62004CC0508
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 11. januára 2007 (
1
)
Vec C-508/04
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Rakúskej republike
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 92/43/EHS — Ochrana prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín — Opatrenia na prebratie“
I — Úvod
1.
V tomto konaní o nesplnení povinnosti členským štátom namieta Komisia prebratie niektorých ustanovení smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (
2
) (ďalej len „smernica o biotopoch“) v rôznych rakúskych spolkových krajinách.
2.
Konanie sa začalo výzvou na podanie pripomienok k výhradám (list s výzvou) z 13. apríla 2000 a pokračovalo odôvodneným stanoviskom z 15. októbra 2003. Dňa 8. decembra 2004 nakoniec Komisia podala túto žalobu.
3.
Na základe rôznych zmien rakúskeho práva v priebehu konania požaduje teraz Komisia, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Rakúska republika si tým, že neprebrala do rakúskeho práva úplne alebo správne článok 1, článok 6 ods. 1 a 2, články 12 a 13, článok 16 ods. 1 a článok 22 písm. b) smernice 92/43/EHS, nesplnila svoju povinnosť správneho alebo úplného prebratia smernice 92/43/EHS.
2.
Rakúska republika je povinná nahradiť trovy konania.
4.
Rakúska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
1.
zamietol žalobu ako nedôvodnú; v každom prípade v rozsahu, v akom došlo medzičasom k prispôsobeniu rakúskeho právneho poriadku požiadavkám práva Spoločenstva, a
2.
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
II — Posúdenie Súdnym dvorom
5.
Žalobu je potrebné posudzovať na základe právneho stavu v čase uplynutia lehoty, ktorú určila Komisia vo svojom odôvodnenom stanovisku. Keďže odôvodnené stanovisko došlo stálemu zastúpeniu Rakúska 17. októbra 2003, je rozhodujúcim okamihom 17. december 2003.
6.
Skutočnosť, že Komisia namieta voči Rakúsku, že články 12 a 13 smernice o biotopoch Rakúsko nepreviedlo alebo nepreviedlo dostatočne, Rakúsko nepopiera, ale informuje o zamýšľanej zmene právnych predpisov. To isté platí v súvislosti s výhradou nesprávneho prebratia článku 16 ods. 1, pokiaľ ide o spolkové krajiny Štajersko (
3
) a Tirolsko. Keďže ani do uplynutia lehoty upravenej v odôvodnenom stanovisku nedošlo k zmene právnej úpravy, je potrebné dospieť k záveru, že Rakúsko si nesplnilo povinnosti vyplývajúce zo Zmluvy.
7.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zo štvrtého a jedenásteho odôvodnenia smernice vyplýva, že biotopy a ohrozené druhy sú súčasťou prírodného dedičstva Európskeho spoločenstva, a keďže riziká, ktoré im hrozia, často prekračujú hranice štátov, je potrebné z dôvodu spoločnej zodpovednosti prijať ochranné opatrenia vo všetkých členských štátoch. Následne, presnosť prebratia má v prípade, ako je tento, keď správa spoločného dedičstva je zverená podľa príslušného územia členským štátom, mimoriadnu dôležitosť. (
4
)
A — O článku 1 smernice o biotopoch
8.
Komisia vyčíta Rakúsku, že spolková krajina Salzbursko nepreviedla rôzne definície podľa článku 1 smernice o biotopoch:„stav ochrany prirodzeného biotopu“ [písm. e)], „druh európskeho významu“ [písm. g)], „stav ochrany druhov“ [písm. i)] a „osobitné chránené územie“ [písm. l)]. Súdny dvor už určil, že definície článku 1 smernice o biotopoch sa musia prebrať. (
5
)
9.
Rakúsko namieta, že tieto definície boli súhrou výrazu „zásah“ v spojení s cieľmi ochrany dostatočne zahrnuté.
1. O článku 1 písm. e) a i) smernice o biotopoch
10.
Tieto dve definície upravujú stav ochrany prirodzených biotopov a druhov, ako aj podmienky, za ktorých sa tento stav ochrany popisuje ako priaznivý. Majú toto doslovné znenie:
„e)
stav ochrany prirodzeného biotopu znamená súbor vplyvov pôsobiacich na prirodzený biotop a jeho typické druhy, ktoré môžu ovplyvniť jeho dlhodobé prirodzené rozdelenie, štruktúru a funkcie, ako aj dlhodobé prežitie jeho typických druhov v rámci územia uvedeného v článku 2.
Stav ochrany prirodzeného biotopu sa bude považovať za ‚priaznivý‘, keď:
—
jeho prirodzený rozsah a územie, ktoré pokrýva, zostávajú stabilné alebo sa zväčšujú a
—
existuje špecifická štruktúra a funkcie, ktoré sú potrebné na jeho dlhodobé udržanie, a je pravdepodobné, že budú ďalej existovať v dohľadnom čase, a
—
stav ochrany jeho typických druhov je priaznivý, ako je definované v bode i);
…
i)
stav ochrany druhov znamená súhrn vplyvov pôsobiacich na príslušné druhy, ktoré môžu ovplyvniť jeho dlhodobé rozdelenie a prebytok ich populácií v rámci územia uvedeného v článku 2;
Stav ochrany sa bude považovať za „priaznivý“, keď:
—
údaje o dynamike populácie príslušného druhu indikujú, že sa tento druh sám dlhodobo udržuje vo svojom prirodzenom biotope ako životaschopný komponent, a
—
územie prirodzeného pohybu [rozšírenia — neoficiálny preklad] tohto druhu sa ani nezmenšuje, ani sa pravdepodobne v dohľadnej budúcnosti nezmenší a
—
existuje a pravdepodobne bude ďalej existovať dostatočne veľký prirodzený biotop na dlhodobé udržanie ich populácií.“
11.
Rakúsko sa domnieva, že tieto definície sú dostatočne zahrnuté v § 5 bodoch 8 a 9, ako aj v § 22a ods. 3 a 4 Naturschutzgesetzes (ďalej iba „zákon o ochrane prírody“) spolkovej krajiny Salzbursko.
12.
Tieto právne úpravy regulujú pojem „zásah“ a „ciele ochrany“(§ 5 body 8 a 9), obsah nariadení týkajúcich sa chránených lokalít, ako aj predpoklady povolenia výnimiek zo zákazov upravených v tomto ustanovení, najmä odhad dosahu (§ 22a ods. 3 a 4). Pojem „priaznivý stav ochrany“ sa síce uplatňuje, ale nedefinuje sa.
13.
Následne nedošlo k prebratiu definícií v článkoch 1 písm. e) a i) smernice o biotopoch, ale príslušné právne úpravy skôr predpokladajú ich existenciu. Táto technika právnej úpravy však nezaručuje, že boli skutočne všetky prvky definícií pri uplatnení príslušných predpisov zohľadnené. Tieto prvky sú však rozhodujúce pre rozsah pôsobnosti ochrany biotopov a druhov.
14.
Preto je potrebné zohľadniť napríklad pri odhade dosahu na biotop nie len jeho všeobecný ráz, ale aj jeho, v článku 1 písm. e) uvedené, charakteristické druhy. Zámery, ktoré síce určitý biotop na určitej ploche nezmenšujú ani neohrozujú jeho existenciu, ale sú škodlivé pre určité charakteristické druhy, majú preto pre stav ochrany biotopov svoj význam.
15.
Preto nemôžu byť § 5 body 8 a 9, ako aj § 22a ods. 3a 4 zákona spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody považované za ustanovenia, ktoré dostatočne preberajú článok 1 písm. e) a i) smernice o biotopoch.
2. O článku 1 písm. g) smernice o biotopoch
16.
Článok 1 písm. g) smernice o biotopoch znie:
„g)
druh európskeho významu znamená druh, ktorý je v rámci územia uvedeného v článku 2:
i)
ohrozený, s výnimkou tých druhov, ktorých územie prirodzeného pohybu je zanedbateľné na tomto území a ktoré nie sú ohrozené ani zraniteľné v západnom palearktickom regióne, alebo
ii)
zraniteľný, t. j. je pravdepodobné, že sa v blízkej budúcnosti presunú do ohrozenej kategórie, ak budú ďalej pôsobiť príčinné faktory, alebo
iii)
vzácny, t. j. s malými populáciami, ktoré nie sú v súčasnosti ohrozené alebo zraniteľné, ale podliehajú riziku. Tieto druhy sa nachádzajú na obmedzených geografických územiach alebo sa riedko vyskytujú na území väčšom, alebo
iv)
endemický a vyžadujúci mimoriadnu pozornosť z dôvodu špecifického charakteru ich prirodzeného biotopu a/alebo potenciálneho dosahu ich využívania na stav ochrany.
Takéto druhy sú uvedené alebo môžu byť uvedené v prílohe II a/alebo prílohe IV alebo V.“
17.
Prebratie tohto pojmu je nevyhnutné, pretože sa uplatňuje v rámci určenia cieľov článku 2 ods. 2 smernice o biotopoch. Podľa tohto ustanovenia sledujú opatrenia prijaté na základe tejto smernice to, aby sa prirodzené biotopy a druhy voľne žijúcich rastlín a živočíchov európskeho významu zachovali v priaznivom stave ochrany alebo sa takýto stav obnovil. Tento cieľ je dôležitý z hľadiska určenia rozsahu povinnosti vykonávania dohľadu podľa článku 11 smernice o biotopoch a musí byť predmetom podrobného, jasného a presného prebratia. (
6
)
18.
Rakúsko uvádza, že tieto definície sú dostatočne zahrnuté v § 3a, 22a, 22b a 29 a nasledujúcich zákona o ochrane prírody spolkovej krajiny Salzbursko.
19.
Príslušné právne úpravy však upravujú iba zváženie záujmov a kompenzačné opatrenia (§ 3a), európske chránené lokality (§ 22a a 22b), ako aj ochranu rastlín (§ 29 a nasl.). Pojem „druh európskeho významu“ sa tam ani neuvádza. Prebratie článku 1 písm. g) smernice o biotopoch je preto na základe uvedených ustanovení vylúčené.
3. O článku 1 písm. l) smernice o biotopoch
20.
Článok 1 písm. l) smernice o biotopoch znie:
„l)
osobitné chránené územie znamená lokalitu európskeho významu, označenú členskými štátmi štatutárnym [zákonným — neoficiálny preklad], administratívnym [správnym — neoficiálny preklad] a/alebo zmluvným aktom, kde sa uplatňujú ochranné opatrenia potrebné na zachovanie alebo obnovu prirodzených biotopov a/alebo populácií druhov, pre ktoré je lokalita vymedzená, v priaznivom stave ochrany.“
21.
Podľa názoru Rakúska bola táto definícia dostatočne prebratá v § 5 bode 9, ako aj § 22a zákona o ochrane prírody spolkovej krajiny Salzbursko. Tieto predpisy sa týkajú cieľov ochrany európskych chránených lokalít (§ 5 bod 9) a ochranných režimov, ktoré je potrebné pre tieto územia zriadiť (§ 22a). Doplňujúco k návrhu Rakúska sa musí zohľadniť aj definícia európskych chránených lokalít v § 5 bode 10.
22.
Pojem „osobitne chránené územie“ sa v zákone spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody nepoužíva. Namiesto toho zákon používa pojem „európska chránená lokalita“. § 5 bod 10 pritom odlišne od definície pojmu v článku 1 písm. l) smernice o biotopoch neodkazuje na tie územia, ktoré boli vyhlásené členskými štátmi formou zákonného alebo správneho opatrenia a/alebo na základe zmluvného aktu, ale na územia, ktoré prijala Komisia podľa článku 4 ods. 2 smernice o biotopoch do zoznamu území s európskym významom, ako aj na územia, ktoré boli navrhnuté spolkovou krajinou Salzbursko podľa článku 4 ods. 1 smernice na prijatie do tohto zoznamu. Táto skutočnosť však nemá žiadny škodlivý vplyv na presné prebratie definície, pretože to samo osebe vedie k dokonca želanej, z hľadiska času rozšírenej, ochrane „európskych chránených lokalít“.
