Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 12 февруари 2026 година(1)
Съединени дела C‑722/24 и C‑756/24
SIA „Elektro bizness“,
заинтересована страна:
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (C‑722/24)
и
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija,
заинтересована страна:
SIA „Jelgavas autobusu parks“ (C‑756/24)
(Преюдициално запитване на Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат), Латвия)
„ Преюдициално запитване — Вътрешен пазар на електроенергия — Директива (ЕС) 2019/944 — Член 2, точка 41 — Понятие за директна електропроводна линия — Право на избор на клиента — Пълно изключване от мрежата — Свързване на клиент към съществуваща линия — Свързване на няколко клиенти “
Съдържание
I.
Въведение
II.
Правна уредба
А.
Правото на Съюза
Б.
Латвийското право
III.
Главното производство и преюдициалните въпроси
А.
Дело C722/24, Elektro bizness
Б.
Дело C756/24, Jelgavas autobusu parks
IV.
Правен анализ
А.
Директна електропроводна линия като алтернативна форма на доставка на електроенергия? (втори въпрос по дело C722/24 и първи и трети въпрос по дело C756/24)
1.
По разграничението между първата и втората хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия
2.
Проектиране на директна електропроводна линия по член 2, точка 41, втора хипотеза от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия като алтернатива на мрежата
а)
Текстът на втората хипотеза на член 2, точка 41
б)
Генезисът на член 2, точка 41
в)
Сравнение с Директивата за вътрешния пазар на природен газ
г)
Систематика на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия
д)
Цели на Директивата
1)
Либерализация на вътрешния пазар на електроенергия
2)
Екологичната трансформация като цел
3)
Противоречие на целите с гарантирането на достъпни цени на електроенергията
3.
Междинно заключение
Б.
По пълното изключване от мрежата (втори въпрос по дело C756/24)
В.
По свързването на няколко клиенти към една и съща електропроводна линия (втори въпрос по дело C722/24)
Г.
По понятието „производствен обект“ (първи въпрос по дело C722/24)
Д.
По критерия за отделния клиент и отделния производствен обект (първи и втори въпрос по дело C722/24 и трети въпрос по дело C756/24)
V.
Заключение
I.      Въведение
1.        Предназначена ли е директна електропроводна линия, чрез която клиент получава електроенергия от производител, без да се използва мрежата (и следователно без заплащане на свързаните с това разходи), само за клиенти, които поради технически или икономически причини не могат да бъдат свързани към мрежата? Или държавите членки разполагат със свобода на действие, в рамките на която могат да предоставят разрешение за директни електропроводни линии и в други случаи (например с цел насърчаването на промишлени обекти или на децентрализираното производство на и снабдяването със „зелена“ енергия)?
2.        Това е по същество въпросът, на който се основава настоящото преюдициално запитване на Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат), Латвия).
3.        След приемането на Директива 96/92/ЕО(2) директната електропроводна линия е призната за неразделна част от вътрешния пазар на електроенергия. В действащата понастоящем Директива (ЕС) 2019/944 (наричана по-нататък „Директивата за вътрешния пазар на електроенергия“)(3) тя е уредена по начин, който позволява балансиране между сигурността на доставките за всички клиенти и справедливото разпределение на мрежовите разходи, от една страна, и насърчаването на промишлеността и диверсификацията на производството на електроенергия, от друга страна.
4.        Настоящите две преюдициални запитвания на Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат), Латвия) дават възможност на Съда да конкретизира условията за такова балансиране.
5.        Електропроводните линии в главните производства трябва да свържат съответно дадена електроцентрала с даден клиент. Двете планирани линии обаче имат няколко особености: по дело C‑722/24 чрез спорната електропроводна линия клиентът трябва да бъде свързан към съществуваща линия, която е свързана с мрежата и чрез която вече се снабдяват други клиенти. По дело C‑756/24 клиентът вече е свързан към мрежата и за в бъдеще иска да запази тази връзка като резервна заедно със спорната електропроводна линия.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
6.        Член 2 („Определения“), точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия съдържа определение на понятието за директна електропроводна линия. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
„директна електропроводна линия“ означава или електропроводна линия, свързваща отделен производствен обект с отделен клиент, или електропроводна линия, свързваща производител и електроснабдително предприятие за директно снабдяване на техните обекти, дъщерни дружества и клиенти“.
7.        Член 7 („Директни електропроводни линии“) от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия гласи:
„1.      Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да могат:
a)      всички производители и предприятия за доставка на електроенергия[(4)], установени на тяхна територия, да снабдяват своите обекти, дъщерни дружества и клиенти чрез директна електропроводна линия, без да им бъдат налагани непропорционални административни процедури или разходи;
б)      всички клиенти на тяхна територия индивидуално или съвместно да бъдат снабдявани чрез директна електропроводна линия от производители и предприятия за доставка на електроенергия.
2.      Държавите членки установяват критериите за предоставянето на разрешения за изграждане на директни електропроводни линии на тяхна територия. Тези критерии трябва да бъдат обективни и недискриминационни.
3.      Възможността за доставка на електроенергия чрез директна електропроводна линия, посочена в параграф 1 от настоящия член, не засяга възможността за договаряне на електроенергия в съответствие с член 6.
4.      Държавите членки може да издават разрешения за изграждане на директна електропроводна линия при условията на отказ за достъп до системата въз основа, според приложимото, на член 6 или при условията на започване на процедура за разрешаване на спор съгласно член 60.
5.      Държавите членки може да откажат разрешение за директна електропроводна линия, ако издаването на подобно разрешение би възпрепятствало прилагането на разпоредбите относно задълженията за обществена услуга съгласно член 9. Този отказ се придружава от надлежно обосновани мотиви“.
Б.      Латвийското право
8.        Член 1, точка 29 от Elektroenerģijas tirgus likums (наричан по-нататък „Закон за пазара на електроенергия“) от 5 май 2005 г. определя директната електропроводна линия по следния начин:
„електропроводна линия, свързваща отделен производствен обект с отделен клиент, или електропроводна линия, свързваща отделен производител на електроенергия и електроснабдително дружество за директно снабдяване на притежавани или държани обекти, дъщерни дружества и свои клиенти“.
9.        Член 25 („Изграждане на електропроводни линии“), параграф 2 и параграф 3, точка 1 от Закона за пазара на електроенергия гласи:
„(2)      Операторът на разпределителна система има право да изгради електроразпределителна линия в определената в лицензията му територия.
