62016CC0472
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
EVGENIJE TANČEVA
přednesené dne 6. prosince 2017 (
1
)
Věc C‑472/16
Jorge Luís Colino Sigüenza
proti
Ayuntamiento de Valladolid
IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa
Administrador Concursal de Músicos y Escuela S.L.
Músicos y Escuela S.L.
FOGASA
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vrchní soud Kastilie a Leónu, Španělsko)]
„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Převod podniku – Zákaz propouštění z důvodu převodu – Propouštění z hospodářských důvodů – Směrnice 2001/23/ES – Uplynutí koncese na provozování hudební školy – Ztráta smlouvy na poskytování služeb ve prospěch konkurenta – Hospodářská jednotka – Hospodářská jednotka, která si zachovává svou identitu – Hromadné propouštění – Právo na účinnou právní ochranu – Článek 47 Listiny základních práv EU“
1.
Předmětem tohoto řízení je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou Soudnímu dvoru předložil Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leon (senát pro pracovněprávní věci Vrchního soudu Kastilie a Leónu, dále jen „Tribunal Superior“) ve Valladolidu ve věci žádosti učitele hudby, který byl dříve zaměstnán u společnosti, která provozovala hudební školu, o opětovné přijetí do pracovního poměru. Navrhovatel v původním řízení byl propuštěn krátce před tím, než městský úřad pověřil provozováním školy jinou společnost.
2.
V návaznosti na celou řadu dřívějších rozhodnutí Soudního dvora vyvstává v projednávané věci opět otázka, za jakých okolností je třeba ztrátu smlouvy na poskytování služeb ve prospěch konkurenta považovat za převod hospodářské jednotky ve smyslu směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (dále jen „směrnice“), v kterémžto případě je nový dodavatel nucen převzít zaměstnance původního dodavatele. Konkrétní skutkové okolnosti projednávané věci jsou následující: koncese, jejíž platnost uplynula před tím, než konkurent převzal dotčenou činnost; před obnovením činnosti školy ze strany konkurenta uplynula doba pěti měsíců; nový provozovatel nepřevzal žádného ze zaměstnanců původního zaměstnavatele navrhovatele.
3.
Předkládající soud předkládá také procesní problém: když první společnost provozující hudební školu propustila veškeré své zaměstnance, došlo k procesu hromadnému propuštění, v jehož průběhu kolektivní zástupci zaměstnanců neúspěšně napadli rozhodnutí zaměstnavatele. Předmětem otázky Tribunal Superior je, zda by bylo v rozporu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), pokud by byl jednotlivý zaměstnanec vázán rozsudkem vydaným v takovém kolektivním řízení, jehož se nemohl účastnit a hájit tak svá práva podle směrnice.
I. Právní rámec
A.
Unijní právo
4.
První a druhý pododstavec článku 47 Listiny stanoví toto:
„Každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má za podmínek stanovených tímto článkem právo na účinné prostředky nápravy před soudem.
Každý má právo, aby jeho věc byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem. Každému musí být umožněno poradit se, být obhajován a být zastupován.“
5.
Článek 1 písm. a) a b) směrnice stanoví:
„a)
Tato směrnice se vztahuje na veškeré převody podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvního převodu nebo sloučení.
b)
S výhradou písmene a) a následujících ustanovení tohoto článku se převodem podle této směrnice rozumí převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou.“
6.
Článek 3 odst. 1 první pododstavec směrnice zní takto:
„Práva a povinnosti, které pro převodce vyplývají z pracovní smlouvy nebo pracovního poměru platných ke dni převodu, jsou v důsledku převodu převedeny na nabyvatele.“
7.
Článek 4 odst. 1 první pododstavec směrnice stanoví:
„Převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu nepředstavuje sám o sobě pro převodce nebo nabyvatele důvod k propouštění. Toto ustanovení však nebrání propouštění z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců.“
B.
Vnitrostátní právo
8.
Článek 124 Ley reguladora de la Jurisdicción Social (zákon o organizaci pracovních soudů; dále jen „LJS“) stanoví v odstavcích 1 a 13:
„1.   Rozhodnutí zaměstnavatele mohou napadnout zákonní zástupci zaměstnanců postupem stanoveným v následujících odstavcích.
[…]
13.   Je-li předmětem řízení individuální napadení ukončení pracovního poměru u Juzgado de lo Social (pracovní soud), použijí se články 120 až 123 tohoto zákona, s následujícími odchylkami: […] b) Pokud zástupci zaměstnanců podají podle předchozích pododstavců žalobu proti rozhodnutí zaměstnavatele po zahájení individuálního řízení, toto řízení se přerušuje do rozhodnutí o žalobě podané zástupci zaměstnavatelů, které, jakmile se stane konečným, zakládá překážku věci rozsouzené vůči individuálnímu řízení v souladu s čl. 160 odst. 5 tohoto zákona.“
9.
Článek 160 pátý pododstavec LJS stanoví:
„Konečný rozsudek zakládá překážku věci rozsouzené v probíhajících individuálních řízeních nebo řízeních, která mohou být zahájena, která mají stejný předmět nebo s tímto rozsudkem přímo souvisí, ať v rámci pracovněprávního nebo správního soudnictví. Tato řízení se po dobu kolektivního řízení přerušují. Přerušení se nařídí i v případě, že byl vydán rozsudek a probíhá řízení o odvolání nebo o kasačním opravném prostředku, přičemž příslušný soud je vázán konečným rozhodnutím vydaným v kolektivním řízení, a to i tehdy, pokud v řízení o kasačním opravném prostředku, jehož účelem je zajištění jednotnosti judikatury, nebyla uplatňována kontradiktorní povaha tohoto konečného rozsudku.“
II. Skutkový základ sporu v původním řízení a předběžná otázka
10.
Jorge Luís Colino Sigüenza (dále jen „navrhovatel“) byl zaměstnán jako učitel hudby v městské hudební škole ve Valladolidu (dále jen „škola“) ode dne 11. listopadu 1996.
11.
Škola byla původně provozována Ayuntamiento de Valladolid (město Valladolid, dále jen „Ayuntamiento“).
12.
V roce 1997 ukončilo Ayuntamiento přímé řízení školy a zorganizovalo výběrové řízení na jejího provozovatele. Na základě uvedeného výběrového řízení byla předmětná zakázka zadána společnosti Músicos y Escuela, S.L. (dále jen „Músicos“), která byla založena dne 7. července 1997 se základním kapitálem ve výši 500000 ESP (přibližně 3000 eur) a s předmětem činnosti spočívajícím ve výuce hudby, pořádání vystoupení a prodeji hudebních nástrojů; fakticky bylo jediným účelem společnosti zúčastnit se výběrových řízení vyhlašovaných Ayuntamiento (
2
). Společnost Músicos převzala vybavení, prostory a prostředky nezbytné pro poskytování dotčených služeb, převzala některé zaměstnance Ayuntamiento, včetně navrhovatele, a provozovala hudební činnost školy jako městská hudební škola, jež byla i nadále považována za službu poskytovanou Ayuntamiento místním občanům.
13.
V následujících letech městský úřad, jednající jménem Ayuntamiento, organizoval taková výběrová řízení pravidelně, a to v září 2000, září 2004, červenci 2008 a září 2012 (
3
). Ve všech těchto výběrových řízeních uspěla společnost Músicos (
4
). Poslední zakázka, která jí byla takto zadána, se týkala období do 31. srpna 2013, s možností výslovného prodloužení na další školní rok.
14.
Z důvodu prudkého poklesu počtu žáků na začátku školního roku 2012/13 (
5
) se projevil rozdíl mezi výší školného zaplaceného žáky školy a cenou za službu, jež byla sjednána mezi Ayuntamiento a společností Músicos. V prosinci 2012 požádala společnost o náhradu uvedeného rozdílu ve výši více než 100000 eur (
6
), městský úřad však její žádost zamítl.
15.
Za těchto okolností společnost Músicos vyzvala dne 19. února 2013 Ayuntamiento k ukončení smlouvy z důvodu nesplnění jeho povinností a také k náhradě vzniklé škody. Městský úřad uvedené nároky odmítl a poukázal naopak na neplnění smlouvy protistranou, vyzval ji, aby pokračovala v poskytování sjednaných služeb až do konce školního roku 2012/13, a odmítl rovněž vrátit společnosti Músicos kauci ve výši 15000 eur, kterou složila za možnost používat dotčené vybavení a prostory.
16.
