62019CO0791(01)_RES
Věc C‑791/19 R
Evropská komise
v.
Polská republika
Usnesení Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. dubna 2020
„Řízení o předběžných opatřeních – Článek 279 SFEU – Návrh na předběžná opatření – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Nezávislost Izby Dyscyplinarne (kárné kolegium) Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko)“
Právo Evropské unie – Zásady – Právo na účinnou soudní ochranu – Zásada nezávislosti soudců – Dosah
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; Listina základních práv Evropské unie, články 47 a 48)
(viz body 29, 30, 34, 65, 66)
Členské státy – Povinnosti – Stanovení procesních prostředků nezbytných k zajištění účinné právní ochrany – Dodržení zásady nezávislosti soudců – Nové kárné kolegium Nejvyššího soudu tvořené soudci jmenovanými prezidentem Polské republiky na návrh Národní rady soudnictví – Porušení v případě legitimních pochybností vyvolaných u jednotlivců stran neovlivnitelnosti tohoto kolegia ve vztahu k vnějším skutečnostem a jeho neutrality ve vztahu ke střetávajícím se zájmům – Kritéria – Objektivní podmínky zřízení uvedeného kolegia, jeho charakteristiky a proces jmenování jeho členů – Nezávislost Národní rady soudnictví
(Články 2 a 19 SEU; Listina základních práv Evropské unie, čl. 47 druhý pododstavec)
(viz body 31–33, 35, 68, 70–72)
Řízení o předběžných opatřeních – Pravomoc soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních – Návrh na předběžná opatření podaný v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti – Žaloba pro nesplnění povinnosti směřující ke zpochybnění slučitelnosti vnitrostátních ustanovení týkajících se kárného režimu použitelného na soudce rozhodující o otázkách spadajících do unijního práva s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU – Návrh spadající do pravomoci soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; články 278 a 279 SFEU)
(viz bod 36)
Řízení o předběžných opatřeních – Odklad provádění – Předběžná opatření – Podmínky nařízení – Fumus boni iuris – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná újma – Kumulativní charakter – Zvážení všech dotčených zájmů – Posuzovací pravomoc soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
(Články 278 a 279 SFEU; jednací řád Soudního dvora, čl. 160 odst. 3)
(viz bod 51)
Řízení o předběžných opatřeních – Odklad provádění – Předběžná opatření – Podmínky nařízení – Fumus boni iuris – Prima facie posouzení žalobních důvodů uvedených na podporu hlavní žaloby – Žaloba pro nesplnění povinnosti – Vnitrostátní ustanovení týkající se kárného režimu použitelného na soudce rozhodující o otázkách spadajících do unijního práva – Ustanovení týkající se orgánu pověřeného rozhodováním v kárných věcech těchto soudců – Výtka týkající se toho, zda zřízený orgán splňuje požadavek nezávislosti soudců stanovený v čl. 19 odst. 1 druhém pododstavci SEU – Výtka, jež není prima facie neopodstatněná
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; články 278 a 279 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 52, 64, 67, 75–78)
Řízení o předběžných opatřeních – Odklad provádění – Předběžná opatření – Podmínky nařízení – Naléhavost – Vážná a nenapravitelná újma – Pojem – Nebezpečí narušení nezávislosti orgánu projednávajícího kárné věci soudců některého členského státu, kteří rozhodují o otázkách spadajících do unijního práva – Zahrnutí
(Článek 2 SEU; články 278 a 279 SFEU; jednací řád Soudního dvora, čl. 160 odst. 3)
(viz body 82–86, 89, 90, 92, 93)
Řízení o předběžných opatřeních – Odklad provádění – Předběžná opatření – Podmínky nařízení – Zvážení všech dotčených zájmů – Žaloba pro nesplnění povinnosti – Vnitrostátní ustanovení týkající se kárného režimu použitelného na soudce rozhodující o otázkách spadajících do unijního práva – Ustanovení týkající se orgánu pověřeného rozhodováním v kárných věcech těchto soudců – Nebezpečí narušení nezávislosti uvedeného orgánu – Zájem dotyčného členského státu na výkonu spravedlnosti v jeho právním řádu – Přednost obecného zájmu Unie
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; články 278 a 279 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 104, 109–113)
Shrnutí
Dne 8. dubna 2020 velký senát Soudního dvora v usnesení o předběžných opatřeních Komise v. Polsko (C‑791/19 R) nařídil, aby Polská republika okamžitě pozastavila uplatňování vnitrostátních ustanovení, jež zakládají pravomoc kárného kolegia Sądu Najwyższego (Nejvyšší soud, Polsko) rozhodovat v kárných věcech týkajících se soudců, a zdržela se předávání věcí projednávaných kárným kolegiem soudnímu kolegiu, které nesplňuje požadavky nezávislosti, jež byly vymezeny zejména v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (
1
). Návrh na předběžná opatření byl předložen v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti, kterou podala Komise v říjnu 2019 a jež zněla na určení, že Polská republika tím, že přijala nový kárný režim soudců Nejvyššího soudu a obecných soudů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU (
2
) ve spojení s čl. 267 druhým a třetím pododstavcem SFEU (
3
).
