Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 12/17/2014 
Spisová značka: 30 Nd 207/2014 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2014:30.ND.207.2014.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Pravomoc soudu 
Příslušnost soudu místní 
Dotčené předpisy: § 11 odst. 3 o. s. ř. 
Kategorie rozhodnutí: E  
 
30 Nd 207/2014  
 
 
U S N E S E N Í 
 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Simona a 
soudců Mgr. Víta Bičáka a JUDr. Františka Ištvánka ve věci žalobkyně České podnikatelské 
pojišťovny, a.s., Vienna Insurance Group, IČ: 63998530, se sídlem v Praze 8, Pobřežní 665/23, 
zastoupené Mgr. Janem Ševčíkem, advokátem se sídlem v Praze 5, Na Královně 862, proti 
žalovanému M. F., o zaplacení částky 2.089,- Kč s příslušenstvím, vedené u Okresního soudu v 
Prostějově pod sp. zn. 14 C 54/2013, o určení místní příslušnosti podle § 11 odst. 3 o. s. ř. takto:  
 
Věc vedenou u Okresního soudu v Prostějově pod sp. zn. 14 C 54/2013 projedná a rozhodne 
Okresní soud v Prostějově. 
 
O d ů v o d n ě n í:  
 
Okresní soud v Prostějově ve věci žaloby na zaplacení částky 2.089,- Kč s příslušenstvím 
usnesením ze dne 7. 5. 2014, č. j. 14 C 54/2013 – 47, vyslovil svoji místní nepříslušnost a rozhodl, 
že po právní moci uvedeného usnesení bude věc postoupena Nejvyššímu soudu k rozhodnutí o 
určení místně příslušného soudu podle ustanovení § 11 odst. 3 zákona č. 99/1963 Sb., občanského 
soudního řádu, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „o. s. ř.“). V odůvodnění uvedl, že 
žalobkyně se žalobou domáhá vydání rozhodnutí, kterým by žalovanému byla uložena povinnost 
zaplatit žalobkyni částku 2.089,- Kč s příslušenstvím z titulu neuhrazeného pojistného, k jehož 
plnění se žalovaný zavázal pojistnou smlouvou uzavřenou se žalobkyní. V pojistné smlouvě bylo 
jako místo trvalého pobytu žalovaného uvedeno místo nacházející se ve Spolkové republice 
Německo, jako korespondenční adresa místo v České republice (v Prostějově). Okresní soud v 
Prostějově zjistil, že žalovaný na adrese v Prostějově nepřebírá poštu a nezdržuje se tam. Soud 
dále zjistil z výpisu z centrální evidence obyvatel, že žalovaný není v tomto registru evidován, a 
ze sdělení Ministerstva vnitra, že žalovaný není veden v evidenci Ministerstva vnitra.  
Podle § 11 odst. 3 o. s. ř. jde-li o věc, která patří do pravomoci soudů České republiky, ale 
podmínky místní příslušnosti chybějí nebo je nelze zjistit, určí Nejvyšší soud, který soud věc 
projedná a rozhodne.  
Z obsahu spisu vyplývá, že žalovaný se nezdržuje na adrese uvedené v žalobě, která je v pojistné 
smlouvě uvedena jako adresa korespondenční, a že se soudu nepodařilo zjistit ani jiné místo v
České republice, kde by se žalovaný v současné době zdržoval, přičemž bydliště žalovaného 
nebylo známo ani ke dni podání žaloby (srov. např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 13. 6. 
2012, sp. zn. 26 Nd 152/2012, a ze dne 27. 1. 2011, sp. zn. 4 Nd 12/2011).  
Z uvedených důvodů Nejvyšší soud přistoupil k určení místně příslušného soudu podle ustanovení 
§ 11 odst. 3 o. s. ř. S přihlédnutím k zásadě hospodárnosti řízení vyjádřené v ustanovení § 6 o. s. ř. 
určil Nejvyšší soud místně příslušným pro projednání a rozhodnutí výše označené věci Okresní 
soud v Prostějově, u nějž bylo řízení zahájeno.  
Nejvyšší soud podotýká, že podle ustanovení § 11 odst. 3 je povinen určit místně příslušný soud, 
aniž by zkoumal, zda je dána pravomoc českých soudů k projednání a rozhodnutí věci. I kdyby 
pravomoc soudů České republiky k rozhodnutí v předložené věci dána nebyla, Nejvyšší soud 
nemá jinou možnost, než určit, který soud věc projedná  
a rozhodne (srov. usnesení velkého senátu Nejvyššího soudu ze dne 12. 11. 2014, sp. zn. 31 Nd 
316/2013).  
V projednávaném případě nicméně Nejvyšší soud nemohl přehlédnout, že na věc dopadá 
ustanovení čl. 12 odst. 1 Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000,  
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, (dále 
jen „nařízení Brusel I“) a zároveň žalovaný má poslední známé bydliště v Německu (k možnosti 
posoudit mezinárodní příslušnosti soudů na základě posledního známého bydliště žalovaného 
srov. rozsudek SDEU ze dne 17. 11. 2011 ve věci C – 327/10, Hypoteční banka, a. s., proti Udo 
Mike Lindnerovi, odst. 38 až 47 a odst. 55, a rozsudek SDEU ze dne 15. 3. 2012 ve věci C - 
292/10, G proti Cornelius de Visser, odst. 39 až 42). Podle daného ustanovení nařízení Brusel I 
proto pravomoc českých soudů k rozhodnutí sporu dána být nemůže. Bude tedy na Okresním 
soudu v Prostějově, aby pečlivěji zvážil naplnění podmínek řízení v této věci.  
I v této věci se uplatní závěry vyjádřené v usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 9. 2008, sp. zn. 
29 Nd 336/2007, uveřejněného pod číslem 14/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, 
podle kterých v režimu nařízení Brusel I platí, že soud nemůže (s výjimkou věcí uvedených v 
článku 22 nařízení) přezkoumávat svoji mezinárodní příslušnost (pravomoc)  
a místní příslušnost dříve, než doručí žalobu žalovanému a umožní mu, aby se k ní vyjádřil. 
Příslušnost procesního soudu totiž může být založena postupem podle článku 24 nařízení, tj. tím, 
že se žalovaný vyjádří k žalobě, aniž by nejpozději současně s tímto vyjádřením vznesl námitku 
nedostatku příslušnosti procesního soudu.  
Daný závěr je však pro spory z pojistných věcí modifikován tak, že soud, jemuž byl předložen 
spor v pojistné věci, pro jehož rozhodnutí nemá mezinárodní příslušnost podle nařízení Brusel I, 
se má (vzhledem k cíli pravidel příslušnosti vyplývajícímu z oddílů 3 až 5 kapitoly II nařízení 
Brusel I, kterým je poskytnout zvýšenou ochranu straně považované za slabší) vždy ujistit, že si je 
žalovaný (který je slabší smluvní stranou a který je před ním žalován) plně vědom důsledků svého 
souhlasu s účastí na soudním řízení ve smyslu článku 24 nařízení Brusel I (srov. rozsudek SDEU 
ze dne 20. 5. 2010 ve věci Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group, proti 
Michalu Bilasovi, odst. 32). Dospěje-li tedy soud k závěru, že není dána pravomoc českých soudů 
k projednání a rozhodnutí této věci, je povinen o dané skutečnosti žalovaného poučit společně s 
doručením žaloby a výzvy k vyjádření.  
Proti tomuto rozhodnutí není přípustný opravný prostředek.
V Brně dne 17. prosince 2014  
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu