62008CC0141
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
přednesené dne 14. května 2009 (
1
)
Věc C-141/08 P
Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd
v.
Rada Evropské unie
„Kasační opravný prostředek — Obchodní politika — Dumping — Dovozy žehlicích prken pocházejících z Číny — Nařízení (ES) č. 384/96 — Článek 2 odst. 7 písm. c) a článek 20 odst. 4 a 5 — Status podniku působícího v tržním hospodářství — Právo na obhajobu — Antidumpingové šetření — Lhůty stanovené podnikům k předložení jejich stanovisek“
1.
Stručně řečeno, kasační opravný prostředek podaný v projednávané věci (
2
) se týká čínského vývozce, v jehož věci probíhá antidumpingové šetření a jehož žádost, aby jeho běžné ceny byly posuzovány stejným způsobem jako ceny uplatňované vývozcem působícím v tržním hospodářství, byla původně zamítnuta Komisí, avšak později přezkoumána s příznivějším výsledkem, aby byla nakonec neočekávaně s konečnou platností zamítnuta.
2.
Před Soudem prvního stupně vývozce argumentoval, že Komise i) měla nesprávně za to, že nemůže změnit své původní posouzení a ii) neposkytla vývozci dostatek času na odpověď na konečné posouzení.
3.
Tento soud určil, že i) závěr Komise, že nemůže provést nové posouzení starých skutečností, je pouze vedlejším závěrem a tudíž ii) i kdyby měl vývozce dostatek času na odpověď, taková odpověď by se mohla týkat pouze vedlejšího závěru, a nikoli věcných důvodů pro zamítnutí žádosti, a práva obhajoby vývozce tedy nebyla dotčena.
4.
Vývozce nyní uplatňuje, že závěr, pokud jde o důvody uvedené Komisí, je výsledkem zjevně nesprávného výkladu důkazů, a v případě poskytnutí dostatečné doby by tak odpověď mohla být relevantní.
5.
Soudní dvůr bude muset především a zejména rozhodnout, zda došlo ke „zkreslení důkazů“ Soudem prvního stupně. Jinak nemá v zásadě žádnou příslušnost posoudit hodnotu, již je třeba takovému důkazu přiznat (
3
). Pouze došlo-li k takovému zkreslení, bude moci přezkoumat argumenty týkající se neposkytnutí dostatečné doby na odpověď.
Antidumpingové postupy a předpisy
6.
Ochrana průmyslu Společenství proti dumpingovým dovozům je upravena v zásadě nařízením Rady (ES) č. 384/96 (
4
) (dále jen „základní nařízení“).
7.
Podle čl. 1 odst. 1 a 2 uvedeného nařízení, antidumpingové clo může být uloženo na každý výrobek, jehož propuštění do volného oběhu ve Společenství působí újmu. Výrobek je považován za dumpingový, jestliže je vývozní cena výrobku vyváženého do Společenství nižší, než je při běžném obchodu srovnatelná cena obdobného výrobku určeného pro spotřebu ve vývozní zemi.
8.
Podle čl. 5 odst. 1 se šetření ke zjištění existence, stupně a účinku dumpingu zahajuje na základě písemného podnětu podaného jménem výrobního odvětví Společenství. Článek 6 upravuje postupy šetření, zatímco články 2 až 4 v zásadě stanoví použitelná kritéria.
9.
Článek 2 se týká stanovení existence dumpingu. Stanoví pravidla pro určení běžné hodnoty (část A, odstavce 1 až 7) a vývozní ceny (část B, odstavce 8 a 9), jež je třeba srovnat (část C, odstavec 10) ke zjištění dumpingového rozpětí (část D, odstavce 11 a 12). V projednávané věci je relevantní pouze část A.
10.
Podle čl. 2 odst. 1 prvního pododstavce se běžná hodnota zakládá na cenách, které jsou zaplaceny nebo mají být zaplaceny nezávislým odběratelem v zemi vývozu v běžném obchodním styku. Určuje se podle pravidel stanovených ve zbývající části odstavců 1 až 6, která jsou použitelná pro hospodářské subjekty působící v tržním hospodářství.