V reakci na hospodářskou situaci vzniklou v důsledku sporu s městským úřadem společnost Músicos dne 4. března 2013 zahájila hromadné propouštění. Poté, co povinné projednání a konzultace nevedly k dohodě se zástupci zaměstnanců, rozhodla společnost Músicos dne 27. března 2013 o propuštění veškerého personálu. Dne 31. března 2013 ukončila společnost Músicos činnost a dne 1. dubna 2013 vrátila prostory, nástroje a prostředky poskytnuté škole městským úřadem. Dne 4. dubna 2013 předala výše uvedená společnost všem zaměstnancům, včetně navrhovatele, písemnou výpověď s účinností ke dni 8. dubna 2013. Společnost Músicos tak propustila 26 zaměstnanců, a konkrétně 23 učitelů a tři administrativní pracovníky (
7
).
17.
Zástupci zaměstnanců (volení zástupci zaměstnanců společnosti) napadli rozhodnutí společnosti Músicos o hromadném propuštění u Tribunal Superior, který nařídil ústní jednání na 22. května 2013. Dne 19. června 2013 byla žaloba zamítnuta. Tribunal Superior rozhodl, mimo jiné, že Ayuntamiento nemělo povinnost zachovat provoz školy a že společnost Músicos jednala v průběhu konzultací v dobré víře a s cílem dosáhnout dohody s ohledem na omezení vyplývající z její hospodářské situace. V rozsudku byly potvrzeny hospodářské důvody k propuštění, na které poukazovala společnost Músicos, a to s přihlédnutím ke snížení příjmů způsobenému nižším počtem zapsaných žáků, které nebylo ze strany Ayuntamiento nijak ekonomicky kompenzováno, což vedlo k hospodářské nerovnováze, která se stala důvodem k uzavření daného zařízení a k ukončení jeho činnosti. Dne 17. listopadu 2014 byl zamítnut kasační opravný prostředek, kterým zástupci zaměstnanců napadli uvedený rozsudek u Tribunal Supremo.
18.
Mezitím, dne 30. července 2013 bylo rozhodnuto, že se společnost Músicos nachází v úpadku a po skončení likvidace byla společnost usnesením Juzgado de lo Mercantil (obchodní soud) v září 2013 zrušena.
19.
V srpnu 2013 rozhodl městský úřad, jednající jménem Ayuntamiento, o ukončení smlouvy se společností Músicos, na základě toho, že zmiňovaná společnost dne 1. dubna 2013 předčasně ukončila provozování školy. Městský úřad si rovněž ponechal kauci složenou společností a vznesl nárok na náhradu škody způsobené neplněním smlouvy.
20.
Městský úřad poté vypsal nové výběrové řízení na provozování školy. Posoudil sedm zájemců, z nichž čtyři byli vyzváni, s odkazem na řadu kritérií, aby předložili údaje o sobě a službách, které mohou nabídnout. Nakonec byla zakázka na provozování školy ve školním roce 2013/14 zadána společnosti In-pulso Musical Sociedad Cooperativa (dále jen „společnost In-pulso“), která byla založena dne 19. července 2013, přičemž jejím jediným účelem bylo poskytování poptávané služby (
8
). Městský úřad předal společnosti In-pulso do užívání prostory, nástroje a prostředky k provozování školy, jež v září 2013 obnovila svou činnost se zcela obměněným personálem (
9
). V červnu 2014 uspěla společnost In-pulso i v následném výběrovém řízení na další provozování školy ve školních letech 2014/15 a 2015/16.
21.
Pokud jde o spor mezi městským úřadem a společností Músicos ohledně ukončení smlouvy, Sala de lo Contencioso-Administrativo de Valladolid del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pro sporná správní řízení ve Valladolid při Vrchním soudu, Kastilie a León) rozhodl v uvedeném sporu rozsudky z října 2014 a dubna 2015, které již nabyly právní moci. Zmiňovaný soud rozhodl, že městský úřad nesprávně vyložil předmětnou smlouvu o poskytování služeb a nedodržel podmínky v ní sjednané v tom smyslu, že smlouva stanovila zaručený příjem bez ohledu na počet zapsaných žáků. Tribunal Superior následně rozhodl ve prospěch společnosti Músicos, smlouvu zrušil, odmítl finanční nároky Ayuntamiento a přiznal společnosti Músicos nárok na vrácení složené kauce. Nárok společnosti Músicos na náhradu škody však byl zamítnut z důvodu, že nesplnila své povinnosti, když jednostranně ukončila poskytování služeb, aniž by vyčkala rozhodnutí soudu.
22.
Poté, co byla činnost školy obnovena společností In-pulso, napadl navrhovatel, stejně jako několik jeho bývalých kolegů a kolegyň, své propuštění individuálními žalobami směřujícími proti společnosti Músicos, Ayuntamiento a společnosti In-pulso. Jakmile výše uvedený rozsudek vydaný v kolektivním řízení nabyl právní moci, bylo pokračováno v jednotlivých řízeních před Juzgados de lo Social (pracovní soudy). Zmiňované individuální žaloby však byly zamítnuty.
23.
Ve svém zamítavém rozhodnutí o návrzích navrhovatele ze dne 30. září 2015 Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (pracovní soud č. 4, Valladolid) uvedl, že je vázán rozsudkem Tribunal Superior ze dne 19. června 2013, kterým posledně jmenovaný soud zamítl kolektivní žalobu podanou zástupci zaměstnanců a který potvrdil Tribunal Supremo. Ve svém rozsudku Juzgado de lo Social (pracovní soud) odkázal na čl. 124 odst. 13 písm. b) LJS a uvedl, že hromadné propouštění bylo vzhledem k překážce věci rozsouzené dostatečně odůvodněné a bylo rovněž správně provedeno, a společnost Músicos byla tedy oprávněna navrhovatele propustit. Konstatoval dále, že nedošlo k převodu podniku, jelikož činnost byla znovu zahájena až 5 měsíců po propuštění.
24.
Navrhovatel podal proti výše uvedenému rozsudku opravný prostředek k předkládajícímu soudu.
25.
Napadl jím uplatnění překážky věci rozsouzené, pokud jde o následné události, které nemohl soud rozhodující o kolektivní žalobě vzít v úvahu, neboť k nim došlo později, tedy obnovení činnosti školy společností In-pulso v září 2013 a rovněž vydání rozsudků ve prospěch společnosti Músicos v říjnu 2014 a dubnu 2015, jimiž bylo Ayuntamiento uloženo uhradit rozdíl mezi zaplaceným školným a částkou sjednanou ve smlouvě o poskytování služeb. Navrhovatel argumentuje rovněž tím, že se překážka věci rozsouzené na něj nevztahuje, protože nebyl účastníkem kolektivního řízení, ve kterém byl předmětný rozsudek vydán.
26.
Na základě výše uvedených souvislostí pokládá Tribunal Superior Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba mít za to, že došlo k převodu ve smyslu směrnice 2001/23/ES v případě, že držitel koncese k provozování městské hudební školy, kterému město poskytuje veškeré hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení) a který má vlastní zaměstnance a poskytuje své služby během období školního roku, ukončil činnost dne 1. dubna 2013, tj. dva měsíce před ukončením školního roku, přičemž vrátil všechny hmotné prostředky městu, které tuto činnost po zbytek školního roku 2012/13 neobnovilo, ale zadalo novou zakázku novému dodavateli, který znovu zahájil činnost v září 2013, na začátku nového školního roku 2013/14, přičemž město pro tento účel převedlo na nového dodavatele nezbytné hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení), které měl předtím k dispozici bývalý dodavatel?
2)
Bude-li odpověď na předchozí otázku kladná, je pro účely čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23/ES třeba mít za to, že za výše uvedených okolností, kdy nesplnění povinností na straně hlavního podniku (města) vede k tomu, že první dodavatel musí ukončit svou činnost a propustit všechny své zaměstnance, načež zmíněný hlavní podnik převede hmotné prostředky na druhého dodavatele, který pokračuje v téže činnosti, došlo k propuštění zaměstnanců prvního dodavatele ‚z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců‘, nebo byl důvodem k tomuto propuštění ‚[p]řevod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu‘, což tento článek zakazuje?
3)
Bude-li předchozí otázka zodpovězena tak, že důvodem propuštění byl převod, což je v rozporu se směrnicí 2001/23/ES, je třeba článek 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava zakazovala soudům rozhodovat meritorně o nárocích zaměstnance, který v individuálním řízení napadl své propuštění, k němuž došlo v rámci hromadného propouštění, s cílem hájit práva, která mu náleží podle směrnice [2001/23/ES] a směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění, a to vzhledem k tomu, že byl již vydán pravomocný rozsudek o hromadném propouštění v řízení, jehož účastníkem nemohl daný zaměstnanec být, třebaže odbory působící v daném podniku a všichni kolektivních zástupců zaměstnanců účastníky řízení byli nebo mohli být?“
27.
Písemná vyjádření předložily Soudnímu dvoru společnost In-pulso, Španělské království a Evropská komise. Soudní dvůr položil písemné otázky, na něž navrhovatel, společnost In-pulso, španělská vláda a Komise písemně odpověděli. Na jednání dne 27. září 2017 přednesli ústní vyjádření zástupci Španělského království a Komise.