23.
§ 5 bod 10 síce okrem toho obsahuje iba odkaz na zahrnuté územia, avšak na rozdiel od článku 1 písm. l) smernice o biotopoch neodkazuje na opatrenia, ktoré je potrené uskutočniť. Predpis je však potrebné chápať v spojení s § 5 bodom 9, v ktorom sa uvádzajú ciele ochrany európskej chránenej lokality spočívajúce v „zachovaní alebo obnovení priaznivého stavu ochrany“ prirodzených biotopov uvádzaných okrem iného v prílohe I smernice, ako aj druhov rastlín a živočíchov uvedených v prílohe II. § 22a ods. 2 zákona spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody uvádza opatrenia, ktoré je potrebné prijať na dosiahnutie týchto cieľov formou nariadení krajinskej vlády.
24.
Súhrn predpisov v § 5 bodoch 9 a 10, ako aj § 22a zákona spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody vedie k definícii „európsky chránenej lokality“, ktorá zohľadňuje skutočne všetky časti definície „osobitného chráneného územia“ v zmysle článku 1 písm. l) smernice o biotopoch. Definícia v článku 1 písm. l) smernice o biotopoch týmto teda bola v Salzbursku dostatočne prevedená.
B — O článku 6 smernice o biotopoch
1. O článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch
25.
Článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch zaväzuje členské štáty, aby určili potrebné ochranné opatrenia pre osobitne chránené územia a znie takto:
„Pre osobitne chránené územia vytvoria členské štáty potrebné ochranné opatrenia obsahujúce v prípade potreby príslušné plány riadenia, osobitne navrhnuté pre dané lokality alebo začlenené do ďalších plánov rozvoja, a primerané štatutárne [zákonné — neoficiálny preklad], administratívne [správne — neoficiálny preklad] alebo zmluvné opatrenia, ktoré zodpovedajú ekologickým požiadavkám typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I a druhov uvedených v prílohe II, vyskytujúcich sa v týchto lokalitách.“
a) Dolné Rakúsko
26.
Komisia tvrdí, že podľa článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch je potrebné prijať ochranné opatrenia v každom prípade a nie iba „v prípade potreby“. V súvislosti s Dolným Rakúskom k tomu nedošlo. § 9 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody určuje, že „Európske chránené lokality sú v prípade potreby predmetom vhodných opatrení, udržiavania, rozvoja a ochrany (plán správy), verejnej alebo súkromnej povahy“.
27.
Rakúsko k tomu uvádza, že článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch uvádza len „potrebné ochranné opatrenia“ a § 9 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody vykladá tak, že vždy, keď sú ochranné opatrenia potrebné, tak sa predpokladá, že ide o „prípad potreby“, a teda ochranné opatrenia budú prijaté.
28.
Tak článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch, ako aj § 9 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody používajú pojem„v prípade potreby“. Tento pojem sa však v ustanoveniach dolnorakúskeho zákona týka všeobecne ochranných opatrení, zatiaľ čo v smernici zahŕňa rôzne prostriedky ochrany.
29.
Podľa článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch je preto potrebné prijať v prípade potreby ochranné opatrenia. Iba pri voľbe potrebného opatrenia sa môže uplatniť voľná úvaha. Na rozdiel od tohto nie sú podľa doslovného znenia § 9 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody ochranné opatrenia potrebné vždy, ale len „v prípade potreby“. Kedy dôjde k takémuto prípadu, keď je potrebné ochranné opatrenia prijať, zostáva nejasné.
30.
Tým nie je možné považovať § 9 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody za dostatočné prebratie povinnosti spočívajúcej v prijatí potrebných ochranných opatrení v každom prípade.
31.
Ani námietka Rakúska, že vnútroštátny predpis je potrebné vykladať tak, že tam, kde sú potrebné ochranné opatrenia, sa aj musia prijať, na tom nič nemení. Výklad vnútroštátneho práva v súlade so smernicou nemôže sám osebe prispieť k jasnému a presnému prebratiu, ktoré je potrebné, aby sa splnila požiadavka právnej istoty. (
7
) Ani samotná správna prax, ktorú môžu správne orgány svojvoľne meniť a ktorá je známa iba nedostatočne, nepredstavuje účinné splnenie povinností vyplývajúcich z práva Spoločenstva. (
8
) To platí o to viac, keď sa, ako je to v prípade smernice o biotopoch, vyžaduje osobitne presné prebratie. (
9
)
b) Horné Rakúsko
32.
Podľa názoru Komisie nepredstavuje § 15 ods. 2 veta 1 zákona Horného Rakúska o ochrane prírody a krajiny žiadne vhodné prebratie článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch. Ustanovenie hornorakúskeho predpisu znie:
„Pre územia ochrany krajiny (§ 11), prvky chránených krajín (§ 12), európske chránené lokality (§ 24) alebo územia ochrany prírody (§ 25) môže krajinská vláda vypracovať plány udržiavania krajiny a stanoviť v nich opatrenia, ktoré sú v súlade s odsekom 1 potrebné vo verejnom záujme a ktoré výrazne neobmedzujú povolené hospodárske využívanie predmetných území.“
33.
Komisia tvrdí, že vydávanie plánov udržiavania krajiny, to znamená, ochranných opatrení, podlieha voľnej úvahe orgánov. Podľa článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch je naopak vydávanie zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení na rozdiel od prijímania plánov riadenia povinné.
34.
Rakúska vláda uvádza, že článok 6 ods. 1 smernice udeľuje členským štátom možnosť voľby, ktorou ustanovia povahu ochranných opatrení, ktoré majú byť prijaté, keďže formulácia „v prípade potreby“ v článku 6 ods. 1 smernice sa netýka iba prijímania plánov riadenia, ale aj „potrebných štatutárnych [zákonných — neoficiálny preklad], administratívnych [správnych — neoficiálny preklad] alebo zmluvných opatrení“.
35.
Rakúsko správne uvádza, že smernica prenecháva členským štátom určitú slobodu, pokiaľ ide o voľbu povahy opatrenia. Formulácia v § 15 ods. 2 zákona Horného Rakúska o ochrane prírody a krajiny však nevylučuje, že sa právomoc krajinskej vlády týka aj skutočnosti, či vôbec je potrebné ochranné opatrenia prijať. Ako už bolo uvedené, toto nie je predmetom voľnej úvahy členských štátov. (
10
) Už len z tohto dôvodu napadnuté ustanovenie nepreberá článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch správne.
36.
Komisia okrem iného poznamenáva, že opatrenia nesmú výrazne obmedzovať povolené hospodárske využívanie predmetných území. Táto výnimka sa nenachádza v článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch. Rakúsko uvádza, že hospodárske využívanie je „povolené“ iba vtedy, keď je v súlade s právnymi predpismi ochrany uplatniteľnými v chránených lokalitách.
37.
Uvedená vnútroštátna práva úprava jednak nešpecifikuje, čo je potrebné chápať pod „povoleným“ hospodárskym využívaním. Pravdepodobne je síce výklad, s ktorým sa stotožňuje Rakúsko, možný, avšak rovnako je možné, že v súlade so zákonom vykonávané hospodárske využívanie bráni prijatiu potrebných ochranných opatrení. Toto ustanovenie je teda minimálne nejasné a nepreberá článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch s potrebnou presnosťou.
38.
Navyše kladie táto formulácia otázku, do akej miery je možné v rámci ochranných opatrení podľa článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch zohľadniť hospodárske kritériá.
39.
Súdny dvor sa doteraz vyslovil iba k možnosti zohľadnenia iných ako ekologických záujmov pri výbere oblastí ochrany podľa článku 4 smernice o ochrane voľne žijúceho vtáctva (ďalej len „smernica o ochrane vtáctva“) (
11
), ako aj podľa článku 4 ods. 1 smernice o biotopoch. Pri tomto výbere, ako aj pri vymedzení osobitne chráneného územia nesmú byť zohľadnené iné než ekologické požiadavky uvedené na inom mieste smerníc. (
12
) To je možné čiastočne zovšeobecniť v tom zmysle, že iné než ekologické záujmy nie je možné v zásade zohľadniť tam, kde to smernica o biotopoch výslovne neupravuje, a teda napríklad v rámci článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch. (
13
)
40.
Generálny advokát Fenelly vychádza naproti tomu zrejme zo skutočnosti, že členské štáty v rámci stanovenia potrebných ochranných opatrení podľa článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch musia hľadať rovnováhu medzi ekologickými požiadavkami a „hospodárskymi, sociálnymi a kultúrnymi požiadavkami a regionálnymi a miestnymi charakteristikami“ v zmysle článku 2 ods. 3 smernice o biotopoch. (
14
)
41.
V prospech tohto uhla pohľadu hovorí okrem iného potreba, aby sa pri stanovení ochranných opatrení vyhovelo zásade proporcionality, ktorá podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora patrí medzi všeobecné zásady práva Spoločenstva. (
15
) V prípade potreby je v rámci článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch, ako aj v odseku 2 tohto článku (
16
) potrebné použiť kritériá v odseku 4 tohto istého článku. Tým je možné v rámci stanovenia potrebných ochranných opatrení zohľadniť aj hospodárske požiadavky, ako aj iné záujmy článku 2 ods. 3 smernice o biotopoch, to znamená sociálne a kultúrne požiadavky a regionálne a miestne charakteristiky.
42.
Z toho však nemožno dospieť k záveru, že zákonné hospodárske využívanie automaticky prevláda nad cieľmi ochrany, čo sa dá vyvodzovať z § 15 ods. 2 prvej vety zákona Horného Rakúska o ochrane prírody a krajiny. Skôr je vždy potrebné preskúmať alternatívy a zváženie konkrétneho prípadu, ako aj ďalšie prípadne potrebné opatrenia na zabezpečenie kontinuity siete Natura 2000. Tento predpis teda z rovnakého dôvodu nepredstavuje dostatočné prebratie článku 6 ods. 1 smernice o biotopoch.
2. O článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch
43.
Článok 6 ods. 2 smernice o biotopoch znie:
„Členské štáty podniknú primerané kroky, aby sa na osobitne chránených územiach predišlo poškodeniu prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj rušeniu druhov, pre ktoré boli územia označené za chránené, pokiaľ by takéto rušenie bolo podstatné vo vzťahu k cieľom tejto smernice.“
44.
Komisia uvádza, že žiadny z predpisov, ktorý sa nachádza v zákone Tirolska o ochrane prírody, neprebral toto ustanovenie smernice. Poukazuje na to, že aj prostredníctvom zákona LGBl. 50/2004 vložený § 14 ods. 1 zákona Tirolska o ochrane prírody má charakter všeobecného cieľového ustanovenia, ktorého obsah je porovnateľný s odôvodneniami smernice o biotopoch.
45.
Rakúsko tvrdí, že zákon Tirolska o ochrane prírody neobsahuje žiadne ustanovenie o zákaze poškodzovania. § 14 ods. 1 zákona Tirolska o ochrane prírody vložený pre územia siete Natura 2000 však má zákaz poškodzovania zohľadňovať.
46.
