62015CO0129
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
zo 7. júla 2016 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Verejné zákazky na dodávku tovaru — Smernica 2004/18/ES — Článok 1 ods. 9 — Pojem ‚verejnoprávny subjekt‘ — Nemocničné zariadenie zriadené s cieľom dosahovať zisk, ktorého kapitál je v celom rozsahu súkromný — Viac ako 50 % alebo 30 % príjmov pochádzajúcich z úhrad zo systému verejného zdravotného poistenia ako protiplnenie za poskytnutie zdravotných úkonov — Článok 7 písm. b) — Odhadovaná hodnota zákazky — Nedosiahnutá hranica — Nepochybný cezhraničný záujem — Nedostatok informácií — Článok 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora — Zjavná neprípustnosť“
Vo veci C‑129/15,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administrativen săd Sofija‑grad (Správny súd mesta Sofia, Bulharsko) zo 4. marca 2015 a doručený Súdnemu dvoru 16. marca 2015, ktorý súvisí s konaním:
H. M.
proti
Agencija za dăržavna finansova inspekcija (ADFI),
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda komory C. Lycourgos, sudcovia E. Juhász (spravodajca) a C. Vajda,
generálny advokát: H. Saugmandsgaard Øe,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci bude rozhodnuté formou odôvodneného uznesenia podľa článku 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 9 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132), zmenenej a doplnenej nariadením Komisie (EÚ) č. 1251/2011 z 30. novembra 2011 (Ú. v. EÚ L 319, 2011, s. 43), (ďalej len „smernica 2004/18“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom H. M., riaditeľom súkromného zdravotníckeho zariadenia, a Agencija za dăržavna finansova inspekcija (Štátna agentúra pre finančný dohľad, Bulharsko), ktorý sa týkal zákonnosti správnej sankcie, ktorú táto agentúra uložila pánovi H. M.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenie 2 smernice 2004/18 stanovuje:
„Zadávanie zákaziek v členských štátoch v mene štátu, regionálnych alebo miestnych orgánov a ďalších inštitúcií v správe subjektov, ktoré sa spravujú verejným právom, podlieha rešpektovaniu zásad zmluvy, najmä rešpektovaniu zásady voľného pohybu tovaru, zásady slobody usadiť sa a zásady slobody poskytovať služby a zásad z nich vyplývajúcich, napríklad zásada rovnakého zaobchádzania, zásada nediskriminácie, zásada vzájomného uznávania, zásada proporcionality a zásada transparentnosti. Pri verejných zákazkách, ktoré presahujú určitú hodnotu, sa však odporúča vypracovať predpisy pre koordináciu vnútroštátnych postupov pri zadávaní takýchto zákaziek Spoločenstvom, založené na týchto zásadách s cieľom zabezpečiť ich účinky a zabezpečiť liberalizáciu verejného obstarávania. Tieto koordinačné ustanovenia by sa preto mali vykladať tak v súlade s uvedenými pravidlami a zásadami, ako aj s ostatnými pravidlami zmluvy.“
4
Článok 1 tejto smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“ vo svojom odseku 9 stanovuje:
„‚Verejní obstarávatelia‘ sú štátne, regionálne alebo miestne orgány, inštitúcie, ktoré sa spravujú verejným právom, združenia vytvorené jedným alebo niekoľkými takýmito orgánmi alebo jednou alebo viacerými takýmito inštitúciami, ktoré sa spravujú verejným právom.
‚Inštitúcia, ktorá sa spravuje verejným právom‘ je každá inštitúcia:
a)
zriadená na osobitný účel plnenia potrieb všeobecného záujmu, ktoré nemajú priemyselný alebo obchodný charakter;
b)
má právnu subjektivitu; a
c)
je z väčšej časti financovaná štátnymi, regionálnymi alebo miestnymi orgánmi alebo inými inštitúciami, ktoré sa spravujú verejným právom; alebo jej riadenie podlieha dohľadu týchto inštitúcií; alebo má správny, riadiaci alebo dozorný orgán, ktorého viac ako polovicu členov vymenúvajú štátne, regionálne alebo miestne orgány alebo iné inštitúcie, ktoré sa spravujú verejným právom.
