia ukladajú národnému regulačnému orgánu, a to stanoviť „vhodné stimuly“ a „vhodnú návratnosť investícií“, na účely určenia taríf alebo metodík výpočtu, uplatňovaných na prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, vyžaduje použitie špecifických metód výpočtu, ako sú WACC uplatňované vo finančnom sektore, porovnanie kapitálových nákladov s nákladmi neregulovaných spoločností, vykonanie úprav s cieľom zohľadniť najmä infláciu a/alebo daň z príjmov právnických osôb, vylúčenie zohľadnenia individuálnej výkonnosti dotknutého prevádzkovateľa siete a v prípade spochybnenia zo strany dotknutých subjektov využitie zásahu tretej strany.
81
Inými slovami, vnútroštátny súd sa pýta, či je miera voľnej úvahy, ktorou disponujú národné regulačné orgány, pokiaľ ide o výber metód uplatniteľných na výpočet miery návratnosti kapitálu a parametre uvedené v tomto výpočte pri určovaní taríf za prepravu a distribúciu zemného plynu, ohraničená, ba dokonca obmedzená, a prípadne za akých podmienok, potrebou týchto orgánov stanoviť v prospech prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu „vhodné stimuly“ v zmysle článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a/alebo „vhodnú návratnosť investícií“ v zmysle článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009.
82
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že hoci článok 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73 zveruje národným regulačným orgánom právomoc stanoviť alebo schvaľovať odôvodneným spôsobom tarify za prepravu a distribúciu zemného plynu pri dodržaní cieľov transparentnosti a nediskriminácie, nespresňuje, podľa akej metodiky sa tieto tarify stanovujú. Smernica 2009/73 a fortiori neposkytuje na účely stanovenia týchto taríf žiadny údaj o metodike, ani o spôsoboch výpočtu miery návratnosti kapitálu.
83
Na druhej strane to isté platí pre článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009, ktorý len stanovuje, že tarify alebo metodiky ich výpočtu, uplatňované prevádzkovateľom prepravnej siete a schválené regulačnými orgánmi v súlade s článkom 41 ods. 6 smernice 2009/73, sú transparentné, odrážajú skutočne vynaložené náklady, pričom zahŕňajú vhodnú návratnosť investícií a uplatňujú sa nediskriminačným spôsobom.
84
Je pravda, že nariadenie 2017/460, ktoré Komisia prijala na základe nariadenia č. 715/2009 a ktoré spomenula vo svojich písomných pripomienkach, vo svojom článku 30 ods. 1 a s cieľom zvýšiť transparentnosť tarifnej štruktúry prevádzkovateľa prepravy zemného plynu stanovuje súbor informácií, ktoré sa majú uverejniť pred každým tarifným obdobím, medzi ktoré patria najmä „náklady na kapitál a metodika ich výpočtu“, „stimulačné mechanizmy a ciele v oblasti efektívnosti“, ako aj „inflačné indexy“.
85
Nariadenie 2017/460 však nevysvetľuje obsah týchto pojmov, a predovšetkým ani to, podľa akých metód alebo pravidiel sa majú alebo môžu vypočítať náklady na kapitál alebo tieto stimulačné mechanizmy.
86
Z toho vyplýva, že na účely zohľadnenia takýchto komplexných ekonomických a technických faktorov musia národné regulačné orgány – tiež v závislosti od osobitných podmienok uplatniteľných na vnútroštátnom trhu so zemným plynom a dotknutých prevádzkovateľov – disponovať širokou mierou voľnej úvahy pri stanovovaní taríf za prepravu alebo distribúciu zemného plynu, a to prípadne najmä na účely stanovenia miery návratnosti kapitálu týchto prevádzkovateľov. V tomto ohľade, pokiaľ ide o potrebu stanoviť „vhodné stimuly“ v zmysle článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a „vhodnú návratnosť investícií“ v zmysle článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009 v súvislosti s tarifami za prepravu zemného plynu, nemôžu byť tieto orgány povinné prijať osobitnú metodiku, akou je metodika založená na WACC, alebo porovnať náklady na kapitál s nákladmi neregulovaných spoločností alebo subjektov. V tomto kontexte musia mať uvedené orgány možnosť upraviť metódu stanovenia týchto taríf a ich výpočet v závislosti od rôznych parametrov bez toho, aby navyše existovala povinnosť vykonať tento výpočet s prihliadnutím na infláciu a/alebo daň z príjmov právnických osôb.