11.
Pro ostatní hospodářské subjekty čl. 2 odst. 7 písm. a) první pododstavec stanoví: „V případě dovozů ze zemí bez tržního hospodářství, se běžná hodnota určí na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím nebo ceny, za niž se prodává výrobek z takové třetí země do jiných zemí včetně Společenství, nebo v případě, že to není možné, na jakémkoli jiném přiměřeném základě, včetně ceny skutečně zaplacené nebo kterou je třeba zaplatit za obdobné výrobky ve Společenství, která se v případě nutnosti náležitě opraví o přiměřené ziskové rozpětí“.
12.
Avšak podle čl. 2 odst. 7 písm. b) se v rámci šetření dovozů, mimo jiné, z Čínské lidové republiky (jež je považována za zemi bez tržního hospodářství) „běžná hodnota určí podle odstavců 1 až 6, pokud se prokáže na základě řádně odůvodněných žádostí jednoho nebo více výrobců, na něž se vztahuje šetření, a v souladu s kritérii a postupy uvedenými v písmenu c), že při výrobě nebo prodeji daného obdobného výrobku převažují pro výrobce nebo více výrobců podmínky tržního hospodářství. V opačném případě se použije písmeno a)“.
13.
Článek 2 odst. 7 písm. c), který byl rozhodující při určení, zda se má na vývozce v projednávané věci vztahovat výše uvedené zacházení [označované jako zacházení vyhrazené pro podniky, které působí v podmínkách tržního hospodářství, příp. status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství (market economy treatment – MET)], stanoví různá kritéria, jež musí být všechna splněna k tomu, aby se na vývozce vztahovalo takové zacházení. Mezi těmito kritérii druhá odrážka prvního pododstavce stanoví, že společnosti musí disponovat „jednoznačným a jasným účetnictvím prověřeným nezávislými auditory v souladu s mezinárodními účetními standardy a používaným ve všech oblastech“ (
5
).
14.
Článek 2 odst. 7 písm. c) poslední pododstavec stanoví: „Rozhodnutí o tom, zda výrobce odpovídá výše uvedeným kritériím, se přijme do tří měsíců od zahájení šetření po zvláštní konzultaci poradního výboru a poté, co výrobní odvětví Společenství dostanou možnost zaujmout stanovisko. Rozhodnutí zůstává v platnosti během celého řízení“ (
6
).
15.
V rozsudku Nanjing Metalink (
7
) Soud prvního stupně došel k závěru, že uvedené ustanovení má „za cíl zajistit, aby o otázce, [zda má být přiznán status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství], nebylo rozhodováno v závislosti na jejím dopadu na výpočet dumpingového rozpětí“. Soud dále uvedl, že „je třeba vykládat čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední větu základního nařízení v tom smyslu, že zakazuje orgánům přehodnocovat důkazy, které měly k dispozici během původního určování statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství. Toto ustanovení nicméně nebrání tomu, aby udělení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství nebylo zachováno, pokud se v důsledku změny skutkového stavu, na jehož základě byl tento status udělen, nelze nadále domnívat, že dotčený výrobce působí v podmínkách tržního hospodářství“ (
8
).
16.
V průběhu šetření může Komise v souladu s článkem 7 ukládat prozatímní cla. Pouze však, pokud z konečného zjištění skutkového stavu vyplývá, že existuje dumping a jím způsobená újma, a je-li v zájmu Společenství nutné zasáhnout, uloží Rada na návrh Komise, předložený nejpozději jeden měsíc před tím, než prozatímní clo pozbude platnosti, a po konzultaci s poradním výborem, konečné antidumpingové clo (čl. 9 odst. 4). Celé řízení se v případě uložení konečného cla ukončí v každém případě do patnácti měsíců od zahájení (čl. 6 odst. 9).
17.