Neúplné zoznamy inštitúcií a kategórií inštitúcií, ktoré sa spravujú verejným právom, a ktoré spĺňajú kritériá uvedené v písmenách a), b) a c) druhého pododseku, sú uvedené v prílohe III. Členské štáty pravidelne oznamujú Komisii akékoľvek zmeny vo svojich zoznamoch inštitúcií a kategóriách inštitúcií.“
5
Článok 7 tejto smernice s názvom „Prahové hodnoty pre verejné zákazky“ stanovuje predpokladané prahové hodnoty, od ktorých musí byť zadávanie zákazky uskutočnené v súlade s pravidlami tejto smernice, pričom prahová hodnota týkajúca sa zákaziek na dodávku tovaru zadávaných inými verejnými obstarávateľmi ako ústrednými orgánmi štátnej správy bola v čase vzniku skutkových okolností vo veci samej stanovená na sumu 200000 eur.
6
Článok 9 tejto smernice s názvom „Metódy výpočtu predpokladanej hodnoty verejných zákaziek, rámcových dohôd a dynamických obstarávacích systémov“ stanovuje:
…
5.   …
b)
Ak návrh na nadobudnutie podobného tovaru môže spôsobiť, že sa zákazky zadajú súčasne vo forme samostatných častí, pri uplatnení článku 7 písm. a) a b) sa zohľadní celková predpokladaná hodnota všetkých takýchto častí.
Ak sa súhrnná hodnota častí rovná alebo je vyššia ako prahová hodnota stanovená v článku 7, táto smernica sa vzťahuje na zadávanie každej časti.
Verejní obstarávatelia však môžu upustiť od takéhoto uplatňovania v prípade častí, ktorých predpokladaná hodnota bez DPH je nižšia ako 80000 eur, pokiaľ súhrnná hodnota týchto častí nepresiahne 20 % súhrnnej hodnoty všetkých častí.
…
7.   V prípade verejných zákaziek na dodávku tovaru alebo na služby, ktoré sa opakujú alebo pri ktorých sa plánuje obnovenie v rámci daného obdobia, výpočet predpokladanej hodnoty zákazky vychádza:
a)
buď z celkovej skutočnej hodnoty po sebe nasledujúcich zákaziek rovnakého druhu zadaných v priebehu predchádzajúcich dvanástich mesiacov alebo v priebehu rozpočtového roku, upravenej podľa možnosti tak, aby zohľadňovala zmeny množstva alebo hodnoty, ku ktorým by došlo v priebehu 12 mesiacov po zadaní pôvodnej zákazky;
b)
alebo z celkovej predpokladanej hodnoty po sebe nasledujúcich zákaziek zadaných v priebehu 12 mesiacov po prvej dodávke alebo v priebehu rozpočtového roku, ak táto trvá dlhšie ako 12 mesiacov.
Výber metódy použitej na výpočet predpokladanej hodnoty verejnej zákazky sa nesmie urobiť so zámerom vylúčiť túto zákazku z pôsobnosti tejto smernice.
…“
Bulharské právo
7
Článok 7 ods. 4 zakon za obštestvenite porački (zákon o verejnom obstarávaní, DV č. 28 zo 6. apríla 2004) v znení uplatniteľnom na vec samu znie takto:
„‚Verejnými obstarávateľmi‘ sú:
…
3.
