62018CC0730
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL EVGENI TANCHEV
prezentate la 5 martie 2020 (
1
)
Cauza C‑730/18 P
SC
împotriva
Eulex Kosovo
„Recurs – Clauză compromisorie – Personalul contractual al misiunilor internaționale ale Uniunii – Politica externă și de securitate comună – Competența instanțelor Uniunii – Litigiu contractual – Admisibilitate – Noțiunea de act separabil de contextul său contractual – Recalificare parțială a acțiunii – Acțiune în anulare – Răspundere contractuală – Răspundere extracontractuală – Articolele 263, 268, 272 și 340 TFUE”
I. Introducere
1.
Prezenta cauză rezultă dintr‑o dispută între SC, un fost membru al personalului contractual, și misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo (denumită în continuare „Eulex Kosovo”), o misiune internațională a Uniunii în cadrul Politicii Externe și de Securitate Comune (denumită în continuare „PESC”).
2.
În baza clauzei care conferă competență instanțelor Uniunii, cuprinsă în contractul de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, SC a introdus o acțiune în fața Tribunalului Uniunii Europene în temeiul articolului 272 TFUE, prin care a contestat legalitatea deciziilor adoptate de această misiune, potrivit cărora SC nu a promovat un concurs intern și contractul său de muncă nu a fost reînnoit, și a solicitat despăgubiri pe baza răspunderii contractuale și extracontractuale a Uniunii în temeiul articolului 340 TFUE.
3.
Prezentul recurs este introdus de SC împotriva Ordonanței Tribunalului din 19 septembrie 2018, SC/Eulex Kosovo (T‑242/17, EU:T:2018:586, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care Tribunalul a respins acțiunea lui SC. Acesta ridică trei probleme esențiale referitoare, în primul rând, la competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE în contextul PESC; în al doilea rând, la distincția dintre articolele 263 și 272 TFUE, și în al treilea rând, la posibilitatea de a recalifica o acțiune contractuală întemeiată pe articolul 272 TFUE ca acțiune în anulare întemeiată pe articolul 263 TFUE.
4.
Prezentul recurs se adaugă altor cauze aflate pe rolul Curții care ridică probleme similare, chiar dacă nu identice, care se referă la distincția dintre articolele 263 și 272 TFUE și care vizează, de asemenea, asigurarea protecției jurisdicționale efective a reclamanților în litigiile cu instituțiile și cu organismele Uniunii și clarificarea căilor procedurale adecvate care trebuie urmate în această privință (
2
).
5.
În mod fundamental, prezenta cauză invită Curtea să își dezvolte jurisprudența cu privire la aplicarea articolului 272 TFUE și relația acestei dispoziții cu articolul 263 TFUE în cadrul sistemului de căi de atac prevăzut de tratate. Prezenta cauză are, de asemenea, o importanță practică considerabilă pentru acțiunea externă a Uniunii și pentru funcționarea misiunilor internaționale ale Uniunii în întreaga lume.
II. Istoricul cauzei
6.
Istoricul cauzei, astfel cum figurează la punctele 1-15 din hotărârea atacată, poate fi rezumat, pentru necesitățile prezentei cauze, după cum urmează. Este necesar să se furnizeze câteva observații preliminare cu privire la misiunile PSAC și Eulex Kosovo (secțiunea A) și relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo (secțiunea B), înainte de a trece la evenimentele care au condus la procedura în fața Tribunalului (secțiunea C).
A.
Misiunile PSAC și Eulex Kosovo
7.
În domeniul PESC, în conformitate cu titlul V din TUE, politica de securitate și apărare comună (denumită în continuare „PSAC”) (
3
), asigură Uniunii o capacitate operațională de a desfășura misiuni civile și militare în afara Uniunii pentru a îndeplini o serie de sarcini, inclusiv prevenirea conflictelor și menținerea păcii (
4
). Misiunile PSAC „au scopul de a răspunde conflictelor și crizelor externe atunci când acestea apar, sporesc capacitățile partenerilor și în ultimă instanță protejează Uniunea Europeană și cetățenii săi prin intermediul acțiunii externe” (
5
). Conform documentației recente, există 16 misiuni în curs de desfășurare în cadrul PSAC, 10 misiuni civile și 6 misiuni militare, cu un efectiv de peste 5000 de persoane în întreaga lume (
6
).
8.
Statutul juridic al misiunilor PSAC și al personalului acestora diferă de alte entități din cadrul acțiunii externe a Uniunii (
7
). În special, misiunile PSAC sunt legate de Serviciului European de Acțiune Externă (denumit în continuare „SEAE”) (
8
), care este serviciul diplomatic al Uniunii și ajută Înaltul Reprezentant al UE pentru afaceri externe și politica de securitate (denumit în continuare „ÎR”) să realizeze PESC. Cu toate acestea, nu tot personalul misiunilor PSAC face parte din SEAE, al cărui personal intră sub incidența Statutului funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „Statutul funcționarilor”) și Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților (denumit în continuare „RACA”) (
9
). În plus, misiunile din cadrul PSAC nu sunt delegații ale Uniunii înființate în temeiul articolului 221 TFUE pentru a reprezenta Uniunea și ale căror acțiuni sunt în principiu imputabile instituției Uniunii care le‑a delegat (
10
). Misiunile PSAC nu sunt considerate în mod oficial nici agenții ale Uniunii în cadrul PSAC, precum Agenția Europeană de Apărare și Centrul Satelitar al Uniunii Europene, care au propriile statute de personal sau al căror personal este reglementat de Statutul funcționarilor și RACA (
11
).
9.
Eulex Kosovo este o misiune din cadrul PSAC înființată prin Acțiunea comună 2008/124/PESC a Consiliului din 4 februarie 2008 privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, Eulex Kosovo (
12
), astfel cum a fost modificată ultima dată de Decizia (PESC) 2018/856 a Consiliului din 8 iunie 2018 (
13
). Acțiunea comună 2008/124 a fost prelungită de mai multe ori, iar actualul mandat al Eulex Kosovo se desfășoară până la 14 iunie 2020. Eulex Kosovo este cea mai mare misiune civilă lansată până în prezent în cadrul PSAC (
14
).
10.
Potrivit articolului 2 din Acțiunea comună 2008/124, misiunea generală a Eulex Kosovo este să „sprijin[e] anumite instituții ale supremației legii din Kosovo în orientarea acestora către creșterea eficacității, durabilității, multietnicității și responsabilității, fără ingerințe politice și în deplină conformitate cu bunele practici europene și standardele internaționale în materie de drepturi ale omului […] cu scopul de a aloca sarcinile rămase altor instrumente ale UE pe termen lung și de a renunța treptat la funcțiile executive reziduale”.
11.
În temeiul articolelor 7 și 8 din Acțiunea comună 2008/124, comandantul operației civile exercită comanda și controlul asupra misiunii Eulex Kosovo la nivel strategic, în timp ce șeful misiunii își asumă responsabilitatea și exercită comanda și controlul asupra Eulex Kosovo în teatrul de operațiuni și asigură coordonarea și gestionarea curentă a Eulex Kosovo (
15
).
12.
Articolul 9 alineatul (2) din Acțiunea comună 2008/124 prevede că Eulex Kosovo este compusă în principal din personal detașat de statele membre și instituțiile UE. Fiecare stat membru sau instituție a Uniunii suportă cheltuielile corespunzătoare personalului detașat de acesta/aceasta, inclusiv anumite cheltuieli de călătorie și indemnizații, salarii și asigurări medicale (
16
).
13.
În temeiul articolului 9 alineatul (3) din Acțiunea comună 2008/124, astfel cum a fost modificat (
17
), Eulex Kosovo poate recruta de asemenea personal civil internațional și personal local, după caz, pe bază de contract, în cazul în care funcțiile necesare nu sunt asigurate de personalul detașat de statele membre (
18
).
14.
Potrivit articolului 10 alineatul (3) din Acțiunea comună 2008/124, astfel cum a fost modificat (
19
), condițiile de angajare, precum și drepturile și obligațiile personalului internațional și local se stabilesc prin contracte încheiate între Eulex Kosovo și membrii personalului vizați.
15.
Articolul 15a din Acțiunea comună 2008/124, care a fost introdus prin Decizia 2014/349/PESC a Consiliului din 12 iunie 2014 (
20
), prevede că Eulex Kosovo are capacitatea de a achiziționa servicii și bunuri, de a încheia contracte și acorduri administrative, de a angaja personal, de a deține conturi bancare, de a dobândi și a înstrăina active și de a se achita de obligații, precum și de a fi parte la procedurile juridice, după cum este necesar pentru punerea în aplicare a prezentei acțiuni comune.
B.
Relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo
16.
SC este un fost membru al personalului contractual internațional al Eulex Kosovo.
17.
SC a fost angajată de Eulex Kosovo în calitate de procuror, pe baza a cinci contracte succesive pe durată determinată: (1) de la 4 ianuarie 2014 la 14 iunie 2014, (2) de la 15 iunie 2014 la 14 octombrie 2014, (3) de la 15 octombrie 2014 la 14 iunie 2015, (4) de la 15 iunie 2015 la 14 iunie 2016 și (5) de la 15 iunie 2016 la 14 noiembrie 2016.
18.
Primul și al doilea contract de muncă precizează, la articolul 21, că litigiile care decurg din contractele respective sau se referă la acestea sunt de competența instanțelor din Bruxelles, Belgia. Al treilea, al patrulea și al cincilea contract de muncă prevăd, la articolul 21, că litigiile care decurg din contractele respective sau se referă la acestea sunt de competența Curții de Justiție a Uniunii Europene, în temeiul articolului 272 TFUE.
19.
Contractele de muncă conțin clauze care afirmă că Planul operațional al Eulex Kosovo (denumit în continuare „OPLAN”), Conceptul de operațiuni (denumit în continuare „CONOPS”), Codul de conduită (denumit în continuare „COC”) și Procedurile de operare standard (denumit în continuare „POS”) fac parte integrantă din contractele respective (
21
). Acestea sunt documente fundamentale de planificare și de organizare pentru îndeplinirea mandatului Eulex Kosovo și, în general, acestea nu sunt disponibile publicului (
22
).
20.
Contractele de muncă conțin, de asemenea, dispoziții care precizează că, prin semnarea contractului, salariatul confirmă acceptarea și respectarea termenilor și a principiilor prevăzute în contract și în anexele sale și că, în caz de conflict, contractul de muncă prevalează, printre altele, în raport cu OPLAN, CONOPS, COC și SOP (
23
).
21.
În continuare, contractele de muncă prevăd la articolul 20 că orice litigiu declanșat între părți „în ceea ce privește interpretarea sau executarea” acestor contracte este trimis unui organ de arbitraj și acest lucru nu aduce atingere dreptului de a sesiza Curtea de Justiție a Uniunii Europene cu privire la litigiu.
C.
Evenimentele care au condus la procedura în fața Tribunalului
22.
La 28 aprilie 2014, SC a depus o reclamație la Eulex Kosovo împotriva primului raport de evaluare a performanței sale, din 14 aprilie 2014 (denumit în continuare „REP”). Prin intermediul reclamației respective, SC contestă aprecierile conținute în acest raport, făcute de supervizorii săi, inclusiv superiorul său ierarhic, procurorul general al Eulex Kosovo, doamna Novotna, precum și, în mod general, neregulile comise în procedura de evaluare. Prin decizia din 12 august 2014, șeful Eulex Kosovo a admis reclamația și a anulat REP.
23.
Prin scrisoarea din 26 iunie 2014, șeful biroului de resurse umane al Eulex Kosovo (denumit în continuare „șeful biroului de resurse umane”) a notificat‑o pe SC cu privire la faptul că se organiza un concurs intern pentru postul de procuror (denumit în continuare „concursul intern din anul 2014”). Această scrisoare a indicat, printre altele, că, în urma revizuirii necesităților operaționale ale Eulex Kosovo și a aprobării OPLAN de către statele membre la 24 iunie 2014, a avut loc o restructurare a Eulex Kosovo, având ca urmare reducerea numărului de posturi disponibile. SC a participat la acest concurs și nu a fost selectată.
24.
La 25 august 2014, SC a depus o reclamație la Eulex Kosovo împotriva rezultatului concursului intern din anul 2014. În cadrul acestei reclamații, SC a contestat, printre altele, componența comitetului de selecție în fața căruia a susținut interviul și prezența doamnei Novotna în cadrul acestui comitet, având în vedere implicarea acesteia în procedura privind reclamația împotriva raportului de evaluare al lui SC, precum și prejudecata acesteia cu privire la SC. Prin decizia din 4 septembrie 2014, șeful misiunii a admis această reclamație și a anulat concursul intern din anul 2014, pentru motivul că doi membri ai comitetului de selecție aveau aceeași naționalitate, cu încălcarea SOP privind selecția personalului.
25.
În cursul anului 2014, Eulex Kosovo i‑a solicitat lui SC să susțină un examen de conducere a unui vehicul. SC a picat de trei ori acest examen în cursul acelui an. În luna octombrie 2014, SC a furnizat șefului biroului de resurse umane al Eulex Kosovo documente care atestau un handicap la nivelul mâinii. În luna noiembrie 2015 și în luna februarie 2016, reclamanta a primit noi solicitări din partea Eulex Kosovo de a susține examenul menționat.
26.
La 24 iunie 2016, șeful biroului de resurse umane al Eulex Kosovo a notificat‑o pe SC că a fost planificat un nou concurs intern pentru postul de procuror (denumit în continuare „concursul intern din anul 2016”). Acea scrisoare a indicat, printre altele, că, în urma revizuirii necesităților operaționale ale Eulex Kosovo și a aprobării OPLAN de către statele membre la 17 iunie 2016 și a Planului de desfășurare de către comandantul operației civile la 20 iunie 2016, a avut loc o restructurare a Eulex Kosovo, cu consecința reducerii posturilor disponibile.
27.
La 19 iulie 2016, SC a susținut interviul în fața comitetului de selecție pentru concursul intern. Înaintea și în timpul interviului, SC a contestat componența comitetului, din cauza implicării doamnei Novotna în cele două contestații anterioare formulate de SC împotriva REP și a concursului intern din anul 2014.
28.
Prin scrisoarea din 30 septembrie 2016 a șefului biroului de resurse umane, SC a fost informată că nu a promovat concursul intern din anul 2016 (denumită în continuare „decizia privind concursul intern din anul 2016”) și, prin urmare, contractul acesteia urma să expire la 14 noiembrie 2016, fără să fie reînnoit (denumită în continuare „decizia privind nereînnoirea contractului de muncă”) (denumite în continuare, împreună, „deciziile contestate”).
29.
La 10 octombrie 2016, reclamanta a introdus o reclamație la Eulex Kosovo împotriva deciziilor contestate. SC a susținut în esență că prezența doamnei Novotna în comitetul de selecție al concursului intern din anul 2016 a făcut ca procesul să fie incorect și inexact, și astfel a încălcat dispozițiile SOP privind selecția personalului, împreună cu SOP privind principiile și procesul de reconfigurare (denumite în continuare „SOP privind reconfigurarea”).
30.
Prin decizia din 31 octombrie 2016, șeful misiunii a respins reclamația menționată, considerând că principiile de selecție a personalului nu au fost încălcate. În această decizie, șeful misiunii a arătat că nu a putut fi constatat niciun conflict de interese. Acesta a adăugat că rezultă din anexa 13 la OPLAN că șeful diviziei executive și procurorul‑șef al Eulex Kosovo trebuie să fie membri ai comitetului de selecție al concursului și că acest comitet trebuie să fie același pentru toți candidații.
31.
Ca răspuns la această decizie, la 1 noiembrie 2016 SC a trimis o cerere de arbitraj șefului misiunii, în temeiul articolului 20 alineatul (2) din contractul său de muncă. Prin scrisoarea din 14 noiembrie 2016, șeful misiunii a respins această cerere.
III. Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
32.
Prin cererea introductivă depusă la 25 aprilie 2017, SC a introdus o acțiune în fața Tribunalului, prin care a solicitat:
–
constatarea faptului că Eulex Kosovo și‑a încălcat obligațiile contractuale în executarea contractului și în aplicarea OPLAN, a CONOPS, a SOP privind reorganizarea și a SOP privind selecția personalului și principiile contractuale ale echității și bunei‑credințe;
–
constatarea faptului că Eulex Kosovo și‑a încălcat obligațiile extracontractuale față de SC, inclusiv dreptul său la condiții de muncă echitabile și corecte în temeiul articolului 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și dreptul său la o bună administrare, inclusiv principiul imparțialității, în temeiul articolului 41 din cartă;
–
declararea nelegalității deciziilor contestate;
–
obligarea Eulex Kosovo la plata unei compensații către SC pentru prejudiciul material și moral suferit; și
–
obligarea Eulex Kosovo la plata cheltuielilor de judecată, majorate cu dobânzi de 8 %.
33.
SC și‑a structurat cererea în două părți. Prima parte privea o cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE, constând în cinci motive (
24
). A doua parte privea o cerere de despăgubire întemeiată pe articolul 340 TFUE pentru repararea prejudiciului rezultat din încălcarea de către Eulex Kosovo a obligațiilor sale contractuale și extracontractuale.
34.
Prin act separat depus la 24 august 2017, Eulex Kosovo a ridicat o excepție de inadmisibilitate prin care a susținut în esență că Tribunalul nu era competent în ceea ce privește acțiunea, întrucât aceasta s‑a referit parțial la contractele care prevăd competența instanțelor din Bruxelles. La 20 octombrie 2017, SC a depus observații cu privire la această excepție.
35.
Prin ordonanța atacată, Tribunalul a respins în totalitate acțiunea lui SC. În temeiul articolului 126 din Regulamentul său de procedură, Tribunalul a decis, fără a fi necesar să se examineze excepția de inadmisibilitate invocată de Eulex Kosovo, că acțiunea este, în parte, vădit inadmisibilă și, în parte, vădit nefondată (punctele 22, 23 și 77 din ordonanța atacată).
36.
În ordonanța atacată, Tribunalul a considerat că cererea a fost structurată în patru capete de cerere (punctele 24-30 din ordonanța atacată). În primul rând, acesta a respins al treilea capăt de cerere privind nelegalitatea deciziilor atacate ca fiind vădit inadmisibil (punctele 31-52 din ordonanța atacată), considerând, în esență, că respectivele decizii nu pot fi atacate în temeiul articolului 272 TFUE și că, chiar dacă această cerere ar fi fost recalificată ca acțiune în anulare în temeiul articolului 263 TFUE, ea a fost depusă tardiv.
37.
Tribunalul a respins primul și al doilea capăt de cerere privind răspunderea contractuală și extracontractuală (punctele 53-69 din ordonanța atacată) și al patrulea capăt de cerere privind despăgubirea pentru prejudiciu (punctele 70-76 din ordonanța atacată) ca fiind, în parte, vădit inadmisibile și, în parte, vădit nefondate. De asemenea, acesta a obligat‑o pe SC la plata cheltuielilor de judecată.
38.
Motivele ordonanței atacate vor fi reproduse, dacă este necesar, în analiza motivelor de recurs invocate.
IV. Procedura în fața Curții de Justiție
39.
Prin recursul depus la 23 noiembrie 2018, SC solicită Curții anularea ordonanței atacate, admiterea acțiunii, cu excepția celui de al cincilea motiv (
25
) și, în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal. SC solicită de asemenea obligarea Eulex Kosovo la plata cheltuielilor de judecată.
40.
În memoriul său în apărare depus la 7 mai 2019, Eulex Kosovo solicită Curții respingerea recursului sau, în subsidiar, în cazul în care Curtea anulează ordonanța atacată, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal. De asemenea, acesta solicită Curții obligarea lui SC la plata cheltuielilor de judecată.
41.
Prin decizia din 22 mai 2019, președintele Curții a respins cererea SC de a depune o replică.
42.
SC și Eulex Kosovo au participat la ședința în fața Curții din 6 noiembrie 2019.
V. Analiză
43.
SC invocă cinci motive de recurs. Primul motiv se întemeiază pe recalificarea celui de al treilea capăt de cerere întemeiat pe articolul 272 TFUE ca acțiune în anulare în temeiul articolului 263 TFUE. Al doilea motiv se întemeiază pe refuzul Tribunalului de a se recunoaște competent în temeiul articolului 272 TFUE. Al treilea motiv se întemeiază pe neexaminarea unei serii de argumente referitoare în principal la încălcarea SOP. Al patrulea motiv se întemeiază pe aprecierea incorectă a cererilor de despăgubire rezultate din deciziile atacate ca inadmisibile pentru motivul că acțiunea în anulare împotriva acestor decizii a fost inadmisibilă. Al cincilea motiv se întemeiază pe aprecierea incorectă a cererilor de despăgubire rezultate din solicitările repetate de a susține examene de conducere.
44.
Ne vom concentra mai jos pe analiza primului și a celui de al doilea motiv de recurs (în ordine inversă), care, în opinia noastră, trebuie admise. Soarta celui de al treilea și a celui de al patrulea motiv de recurs va depinde, la rândul său, în esență de decizia Curții cu privire la primul și la cel de al doilea motiv de recurs. Mai exact, în ceea ce privește al treilea motiv de recurs, SC reproșează Tribunalului că nu a examinat argumentele sale referitoare în special la încălcarea POS; întrucât aceste argumente au fost prezentate în susținerea unei cereri care a fost considerată inadmisibilă de Tribunal, acest motiv nu poate avea succes dacă Curtea respinge al doilea motiv de recurs. În ceea ce privește al patrulea motiv de recurs, SC critică faptul că Tribunalul a dedus că anumite cereri sunt inadmisibile, întrucât au fost strâns legate de cererea de anulare care a fost declarată inadmisibilă, în timp ce Tribunalul a recalificat în mod greșit acțiunea admisibilă întemeiată pe articolul 272 TFUE ca o acțiune inadmisibilă întemeiată pe articolul 263 TFUE; astfel, acest motiv nu poate avea succes dacă Curtea respinge primul și al doilea motiv de recurs. În consecință, considerăm că nu este necesară abordarea separată a celui de al treilea și a celui de al patrulea motiv de recurs în prezentele concluzii. Considerăm că al cincilea motiv de recurs este nefondat. În aceste împrejurări, considerăm că decizia atacată ar trebui anulată în parte și că dosarul va trebui trimis spre rejudecare Tribunalului.
45.
Înainte de a trece la analiza motivelor de recurs (secțiunile B, C și D), este necesară verificarea competenței Curții de a se pronunța cu privire la prezenta acțiune (secțiunea A).
A.
Competența Curții
46.
Părțile nu contestă competența Curții de a soluționa prezenta cauză (
26
). Cu toate acestea, potrivit unei jurisprudențe constante, o problemă referitoare la competența instanțelor Uniunii trebuie invocată din oficiu de Curte, chiar dacă niciuna dintre părți nu i‑a solicitat acest lucru (
27
).
47.
Având în vedere că Eulex Kosovo este o misiune în cadrul PSAC care operează în domeniul PESC, pare necesar să se analizeze, în primul rând, dacă competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE ar putea fi afectată de normele care limitează competența instanțelor Uniunii în domeniul PESC în conformitate cu articolul 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și articolul 275 primul paragraf TFUE. Vom aborda în continuare sfera de competență a Curții în temeiul articolului 272 TFUE în legătură cu contractele de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, împreună cu capacitatea juridică a Eulex Kosovo de a fi parte la prezenta procedură.
48.
Trebuie remarcat de la bun început că nu pare să existe încă nicio jurisprudență a Curții care să abordeze în mod specific competența instanțelor Uniunii cu privire la acțiunile întemeiate pe articolul 272 TFUE în raport cu restricțiile impuse competenței acestora în domeniul PESC.
49.
Astfel cum a statuat Curtea, în temeiul articolului 24 alineatul (1) al doilea paragraf TUE și al articolului 275 primul paragraf TFUE, instanțele Uniunii nu sunt, în principiu, competente în ceea ce privește dispozițiile referitoare la PESC și în ceea ce privește actele adoptate în temeiul acestor dispoziții (
28
). Cu toate acestea, întrucât articolele menționate introduc o derogare de la regula competenței generale în temeiul articolului 19 TUE, acestea trebuie să fie interpretate restrictiv (
29
).
50.
Există de asemenea o jurisprudență cu privire la problemele de competență referitoare la PESC, potrivit căreia faptul că PESC este implicată în împrejurările unei anumite cauze nu înseamnă în mod automat că se aplică restricțiile impuse competenței Curții în temeiul articolului 24 alineatul (1) TUE și al articolului 275 TFUE (
30
). Întrucât această jurisprudență se referă în parte la misiuni din cadrul PSAC, este util să se stabilească puncte esențiale ale anumitor hotărâri pentru prezenta cauză.
51.
De exemplu, în Hotărârea Elitaliana/Eulex Kosovo (
31
), Curtea a confirmat competența instanțelor Uniunii de a se pronunța asupra unei acțiuni în anulare și în despăgubiri formulate de reclamant pe baza atribuirii de către Eulex Kosovo unui alt ofertant a unui contract de achiziții publice pentru servicii de susținere cu ajutorul elicopterelor. Curtea a constatat că măsurile în litigiu, a căror anulare era solicitată ca urmare a unei încălcări a normelor de drept aplicabile contractelor de achiziții publice ale Uniunii, se raportau la atribuirea unui contract de achiziții publice care determina cheltuieli suportate din bugetul Uniunii și, astfel, contractul în cauză intra sub incidența dispozițiilor Regulamentului financiar (
32
). În aceste împrejurări, Curtea a statuat că articolul 24 alineatul (1) TUE și articolul 275 TFUE nu exclud competența sa de a interpreta și de a aplica dispozițiile Regulamentului financiar al Uniunii în materia atribuirii contractelor de achiziții publice.
52.
În plus, în Hotărârea H/Consiliul și alții (
33
), Curtea a confirmat competența instanțelor Uniunii de a se pronunța asupra unei acțiuni în anulare și în despăgubiri introdusă de un membru al personalului detașat al unei misiuni civile din cadrul PSAC, misiunea de poliție a Uniunii Europene în Bosnia și Herțegovina, cu privire la deciziile luate de șeful misiunii de schimbare a repartizării sale pe un post într‑un birou regional al acestei misiuni. Curtea a decis că, deși deciziile atacate au fost stabilite în contextul PESC și legate de o acțiune operațională hotărâtă și desfășurată în cadrul PESC, acestea au constituit, de asemenea, acte de gestionare a personalului ca orice decizie similară adoptată de instituțiile Uniunii în cadrul exercitării competențelor proprii. În aceste împrejurări, restricțiile privind competența Curții în cadrul PESC nu se opun controlului judiciar al actelor de gestionare a personalului referitoare la membrii personalului detașat de statele membre, în cazul în care instanțele Uniunii sunt competente, în temeiul articolului 270 TFUE, să controleze astfel de acte atunci când acestea îi vizează pe membrii personalului detașat de instituțiile Uniunii. În caz contrar, dacă un singur act de gestionare a personalului referitor la operațiunile „pe teren” privește în același timp agenți detașați de statele membre și agenți detașați de instituțiile Uniunii, decizia adoptată în privința celor dintâi ar putea fi ireconciliabilă cu cea adoptată de instanța Uniunii în privința celor din urmă.
53.
Pe această bază, observăm că cauzele anterioare au vizat acțiuni în anulare și în despăgubiri introduse în temeiul articolului 263 TFUE și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE, și nu au ridicat problema posibilei aplicări a articolului 272 TFUE, întrucât nu exista nicio relație contractuală în discuție între părțile din procedurile respective. În plus, împrejurările care au condus la Hotărârea H/Consiliul și alții au vizat un membru al personalului detașat, iar nu unul al personalului contractual al unei misiuni civile din cadrul PSAC, și hotărârea Curții a urmărit în parte evitarea unui tratament ireconciliabil în soluționarea litigiilor referitoare la personalul detașat de către statele membre și instituțiile Uniunii. Se poate deduce în continuare din această hotărâre că articolul 24 alineatul (1) TUE și articolul 275 TFUE nu se opun competenței instanțelor Uniunii de a se pronunța cu privire la acțiuni referitoare la gestionarea generală de către misiunile civile din cadrul PSAC a personalului lor, chiar și atunci când această gestionare privește operațiuni „pe teren” (
34
). Vom reveni ulterior în analiza noastră la acest aspect (a se vedea punctul 138 din prezentele concluzii).
54.
În consecință, jurisprudența menționată mai sus susține opinia potrivit căreia limitele impuse competenței instanțelor Uniunii în cadrul PESC, în temeiul articolului 24 alineatul (1) TUE și al articolului 275 TFUE, nu se opun competenței Curții în temeiul unei clauze compromisorii în sensul articolului 272 TFUE în împrejurările prezentei cauze (
35
).
55.
Desigur, încheierea de contracte de muncă de către Eulex Kosovo, precum cele din prezenta cauză, este prevăzută de Acțiunea comună 2008/124 de stabilire a acestei misiuni, a cărei bază juridică intră în sfera PESC (a se vedea punctul 14 din prezentele concluzii). Cu toate acestea, rezultă din articolul 272 TFUE, în temeiul căruia instanțelor Uniunii li s‑a conferit competența de a se pronunța în temeiul „unei clauze compromisorii cuprinsă într‑un contract de drept public sau de drept privat, încheiat de Uniune sau în numele acesteia”, că această dispoziție nu intră în domeniul de aplicare al PESC și se aplică, în general, unor tipuri diverse de contracte, inclusiv contracte de muncă ce implică personalul (
36
). În plus, competența instanțelor Uniunii în temeiul articolului 272 TFUE este întemeiată pe contractul încheiat între părți, spre deosebire de un act adoptat în cadrul PESC pe baza dispozițiilor tratatului.
56.
Mai mult, deși contractele de muncă din prezenta cauză pot fi încheiate în contextul PESC, acestea constituie în esență acte tipice de gestionare a personalului în organizarea resurselor umane de către Eulex Kosovo. Constatarea faptului că competența instanțelor Uniunii în temeiul articolului 272 TFUE este exclusă doar pentru că contractul de muncă este stabilit în contextul PESC ar părea să contravină intenției exprese a părților de a stabili competența instanțelor Uniunii în virtutea clauzei compromisorii cuprinse în contract și ar putea să golească de conținut articolul 272 TFUE.
57.
În consecință, trebuie să se considere că competența Curții în baza unei clauze compromisorii în temeiul articolului 272 TFUE în împrejurările din prezenta cauză nu este exclusă de limitările impuse competenței sale, prin derogare, în cadrul PESC în temeiul articolului 24 alineatul (1) TUE și articolul 275 TFUE.
58.
De asemenea, nu există nicio îndoială că Eulex Kosovo poate avea calitatea de parte la această procedură sau că competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE se poate extinde la toate contractele de muncă din prezenta cauză.
59.
Articolul 15a din Acțiunea comună 2008/124, astfel cum a fost introdus prin Decizia 2014/349, aplicabilă începând cu 12 iunie 2014 (a se vedea punctul 15 din prezentele concluzii), conferă Eulex Kosovo capacitatea de a încheia contracte și de a fi parte la procedurile juridice, conferindu‑i astfel capacitate juridică. Rezultă de asemenea din articolul 9 alineatul (3) din Acțiunea comună 2008/124, precum și din articolul 10 alineatul (3) al acesteia, care se aplică de asemenea din 12 iunie 2014 (a se vedea punctele 13 și 14 din prezentele concluzii), că Eulex Kosovo poate recruta personal pe bază de contract, și că condițiile de angajare și drepturile și obligațiile acestui personal se stabilesc prin contracte încheiate între acesta și respectivul membru al personalului. În consecință, în conformitate cu modificările introduse prin Decizia 2014/349, Eulex Kosovo are capacitate juridică și poate avea calitatea de pârâtă în prezenta procedură (
37
).
60.
În plus, astfel cum se arată în observațiile scrise ale părților (
38
), din Hotărârea Jenkinson/Consiliul și alții (denumită în continuare „Hotărârea Jenkinson”) (
39
) rezultă că Curtea este competentă să se pronunțe cu privire la litigiile care decurg din relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo, chiar dacă această relație se poate referi parțial la evenimente care au loc în perioadele acoperite de primul și al doilea contract de muncă, care stabilesc competența instanțelor din Bruxelles (a se vedea punctul 18 din prezentele concluzii).
61.
Hotărârea Jenkinson (
40
) privea o acțiune bazată în principal pe articolul 272 TFUE, introdusă de un fost membru al personalului contractual internațional al anumitor misiuni internaționale ale UE, inclusiv Eulex Kosovo. Reclamantul a solicitat în special o despăgubire pentru utilizarea abuzivă de contracte de muncă pe durată determinată succesive și concedierea abuzivă pe baza deciziei de a nu i se reînnoi contractul de muncă. Numai ultimul contract de muncă între reclamant și Eulex Kosovo a conținut o clauză compromisorie în temeiul articolului 272 TFUE, în timp ce toate contractele de muncă anterioare au prevăzut competența instanțelor din Bruxelles.
62.
În hotărârea sa (
41
), Curtea a amintit că instanțele Uniunii pot soluționa, în principiu, numai cererile care derivă din contractul încheiat de Uniune și care conține clauza compromisorie sau care au legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contract. Cu toate acestea, în prezența unui raport de muncă ce se concretizează într‑o serie de contracte de muncă succesive, faptul că contractele precedente nu au conținut o clauză compromisorie nu poate opri Curtea să țină seama, în aprecierea raporturilor existente între părți, de ansamblul contractelor încheiate. În consecință, competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE este susceptibilă să se extindă la contractele de muncă anterioare care prevăd competența instanțelor naționale, cu condiția ca acțiunea introdusă să conțină cereri care derivă din contractul care include clauza compromisorie sau care au o legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contact, astfel cum a fost cazul în procedura respectivă.
63.
În prezenta cauză, pe baza Hotărârii Jenkinson, competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE se poate extinde la toate contractele de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, având în vedere că cererile lui SC sunt legate de existența unui singur raport de muncă continuu care implică o serie de cinci contracte succesive și se bazează pe contractele care conțin clauza compromisorie. Vom reveni ulterior în analiza noastră la această hotărâre (a se vedea punctele 105-107 și 138 din prezentele concluzii).
64.
Având în vedere considerentele de mai sus, considerăm că Curtea este competentă să soluționeze prezenta cauză.
B.
Al doilea motiv de recurs (referitor la distincția dintre articolele 263 și 272 TFUE)
1. Scurt rezumat al argumentelor părților
65.
Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, prin care se invocă o încălcare a articolul 272 TFUE, a dreptului la o cale de atac efectivă în temeiul articolului 47 din cartă și a principiului egalității de tratament, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 31, 37, 40, 42, 43, 45, 46 și 64 din hotărârea atacată atunci când a refuzat să se recunoască competent în temeiul articolului 272 TFUE, în privința celui de al treilea capăt de cerere referitor la nelegalitatea deciziilor contestate, și să examineze fondul cauzei. Acest al doilea motiv de recurs se împarte în trei aspecte.
66.
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a soluționat problema dacă era competent să aprecieze situația de fapt din perioada acoperită de clauză în primul și în cel de al doilea contract de muncă, ce confereau competența instanțelor din Bruxelles, în timp ce din Hotărârea Jenkinson rezultă că acesta este competent în temeiul articolului 272 TFUE.
67.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat că cererea lui SC prin care se urmărea constatarea nelegalității deciziilor atacate a constituit o acțiune în anulare, în timp ce căile de atac adecvate în temeiul articolului 272 TFUE sunt constatări cu privire la încălcarea unor obligații contractuale (
42
).
68.
Prin cel de al treilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că deciziile atacate erau măsuri administrative separabile de contract. Decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 a fost luată pe baza SOP, care sunt parte integrantă a contractului de muncă, în temeiul articolului 1.2 din acesta și constituie legea aplicabilă acestui contract (
43
). Tribunalul ar fi reținut în mod greșit că SC nu a invocat niciun motiv întemeiat pe dispoziții contractuale, întrucât SC a invocat mai multe motive întemeiate pe încălcarea normelor care reglementează relația contractuală, inclusiv SOP. Mai mult, simpla absență din contract a unei clauze care prevede reînnoirea sa nu are nicio influență asupra faptului că decizia de a nu reînnoi contractul de muncă este contractuală. În plus, SC a subliniat în ședință că SOP sunt contractuale în legătură cu raportul de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, iar clauza compromisorie ar fi lipsită de obiect dacă s‑ar limita pur și simplu la contractul propriu‑zis.
69.
SC adaugă că abordarea Tribunalului nu este conformă cu jurisprudența (
44
) și duce la împiedicarea personalului contractual al misiunilor PSAC de a contesta majoritatea litigiilor de muncă în fața instanțelor Uniunii. Prin excluderea singurei căi aparente de care dispun astfel de membri ai personalului pentru contestarea deciziilor adoptate împotriva lor în temeiul articolului 272 TFUE, abordarea Tribunalului încalcă dreptul SC la o cale de atac efectivă, garantat prin articolul 47 din cartă, și cu principiul egalității de tratament, în măsura în care dreptul de a introduce o acțiune în anulare a fost acordat personalului detașat al misiunilor PSAC (
45
).
70.
Eulex Kosovo susține că abordarea Tribunalului este conformă cu jurisprudența constantă potrivit căreia articolul 272 TFUE trebuie interpretat în mod restrictiv (
46
). Decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 a fost rezultatul unei decizii de restructurare adoptate în Consiliu și oficializate în cadrul OPLAN și, prin urmare, poate fi separată de contract. Eulex Kosovo nu contestă faptul că OPLAN, CONOPS, COC și SOP sunt o parte integrantă a contractului de muncă, dar respinge afirmația SC potrivit căreia aceste documente sunt contractuale, întrucât, astfel cum a subliniat în ședință, acestea sunt documente operaționale generale și nu sunt negociate de părți.
71.
În plus, Eulex Kosovo susține că Tribunalul nu a încălcat dreptul SC la o cale de atac efectivă și la tratament egal, întrucât SC avea dreptul de a introduce o acțiune în anulare în temeiul articolului 263 TFUE. În plus, cazurile la care se referă SC sunt caracterizate de împrejurări diferite și sunt încă pendinte în fața instanțelor competente.
2. Analiza celui de al doilea motiv de recurs
72.
Trebuie să precizăm de la bun început că, în timp ce al treilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs trebuie să fie luat în considerare în mod serios, primul și cel de al doilea aspect ale acestui motiv de recurs pot fi respinse rapid.
73.
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC susține că Tribunalul nu a specificat, având în vedere Hotărârea Jenkinson, dacă ar putea ține seama de fapte care au avut loc în perioada în care contractele de muncă nu includeau clauze compromisorii care prevăd competența instanțelor Uniunii. Considerăm că nu a fost necesar ca Tribunalul să se pronunțe asupra acestei chestiuni pentru a evalua dacă deciziile atacate erau măsuri separabile de contract, întrucât nu s‑a pretins că legătura lor cu contractul rezultă din această perioadă. Prin urmare, propunem ca primul aspect al celui de al doilea motiv de recurs să fie respins ca neîntemeiat.
74.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC pare să critice faptul că Tribunalul a exclus posibilitatea ca o acțiune în temeiul articolului 272 TFUE să aibă caracter declarativ. Cu toate acestea, Tribunalul nu a luat o poziție cu privire la această întrebare și s‑a bazat pe natura deciziilor atacate, mai degrabă decât pe natura cererilor formulate împotriva acestora. Prin urmare, propunem ca al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs să fie respins ca neîntemeiat.
75.
Prin intermediul celui de al treilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs, SC pune în discuție aprecierea de către Tribunal a deciziilor atacate ca măsuri separabile de contract, care nu ar putea fi atacate în temeiul articolului 272 TFUE.
76.
Trebuie să subliniem că acest aspect al celui de al doilea motiv de recurs ridică probleme complexe care încă nu au fost soluționate în jurisprudența Curții, referitoare la distincția dintre actele care pot fi atacate în cadrul acțiunilor întemeiate pe articolele 263 și 272 TFUE, în contextul unui conflict de muncă ce implică un fost membru al personalului contractual al unei misiuni civile din cadrul PSAC. Complexitatea prezentei cauze decurge în special din faptul că actele în discuție se situau într‑un context administrativ și nu s‑au bazat pe nicio dispoziție specifică a contractului de muncă încheiat între părți.
77.
Considerăm că al treilea aspect al celui de al doilea motiv este fondat și că ordonanța atacată ar trebui anulată pe această bază. Motivele pentru care am ajuns la această concluzie sunt următoarele.
78.
În primul rând, trebuie reamintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 272 TFUE constituie o dispoziție specifică ce permite sesizarea instanțelor Uniunii în baza unei așa‑numite clauze compromisorii prevăzute de părți pentru contractele de drept public sau de drept privat (
47
). Întrucât aceste litigii se încadrează în competența generală a instanțelor naționale în temeiul articolului 274 TFUE, cu excepția cazurilor în care există o clauză compromisorie, competența instanțelor Uniunii în temeiul articolului 272 TFUE derogă de la dreptul comun și, prin urmare, se interpretează în mod restrictiv (
48
). De asemenea, această competență este determinată exclusiv prin raportare la articolul 272 TFUE și termenii clauzei compromisorii și nu poate fi afectată de dispoziții de drept intern care ar putea exclude competența instanțelor Uniunii (
49
). Rezultă că instanțele Uniunii pot soluționa numai cererile care derivă din contractul încheiat cu Uniunea, și care conține clauza compromisorie sau cereri care au legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contract (
50
).
79.
În schimb, articolul 263 TFUE permite instanțelor Uniunii să controleze legalitatea actelor adoptate de instituțiile sau organismele Uniunii prin intermediul unei acțiuni în anulare care intră în competența lor exclusivă (
51
). Conform jurisprudenței, acțiunea în anulare este disponibilă împotriva tuturor actelor adoptate de instituțiile și organismele Uniunii, indiferent de natura sau de forma acestora, care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația sa juridică (
52
).
80.
În consecință, Curtea a stabilit criterii pentru a distinge tipurile de acte care pot fi atacate în temeiul articolelor 263 și 272 TFUE. În special, în linia unei jurisprudențe inițiate în mare parte de Hotărârea Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia (denumită în continuare „Hotărârea Lito”) (
53
), Curtea a statuat că în cazul unui contract între un reclamant și una dintre instituții nu poate fi introdusă o acțiune în anulare în temeiul articolului 263 TFUE „decât dacă actul atacat urmărește să producă efecte juridice obligatorii care se situează în afara raportului contractual dintre părți și care implică exercitarea prerogativelor de putere publică conferite instituției contractante în calitatea sa de autoritate administrativă”.
81.
În această privință, Curtea a motivat că, dacă instanțele Uniunii s‑ar considera competente să se pronunțe cu privire la anularea actelor care se înscriu într‑un cadru pur contractual, aceasta ar risca nu numai să lipsească de sens articolul 272 TFUE, dar și, în cazurile în care contractul nu ar cuprinde o astfel de clauză, să extindă competența jurisdicțională a acestora dincolo de limitele stabilite de articolul 274 TFUE, care încredințează instanțelor naționale competența de drept comun pentru soluționarea unor astfel de litigii (
54
).
82.
Pe această bază, Curtea a statuat că o acțiune care contestă o notă de debit nu se poate întemeia pe articolul 263 TFUE. Această notă se înscrie în contextul contractului, întrucât are ca obiect recuperarea unei creanțe care își are temeiul în clauzele contractului respectiv. Această notă nu poate fi asimilată unui titlu executoriu în temeiul articolului 299 TFUE, de care se poate prevala o instituție în ipoteza în care debitorul nu și‑ar executa obligația la data stabilită a scadenței. Astfel, această notă nu produce efecte juridice a căror origine s‑ar afla în exercitarea prerogativelor de putere publică, ci, dimpotrivă, trebuie considerată ca fiind indisociabil legată de raporturile contractuale care există între părți (
55
).
83.
În plus, Curtea a ajuns la concluzii similare în împrejurări care implică relații contractuale triunghiulare în care reclamantul nu a încheiat un contract direct cu o instituție, ci cu o parte cocontractantă în contextul unui contract încheiat între partea respectivă și Uniune. În acest caz, Curtea a statuat că actele adoptate de instituție cu privire la performanțele nesatisfăcătoare ale reclamantului, reducerea salariului și încetarea activității nu sunt acte atacabile în temeiul articolului 263 TFUE, întrucât toate efectele unor astfel de acte sunt produse și epuizate în cadrul relației contractuale dintre instituție și cealaltă parte contractantă, în raport cu care reclamantul este un terț (
56
).
84.
De asemenea, trebuie subliniat faptul că jurisprudența referitoare la distincția dintre articolul 272 TFUE și articolul 263 TFUE se leagă de jurisprudența referitoare la distincția dintre articolul 272 TFUE și articolul 268 TFUE (
57
), care conferă competență exclusivă instanțelor Uniunii să soluționeze acțiunile privind răspunderea extracontractuală a Uniunii (
58
). În special, Curtea a decis că, pentru a determina natura contractuală sau extracontractuală a litigiului în scopul stabilirii competenței instanțelor Uniunii, acestea trebuie să verifice, prin raportare la diverse aspecte din dosar, cum ar fi în special norma de drept pretins încălcată, natura prejudiciului invocat, comportamentul imputat și raporturile juridice existente între părțile în cauză, dacă între acestea există „un veritabil context contractual, legat de obiectul litigiului, a cărui examinare aprofundată se dovedește indispensabilă pentru soluționarea acțiunii menționate”. De asemenea, Curtea a subliniat faptul că instanțele Uniunii nu se pot întemeia pur și simplu pe normele invocate de părți, întrucât acest lucru ar face ca natura litigiului și instanța competentă să poată fi schimbate pe baza normelor invocate de părți.
85.
Al treilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs trebuie analizat în lumina jurisprudenței de mai sus.
86.
În prezenta cauză, observăm că, la punctele 35, 36 și 42 din ordonanța atacată, Tribunalul s‑a referit la condițiile stabilite în jurisprudența Curții, și în special la Hotărârea Lito, pentru a stabili dacă deciziile atacate intră în sfera de aplicare a relației contractuale dintre părți.
87.
Cu toate acestea, considerăm că constatările Tribunalului de la punctele 37-45 din ordonanța atacată, în sensul că aceste decizii trebuie privite ca măsuri separabile de această relație contractuală, sunt viciate de o eroare de drept.
88.
Trebuie amintit că deciziile atacate privesc eșecul lui SC la concursul intern din anul 2016 și nereînnoirea contractului de muncă al acesteia. Ca atare, deciziile atacate sunt acte adoptate de Eulex Kosovo care se referă la relația contractuală a SC cu Eulex Kosovo. Acțiunea SC introdusă în fața instanțelor Uniunii urmărește controlul judiciar al deciziei șefului misiunii de confirmare a deciziilor atacate în conformitate cu dispozițiile OPLAN și POS (a se vedea punctul 30 din prezentele concluzii).
89.
Având în vedere jurisprudența Curții, în special criteriile stabilite în Hotărârea Lito, există indicii puternice că deciziile atacate se înscriu în cadrul contractual dintre SC și Eulex Kosovo. După cum vom argumenta mai jos, aceste decizii se bazează pe drepturile și obligațiile care decurg din contractul de muncă dintre SC și Eulex Kosovo și se referă în esență la executarea contractului respectiv. În consecință, deciziile atacate nu produc efecte juridice care decurg din exercitarea prerogativelor de autoritate publică de către Eulex Kosovo, ci ar trebui considerate mai degrabă ca fiind inseparabil legate de relațiile contractuale dintre SC și Eulex Kosovo. Contrar celor susținute de Eulex Kosovo, deși articolul 272 TFUE este interpretat în mod restrictiv, astfel cum se menționează la punctul 78 din prezentele concluzii, el acoperă în mod clar litigiile care decurg din contract sau sunt legate direct de obligațiile care decurg din acesta, cum este cazul în speță.
a) Decizia referitoare la concursul intern din anul 2016
90.
La punctele 38-42 din ordonanța atacată, Tribunalul a constatat că decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 nu s‑a bazat pe prevederile contractului de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, ci a fost adoptată de comitetul de selecție al concursului intern din anul 2016 în contextul schemei de reducere a personalului în baza OPLAN și a planului de desfășurare, și a rezultat dintr‑o decizie administrativă de a desfășura acest concurs. Prin urmare, decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 era detașabilă de contract.
91.
La punctul 43 din ordonanța atacată, Tribunalul a constatat de asemenea că motivele lui SC în susținerea celui de al treilea capăt de cerere nu s‑au bazat pe prevederile contractului de muncă dintre SC și Eulex Kosovo, ci au invocat presupuse vicii specifice actelor administrative.
92.
Suntem de acord cu SC că această abordare este eronată.
93.
În primul rând, Tribunalul s‑a bazat în mare parte pe contextul administrativ al deciziei referitoare la concursul intern din anul 2016, și anume faptul că această decizie a rezultat din decizii ale Consiliului și ale comandantului operației civile privind reducerea personalului, din care a dedus că această decizie a fost adoptată în acest context, mai degrabă decât în contextul relației contractuale dintre părți. Cu toate acestea, Tribunalul nu a evaluat legătura exactă dintre această decizie și relația contractuală dintre părți. O astfel de evaluare ar părea de o importanță deosebită în contextul misiunilor civile din cadrul PSAC, având în vedere că actele referitoare la raporturile de muncă cu personalul contractual pot fi adesea consecințele deciziilor luate de Consiliu sau de alte autorități cu privire la organizarea și direcția strategică a misiunilor respective.
94.
În prezenta cauză, în timp ce deciziile administrative în cauză s‑au referit la reducerea personalului Eulex Kosovo, nu există nimic care să sugereze că acestea au vizat tratamentul specific al membrilor personalului în contextul procedurii de concurs sau statutul profesional al unor astfel de membri care rezultă din concursul respectiv. Astfel, deducția Tribunalului potrivit căreia decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 a fost una administrativă, doar ca urmare a faptului că a rezultat dintr‑o decizie administrativă privind organizarea Eulex Kosovo, aplică în mod greșit jurisprudența Curții, întrucât poate să conducă la posibila anulare a unor acte care intră în cadrul relației contractuale dintre părți și, astfel, să golească de conținut articolul 272 TFUE.
95.
În plus, rezultă că concursul intern din anul 2016 a fost reglementat în special de dispozițiile OPLAN și POS. Cu toate acestea, Tribunalul nu a analizat dacă OPLAN, CONOPS, COC și SOP, despre care SC susține că au fost încălcate de Eulex Kosovo, sunt documente contractuale și fac parte, în consecință, din relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo.
96.
Contrar celor susținute de Eulex Kosovo, și astfel cum a arătat SC, faptul că aceste documente au un caracter operațional general și nu sunt negociate de către părțile contractului nu este decisiv. Aceste documente pot fi considerate contractuale în relația dintre SC și Eulex Kosovo având în vedere că în contractul de muncă ele sunt menționate ca parte integrantă a contractului respectiv și constituie baza drepturilor și a obligațiilor părților în executarea contractul respectiv (a se vedea punctele 19 și 20 din prezentele concluzii) (
59
).
97.