Posledním ustanovením relevantním v projednávané věci je čl. 20 odst. 4 a 5. Podle článku 20 mohou strany dotčené šetřením požádat Komisi o poskytnutí informací o podrobnostech týkajících se závažných skutečností a úvah, na jejichž základě byla přijata prozatímní opatření (odstavec 1), a o „konečné informace“ o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno doporučit přijetí konečných opatření (odstavec 2). Článek 20 odst. 4 a 5 zní následovně:
„4.   Konečné informace musí být poskytnuty písemně. Podávají se co nejdříve, obvykle nejpozději jeden měsíc před vydáním konečného rozhodnutí nebo před předložením návrhu Komise na přijetí konečných opatření podle článku 9, přičemž se řádně přihlédne k ochraně důvěrných informací. Pokud Komise nemůže sdělit některé skutečnosti nebo úvahy v tomto okamžiku, sdělí je co nejdříve. Poskytnutím informací není dotčeno jakékoli další rozhodnutí, které Komise nebo Rada případně přijmou, ale pokud toto rozhodnutí vychází z jiných skutečností nebo úvah, musí být tyto informace nebo úvahy sděleny co nejdříve.
5.   Ke stanoviskům obdrženým po poskytnutí konečných informací lze přihlédnout pouze tehdy, obdrží-li je Komise ve lhůtě, kterou stanoví v každém případě s ohledem na naléhavost věci a která činí nejméně deset dnů.“
Skutkový základ sporu
18.
Skutkový základ sporu je popsán v bodech 4 až 23 napadeného rozsudku. Dále v tomto stanovisku uvádím shrnutí těchto skutečností a rovněž odkazy na některé dokumenty předložené Soudu prvního stupně a citace z nich, jež jsou zmíněny v kasačním opravném prostředku.
19.
Dne 4. února 2006 Komise zahájila šetření dovozů žehlících prken, včetně takových, jež vyrábí a vyváží společnost Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd (dále jen „Yongjian“), se sídlem ve městě Foshan v Čínské lidové republice.
20.
Yongjian požádala dne 23. února 2006 o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství. Komise si nejdříve vyžádala další informace a poté dne odpověděla, že nepovažuje kritérium stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci druhé odrážce základního nařízení za splněné, protože účetní dokumenty a auditorské zprávy společnosti Yongjian neodpovídají požadavkům mezinárodních účetních standardů. Další korespondence následovala v září 2006, ale Komise nadále zastávala svůj postoj.
21.
Komise poté přijala nařízení (ES) č. 1620/2006 (
9
), kterým potvrdila zamítnutí žádosti společnosti Yongjian o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství a uložila prozatímní clo ve výši 18,1 % na dovoz žehlících prken vyráběných touto společností.
22.
Yongjian i nadále předkládala stanoviska a statistické údaje na podporu své žádosti o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství. Poté slovy bodu 13 napadeného rozsudku:
„Dopisem ze dne 20. února 2007 předala Komise žalobkyni konečný obecně informační dokument, jakož i zvláštní informační dokument. V prvním dokumentu Komise sdělovala svůj záměr přiznat žalobkyni status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství [ (
10
)]. Komise se totiž jednak domnívala, že nedostatky v účetní praxi podniku, zjištěné ve fázi předběžných opatření, nemají významný dopad na finanční výsledky zanesené do účetnictví, a jednak že neúplný charakter účetnictví zaprvé nepředstavuje problém, pokud jde o informace týkající se prodejů na vývoz, jelikož tyto údaje již akceptovala, jakmile byla schopna ověřit jejich spolehlivost, a zadruhé není rozhodující, pokud jde o vnitrostátní prodeje, jelikož tyto prodeje nejsou dostatečně významné k tomu, aby byly reprezentativní. Komise tak uvedla, že za těchto podmínek musí být běžná hodnota stanovena na základě výrobních nákladů a že cena oceli je jejich základní položkou. V tomto ohledu se Komise domnívala, že oficiální čínské statistické údaje týkající se dovozu oceli, předložené v průběhu správního řízení, potvrzují spolehlivost účetních údajů podniku ohledně ceny oceli, a umožňují tak určení běžné hodnoty na základě v Číně početně zjištěné hodnoty.“
23.
Z konečného obecně informačního dokumentu tedy vyplývala konečná sazba cla ve výši 0 % pro žehlící prkna společnosti Yongjian.
24.
V březnu 2007 Komise obdržela stanoviska stěžovatelů, kteří slovy bodu 14 napadeného rozsudku „tvrdili jednak, že žalobkyně nesplňuje kritérium uvedené v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci druhé odrážky základního nařízení, a jednak že poslední věta čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení v každém případě brání tomu, aby orgány v průběhu řízení měnily určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství“.
25.
Ve dnech 6. a poradní výbor přezkoumal návrhy Komise ze dne 20. února. Slovy bodu 15 napadeného rozsudku: „Někteří členové poradního výboru nesouhlasili s tím, aby byl žalobkyni přiznán status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství“.
26.
Zde by mohlo být vhodné uvést body 13 až 18 vyjádření italské vlády, jež byla vedlejší účastnicí řízení v prvním stupni (
11
):
„13
Při jednání antidumpingového výboru ve dnech 6. a vyjádřilo několik jeho členů nesouhlas s přiznáním statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství žadateli.
14
Komisi bylo zejména vytýkáno porušení čl. 7 odst. 2 písm. c) [sic] základního antidumpingového nařízení s ohledem na výklad vyplývající z rozsudku ze dne 14. listopadu 2006, Metalink (T-138/02).
15
Status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství v zásadě nemůže být přiznán hospodářským subjektům ze třetích zemí, v jejichž věci probíhá dumpingové šetření, po uplynutí prvních třech měsíců šetření, pokud nedojde k relevantní změně okolností.
16
Tak tomu nebylo v případě čínských podniků, kterým Komise zamýšlela opožděně přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství. Uvedené důvody, pro které odmítla přiznat takový status v prozatímní fázi, byly navíc velmi závažné a nebylo pravděpodobné, že by byly urychleně vyřešeny: nesrovnalosti v účetnictví vedeném v rozporu se zásadami IAS.
17
Uvedené stanovisko bylo předloženo italskou delegací na zasedání antidumpingového výboru dne 6. března 2007 a připojily se k němu delegace Portugalska, Litvy, Francie, Španělska, Polska, Řecka, Belgie a České republiky.
18
Na základě tohoto silného odporu členských států a vědoma si jasného porušení rozsudku Metalink, Komise potvrdila stanovisko, které již přijala v prozatímním nařízení, a třem dotčeným čínským podnikům, včetně žalobkyně, odmítla přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, a to v rámci opraveného znění konečného informačního dokumentu ze dne 23. března 2007.“
27.
V pátek večer dne 23. března 2007 Komise zaslala faxem společnosti Yongjian opravené znění konečného obecně informačního dokumentu a opravené znění konečného zvláštního informačního dokumentu. V uvedených dokumentech potvrdila své prvotní odmítnutí přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství v zásadě z důvodu, že účetní praxe společnosti Yongjian byla jednoznačně v rozporu s mezinárodními účetními standardy. Pro výrobky společnosti Yongjian byla proto navržena konečná sazba cla ve výši 18,1 %. Komise uvedla argumenty společnosti Yongjian na podporu přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství a následně je odmítla, ale nijak nezmínila svůj předchozí úmysl navrhnout přiznání takového statusu a neuvedla tedy žádné důvody změny svého stanoviska po dni 20. února.
28.
Společnosti Yongjian byla původně poskytnuta lhůta do čtvrtka dne 29. března 2007 (šest kalendářních dnů), aby předložila své stanovisko nebo vyjádření. V pondělí dne 26. března požádala o nahlédnutí do spisu a v úterý dne 27. března jí byl přístup ke spisu umožněn. Ve středu dne 28. března požádala o prodloužení lhůty pro předložení stanoviska o jeden týden.
29.
Komise odpověděla dne 29. března a uvedla, že Yongjian již nahlédla do spisu čtyřikrát a že všechny nové informace jsou obsaženy v opravených informačních dokumentech. Uvedla rovněž, že uvedené dokumenty „v zásadě neobsahují nová zjištění […], ale spíše potvrzují předběžná zjištění [Komise]“. Závěrem pak uvedla: „Nepovažujeme proto důvody dovolávané na podporu této žádosti o prodloužení lhůty za dostatečné. Výjimečně však souhlasíme s prodloužením lhůty do pondělí dne 2. dubna 2007“. Společnosti Yongjian tedy bylo nakonec poskytnuto 10 kalendářních dnů na předložení stanoviska nebo vyjádření.
30.
Mezitím dne 23. března 2007 předala Komise poradnímu výboru ke konzultaci rovněž opravené znění konečného pracovního dokumentu. Tento dokument byl schválen poradním výborem dne po skončení písemného řízení. Dne Komise rovněž předala Radě návrh na přijetí konečných opatření vycházející z opraveného znění konečného obecně informačního dokumentu.
31.
Yongjian předložila Komisi své stanovisko dne 2. dubna 2007, přičemž napadla závěr, že nesplňuje podmínky pro přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, a navrhla, aby Komise nepřijala tvrzení stěžovatelů, že čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední věta základního nařízení jí zakazuje přehodnotit její původní určení.
32.
Komise odpověděla dopisem ze dne 4. dubna 2007 adresovaným právnímu zástupci společnosti Yongjian. V rozsahu relevantním v projednávané věci je v dopisu uvedeno:
„Dne 20. února 2007 služby Komise sdělily svůj úmysl změnit určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství (dále jen ‚MET‘) a tedy dumpingová rozpětí a celní sazby pro tři čínské vývozce, včetně Vašeho klienta, a vyžádaly si připomínky od dotčených stran. Uvedené sdělení nepředstavuje v žádném případě nové určení MET.
Jak je jednoznačně uvedeno v opraveném znění konečného obecně informačního dokumentu, Komise pokračovala ve zjišťování a ověřování všech informací, které považovala za nezbytné pro své konečné závěry (viz čtvrtý bod odůvodnění). Komise tímto žádné dotčené osobě neodepřela její právo předložit řádně odůvodněné stanovisko.
V souladu s výše uvedenou zásadou a na základě stanoviska výrobního odvětví Společenství v tomto ohledu se služby Komise rozhodly nepřistoupit ke změnám MET, nýbrž potvrdit své prozatímní závěry. Ve skutečnosti tak bylo s konečnou platností určeno, že účinky dotčené účetní praxe, které, jak již bylo uvedeno, byly shledány v rozporu s IAS, nelze považovat za bezvýznamné.
Vysvětlení předložená Vaším klientem po poskytnutí prozatímních informací byla vyhodnocena společně se stanoviskem dotčeného výrobního odvětví Společenství předloženým po poskytnutí konečných informací dne 20. února 2007 a bylo určeno, že účetnictví Vašeho klienta není prověřováno auditory v souladu s IAS, neboť bylo zjištěno, že Váš klient opomíjí závazkové účetnictví (v rozporu s IAS 1.25), provádí kompenzace (v rozporu s IAS 1.32) a vykazuje operace souhrnně, namísto toho, aby je vykazoval odděleně (v rozporu s IAS 1.13 a IAS 1.29). K žádným z výše uvedených nesrovnalostí nevyslovili auditoři výtky.
V podání ze dne 2. dubna 2007 Váš klient neustále opakuje tytéž argumenty, které již byly uplatněny před poskytnutím konečných informací, týkající se nedostatků v účetnictví a jejich (ne)slučitelnosti se standardy IAS, ale jak jste si dobře vědom, judikatura týkající se posuzování žádostí o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství neumožňuje nové posouzení starých skutečností.