Verejnoprávne subjekty.“
8
Článok 8 ods. 1 tohto zákona stanovuje:
„Verejní obstarávatelia sú povinní uskutočniť konania na zadávanie verejných zákaziek v prípade splnenia podmienok stanovených týmto zákonom;
…
(3)
Pokiaľ je verejným obstarávateľom kolektívny subjekt alebo právnická osoba, právomoci stanovené v odseku 2 vykonáva osoba, ktorá zastupuje tento kolektívny subjekt alebo právnickú osobu.“
9
§ 1 bod 21 doplňujúcich ustanovení k tomuto zákonu stanovuje:
„‚Verejnoprávny subjekt‘ je právnická osoba, ktorá bola nezávisle od svojho obchodného alebo priemyselného charakteru zriadená na účel uspokojovania potrieb všeobecného záujmu a spĺňa nasledujúce podmienky:
a)
je financovaná z viac než 50 % zo štátneho rozpočtu, z rozpočtu sociálneho zabezpečenia štátu alebo Národnej zdravotnej poisťovne, z rozpočtov miestnych samospráv alebo verejnými obstarávateľmi v zmysle článku 7 bodu 1 alebo bodu 3;
b)
jeho správny alebo dozorný orgán je zložený z členov, ktorých viac než polovicu menujú verejní obstarávatelia v zmysle článku 7 bodu 1 alebo bodu 3;
c)
jeho riadenie podlieha dohľadu verejných obstarávateľov v zmysle článku 7 bodu 1 alebo bodu 3; tento dohľad nad riadením existuje v prípade, keď určitá osoba môže mať akýmkoľvek spôsobom rozhodujúci vplyv na činnosť inej osoby.
Verejnoprávnymi subjektmi sú tiež zdravotnícke zariadenia, ktoré sú obchodnými spoločnosťami a ktorých viac než 30 % príjmov predchádzajúceho roka je financovaných zo štátneho rozpočtu, rozpočtu miestnej samosprávy alebo z rozpočtu Národnej zdravotnej poisťovne.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
10
Pán H. M. je riaditeľom nemocničného zariadenia, ktoré je zaregistrované ako obchodná spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorej celý kapitál patrí jednej osobe súkromného práva, ktorá má tiež postavenie podnikateľa. Pri kontrole činnosti tohto zariadenia kontrolórom agentúry pre finančný dohľad sa na základe faktúr vydaných rôznymi dodávateľmi zistilo, že v období od 10. januára 2012 do 19. decembra 2012 sa do nemocnice uskutočnili dodávky zdravotníckeho spotrebného materiálu v celkovej hodnote 339052,76 bulharského leva (BGN) bez DPH, zatiaľ čo počas celého roku 2012 predmetné nemocničné zariadenie, ktoré nebolo zaregistrované ako verejný obstarávateľ v registri verejných zákaziek, neuskutočnilo nijaké verejné obstarávanie. Bolo tiež konštatované, že 66,27 % príjmov tohto zariadenia v roku 2011 pochádzalo z platieb Národnej zdravotnej poisťovne, ktorá bola verejným obstarávateľom v zmysle zákona o verejnom obstarávaní.
11
Kontrolór vykonávajúci kontrolu domnievajúc sa, že dané nemocničné zariadenie bolo verejnoprávnym subjektom podľa § 1 bodu 21 písm. c) druhého odseku doplňujúcich ustanovení k zákonu o verejnom obstarávaní, dospel k záveru, že riaditeľ tohto zariadenia neuskutočnil konanie na zadávanie verejných zákaziek, hoci to bolo jeho povinnosťou. Z tohto dôvodu tento kontrolór vydal 12. júla 2013 rozhodnutie, v ktorom konštatoval správny priestupok voči relevantným ustanoveniam zákona o verejnom obstarávaní. V nadväznosti na toto rozhodnutie bola uvedenému riaditeľovi uložená pokuta vo výške 3000 BGN na základe relevantného ustanovenia tohto zákona. Pán H. M. napadol túto sankciu žalobou na príslušnom súde, ktorý zamietol túto žalobu. Pán H. M. podal proti tomuto rozhodnutiu opravný prostriedok na vnútroštátny súd.