Podle tohoto nového režimu přijatého v roce 2017 má kárné kolegium zřízené v rámci Nejvyššího soudu pravomoc rozhodovat v kárných věcech týkajících se soudců tohoto soudu a v řízení v druhém stupni v kárných věcech týkajících se soudců obecných soudů. Podle Komise (
4
) nezaručuje uvedený režim nezávislost a nestrannost kárného kolegia, které je složeno výlučně ze soudců vybraných Krajowou Radou Sądownictwa (Národní rada soudnictví, dále jen „KRS“), jejíž patnáct soudců-členů bylo zvoleno dolní komorou polského parlamentu, zatímco před reformou z roku 2017 byli tito členové voleni soudci. V návaznosti na rozsudek A. K (
5
). pracovněprávní a sociálněprávní kolegium Nejvyššího soudu rozhodující ve věcech, jež vedly k vydání tohoto rozsudku, rozhodlo v rozsudcích ze dne 5. prosince 2019 a ze dne 15. ledna 2020, že kárné kolegium nelze s ohledem na podmínky jeho zřízení, rozsah jeho pravomocí, jeho složení a zapojení KRS do jeho zřízení považovat za soud ve smyslu unijního ani polského práva. Uvedené kárné kolegium přesto pokračovalo ve výkonu soudních funkcí.
Zaprvé předtím, než Soudní dvůr meritorně přezkoumal návrh Komise na předběžná opatření, zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou Polskem. Pokud jde konkrétně o jeho pravomoc nařídit dotčená předběžná opatření, Soudní dvůr připomněl, že i když organizace soudnictví v členských státech spadá do pravomoci těchto členských států, ty jsou však při výkonu této pravomoci povinny dodržovat povinnosti, které pro ně vyplývají z unijního práva, zejména z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU. Soudní dvůr dále uvedl, že toto ustanovení, které vyjadřuje hodnotu právního státu, pověřuje vnitrostátní soudy a Soudní dvůr úkolem zaručit plné uplatňování unijního práva ve všech členských státech a soudní ochranu práv, která pro jednotlivce z unijního práva vyplývají. Soudní dvůr poté, co připomněl prvořadý význam ochrany nezávislosti uvedených orgánů pro zajištění takové ochrany, zdůraznil, že je tedy na každém členském státu, aby zajistil, že kárný režim použitelný na soudce vnitrostátních soudů spadající do jejich systému procesních prostředků v oblastech pokrytých unijním právem respektuje zásadu nezávislosti soudců. Musí tak být zejména zaručeno, že rozhodnutí vydaná v rámci kárných řízení zahájených proti soudcům uvedených soudů budou přezkoumána orgánem, který sám splňuje záruky vlastní účinné soudní ochraně, včetně záruky nezávislosti. Za těchto podmínek Soudní dvůr uznal v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti směřující ke zpochybnění slučitelnosti vnitrostátních ustanovení týkajících se kárného režimu použitelného na soudce, kteří rozhodují o otázkách spadajících do unijního práva, s unijním právem, svou pravomoc k nařízení předběžných opatření směřujících k pozastavení uplatňování takovýchto ustanovení.
Zadruhé, pokud jde o meritorní přezkum návrhu na předběžná opatření, Soudní dvůr připomněl podmínky, za kterých může soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních nařídit předběžné opatření. Je tak třeba prokázat, že nařízení takového opatření je prima facie odůvodněno skutkově i právně (fumus boni iuris) a je naléhavé v tom smyslu, že k zabránění vážné a nenapravitelné újmy na zájmech navrhovatele je nezbytné, aby bylo nařízeno a vyvolávalo účinky ještě před rozhodnutím ve věci samé. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních též musí tam, kde je to vhodné, zvážit dotčené zájmy.