(3)      Всяко лице, различно от оператора на разпределителна система, има право да изгради електроразпределителна линия в определената в лицензията на оператора на разпределителната система територия, при условие че линията за изграждане е:
1)      директна електропроводна линия“.
10.      Член 26 („Директна електропроводна линия“) от Закона за пазара на електроенергия гласи:
„(1)      Производителят има право да снабдява с електроенергия клиенти или свои обекти чрез директна електропроводна линия.
(2)      Разрешението за изграждане на директна електропроводна линия се издава от регулаторния орган. Регулаторният орган определя обективни и еднакви критерии за издаване на разрешението за изграждане на директна електропроводна линия“.
III. Главното производство и преюдициалните въпроси
А.      Дело C‑722/24, Elektro bizness
11.      Elektro bizness управлява централа за комбинирано производство на енергия. То притежава не само въпросната електрическа централа, но и подземна кабелна линия, свързана с електрическата централа (наричана по-нататък „съществуващата линия“), с дължина 7,6 km, чрез която се пренася електроенергия с напрежение 20 kV. Elektro bizness притежава съществуващата линия още преди влизането в сила през 2005 г. на Закон за пазара на електроенергия. Чрез тази линия Elektro bizness пренася електроенергия до мрежата на дружество Sadales tīkls. Освен това Elektro bizness използва съществуващата линия за доставка на електроенергия на шест промишлени клиенти, без да се използва мрежата на Sadales tīkls.
12.      През 2021 г. Elektro bizness подава до Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Комисия за регулиране на обществените услуги, наричана по-нататък „регулаторният орган“) заявление за издаване на разрешение за изграждане на директна електропроводна линия. Планираната линия с дължина около 400 m трябва да свързва обекта на клиент със съществуващата линия, за да може Elektro bizness да доставя на клиента електроенергия, без да се използва мрежата на Sadales tīkls.
13.      С решение № 65 от 10 юни 2021 г. регулаторният орган отказва да издаде на Elektro bizness разрешение за изграждане на директната електропроводна линия. Той обосновава решението си със съображението, че планираната линия не е директна електропроводна линия. Тъй като съществуващата линия не можела да се счита за част от „обекта за производство на електроенергия“, планираната линия не свързвала даден клиент с отделен производствен обект.
14.      Впоследствие Elektro bizness подава жалба до Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд, Латвия), който отхвърля жалбата. Този съд споделя становището на регулаторния орган, съгласно което съществуващата линия не може да се счита за част от производствения обект, тъй като не се използва за производството, а за преноса на произведената електроенергия. Следователно клиентът няма да бъде свързан директно с електрическата централа.
15.      Elektro bizness обжалва това решение пред Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат) и твърди, че съществуващата линия е съставна част от работата на електрическата централа, поради което трябва да се счита за част от производствения обект. Освен това целта на директната електропроводна линия била да предостави на производителя на електроенергия възможност да доставя произведената енергия директно на клиент, без да се използва мрежата.
16.      В този контекст Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат) решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„По смисъла на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия:
1)      Трябва ли понятието „отделен производствен обект“, използвано в посочената разпоредба, да се тълкува в смисъл, че включва притежавана от производител електропроводна линия за пренос на произведената електроенергия, която е свързана с електрическа централа и се намира извън границите на мястото (адреса) на електрическата централа?
2)      Попада ли в обхвата на понятието „директна електропроводна линия“, съдържащо се в посочената разпоредба, електропроводна линия, свързваща клиент с производствен обект (електрическа централа) чрез изграждане на връзка с притежавана от производител и вече изградена електропроводна линия за пренос на електроенергия, ако в резултат от това се гарантира извършването на доставки на електроенергия от производителя на клиента без посредничеството на системата на оператора на разпределителната система? Променя ли отговора на този въпрос обстоятелството, че изградената и притежавана от производителя електропроводна линия за пренос на електроенергия, с която ще бъде свързана планираната за изграждане линия за присъединяване на нов клиент, вече се използва за доставка на електроенергия на други клиенти?“.
Б.      Дело C‑756/24, Jelgavas autobusu parks
17.      Jelgavas autobusu parks упражнява дейност в областта на градския превоз на пътници. То възнамерява да използва градски автобуси с водородно задвижване и за тази цел да използва инсталация за производство на водород.
18.      През месец март 2021 г. Jelgavas autobusu parks сезира регулаторния орган с искане да бъде издадено разрешение за изграждането на линия с дължина 6,5 km, която трябва да свързва неговата инсталация за производство на водород с централата за комбинирано производство на енергия от биомаса на SIA Gren Latvija. Jelgavas autobusu parks иска да купува електроенергия директно от Gren Latvija, за да намали по-специално разходите, свързани с увеличаването на капацитета на връзката. След изграждането на проектираната линия Jelgavas autobusu parks иска да запази връзката към мрежата само като резервна. Докато Jelgavas autobusu parks купува електроенергия чрез директната електропроводна линия не трябва да получава електроенергия от мрежата.
19.      С решение № 123 от 4 ноември 2021 г. регулаторният орган отхвърля искането. Според органа не може да се издаде разрешение за изграждането на „директна електропроводна линия“, тъй като не може да се приеме, че Jelgavas autobusu parks има качеството на „отделен клиент“. Всъщност операторът на мрежата можел да гарантира, че Jelgavas autobusu parks ще бъде снабдяван с електроенергия на разумна цена дори при увеличение на капацитета. Изграждането на директна електропроводна линия обаче било допустимо само когато е технически и икономически обосновано. Jelgavas autobusu parks обжалва отказа пред Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд).
20.      Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд) уважава жалбата. От правната уредба не следва, че целта на изграждането на директни електропроводни линии е единствено да се гарантира доставката на електроенергия на клиенти, които нямат възможност за снабдяване с необходимата електроенергия от мрежата
или за които тази възможност е ограничена. Наистина директната електропроводна линия предполага изключване от мрежата. Jelgavas autobusu parks обаче е представило декларация, в съответствие с която се гарантира изключването му от мрежата на Sadales tīkls при използването на директната електропроводна линия. Следователно е налице изключване в достатъчна степен.
21.      Регулаторният орган обжалва това решение пред Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат). Последният спира производството и отправя до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Трябва ли член 7 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия да се тълкува в смисъл, че „директна електропроводна линия“ представлява алтернативна форма на доставка на електроенергия по желание на клиента, или напротив — че директна електропроводна линия е допустима само в изключителни случаи?
2)      Трябва ли член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия да се тълкува в смисъл, че за „директна електропроводна линия“ може да се счита електропроводна линия, която е проектирана да свърже производител на електроенергия, свързан към разпределителната система, с клиент — потребител на електроенергия, свързан към разпределителната система, ако този клиент ще запази връзката си към разпределителната система като резервна след изграждането на проектираната електропроводна линия, но ще бъде изключен от тази система, когато електричеството му се доставя от производителя на електроенергия чрез посочената директна електропроводна линия?
3)      Трябва ли да се счита, че понятието „отделен клиент“, което се използва в член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, обхваща единствено клиент, който не е свързан към разпределителната система, и на който операторът на тази система не е в състояние да гарантира необходимия капацитет чрез изграждането на съответната връзка на разумна цена?“.
22.      С решение от 6 декември 2024 г. председателят на Съда съединява дела C‑722/24, Elektro bizness, и C‑756/24, Jelgavas autobusu parks, за целите на писмената и устната фаза на производството, както и на съдебното решение.
23.      Регулаторният орган и Европейската комисия представят писмени становища по двете дела. Италианското правителство представя писмено становище по дело C‑722/24, Elektro bizness, а австрийското правителство — по дело C‑756/24, Jelgavas autobusu parks. Съгласно член 76, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът не провежда съдебно заседание.
IV.    Правен анализ
24.      Петте преюдициални въпроса се отнасят по същество до две групи от въпроси, за чието разглеждане трябва да се тълкува понятието за директна електропроводна линия.
25.      В това отношение трябва първо да се провери дали директните електропроводни линии представляват алтернативна форма на доставката на електроенергия, или директна електропроводна линия може да се изгради само ако клиентът не може да бъде свързан към мрежата поради технически или икономически причини (буква А) (втори въпрос по дело C‑722/24 и първи и трети въпрос по дело C‑756/24). Ако последното е вярно, разглеждането на следващия въпрос, а именно дали може да се запази резервната връзка към мрежата наред с директната електропроводна линия, би станало излишно (буква Б) (втори въпрос по дело C‑756/24).
26.      Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали чрез директната електропроводна линия могат да се свържат само един, или няколко клиенти, и как следва да се разбира понятието „отделен производствен обект“ (първи и втори въпрос по дело C‑722/24 и трети въпрос по дело C‑756/24) (букви В, Г и Д).
А.      Директна електропроводна линия като алтернативна форма на доставка на електроенергия? (втори въпрос по дело C‑722/24 и първи и трети въпрос по дело C‑756/24)
27.      С първата част на втория си преюдициален въпрос по дело C‑722/24 запитващата юрисдикция иска да се установи дали определящата характеристика на директната електропроводна линия по смисъла на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия е, че извършването на доставки на електроенергия от производителя на клиента се осигурява без посредничеството на мрежата на системния оператор. Такова определение на понятието „директна електропроводна линия“ би се основавало на действителното положение на доставките и би било независимо от обстоятелството дали е налице или е възможна връзка с мрежата.
28.      Изясняването на този въпрос е необходимо също, за да се установи дали доставката чрез директни електропроводни линии представлява алтернативна форма на доставка на електроенергия, или е предназначена за изключителни случаи, при които друга форма на доставяне не е възможна от техническа или икономическа гледна точка (първи и трети въпрос по дело C‑756/24). Ако се изхожда от липсата на възможност за свързване, съществуващите клиенти, които вече са свързани към мрежата, или новите клиенти, които имат такава възможност, не биха могли да изберат електроенергията да им бъде доставяна чрез директна електропроводна линия.
29.      Член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия определя две хипотези, при които са налице директни електропроводни линии. Съгласно тази разпоредба става въпрос или за „електропроводна линия, свързваща отделен производствен обект с отделен клиент“ (първа хипотеза), или за „електропроводна линия, свързваща производител и електроснабдително предприятие за директно снабдяване на техните обекти, дъщерни дружества и клиенти“ (втора хипотеза).
30.      На първо място, ще обясня как тези две хипотези следва да се разграничават една от друга и защо по отношение на спорните електропроводни линии е приложима втората хипотеза (1). В настоящия анализ приемам, че директната електропроводна линия е въведена като алтернатива на доставката на електроенергия чрез мрежата (2).
1.      По разграничението между първата и втората хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия
31.      Формулирането на преюдициалните въпроси създава впечатлението, че запитващата юрисдикция иска да се установи дали спорните електропроводни линии отговарят на изискванията на първата хипотеза, т.е. дали могат да бъдат квалифицирани като електропроводни линии, „свързващи отделен производствен обект с отделен клиент“(5).
32.      Както Австрия изтъква по дело C‑756/24, обстоятелствата в главните производства повдигат въпроса дали спорните електропроводни линии не следва да се отнесат по-скоро към втората хипотеза, т.е. да се квалифицират като електропроводни линии, „свързващи производител […] с директно снабдяване на […]
[неговите клиенти]“. По този начин спорната електропроводна линия по дело C‑722/24 трябва да свързва Elektro bizness с неговите нови клиенти чрез съществуващата електропроводна линия, посредством която то вече доставя електроенергия на шест други клиенти без посредничеството на мрежата. Спорната електропроводна линия по дело C‑756/24 трябва да свързва за директно снабдяване Jelgavas autobusu parks и централата за комбинирано производство на енергия от биомаса на Gren Latvija, въпреки че Jelgavas autobusu parks вече е свързано към мрежата.
33.      В това отношение Австрия счита, че първата хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия („електропроводна линия, свързваща отделен производствен обект с отделен клиент“) обхваща само т.нар. „обекти в островен режим“. При тях производствен обект, който не е свързан към мрежата, е свързан чрез „директна електропроводна линия“ с клиент, който също не е свързан към мрежата, така че и двата обекта са изолирани от други електропроводни линии и мрежови връзки. От друга страна, втората хипотеза трябвало да се тълкува в по-широк смисъл, а именно че обхваща всички онези хипотези, в които електропроводна линия свързва производител или електроснабдително предприятие директно с неговия обект, дъщерно дружество или клиент. Съюзът „и“, използван два пъти във втората хипотеза на член 2, точка 41, следвало да се разбира като „или“.
34.      Това становище е убедително.
35.      Наистина текстът на втората хипотеза, съгласно който съответната електропроводна линия свързва „производител и електроснабдително предприятие за директно снабдяване на техните обекти, дъщерни дружества и клиенти“(6), е неясен. Всъщност използваната(7) на повечето езици формулировка на пръв поглед внушава, че производителят и електроснабдителното предприятие трябва да бъдат свързани чрез директната електропроводна линия, а впоследствие електроснабдителното предприятие следва да свърже своите обекти, своите дъщерни дружества и своите клиенти чрез друга електропроводна линия. Това впечатление се създава поради използването на съюза „и“ вместо съюза „или“.
36.      Налице са обаче граматически съображения, които не подкрепят това тълкуване. Използването на множествено число („техните обекти, дъщерни дружества и клиенти“)(8) показва, че съответно става въпрос за обекти, дъщерни дружества и клиенти както на производителя, така и на електроснабдителното предприятие. Следователно изглежда логично в едно и също изречение както първото „и“ („производител и електроснабдително предприятие“), така и второто „и“ („техните обекти, дъщерни дружества и клиенти“) да се разбират като „или“. Всъщност е очевидно, че съюзът „и“ във втория случай следва да се разбира в смисъл на „или“ („техните обекти, дъщерни дружества [или] клиенти“), тъй като не всички производители или електроснабдителни предприятия непременно имат както (други) обекти, така и дъщерни дружества и клиенти(9).
37.      Това становище се подкрепя и от систематични съображения. Всъщност член 7, параграф 1 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, който конкретизира правото на изграждане на директна електропроводна линия, предвижда в буква а), че държавите членки предприемат необходимите мерки, за да могат „всички производители и предприятия за доставка на електроенергия да снабдяват своите обекти, дъщерни дружества и клиенти чрез директна електропроводна линия […]“. Тук също е очевидно, че както производителят, така и електроснабдителното предприятие трябва да имат право да снабдяват (съответно) своите обекти, дъщерни дружества и (в смисъл на „или“) клиенти чрез директна електропроводна линия.
38.      На последно място, налице са телеологични съображения, които също подкрепят извода, че втората хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия следва да се тълкува в смисъл, че както производителят, така и електроснабдителното предприятие могат да снабдяват съответно своите обекти, дъщерни дружества и преди всичко клиенти чрез директна електропроводна линия. Всъщност, както ще посоча по-нататък в точка 61 и сл., инструментът на директната електропроводна линия трябва да допринесе за либерализация на вътрешния пазар на електроенергия и с оглед на неговата екологична трансформация да предложи по-голяма гъвкавост като алтернатива на обикновеното снабдяване от мрежата. Това е в съответствие с обстоятелството, че въпросният инструмент може да се използва не само от производител, свързан с електроснабдително предприятие, но и самостоятелно от производителя.
39.      Електропроводна линия, свързваща отделен производствен обект с отделен клиент (първа хипотеза), винаги е и електропроводна линия, свързваща производител и клиент (един от случаите във втората хипотеза). Ето защо директна електропроводна линия по първата хипотеза задължително винаги представлява и директна електропроводна линия по втората хипотеза, т.е. първата хипотеза попада в обхвата на втората.
40.      В сравнение с втората хипотеза
изглежда, че първата въвежда по-високи изисквания, като взема предвид отделния „производствен обект“ на производителя и „отделния клиент“. Това обаче засяга правата, които член 7, параграф 1 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия гарантира на производителите, електроснабдителните предприятия и клиентите, само косвено в рамките на член 7, параграф 4, предвиждащ, че държавите
членки могат да обусловят издаването на разрешение за изграждане на директна линия с отказ от достъп до мрежата.
41.      Поради това, за да мога да дам на запитващата юрисдикция полезни отговори, които да ѝ позволят да постанови решение по двете главни производства, ще разгледам както планираната електропроводна линия на Elektro bizness (дело C‑722/24), така и планираната електропроводна линия, с която трябва да бъде свързано Jelgavas autobusu parks (дело C‑756/24),
въз основа на критериите на втората и по-широка хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия.
2.      Проектиране на директна електропроводна линия по член 2, точка 41, втора хипотеза от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия като алтернатива на мрежата
42.      Дали обаче директната електропроводна линия в своята по-широка форма съгласно втората хипотеза, т.е. като „електропроводна линия, свързваща производител и (в смисъл на „или“) електроснабдително предприятие за директно снабдяване на техните обекти, дъщерни дружества и (в смисъл на „или“) клиенти“, е проектирана като алтернатива на мрежата? Отговорът на този въпрос следва от текста (а), генезиса (б), контекста (в), систематиката (г) и целите (д) на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия.
а)      Текстът на втората хипотеза на член 2, точка 41
43.      От определението на понятието „директна електропроводна линия“ съгласно втората хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия може да се заключи, че клиентът трябва да бъде снабдяван с електроенергия без посредничеството на мрежата. Всъщност директна електропроводна линия е електропроводна линия „за директно снабдяване“. Съгласно обичайното значение на използваните понятия директно снабдяване представлява „пряко“ снабдяване, „без отклонения“. Затова е логично да се приеме, че под „директно снабдяване“ следва да се разбира такова без посредничеството на мрежата.
44.      От друга страна, от текста не следват никакви основания за стеснително тълкуване на понятието в смисъл, че съществуваща или възможна връзка към мрежата изключва директната електропроводна линия. По отношение на това определение няма значение дали съществува връзка към мрежата или такава би била възможна.
45.      Обстоятелството, че с оглед на определянето на понятието законодателят не изхожда от положението на свързване, а от положението на снабдяване, също сочи, че единствено начинът на снабдяване е определящата характеристика по отношение на директната електропроводна линия.
б)      Генезисът на член 2, точка 41
46.      При наличието на разлика в значението на стария и по-новия текст на дадена разпоредба от правото на Съюза може да се предположи, че авторите на новата разпоредба са възнамерявали да се отклонят от предишния критерий(10). В член 2, точка 12 от първата Директива за вътрешния пазар на електроенергия 96/92/ЕО директната електропроводна линия е била определена като „електропроводна линия, изградена като допълнение към взаимосвързаната система“. Следователно съществената характеристика на директната електропроводна линия е била допълнението към мрежата. Това обаче може да означава както наличие на директни електропроводни линии като допълнение към мрежата (за снабдяване на изолирани обекти в островен режим, където клиентите не са свързани към мрежата), така и наличие на директна линия като допълнение към връзката на даден клиент към мрежата.
47.      По-нататък, с член 2, точка 15 от Директива 2003/54/ЕО(11), която отменя Директива 96/92, е въведено ново определение за директна електропроводна линия, което по същество(12) е идентично с настоящия текст в Директива 2019/944.
48.      Обстоятелството, че в настоящото определение е изоставена идеята за допълващия характер на директната електропроводна линия спрямо мрежата, може да се възприеме като индикация, че законодателят е целял да даде по-тясно определение, съгласно което по отношение на конкретен клиент директната електропроводна линия може да съществува само вместо мрежата, но не и наред с нея.
49.      Такова заключение обаче не е убедително. С Директива 2003/54 се въвежда значително по-обширно определение за директна електропроводна линия. Следователно законодателят се е стремял да вземе под внимание различни хипотези, при които могат да се използват директни електропроводни линии. Ето защо от генезиса на този инструмент не може да се направи извод за ограничаване на понятието за директна електропроводна линия до такива хипотези, в които не съществува достъп до мрежата.
в)      Сравнение с Директивата за вътрешния пазар на природен газ
50.      Тясното тълкуване не следва и от сравнението с Директива (ЕС) 2024/1788(13) (наричана по-нататък „Директивата за вътрешния пазар на природен газ“), в която се съдържа определение за директен газопровод. Текстът е идентичен с този в Директива 96/92, и предвижда, че директен газопровод означава „газопровод като допълнение към взаимносвързаната система“.
51.      От това обаче не следва, че законодателят е възнамерявал да определи директната електропроводна линия на вътрешния пазар на електроенергия по различен начин, тоест по-тясно от „директен газопровод“. Както сочи и съображение 18 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, поради различията между доставката на електроенергия и газ подходите към регулаторното третиране на двете директиви са толкова различни, например по отношение на възможността за съхраняване, инфраструктурата, производствените структури, както и фактори, които оказват влияние върху стабилността на мрежата, че от различните формулировки не могат да се направят никакви изводи.
г)      Систематика на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия
52.      Комисията по-конкретно твърди, че по системни съображения при съществуваща или възможна връзка към мрежата на разумна цена клиентът не би трябвало да има право да избере да се свърже с директна електропроводна линия. Последната всъщност е само изключение от приоритетното снабдяване чрез мрежите. Въз основа на този изключителен характер за директни електропроводни линии могат да се считат само такива, при които няма възможност за свързване към мрежата.
53.      Становището, че директните електропроводни линии са изключение в систематиката на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, обаче не е убедително.
54.      Ако определението на понятието в член 2, точка 41 се чете във връзка с останалите разпоредби на тази директива, се очертава по-скоро обратната картина. Така член 7, параграф 1 задължава държавите членки да предприемат „необходими мерки“, за да могат „всички клиенти на тяхна територия индивидуално или съвместно да бъдат снабдявани чрез директна електропроводна линия от производители и предприятия за доставка на електроенергия“(14). Освен това съгласно член 4 „всички клиенти са свободни да купуват електроенергията си от избрания от тях доставчик“(15). Следователно от тези разпоредби не могат да се изведат никакви основания електроснабдяването да се ограничава до снабдяване чрез мрежите.
55.      В това отношение според мен трябва да се прави разграничение между условията, при които електропроводна линия следва да се квалифицира като директна, и условията, при които такава линия може да бъде разрешена. Член 7 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия също изисква такова разграничение.
56.      От една страна, член 7, параграф 1 установява именно основното право на клиентите на доставка чрез директна електропроводна линия и съответното право на производителя и на електроснабдителното предприятие да снабдяват своите клиенти чрез директна електропроводна линия. От друга страна, следващите параграфи на член 7 предвиждат, че държавите членки могат да обвържат предоставянето на разрешение за директни електропроводни линии с изпълнението на обективни и недискриминационни критерии. Ако обаче за директни електропроводни линии могат да се считат само такива линии, при които не е възможна друга доставка освен чрез директна електропроводна линия, член 7,
параграфи 2—5 биха имали силно ограничено приложно поле. На практика държавите членки биха могли да установяват критерии само в случаите, в които клиентите изобщо не могат да бъдат свързани, нито чрез директна електропроводна линия, нито чрез мрежата.
57.      При стеснително тълкуване на понятието за директна електропроводна линия член 7, параграф 4 по-специално не би бил приложим. Съгласно тази разпоредба държавите членки могат да ограничат издаването на разрешение за изграждане на директна електропроводна линия до случаите, в които на ползвателите на мрежата е отказан достъп до системите съгласно член 6, параграф 2, тъй като операторите на преносни системи и операторите на разпределителни системи не разполагат с необходимия капацитет, или в които е започната процедура за разрешаване на спор във връзка с отказа.
58.      Същото се отнася за член 7, параграф 5. Съгласно тази разпоредба държавите членки могат да откажат разрешение за директна електропроводна линия, ако издаването на подобно разрешение би възпрепятствало прилагането на разпоредбите относно задълженията за обществена услуга съгласно член 9. Тази разпоредба вероятно е насочена към хипотези, при които директната електропроводна линия би позволила на икономически оператор неоснователно да избегне заплащането на такси за достъп до мрежата. Това се подкрепя и от факта, че съгласно член 9, параграф 5 държавите членки биха могли да решат по-конкретно да не прилагат член 7, ако това би възпрепятствало, правно или фактически, изпълнението на задълженията, наложени на електроенергийните предприятия в името на общите икономически интереси.
59.      Изводът, че директната електропроводна линия е алтернатива на доставката чрез мрежата, не се опровергава и от решението по дело ENGIE Deutschland. В него Съдът подчертава важната роля, която Директивата за вътрешния пазар на електроенергия възлага на системните оператори при завършването на интеграцията на националните пазари(16). Това решение обаче се отнася до случая, при който националният законодател е създал нова, непредвидена в Директивата категория, която може да заобиколи систематиката ѝ(17). В настоящия случай с директната електропроводна линия обаче става въпрос за категория, която е предвидена в самата директива.
60.      Ето защо според мен систематичните съображения подкрепят широкото тълкуване на понятието за директна електропроводна линия, съгласно което е определящо обстоятелството, че не се използва мрежата.
д)      Цели на Директивата
61.      Този извод следва и от цялостния анализ на целите, които Директивата за вътрешния пазар на електроенергия преследва(18).
1)      Либерализация на вътрешния пазар на електроенергия
62.      На първо място, в подкрепа на широкото тълкуване на понятието за директна електропроводна линия е обстоятелството, че Директивата за вътрешния пазар на електроенергия има за цел цялостна либерализация на вътрешния пазар на електроенергия(19).
63.      Преди либерализацията в множество държави членки са съществували монополи на предприятията за доставка на електроенергия. С директивите за вътрешния пазар на електроенергия, приети
след Директива 96/92(20),
се постигна поетапно отваряне на общия пазар за доставка на електроенергия. По този начин трябва да бъдат постигнати не само конкуренти цени и високи стандарти за доставката на електроенергия и за стабилността на мрежата, но и целите за устойчивост. Това е видно от съображение 2 от действащата в момента Директива 2019/944(21).
64.      Директните електропроводни линии са градивен елемент на напълно отворения вътрешен пазар на електроенергия. Ако изискванията относно електропроводните линии, които се квалифицират като директни, са по-малко строги, повече клиенти могат да се възползват от доставка чрез директни електропроводни линии. Следователно широкото тълкуване на понятието за директна електропроводна линия насърчава по-нататъшната либерализация и интеграция на този пазар.
65.      Съгласно съображение 35 от Директива 96/92 „следва да се предвиди възможност за разрешаването на изграждането и експлоатирането на директни електропроводни линии“. Действително, в настоящата си редакция Директивата вече не съдържа такова изрично подчертаване на ролята на директните електропроводни линии за целите на цялостната либерализация.
66.      Въпреки това, дори и без изрично споменаване в съображенията, важната роля на директната електропроводна линия по отношение на доставката на електроенергия може да бъде ясно разчетена от член 7, параграф 1 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия. Съгласно тази разпоредба държавите членки предприемат необходимите мерки, за да могат всички производители и предприятия за доставка на електроенергия да снабдяват
своите клиенти чрез директна електропроводна линия и всички клиенти да бъдат снабдявани чрез директна електропроводна линия. Действително, следващите параграфи на член 7 предоставят на държавите членки възможността при особени обстоятелства да ограничават предоставянето на разрешение за директни електропроводни линии. Това обаче потвърждава, че понятието за директна електропроводна линия в член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия по принцип следва да се тълкува в широк смисъл и че държавите членки могат евентуално да ограничават изграждането на директни електропроводни линии.
2)      Екологичната трансформация като цел
67.      Член 1, втора алинея от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия предвижда, че цели по-конкретно да гарантира плавен преход към устойчива нисковъглеродна енергийна система, като използва предимствата на интегрирания пазар. Устойчивото развитие също е посочено като цел на тази директива в съображение 2 от нея.
68.      Въпреки че директните електропроводни линии не са ограничени до доставка на електроенергия от възобновяеми източници, те могат да насърчат целта за устойчиво развитие.
69.      Всъщност директните електропроводни линии дават възможност на клиентите да използват само „зелена“ електроенергия, без да се налага да преминават през обществената мрежа, в която понастоящем електроенергията все още не е произведена изцяло от възобновяеми източници. Добър пример в това отношение е случаят на Jelgavas autobusu parks по дело C‑756/24, в който дружеството иска да купува електроенергия от централа за комбинирано производство на енергия от биомаса чрез директната електропроводна линия.
3)      Противоречие на целите с гарантирането на достъпни цени на електроенергията
70.      Съгласно член 1, втора алинея обаче Директивата за вътрешния пазар на електроенергия цели също, като се използват предимствата на интегрирания пазар, да се гарантират достъпни и прозрачни цени и разходи за енергия за потребителите и висока степен на сигурност на енергийните доставки.
71.      Според Комисията понятието за директна електропроводна линия следва да се тълкува стеснително, тъй като по отношение на електроенергията, доставяна чрез директните електропроводни линии, не е налице никакво участие в покриването на разходите за електроенергийната система като цяло, докато снабдяваните чрез мрежата клиенти трябва да плащат общите такси за достъп до мрежата. Ето защо Комисията подчертава основателното опасение, че цените на електроенергията, по-специално за битови клиенти и за малки предприятия, могат да се повишат, ако клиентите (преди всичко големите промишлени клиенти) могат да се снабдяват чрез директни електропроводни линии и в случаите, когато съществува или е възможна връзка с мрежата. Всъщност битовите клиенти и малките предприятия използват по-малко електроенергия, така че изграждането на директна електропроводна линия за тези клиенти може да е неизгодно за производителя или електроснабдителното предприятие. В същото време обаче за останалите клиенти на мрежата разходите за поддръжка и експлоатация се увеличават, когато големи потребители на енергия се изключват от мрежата и се снабдяват чрез директни електропроводни линии, без да заплащат такси за достъп до мрежата.
72.      Макар да споделям тези опасения на Комисията, не виждам основание от тях да се направи изводът, че законодателят е възнамерявал да се справи с този проблем посредством стеснително тълкуване на понятието за директна електропроводна линия.
73.      Както вече посочих в точка 55 и сл., обстоятелството, че електропроводна линия се квалифицира като директна, не води непременно до издаването на разрешение за тази линия. Напротив, член 7, параграфи 2—5 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия предоставя възможност на държавите членки да отказват предоставянето на разрешение за изграждане на директна електропроводна линия, при условие че се основават на обективни и недискриминационни критерии и вземат под внимание съображенията, заложени в член 7, параграф 1. В рамките на свободата на преценка на държавите членки, при вземането на решение за предоставяне на разрешение може да се вземе предвид потенциалното отрицателно въздействие върху цените на енергията за битовите клиенти и малките крайни клиенти (както вече беше посочено в т. 58; вж. по-специално член 7, параграф 5 и член 9, параграф 5)(22). Освен това съображение 58 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия предвижда, че държавите членки като цяло следва да предприемат необходимите мерки, за да защитят уязвимите клиенти и клиентите в положение на енергийна бедност.
74.      Запитващата юрисдикция следва да провери дали отказът да се предостави разрешение за изграждане на спорната електропроводна линия в настоящия случай, се основава на опасението от конкретно отрицателно въздействие и дали този отказ се базира на обективни и недискриминационни критерии(23).
3.      Междинно заключение
75.      Въз основа на гореизложените съображения стигам до заключението, че за определянето на понятието за директна електропроводна линия не е от значение дали съществува връзка с мрежата, или такова свързване е технически възможно или има икономически смисъл. За определянето на понятието за директна електропроводна линия е от значение единствено дали клиентът се снабдява от производителя(24) без посредничеството на мрежата.
Б.      По пълното изключване от мрежата (втори въпрос по дело C‑756/24)
76.      С втория въпрос по дело C‑756/24 запитващата юрисдикция иска да се установи дали вече свързан към мрежата клиент може да бъде свързан с производител чрез директна електропроводна линия дори ако след изграждането на планираната линия клиентът иска да запази съществуващата връзка към мрежата като резервна.