12
Vnútroštátny súd v podstate uvádza, že spor vo veci samej sa týka otázky, či nemocničné zariadenie, ktorého celý kapitál má súkromný charakter a ktoré za poskytnuté zdravotné služby dostáva okrem iných platieb aj platby z Národnej zdravotnej poisťovne, je verejným obstarávateľom. V tejto súvislosti bude potrebné určiť, či taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, môže zaviesť dodatočné kritériá vo vzťahu k tým, ktoré sú stanovené v článku 1 ods. 9 smernice 2004/18, čo by v prípade kladnej odpovede malo za následok rozšírenie kategórie osôb povinných uskutočňovať konania na zadávanie verejných zákaziek.
13
Pokiaľ ide o otázku, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, vnútroštátny súd uvádza, že príjmy predmetného nemocničného zariadenia, ktoré pochádzajú z Národnej zdravotnej poisťovne a ktoré sú teda verejnými prostriedkami, predstavovali v priebehu účtovného roku 2011 viac než 66 % príjmov tohto zariadenia. Pri uplatnení § 1 bodu 21 prvého odseku písm. a) doplňujúcich ustanovení k zákonu o verejnom obstarávaní bolo teda opodstatnené domnievať sa, že predmetné zariadenie je bez ohľadu na formu vlastníctva verejným obstarávateľom. Tento záver vyplýva nielen z dôvodu podstatnej časti verejných prostriedkov jeho príjmov, ale aj z dôvodu, že zdravotnícke služby, ktoré poskytuje, patria medzi činnosti verejného záujmu.
14
Okrem toho definícia uvedená v článku 1 ods. 9 smernice 2004/18 sa podstatným spôsobom líši od definície uvedenej v zákone o verejnom obstarávaní. Zatiaľ čo podľa kritérií definovaných v článku 1 ods. 9 písm. a) až c) tejto smernice sa o inštitúciu, ktorá sa spravuje verejným právom, jedná vtedy, keď sú tieto kritériá splnené kumulatívne, podľa tohto zákona je verejnoprávnym subjektom každý subjekt, ktorý spĺňa aspoň jedno z obdobných kritérií. Navyše, a v rozpore s tým, čo stanovuje smernica 2004/18, skutočnosť, že daný subjekt má obchodný alebo priemyselný charakter, nebráni tomu, aby mohol byť považovaný za verejnoprávny subjekt v zmysle bulharského práva.
15
Predovšetkým § 1 bod 21 písm. c) druhý odsek doplňujúcich ustanovení k zákonu o verejnom obstarávaní je zjavne nezlučiteľný s kritériami stanovenými v smernici 2004/18, keďže treba usúdiť, že časť vety „je z väčšej časti financovaná štátnymi, regionálnymi alebo miestnymi orgánmi alebo inými inštitúciami, ktoré sa spravujú verejným právom“, nachádzajúca sa v článku 1 ods. 9 druhom odseku písm. c) tejto smernice, predpokladá financovanie nad 50 %, čo je oveľa viac než prahová hodnota 30 % stanovená vo vnútroštátnom zákone.
16
Vzhľadom na tieto úvahy sa Administrativen săd Sofija‑grad (Správny súd mesta Sofia, Bulharsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 1 ods. 9 smernice 2004/18/ES chápať v tom zmysle, že inštitúcia – obchodná spoločnosť ‚predstavuje inštitúciu, ktorá sa spravuje verejným právom‘ len preto, že viac než 30 % jej príjmov z činnosti v predchádzajúcom roku pochádza z lekárskych výkonov, ktoré zaplatila Národná zdravotná poisťovňa a ktoré boli poskytnuté za podmienok skutočnej hospodárskej súťaže s inými zdravotníckymi zariadeniami?
2.
Má sa článok 1 ods. 9 smernice 2004/18 chápať v tom zmysle, že poskytovanie zdravotníckych služieb v podmienkach skutočnej hospodárskej súťaže súkromnými obchodnými spoločnosťami, ktoré boli založené s cieľom dosahovať zisk, možno považovať za ‚plnenie potrieb všeobecného záujmu‘?
3.