Pokud jde o nové údaje o cenách oceli sdělené Vaším klientem po poskytnutí prozatímních informací, konstatujeme, že uvedené informace byly rovněž vyhodnoceny společně se stanoviskem dotčeného výrobního odvětví Společenství, které bylo předloženo po poskytnutí konečných informací dne 20. února 2007, a bylo určeno, že nové informace o cenách oceli neumožňují nové posouzení všech nedostatků v účetnictví zjištěných u Vašeho klienta.
Jelikož tedy nové důkazy o cenách oceli nemohly mít vliv na určení MET, běžná hodnota vašeho klienta musela být určena v souladu s relevantními ustanoveními čl. 2 odst. 7 základního nařízení, tzn. že ji bylo třeba určit na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty v obdobné zemi.
Pokud jde o určení vývozní ceny, konstatujeme, že Váš klient ve svých podáních týkajících se předběžných či konečných informací nikdy nezpochybnil základní zásady určení provedených ze strany služeb Komise, co se týče přímých vývozů zákazníkům, kteří nejsou propojeni. Stanoviska Vašeho klienta se týkala pouze použitého směnného kurzu nebo technických podrobností prezentace skupinových PCN [Product Control Number – kontrolní číslo výrobku] použitých pro výpočty dumpingu ve formátu Excel (oba tyto aspekty jsou řešeny v konečném obecně informačním nebo zvláštním informačním dokumentu). Logickým závěrem výše uvedeného tedy je, že Váš klient přijal zjištění služeb Komise. K podáním, která jsou nyní činěna v této věci, tedy nelze přihlížet.
Článek 20 odst. 4 základního nařízení stanoví, že konečným poskytnutím informací není dotčeno jakékoli další rozhodnutí, které Komise nebo Rada případně přijmou, ale pokud toto rozhodnutí vychází z jiných skutečností nebo úvah, musí být tyto informace nebo úvahy sděleny co nejdříve. To bylo účelem opraveného znění konečného obecně informačního dokumentu ze dne 23. března 2007.
Komise je však připravena přezkoumat status MET Vašeho klienta po uplynutí jednoho roku, budou-li v tomto ohledu poskytnuty dostatečné důkazy.“
33.
Pokud jde o důvody uvedené Komisí pro změnu jejího názoru, může být vhodné na tomto místě zmínit, že v bodu 23 své žalobní odpovědi před Soudem (
12
) Rada uvedla:
„Komise skutečně měla v únoru 2007 v úmyslu upravit své stanovisko ke statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství [dále jen ‚MET‘] na základě důkazů, které v té době považovala za ‚podstatné‘. V rámci prvního poskytnutí informací uvedla, že by si uměla představit návrh takové změny na základě přehodnocení údajů a potvrzení určitých dovozních cen oceli, které by považovala za nové důkazy. Byla připravena učinit závěr, že existuje dostatek ‚nových údajů a vysvětlení‘ odůvodňujících přehodnocení přijatého závěru o MET. Poté, co obdržela vyjádření vedlejších účastníků a projednala záležitost s antidumpingovým výborem, nicméně Komise změnila svůj názor na tyto aspekty a potvrdila dříve přijatý závěr, tedy, že žalobkyně nemá nárok na MET, a to s ohledem na čl. 2 odst. 7 písm. c) druhou odrážku, neexistenci nových skutečností a zcela jednoznačné znění čl. 2 odst. 7 písm. c). Došla k závěru, že podmínky nezbytné pro přehodnocení původně přijatého závěru stanovené v rozsudku Nanjing Metalink International nebyly splněny a že je tedy nutné uplatnit základní povinnost stanovenou poslední větou čl. 2 odst. 7 písm. c), jak je vyložena ve zmíněném rozsudku. […]“
34.
Dopisem ze dne 5. dubna 2007 Yongjian požádala Komisi, aby navrhla Radě konečná opatření založená na konečném obecně informačním dokumentu ze dne, jelikož závěr týkající se statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství je podle jejího názoru založen na nesprávném právním posouzení.
35.