Pokud jde o podmínku týkající se fumus boni iuris, Soudní dvůr nejprve zdůraznil, že tato podmínka je splněna, pokud se alespoň jeden ze žalobních důvodů uplatněných na podporu žaloby ve věci samé účastníkem řízení, který navrhuje předběžná opatření, jeví prima facie tak, že není zcela neopodstatněný. V projednávané věci Soudní dvůr, aniž rozhodl o opodstatněnosti argumentů uvedených účastníky řízení v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti, určil, že s ohledem na skutkové okolnosti uplatněné Komisí a na prvky výkladu poskytnuté zejména v rozsudku ze dne 24. června 2019, Komise v. Polsko (Nezávislost Nejvyššího soudu) (
6
), a v rozsudku A. K. se argumenty ohledně nedostatku záruky nezávislosti a nestrannosti kárného kolegia, jež byly předloženy v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti, jeví prima facie tak, že nejsou zcela neopodstatněné.
Pokud jde o podmínku týkající se naléhavosti, Soudní dvůr měl za to, že byla v projednávané věci splněna. Pouhá vyhlídka pro soudce Nejvyššího soudu a obecných soudů, že jim hrozí kárné řízení, které může vést k předložení věci orgánu, jehož nezávislost není zaručena, totiž může ovlivnit jejich vlastní nezávislost, a tudíž účinnou soudní ochranu práv, která pro jednotlivce vyplývají z unijního práva. Soudní dvůr z toho vyvodil, že uplatnění sporných vnitrostátních ustanovení, která přiznávají pravomoc rozhodovat v kárných věcech týkajících se výše uvedených soudců orgánu, jehož nezávislost nebude možno zaručit, může způsobit vážnou a nenapravitelnou újmu unijnímu právnímu řádu.
Konečně Soudní dvůr přezkoumal poměření dotčených zájmů. K podložení závěru, že toto poměření svědčí ve prospěch nařízení předběžných opatření navrhovaných Komisí, zejména uvedl, že nařízení těchto opatření by nevedlo k rozpuštění kárného kolegia, ale pouze k dočasnému přerušení jeho činnosti do vyhlášení konečného rozsudku. Kromě toho měl za to, že v rozsahu, v němž by nařízení uvedených opatření znamenalo, že by vyřizování věcí projednávaných kárným kolegiem muselo být přerušeno do vyhlášení konečného rozsudku, byla by újma vzniklá dotčeným jednotlivcům v důsledku přerušení řízení v uvedených věcech nižší než újma vyplývající z přezkumu těchto věcí orgánem, jehož nedostatek nezávislosti a nestrannosti nemůže být prima facie vyloučen.
(
1
) – Rozsudek ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu), (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, dále jen „rozsudek A. K., EU:C:2019:982).
(
2
) – Toto ustanovení stanoví, že „[č]lenské státy stanoví prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých právem Unie“.
(
3
) – Toto ustanovení zakotvuje pravomoc Soudního dvora rozhodovat o předběžných otázkách. Druhý a třetí pododstavec tohoto článku stanoví, že „[v]yvstane-li taková otázka před soudem členského státu, může tento soud, považuje-li rozhodnutí o této otázce za nezbytné k vynesení svého rozsudku, požádat Soudní dvůr Evropské unie o rozhodnutí o této otázce.
Vyvstane-li taková otázka při jednání před soudem členského státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je tento soud povinen obrátit se na Soudní dvůr Evropské unie“.
(
4
) – Podporované Belgií, Dánskem, Nizozemskem, Finskem a Švédskem.
(
5
) – V tomto rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982), Soudní dvůr zejména určil, že unijní právo brání tomu, aby spory týkající se uplatňování unijního práva „mohly spadat do výlučné pravomoci orgánu, který není nezávislým a nestranným soudem [...]. Tak je tomu v případě, kdy objektivní podmínky, za kterých byl dotyčný orgán zřízen, a jeho charakteristiky, jakož i způsob, jakým byli jmenováni jeho členové, mohou vyvolat u jednotlivců legitimní pochybnosti o neovlivnitelnosti tohoto orgánu ve vztahu k vnějším skutečnostem, zejména přímým či nepřímým vlivům zákonodárné a výkonné moci, a o jeho neutralitě ve vztahu ke střetávajícím se zájmům, a mohou tak vést k neexistenci zdání nezávislosti nebo nestrannosti uvedeného orgánu, jež je způsobilá narušit důvěru, kterou v demokratické společnosti musí justice u jednotlivců vzbuzovat“.
(
6
) – Rozsudek ze dne 24. června 2019, Komise v. Polsko (Nezávislost Nejvyššího soudu), (C‑619/18, EU:C:2019:531).