În această privință, trebuie subliniat că, în versiunea aplicabilă a POS privind reconfigurarea, anexată la observațiile scrise ale Eulex Kosovo (
60
), articolul 5, intitulat „Revizuire”, prevede că: „[f]ără a aduce atingere căilor de atac prevăzute de contractele de muncă, orice membru al personalului afectat de reconfigurare poate solicita șefului misiunii revizuirea procesului în cazul unor îndoieli întemeiate din partea membrului personalului afectat cu privire la corectitudinea și acuratețea procesului”. Aceasta implică recurgerea de către membrul personalului la căi de atac din cadrul contractual, și anume, o acțiune introdusă în temeiul articolului 272 TFUE în baza clauzei compromisorii din contractul de muncă, pentru contestarea corectitudinii unei proceduri de concurs intern care afectează acest membru, precum în prezenta cauză.
98.
Trebuie remarcat de asemenea că, astfel cum a arătat SC, constatarea faptului că aceste documente nu sunt contractuale pare contrară jurisprudenței Tribunalului nemenționată în ordonanța atacată, în care astfel de documente sunt considerate baza obligațiilor contractuale ale părților. În special, Hotărârea PY/EUCAP Sahel Niger (
61
) a implicat o acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE, introdusă de un fost membru al personalului unei misiuni civile din cadrul PSAC, în care acesta a invocat încălcarea contractului său de muncă în baza Codului de conduită al misiunii respective. Tribunalul a considerat că acțiunea trebuie examinată în baza dispozițiilor Codului de conduită, care făceau parte integrantă din contractul de muncă și constituiau legea aplicabilă pentru evaluarea cererilor respective.
99.
Pentru motive similare, constatarea Tribunalului în sensul că motivele lui SC au făcut referire la vicii specifice actelor administrative și nu s‑au bazat pe clauzele contractului, pentru a susține concluzia acestuia potrivit căreia decizia referitoare la concursul intern din anul 2016 a fost de natură administrativă, este problematică. Tribunalul nu a luat în considerare motivele lui SC prin care aceasta a invocat încălcarea normelor care guvernează relația contractuală dintre părți, inclusiv OPLAN și SOP. Astfel, întrucât nu a examinat dacă aceste documente au fost contractuale, Tribunalul a statuat în mod eronat că SC nu a invocat niciun motiv bazat pe clauzele contractului de muncă.
100.
Trebuie subliniat, de asemenea, că această constatare pare în contradicție cu jurisprudența Curții referitoare la distincția dintre articolele 268 și 272 TFUE (a se vedea punctul 84 din prezentele concluzii), care stabilește că instanțele Uniunii trebuie să verifice existența unui „veritabil context contractual” între părți, și nu se poate baza numai pe motivele invocate de părți pentru a stabili natura contractuală a litigiului în ceea ce privește admisibilitatea acțiunii (
62
). Într‑adevăr, Tribunalul a făcut tocmai acest lucru prin evaluarea caracterului contractual al litigiului în sensul articolului 272 TFUE pe baza motivelor invocate de SC.
101.
În sfârșit, nimic din dosarul cauzei nu susține concluzia că, prin adoptarea deciziei referitoare la concursul intern din anul 2016, Eulex Kosovo nu a acționat în calitatea sa de angajator/parte contractantă, ci în calitate de autoritate publică ce depășește cadrul contractual dintre părți. Împrejurările din prezenta cauză sunt diferite, în special, de situația în care raportul de muncă depășește contextul contractual și conține elemente de statul al personalului care rezultă din conferirea instituției sau organismului Uniunii a unor „responsabilități de interes public” (
63
).
b) Decizia de a nu reînnoi contractul de muncă
102.
La punctul 45 din ordonanța atacată, Tribunalul a constatat că, în timp ce ultimul contract de muncă a prevăzut la articolul 16.1 că durata acestuia acoperea perioada 15 iunie-14 noiembrie 2016, acest contract nu a conținut o clauză care să prevadă reînnoirea sa. Astfel, decizia de a nu reînnoi contractul de muncă nu a decurs din prevederile contractuale dintre reclamantă și Eulex Kosovo, ci și‑a găsit fundamentul într‑o decizie administrativă a serviciului de resurse umane al Eulex Kosovo, care a luat în considerare consecințele deciziei privind concursul intern din anul 2016 și ale eșecului reclamantei la concursul menționat.
103.
În consecință, Tribunalul s‑a bazat pe faptul că contractul nu a conținut nicio clauză care să prevadă reînnoirea sa pentru a constata că această decizie nu se încadra în relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo. Cu toate acestea, după cum a indicat SC, faptul că contractul de muncă dintre SC și Eulex Kosovo nu a conținut o clauză care să prevadă reînnoirea sa nu este determinant în ceea ce privește evaluarea faptului dacă această decizie intră în domeniul de aplicare al relației contractuale dintre părți în conformitate cu jurisprudența Curții, în special cu Hotărârea Lito.
104.
Într‑adevăr, dimpotrivă, decizia de a nu reînnoi contractul de muncă pare să se înscrie în mod clar în relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo. Acest lucru este susținut de faptul că contractul de muncă prevede în continuare, la articolul 16.2, rezilierea contractului de muncă de către angajat sau angajator. Prin adoptarea deciziei de a nu reînnoi contractul lui SC, Eulex Kosovo a acționat ca angajator în sensul încetării raporturilor de muncă ale lui SC la Eulex Kosovo, în cadrul contractual dintre părți. În consecință, nimic nu susține concluzia potrivit căreia, prin adoptarea acestei decizii, Eulex Kosovo a acționat în afara acestui cadru în exercitarea prerogativelor de autoritate publică.
105.
În plus, considerăm că Hotărârea Jenkinson (
64
) oferă indicii că decizia de a nu reînnoi contractul de muncă se înscrie în relația contractuală dintre SC și Eulex Kosovo. Astfel cum s‑a menționat la punctele 61 și 62 din prezentele concluzii, împrejurările cauzei respective priveau o acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE, introdusă de un fost membru al personalului contractual internațional al Eulex Kosovo, prin care acesta a invocat în special concedierea nelegală rezultată din nereînnoirea contractului său de muncă.
106.
Desigur, Curtea nu a adoptat o poziție directă cu privire la natura deciziilor în cauză, întrucât a abordat o problemă diferită referitoare la domeniul de aplicare al competenței instanțelor Uniunii în temeiul articolului 272 TFUE în contextul unui raport de muncă bazat pe mai multe contracte, dintre care doar ultimul a conținut o clauză de arbitraj. Cu toate acestea, Curtea a motivat că cererile reclamantului, inclusiv cele privind nereînnoirea contractului său de muncă, intrau în sfera sa de competență, în conformitate cu clauza compromisorie din contractul final, ca cereri care rezultă din acest contract sau sunt legate direct de obligațiile care decurg din contractul respectiv. În consecință, această hotărâre presupune că o cerere bazată pe nereînnoirea contractului de muncă în aceste împrejurări este contractuală.
107.
Acest lucru este evident și în Concluziile avocatului general Szpunar prezentate în cauza Jenkinson (
65
). În special, avocatul general a considerat că raportul de muncă dintre reclamant și Eulex Kosovo este „un raport de muncă de natură contractuală” și, întrucât decizia de a nu reînnoi contractul de muncă a fost cea care a pus capăt raportului de muncă, această decizie și ultimul contract, care conținea clauza compromisorie, erau legate din perspectiva competenței Curții în temeiul articolului 272 TFUE.
108.
De asemenea, trebuie subliniat în această privință, că abordarea Tribunalului pare să fie în contradicție cu o altă jurisprudență a Tribunalului privind litigiile de muncă inițiate de foști membri ai personalului contractual al Eulex Kosovo, în care deciziile de a nu reînnoi contractul de muncă au fost considerate măsuri care se înscriu în relația contractuală dintre părți. Chiar dacă aceste decizii nu sunt obligatorii pentru Curte, nu vedem niciun motiv pentru care, contrar celor susținute de Eulex Kosovo, această jurisprudență nu ar fi relevantă în prezenta cauză, în special având în vedere asemănările cu privire la actele în cauză.
109.
În special, în Ordonanța Bitiqi și alții/Comisia și alții (
66
), Tribunalul a fost solicitat să se pronunțe asupra legalității deciziilor adoptate de Eulex Kosovo de a nu reînnoi contractele de muncă ale mai multor membri ai personalului contractual. În aceste decizii, șeful misiunii a informat pe respectivii membri ai personalului că contractele lor de muncă urmau să expire la anumite date și nu aveau să fie prelungite ulterior. Tribunalul a considerat că litigiul se înscria în cadrul contractual dintre părți și a rezultat direct din raportul de muncă dintre acestea. Astfel, aceasta a intrat în sfera de aplicare a clauzelor conținute în contractele de muncă și care confereau instanțelor din Bruxelles competența pentru litigiile care decurg din contractele respective sau au legătură cu acestea.
110.
În plus, Ordonanța Sógor/Consiliul și alții (
67
), privea o acțiune introdusă de un consilier juridic, angajat al Eulex Kosovo, și ulterior, al Reprezentantului Special al Uniunii Europene în Kosovo, prin care se solicita în special anularea procedurii care a condus la nereînnoirea contractului său de muncă. Tribunalul a considerat că litigiul intra sub incidența clauzei cuprinse în contractul de muncă și care, la momentul respectiv, conferea competența instanțelor din Bruxelles pentru litigiile care decurg din contract sau care au legătură cu acesta. Tribunalul a constatat că ultimul contract de muncă al reclamantului, a cărui nereînnoire era contestată de acesta în procedura respectivă, a fost încheiat pe o perioadă determinată și, în consecință, a constatat că cererile reclamantului rezultau din contractul respectiv sau, cel puțin, erau legate direct de obligațiile care decurg din acesta.
111.
Pe baza acestei jurisprudențe, trebuie observat în special că deoarece contractele de muncă dintre membrii personalului contractual și Eulex Kosovo au avut o durată determinată și nu au conținut clauze care să prevadă reînnoirea acestora nu a fost considerat un element de natură să împiedice evaluarea deciziilor adoptate de Eulex Kosovo de a nu reînnoi contractele de muncă ale acestor membri ai personalului ca acte care se înscriu în relația contractuală dintre părți.
112.
În sfârșit, dorim să subliniem că, privită dintr‑o perspectivă mai largă, constatarea potrivit căreia deciziile atacate se înscriu în cadrul contractual dintre SC și Eulex Kosovo poate fi considerată adecvată contextului specific al misiunilor civile din cadrul PSAC, în special prin menținerea flexibilității aranjamentelor contractuale pentru angajarea personalului contractual al unor astfel de misiuni, asigurându‑se, în același timp, protecția jurisdicțională efectivă a acestor membri în cadrul litigiilor rezultate din aceste aranjamente contractuale bazate pe clauza compromisorie convenită de părți în cadrul acestor contracte de muncă (
68
). O astfel de constatare cu siguranță nu reduce puterea discreționară a Uniunii și a statelor membre de a modifica cadrul privind angajarea personalului contractual al misiunilor civile din cadrul PSAC. Într‑adevăr, trebuie menționat faptul că Planul de acțiune comun de punere în aplicare a Pactului privind PSAC civilă, elaborat de Comisie și Înaltul Reprezentant în anul 2019, prevede o revizuire a statutului profesional al personalului contractual internațional și opțiunile posibile pentru îmbunătățirea acestuia (
69
).
113.
Având în vedere cele menționate anterior, propunem Curții admiterea celui de al treilea aspect al celui de al doilea motiv și anularea ordonanței atacate pe această bază.
C.
Primul motiv de recurs (privind recalificarea unei acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE)
1. Scurt rezumat al argumentelor părților
114.
Prin intermediul primului motiv de recurs, întemeiat pe o încălcare a articolului 272 TFUE, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 48-52 din ordonanța atacată, atunci când a recalificat al treilea capăt de cerere, prin care aceasta a solicitat ca în temeiul articolului 272 TFUE să se constate că deciziile atacate sunt nelegale, ca acțiune în anulare întemeiată pe articolul 263 TFUE. Acest motiv de recurs se împarte în trei aspecte.
115.
Prin intermediul primului aspect al primului motiv de recurs, SC susține că Tribunalul nu a avut competența să facă o astfel de recalificare. SC consideră că, întrucât Tribunalul nu avea competența să se pronunțe asupra unei acțiuni în anulare împotriva deciziilor contestate, acesta nu avea nici competența de a recalifica acțiunea.
116.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, SC susține că recalificarea a fost efectuată împotriva intenției sale exprese. Astfel cum se arată în jurisprudența Tribunalului privind recalificarea acțiunilor întemeiate pe articolul 263 TFUE ca acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE (
70
), Tribunalul nu poate recalifica în mod valabil o acțiune în cazul în care în special acest lucru este contrar intenției exprese a reclamantului. În speță, SC a decis în mod expres să nu introducă o acțiune în anulare pentru motivul că Tribunalul și‑ar fi declinat competența în conformitate cu jurisprudența sa, iar cererea ar fi fost tardivă. SC a declarat în ședință că o astfel de recalificare nu este posibilă, având în vedere că acțiunile în temeiul articolul 272 TFUE au deja un prag ridicat prin faptul că impun părților să introducă o clauză compromisorie în contractul lor, dar a considerat, în subsidiar, că condițiile din jurisprudența Tribunalului pot fi aplicate prin analogie.
117.
Prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv de recurs. SC critică faptul că Tribunalul nu i‑a acordat dreptul de a fi ascultată în legătură cu recalificarea, deși această recalificare a avut consecințe grave pentru SC, inclusiv faptul că acesteia nu i s‑a admis controlul jurisdicțional al deciziilor atacate și acțiunea conexă în despăgubiri.
118.
Eulex Kosovo susține că, de fapt, Tribunalul nu a recalificat acțiunea în ordonanța atacată, ci doar a precizat măsura în care, în anumite condiții, această acțiune ar fi putut fi admisibilă dacă ar fi fost introdusă în temeiul articolului 263 TFUE. Eulex Kosovo a afirmat de asemenea în ședință că există precedente pentru abordarea Tribunalului din prezenta cauză (
71
) și că o astfel de recalificare este posibilă, pe baza aplicării prin analogie a condițiilor prevăzute în jurisprudența Tribunalului privind recalificarea acțiunilor în temeiul articolului 263 TFUE ca acțiuni în temeiul articolului 272 TFUE.
119.
În plus, Eulex Kosovo contestă afirmația lui SC potrivit căreia nu i s‑a admis controlul judiciar și ar fi trebuit să i se acorde dreptul de a fi ascultată cu privire la recalificarea propusă. Controlul jurisdicțional ar fi putut fi efectuat numai dacă acțiunea ar fi fost admisibilă și nu a fost necesar ca Tribunalul să o asculte pe SC în temeiul articolului 126 din Regulamentul său de procedură.
2. Analiza primului motiv de recurs
120.
Prin intermediul primului motiv de recurs, SC contestă legalitatea recalificării de către Tribunal a celui de al treilea capăt de cerere. Mai exact, SC susține în esență că Tribunalul nu a respectat condițiile care reglementează o astfel de recalificare, și anume că: Tribunalul este competent să se pronunțe cu privire la acțiunea recalificată (prima parte); intenția expresă a reclamantului nu o exclude (a doua parte), și reclamantul trebuie să fie ascultat (partea a treia). În plus, cu referire la observațiile formulate de SC în ședință, astfel cum s‑a menționat la punctul 116 din prezentele concluzii, SC pare să susțină că o astfel de recalificare nu ar trebui permisă în principiu, având în vedere particularitățile articolului 272 TFUE.
121.
În consecință, trebuie observat că primul motiv de recurs ridică aspecte importante care nu au fost încă abordate în jurisprudența Curții cu privire la faptul dacă recalificarea unei acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE este posibilă și, în caz afirmativ, la condițiile în care se poate face o astfel de recalificare.
122.
Având în vedere propunerea noastră potrivit căreia cel de al doilea motiv de recurs este întemeiat, este posibil să nu fie necesar ca Curtea să se pronunțe cu privire la primul motiv de recurs. Cu toate acestea, vom analiza primul motiv de recurs, în cazul în care Curtea nu este de acord cu punctul nostru de vedere, astfel încât ar trebui să se presupună că deciziile atacate sunt măsuri separabile de contract, care nu ar putea fi contestate în temeiul articolului 272 TFUE.
123.
Este necesar să precizăm de la început că primul motiv de recurs este, în opinia noastră, fondat, iar recalificarea parțială a acțiunii de către Tribunal este viciată de o eroare de drept.
124.
Înainte de a prezenta motivele pentru care am ajuns la această concluzie, dorim să subliniem că argumentul formulat de Eulex Kosovo, potrivit căruia, de fapt, Tribunalul nu a recalificat cererea lui SC, nu poate fi admis.
125.
La punctul 46 din ordonanța atacată, Tribunalul a constatat că, chiar dacă SC s‑a bazat în mod expres pe articolul 272 TFUE, cel de al treilea capăt de cerere trebuie privit ca o acțiune formulată în temeiul articolului 263 TFUE.
126.
Aceasta a determinat Tribunalul să constate, la punctele 51 și 52 din ordonanța atacată, că cel de al treilea capăt de cerere este inadmisibil, deoarece a fost depus tardiv.
127.
Desigur, la punctul 48 din ordonanța atacată, Tribunalul a prefațat analiza sa cu privire la termenul prevăzut la articolul 263 TFUE cu formularea „chiar presupunând că Tribunalul poate proceda la o recalificare a temeiului celui de al treilea capăt de cerere ca acțiune în anulare întemeiată pe articolul 263 TFUE”. Cu toate acestea, Tribunalul a recalificat deja în mod formal cererea la punctul 46 din ordonanța atacată. În plus, din cuprinsul punctelor 51 și 52 din ordonanța atacată, coroborate cu punctele 49 și 50 din aceasta, rezultă că Tribunalul s‑a bazat exclusiv pe faptul că acțiunea a fost depusă tardiv pentru a stabili caracterul inadmisibil al acesteia. O astfel de constatare poate fi făcută numai dacă acțiunea a fost recalificată ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE.
128.
Revenind la miezul problemei, trebuie avut în vedere faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante, menționată la punctul 27 din ordonanța atacată, îi revine reclamantului să aleagă temeiul juridic al acțiunii sale, iar nu judecătorului Uniunii să aleagă el însuși temeiul legal cel mai potrivit (
72
).
129.
Cu toate acestea, într‑o jurisprudență bogată, Tribunalul a statuat că, atunci când o acțiune în anulare sau o acțiune în despăgubiri este introdusă în fața sa, deși disputa are de fapt un caracter contractual, acesta poate, din motive de economie procedurală, să recalifice acțiunea dacă sunt îndeplinite condițiile pentru o astfel de recalificare (
73
).
130.
În consecință, recalificarea unei acțiuni întemeiate pe articolul 263 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE este posibilă, fără ca drepturile la apărare ale instituției sau ale organismului pârât să fie afectate, atunci când: în primul rând, intenția expresă a reclamantului nu o împiedică și, în al doilea rând, în cerere este invocat cel puțin un motiv bazat pe încălcarea normelor care reglementează relația contractuală în cauză (
74
). Aceste două condiții sunt cumulative (
75
), ceea ce înseamnă că ambele trebuie să fie îndeplinite (
76
). În cazul în care intenția expresă a reclamantului nu este aceea de a întemeia acțiunea pe articolul 272 TFUE (
77
), sau nu au fost invocate motive bazate pe încălcarea normelor care guvernează relația contractuală (
78
), recalificarea nu este posibilă (
79
).
131.
În plus, Tribunalul a decis că o acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE poate fi recalificată ca acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE numai dacă există o clauză compromisorie care conferă competență instanțelor Uniunii să se pronunțe asupra unei acțiuni introduse pe această bază (
80
). Astfel, se pare că aceasta nu este ca atare o condiție de recalificare, ci întruchipează o cerință independentă în scopul verificării faptului dacă Tribunalul are competență în temeiul articolului 272 TFUE să se pronunțe asupra acțiunii recalificate (
81
).
132.
Trebuie subliniat de asemenea că Tribunalul a menționat posibilitatea recalificării unei acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE, deși într‑un mod mai limitat. În special, Tribunalul încă nu a stabilit dacă condițiile din jurisprudența sa menționată anterior se aplică în situația inversă. De exemplu, în unele cazuri (
82
), Tribunalul a adoptat o abordare similară celei din ordonanța atacată, considerând că, chiar dacă ar putea fi făcută o astfel de recalificare, acțiunea a fost depusă tardiv și, în consecință, este inadmisibilă. Într‑o altă cauză (
83
), Tribunalul a reținut doar că reclamantul și‑a menținut poziția fără a solicita recalificarea și, prin urmare, a respins acțiunea ca inadmisibilă.
133.
În prezenta cauză, având în vedere jurisprudența precedentă a Tribunalului, considerăm că nu există niciun motiv, pe baza informațiilor furnizate Curții, să se excludă în principiu posibilitatea recalificării unei acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE, dacă sunt îndeplinite anumite condiții. Din câte înțelegem, o astfel de recalificare denotă, în general, o situație în care reclamantul a introdus o acțiune în fața instanțelor Uniunii pe un anumit temei juridic, dar, având în vedere natura acesteia, ar fi trebuit să aibă un alt temei. Astfel, din interese de economie procedurală, instanțele Uniunii pot recalifica acțiunea în temeiul juridic corespunzător, astfel încât să se evite obligarea reclamantului la depunerea unei noi acțiuni pe acest temei juridic. În special, considerăm că faptul că instanțele Uniunii nu se pot pronunța asupra unei acțiuni în temeiul articolului 272 TFUE decât dacă există o clauză compromisorie nu ar exclude în principiu o astfel de recalificare, întrucât această recalificare prezumă că natura acțiunii nu este contractuală și, în orice caz, acțiunea rămâne aceeași sub toate aspectele, cu excepția temeiului juridic.
134.
Există de asemenea motive pentru a considera, astfel cum au indicat SC și Eulex Kosovo, că condițiile prevăzute în jurisprudența Tribunalului referitoare la recalificarea unei acțiuni întemeiate pe articolul 263 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE pot fi aplicate prin analogie. Aceste motive se bazează în special pe interesele promovării unei abordări coerente în jurisprudența instanțelor Uniunii și pe asigurarea respectării principiilor fundamentale de drept procedural al Uniunii, în special a dreptului la apărare al părților în litigiu.
135.
De aici rezultă că instanțele Uniunii pot, în principiu, să recalifice o acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE, fără ca dreptul la apărare al părților să fie afectat, în cazul în care sunt îndeplinite următoarele două condiții: în primul rând, intenția expresă a reclamantului nu exclude recalificarea și, în al doilea rând, reclamantul invocă în cerere cel puțin un motiv întemeiat pe necompetență, încălcarea unei norme fundamentale de procedură, încălcarea tratatelor sau a oricărei norme de drept referitoare la aplicarea acestora sau abuz de putere, în conformitate cu articolul 263 al doilea paragraf TFUE. În plus, deși nu este o condiție explicită a recalificării ca atare, instanțele Uniunii trebuie să își verifice competența de a se pronunța asupra acțiunii în anulare, astfel cum a fost recalificată, potrivit articolului 263 TFUE.
136.
Considerăm că intenția expresă a reclamantului este un element important în această privință, ținând seama de cerințele impuse cu privire la admisibilitatea acțiunilor în anulare și, în special, de termenul prevăzut la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE, care obligă în general reclamantul să acționeze rapid atunci când introduce o acțiune în anulare, în comparație cu o acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE, care nu stabilește un termen specific în această privință. În consecință, recalificarea nu ar trebui să fie posibilă atunci când reclamantul își exprimă intenția ca acțiunea să nu se întemeieze pe articolul 263 TFUE. Astfel cum este ilustrat în jurisprudența Tribunalului (
84
), această intenție poate fi determinată în conformitate cu normele procedurale relevante care reglementează instanțele Uniunii, de exemplu, pe baza susținerilor reclamantului sau ca răspuns la întrebări scrise sau orale adresate acestuia în cursul procedurii.
137.
Primul motiv de recurs al lui SC trebuie examinat în lumina acestor considerații.
138.
În opinia noastră, primul aspect al primului motiv de recurs trebuie să fie respins. Desigur, în decizia atacată, Tribunalul nu și‑a verificat competența de a se pronunța asupra acțiunii recalificate în temeiul articolului 263 TFUE. Cu toate acestea, având în vedere jurisprudența menționată la punctul 131 din prezentele concluzii, Tribunalul nu a fost obligat să își verifice competența înainte de a examina recalificarea acțiunii. În plus, nu există nicio îndoială că Tribunalul are competența de a se pronunța asupra acțiunii în temeiul articolului 272 TFUE, având în vedere Hotărârea Jenkinson (a se vedea punctele 60-63 din prezentele concluzii), și astfel cum este recalificată în temeiul articolului 263 TFUE, în lumina Hotărârii H/Consiliul și alții (a se vedea punctele 52 și 53 din prezentele concluzii). În consecință, propunem ca primul aspect al primului motiv de recurs să fie respins ca fondat.
139.
Considerăm că al doilea aspect al primului motiv de recurs trebuie admis. În ordonanța atacată, Tribunalul a procedat la recalificarea celui de al treilea capăt de cerere fără a verifica dacă au fost îndeplinite condițiile referitoare la o astfel de recalificare, în special dacă intenția expresă a reclamantului a exclus‑o. În consecință, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin recalificarea celui de al treilea capăt de cerere împotriva intenției exprese a lui SC de a nu întemeia cel de al treilea capăt de cerere pe articolul 263 TFUE.
140.
Din motive similare, considerăm că ar trebui de asemenea admis cel de al treilea aspect al primului motiv de recurs, care este în mare parte legat de cel de al doilea aspect al acestui motiv de recurs. Deși Tribunalul poate decide să soluționeze o cauză fără să asculte părțile în temeiul articolului 126 din Regulamentul său de procedură (
85
), acesta trebuie să țină seama de intenția expresă a reclamantului, ca una dintre condițiile pentru recalificarea unei acțiuni întemeiate pe articolul 272 TFUE ca acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE, astfel cum s‑a menționat anterior. În consecință, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin recalificarea celui de al treilea capăt de cerere fără a obține opinia lui SC cu privire la recalificarea propusă.
141.
În consecință, propunem Curții admiterea celui de al doilea și a celui de al treilea aspect ale primului motiv de recurs și anularea ordonanței atacate pe această bază.
D.
Al cincilea motiv de recurs (referitor la cererile de despăgubiri în legătură cu solicitările repetate de susținere a unui examen de conducere)
1. Scurt rezumat al argumentelor părților
142.
Prin intermediul celui de al cincilea motiv de recurs, întemeiat pe încălcarea articolului 268 TFUE și a articolului 340 al doilea paragraf TFUE, a dreptului la condiții de muncă echitabile și corecte și a dreptului la o bună administrare, precum și încălcarea articolului 272 TFUE, a articolul 340 primul paragraf TFUE și a cerințelor prevăzute în apelul pentru depunerea candidaturilor din anul 2014, SC susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 57-64 coroborate cu punctul 74 din ordonanța atacată, atunci când a considerat că cererile bazate pe răspunderea contractuală și extracontractuală a Eulex Kosovo cu privire la solicitările repetate de a susține un examen de conducere au fost vădit nefondate.
143.
SC susține că Tribunalul nu a ținut seama de argumentele sale referitoare la răspunderea contractuală a Eulex Kosovo, întrucât nu se poate insista asupra cerinței din apelul pentru depunerea candidaturilor de a putea conduce un vehicul cu tracțiune integrală și de a susține un examen de conducere atunci când un membru al personalului, precum SC, are un handicap.
144.
În plus, în ceea ce privește cererea privind răspunderea extracontractuală, SC afirmă că Tribunalul nu a ținut seama de argumentele sale în sensul că aceste solicitări au fost ilegale și au încălcat dreptul lui SC la condiții de muncă ce să respecte sănătatea, securitatea și demnitatea acesteia, precum și dreptul la o bună administrare. De asemenea, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că cererea nu conținea nicio dovadă care să stabilească cerințele legăturii de cauzalitate și prejudiciului, întrucât SC consideră, în baza jurisprudenței Tribunalului Funcției Publice (
86
), că un reclamant care pretinde un prejudiciu moral nu trebuie să furnizeze dovezi cu privire la aceste cerințe.
145.
Eulex Kosovo susține că capacitatea lui SC de a conduce un vehicul cu tracțiune integrală a fost un element esențial în angajarea acesteia la Eulex Kosovo. De asemenea, SC nu justifică cererea de despăgubiri, iar eșecul acesteia la examenul de conducere nu este legat cauzal de calea de atac formulată împotriva deciziilor atacate și nici de prejudiciul pretins.
2. Aprecierea celui de al cincilea motiv de recurs
146.
În opinia noastră, al cincilea motiv de recurs nu poate fi admis.
147.
La punctul 64 din ordonanța atacată, Tribunalul și‑a întemeiat concluzia privind răspunderea contractuală a Eulex Kosovo pe faptul că contractul de muncă îi impunea lui SC să poată conduce un vehicul cu tracțiune integrală. Cu toate acestea, trebuie să subliniem că SC nu critică această constatare, care este suficientă pentru a justifica concluzia la care a ajuns Tribunalul.
148.
La punctele 57-63 din ordonanța atacată, decizia Tribunalului de respingere a cererii lui SC în răspundere extracontractuală s‑a bazat pe faptul că cererea nu a conținut nicio informație care să îi permită Tribunalului să identifice realitatea prejudiciului sau legătura de cauzalitate dintre conduita reclamată și prejudiciul pretins. Tribunalul a ajuns la această decizie având în vedere jurisprudența constantă menționată la punctele 58, 59 și 61 din ordonanța atacată, potrivit căreia condițiile care guvernează răspunderea extracontractuală a Uniunii sunt cumulative (
87
) și reclamantul trebuie să furnizeze dovezi concludente privind realitatea prejudiciului pretins și existența unei legături cauzale directe (
88
).
149.
Trebuie subliniat că SC nu încearcă să demonstreze că dovezile furnizate au fost suficiente sau că analiza Tribunalului s‑a bazat pe o denaturare a acestor dovezi, ci invocă doar o eroare de drept care nu poate fi stabilită în lumina jurisprudenței constante. Trebuie adăugat că constatările relevante din deciziile Tribunalului Funcției Publice pe care SC le‑a invocat au fost infirmate în recurs (
89
).
150.
În consecință, propunem respingerea ca nefondat a celui de al cincilea motiv de recurs.
VI. Consecințele anulării parțiale a ordonanței atacate
151.
În conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, dacă recursul este întemeiat, Curtea anulează decizia Tribunalului. În acest caz, Curtea poate fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.
152.
Considerăm că litigiul nu este în stare de judecată. Astfel, situația de fapt referitoare la fondul litigiului nu a fost luată în considerare de Tribunal în ordonanța atacată, întrucât acesta a considerat anumite pretenții ca fiind inadmisibile. Astfel cum au solicitat SC și Eulex Kosovo, cauza trebuie retrimisă Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.
VII. Concluzie
153.
Având în vedere cele menționate anterior, propunem Curții de Justiție să anuleze în parte Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 19 septembrie 2018, SC/Eulex Kosovo (T‑242/17, EU:T:2018:586), în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea lui SC pentru motivul că cel de al treilea capăt de cerere era inadmisibil și să retrimită cauza Tribunalului pentru pronunțarea unei decizii pe fond, cu soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	A se vedea în special Concluziile avocatului general Kokott prezentate în cauza ADR Center/Comisia (C‑584/17 P, EU:C:2019:941) (privind interacțiunea dintre articolele 263 și 272 TFUE în ceea ce privește adoptarea de către Comisie a unei decizii care constituie titlu executoriu în temeiul articolului 299 TFUE), și Concluziile avocatului general Bobek prezentate în cauza European Union Satellite Centre/KF (C‑14/19 P) (privind o acțiune în anulare și o acțiune în despăgubiri introduse de un fost agent contractual al unei agenții a Uniunii din cadrul PESC, situate în cadrul propriului statut al personalului).
(
3
)	A se vedea titlul V capitolul 2 secțiunea 2 din TUE (articolele 42-46).
(
4
)	A se vedea articolul 42 alineatul (1) și articolul 43 alineatul (1) TUE.
(
5
)	Serviciul European de Acțiune Externă, Fișa informativă privind misiunile și operațiunile Uniunii, 5 martie 2018, p. 2.
(
6
)	A se vedea de exemplu Direcția Generală pentru Politici Externe a Parlamentului European, Personalul civil și militar în misiunile și operațiunile din cadrul PSAC, 2017, p. 14.
(
7
)	Pentru o discuție generală, a se vedea de exemplu Blockmans, S. și Koutrakos, P. (eds.), Research Handbook on the EU’s Common Foreign and Security Policy, Edward Elgar, 2018.
(
8
)	A se vedea în această privință fișa informativă SEAE menționată la nota de subsol 5 din prezentele concluzii, p. 2.
(
9
)	Regulamentul nr. 31 (CEE), 11 (Euratom) de stabilire a statutului funcționarilor și a regimului aplicabil celorlalți agenți ai Comunității Economice Europene și ai Comunității Europene a Energiei Atomice (JO 1962, 45, p. 1387/62), astfel cum a fost actualizat ultima dată (JO 2019, C 420, p. 22). A se vedea Decizia 2010/427/UE a Consiliului din 26 iulie 2010 privind organizarea și funcționarea Serviciului European de Acțiune Externă, (JO 2010, L 201, p. 30), articolul 6.
(
10
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 12 noiembrie 2015, Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, punctul 65), Concluziile avocatului general Jääskinen prezentate în cauza Elitaliana Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2014:2416, punctele 58-63), și Ordonanța din 4 iunie 2012, Elti/Delegația Uniunii Europene în Muntenegru (T‑395/11, EU:T:2012:274).
(
11
)	A se vedea Decizia (PESC) 2015/1835 a Consiliului din 12 octombrie 2015 de definire a statutului, sediului și regulamentului de funcționare ale Agenției Europene de Apărare (JO 2015, L 266, p. 55), articolul 11; Decizia 2014/401/PESC a Consiliului din 26 iunie 2014 privind Centrul Satelitar al Uniunii Europene și de abrogare a Acțiunii comune 2001/555/PESC privind înființarea Centrului Satelitar al Uniunii Europene (JO 2014, L 188, p. 73), articolul 8.
(
12
)	JO 2008, L 42, p. 92.
(
13
)	JO 2018, L 146, p. 5.
(
14
)	A se vedea de exemplu Curtea de Conturi Europeană, Raportul special nr. 18/2012 intitulat „Asistența acordată de Uniunea Europeană pentru sprijinirea supremației legii în Kosovo”, 2012, punctul 14. Pentru o discuție detaliată despre Eulex Kosovo, a se vedea de asemenea de exemplu Spernbauer, M., EU Peacebuilding in Kosovo and Afghanistan: Legality and Accountability, Martinus Nijhoff, 2014.
(
15
)	A se vedea de asemenea Acțiunea comună 2008/124, articolele 11 și 12.
(
16
)	A se vedea de asemenea de exemplu Acțiunea comună 2008/124, articolul 10 alineatul (2).
(
17
)	Decizia 2010/322/PESC a Consiliului din 8 iunie 2010 de modificare și de prelungire a Acțiunii comune 2008/124 (JO 2010, L 145, p. 13), articolul 1 alineatul (2).
(
18
)	Articolul 9 alineatul (3) din Acțiunea comună 2008/124 prevede în plus că, în mod excepțional, în cazuri justificate corespunzător, în cazul în care nu sunt disponibile candidaturi adecvate din statele membre, pot fi recrutați, după caz, pe bază de contract, resortisanți ai unor state terțe participante.
(
19
)	Decizia 2014/349/PESC a Consiliului din 12 iunie 2014 de modificare a Acțiunii comune 2008/124 (JO 2014, L 174, p. 42), articolul 1 alineatul (3).
(
20
)	Decizia 2014/349 a Consiliului, articolul 1 alineatul (5). Această decizie menționează la articolul 2 că a intrat în vigoare la data adoptării sale (12 iunie 2014).
(
21
)	Acest lucru este formulat ușor diferit în articolele 22 și 23.2 din primul și al doilea contract de muncă (care se referă la SOP și la părțile administrative ale OPLAN, inclusiv COC), în comparație cu articolul 1.2 din al treilea, al patrulea și al cincilea contract de muncă, (care se referă la CONOPS/OPLAN, inclusiv COC și SOP relevant).
(
22
)	A se vedea în această privință Curtea de Conturi Europeană, Raportul special nr. 18/2012, menționat la nota de subsol 14 din prezentele concluzii, punctul 68 nota de subsol 52. În ceea ce privește OPLAN, a se vedea de asemenea Acțiunea comună 2008/124, articolele 4 și 5.
(
23
)	Acest aspect este formulat ușor diferit în articolele 1.1, 1.2 și 23.3 din primul și al doilea contract de muncă (care nu menționează CONOPS), în comparație cu articolele 1.1 și 22.2 din al treilea, al patrulea și al cincilea contract de muncă (care nu menționează COC).
(
24
)	Prin intermediul primului motiv s‑a invocat încălcarea punctelor 4 și 6 din POS privind reconfigurarea și a punctelor 5 și 7, în special 7.1‐7.3, din POS privind selecția personalului. Prin intermediul celui de al doilea motiv s‑a invocat încălcarea punctelor 7.2 și 7.3 din POS privind selecția personalului, a articolului 3.2 din COC, a principiilor contractuale de echitate și bună credință și a dreptului la o bună administrare. Prin intermediul celui de al treilea motiv s‑a invocat încălcarea principiului imparțialității și a dreptului la o bună administrare. Prin intermediul celui de al patrulea motiv s‑a invocat încălcarea dreptului la condiții de muncă echitabile și corecte, a Memorandumului din 26 ianuarie 2011 privind o „Propunere de introducere a evaluării abilităților de conducere a unui autovehicul”, a cerințelor stabilite în apelul din anul 2014 pentru depunerea candidaturilor și a dreptului la o bună administrare. Prin intermediul celui de al cincilea motiv s‑a invocat încălcarea dreptului la condiții de muncă echitabile și corecte.
(
25
)	A se vedea nota de subsol 24 din prezentele concluzii.
(
26
)	A se vedea notele de subsol 35 și 38 din prezentele concluzii. La punctul 33 din memoriul său în apărare, Eulex Kosovo își confirmă poziția din excepția de inadmisibilitate, printre altele, în sensul că SC nu a demonstrat că a epuizat toate căile de atac disponibile în cadrul Eulex Kosovo. Întrucât nu a fost prezentată Curții nicio informație conform căreia SC este împiedicată să înainteze Curții prezentul litigiu, nu vom examina acest argument în continuare.
(
27
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 12 noiembrie 2015, Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, punctul 37).
(
28
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 28 martie 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punctul 60). Astfel cum a statuat Curtea la punctele 60 și 64-81 din această hotărâre, tratatele stabilesc anumite excepții care nu sunt relevante în prezenta cauză.