Dne 23. dubna 2007 však Rada přijala napadené nařízení (
13
), kterým ukládá mimo jiné konečné antidumpingové clo ve výši 18,1 % na dovozy žehlících prken vyrobených společností Yongjian.
Řízení a rozsudek v prvním stupni
36.
Yongjian se domáhala zrušení uvedeného nařízení a to v rozsahu, v němž se jí týká. Komise, tři stěžovatelé zastupující výrobní odvětví Společenství (
14
) a Italská republika vstoupili do řízení jako vedlejší účastnice na podporu Rady.
37.
Yongjian uplatňovala dva žalobní důvody: i) nesprávný výklad čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a ii) porušení článku 20 základního nařízení a práv obhajoby.
K prvnímu žalobnímu důvodu: nesprávný výklad čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení
38.
Yongjian argumentovala, že Komise uvedla jediné vysvětlení své náhlé změny názoru v dopisu ze dne 4. dubna 2007: skutečnost, že judikatura neumožňuje nové posouzení starých skutečností. (Pokud však byl pravý důvod jiný, návrh předložený Radě neobsahoval, v rozporu s článkem 253 ES, relevantní odůvodnění.)
39.
Zmiňovanou judikaturou mohl být pouze rozsudek Nanjing Metalink. Podle uvedeného rozsudku však účelem poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení je zajistit, aby otázka statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství byla určena objektivně a nikoli v závislosti na jejím účinku na stanovení dumpingového rozpětí. Orgány tedy nesmí přehodnocovat informace, které měly k dispozici během původního určení, mohou však odebrat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, jestliže v důsledku změny okolností nebo nových skutečností dotčený podnik nesplňuje potřebná kritéria. Takové pravidlo předpokládá, že rozhodnutí o statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství je přijato před rozhodnutím o běžné hodnotě.
40.
V projednávané věci však Komise učinila oba kroky současně. Neexistoval tedy žádný důvod pro odlišný postup, jednak pokud jde o status společnosti Yongjian podle čl. 2 odst. 7 písm. c), a jednak pokud jde o jiné aspekty předběžného vyhodnocení, které by bylo možné přezkoumat. Jelikož Komise došla k závěru, že původní určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství bylo z důvodů uvedených v konečném informačním dokumentu ze dne 20. února 2007 neodůvodněné, a přitom nevysvětlila, proč takové důvody mohou být nesprávné, měla nejen právo, ale rovněž povinnost provést opravu určení tohoto statusu. Návrh konečných opatření proto porušil čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a napadené nařízení je proto neplatné.
41.
Soud prvního stupně nejprve konstatoval, že z dvanáctého až čtrnáctého bodu odůvodnění napadeného nařízení plyne, „že důvodem odmítnutí změnit určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, provedené v prozatímním nařízení, nebyl zákaz nového posouzení starých skutečností zakotvený čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední větou základního nařízení, ale neslučitelnost účetnictví žalobkyně se standardy IAS a skutečnost, že neexistovaly nové skutečnosti, které by toto posouzení mohly ovlivnit. K tomuto odmítnutí tedy došlo na základě použití věcných kritérií čl. 2 odst. 7 písm. c) prvního pododstavce druhé odrážky tohoto nařízení“ (
15
).
42.
Rovněž z opraveného znění informačních dokumentů nevyplývá, že by důvodem odmítnutí přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství byl zákazem nového posouzení starých skutečností, jelikož argumenty Komise vycházely výlučně z neslučitelnosti účetních postupů společnosti Yongjian (
16
).
43.
Soud prvního stupně poté zmínil dopis Komise ze dne 4. dubna 2007 jako „jediný dokument, ve kterém Komise uvádí, že judikatura týkající se určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství neumožňuje nové posouzení starých skutečností“. Cituje relevantní odstavec: „Ve stanovisku ze dne Váš klient neustále opakuje tytéž argumenty, které již byly uplatněny před poskytnutím konečných informací, týkající se nedostatků v účetnictví a jejich (ne)slučitelnosti se standardy IAS, ale jak jste si dobře vědom, judikatura týkající se posuzování žádostí o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství neumožňuje nové posouzení starých skutečností“ (
17
).