Má sa článok 1 ods. 9 smernice 2004/18 vykladať v tom zmysle, že mu odporuje § 1 bod 21 doplňujúcich ustanovení k zákonu o verejnom obstarávaní, podľa ktorého na klasifikovanie inštitúcie ako ‚inštitúcie, ktorá sa spravuje verejným právom‘ postačuje, keď je splnená jedna z podmienok, ktorá zodpovedá kumulatívnym požiadavkám stanoveným v smernici?“
O prejudiciálnych otázkach
17
V zmysle článku 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora platí, že ak Súdny dvor zjavne nie je príslušný rozhodnúť o veci alebo ak sú návrh alebo žaloba zjavne neprípustné, Súdny dvor môže po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
18
Toto ustanovenie je potrebné uplatniť v prejednávanej veci.
19
Podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí v rámci vlastnej zodpovednosti a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže návrh vnútroštátneho súdu zamietnuť len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok zo 6. novembra 2014, Cartiera dell'Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, bod 29 a citovaná judikatúra).
20
Treba pripomenúť, že osobitné postupy stanovené smernicami Únie o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek sa uplatňujú iba na zmluvy, ktorých hodnota prekračuje prahovú hodnotu výslovne stanovenú v každej z týchto smerníc. Pravidlá týchto smerníc sa tak nevzťahujú na zákazky, ktorých hodnota nedosahuje prahovú hodnotu stanovenú týmito smernicami (rozsudok z 15. mája 2008, SECAP a Santorso, C‑147/06 a C‑148/06, EU:C:2008:277, bod 19).
21
Ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, súkromnému nemocničnému zariadeniu vo veci samej sa vytýka, že mu bol v období od 10. januára 2012 do 19. decembra 2012 dodaný zdravotnícky spotrebný materiál v celkovej hodnote 339052,76 BGN bez DPH bez toho, aby tieto dodávky boli predmetom verejného obstarávania.
22
Keďže podľa údajov Európskej centrálnej banky bol výmenný kurz eura k bulharskému levu počas celého tohto obdobia vo výške 1,9558 celková hodnota týchto dodávok dosiahla sumu 173357,58 eura. Okrem toho spis predložený Súdnemu dvoru neobsahuje žiaden údaj o počte týchto transakcií, o cene každej z nich alebo o počte dodávateľov, s ktorými boli uzatvorené.
23
Ako vyplýva z bodu 5 tohto uznesenia, suma určená v článku 7 písm. b) smernice 2004/18 za prahovú hodnotu na účely uplatnenia tejto smernice na dodávky tovarov bola v období, o ktoré ide vo veci samej, stanovená na 200000 eur. Vyplýva z toho, že aj za predpokladu, že by sa mohli kumulatívne zohľadniť sumy za všetky dodávky uskutočnené v tomto období, uvedená prahová hodnota by nebola dosiahnutá.
24
V každom prípade, na účely výpočtu prahovej hodnoty stanovenej v článku 7 smernice 2004/18 možno vo veci samej kumulatívne zohľadniť sumy rôznych uskutočnených dodávok len za predpokladu, že boli splnené podmienky stanovené v článku 9 tejto smernice, najmä v jeho odseku 5 písm. b), ako aj v jeho odseku 7. Vnútroštátny súd však neuviedol žiadnu informáciu, ktorá by potvrdila, že sa tak stalo.
25
Keďže uvedené podmienky neboli splnené, suma každej z týchto dodávok musí byť posudzovaná osobitne a individuálne a na základe toho sa hodnoty jednotlivých zákaziek vo veci samej nachádzajú nevyhnutne na úrovniach, ktoré sú výrazne nižšie ako daná prahová hodnota.
26
Z tohto dôvodu treba konštatovať, že pravidlá smernice 2004/18 sa neuplatňujú na dodávky tovarov, o ktoré ide vo veci samej. Okrem toho z rozhodnutia vnútroštátneho súdu výslovne nevyplýva, že relevantné ustanovenia bulharského práva obsahujú priamy a nepodmienečný odkaz na ustanovenia tejto smernice.
27
Treba však uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou zadávanie zákaziek, ktoré vzhľadom na ich hodnotu nepatria do pôsobnosti uvedenej smernice, podlieha aj napriek tomu základným pravidlám a všeobecným zásadám vyplývajúcim zo Zmluvy o FEÚ, a najmä zásadám rovnosti zaobchádzania a nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti, ako aj povinnosti transparentnosti, ktorá z toho vyplýva, pokiaľ predmetné zákazky predstavujú nepochybný cezhraničný záujem (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. mája 2008, SECAP a Santorso, C‑147/06 a C‑148/06, EU:C:2008:277, body 20 a 21; z 11. decembra 2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino a i., C‑113/13, EU:C:2014:2440, body 45 a 46; z 18. decembra 2014, Generali‑Providencia Biztosító, C‑470/13, EU:C:2014:2469, bod 32, ako aj zo 16. apríla 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, bod 16).
28
Pokiaľ ide o objektívne kritériá, na základe ktorých je možné stanoviť existenciu cezhraničného záujmu, Súdny dvor už rozhodol, že takýmito kritériami by mohli byť najmä pomerne vysoká hodnota dotknutej zákazky v spojení s miestom výkonu prác alebo dokonca technické vlastnosti zákazky a osobitné vlastnosti dotknutých výrobkov. Vnútroštátny súd môže v rámci svojho celkového posúdenia existencie nepochybného cezhraničného záujmu zohľadniť aj existenciu sťažností hospodárskych subjektov so sídlom v iných členských štátoch, ak je overené, že sú skutočné, a nielen fiktívne (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. mája 2008, SECAP a Santorso, C‑147/06 a C‑148/06, EU:C:2008:277, bod 31, ako aj zo 16. apríla 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, bod 20 a citovanú judikatúru).
29
Treba konštatovať, že vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania neuviedol žiadnu skutočnosť, na základe ktorej by Súdny dvor disponoval informáciou o tom, že vo veci samej existuje nepochybný cezhraničný záujem. Treba pritom pripomenúť, že ako vyplýva z článku 94 rokovacieho poriadku, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania by mal mať Súdny dvor možnosť oboznámiť sa so zhrnutím skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú, ako aj so spojitosťou existujúcou najmä medzi týmto skutkovým stavom a prejudiciálnymi otázkami. Pred predložením veci Súdnemu dvoru treba preto zistiť potrebné skutočnosti, na základe ktorých je možné overiť existenciu nepochybného cezhraničného záujmu, ako aj vo všeobecnosti uskutočniť všetky zistenia prináležiace vnútroštátnemu súdu a od ktorých závisí uplatňovanie aktu sekundárneho alebo primárneho práva (rozsudky z 11. decembra 2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino a i., C‑113/13, EU:C:2014:2440, bod 47, ako aj zo 16. apríla 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, bod 18).
30
Iste existujú prípady, v ktorých Súdny dvor môže s prihliadnutím na skutočnosti uvedené v rozhodnutí vnútroštátneho súdu vyvodiť prípadnú existenciu cezhraničného záujmu bez výslovnej informácie poskytnutej v tomto smere vnútroštátnym súdom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. decembra 2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino a i., C‑113/13, EU:C:2014:2440, bod 48, ako aj zo 16. apríla 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, bod 19). V predmetnom prípade sa však Súdny dvor domnieva, že vzhľadom na neexistenciu akejkoľvek informácie tohto charakteru v rozhodnutí vnútroštátneho súdu nemôže dospieť k tomuto záveru.
31
Za týchto okolností Súdny dvor nemôže poskytnúť užitočnú odpoveď na otázky položené vnútroštátnym súdom na účely vyriešenia sporu, ktorý mu bol predložený, čo je cieľom spolupráce upravenej článkom 267 ZFEÚ.
32
Z toho vyplýva, že podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku musí byť návrh na začatie prejudiciálneho konania vyhlásený za zjavne neprípustný.
O trovách
33
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) nariadil:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd Sofija‑grad (Správny súd mesta Sofia, Bulharsko) rozhodnutím zo 4. marca 2015, je zjavne neprípustný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.