(
29
)	A se vedea de exemplu, Hotărârea din 19 iulie 2016, H/Consiliul și alții (C‑455/14 P, EU:C:2016:569, punctul 0 și jurisprudența citată), și Hotărârea din 28 martie 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punctele 74 și 75).
(
30
)	Pentru o discuție detaliată, a se vedea de exemplu Butler, G., Constitutional Law of the EU’s Common Foreign and Security Policy: Competence and Institutions în External Relations, Hart, 2019, p. 145-222; Koutrakos, P., „Judicial review in the EU’s Common Foreign and Security Policy” (2018) 67 International and Comparative Law Quarterly 1.
(
31
)	Hotărârea din 12 noiembrie 2015 (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, punctele 41-50).
(
32
)	Regulamentul nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2010, L 311, p. 9, Ediție specială 01/vol. 3, p. 198), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1081/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 (JO 2010, L 311, p. 9), în vigoare la momentul respectiv.
(
33
)	Hotărârea din 19 iulie 2016 (C‑455/14 P, EU:C:2016:569, punctele 39-61). În urma unui al doilea recurs admis de Curte (C‑413/18 P), cauza este în prezent pendinte în fața Tribunalului (T‑271/10 RENV II).
(
34
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 12 aprilie 2018, PY/EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181, punctul 53), privind o acțiune întemeiată pe articolul 272 TFUE, introdusă de un agent contractual al unei misiuni civile din cadrul PSAC. A se vedea în continuare punctul 98 din prezentele concluzii.
(
35
)	Atunci când a fost întrebată în ședință, Eulex Kosovo a declarat că, în urma Hotărârii din 19 iulie 2016, H/Consiliul și alții (C‑455/14 P, EU:C:2016:569), instanțele Uniunii au competență în ceea ce privește problemele de gestionare a personalului, precum cele care apar în prezenta cauză.
(
36
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 6 decembrie 1989, Mulfinger și alții/Comisia (249/87, EU:C:1989:614, punctul 10 și jurisprudența citată).
(
37
)	Înainte să fie aplicabilă această decizie, a se vedea de exemplu Hotărârea din 12 noiembrie 2015, Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, în special punctele 58 și 59).
(
38
)	În special, la punctele 9-11 din memoriul său în apărare, Eulex Kosovo afirmă că, pe baza Hotărârii din 5 iulie 2018, Jenkinson/Consiliul și alții (C‑43/17 P, EU:C:2018:531), nu se bazează pe argumentele invocate în excepția sa de inadmisibilitate referitoare la clauzele din contractele de muncă ce conferă competență instanțelor din Bruxelles.
(
39
)	Hotărârea din 5 iulie 2018 (C‑43/17 P, EU:C:2018:531).
(
40
)	Hotărârea din 5 iulie 2018 (C‑43/17 P, EU:C:2018:531, în special punctele 1-3). Această cauză este în prezent pendinte în fața Tribunalului (T‑602/15 RENV).
(
41
)	Hotărârea din 5 iulie 2018, Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:531, în special punctele 40-48).
(
42
)	SC face referire în special la Concluziile avocatului general Kokott prezentate în cauza Planet/Comisia (C‑564/13 P, EU:C:2014:2352).
(
43
)	SC face referire în această privință la Hotărârea din 12 aprilie 2018, PY/EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181).
(
44
)	SC face referire în special la Hotărârea din 5 iulie 2018, Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:531), și Ordonanța din 30 septembrie 2014, Bitiqi și alții/Comisia și alții (T‑410/13, nepublicată, EU:T:2014:871).
(
45
)	SC face referire în această privință la Hotărârea din 19 iulie 2016, H/Consiliul și alții (C‑455/14 P, EU:C:2016:569).
(
46
)	Eulex Kosovo face referire printre altele la Hotărârea din 18 decembrie 1986, Comisia/Zoubek (426/85, EU:C:1986:501), și Hotărârea din 18 aprilie 2013, Comisia/Systran și Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245).
(
47
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 7 noiembrie 2019, Rose Vision/Comisia (C‑346/18 P, nepublicată, EU:C:2019:939, punctul 99).
(
48
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 18 aprilie 2013, Comisia/Systran și Systran Luxemburg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245, punctul 58).
(
49
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 26 februarie 2015, Planet/Comisia (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punctul 21).
(
50
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 5 iulie 2018, Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:531, punctul 40).
(
51
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 3 decembrie 2019, Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036, punctul 37).
(
52
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 20 septembrie 2016, Mallis și Malli/Comisia și ECB (C‑105/15 P‑C‑109/15 P, EU:C:2016:702, punctul 51).
(
53
)	Hotărârea din 9 septembrie 2015 (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punctul 20). A se vedea de asemenea de exemplu Ordonanța din 29 septembrie 2016, Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT/Comisia (C‑102/14 P, EU:C:2016:737, punctul 55), și Hotărârea din 28 februarie 2019, Alfamicro/Comisia (C‑14/18 P, nepublicată, EU:C:2019:159, punctul 50). Pentru o discuție generală, a se vedea de exemplu Neframi, E., „Le contentieux des clauses compromissoires”, în Contentieux en droit de l'Union européenne, Larcier, 2014, p. 561-581.
(
54
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 9 septembrie 2015, Lito (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punctul 19).
(
55
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 9 septembrie 2015, Lito (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punctele 22-25), și Hotărârea din 28 februarie 2019, Alfamicro/Comisia (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, punctele 52-57).
(
56
)	A se vedea Ordonanța din 31 martie 2011, Mauerhofer/Comisia (C‑433/10 P, nepublicată, EU:C:2011:204, în special punctele 37, 38 și 61), și Ordonanța din 21 aprilie 2016, Borde și Carbonium/Comisia (C‑279/15 P, nepublicată, EU:C:2016:297, în special punctele 30, 31 și 42).
(
57
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 18 aprilie 2013, Comisia/Systran și Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245, în special punctele 64-66), și Hotărârea din 10 iulie 2019, VG/Comisia (C‑19/18 P, EU:C:2019:578, în special punctele 29, 30 și 42).
(
58
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 10 iulie 2014, Nikolaou/Curtea de Conturi (C‑220/13 P, EU:C:2014:2057, punctul 52).
(
59
)	De exemplu, în ultimul contract de muncă, OPLAN, COC și SOP sunt menționate în anumite dispoziții care includ printre altele articolele 17.1 și 17.2, care prevăd că nerespectarea „contractului și/sau a SOP” face ca angajatul să fie „răspunzător disciplinar, astfel cum se prevede în SOP” și că măsurile disciplinare iau una dintre formele indicate în COC.
(
60
)	Oficiul pentru Resurse Umane Eulex Kosovo, Procedurile operaționale standard (SOP) privind principiile și procesul de reconfigurare, 26 mai 2016, p. 5 (sublinierea noastră).
(
61
)	A se vedea Hotărârea din 12 aprilie 2018 (T‑763/16, EU:T:2018:181, în special punctele 5, 6 și 66). În cele din urmă, Tribunalul a concluzionat că au fost încălcate dispozițiile relevante ale codului de conduită și i‑a acordat despăgubiri reclamantului.
(
62
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 18 aprilie 2013, Comisia/Systran și Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245, în special punctele 64-67 și 76).
(
63
)	A se vedea Hotărârea din 14 octombrie 2004, Pflugradt/ECB (C‑409/02 P, EU:C:2004:625, în special punctele 31-38).
(
64
)	A se vedea Hotărârea din 5 iulie 2018, Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:531, în special punctele 1-3, 34 și 40-48).
(
65
)	A se vedea Concluziile avocatului general Szpunar prezentate în cauza Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:231, în special punctele 39, 47 și 48).
(
66
)	Ordonanța din 30 septembrie 2014 (T‑410/13, nepublicată, EU:T:2014:871, în special punctele 2-11, 25, 27 și 28).
(
67
)	Ordonanța din 27 septembrie 2018 (T‑302/18, nepublicată, EU:T:2018:621, în special punctele 1, 2, 12, 13 și 21).
(
68
)	A se vedea în acest sens documentul Parlamentul European menționat la nota de subsol 6 din prezentele concluzii, p. 17.
(
69
)	Comisia și Înaltul Reprezentant, Planul de acțiune comun de punere în aplicare a Pactului privind PSAC civilă, SWD (2019) 173 final, 30 aprilie 2019, Angajamentul 10, p. 7. Astfel cum se indică în secțiunea 1 din cadrul acestuia, Pactul privind PSAC civilă este un document strategic esențial, cu obiectivul de a consolida dimensiunea civilă a PSAC.
(
70
)	SC face referire în special la Ordonanța din 12 octombrie 2011, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia (T‑353/10, EU:T:2011:589), și Hotărârea din 24 octombrie 2014, Technische Universität Dresden/Comisia (T‑29/11, EU:T:2014:912).
(
71
)	Eulex Kosovo face referire la Hotărârea din 8 octombrie 2008, Helkon Media/Comisia (T‑122/06, nepublicată, EU:T:2008:418).
(
72
)	A se vedea Hotărârea din 15 martie 2005, Spania/Eurojust (C‑160/03, EU:C:2005:168, punctul 35).
(
73
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 24 octombrie 2019, Regatul Unit/Comisia (T‑188/19, nepublicată, EU:T:2019:772, punctul 28).
(
74
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 6 octombrie 2015, Technion și Technion Research & Development Foundation/Comisia (T‑216/12, EU:T:2015:746, punctul 60).
(
75
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 20 iunie 2018, KV/EACEA (T‑306/15 și T‑484/15, nepublicată, EU:T:2018:359, punctul 49).
(
76
)	Pentru o cerere în care erau îndeplinite ambele condiții, a se vedea Hotărârea din 20 iunie 2018, KV/EACEA (T‑306/15 și T‑484/15, nepublicată, EU:T:2018:359, punctele 50-53).
(
77
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 14 mai 2019, Ayuntamiento de Enguera/Comisia (T‑602/18, nepublicată, EU:T:2019:332, punctele 23, 30 și 31). Poziția reclamantului cu privire la recalificare poate fi constatată pe baza unui comportament explicit sau implicit: a se vedea de exemplu Hotărârea din 16 octombrie 2014, Federación Española de Hostelería/EACEA (T‑340/13, nepublicată, EU:T:2014:889, punctul 36).
(
78
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 15 februarie 2016, InAccess Networks Integrated Systems/Comisia (T‑82/15, nepublicată, EU:T:2016:90, punctele 55-62). A se vedea în continuare în această privință Hotărârea din 17 iunie 2010, CEVA/Comisia (T‑428/07 și T‑455/07, EU:T:2010:240, punctele 57-64).
(
79
)	Pentru o cerere în care niciuna dintre condiții nu era îndeplinită, a se vedea Ordonanța din 10 mai 2004, Musée Grevin/Comisia (T‑314/03 și T‑378/03, EU:T:2004:139, punctul 88).
(
80
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 24 octombrie 2019, Regatul Unit/Comisia (T‑188/19, nepublicată, EU:T:2019:772, punctul 34).
(
81
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 12 octombrie 2011, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Comisia (T‑353/10, EU:T:2011:589, punctul 33), și Hotărârea din 24 octombrie 2014, Technische Universität Dresden/Comisia (T‑29/11, EU:T:2014:912, punctele 42-51).
(
82
)	A se vedea Hotărârea din 8 octombrie 2008, Helkon Media/Comisia (T‑122/06, nepublicată, EU:T:2008:418, în special punctele 53-55), și Ordonanța din 13 mai 2016, CEVA/Comisia (T‑601/15, nepublicată, EU:T:2016:316, în special punctele 27 și 28).
(
83
)	A se vedea Hotărârea din 17 ianuarie 2019, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA (T‑348/16 OP, nepublicată, EU:T:2019:14, punctele 167-175) (recurs pendinte în cauza C‑280/19 P).
(
84
)	A se vedea în această privință nota de subsol 77 din prezentele concluzii.
(
85
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 16 mai 2019, Pebagua/Comisia (C‑204/18 P, nepublicată, EU:C:2019:425, punctul 31).
(
86
)	SC face referire la Hotărârea din 11 iulie 2013, CC/Parlamentul (F‑9/12, EU:F:2013:116, punctul 128), și Hotărârea din 10 iulie 2014, CG v EIB (F‑115/11, EU:F:2014:187, punctul 132).
(
87
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 18 martie 2010, Trubowest Handel și Makarov/Consiliul și Comisia (C‑419/08 P, EU:C:2010:147, punctul 41).
(
88
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 7 iunie 2018, Equipolymers și alții/Consiliul (C‑363/17 P, nepublicată, EU:C:2018:402, punctul 37).
(
89
)	A se vedea Hotărârea din 29 aprilie 2015, CC/Parlamentul (T‑457/13 P, EU:T:2015:240, în special punctele 48, 49 și 52), de anulare a Hotărârii din 11 iulie 2013, CC/Parlamentul (F‑9/12, EU:F:2013:116, în special punctul 128), la care s‑a făcut referire și în Hotărârea din 10 iulie 2014, CG/EIB (F‑115/11, EU:F:2014:187, punctul 132).