III. Posouzení
A.
Přehled
28.
Zdá se, že v okamžiku, kdy škola znovu zahájila činnost, společnost Músicos jako hospodářská jednotka již neexistovala a v daném okamžiku tak neexistovala žádná jednotka, která by mohla být převedena na společnost In-pulso. I za předpokladu, že by původní jednotku bylo stále možné považovat za existující, zdá se každopádně, že většina faktorů, které ukazují, zda jsou původní a nová jednotka totožné, hovoří v projednávané věci proti existenci „převodu“ ve smyslu směrnice. V tomto stanovisku sice přednesu svůj výklad ukazatelů významných v projednávané věci, konečné posouzení relevantních faktorů je však třeba ponechat předkládajícímu soudu.
29.
Druhou otázku, tedy zda příčinou propuštění navrhovatele byl převod podniku, je třeba zodpovědět jen za předpokladu, že Soudní dvůr odpoví na první otázku kladně nebo alespoň připustí kladnou odpověď ze strany vnitrostátního soudu. Mám za to, že v takovém případě je třeba na druhou otázku odpovědět záporně.
30.
Odpověď na třetí otázku je relevantní jen v případě kladné odpovědi na obě předchozí otázky. I třetí otázkou se však budu zabývat pro případ, že by Soudní dvůr nepřijal mé stanovisko k prvním dvěma otázkám. Při bližším pohledu na podrobnosti španělských vnitrostátních norem upravujících překážku věci rozsouzené v souvislosti s hromadným propouštěním, jak je popsaly zúčastněné strany, se jeví, že možnost navrhovatele bránit svá práva vycházející ze směrnice není ve skutečnosti omezena a jeho právo na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny není podle mého názoru porušeno.
B.
K první otázce
31.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda situace dotčená v projednávané věci spadá do oblasti působnosti směrnice. Španělská vláda a společnost In-pulso tvrdí, že na první otázku je třeba odpovědět záporně, a argumentují tím, že v projednávané věci nedošlo k převodu, zatímco Komise zastává opačný názor.
32.
Pro účely analýzy pojmu „převod“ ve smyslu směrnice budu muset nejprve určit, co znamená „hospodářská jednotka“, a poté posoudím konkrétní faktory vymezené v judikatuře Soudního dvora, které charakterizují takovou jednotku, abych nakonec určil, zda si jednotka poté, co společnost In-pulso znovu zahájila činnost, „zachovala svou identitu“.
1. „Převod“
33.
Podle čl. 1 odst. 1 písm. a) se směrnice „vztahuje na veškeré převody podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvního převodu nebo sloučení“.
34.
Převod bude spadat do oblasti působnosti směrnice při splnění těchto třech podmínek: 1) převod musí vést ke změně zaměstnavatele, 2) musí se týkat podniku, závodu nebo části závodu a 3) musí být důsledkem smlouvy (
10
).
35.
V projednávané věci je první podmínka zjevně splněna: existují zde dva zaměstnavatelé, a to konkrétně společnosti Músicos a In-pulso.
36.
Ani třetí podmínka nepředstavuje problém: případná změna zaměstnavatele vychází ze smluvního vztahu, a konkrétně ze skutečnosti, že Ayuntamiento na základě výběrového řízení uzavřelo novou smlouvu o poskytování služeb s jiným poskytovatelem, a to poté, co skončila smlouva s předchozím poskytovatelem. Podle ustálené judikatury nemusí být výchozí smlouva uzavřena přímo mezi oběma zaměstnavateli. Situace dotčená v projednávané věci, kdy městský úřad zadal veřejnou zakázku jinému soutěžiteli, než byl původní poskytovatel služeb, tedy podléhá směrnici (
11
).
37.
Veřejnoprávní prvky projednávané věci navíc nebrání použití směrnice (
12
). Zapojení Ayuntamiento a městského úřadu jako veřejnoprávního subjektu a orgánu veřejné správy do převodu a rovněž veřejnoprávní povaha smluv, na jejichž základě byla dotyčná služba poskytována, tedy nepředstavují překážku pro zjištění existence převodu.
38.
Jediná podmínka, která je v projednávané věci sporná, je druhá z uvedených podmínek, tedy existence převodu „podniku nebo závodu nebo části podniku nebo závodu“.
39.
Soudní dvůr již několikrát rozhodl, že pouhý převod činnosti nepředstavuje převod podle směrnice: ztráta zakázky na služby ve prospěch konkurenta nemůže sama o sobě představovat převod ve smyslu směrnice (
13
).
40.
Předmětem převodu musí být podnik v jeho konkrétní formě a podstatě.
41.
V článku 1 odst. 1 písm. b) směrnice upřesňuje, že je nutný „převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost“.
2. „Hospodářská jednotka“
a) Definice
42.
Znění čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice je kodifikací dřívější judikatury, která obsahovala výslovnější popis a podle níž se „pojmem ‚jednotka‘ rozumí organizované seskupení osob a majetku umožňující výkon hospodářské činnosti, jež sleduje určitý konkrétní cíl“ (
14
).
b) Činnost
43.
Východiskem uvedené definice je zjevně konkrétní činnost vykonávaná danou jednotkou (
15
). Ta sestává z konkrétních osob a majetku, které jsou organizovány za účelem výkonu příslušné hospodářské činnosti.
44.
Pro určení, zda osoby a majetek seskupené v rámci společnosti Músicos představovaly jednotku ve smyslu směrnice, které mohla být předmětem převodu, či nikoli, je tedy nezbytné vymezit danou konkrétní činnost.
45.
Podle zakladatelské listiny společnosti Músicos jejím předmětem činnosti bylo provozování školy ve formě výuky hudby, pořádání vystoupení a prodeje hudebních nástrojů, přičemž v konečném důsledku bylo jediným účelem společnosti účastnit se výběrových řízení vyhlášených Ayuntamiento de Valladolid (
16
).
c) Organizace
46.
Uvedená činnost byla organizována formou založení společnosti s obzvláště nízkým základním kapitálem ve výši přibližně 3000 eur, tedy společnosti, která mohla se svými 26 zaměstnanci fungovat jenom proto, že na základě smluvního ujednání s Ayuntamiento neslo veškeré hospodářské riziko (
17
). Vzhledem k tomu, že byla tedy společnost zcela závislá na zakázkách pravidelně zadávaných městským úřadem na dobu určitou, musela také odpovídajícím způsobem organizovat svou činnost.
47.
Kdykoli společnosti skončila smlouva s Ayuntamiento, nutně skončila i její činnost. Výběrová řízení byla totiž vypisována pravidelně (1997, 2000, 2004, 2008, 2012, 2013) a existovalo tedy nebezpečí ztráty zakázky ve prospěch jiného soutěžitele. Nutnost zvítězit v zadávacím řízení představovala „kvazi-genetický“ organizační rys společnosti Músicos, který byl zakotven v její zakladatelské listině, a společnost tak, na rozdíl od stabilnějších podniků, nevyhledávala jiné klienty (
18
).
48.
Je-li organizace tím, co spojuje hmotné, nehmotné a osobní prvky tvořící jednotku, taková jednotka se nutně rozpadne v okamžiku, kdy dojde naplnění předvídatelné a dané jednotce vlastní riziko nezískání zakázky. Celá struktura daného podniku byla závislá na spolupráci s městským úřadem, který zajišťoval veškerý hmotný majetek a také finanční prostředky v případě, že počet žáků bude nižší než očekávaný, přičemž tato spolupráce trvala pouze po dobu trvání poslední veřejné zakázky, jež činila zpravidla čtyři roky, ale v rozhodné době pouze jeden rok.
49.
Vzhledem k tomu, že poslední platná smlouva společnosti Músicos zanikla dne 31. srpna 2013, k tomuto datu zanikla zároveň i jednotka ve smyslu směrnice, a to bez ohledu na následné hospodářské obtíže, úpadek a zrušení společnosti, či fyzické vrácení prostor a hudebních nástrojů, k němuž došlo již dne 31. března 2013.
d) Trvalost
50.
Soudní dvůr se již zabýval věcmi s obdobnými organizačními zvláštnostmi.
51.
Nejvýznamnějším rozsudkem, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že v případě podniku, jehož činnost je omezena na konkrétní projekt, nemohou nastat účinky převodu, jakmile je tento projekt ukončen; to je možné jen tehdy, pokud byla dotčená jednotka založena na delší období; je rozsudek Rygaard (
19
). Jednotka dotčená v uvedené věci sestávala ze dvou učňů a jednoho zaměstnance, a také z materiálů vyčleněných za účelem provedení díla, kterým byla výstavba objektu jídelny (
20
). Daná jednotka byla vytvořena za účelem dokončení sjednaných stavebních prací započatých jiným dodavatelem, který zanechal materiál na staveništi (
21
). Veškeré prvky dané jednotky patřily zmíněnému jinému dodavateli a byly převedeny za účelem provedení díla.
52.
Soudní dvůr odkázal na dřívější judikaturu a uvedl, že převod spadá do oblasti působnosti směrnice jen tehdy, pokud je jeho předmětem stabilní hospodářská jednotka, která není omezena na provedení konkrétní smlouvy o dílo (
22
).
53.
To je však přesně případ společností Músicos a In-pulso, kde jednotka tvořená na jedné straně dočasným užíváním prostor a vybavení školy a na druhé straně službou poskytovanou různými učiteli byla omezena jen na plnění smlouvy platné v daném okamžiku. Před tím, než došlo k převodu, byla společnosti Músicos zadána zakázka na dobu jednoho roku (od září 2012 do srpna 2013) a společnosti In-pulso byla po uskutečnění převodu zadána zakázka na ještě kratší dobu (od září 2013 do června 2014). Žádný z podniků podle svých zakladatelských listin nevyužíval svůj majetek k výkonu jiné činnosti.
54.
Podle mého názoru na tom nic nemění ani skutečnost, že na jednotlivé zakázky zadávané městem lze nahlížet jako na řadu navzájem souvisejících zakázek.
55.
Zaměstnavatel a jeho zaměstnanci se nemohli spoléhat na to, že bude s podnikem uzavřena další smlouva. Po zániku platné smlouvy již neměl daný podnik nadále k dispozici relevantní hmotný a nehmotný majetek – mimo jiné, koncesi provozovat danou školu. Daná jednotka tedy vykazovala potřebnou stálost a stabilitu jen po dobu, na kterou se vztahovala v té době platná smlouva. Úplná závislost na zadání nové zakázky ze strany městského úřadu bránila existenci jednotící koncepce, která by zahrnovala více než jedno dílo. Přestože v roce 2012 o danou zakázku patrně neusiloval žádný jiný soutěžitel, nemohla mít společnost Músicos za nepochybně dané, že zakázku skutečně získá. To dokládá výběrové řízení, které se konalo v roce 2013 a jehož se zúčastnilo sedm uchazečů, což dokládá, že výběrová řízení byla brána vážně a nebyla pouhou formalitou.
56.
Po skončení každé ze smluv se tedy vazby mezi jednotlivými prvky dané jednotky natolik rozvolnily, že je již nebylo nadále možné považovat za jednotku v tomto smyslu. Po zadání nové zakázky bylo nutné vytvořit novou jednotku, třebaže mohla sestávat ze stejných složek jako dřívější jednotka, včetně kupříkladu (nově umožněného) užívání školních prostor a hudebních nástrojů, stejně jako vlastních zaměstnanců podniku.
57.
Konečně je třeba uvést, že Soudní dvůr ve své judikatuře týkající se jednotlivých prvků, které dohromady tvoří jednotku, uvádí, že jejich seskupení musí být trvalé (
23
).
e) Obecná systematika a účel směrnice
58.
Mé pojetí jednotky v tom smyslu, že může být omezena v čase, odpovídá také obecné systematice a kontextu, jakož i účelu směrnice.
59.
Na základě obecné systematiky lze argumentovat tím, že směrnice vychází z myšlenky respektování vývoje, ke kterému došlo před uskutečněním převodu, a že osud převáděné jednotky ani žádného jejího zaměstnance nelze vrátit zpět: čl. 3 odst. 1 směrnice neponechává prostor pro pochyby, že se převádějí pouze pracovněprávní vztahy „platné ke dni převodu“. (
24
) Pokud tedy nejsou chráněni ti, kdo jednotku opustili před uskutečněním převodu, pak nemůže být předmětem převodu ani jednotka nebo činnost, které jsou koncipovány tak, že mají skončit před uskutečněním převodu.
60.
Tato myšlenka, že východiskem je situace jednotky, včetně zaměstnaneckých vztahů, před uskutečněním převodu, je potvrzena v čl. 4 odst. 1 směrnice, podle kterého je třeba v rámci směrnice respektovat propouštění, k němuž dojde z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců, a nic se na této skutečnosti nemění jen z důvodu, že dochází následně k převodu (
25
).
61.
Pokud jde o důvody přijetí směrnice, je třeba mít na paměti, že i přes její jasné zaměření na zaměstnance a jejich ochranu (
26
) není taková ochrana neomezená, nýbrž směrnice sleduje jasně vymezený cíl: Soudní dvůr určil, že cílem uvedené směrnice je zaručit v co největším možném rozsahu pokračování pracovních smluv nebo pracovních poměrů beze změny s nabyvatelem, aby bylo zabráněno tomu, že dotčení zaměstnanci budou mít méně příznivé postavení pouze z důvodu převodu podniku (
27
). V projednávané věci by však potvrzením existence převodu ve smyslu směrnice získali zaměstnanci příznivější postavení, než které měli u svého vlastního zaměstnavatele, jehož činnost skončila dle jeho vlastního podnikatelského plánu dne 31. srpna 2013.
62.
Směrnice navíc není slepá k zájmům podniků. Jak dokládá pátý bod odůvodnění, je zasazena do kontextu dotváření vnitřního trhu, z čehož vyplývá, že nelze zcela ignorovat zájmy podniků. Je konečně v zájmu samotných zaměstnanců udržovat životaschopnost podniku, neboť jen takový podnik bude schopen nabízet pracovní místa (
28
). Příkladem úvah tohoto druhu v rámci směrnice je právo převodce propustit zaměstnance z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů podle čl. 4 odst. 1 směrnice. Jak poznamenal generální advokát C. O. Lenz ve svém stanovisku ve věci Dethier Équipement, toto oprávnění zaměstnavatele má nepřímý užitečný účinek ve formě vyšší ochrany pracovníků do té míry, v jaké jsou tak zabezpečena zbývající pracovní místa (
29
).
63.
Kdykoli je změna poskytovatele služeb považována za převod ve smyslu směrnice, bude tím značně omezena smluvní volnost dotčených podniků. Nový poskytovatel služeb musí převzít zaměstnance původního poskytovatele a zadavatel bude navíc mít menší možnost výběru mezi soutěžiteli, jelikož ne každý podnik bude schopen takové břemeno unést (
30
).
64.
Pokud v případě, jako je projednávaný, se veřejný orgán, jako je Ayuntamiento, chránil proti tomuto omezení zadáváním zakázek na dobu určitou v trvání jednoho roku, třech let či čtyř let a zároveň našel dodavatele, kteří jsou ochotni strukturovat své podnikání odpovídajícím způsobem a založit společnost až v okamžiku podání první nabídky, včetně zakotvení úplné závislosti na zadání zakázky do zakladatelské listiny společnosti, se uplatnění výše uvedeného omezení nejeví odůvodněným, a to s ohledem na vyvažování různých dotčených zájmů ve směrnici. V takových případech zaměstnanci prvního poskytovatele služeb nemohou legitimně očekávat, že jejich zaměstnání bude trvat, protože zaměstnavatel již od začátku zvolil variantu nízkorozpočtové společnosti závisející na libovůli jediného smluvního partnera, který zadává zakázky na omezenou dobu a organizuje pravidelná výběrová řízení (
31
). V takovém případě by se jevilo přehnaným omezovat smluvní volnost takového partnera, pokud – jak učinilo Ayuntamiento – využije svého práva přejít k jinému poskytovateli služeb, když první poskytovatel služeb sám takový scénář akceptoval ve svém zakladatelském dokumentu.
65.
Směrnice ostatně bere podnik či jednotku tak, jak je – postavení zaměstnanců u bývalého zaměstnavatele má být zachováno, ale nikoli zlepšeno. Směrnice se týká převodů, ale nepočítá s „oživením“ (
32
).
f) Závěr
66.
Při bližším pohledu na projednávanou věc je zřejmé, že (bez ohledu na další okolnosti, jako platební neschopnost společnosti Músicos) každopádně daná jednotka musela při skončení smlouvy o provozování školy ke dni 31. srpna 2013 zaniknout a že tento zánik byl strukturální, odpovídající společenskému účelu společnosti Músicos a její organizaci, která spojovala výkon předmětné činnosti se získáním zakázky jen na dobu určitou, a byla tedy omezena v čase. Ke dni 1. září 2013, kdy by se převod mohl uskutečnit, tedy již jednotka ve smyslu směrnice neexistovala.
67.
Projednávanou věc, v níž byla předmětná činnost již od počátku koncipována jen na určitou dobu, je třeba odlišit od věcí, ve kterých se nové zadání zakázky na poskytování služeb týkalo poskytovatele, který realizuje celou řadu zakázek a projektů, kdy je poskytovatel zvyklý dostávat neustále nové smlouvy a hledat nové zákazníky (
33
).
68.
Pokud by však Soudní dvůr došel k jinému závěru ohledně neexistence jednotky v rozhodné době, zaměřím se nyní na aspekty, které byly předmětem diskuse mezi zúčastněnými stranami. Uvedené aspekty souvisejí s otázkou, zda za předpokladu, že v době převodu existovala jednotka, byla identita takové jednotky zachována i v době po převodu. Budu proto pokračovat dál ve své analýze.
3. Jednotka, která „si zachovává svou identitu“
69.
Pokud v okamžiku převodu existuje určitá jednotka, ale taková jednotka není převáděna jako celek, a kdy tedy nepřecházejí na nabyvatele plně všechny složky původní jednotky, nebo pokud dochází v rámci převodu k jiné změně, například k přerušení činnosti, vzniká otázka, zda převod jednotky pouze se zbývajícími složkami postačuje k tomu, aby takový převod podléhal směrnici.
70.
Jak Soudní dvůr uvedl ve svých rozsudcích Spijkers a Redmond Stichting, rozhodujícím kritériem je, zda si dotčená jednotka zachovává svou identitu, což vyplývá mimo jiné ze skutečnosti, že pokračuje nebo je obnoven její provoz (
34
).
71.
Kritérium zachování identity jednotky je založeno na srovnání jednotky před převodem a jednotky po převodu (
35
). Identitu určuje celá řada faktorů, jejichž váha při hodnocení závisí na jejich významu pro danou konkrétní činnost a cíl podnikání.
a) Ukazatele
72.
Pro určení, zda jsou uvedené podmínky splněny, je nutné zvážit všechny skutečnosti charakterizující danou transakci, včetně 1) druhu podniku nebo závodu, 2) otázky, zda je předmětem převodu jeho hmotný majetek, jako budovy a movité věci, 3) hodnoty jeho nehmotného majetku v době převodu, 4) otázky, zda většinu zaměstnanců přebírá nový zaměstnavatel, 5) otázky, zda jsou předmětem převodu jeho zákazníci, 6) míry podobnosti mezi činnostmi vykonávanými před převodem a po převodu a 7) případné doby přerušení takových činností (
36
). Je však třeba uvést, že všechny tyto okolnosti jsou pouze jednotlivými faktory v rámci celkového posouzení, které je třeba provést, a nelze je tedy zvažovat izolovaně (
37
). To v konečném důsledku vyžaduje skutkové posouzení, jež přísluší vnitrostátnímu soudu (
38
).
73.
Přísluší však Soudnímu dvoru, aby vymezil kritéria, na jejichž základě má být takové posouzení provedeno (
39
).
74.
V projednávané věci byly podle všeho některé z faktorů uvedených v judikatuře Soudního dvora zjevně zachovány, když společnost In-pulso převzala provozování školy, ať už jde o druh podniku, hmotný majetek a zákazníky, a provozované činnosti. Další prvky však podle mého názoru chybí.
b) Hmotný majetek
75.
Pokud jde o hmotný majetek, stojí za zmínku, že společnost Músicos nevlastnila žádný relevantní hmotný majetek, nýbrž používala budovu a vybavení patřící Ayuntamiento. Majetek, který je třeba vzít v úvahu pro účely směrnice, však není omezen jen na majetek zaměstnavatele. Podnik nemusí mít nutně k majetku právní titul (
40
).
76.
Podle ustálené judikatury může jít Soudní dvůr při vymezení hospodářské jednotky nad rámec právnické osoby a vlastnictví podniku či závodu. Namísto formálního pojetí právnické osoba a majetku, který vlastní, upřednostnil Soudní dvůr hospodářské pojetí. Do svého posouzení zahrnul veškerý majetek, který zaměstnavatel používá pro výkon činnosti ze strany zaměstnanců, aniž by řešil, zda je takový majetek ve vlastnictví nebo v pronájmu zaměstnavatele nebo zda příslušný smluvní partner prostě umožňuje zaměstnavateli jej užívat (
41
). Nezáleží ani na tom, zda má zaměstnavatel oprávnění k nezávislému obchodnímu využití věcí, které mu byly ponechány k dispozici, nebo zda je může používat jen pro smluvního partnera, který je vlastní (
42
).
77.
V projednávané věci je tedy třeba předmětné prostory, hudební nástroje, učebny a vybavení školy považovat za hmotný majetek převodce, který byl převeden na nabyvatele, i přesto, že nebyly ve vlastnictví společnosti Músicos ani nebyly předány přímo touto společností společnosti In-pulso.
c) Nehmotný majetek
78.
Rozhodujícím nehmotným majetkem v rámci předmětné dispozice je smlouva s Ayuntamiento, kterou předkládající soud ve své první otázce nazývá také „koncesí“. Lze jej ve skutečnosti považovat za koncesi na provozování školy. Společnost In-pulso však tuto smlouvu nepřevzala, nýbrž zúčastnila se dalšího výběrového řízení a získala vlastní smlouvu. Společnost Músicos koncesi nepředala a ani tak ostatně nemohla učinit, protože doba trvání její koncese uplynula dne 31. srpna 2013, tedy před tím, než společnost In-pulso dne 1. září 2013 obnovila činnost. Ani městský úřad nepřevedl koncesi společnosti Músicos na společnost In-pulso, nýbrž udělil novou koncesi na jiné období (školní rok 2013/14 oproti školnímu roku 2012/13) a s jinou dobou trvání (10 měsíců oproti 12 měsícům), na které se nevztahovala koncese společnosti Músicos. Jelikož tedy koncese společnosti In-pulso byla odlišná od koncese společnosti Músicos, mohly sice obě koncese být rovnocenné, ale nebyly totožné.
d) Zaměstnanci
79.
Pokud jde o zaměstnance, Soudní dvůr se neptá, zda byli převzati „nějací“ zaměstnanci převodce, nýbrž zda jich nový zaměstnavatel převzal „většinu“ (
43
). Pokud nedošlo k převzetí žádných zaměstnanců, jak tomu bylo ve věci Süzen (
44
), Soudní dvůr konstatoval, že k převodu nedošlo. Ve většině případů, kdy Soudní dvůr rozhodl, že k převodu došlo, byla převzata většina zaměstnanců, a někdy všichni kromě jednoho či dvou (
45
).
80.
V projednávané věci měla společnost Músicos 26 zaměstnanců, ale společnost In-pulso žádné z nich nepřevzala.
81.
Ačkoli podle výše uvedené (
46
) judikatury, která stanoví sedm ukazatelů identity, jsou zaměstnanci zjevně jedním z charakteristických prvků jednotky, jejich relevance pro zachování identity jednotky se případ od případu liší.
82.
Důvodem je skutečnost, že jakožto charakteristický rys nebo znak jednotky mohou mít její zaměstnanci různou míru vlivu na konkrétní činnosti jednotky. Tento vliv je nejen silnější tehdy, má-li personál vyšší kvalifikaci a vzdělání či lepší odborné schopnosti a praxi, ale závisí také na relativním významu a hodnotě hmotných a nehmotných statků na straně jedné a pracovní sily na straně druhé. Například v případě provozování autobusů v hromadné dopravě (
47
) nebo dobře vybavené nemocniční kuchyně (
48
) nejsou zaměstnanci charakteristickým znakem dané pracovní činnosti a jednotlivé osoby jsou snadněji zaměnitelné. Čím individualizovanější je vztah se zákazníkem, tím nesnadnější je převést danou činnost na jiného zaměstnavatele bez převzetí zaměstnanců nebo jejich podstatné části. Kritériem je, zda by se při výměně jedné pracovní síly za jinou změnila povaha služby. Za tímto účelem je nutné provést objektivní posouzení, a to v projednávané věci z hlediska žáků a jejich rodičů.
83.
V případě tří administrativních pracovníků, které společnost Músicos propustila, mohl být osobní vztah mezi zástupcem společnosti a zákazníkem méně významný. Avšak 23 učitelů hudby muselo plnit úkoly, které do značné míry závisely na navázaném osobním vztahu mezi učitelem a žákem. Daný podnik je ovšem škola, a nikoli univerzita, kde by u pokročilejších hudebníků hrály větší úlohu různé hudební styly a techniky. Ve škole dotčené v projednávané věci byla navíc vyučována hudba, tedy jediný předmět, a to zpravidla jednou týdně, zatímco v běžné škole stráví děti mnohem více času a získávají všeobecné vzdělání.
84.
Vliv osobnosti učitele tedy sice nelze přeceňovat, ale služba poskytovaná společností Músicos má dozajista více individuálních charakteristik než služby, kterými se Soudní dvůr zabýval ve věcech týkajících se kuchařů a pomocníků v nemocniční kuchyni, řidičů autobusů, uklízeček a bezpečnostních pracovníků (
49
). Ani v takových případech však nebyl faktor „zaměstnanců“ při posouzení zachování identity jednotky opomenut.
e) Dočasná nečinnost
85.
Vzhledem k tomu, že společnost Músicos ukončila svou výukovou činnost ke dni 31. března 2013 a společnost In-pulso zahájila vlastní výuku až dne 1. září 2013, má posledně jmenovaná společnost za to, že takové přerušení služby po dobu pěti měsíců vylučuje možnost převodu jednotky (
50
).
86.
Jako u všech faktorů, i význam tohoto závisí na jeho relevanci pro určitou konkrétní činnost. Různá doba trvání přerušení činnosti může tedy mít velmi rozličné účinky. Zejména v případě sezónních činností nebude fáze nečinnosti mezi fázemi aktivity vylučovat převod (
51
). V projednávané věci však doba nečinnosti přesáhla rámec letních prázdnin, které začaly až někdy v červnu. Během třetího trimestru, který začal v dubnu 2013, škola nefungovala. Ani tato skutečnost však podle mého názoru nepředstavovala nutně přerušení služby, které by bránilo konstatování trvání podniku (
52
).
87.
Relevantním kritériem v těchto věcech by mělo být hledisko klientů, tj. zda stále očekávají obnovení dané činnosti či nikoli. Pokud dosáhnou nepravidelnosti takové míry, že naruší důvěru klientů v pokračování služby, je třeba takovou přestávku považovat za příliš dlouhou. V tomto ohledu je relevantní, že se škola prezentovala svým žákům jako „městská hudební škola“, a nikoli „hudební škola Músicos“ nebo „hudební škola In-pulso“. Odmítnutí společnosti Músicos pokračovat ve výuce tak zůstalo částečně skryto. Otázka, zda je třeba dočasné přerušení činnosti před letními prázdninami považovat za příliš silné narušení, tak bude ponechána vnitrostátnímu soudu, kterému přísluší zabývat se skutkovými okolnostmi. Pokud žáci a jejich rodiče coby relevantní klientela v Ayuntamiento vnímali přerušení jako pouhou fázi reorganizace, nebrání tato skutečnost převodu. Městský úřad během této doby skutečně často jednal s prvním poskytovatelem služeb a následně vyhlásil nové výběrové řízení, a přítomnost městského úřadu v pozadí tak mohla napomoci vnímání školy jako trvajícího podniku.
88.
S tímto aspektem kontinuity na pozadí je třeba mít za to, že z hlediska zákazníka škola neukončila při ztrátě poskytovatele služeb svou činnost. Rozhodným kritériem by zde bylo, zda by jednotka přežila takovou fázi bez ztráty značného počtu zákazníků, přičemž samotná klientela je také jedním ze sedmi ukazatelů identity (
53
) stanovených Soudním dvorem.
f) Vážení celého souboru faktorů
89.
Mám za to, že při zvážení všech faktorů je závěr v tomto případě jasný: i kdybychom měli za to, že před dotyčnou transakcí existovala určitá jednotka, pak si tato jednotka nezachovala svou identitu do okamžiku, kdy činnost převzala společnost In-pulso.
90.
Došlo sice k převodu hmotného majetku, ale nebyli převzati žádní zaměstnanci, přestože v případě hudební školy nelze zaměstnance zcela opomenout. Kromě toho nedošlo k převodu koncese jako zásadního prvku nehmotného majetku, bez kterého nebyla činnost dané jednotky, tedy provozování školy, možná: společnost In-pulso má koncesi, ale tato koncese nebyla získána od převodce, ať už přímo nebo nepřímo, s městským úřadem jako prostředníkem. Skutečnost, že škola nefungovala po dobu pěti měsíců, však patrně nezpůsobila přerušení, které by mohlo bránit existenci převodu.
91.
Vzhledem k tomu, že je zde otázkou, zda byla zachována identita, lze opomenout pouze nepodstatné aspekty, pokud je činnost převzata jinou osobou: nelze hovořit o převodu, je-li převzata pouze část nebo určitý procentní podíl jednotky. Je třeba, aby došlo k převodu jednotky s celou její podstatou. V projednávané věci nedošlo k převodu zaměstnanců ani koncese, a došlo pouze k převzetí hmotného majetku poté, co byl oddělen od ostatních položek. Jednotky existující před zadáním nové zakázky a po něm nelze tedy považovat za identické.
92.
V projednávané věci tedy podle mne nedošlo k převodu.
C.
Ke druhé otázce
93.
Druhá otázka se táže, zda k propuštění navrhovatele došlo v důsledku převodu. Tato otázka závisí na odpovědi na předchozí otázku a nemusím na ni tedy odpovídat. I přesto však uvedu krátkou odpověď pro případ, že by Soudní dvůr nesdílel můj názor na první otázku a odpověděl na ni kladně.
94.
Pokud jde o druhou otázku, španělská vláda tvrdí, že i za předpokladu, že došlo k převodu, nebyl takový převod důvodem propuštění, neboť byly dány hospodářské důvody. Komise souhlasí, ale zmiňuje, že je třeba rovněž posoudit, zda důvody nemohly být umělé a v konečném důsledku směřovaly ke zbavení zaměstnanců jejich zákonných práv.
95.
Při hodnocení okolností projednávané věci je zarážející, že městský úřad nijak neočekával a nebyl nijak připraven na ukončení činnosti společnosti Músicos, a nebyl schopen zajistit na třetí trimestr náhradní výuku, ačkoli školní rok dosud neskončil a výuka měla před začátkem letních prázdnin pokračovat ještě po dobu dvou měsíců. Městský úřad se místo toho snažil přesvědčit společnost Músicos poté, co vrátila prostory a hudební nástroje, aby znovu začala školu provozovat. Až po náhlém ukončení výuky ze strany společnosti Músicos začalo město hledat jiné řešení. Konkurent, který nakonec obnovil činnost školy, nebyl v okamžiku propuštění ani založen a vznikl až v červenci roku 2013.
96.
I za předpokladu, že po propuštění došlo k převodu, neexistuje tedy příčinná souvislost mezi tímto převodem a propuštěním a změna vedení školy v září 2013 nemůže zpochybnit legalitu propuštění zaměstnanců v dubnu 2013. Mezi neuhrazením částek požadovaných společností Músicos od městského úřadu a následným výběrovým řízením, ve kterém uspěla společnost In-pulso, není žádná zjevná souvislost. Ve skutečnosti žádná ze zúčastněných stran, včetně navrhovatele, nemá pochybnosti o tom, že důvodem hromadného propuštění zaměstnanců, byla hospodářská situace společnosti Músicos, která byla nakonec zrušena z důvodu úpadku.
97.
Jak uvedl Soudní dvůr v rozsudku Dethier Équipement (
54
), následným převodem není dotčeno propuštění zaměstnanců, k němuž došlo z hospodářských, technických či organizačních důvodů.
D.
Ke třetí otázce
98.
Předmětem třetí otázky předkládajícího soudu je, zda je v rozporu s článkem 47 Listiny španělská norma ukládající předkládajícímu soudu rozhodujícímu o jednotlivém propuštění, aby se na základě překážky věci rozsouzené řídil dřívějším rozsudkem, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí podnikatele o hromadném propuštění.
99.
Předkládající soud podmiňuje tuto třetí otázku kladnou odpovědí na první dvě otázky. Jelikož mám za to, že v projednávané věci nedošlo k převodu (první otázka), a i kdyby k němu došlo, pak by takový převod nebyl příčinou propuštění (druhá otázka), zodpovím třetí otázku jen stručně, neboť v projednávané věci není relevantní, bude-li Soudní dvůr souhlasit s mým názorem alespoň na jednu z předchozích otázek.
100.
Pokud jde o třetí otázku, společnost In-pulso se dovolává překážky věci rozsouzené a tvrdí, že v prvním řízení byl k dispozici dostačující soubor opravných prostředků, zatímco španělská vláda poukazuje na to, že odpověď na tuto otázku není nezbytná, že každopádně španělské procesní právo neporušuje článek 47 Listiny, a Komise zdůrazňuje, že španělské právo je v souladu s článkem 47 Listiny.
101.
Jak správně uvádí předkládající soud, článek 47 Listiny, který stanoví právo na účinnou právní ochranu, je přímo použitelný, pokud jde o výkon práv vyplývajících ze směrnice (
55
). Navrhovatel se dovolává svého práva podle čl. 3 odst. 1 směrnice na pokračování pracovního poměru u nabyvatele, společnosti In-pulso, v případě převodu podniku.
102.
Strany zúčastněné na tomto řízení však ve svých písemných a ústních odpovědích na otázky položené Soudním dvorem potvrdily, že podle španělského práva účinky věci rozsouzené, které čl. 124 odst. 13 písm. b) ve spojení s článkem 160 LJS přiznávají rozsudku o hromadném propuštění, který byl vydán v řízení zahájeném kolektivními zástupci zaměstnanců, nebrání individuálnímu uplatnění prostředků nápravy stanovených směrnicí. Podle španělského práva se závaznost týká pouze předmětu řízení. Článek 160 odst. 5 LJS v této souvislosti stanoví, že překážka věci rozsouzené se vztahuje na individuální žaloby, které „mají stejný předmět nebo s tímto rozsudkem přímo souvisí“. Otázka řešená v rámci projednávané individuální žaloby, totiž převod jednotky ze společnosti Músicos na společnost In-pulso, však nebyla předmětem kolektivního řízení.
103.
V rozsudku v kolektivním řízení ze dne 19. června 2013 je uvedeno, že propuštění bylo odůvodněno hospodářskými důvody a že nedošlo k převodu školy na Ayuntamiento. Rozudek Tribunal Supremo ze dne 17. listopadu 2014, kterým byl potvrzen rozsudek Tribunal Superior ze dne 19. června 2013 v úvodní části odůvodnění (
56
), jasně vymezuje předmět kolektivního řízení a uvádí, že vedle hospodářských důvodů uváděných společností Músicos je sporné, zda ukončení výuky ze strany Músicos vedlo k převodu školy na Ayuntamiento. Projednávaná věc se však netýká převodu na Ayuntamiento, nýbrž na společnost In-pulso. Těmito skutkovými okolnostmi původního řízení se kolektivní řízení nezabývalo. Původní řízení se týká skutkových okolností, které nastaly později a s jiným možným nabyvatelem. Žalovaná společnost In-pulso, která je případným nabyvatelem v původním řízení, v době, kdy byl vydán rozsudek v kolektivním řízení ze dne 19. června 2013, ani neexistovala. Skutkové okolnosti, které nastaly později, nemohly být posuzovány v rámci kolektivního řízení, které bylo podle vysvětlení předkládajícího soudu v předkládacím usnesení omezeno na skutečnosti nastalé ke dni ústního jednání v kolektivním řízení. To se konalo dne 22. května 2013 a převzetí školy společností In-pulso v září 2013 tedy nebylo předmětem kolektivního řízení.
104.
Španělské právo tak nevylučuje pozdější závěr ohledně existence převodu v individuálních řízeních na základě překážky věci rozsouzené, neboť otázka převodu na společnost In-pulso nebyla v dřívějším kolektivním řízení řešena. To potvrdila nejen španělská vláda a Komise, ale i prvostupňový soud v původním řízení (Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid), který svůj závěr ohledně převodu na společnost In-pulso nezaložil na překážce věci rozsouzené, ale rozhodl o věci meritorně, když konstatoval, že podle jeho názoru je pětiměsíční nečinnost příliš dlouhá na to, aby šlo o převod.
105.
Předkládající soud se Soudního dvora neptá, zda skutečnost, že je při svém rozhodnutí o individuálním propuštění vázán závěrem o existenci hospodářských důvodů v dřívějším rozsudku Tribunal Superior ze dne 19. června 2013 vydaném v kolektivním řízení, je v rozporu s článkem 47 Listiny, nýbrž omezuje svou otázku na převod (
57
).
IV. Závěry
106.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pro pracovněprávní věci Vrchního soudu Kastilie a Leónu, Španělsko) takto:
„1)
Je třeba mít za to, že nedošlo k převodu ve smyslu směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů v případě, že držitel koncese k provozování městské hudební školy, kterému město poskytuje veškeré hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení) a který má vlastní zaměstnance a poskytuje své služby během období školního roku, ukončil činnost dne 1. dubna 2013, tj. dva měsíce před ukončením školního roku, přičemž vrátil všechny hmotné prostředky městu, které tuto činnost po zbytek školního roku 2012/13 neobnovilo, ale zadalo novou zakázku novému dodavateli, který znovu zahájil činnost v září 2013, na začátku nového školního roku 2013/14, přičemž město pro tento účel převedlo na nového dodavatele nezbytné hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení), které měl předtím k dispozici bývalý dodavatel.
2)
Pro účely čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23 je třeba mít za to, že za výše uvedených okolností, kdy nesplnění povinností na straně hlavního podniku (města) vede k tomu, že první dodavatel musí ukončit svou činnost a propustit všechny své zaměstnance, načež zmíněný hlavní podnik převede hmotné prostředky na druhého dodavatele, který pokračuje v téže činnosti, došlo k propuštění zaměstnanců prvního dodavatele ‚z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců‘, a důvodem k tomuto propuštění nebyl ‚[p]řevod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu‘, což tento článek zakazuje.
3)
Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie je třeba vykládat tak, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje soudu rozhodnout meritorně o nárocích zaměstnance, který v individuálním řízení napadl své propuštění, k němuž došlo v rámci hromadného propouštění, s cílem hájit práva, která mu náleží podle směrnice 2001/23 a směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění, pokud byl již vydán pravomocný rozsudek o hromadném propouštění v řízení, jehož účastníkem nemohl daný zaměstnanec být, třebaže odbory působící v daném podniku a všichni kolektivní zástupci zaměstnanců účastníky řízení byli nebo mohli být, jestliže podle vnitrostátního práva závaznost tohoto rozsudku v kolektivním řízení nejde nad rámec předmětu řízení a tento předmět se liší od předmětu individuálního řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Viz zjištění Sala de lo Social del Tribunal Supremo (senát Nejvyššího soudu pro věci pracovněprávní, dále jen „Tribunal Supremo“) v jeho rozsudku ze dne 17. listopadu 2014, CASACION 79/2014, část čtvrtá, jehož kopii předložila Soudnímu dvoru společnost In-pulso. Tento rozsudek je zmíněn níže v bodě 17 in fine a v bodě 102.
(
3
) – Viz zjištění Tribunal Supremo v jeho rozsudku ze dne 17. listopadu 2014, část čtvrtá.
(
4
) – V září 2012 byla společnost Músicos jediným zájemcem. Viz zjištění Juzgado de Instrucción (vyšetřovací soud) No 6 ve valladolisu (dále jen „Juzgado de Instrucción“) v jeho usnesení ze dne 7. dubna 2016, kterým bylo zamítnuto zrychlené řízení v trestní věci 2186/2014, které bylo vydáno v řízení souvisejícím s původním řízením a předloženo Soudnímu dvoru společností In-Pulso.
(
5
) – Společnost Músicos nabízela kapacitu pro 600 žáků, ale nakonec jich bylo zapsáno jen 261, přičemž tento počet nakonec klesl na 240. Podle zjištění Juzgado de Instructión v usnesení ze dne 7. dubna 2016 přibližně 250 žáků přešlo na novou hudební školu „MUSICALIA“, založenou na začátku září roku 2012 učitelem zaměstnaným dříve u Músicos, který všem učitelům z Músicos nabídl zaměstnání u MISICALIA, které přijalo 15 z nich, přičemž ne všichni jako výlučné zaměstnání.
(
6
) – Tato částka činila 58403,73 EUR za první trimestr roku 2013 a 48952,74 EUR za druhý trimestr ke dni 1. dubna 2013 – viz zjištění Tribunal Supremo v jeho rozsudku ze dne 17. listopadu 2014, část čtvrtá.
(
7
) – Viz zjištění Tribunal Supremo v jeho rozsudku ze dne 17. listopadu 2014, část čtvrtá.
(
8
) – Viz zakladatelská listina společnosti In-pulso ze dne 19. července 2013 ve vnitrostátním spise.
(
9
) – Společnost In-pulso nezaměstnala žádné z původních zaměstnanců společnosti Músicos; viz vyjádření společnosti In-pulso na straně 10 jejího podání.
(
10
) – Viz rozsudek ze dne 24. ledna 2002, Temco, C‑51/00, EU:C:2002:48, bod 21; rovněž viz stanovisko generálního advokáta L. Geelhoeda ve věci Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:361, bod 46.
(
11
) – Viz rozsudky ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 11, a ze dne 25. ledna 2001, Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, bod 28.
(
12
) – Viz rozsudky ze dne 10. prosince 1998, Hidalgo, C‑173/96 a C‑247/96, EU:C:1998:595, bod 24; ze dne 25. ledna 2001, Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, bod 19, a ze dne 20. července 2017, Piscarreta Ricardo, C‑416/16, EU:C:2017:574, bod 31.
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 16.
(
14
) – Viz rozsudek ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 13.
(
15
) – K zásadnímu významu činnosti pro otázku, zda jde o převod v rámci směrnice, viz mimo jiné rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, body 11 a 12, a ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 10.
(
16
) – Viz bod 12 tohoto stanoviska.
(
17
) – Viz smlouva o poskytování služby, podle níž má společnost Músicos garantovaný příjem bez ohledu na počet zapsaných žáků.