V tejto súvislosti je najprv potrebné uviesť, že uvedený § 14, ako aj napríklad § 22a zákona Tirolska o ochrane prírody bol vložený až novelou LGBl. 50/2004, teda po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. Tieto ustanovenia teda nie sú z hľadiska posúdenia prebiehajúceho konania o nesplnení povinnosti rozhodujúce. Tvrdenie Komisie v tejto otázke má zjavne slúžiť iba ako doplnok odôvodnenia, čo sa dá vyvodiť najmä z jej odkazu na obdobie, keď novelizovaný § 14 zákona Tirolska o ochrane prírody nadobudol účinnosť. Návrh Komisie je teda potrebné chápať ako prípustný návrh na určenie, že predpis zákona Tirolska o ochrane prírody, naposledy zmenený a doplnený zákonom LGBl. 89/2002, nedostatočne preberá článok 6 ods. 2 smernice o biotopoch.
47.
Pokiaľ ide o existujúcu právnu úpravu pred zmenou a doplnením § 14 zákona Tirolska o ochrane prírody, Rakúsko nepopiera námietku nedostatočného prebratia článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch, takže výhrada je v tomto rozsahu dôvodná.
48.
Je potrebné poukázať na skutočnosť, že zákon Tirolska o ochrane prírody ani v zmenenom a doplnenom znení zákonom LGBl. 50/2004 nepredstavuje dostatočné prebratie článku 6 ods. 2 smernice o biotopoch. Súdny dvor v súvislosti s článkom 6 ods. 2 smernice o biotopoch stanovil, že je potrebné, aby vnútroštátne právo obsahovalo výslovné ustanovenie zaväzujúce príslušné orgány predchádzať poškodeniam prirodzených biotopov a druhov, pretože inak obsahuje vnútroštátne právo prvok právnej neistoty, čo sa týka povinností, ktoré musia byť rešpektované týmito orgánmi. (
17
) To isté platí aj pre zákaz rušenia druhov uvedený v článku 6 ods. 2.
49.
Ani § 14, ani §22 až 24 zákona Tirolska o ochrane prírody túto požiadavku nespĺňajú. § 14 ods. 1 zákona Tirolska o ochrane prírody obsahuje iba všeobecný cieľ, „zabezpečiť príslušné typy prirodzených biotopov a biotopov druhov na území ich prirodzeného výskytu z hľadiska ich ochrany alebo prípadne umožniť tento stav obnoviť“. Odhliadnuc od toho, že neobsahuje zákaz vyrušovania druhov, článok 6 ods. 2 smernice o biotopoch požaduje vylúčiť poškodzovanie prirodzených biotopov a biotopov druhov a vyrušovanie druhov v každej jednotlivej oblasti. Ani § 23 zákona Tirolska o ochrane prírody nepreberá predpisy o vyrušovaní druhov, keďže sa nevzťahuje na druhy na osobitne chránených územiach, teda druhov podľa prílohy II a typických druhov typov biotopov, ale sa týka druhov podľa prílohy IV písm. a) smernice o biotopoch, ktoré je potrebné chrániť podľa článku 12.
C — O článku 16 smernice o biotopoch
50.
Článok 16 ods. 1 smernice o biotopoch upravuje výnimky z ochrany druhov. Toto ustanovenie znie:
„Za predpokladu, že neexistuje uspokojivá alternatíva a výnimka nespôsobuje zhoršenie stavu ochrany populácie príslušného druhu na území jeho prirodzeného výskytu, členské štáty môžu udeliť výnimku z ustanovení článkov 12, 13, 14 a 15 písm. a) a b):
a)
v záujme ochrany divokej fauny a flóry a ochrany prirodzených biotopov;
b)
pre zabránenie vážneho poškodenia, najmä úrody, hospodárskych zvierat, lesov, rybného a vodného hospodárstva a iných typov majetku;
c)
v záujme zdravia a bezpečnosti ľudskej populácie [v záujme verejného zdravia a bezpečnosti — neoficiálny preklad] alebo z iných nevyhnutných [naliehavých — neoficiálny preklad] dôvodov vyššieho verejného záujmu, vrátane tých, ktoré majú spoločenský alebo hospodársky charakter a priaznivé dôsledky primárneho významu na životné prostredie;
d)
na účely výskumu a vzdelávania, oživovania a obnovy týchto druhov a pre operácie rozmnožovania potrebné na tieto účely, vrátane umelého pestovania rastlín;
e)
aby sa za podmienok prísneho dohľadu, na selektívnom základe a v obmedzenom rozsahu, umožnil odber alebo držanie určitých vzoriek uvedených v prílohe IV v obmedzenom množstve stanovenom príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.“
1. Dolné Rakúsko
51.
Pokiaľ ide o § 20 ods. 4 a § 21 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody, Komisia okrem chýbajúceho odkazu na kritérium „nespôsobenia zhoršenia stavu ochrany“ vytýka, že tento predpis neobsahuje taxatívny výpočet podmienok na odchýlenie sa od článkov 12 až 15 smernice o biotopoch.
52.
Rakúsko tvrdí, že ochrana požadovaná smernicou o biotopoch sa zachovala, keďže vnútroštátne orgány majú povinnosť konať spôsobom, ktorý je v súlade so smernicou, a v zmysle jednotného prebratia právneho poriadku ďalej dodržujú aj kritériá stanovené v právnych predpisoch, ktoré sa týkajú poľovania. Tento fakt vedie k tomu, že v praxi sa výnimky povoľujú iba obmedzene. Zaručuje to aj judikatúra najvyšších súdov.
53.
Ako už bolo uvedené, správna prax, ktorá je v súlade so smernicou, nepostačuje na zabezpečenie prebratia smernice. (
18
) Ako už rozhodol Súdny dvor v prípade článku 16 smernice o biotopoch (
19
), ako aj v prípade porovnateľného článku 9 smernice o ochrane vtáctva (
20
), je potrebné, aby kritériá, na základe ktorých sa členské štáty môžu odchýliť od zákazov upravených v smernici, boli prebraté do jednoznačných vnútroštátnych predpisov. Článok 16 smernice o biotopoch sa pritom musí vykladať reštriktívne, keďže presne upravuje podmienky, za ktorých sa členské štáty môžu odchýliť od článkov 12 až 15 písm. a) a b) smernice. (
21
)
54.
Zákon Dolného Rakúska o ochrane prírody upravuje v § 20 ods. 4, že výnimky je možné povoliť, „ak nie je obava, že z toho vyplynie rozhodujúce nebezpečenstvo pre chránenú divokú flóru a faunu“. Naproti tomu článok 16 smernice o biotopoch požaduje „nespôsobenie zhoršenia stavu ochrany populácie príslušného druhu“. Formulácia § 20 ods. 4 je spojená s obavou, že dosahy, ktoré je potrebné zakázať, nebudú „rozhodujúce“, aj keď sa dotknutá populácia nebude nachádzať v priaznivom stave ochrany. V prípade nepriaznivého stavu ochrany totiž nie sú takéto dosahy zlučiteľné s článkom 16.
55.
Síce sa môžu vyskytnúť výnimočné dôvody, za ktorých sa z dôvodov prevládajúceho verejného záujmu napriek nepriaznivému stavu ochrany môže uplatniť výnimka zo zákazov na ochranu druhov, (
22
) avšak kritérium nie rozhodujúceho ohrozenia stavu takéto okolnosti vopred nevyžaduje.
56.
Okrem toho sa § 20 ods. 4 uvedeného zákona obmedzuje v súvislosti s prípustnými dôvodmi pre povolenie výnimky na uvedenie pravidla tým, že povoľuje odchýlenie sa „najmä na vedecké a vzdelávacie účely“. Preto chýba taxatívne vymenovanie dôvodov na udelenie výnimiek.
57.
Rakúsko sa ďalej dovoláva článku 16 ods. 1 písm. e) smernice o biotopoch. Podobne ako v článku 9 ods. 1 písm. c) smernice o ochrane vtáctva môžu prijať členské štáty výnimky tak, aby sa za podmienok prísneho dohľadu, na selektívnom základe a v obmedzenom rozsahu, umožnil odber alebo držanie určitých vzoriek uvedených v prílohe IV v obmedzenom množstve stanovenom príslušnými vnútroštátnymi orgánmi. Rakúsko správne uvádza, že na základe tohto faktu nie je potrebný žiadny dôvod na udelenie výnimky.
58.
Aj táto výnimka sa však môže podľa článku 16 smernice o biotopoch uplatniť iba v prípade, keď neexistuje uspokojivá alternatíva, a pod podmienkou, že napriek výnimkám sa populácie dotknutých druhov v ich prirodzenom mieste výskytu zachovajú v priaznivom stave ochrany. Tieto podmienky nie sú v § 20 ods. 4 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody uvedené.
59.
Navyše § 20 ods. 4 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody musí vyžadovať zachovanie osobitných kritérií článku 16 ods. 1 písm. e) smernice o biotopoch, to znamená prísny dohľad, selektívnosť základu a obmedzený rozsah zásahu. Najmä„obmedzený rozsah“ musí byť špecifikovaný pomocou množstevného ukazovateľa. (
23
) § 20 ods. 4 tieto požiadavky nespĺňa.
60.
Rakúsko nemôže vyvrátiť výhradu týkajúcu sa § 20 ods. 4 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody s odvolaním sa na právnu úpravu poľovníctva. Aj keď existuje právna úprava metód a prostriedkov poľovníctva, tieto predpisy sa však týkajú iba oblasti poľovania, a preto ich Komisia ani neuvádza. Uplatnenie § 20 ods. 4 je však spôsobilé porušiť články 12 až 16 smernice o biotopoch mimo oblasti poľovníctva.
61.
Podľa § 21 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody opatrenia spojené s komerčným, ako aj poľnohospodárskym a lesníckym využitím území nie sú v zásade dotknuté zákazmi sledujúcimi ochranu druhov. Toto derogačné ustanovenie sa neuplatní, ak sú chránené rastliny a zvieratá alebo chránené biotopy zasiahnuté úmyselne.
62.
Výnimky opatrení spojených s komerčným, ako aj poľnohospodárskym a lesníckym využitím území, ktoré nie sú dotknuté zákazmi na ochranu druhov, nie sú v článku 16 smernice o biotopoch upravené. Tieto výnimky však podľa § 21 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody neplatia na základe výnimky z odchýlenia sa, ak sú chránené rastliny a zvieratá alebo chránené biotopy zasiahnuté úmyselne. Zákazy podľa článku 12 ods. 1 písm. a) až c), ako aj články 13 až 15 však úmyselné konania výslovne alebo implicitne predpokladajú. (
24
) Preto nemôžu výnimky § 21 obmedzujúce sa na neúmyselné konanie tieto ustanovenia porušiť. Z toho vyplýva zbytočnosť preskúmavania podmienok uplatnenia výnimiek podľa článku 16. (
25
)
63.
Inak je tomu v prípade článku 12 ods. 1 písm. d) smernice o biotopoch. Tu uvedený zákaz každého poškodzovania alebo ničenia miest na párenie alebo miest na oddych nepredpokladá úmysel. (
26
) V tomto smere vyžadujú výnimky podľa § 21 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody odôvodnenie v súlade s článkom 16. Túto podmienku § 21 nespĺňa, keďže neuvádza iné uspokojivé riešenie, zachovanie populácie v priaznivom stave ochrany a ani osobitné výnimky v článku 16 ods. 1 písm. a) až e).
64.
Rakúsko sa konečne v súvislosti s § 21 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody dovoláva predpisov týkajúcich sa poľovníctva, ktoré by mali byť dodržané. Hoci vnútroštátne orgány dodržujú aj kritériá stanovené v právnych predpisoch týkajúcich sa poľovníctva, nevylučuje sa tým právny stav, ktorý sa dá z hľadiska úrovne ochrany a právnej istoty porovnať s normou, ktorá obsahuje taxatívny výpočet dôvodov na povolenie výnimky. § 95 JagdG (ďalej len „zákon o poľovníctve“), ktorý Rakúsko uvádza, neobsahuje žiadny príslušný výpočet dôvodov, ale iba zakazuje určité metódy poľovania vo vzťahu k určitým druhom zveri. Námietka nedostatočného prebratia článku 16 ods. 1 smernice o biotopoch je teda vo vzťahu k Dolnému Rakúsku celkovo dôvodná.
2. Salzbursko
65.
Komisia v súvislosti s § 34 zákona spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody a § 104 ods. 4 zákona spolkovej krajiny Salzbursko o poľovníctve vytýka, že výnimky nepredpokladajú zachovanie populácií v priaznivom stave ochrany, ale skutočnosť, že populácie druhov rastlín a živočíchov, resp. voľne žijúcich druhov sa nesmú poškodiť. Komisia si myslí, že táto formulácia je v rozpore s povinnosťou, ktorá vyplýva z článku 2 ods. 2 smernice o biotopoch, podľa ktorej je potrebné v prípade nutnosti obnoviť priaznivý stav ochrany.
66.
Rakúsko naproti tomu tvrdí, že pojem „nespôsobuje zhoršenie“ v článku 16 ods. 1 smernice o biotopoch znamená iba zachovanie, ale nie obnovu priaznivého stavu ochrany. Je nesystémové, respektíve neuskutočniteľné pri udelení povolenia výnimky požadovať povinnosť obnoviť priaznivý stav ochrany.
67.
Formulácia „nespôsobuje zhoršenie“ skutočne predovšetkým naznačuje, že sa myslí zachovanie stavu. Stav, ktorý je z hľadiska formulácie potrebné zachovať, je však priaznivý stav ochrany v zmysle článku 1 písm. i) smernice o biotopoch. Z toho vyplýva, že pokiaľ sa ešte nedosiahol priaznivý stav ochrany v tomto zmysle, odchýlenia sa podľa článku 16 ods. 1 smernice o biotopoch sú v zásade, s výhradou mimoriadnych okolností, neprípustné.
68.
S tým vnútroštátny predpis dostatočne neráta, keď pripúšťa výnimku už vtedy, keď „populácie živočíšnych alebo rastlinných druhov prítomné v lokalite nie sú zásahom poškodzované“, bez toho, aby pritom trval na absolútnom cieli zachovania populácií v priaznivom stave ochrany.
69.
Komisia navyše tvrdí, že sa podľa § 34 zákona spolkovej krajiny Salzbursko o ochrane prírody môže rozhodnúť o povolení výnimky na účely výroby nápojov (odsek 1 bod 2) a výstavby zariadení (odsek 1 bod 9). Rakúsko toto tvrdenie nepopiera, ale informuje o zamýšľanej zmene zákona.
70.
Tento žalobný dôvod sa teda prijíma v plnom rozsahu.
D — O článku 22 smernice o biotopoch
71.
Článok 22 smernice o biotopoch uvádza:
„Pri vykonávaní ustanovení tejto smernice členské štáty:
a)
…
b)
zabezpečia, že [aby — neoficiálny preklad] úmyselné zavádzanie akýchkoľvek druhov, ktoré nie sú pôvodné na ich území, do voľnej prírody je [bolo — neoficiálny preklad] regulované tak, aby sa nepoškodili prirodzené biotopy v rámci ich prirodzeného osídlenia [územia rozšírenia — neoficiálny preklad] alebo divoká fauna a flóra, a ak to považujú za potrebné, zakážu takéto zavádzanie. Výsledky vykonaného zhodnotenia sa postúpia výboru pre informácie;
c)
…“
72.
Komisia tvrdí, že § 17 ods. 5 zákona Dolného Rakúska o ochrane prírody pripúšťa možnosť výnimky zo zásady zákazu zavádzania a šírenia nie miestnych rastlín a nie miestnych živočíchov, pokiaľ tým nebudú „trvalo narušené“ prirodzené (genetické) vlastnosti miestnych druhov rastlín a živočíchov alebo krása a osobitosť krajiny. Tým sa zavádza dostatočné kritérium, ktoré smernica neobsahuje.
73.
S tým treba súhlasiť. Na rozdiel od smernice vnútroštátny predpis neobsahuje žiadny absolútny zákaz akéhokoľvek poškodzovania, ale zakazuje iba trvalé zásahy do prirodzených biotopov na ich prirodzenom území výskytu, ako aj do pôvodne sa voľne vyskytujúcich rastlín a živočíchov, ktoré sú spôsobené úmyselným vysadením cudzokrajných a nie pôvodných druhov. To nepredstavuje riadne prebratie smernice.
III — O trovách
74.
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. V rozsahu, v akom je žaloba ešte prejednávaná Súdnym dvorom, má Komisia v prevažnej väčšine úspech vo svojich dôvodoch; je preto opodstatnené zaviazať Rakúsko na náhradu trov konania. To isté platí podľa článku 69 ods. 5 rokovacieho poriadku, pokiaľ ide o späťvzatie žaloby Komisiou. V tomto smere Rakúsko spôsobilo podanie žaloby, keďže svoje právne predpisy prispôsobilo požiadavkám Spoločenstva oneskorene. Preto je oprávnené zaviazať Rakúsko na náhradu trov konania.
IV — Návrh
75.
