62017CC0705
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 6. března 2019 (
1
)
Věc C‑705/17
Patent-och registreringsverket
proti
Mats Hanssonovi
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea hovrätt (odvolací soud ve Stockholmu, Švédsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Ochranné známky – Směrnice 2008/95 – Důvody pro zamítnutí nebo neplatnost týkající se střetu se staršími právy – Starší ochranná známka obsahující zeměpisné označení, na které se vztahuje prohlášení o vzdání se práva (disclaimer) – Dopad takového prohlášení na posouzení nebezpečí záměny“
1.
V právních řádech může být zápis ochranné známky doprovázen připojením prohlášení o vzdání se práva, tzv. „disclaimer“, pokud jej tyto právní řády stanoví, a to v případě, že je předmětem přihlášky kombinované nebo složené označení obsahující jeden nebo více popisných nebo obecných výrazů pro jeden nebo více výrobků nebo služeb, na které se tato přihláška vztahuje. Disclaimer, který podle použitelné právní úpravy může být spontánně nabídnut přihlašovatelem nebo stanoven příslušným úřadem jako podmínka pro zápis, má za cíl vyjasnit, že výraz nebo popisné a nerozlišující prvky označení, jejichž zápis je požadován, nejsou předmětem výlučného práva a zůstávají dostupné (
2
). Majitel ochranné známky tudíž nebude mít právo bránit užívání těchto prvků ze strany jiných podniků.
2.
Používání výše uvedeného disclaimeru je ve švédském právu přípustné. Svea hovrätt Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud ve Stockholmu jakožto specializovaný soud pro patenty a obchodní věci, Švédsko) se prostřednictvím žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, která je předmětem tohoto stanoviska, táže Soudního dvora, zda a v jakém rozsahu v případě kolize mezi označením, jehož zápis jako ochranné známky je požadován, a starší ochrannou známkou, skutečnost, že prvek této starší ochranné známky je pokryt disclaimerem, ovlivňuje posouzení nebezpečí záměny, které má být provedeno na základě čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 (
3
).
3.
Tato otázka vyvstala v rámci sporu týkajícího se zamítnutí žádosti, ze strany Patent-och rigisteringsverket (patentový úřad, dále jen „PRV“), o zápis národní slovní ochranné známky, kterou podal Mats Hansson.
Právní rámec
Unijní právo
4.
Ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95:
„1.   Ochranná známka nesmí být zapsána do rejstříku, a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou,
[…]
b)
pokud z důvodu totožnosti či podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti výrobků nebo služeb, na něž se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou“ (
4
).
5.
Podle čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95:
„[z]e zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly
[…]
b)
označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti výrobků nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou“ (
5
).
Vnitrostátní právo
6.
Článek 10 první pododstavec bod 2 kapitoly 1 varumärkslagen (2010:1877) (zákon č. 1877 z roku 2010 o ochranných známkách, dále jen „zákon z roku 2010“) (
6
), který do švédského práva provádí čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95, definuje obsah výlučného práva přiznaného majiteli zapsané ochranné známky zakázat užívání označení, která vedou k nebezpečí záměny nebo asociace s touto ochrannou známkou, ze strany třetích osob.
7.
V souladu s čl. 5 kapitoly 2 zákona z roku 2010, který do švédského práva provádí čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95, musí mít ochranná známka pro účely zápisu rozlišovací způsobilost pro výrobky nebo služby, pro které je zápis požadován.
8.
V souladu s čl. 12 prvním pododstavcem kapitoly 2 zákona z roku 2010, pokud ochranná známka obsahuje prvek, který nemůže být sám o sobě zapsán, a pokud existuje zjevné nebezpečí, že zápis ochranné známky může vést k nejistotě ohledně rozsahu výlučného práva přiznaného jejímu majiteli, může být tento prvek v okamžiku zápisu z ochrany výslovně vyloučen. Druhý pododstavec tohoto článku upřesňuje, že pokud následně tento prvek splní podmínky vyžadované pro zápis, může být tento prvek, anebo celá ochranná známka, zapsán na základě předložení nové přihlášky bez vyloučení uvedeného v prvním pododstavci.
Původní řízení a předběžné otázky
9.
Dne 16. prosince 2015 M. Hansson, žalovaný v původním řízení, podal u PRV, žalobce v původním řízení, žádost o zápis výrazu ROSLAGSÖL jako národní slovní ochranné známky pro výrobky spadající do třídy 32 podle Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků (dále jen „Niceská dohoda“), a zejména pro nealkoholické nápoje a piva (dále jen „přihlašovaná ochranná známka“).
10.
Rozhodnutím ze dne 14. července 2016 PRV tuto žádost o zápis zamítl z důvodu, že existovalo nebezpečí záměny přihlašované ochranné známky se starší obrazovou ochrannou známkou ROSLAGS PUNSCH (dále jen „starší ochranná známka“), vyobrazenou níže:
zapsanou pro alkoholické nápoje spadající do třídy 33 podle Niceské dohody, jejímž majitelem je od roku 2007 společnost Norrtelje Brenneri Aktiebolag (
7
). Posledně uvedená ochranná známka byla do rejstříku zapsána s následující poznámkou: „zápis do rejstříku neposkytuje výlučné právo na slovo ‚Roslagspunsch‘ “.
11.
Slovo „Roslagen“ označuje oblast na švédském východním pobřeží.
12.
Při konstatování existence nebezpečí záměny PRV zohlednil na jedné straně skutečnost, že kolidující ochranné známky začínají popisným výrazem „Roslags“, který je dominantní v obou označeních, a na straně druhé, že tyto ochranné známky jsou určeny k užití pro shodné nebo podobné výrobky, které mohou být distribuovány prostřednictvím stejných prodejních kanálů a adresovány stejným zákazníkům.
13.