77.      Както посочих по-горе, ако определящата характеристика на директната електропроводна линия е обстоятелството, че производителят снабдява клиента без посредничеството на мрежата, не може да е от решаващо значение дали съществува резервна връзка към мрежата или тази връзка евентуално се използва паралелно с директната електропроводна линия.
78.      Това становище се потвърждава от член 4 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, който гарантира на клиента свободен избор на доставчик. Съгласно тази разпоредба държавите членки гарантират, че клиентите са свободни са сключват няколко договора за доставка на електроенергия едновременно. Член 7, параграф 3 допълнително пояснява, че в този контекст е възможно едновременно съществуване на директна електропроводна линия и връзка към мрежата.
79.      Както подчертава Австрия (контролираната) възможност за обмен на електроенергия между директна електропроводна линия и мрежа е особено важна с оглед на понастоящем предвидената активна роля на клиентите като децентрализирани участници в използването на възобновяеми енергийни източници, които често допълват доставката от мрежата(25).
80.      Следователно не е необходимо да е налице пълно прекъсване на връзката на клиента към мрежата или изключване(26), за да може да бъде снабдяван чрез директна електропроводна линия.
В.      По свързването на няколко клиенти към една и съща електропроводна линия (втори въпрос по дело C‑722/24)
81.      С втората част от втория въпрос по дело C‑722/24 запитващата юрисдикция иска да се установи дали няколко клиенти могат да бъдат свързани чрез една и съща директна електропроводна линия, или дадена директна електропроводна линия може да се използва за снабдяването само на един отделен клиент.
82.      Считам, че електропроводна линия, към която са свързани няколко клиенти, също може да се квалифицира като директна. Всъщност, за разлика от първата хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, във втората хипотеза законодателят не предвижда ограничаване до отделния клиент. Различната формулировка на двете хипотези ясно показва, че във втората хипотеза не се поставят допълнителни изисквания по отношение на клиента.
83.      Освен това посочената в точка 79 цел на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия на потребителите да се предостави децентрализирана и допълваща роля в рамките на екологичната трансформация на пазара на електроенергия, подкрепя тълкуването, съгласно което няколко клиенти могат да бъдат снабдявани чрез една директна електропроводна линия.
84.      Фактът, че към съществуващата електропроводна линия, към която Elektro bizness иска да свърже своите клиенти, не само вече са свързани други клиенти, но и чрез нея се пренася електроенергия към мрежата, също не е пречка свързването на Elektro bizness със съответния клиент да се квалифицира като директна електропроводна линия. В това отношение е достатъчно Elektro bizness да снабдява въпросния клиент (също) директно (т.е. без да се използва мрежата) и техническите мерки да предотвратяват неконтролиран поток на електроенергия от мрежата към този клиент.
Г.      По понятието „производствен обект“ (първи въпрос по дело C‑722/24)
85.      С първия въпрос по дело C‑722/24 запитващата юрисдикция иска освен това да се установи дали понятието за отделен производствен обект по смисъла на първата хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия включва притежавана от производител електропроводна линия за пренос на произведената електроенергия, която е свързана с електрическа централа и се намира извън границите на електрическата централа(27). В това отношение следва да се отбележи, че като използва израза „пренос на произведената електроенергия“, запитващата юрисдикция не ограничава въпроса си до „пренос“ на електроенергия по смисъла на член 2, точка 34 от тази директива, а има предвид всички форми на пренос на електроенергия в нетехнически смисъл.
86.      Освен това може да се остави настрана въпросът дали електропроводната линия е част от отделния производствен обект (първа хипотеза), или се причислява към обекта на производителя (втора хипотеза). Всъщност, както вече посочих в точка 39, в това отношение разграничението между двете хипотези, уредени в член 2, точка 41, не е от значение.
87.      По същество запитващата юрисдикция не иска да се установи в коя от неясно формулираните хипотези на член 2, точка 41 попада спорната електропроводна линия по дело C‑722/24. Запитващата юрисдикция иска по-скоро да получи отговор на основния въпрос дали електропроводна линия, която свързва клиента не с обекта на производителя, а със съществуваща електропроводна линия, водеща към този обект, може да се квалифицира като директна електропроводна линия.
88.      Според мен в случая не следва да се вземат предвид пространствените граници на обекта на производителя, а функционалната връзка на клиента с производителя чрез директната електропроводна линия. С други думи, дадена електропроводна линия е директна, ако служи за директното снабдяване на клиента от производителя, независимо дали чрез връзката на клиента с обекта на производителя, или чрез връзката на клиента с линия, свързана с този обект, при условие че общата електроенергийна мрежа не е част от връзката.
Д.      По критерия за отделния клиент и отделния производствен обект (първи и втори въпрос по дело C‑722/24 и трети въпрос по дело C‑756/24)
89.      Както посочих в точка 39, двете електропроводни линии, за чието разрешение се води спорът в двете главни производства, във всеки случай попадат в обхвата на втората хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия.
90.      От своя страна спорните електропроводни линии не попадат в обхвата на първата хипотеза на тази разпоредба, тъй като в двете главни производства съществуват връзки към мрежата.
91.      Текстовете на различните езици на Директивата за вътрешния пазар на електроенергия не са напълно идентични по отношение на положението на производствения обект и на клиента в първата хипотеза на член 2, точка 41, но в по-голямата си част вземат предвид отделния, изолиран характер на това положение. В текстовете на някои езици, между които тези на латвийски, английски и френски(28), чрез употребата на понятията „izolēts lietotājs“, „isolated customer“ или „client isolé“ се подчертава изолираното, обособеното или отделното положение на клиента, съответно на производствения обект. В текстовете на други езици, като например естонски, финландски и полски, се използва сходното понятие „самостоятелен“ („eraldiasetseva tarbijaga“, „erilliseen asiakkaaseen“ и „wydzielonym odbiorcą“). Понятията „einzelner Kunde“, съответно „enskild kund“, използвани в текстовете
на немски и шведски език, също могат да се разбират в смисъл на „сам по себе си“ или „единичен“.
92.      От това като цяло следва, че в обхвата на първата хипотеза на член 2, точка 41 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия, както посочва Австрия, попада положението на т.нар. обекти в островен режим, които не са свързани към мрежата. Следователно, освен ако проверката на запитващата юрисдикция не покаже друго, спорните електропроводни линии в главните производства не попадат в приложното поле на тази хипотеза поради съществуващите връзки към мрежата.
V.      Заключение
93.      Въз основа на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси на Augstākā tiesa (Senāts) (Върховен съд (Сенат), Латвия) по следния начин:
„Член 2, точка 41 във връзка с член 7 от Директива (ЕС) 2019/944 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС следва да се тълкува в смисъл, че:
–        електропроводна линия може да се счита за директна, ако служи за директното снабдяване на клиента,
–        по отношение на определянето на понятието за директна електропроводна линия е от значение единствено дали клиентът е снабдяван от производител или електроснабдително предприятие, без да се използва мрежата,
–        директна електропроводна линия може да бъде линия, предназначена да свърже производител, свързан към мрежата, с клиент, свързан към мрежата, при условие че клиентът е директно снабдяван с електроенергия от производителя чрез тази директна електропроводна линия, без да се използва мрежата,
–        определението на понятието за директна електропроводна линия може да включва и електропроводна линия, която се използва за доставка на електроенергия на няколко клиенти“.
1      Език на оригиналния текст: немски.
2      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (ОВ L 27, 1997 г., стр. 20).
3      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС (ОВ L 158, 2019 г., стр. 125).
4      Съдържащото се в текста на немски език повторение „Elektrizitätsversorgungsunternehmen Versorger“, изглежда, е редакционна грешка.
5      По дело C‑722/24 двата преюдициални въпроса са насочени към тълкуването на понятието „отделен производствен обект“, съответно „производствен обект“, което се среща само в първата хипотеза. Третият преюдициален въпрос по дело C‑756/24 е насочен към тълкуването на понятието „отделен клиент“, което също се използва само в първата хипотеза.
6      Курсивът е мой.
7      В текста на чешки език например на второ място се намира съюзът „nebo“ („или“).
8      Курсивът е мой.
9      В това отношение член 1, точка 26 от Закона за пазара на електроенергия се отклонява от формулировката на Директивата, като определя втората хипотеза като електропроводна линия, „свързваща отделен производител на електроенергия и електроснабдително дружество за директно снабдяване на притежавани или държани обекти, свързани предприятия и свои клиенти“. Въпреки това трябва да е възможно тази разпоредба да се тълкува в съответствие с Директивата в смисъл, че производителят също може да снабдява директно своите обекти, свързани предприятия и клиенти. Това следва по-специално от член 26 от Закон за пазара на електроенергия, съгласно който „производителят има право да снабдява с електроенергия клиенти или свои обекти чрез директна електропроводна линия“.
10      В този смисъл и решение от 1 юни 1961 г., Simon/Съд (15/60, EU:C:1961:11, стр. 261). Вж. също заключението на генерален адвокат Trstenjak по дело Quelle (C‑404/06, EU:C:2007:682, т. 58).
11      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (ОВ L 176, 2003 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61).
12      Съгласно член 2, точка 15 от Директива 2003/54 директна линия означава „или електрическа линия, свързваща отделен (несвързан) производствен обект с отделен (несвързан) потребител, или електрическа линия, свързваща производител на електроенергия и електроснабдително предприятие за директно снабдяване на тяхна собственост, дъщерни дружества и привилегировани потребители“.
13      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2024 година относно общите правила за вътрешните пазари на газ от възобновяеми източници, природен газ и
водород, за изменение на Директива (ЕС) 2023/1791 и
за отмяна на Директива 2009/73/ЕО (ОВ L, 2024/1788).
14      Курсивът е мой.
15      Курсивът е мой.
16      Решение от 28 ноември 2024 г., ENGIE Deutschland (C‑293/23, EU:C:2024:992, т. 77).
17      Чрез създаването на категорията „потребителска инсталация“, която не е предвидена в Директивата, германският законодател същевременно е дал по-тясно определение на понятието „разпределителна система“, отколкото е предвидено в Директивата. Операторите на потребителски инсталации нямат задълженията на операторите на разпределителни системи, поради което е имало опасност от заобикаляне на преценките съгласно Директивата.
18      Съгласно постоянната практика на Съда, когато една разпоредба от правото на Съюза подлежи на различни тълкувания, предимство трябва да се отдаде на това, което може да запази нейното полезно действие — вж. решения от 22 септември 1988 г., Saarland и др. (187/87, EU:C:1988:439, т. 19), и от 24 февруари 2000 г., Комисия/Франция (C‑434/97, EU:C:2000:98, т. 21).
19      Вж. този смисъл заключението ми по дело Sabatauskas и др. (C‑239/07, EU:C:2008:344, т. 22).
20      Междувременно в сила са били вече споменатата Директива 2003/54 и Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).
21      Съгласно цитираното съображение вътрешният пазар на електроенергия има за цел „чрез организиране на конкурентоспособни трансгранични пазари на електроенергия да предоставя действителен избор за всички крайни клиенти в Съюза, били те граждани или предприятия, нови възможности за развиване на стопанска дейност, конкурентни цени,
ефикасни сигнали за инвеститорите и по-високи стандарти на обслужване, както и да способства за сигурността на доставките и устойчивото развитие“. Вж. и съображение 4 от Директива 96/92, както и съображения 3 и 5 от Директива 2009/72.
22      В този смисъл е заключението ми по дело Sabatauskas и др. (C‑239/07, EU:C:2008:344, т. 43). Вж. също решение от 9 октомври 2008 г., Sabatauskas и др. (C‑239/07, EU:C:2008:551, т. 48),
и заключението на генерален адвокат Pitruzzella по дело Електроразпределение Юг (C‑31/18, EU:C:2019:421, т. 43).
23      Решение от 9 октомври 2008 г., Sabatauskas и др. (C‑239/07, EU:C:2008:551, т. 48); заключение на генерален адвокат Pitruzzella по дело Електроразпределение Юг
(C‑31/18, EU:C:2019:421, т. 43).
24      Същото се отнася и за останалите хипотези, които попадат в обхвата на член 2, точка 41.
25      Вж. например член 15 („Активни клиенти“) или член 16 („Граждански енергийни общности“), както и съображения 42—47 от Директивата за вътрешния пазар на електроенергия.
26      Jelgavas autobusu parks е представило декларация пред регулаторния орган, съгласно която при използване на връзката към планираната директна електропроводна линия се гарантира изключването от мрежата.
27      Запитващата юрисдикция иска да определи границите чрез пощенския адрес.
28      Така е например и в текстовете на италиански език: „cliente isolato“, датски език: „isoleret kunde“, и португалски език: „cliente isolado“.