87
Naproti tomu, pokiaľ zohľadnenie miery návratnosti kapitálu zodpovedá „vhodnému stimulu“ v zmysle článku 41 ods. 8 smernice 2009/73, tvrdenie lotyšského regulačného orgánu, podľa ktorého je vnútroštátna právna úprava, ktorá zakazuje národnému regulačnému orgánu upraviť výpočet miery návratnosti kapitálu v závislosti od individuálnej výkonnosti každého prevádzkovateľa, v súlade s cieľmi článku 41 ods. 8 smernice 2009/73, nemôže uspieť.
88
Okrem toho, že takýto výklad by bol v rozpore so širokou mierou voľnej úvahy, ktorou musia disponovať národné regulačné orgány pri skúmaní komplexných ekonomických a technických faktorov, treba totiž konštatovať, že „vhodné stimuly“ uvedené v tomto článku 41 ods. 8 musia najmä umožniť zlepšenie výkonnosti prevádzkovateľov prepravnej a distribučnej siete zemného plynu, a teda vyžadujú, aby mohli byť prispôsobené alebo upravené v závislosti od predchádzajúcej výkonnosti týchto prevádzkovateľov. Takáto úprava nemôže byť a priori v rozpore so zásadou nediskriminácie, keďže ju možno odôvodniť objektívnymi úvahami alebo neexistenciou porovnateľnosti situácií rôznych prevádzkovateľov sietí práve vzhľadom na objektívne zdokumentované rozdiely v ich predchádzajúcej výkonnosti.
89
Vzhľadom na otázky vnútroštátneho súdu treba dodať, že posúdenie rôznych parametrov výpočtu taríf vykonané národnými regulačnými orgánmi podľa článku 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009 nemôže v prípade spochybnenia zo strany subjektov, na ktoré sa tieto tarify uplatňujú, podliehať zásahu takej tretej strany, akou je znalecká spoločnosť, ktorej správa bola vypracovaná výlučne na žiadosť jedného z týchto subjektov.
90
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že článok 39 ods. 4 smernice 2009/73 v spojení s jej odôvodnením 30 stanovuje, že tieto orgány musia vykonávať svoje právomoci nezávisle od akéhokoľvek verejného alebo súkromného subjektu tým, že zabezpečia, že svoje rozhodnutia budú prijímať samostatne, výlučne na základe verejného záujmu, a bez toho, aby podliehali vonkajším pokynom od iných verejných alebo súkromných orgánov [pozri analogicky rozsudok z 2. septembra 2021, Komisia/Nemecko (Prebratie smerníc 2009/72 a 2009/73), C‑718/18, EU:C:2021:662, bod 109, ako aj citovanú judikatúru]. Ako však uviedol generálny advokát v bode 70 svojich návrhov, dodržiavaním nezávislosti národného regulačného orgánu pri výkone jeho právomocí nie je dotknutá možnosť, ktorú majú prípadne dotknutí prevádzkovatelia sietí, odvolávať sa na znalecké posudky tretích strán na podporu svojich návrhov podaných na tento orgán alebo v prípade súdneho prostriedku nápravy na príslušných vnútroštátnych súdoch v rozsahu, v akom to vnútroštátne právo umožňuje, najmä pri dodržaní zásady kontradiktórnosti. Okrem toho v tom istom rozsahu môže národný regulačný orgán alebo v prípade súdneho prostriedku nápravy príslušný vnútroštátny súd vymenovať jedného alebo viacerých nezávislých znalcov, ktorí im budú pomáhať pri plnení ich funkcie.