(
18
) – Společnost Músicos nehledala jiné činnosti, jiné smluvní partnery ani jiné prostory, ve kterých by mohla zajišťovat výuku samostatně v rámci daného seskupení (na rozdíl od soukromých učitelů hudby, kteří nabízejí hodiny hudby doma).
(
19
) – Viz Grau, T., a Hartmann, F_. in Preis, U., a Sagan, A. (eds.), Europäisches Arbeitsrecht, Köln 2015, § 11, bod 20, s odkazem na rozsudek Rygaard; a Kocher, E., Europäisches Arbeitsrecht, Baden-Baden 2016, § 5, bod 154: „auf Dauer angelegt“.
(
20
) – Rozsudek ze dne 19. září 1995, Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 14.
(
21
) – Rozsudek ze dne 19. září 1995, Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 13.
(
22
) – Rozsudek ze dne 19. září 1995, Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, bod 20.
(
23
) – Například viz rozsudky ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 21 („v těchto oblastech citlivých na pracovní sílu může seskupení pracovníků vykonávajících trvale společnou činnost samo o sobě představovat hospodářskou jednotku“); ze dne 24. ledna 2002, Temco, C‑51/00, EU:C:2002:48, bod 26, a ze dne 21. října 2010, Albron Catering, C‑242/09, EU:C:2010:625, bod 32, a také stanovisko generálního advokáta L. Geelhoeda ve věci Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:361, body 24 a 70.
(
24
) – Viz rozsudky ze dne 15. června 1988, Bork Interantional, 101/87, EU:C:1988:308, bod 17, a ze dne 20. července 2017, Piscarreta Ricardo, C‑416/16, EU:C:2017:574, bod 49, a usnesení ze dne 15. září 2010, Briot, C‑386/09, EU:C:2010:526, bod 27.
(
25
) – Viz čl. 4 odst. 1 první pododstavec směrnice a související judikatura, například rozsudek ze dne 12. března 1998, Dethier Equipement, C‑319/94, EU:C:1998:99, body 33 až 36.
(
26
) – Viz třetí bod odůvodnění. Rovněž viz rozsudky ze dne 17. prosince 1987, Ny Mølle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, bod 25, a ze dne 26. května 2005, Celtec, C‑478/03, EU:C:2005:321, bod 26.
(
27
) – Viz rozsudky ze dne 17. prosince 1987, Ny Mølle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, bod 25, a ze dne 26. května 2005, Celtec, C‑478/03, EU:C:2005:321, bod 26.
(
28
) – Viz stanovisko generálního advokáta C. O. Lenze ve věci Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, kde v bodě 58 používá hospodářský argument tohoto druhu pro výklad čl. 4 odst. 1 směrnice.
(
29
) – Viz stanovisko generálního advokáta C. O. Lenze ve věci Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, bod 58, ohledně využití této možnosti nuceným správcem jako racionalizačního opatření před prodejem společnosti.
(
30
) – Na tuto skutečnost poukazuje například Bauer, J.-H., „Christel Schmidt lässt grüßen: Neue Hürden des EuGH für Auftragsvergabe“, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht (NZA), 2004, s. 14, na s. 17.
(
31
) – Předseda pátého senátu, P. da Cruz Vilaça použil na jednání v této souvislosti výraz „koncese“.
(
32
) – To nebrání použití jiných nástrojů na ochranu pracovníků, jež mohou být případně k dispozici v rámci vnitrostátního nebo evropského pracovního práva a které mohou přihlédnout k silnému postavení Ayuntamiento a určité odpovědnosti k pracovníkům, kteří mohou mít za to, že jsou chráněni, ale v konečném důsledku jsou ponecháni bez ochrany nestabilními zaměstnavateli. V souvislosti s ochranou vyplývající ze směrnice dotčené v projednávané věci připomněl generální advokát C. O. Lenz ve svém stanovisku ve věci Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, bod 56, že vnitrostátnímu právu je ponechána i otázka existence pracovního poměru v okamžiku převodu. V projednávaném případě je třeba rovněž připomenout, že konkurenční společnost MUSICALIA nabídla zaměstnání všem učitelům zaměstnaným společností Músicos, viz poznámka pod čarou 5 výše.
(
33
) – S ohledem na takové věci, jako byly Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141; Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, a CLECE, C‑463/09, EU:C:2011:24, lze mít za to, že se jedná o běžnější situaci.
(
34
) – Viz rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, body 11 a 12, a ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 23. Rovněž viz rozsudky ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 10; ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 29, a ze dne 13. září 2007, Jouini a další, C‑458/05, EU:C:2007:512, bod 23.
(
35
) – Viz rozsudek ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 13 („míra podobnosti mezi činností prováděnou před převodem a činností prováděnou po převodu“).
(
36
) – Viz rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 13; ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 24; ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, bod 14, a ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 33.
(
37
) – Viz například rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 13; ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 24; ze dne 7. března 1996, Merckx a Neuhuys, C‑171/94, bod 17, a ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 34.
(
38
) – Viz rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 14, a ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 25.
(
39
) – Viz rozsudky ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 14, a ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, bod 25.
(
40
) – Viz rozsudky ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 41, a ze dne 15. prosince 2005, Güney-Görres a Demir, C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, bod 37.
(
41
) – Viz rozsudky ze dne 19. září 1995, Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290 bod 22; ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 41, a ze dne 15. prosince 2005, Güney-Görres a Demir, C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, bod 37.
(
42
) – Viz rozsudek ze dne 15. prosince 2005, Güney-Görres a Demir, C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778, body 39 až 41.
(
43
) – Viz mimo jiné rozsudky ze dne 19. září 1995, Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290 bod 17; ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 13 („většina jeho zaměstnanců“), a ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, body 19 a 21.
(
44
) – Viz rozsudek ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, body 3 a 4.
(
45
) – Viz rozsudek ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 3.
(
46
) – Viz bod 72.
(
47
) – Viz rozsudek ze dne 25. ledna 2001, Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, bod 28.
(
48
) – Viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, bod 36.
(
49
) – Viz rozsudky ze dne 11. března 1997, Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141; ze dne 25. ledna 2001, Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59; ze dne 20. listopadu 2003, Abler a další, C‑340/01, EU:C:2003:629, a ze dne 15. prosince 2005, Güney-Görres a Demir, C‑232/04 a C‑233/04, EU:C:2005:778.
(
50
) – Chtěl bych zdůraznit, že tato otázka není totožná s jinou časovou otázkou, kterou jsem se zabýval v tomto stanovisku a která se týká existence podniku před danou transakcí (viz výše, bod 46 a následující). V tomto kontextu se existence jednotky předpokládá a otázkou je, zda – pokud daná jednotka dosud existovala v rámci společnosti Músicos – byla totožná s jednotkou existující později pod společností In-pulso.
(
51
) – Viz rozsudek ze dne 17. prosince 1987, Ny Mølle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, body 18 až 21, pokud jde o provozování restaurace, která je otevírána pravidelně pouze v létě. Pokud jde o dočasné přerušení činnosti po dobu svátků, rovněž viz rozsudek ze dne 15. června 1988, Bork International, 101/87, EU:C:1988:308, bod 16.
(
52
) – Viz rozsudek ze dne 18. března 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, bod 12.
(
53
) – Viz bod 72 tohoto stanoviska.
(
54
) – Viz rozsudek ze dne 12. března 1998, Dethier Equipement, C‑319/94, EU:C:1998:99, body 33 až 36.
(
55
) – To odpovídá čl. 51 odst. 1 Listiny, který stanoví, že ustanovení Listiny jsou určena členským státům, výhradně pokud uplatňují právo Unie.
(
56
) – Viz s. 6 část „Fundamentos de derecho“ rozsudku Tribunal Supremo ze dne 17. listopadu 2014, který předložila společnost In-pulso v příloze své odpovědi na písemné otázky.
(
57
) – Předkládající soud sice zmiňuje, že společnost Músicos uspěla s žalobou na úhradu rozdílu mezi zaplacenou částkou školného a náklady na základě smlouvy, nezpochybňuje však, že hospodářská situace existující v rozhodné době odůvodňovala propuštění navrhovatele. To by byla otázka, která by se mohla týkat vzájemného vztahu mezi touto směrnicí a směrnicí Rady 98/59/ES o hromadném propouštění, o které se letmo zmínil předkládající soud. V rozsudku ze dne 16. července 2009, Mono Car Styling, C‑12/08, EU:C:2009:466, Soudní dvůr zkoumal, zda posledně uvedená směrnice porušuje právo jednotlivých zaměstnanců na spravedlivý proces podle článku 6 EÚLP, jelikož práva na informování a projednávání stanovená směrnicí Rady 98/59/ES byla přenechána kolektivním zástupcům. Soudní dvůr konstatoval, že nedošlo k porušení základních práv jednotlivých zaměstnanců, jelikož práva podle směrnice jsou koncipována ve prospěch zaměstnanců jako celku a jsou tedy svou povahou kolektivní.