Mats Hansson podal proti rozhodnutí PRV ze dne 14. července 2016 žalobu k Patent-och marknadsdomstolen (patentový a obchodní soud, Švédsko), přičemž jednak uplatnil neexistenci podobnosti mezi přihlašovanou slovní ochrannou známkou a starší obrazovou ochrannou známkou, a jednak skutečnost, že výraz „Roslagen“ je v současnosti užíván v rozlišovacích označeních podniků usazených v oblasti, na kterou odkazuje. V průběhu řízení před Patent-och marknadsdomstolen (patentový a obchodní soud) se účastníci řízení vyjádřili k dopadu disclaimeru, který doprovází zápis starší ochranné známky. PRV uvedl, že prvky ochranné známky, které jsou vyloučeny z ochrany kvůli disclaimeru, jsou zpravidla považovány za postrádající rozlišovací způsobilost, a tudíž nesmí být při posuzování nebezpečí záměny zohledněny. PRV však uvedl, že jeho praxe týkající se zápisu zeměpisných názvů se časem změnila a podle pravidel uplatňovaných v současné době musí být výraz „Roslags“, obsažený ve starší ochranné známce, zohledněn pro účely posouzení existence důvodu pro zamítnutí, který je založen na nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou, a to navzdory disclaimeru (
8
).
14.
Patent-och marknadsdomstolen (patentový a obchodní soud) žalobě M. Hanssona vyhověl. Tento soud učinil v podstatě závěr, že bez ohledu na disclaimer měly být výrazy „Roslags“ a „Punsch“ vzaty v úvahy při posouzení nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami, a to s ohledem na jejich vliv na celkový dojem, který vyvolává starší ochranná známka. Tento soud však uvedl, že jednak obrazové prvky starší ochranné známky a skutečnost, že její slovní část sestává ze dvou samostatných výrazů, vytvářejí vzhledovou odlišnost mezi ochrannými známkami a jednak rozdílnost mezi slovním prvkem „punsch“ ve starší ochranné známce a písmeny, které tvoří výraz „öl“ na konci slova, jež tvoří přihlašovanou ochrannou známku, oslabuje fonetickou podobnost mezi dvěma ochrannými známkami. S přihlédnutím k omezené míře podobnosti mezi dotčenými výrobky tudíž dospěl Patent-och marknadsdomstolen (patentový a obchodní soud) k závěru, že neexistuje nebezpečí záměny.
15.
PRV podal proti rozsudku soudu prvního stupně odvolání k předkládajícímu soudu.
16.
Předkládající soud uvádí, že zatímco hmotněprávní ustanovení týkající se ochrany ochranných známek podléhají úplné harmonizaci směrnice 2008/95, procesní pravidla v zásadě zůstávají v pravomoci členských států. Předkládající soud se táže, zda vnitrostátní ustanovení, které umožňuje zaznamenat disclaimer v okamžiku zápisu ochranné známky, lze kvalifikovat jako procesní pravidlo, pokud má za následek změnu kritérií, na jejichž základě je třeba posoudit celkový dojem, který ochranná známka vyvolává, a to pro účely posouzení nebezpečí záměny podle čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95.
17.
Dále se předkládající soud táže, zda toto ustanovení brání tomu, aby prvky ochranné známky, na které se vztahuje disclaimer, byly vyloučeny z posouzení nebezpečí záměny, anebo aby jim byl v rámci tohoto posouzení přiznán menší význam, než jaký by jim byl přiznán při neexistenci disclaimeru.
18.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že v rozsudku z roku 1991 (
9
) Högsta förvaltningsrätten (Nejvyšší správní soud, Švédsko, dříve Regeringsrätten), který byl v té době soudem příslušným k rozhodování sporů týkajících se ochranný známek v posledním stupni, rozhodl, že prvky zapsané ochranné známky, na které se vztahuje disclaimer, musí být vzaty v úvahu pro určení celkového dojmu, který tato ochranná známka vyvolává, za účelem posouzení existence nebezpečí záměny s pozdějším označením. Nicméně v nedávných rozsudcích vydaných soudy, které nerozhodují v posledním stupni, nebyla u prvků, na které se vztahuje disclaimer, shledána rozlišovací způsobilost, a v důsledku toho jim byl přiznán pouze druhotný význam při určení celkového dojmu, který ochranná známka vyvolává (
10
).
19.
Právě za těchto podmínek Svea hovrätt (odvolací soud ve Stockholmu) rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2017 přerušil řízení a předložil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„Je třeba čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice [2008/95] vykládat v tom smyslu, že na celkové posouzení všech relevantních faktorů, které musí být provedeno při přezkoumání nebezpečí záměny, může mít vliv skutečnost, že prvek ochranné známky byl vyloučen z ochrany při jejím zápisu, a to připojením takzvaného ‚disclaimer‘ zaznamenaného v zápisu?
Bude-li na první otázku odpovězeno kladně, může mít v takovém případě ‚disclaimer‘ vliv na celkové posouzení takovým způsobem, že příslušný orgán přihlédne k dotčenému prvku, ale přizná mu omezenější význam, tzn. nepovažuje jej za prvek, který má rozlišovací způsobilost, i když by tento prvek fakticky měl ve starší ochranné známce rozlišovací způsobilost a byl jejím dominantním prvkem?
Je-li odpověď na první otázku kladná a na druhou otázku záporná, může mít ‚disclaimer‘ i přesto vliv na celkové posouzení nějakým jiným způsobem?“
Řízení před Soudním dvorem
20.
Písemná vyjádření podle článku 23 statutu Soudního dvora předložili PRV, M. Hansson a Komise. Tyto zúčastněné strany přednesly ústní vyjádření na jednání konaném dne 13. prosince 2018.
Analýza
21.
Podstatou tří otázek Svea hovrätt (odvolací soud ve Stockholmu) uvedených v této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kterými je třeba zabývat se společně, je, zda a případně v jakém rozsahu skutečnost, že prvek starší ochranné známky je pokryt disclaimerem, ovlivňuje posouzení nebezpečí záměny podle čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95.
22.