Z týchto dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Rakúska republika si tým, že správne neprebrala do rakúskeho práva tieto ustanovenia:
—
článok 1 písm. e), g) a i), pokiaľ ide o spolkovú krajinu Salzbursko,
—
článok 6 ods. 1, pokiaľ ide o Dolné Rakúsko a Horné Rakúsko,
—
článok 6 ods. 2, pokiaľ ide o Tirolsko,
—
článok 12, pokiaľ ide o Štajersko a Tirolsko,
—
článok 13, pokiaľ ide o Korutánsko, Štajersko a Tirolsko,
—
článok 16 ods. 1, pokiaľ ide o Dolné Rakúsko, Salzbursko, Štajersko a Tirolsko, ako aj
—
článok 22 písm. b), pokiaľ ide o Dolné Rakúsko,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 10 ES a 249 ES, ako aj článku 23 smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín.
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.
Rakúska republika je povinná nahradiť trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102, zmenená a doplnená smernicou 97/62/ES z 27. októbra 1997, Ú. v. ES L 305, s. 42; Mim. vyd. 15/004, s. 3.
(
3
)	Skutočnosť, že Komisia trvá na tejto námietke napriek medzičasom uskutočnenej zmene sporného zákona v súvislosti so zabíjaním určitých zvierat, sa vysvetľuje tým, že na základe tohto predpisu prípustné opatrenia na zabránenie škodám na voľnej prírode, ktoré nesmerujú k zabíjaniu, môžu zahrnúť určité, podľa článku 12 smernice o biotopoch, chránené druhy napríklad vo forme úmyselných zásahov bez toho, aby existovalo ich odôvodnenie podľa článku 16.
(
4
)	Rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Nemecko [konformita], C-98/03, Zb. s. I-53 bod 59, a z 20. októbra 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo [konformita], C-6/04, Zb. s. I-9017 bod 25.
(
5
)	Rozsudky z 13. februára 2003, Komisia/Luxembursko [konformita], C-75/01, Zb. s. I-1585 body 22 a nasl., a z 24. júna 2003, Komisia/Portugalsko [konformita], C-72/02, Zb. s. I-6597 bod 17.
(
6
)	Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 65.
(
7
)	Rozsudok z 10. mája 2001, Komisia/Holandsko, C-144/99, Zb. s. I-3541 bod 21, a z 19. septembra 1996, Komisia/Grécko, C-236/95, Zb. s. I-4459 body 12 a nasl., takisto z oblasti životného prostredia návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Stix-Hackl 14. januára 2003, Komisia/Francúzsko, C-233/00, Zb. s. I-6625 bod 73.
(
8
)	Rozsudok z 13. marca 1997, Komisia/Francúzsko, C-197/96, Zb. s. I-1489 bod 14; z 9. marca 2000, Komisia/Taliansko, C-358/98, Zb. s. I-1255, bod 17; zo 7. marca 2002, Komisia/Taliansko, C-145/99, Zb. s. I-2235, bod 30, a z 10. marca 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-33/03, Zb. s. I-1865 bod 25.
(
9
)	Pozri bod 7 vyššie.
(
10
)	Pozri bod 29 vyššie.
(
11
)	Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva (Ú. v. ES L 103, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 102).
(
12
)	Pozri k smernici o ochrane vtáctva rozsudok z 2. augusta 1993, Komisia/Španielsko [Santoña-Sümpfe], C-355/90, Zb. s. I-4221, body 17 a nasl. a 26, a z 11. júla 1996, Royal Society for the Protection of Birds [Lappel Bank], C-44/95, Zb. s. I-3805 body 25 a nasl., ako aj k smernici o biotopoch rozsudok zo 7. novembra 2000, First Corporate Shipping, C-371/98, Zb. s. I-9235, bod 25.
(
13
)	Tento názor zastáva napríklad Ennöckl, Natura 2000, Die Vogelschutz- und Fauna-Flora-Habitatrichtlinie und ihre Umsetzung im österreichischen Naturschutzrecht, Viedeň 2002, s. 66, opačný názor má napríklad Komisia, v: Natura 2000 — Gebietsmanagement, Die Vorgaben des Artikels 6 der Habitat-Richtlinie 92/43/EWG, 2000, s. 20 a nasl.
(
14
)	Návrhy zo 16. septembra 1999, Komisia/Francúzsko, [konformita], C-256/98, Zb. s. I-2487 bod 22.
(
15
)	Pozri napríklad rozsudky z 2. apríla 1998, Norbrook Laboratories, C-127/95, Zb. s. I-1531 bod 89; z 12. marca 2002, Omega Air a i., C-27/00 a C-122/00, Zb. s. I-2569 bod 62, a z 5. decembra 2005, ABNA a i., C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04, Zb. s. I-10423 bod 68.
(
16
)	Pozri k tomu moje návrhy z 29. januára 2004 vo veci Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee a i., C-127/02, Zb. s. I-7405, bod 27.
(
17
)	Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 37.
(
18
)	Pozri bod 31 vyššie.
(
19
)	Rozsudok Komisia/Nemecko [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 57 a nasl.
(
20
)	Rozsudok z 15. marca 1990, Komisia/Holandsko [konformita], 339/87, Zb. s. I-851, bod 28.
(
21
)	Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 111; pozri aj rozsudok Komisia/Nemecko [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 61.
(
22
)	Pozri moje návrhy z 30. novembra 2006 vo veci Komisia/Fínsko [lov vlkov], C-342/05, Zb. s. I-4713, body 51 a nasl.
(
23
)	V súvislosti s článkom 9 ods. 1 písm. c) smernice o ochrane vtáctva pozri rozsudok z 8. júna 2006, WWF Taliansko a i., C-60/05, Zb. s. I-5083, bod 36.
(
24
)	O pojme zámer v tomto smere pozri rozsudok z 18. mája 2006, Komisia/Španielsko [Schlingenjagd], C-221/04, Zb. s. I-4515, bod 71.
(
25
)	Pozri o príslušných právnych predpisoch smernice o ochrane vtáctva moje návrhy z dnešného dňa vo veci Komisia/Rakúsko, C-507/04, Zb. s. I-5939, bod 130.
(
26
)	Rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 79, a Komisia/Nemecko [konformita], už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 55.