91
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody sa článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009 majú vykladať v tom zmysle, že povinnosť, ktorú tieto ustanovenia ukladajú národnému regulačnému orgánu, a to stanoviť „vhodné stimuly“ a „vhodnú návratnosť investícií“, na účely určenia taríf alebo metodík výpočtu, uplatňovaných na prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, nevyžaduje použitie výlučne špecifických metód výpočtu, ako sú WACC uplatňované vo finančnom sektore, porovnanie kapitálových nákladov s nákladmi neregulovaných spoločností a vykonanie úprav s cieľom zohľadniť najmä infláciu a/alebo daň z príjmov právnických osôb.
92
Naproti tomu článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 sa má vykladať v tom zmysle, že pri určovaní „vhodných stimulov“ v zmysle tohto ustanovenia je národný regulačný orgán povinný zohľadniť predchádzajúcu individuálnu výkonnosť dotknutých prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu.
93
Okrem toho článok 39 ods. 4 smernice 2009/73 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby posúdenie parametrov na výpočet taríf dotknutých prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, ktoré vykonal národný regulačný orgán podľa článku 41 ods. 8 tejto smernice a podľa článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009, bolo v prípade spochybnenia zo strany týchto prevádzkovateľov podmienené zásahom tretej strany, ktorej správa bola vypracovaná výlučne na žiadosť jedného z uvedených prevádzkovateľov.
O trovách
94
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Článok 41 ods. 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES, a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 z 13. júla 2009 o podmienkach prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1775/2005,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
tarifné zásady, ktoré tieto ustanovenia stanovujú, sa neuplatňujú na zásobníky zemného plynu členského štátu, čím nie je dotknutá možnosť, aby národné regulačné orgány z objektívne odôvodnených dôvodov rozšírili tieto tarifné zásady na prístup do týchto zariadení.
2.
Článok 41 ods. 8 a 16 smernice 2009/73
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sú „vhodné stimuly“ v zmysle tohto článku 41 ods. 8 zaručené už len tým, že tarify platené užívateľmi pokrývajú len ekonomicky odôvodnené náklady na verejnú službu a zabezpečujú návratnosť, hoci aj minimálnu, bez toho, aby bola národnému regulačnému orgánu uložená povinnosť odôvodniť spôsob, akým stanovuje, že prevádzkovatelia prepravných a distribučných sietí zemného plynu majú prospech z „vhodných stimulov“, pokiaľ takúto vnútroštátnu právnu úpravu nemožno vykladať spôsobom, ktorý je v súlade s uvedeným článkom 41 ods. 8 a 16.
3.
Článok 41 ods. 8 smernice 2009/73 a článok 13 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 715/2009
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
povinnosť, ktorú tieto ustanovenia ukladajú národnému regulačnému orgánu, a to stanoviť „vhodné stimuly“ a „vhodnú návratnosť investícií“, na účely určenia taríf alebo metodík výpočtu, uplatňovaných na prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, nevyžaduje použitie výlučne špecifických metód výpočtu, ako sú vážené priemerné náklady na kapitál uplatňované vo finančnom sektore, porovnanie kapitálových nákladov s nákladmi neregulovaných spoločností a vykonanie úprav s cieľom zohľadniť najmä infláciu a/alebo daň z príjmov právnických osôb.
4.
Článok 41 ods. 8 smernice 2009/73
sa má vykladať v tom zmysle, že:
pri určovaní „vhodných stimulov“ v zmysle tohto ustanovenia je národný regulačný orgán povinný zohľadniť predchádzajúcu individuálnu výkonnosť dotknutých prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu.
5.
Článok 39 ods. 4 smernice 2009/73
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni tomu, aby posúdenie parametrov na výpočet taríf dotknutých prevádzkovateľov prepravných a distribučných sietí zemného plynu, ktoré vykonal národný regulačný orgán podľa článku 41 ods. 8 tejto smernice a podľa článku 13 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 715/2009, bolo v prípade spochybnenia zo strany týchto prevádzkovateľov podmienené zásahom tretej strany, ktorej správa bola vypracovaná výlučne na žiadosť jedného z uvedených prevádzkovateľov.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: lotyština.