Ačkoli institut disclaimeru, který je stanoven nepatrným počtem členských států (
11
), není směrnicí výslovně předpokládán, nemůže být sám o sobě považován za neslučitelný se směrnicí 2008/95 (
12
). Jak je uvedeno ve čtvrtém bodě odůvodnění, tato směrnice totiž nesleduje cíl sblížení právních předpisů členských států o ochranných známkách v celém rozsahu, ale usiluje pouze o sblížení těch vnitrostátních předpisů, které se bezprostředně dotýkají fungování vnitřního trhu (
13
), jako jsou podmínky pro nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce (
14
), přičemž ponechává členským státům mimo jiné „úplnou volnost“ v úpravě procesních ustanovení (
15
), včetně ustanovení týkajících se zápisu ochranných známek (
16
).
23.
Tatáž právní úprava o ochranné známce Evropské unie, která je souběžná s právní úpravou stanovenou harmonizovanými vnitrostátními systémy (
17
), umožnila po dobu více než dvaceti let zápis označení obsahujících prvky bez rozlišovací způsobilosti pod podmínkou, že přihlašovatel na základě žádosti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM), poté Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), prohlásí, že nebude uplatňovat výlučné právo ve vztahu k těmto prvkům (
18
).
24.
Slučitelnost uplatňování disclamerů se směrnicí 2008/95 je však podmíněna dodržováním ustanovení této směrnice.
25.
Nelze například považovat za přípustné použití disclaimerů, které by umožnily zápis ochranných známek složených výlučně z popisných prvků nebo prvků bez rozlišovací způsobilosti (
19
), neboť je to v rozporu s čl. 3 odst. 1 písm. c) a b) směrnice 2008/95. Obecně, jelikož funkcí disclaimeru je umožnit zápis ochranné známky, která je jako celek zapsatelná, ale obsahuje prvky, které pokud by byly posuzovány samostatně, tak by nemohly být zapsány, bylo by v rozporu jak s touto funkcí, tak s ustanoveními směrnice 2008/95 takové použití disclaimeru, které by umožnilo překonat absolutní důvody pro zamítnutí zápisu ochranné známky. Stejně tak nemůže být přijat disclaimer, jehož předmětem by byly rozlišovací prvky přihlašované ochranné známky. Takovýto disclaimer by byl nejen v rozporu s pravidly směrnice 2008/95, která stanoví požadavky pro nabytí ochranné známky, ale rovněž by bezdůvodně omezil rozsah ochrany přiznané této ochranné známce, které tato směrnice zamýšlela poskytnout jednotnou povahu (
20
).
26.
Koneckonců institut disclaimeru není sám o sobě neslučitelný se směrnicí 2008/95, pokud jeho funkce zůstává omezena na výslovné zdůraznění, v souladu s požadavkem větší transparentnosti a právní jistoty, omezení ochrany přiznané zapsané ochranné známce (s ohledem na některé prvky, které ochranná známka obsahuje), které již vyplývají z použití ustanovení týkajících se absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu stanovených směrnicí 2008/95. V tomto ohledu uvádím, že čl. 6 odst. 1 písm. b) této směrnice, nadepsaný „Omezení účinků ochranné známky“, upřesňuje, že ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku „údaje (
21
) týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby výrobku nebo poskytnutí služby anebo jiných jejich vlastností“ (
22
), přičemž obecně potvrzuje dostupnost takovýchto údajů – které samy o sobě nemohou být zapsány jako ochranné známky (
23
) – pokud představují prvky složených nebo kombinovaných označení, které byly předmětem zápisu (
24
).
27.
Pokud v rámci výše uvedených omezení zápis ochranné známky doprovázený disclaimerem může být považován za souladný se směrnicí 2008/95 a nyní se směrnicí 2015/2436, je třeba posoudit, jak předkládající soud žádá Soudní dvůr, jaké jsou důsledky takovéhoto prohlášení o vzdání se práva v případě kolize ochranné známky s pozdějším označením.
28.
Ochrana přiznaná ochranné známce zahrnuje v souladu s čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 právo majitele ochranné známky zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly „označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti výrobků nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou“. Souvztažně s tím čl. 4 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice stanoví, že ochranná známka nesmí být zapsána do rejstříku, a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud existuje takovéto nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou.
29.
Nebezpečí záměny tudíž představuje „zvláštní podmínku ochrany“ přiznané zapsané ochranné známce směrnicí 2008/95, zejména před užíváním označení, která nejsou totožná, ze strany třetích osob (
25
). Soudní dvůr tuto podmínku vymezil jako nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených (
26
).
30.
Jak je uvedeno v jedenáctém bodě odůvodnění směrnice 2008/95 (
27
), pro účely zjištění existence nebezpečí záměny je třeba vzít v úvahu všemožné faktory, zejména povědomí o ochranné známce na trhu, asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, stupeň podobnosti mezi kolidujícími označeními a mezi výrobky a službami, které rozlišují. Nebezpečí záměny tedy musí být posuzováno globálně, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory dané věci (
28
).
31.
Za účelem posouzení zejména stupně podobnosti mezi kolidujícími označeními je třeba určit stupeň jejich vzhledové, sluchové a pojmové podobnosti a případně zhodnotit význam, který je třeba přisoudit těmto jednotlivým faktorům, s přihlédnutím ke kategorii dotčených výrobků nebo služeb a podmínkám, za kterých jsou tyto výrobky nebo služby uváděny nebo nabízeny na trhu (
29
). Vzhledová, sluchová a pojmová podobnost mezi dotčenými označeními musí být předmětem globálního posouzení, v rámci kterého vnímání těchto označení průměrným spotřebitelem dotčených výrobků nebo služeb hraje určující roli (
30
). V tomto ohledu judikatura upřesnila, že průměrný spotřebitel zpravidla vnímá ochrannou známku jako celek a nezabývá se jejími jednotlivými detaily (
31
). Globální posouzení vzhledové, sluchové a pojmové podobnosti mezi kolidujícími označeními se tedy musí zakládat na celkovém dojmu vyvolaném těmito označeními, s přihlédnutím zejména k jejich rozlišujícím a dominantním prvkům (
32
). Soudní dvůr také upřesnil, že posouzení podobnosti mezi dvěma označeními se nemůže omezit na to, že se zohlední pouze jedna složka kombinovaného označení a srovná se s jiným označením, ale naopak je třeba provést srovnání, při kterém budou dotčená označení posuzována každé jako celek (
33
). V tomto ohledu Soudní dvůr objasnil, že i prvek nadaný pouze nízkou rozlišovací způsobilostí může v zásadě dominovat celkovému dojmu složené ochranné známky, zejména pokud z důvodu svého umístění v označení nebo své velikosti „může vzbudit pozornost spotřebitele a může zůstat uchován v jeho paměti“ (
34
). Soudní dvůr konečně uvedl, že posouzení podobnosti mezi označeními musí být provedeno nikoli abstraktně, ale konkrétně s přihlédnutím ke způsobům, jakými spotřebitel přichází s ochrannou známkou do styku, a zejména s ohledem to, že “průměrný spotřebitel má pouze zřídka možnost provést mezi různými ochrannými známkami přímé srovnání, ale musí se spoléhat na nedokonalou představu těchto ochranných známek, jakou si uchoval v paměti“ (
35
).
32.
Z výše uvedených zásad vyplývají dvě zásadní informace pro odpověď na otázky položené v této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
33.
Zaprvé, jak bylo uvedeno, podobnost mezi kolidujícími označeními musí být posuzována podle vnímání veřejnosti. Toto pravidlo, u kterého judikatura Soudního dvora a Tribunálu postupně vyjasnila kritéria použití, vyplývá z funkce, kterou unijní právo přiznává ochranné známce. Ve směrnici 2008/95 (a nyní ve směrnici 2015/2436), jakož i v nařízení o ochranné známce Evropské unie (
36
), je ochranná známka chráněna primárně kvůli své rozlišovací funkci (
37
), tedy jako označení, které umožňuje identifikovat zdroj obchodního původu výrobků nebo služeb, které odlišuje. Nebezpečí záměny jakožto podmínka ochrany přiznaná ochranné známce má za cíl zajistit, aby tato funkce mohla být realizována bez zásahů ve vztahu k subjektům, kterým je ochranná známka určena, tedy spotřebitelům výrobků nebo služeb, které označuje.
34.
Pokud by posouzení podobnosti mezi kolidujícími označeními v rámci přezkumu existence nebezpečí záměny bylo provedeno tak, že by z tohoto posouzení byla a priori vyloučena jedna ze složek staršího označení, došlo by tak ke změně podoby označení, se kterým veřejnost přichází do styku, což činí složitějším posouzení úzkého spojení s vnímáním relevantního spotřebitele v konkrétní věci, které je však vyžadováno výše uvedenou judikaturou (
38
).
35.
Zadruhé na základě judikatury Soudního dvora a Tribunálu je pravidlo vnímání, které má mimořádný význam, takové pravidlo, podle něhož je ochranná známka vnímána jako celek. Jeho rozdílné složky musí být analyzovány jednotlivě, aby se určila jejich relativní váha v rámci ochranné známky a jejich oboustranná vzájemná působení, avšak cílem této analýzy je prostřednictvím syntézy stanovit celkový dojem vyvolaný tímto označením jako celek, který může být uložen do paměti relevantní veřejnosti. To má dva důsledky.
36.
Na jedné straně, pokud je podobnost mezi kolidujícími označeními, na které závisí existence nebezpečí záměny (
39
), posouzena na základě celkového dojmu vyvolaného těmito označeními u průměrného spotřebitele dotčených výrobků nebo služeb, tak z toho vyplývá, že majitel kombinované ochranné známky se v žádném případě nemůže bez ohledu na existenci disclaimeru domáhat výlučného práva pouze k části ochranné známky. Ochrana stanovená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 je totiž poskytnuta před užíváním označení, která jsou zaměnitelná s ochrannou známkou posuzovanou v jejím celku a v jejích jednotlivých složkách. To dále snižuje funkci dislaimeru na pouhý nástroj pro vyjasnění omezení ochrany, kterou ochranná známka požívá.
37.
Na druhou stranu nutnost zjistit celkový dojem vyvolávaný ochrannou známkou svědčí ve prospěch toho, že existence disclaimeru nemá vliv na způsoby, kterými musí být uskutečněno porovnání kolidujících ochranných známek. Nepřihlédnutí k prvku, na který se vztahuje disclaimer, by totiž jednak ovlivnilo určení, konkrétně a podle vnímání veřejnosti, tohoto celkového dojmu, a jednak by vyžadovalo „rozebrání“ různých složek ochranné známky, což je operace, která kromě toho, že je umělá, může být dokonce obtížná (
40
).
38.
Nakonec s ohledem zejména na nezbytnou přilnavost posouzení podobnosti mezi kolidujícími označeními k pravidlům vnímání a povahu těsné konkrétnosti, kterou toto posouzení musí mít, se domnívám, že existence disclaimeru u jednoho z prvků ochranné známky, jejíž ochrana je požadována, nesmí zasahovat do parametrů tohoto posouzení, ani nezakládá vyloučení tohoto prvku z posouzení, ani nevede k tomu, že je mu přiznán význam v rámci označení nebo rozlišovací způsobilost, která je odlišná od rozlišovací způsobilosti, kterou má ve skutečnosti. Určení celkového dojmu vyvolaného ochrannou známkou jako celkem prostřednictvím syntézy musí být i v tomto případě učiněno na základě vnímání relevantní veřejnosti.
39.
Jak bylo uvedeno výše, podobnost mezi kolidujícími označeními je pouze jedním z faktorů, na kterých závisí jejich zaměnitelnost.
40.
Existence nebezpečí záměny ohledně původu musí být stanovena v rámci konečného posouzení, které zohlední a zváží všechny relevantní faktory dané věci (
41
).
41.
I v rámci takovéhoto posouzení prostřednictvím syntézy hraje vnímání veřejnosti ústřední roli (
42
). Jak Soudní dvůr opakovaně stanovil, „globální posouzení nebezpečí záměny předpokládá určitou vzájemnou závislost mezi zohledněnými faktory“ (
43
). Propojení a vyvažování mezi těmito odlišnými faktory, a zejména mezi podobností ochranných známek a podobností označených výrobků nebo služeb musí být provedeno z hlediska relevantní veřejnosti. Toto uznání ze strany Soudního dvora ohledně existence vzájemného vztahu mezi odlišnými dotčenými faktory má za cíl učinit celé posouzení nebezpečí záměny co možná nejpřiléhavější ke skutečnému vnímání této veřejnosti.
42.
Mezi faktory, které je třeba zohlednit při posouzení nebezpečí záměny, Soudní dvůr zařadil rovněž stupeň rozlišovací, výchozí nebo nabyté způsobilosti ochranné známky, jejíž ochrana je požadována (
44
).
43.
Větší nebo menší rozlišovací způsobilost ochranné známky musí být rovněž posouzena ve vztahu k vnímání relevantní veřejnosti a ve světle všech okolností dané věci (
45
). Rozlišovací způsobilost je rovněž určena s přihlédnutím ke všem složkám ochranné známky. Vypuštění jednoho z prvků kombinované ochranné známky z tohoto posouzení nebo přiznání jiné váhy tomuto prvku, než jakou má ve skutečnosti, může ovlivnit celkové posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky. Tato rozlišovací způsobilost se odvíjí od způsobilosti označení přenášet zprávu, kterou veřejnost může dát do souvislosti s označenými výrobky nebo službami. Pokud je tato zpráva přenášena především nejvýraznějšími a nejdominantnějšími prvky ochranné známky, je třeba posoudit schopnost označení identifikovat původ těchto výrobků nebo služeb s odkazem na označení jako celek, a tudíž ve světle všech jeho složek.
44.
Rovněž je třeba uvést, že v rámci posouzení nebezpečí záměny musí být rozlišovací způsobilost ochranné známky, jejíž ochrana je požadována, posouzena k relevantnímu datu následujícímu po datu podání přihlášky k zápisu (
46
).
45.
Není nyní vyloučeno, že prvek kombinované ochranné známky, který v okamžiku zápisu postrádal rozlišovací způsobilost, neboť byl popisný, postupně nabyl svou vlastní rozlišovací způsobilost, například z důvodu užívání ochranné známky, zejména pokud jde o prvek, který nemá v rámci ochranné známky marginální význam nebo dokonce dominuje celkovému dojmu vyvolávanému ochrannou známkou u relevantní veřejnosti.
46.
Okolnosti v původním řízení jsou jasným příkladem toho, co bylo právě řečeno. Jak se ukázalo na jednání (
47
), mezi zápisem starší ochranné známky a posouzením nebezpečí záměny mezi touto ochrannou známkou a přihlašovanou ochrannou známkou PRV změnil svou praxi ohledně zápisu údajů o zeměpisném původu, přičemž ji uvedl do souladu s kritérii – v co největší míře slučitelnými s pravidly vnímání (
48
) – stanovenými Soudním dvorem v rozsudku ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230), a to s tím důsledkem, že na základě nové praxe není již prvek starší ochranné známky, na který se vztahuje disclaimer, považován za prvek postrádající rozlišovací způsobilost.
47.
Vyloučení jednoho z prvků ochranné známky z posouzení stupně rozlišovací způsobilosti ochranné známky, které musí být provedeno v rámci posouzení zaměnitelnosti jednoho z jejích prvků, pouze z důvodu, že na základě přezkumu provedeného v době zápisu byl tento prvek považován prvek, který sám o sobě nemá rozlišovací způsobilost, a to do té míry, že bylo požadováno zavedení disclaimeru, by neumožnilo zohlednit případný vývoj ve vnímání ochranné známky, ke kterému mohlo dojít mezi okamžikem zápisu a okamžikem relevantním pro účely posouzení nebezpečí záměny, ani jakýkoli jiný faktor následující po zápisu, který může ovlivnit toto posouzení.
48.
To by nejen neumožnilo stanovit rozlišovací způsobilost ochranné známky z hledisek aktuálnosti, účinnosti a konkrétnosti, která jsou vyžadována pro posouzení nebezpečí záměny, ale vzhledem k vzájemné závislosti mezi různými faktory, které mají být zohledněny (
49
), může vést k nesprávnému posouzení tohoto rizika.
49.
Z tohoto důvodu se domnívám – v souladu s tím, co již bylo uvedeno v souvislosti s posouzením podobnosti mezi kolidujícími označeními – že existence disclaimeru ohledně jednoho z prvků ochranné známky, jejíž ochrana je požadována, nesmí mít vliv ani na určení stupně rozlišovací způsobilosti této ochranné známky ani na zvážení a posouzení vzájemné závislosti různých faktorů, které mají být zohledněny při konečném posouzení nebezpečí záměny.
50.
Obecně existence disclaimeru, jako je disclaimer, o který se jedná ve věci v původním řízení, podle mého názoru nesmí vést ke změně pravidel pro posouzení nebezpečí záměny, která jsou na unijní úrovni harmonizována. Zejména samotná skutečnost, že složka kombinované ochranné známky, jejíž ochrana je požadována, je pokryta disclaimarem, neodůvodňuje, aby tato složka byla automaticky vyloučena z tohoto posouzení, anebo aby úloha, kterou tato složka zastává při určování celkového dojmu vyvolaného ochrannou známkou nebo její rozlišovací způsobilost byly posouzeny způsobem, který není v souladu s vnímáním veřejnosti. Žádný požadavek dostupnosti podle mého názoru neodůvodňuje změnu těchto pravidel, která by mohla vést k připuštění zápisu označení způsobilých vyvolat nebezpečí záměny. Zájem hospodářských subjektů volně užívat popisné údaje nebo popisná označení výrobků nebo služeb, které uvádějí na trh, je dostatečně chráněn zaprvé ustanoveními směrnice 2008/95, která se týkají absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu, a ustanoveními, která omezují účinky ochranné známky, jež byla uvedena výše (
50
), a zadruhé skutečností, že práva přiznaná článkem 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 neumožňují majiteli kombinované ochranné známky požadovat ochranu pouze pro jednu ze složek ochranné známky, a nakonec samotnými pravidly, jimiž se řídí posouzení nebezpečí záměny, podle nichž musí být toto nebezpečí určeno s přihlédnutím zejména k rozlišujícím a dominantním složkám kolidujících označení a rozlišovací způsobilosti ochranné známky, jejíž ochrana je požadována.
Závěry
51.
Na základě všech předchozích úvah navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Svea hovrätt (odvolací soud ve Stockholmu, Švédsko) následovně:
„Článek 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že existence prohlášení o vzdání se práva (disclaimer), jako je předmětné prohlášení ve věci v původním řízení, které se týká jednoho z prvků, které tvoří starší ochrannou známku, nemá vliv na posouzení nebezpečí záměny mezi touto ochrannou známkou a pozdějším označením, jehož zápis jako ochranné známky je požadován.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 7. září 2016, Beiersdorf v. EUIPO (Q10) (T‑4/15, nezveřejněný, EU:T:2016:447, bod 18) a ze dne 19. listopadu 2009, Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM (100 a 300) (T‑425/07 a T‑426/07, EU:T:2009:454, bod 19).
(
3
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (kodifikované znění) (Úř. věst. 2008, L 299, s. 25). S účinností od 15. ledna 2019 byla směrnice 2008/95 zrušena a nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2015, L 336, s. 1), která vstoupila v platnost po době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení.
(
4
) – Článek 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2015/2436 má prakticky stejné znění.
(
5
) – Viz čl. 10 odst. 2 písm. b).
(
6
) – Překlad (neoficiální) znění zákona z roku 2010 do angličtiny je dostupný na internetových stránkách Světové organizace duševního vlastnictví na adrese https://wipolex.wipo.int/en/text/290530.
(
7
) – Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle švédského práva je přezkum nebezpečí záměny se staršími ochrannými známkami prováděn z moci úřední v okamžiku přezkumu zápisu ochranné známky.
(
8
) – PRV na jednání při odpovědi na otázku Soudního dvora upřesnil, ve vztahu ke změně praxe uvedené v předkládacím rozhodnutí, že zatímco v minulosti byl disclaimer systematicky požadován jako podmínka pro zápis označení, která zahrnovala složky spojené se zeměpisným označením, tak od roku 2012 začal PRV při uplatňování kritéria uvedeného v bodě 31 rozsudku ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230) rozlišovat mezi případy, kdy zeměpisné označení představuje spojení s předmětnou kategorií výrobků, a případy, ve kterých toto spojení není identifikovatelné. V prvním případě je zápis v současné době zamítnut, kdežto ve druhém případě je zápis povolen bez povinnosti disclaimeru.
(
9
) – RÅ 1991, ref. 10, MTV Music Television.
(
10
) – Předkládající soud uvádí jako příklad rozsudek Patentbesvësrätten (patentový správní soud) ze dne 3. října 2011 ve věci č. 10-136, BIOGEN.
(
11
) – Kromě Švédska Irsko a Lotyšsko, zatímco ve Spojeném království byly disclaimery vyžadované registračním úřadem jako podmínka pro zápis již zrušeny, viz Max Planck Institute for Intellectual Property and Competition Law, Study on the overall functioning of the European Trade Mark System, 2013, dostupné na internetové stránce https://publications.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/5f878564-9b8d-4624-ba68-72531215967e, s. 74, bod 2.40.
(
12
) – V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta D. Ruiz-Jarabo Colomera ve věci Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, EU:C:2002:65, bod 45). V rozsudku vydaném v této věci Soudní dvůr vyloučil omezení účinků zápisu, avšak výslovně se nevyjádřil k přípustnosti vzdání se práva (viz rozsudek ze dne 12. února 2004, Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, EU:C:2004:86, body 114 a 115).
(
13
) – Směrnice 2015/2436 jde nad rámec omezeného sbližování uskutečněného směrnicí 2008/95 a rozšiřuje jej na další aspekty hmotného a procesního práva (viz zejména osmý a devátý bod odůvodnění).
(
14
) – Viz osmý bod odůvodnění směrnice 2008/95. V tomtéž smyslu viz dvanáctý bod odůvodnění směrnice 2015/2436.
(
15
) – Jak bylo uvedeno výše, směrnice 2015/2436 vede k výraznější harmonizaci, která – jak je uvedeno v devátém bodě odůvodnění – slaďuje „také procesní předpisy týkající se zápisu ochranných známek“, i když se omezuje pouze na vymezení obecných zásad a vypracování konkrétních předpisů ponechává na členských státech.
(
16
) – Podle šestého bodu odůvodnění směrnice 2008/95 „[m]ohou [členské státy] například stanovit formu řízení ve věcech zápisu a neplatnosti, rozhodnout, zda starší práva musí být uplatněna v řízení o zápisu nebo v řízení o neplatnosti nebo v obou řízeních, a upravit řízení o námitkách či průzkumové řízení z úřední povinnosti, popřípadě oboje, v případě, že starší práva mohou být uplatněna v řízení o zápisu“, jakož i upravit účinky zrušení nebo neplatnosti ochranných známek.
(
17
) – Viz druhý bod odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1) a třetí bod odůvodnění směrnice 2015/2436, podle něhož „[k]oexistence a rovnováha systémů ochranných známek na úrovni členských států a na úrovni Unie ve skutečnosti tvoří základ přístupu Unie k ochraně duševního vlastnictví“.
(
18
) – Viz čl. 38 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) a čl. 37 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1). Toto posledně uvedené ustanovení zůstalo v platnosti až do svého zrušení provedeného s účinností od 23. března 2016 nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství a nařízení Komise (ES) č. 2868/95, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 2869/95 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) [Úř. věst. 2015, L 341, s. 21, viz čl. 1 bod 35 písm. b), a pokud jde o datum použitelnosti čl. 4 první a druhý pododstavec].
(
19
) – V tomto smyslu viz čl. 37 odst. 2 nařízení č. 207/2009, rozsudek ze dne 7. září 2016, Beiersdorf v. EUIPO (Q10) (T‑4/15, nezveřejněný, EU:T:2016:447, bod 18), ve kterém Tribunál vyloučil, že by mohlo být vyhověno disclaimeru předloženému přihlašovatelem, který zahrnoval slovní prvek složené ochranné známky, ve které obrazové prvky sestávaly ze žluté barvy a zvláštní stylizace slovního prvku „Q10“. Zjištění dominantní povahy slovního prvku, na který se vztahuje disclaimer, a pouze okrasné povahy obrazových prvků, vedlo Tribunál k závěru, že pokud by bylo dislaimeru vyhověno, nezůstal by v přihlašovaném označení žádný rozlišovací prvek, který by mohl mít prospěch z výlučného práva stanoveného v článku 9 nařízení č. 207/2009.
(
20
) – Viz desátý bod odůvodnění směrnice 2008/95, který uvádí, že „pro usnadnění volného pohybu výrobků a služeb“ je prvořadé, aby „zapsané ochranné známky požívaly podle právních předpisů všech členských států stejné ochrany“. Ve stejném smyslu viz desátý bod odůvodnění směrnice 2015/2436, který uvádí, že „[z]cela zásadní je zajistit, aby zapsané ochranné známky požívaly stejné ochrany podle právních řádů všech členských států“.
(
21
) – Článek 14 odst. 1 písm. b) směrnice 2015/2436 doplnil odkaz na popisná „označení“, jakož i na popisné „údaje“, již uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95.
(
22
) – Podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/95 musí být takové užívání v souladu „s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě“; ohledně výkladu této podmínky viz rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Gerolsteiner Brunnen, [C‑100/02, EU:C:2004:11, týkající se výkladu téhož ustanovení směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), která předcházela směrnici 2008/95, bod 25], podle něhož samotná skutečnost, že existuje nebezpečí „fonetické záměny“ mezi předmětným údajem o zeměpisném původu, i pokud je používán jako ochranná známka, a starší slovní ochrannou známkou, sama o sobě nepostačuje k závěru, že užívání tohoto označení není v souladu s těmito zvyklostmi.
(
23
) – Viz shodnost znění s čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/95 [a v současné době s čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 2015/2436], navzdory autonomii mezi dvěma ustanoveními, kterou Soudní dvůr zdůraznil v rozsudcích ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230, bod 28) a ze dne 10. března 2011, Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM (C‑51/10 P, EU:C:2011:139, body 59 až 62).
(
24
) – Ohledně čl. 6 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104 viz rozsudek ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230, bod 28). Soudní dvůr upřesnil, že „omezení účinků práv, která má majitel ochranné známky podle článku 5 směrnice 89/104, stanovené v článku 6 téže směrnice, má za cíl sladit základní zájmy ochrany práva k ochranné známce se zájmy volného pohybu zboží a služeb na společném trhu, a to takovým způsobem, aby právo ze známky mohlo plnit svou úlohu podstatné součásti systému nenarušené soutěže, jehož zavedení a zachování je cílem Smlouvy“, viz rozsudky ze dne 23. února 1999, BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, bod 62) a ze dne 7. ledna 2004, Gerolsteiner Brunnen, (C‑100/02, EU:C:2004:11, bod 16).
(
25
) – Viz jedenáctý bod odůvodnění směrnice 2008/95 a šestnáctý bod odůvodnění směrnice 2015/2436.
(
26
) – Viz zejména rozsudky ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 17), ze dne 6. října 2005, Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594, body 24 a 26) a ze dne 10. dubna 2008, adidas a adidas Benelux (C‑102/07, EU:C:2008:217, bod 28).
(
27
) – V tomtéž smyslu viz šestnáctý bod odůvodnění směrnice 2015/2436.
(
28
) – Viz rozsudek ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 22), ze dne 22. června 2000, Marca Mode (C‑425/98, EU:C:2000:339, bod 40), ze dne 6. října 2005, Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594, bod 27), ze dne 10. dubna 2008, adidas a adidas Benelux (C‑102/07, EU:C:2008:217, bod 29) a ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 33).
(
29
) – Viz rozsudek ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 36) a ze dne 24. března 2011, Ferrero v. OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, bod 85).
(
30
) – Viz rozsudek ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 23).
(
31
) – Viz zejména rozsudky ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 23), ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 35) a ze dne 20. září 2007Nestlé v. OHIM (C‑193/06 P, nezveřejněný, EU:C:2007:539, bod 34).
(
32
) – Viz zejména rozsudky ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 23), ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 25), ze dne 12. června 2007, OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 35) a ze dne 3. září 2009Aceites del Sur-Coosur v. Koipe a OHIM (C‑498/07 P, EU:C:2009:503, bod 60).
(
33
) – Viz zejména rozsudky OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 41) a Aceites del Sur-Coosur v. Koipe (C‑498/07 P, EU:C:2009:503, bod 61). V tomto ohledu Soudní dvůr upřesnil, že i když celkovému dojmu, který kombinovaná ochranná známka vyvolává v paměti relevantní veřejnosti, může za určitých okolností dominovat jedna nebo více jejích složek, posouzení podobnosti pouze na základě dominantního prvku je možné pouze v případě, že všechny ostatní složky ochranné známkou jsou zanedbatelné, viz OHIM v. Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, body 41 a 42), ze dne 20. září 2007Nestlé v. OHIM (C‑193/06 P, nezveřejněný, EU:C:2007:539, body 42 a 43 a citovaná judikatura).
(
34
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. července 2004, AVEX v. OHIM – Ahlers (a) (T‑115/02, EU:T:2004:234, bod 20) a ze dne 13. června 2006, Inex v. UAMI-Wiseman (Vyobrazení kravské kůže) (T‑153/03, EU:T:2006:157, bod 32).
(
35
) – Mimo jiné viz rozsudek ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 26).
(
36
) – Nařízení 2017/1001.
(
37
) – Mimo jiné viz rozsudek ze dne 29. září 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, bod 28).
(
38
) – Je pravda, že takovéto posouzení musí být založeno na rozlišovacích a dominantních prvcích kolidujících označení, a nikoli na prvcích popisných a postrádajících rozlišovací způsobilost, nicméně celkový dojem, které označení vyvolává u veřejnosti, je zjištěn taktéž zohledněním vztahu mezi různými prvky, které tvoří označení.
(
39
) – Připomínám, že podle judikatury je v případě neexistence podobnosti mezi kolidujícími označeními automaticky vyloučena existence nebezpečí záměny, aniž je nezbytné analyzovat ostatní faktory, na kterých závisí zjištění takovéhoto rizika, mimo jiné viz rozsudek ze dne 24. března 2011, Ferrero v. OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, bod 65).
(
40
) – Lze zmínit právě okolnosti původního řízení, v nichž se disclaimer vztahuje pouze na slovní prvek, a nikoli na zvláštní stylizaci tohoto prvku.
(
41
) – Mimo jiné viz rozsudek ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 18).
(
42
) – Mimo jiné viz rozsudek ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 23).
(
43
) – Viz rozsudky ze dne 29. září 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, bod 17) a ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 19).
(
44
) – Mimo jiné viz rozsudky ze dne 11. listopadu 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, body 22 a 24) a ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, body 20 a násl.).
(
45
) – V rozsudku ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, bod 23), Soudní dvůr upřesnil, že při určení rozlišovací způsobilosti ochranné známky „je třeba zohlednit zejména [její] vnitřní vlastnosti […] zda obsahuje, či nikoli jakýkoli prvek popisující výrobky nebo služby, pro které byla zapsána, podíl na trhu, který ochranná známka zaujímá, intenzitu, geografické rozšíření a dobu užívání této ochranné známky, výši investic vynaložených podnikem na její propagaci, poměr zúčastněných kruhů, který identifikuje výrobek jako pocházející od určitého podniku díky ochranné známce, a prohlášení obchodních a průmyslových komor nebo jiných profesních sdružení“. Stejná kritéria jsou vyjmenována v rozsudku ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 a C‑109/97, EU:C:1999:230, bod 51), ohledně nabytí rozlišovací způsobilosti zeměpisného názvu v důsledku užívání podle čl. 3 odst. 3 směrnice 89/104 (o nezbytnosti konkrétnosti posouzení ohledně rozlišovací způsobilosti ochranné známky viz rovněž bod 52 uvedeného rozsudku).
(
46
) – V rozsudku ze dne 27. dubna 2006, Levi Strauss (C‑145/05, EU:C:2006:264, bod 20), Soudní dvůr ve vztahu k čl. 5 odst. 1 směrnice 89/104 upřesnil, že „pro určení rozsahu ochrany řádně nabyté ochranné známky vzhledem k její rozlišovací způsobilosti musí soudce přihlédnout ke vnímání dotyčné veřejnosti v okamžiku, kdy označení, jehož užívání zasahuje do práv z ochranné známky, začalo být užíváno“. Pokud se přezkum uskuteční, jako tomu bylo v původním řízení, za účelem zápisu staršího označení, mělo by mít význam datum přihlášky tohoto označení.
(
47
) – Viz poznámka pod čarou 8 výše.
(
48
) – Na základě zásad stanovených Soudním dvorem v uvedeném rozsudku závisí větší nebo menší rozlišovací způsobilost označení obsahujících údaje zeměpisného původu na spojení, které je v mysli veřejnosti vytvořeno mezi pověstí nebo vlastnostmi výrobků nebo služeb označovaných ochrannou známkou a územím, které tato známka označuje, a je tudíž posouzena s patřičným přihlédnutím ke vnímání těchto výrobků nebo služeb spotřebitelem.
(
49
) – Vzhledem k tomu, že je jedním z faktorů posouzení zaměnitelnosti, musí být rozlišovací způsobilost ochranné známky spojena se všemi ostatními relevantními faktory, a to za účelem přiznání co možná nejvyššího stupně konkrétnosti tomuto posouzení. Soudní dvůr takto již několikrát rozhodl, že rozlišovací způsobilost ochranné známky, jejíž ochrana je požadována, je jedním z různých prvků, které se podílejí na celkovém posouzení existence nebezpečí záměny (viz zejména usnesení ze dne 29. listopadu 2012, Hrbek v. OHIM, C‑42/12 P, nezveřejněné, EU:C:2012:765, bod 61, a ze dne 2. října 2014, Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz v. OHIM, C‑91/14 P, nezveřejněné, EU:C:2014:2261, bod 22; C‑43/15 P, bod 61) a že ačkoliv je pravda, že nebezpečí záměny je tím vyšší, čím vyšší je rozlišovací způsobilost starší ochranné známky, takové nebezpečí není vyloučeno, pokud je rozlišovací způsobilost starší ochranné známky nízká (viz zejména usnesení ze dne 19. listopadu 2015, Fetim v. OHIM, C‑190/15 P, nezveřejněné, EU:C:2015:778, bod 40 a citovaná judikatura, C‑43/15 P, bod 62), a to zejména z důvodu podobnosti dotčených označení a podobnosti dotčených výrobků či služeb (viz zejména usnesení ze dne 2. října 2014, Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz v. OHIM, C‑91/14 P, nezveřejněné, EU:C:2014:2261, bod 24 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 7. května 2015, Adler Modemärkte v. OHIM, C‑343/14 P, nezveřejněné, EU:C:2015:310, bod 59; C‑43/15 P, bod 63).
(
50
) – Viz bod 26 tohoto stanoviska.