44.
Soud dále v bodech 47 až 50 svého rozsudku uvedl:
„47
Jak vyplývá z tohoto dopisu, Komise se dovolávala judikatury zakazující nové posouzení starých skutečností k tomu, aby odmítla argumenty, které žalobkyně předložila již před poskytnutím konečných informací. V odpověď na otázku Soudu v průběhu jednání Komise upřesnila, aniž by jí v tomto ohledu žalobkyně odporovala, že argumenty uvedené v tomto vyjádření byly obsaženy v dopise ze dne 1. září 2006, zaslaném žalobkyní před původním určením statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, které bylo datováno dnem a provedeno v prozatímním nařízení.
48
Je třeba nicméně poznamenat, že v dopise ze dne 4. dubna 2007 založila Komise své odmítnutí přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství na tom, že účetnictví žalobkyně opomíjelo v rozporu se standardy IAS zásadu závazkového účetnictví, provádělo kompenzace a operace vykazovalo souhrnně, namísto toho, aby je vykazovalo odděleně. Komise v tomto ohledu uvedla, že provedené audity nevedly v tomto ohledu k žádným výtkám. Soud poznamenává, že Komise rovněž uvedla, že informace týkající se ceny oceli neumožňují nové posouzení nedostatků zjištěných v účetnictví žalobkyně.
49
Z celého tohoto dopisu tak vyplývá, že vyjádření Komise týkající se nemožnosti provést nové posouzení starých skutečností je vedlejší, neboť orgán založil své odmítnutí navrhnout přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství na posouzení otázky, zda žalobkyně splňuje použitelná věcná kritéria.
50
Je tedy nutno konstatovat, že tvrzení žalobkyně, podle kterého Komise v projednávaném případě vycházela ze zákazu nového posouzení starých skutečností, není podloženo skutkovými okolnostmi. Jelikož první žalobní důvod nelze z tohoto důvodu přijmout, diskuze týkající se výkladu poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a bodu 44 výše uvedeného rozsudku Nanjing Metalink v. Rada není v důsledku toho relevantní.“
45.
Po stručném posouzení řady jiných otázek, které nejsou předmětem kasačního opravného prostředku, Soud prvního stupně proto první žalobní důvod společnosti Yongjian zamítl.
K druhému žalobnímu důvodu: porušení článku 20 základního nařízení a práv obhajoby
46.
Yongjian argumentovala, že podle čl. 20 odst. 4 a 5 základního nařízení musí Komise poskytnout konečné informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě zamýšlí doporučit přijetí konečných opatření nejméně 10 dnů před předáním svého návrhu Radě, aby bylo účastníkům řízení umožněno předložit stanovisko a Komisi jej zohlednit. V projednávané věci však Komise předala Radě návrh na přijetí konečných opatření založených na opraveném znění konečných informací sotva šest dní po jejich poskytnutí společnosti Yongjian a čtyři dny před datem stanoveným společnosti Yongjian pro předložení jejího stanoviska.
47.
V tomto rozsahu se Soud prvního stupně v zásadě s tvrzením společnosti Yongjian ztotožnil. Konstatoval zaprvé, že čl. 20 odst. 5 základního nařízení sice neupřesňuje, musí-li Komise vyčkat před předáním svého návrhu Radě uplynutí lhůty deseti dnů, ale toto ustanovení nelze vykládat způsobem, který by nebyl v souladu s čl. 20 odst. 4, který vyžaduje, aby Komise poskytla zúčastněným stranám konečné informace nejpozději jeden měsíc před předložením jakéhokoli návrhu na přijetí konečných opatření Radě. Komise tedy nemůže předložit svůj návrh Radě před uplynutím uvedené lhůty 10 dnů (
18
).
48.
Soud poté odmítl argument Rady, že Komise mohla stanoviska zohlednit změnou svého návrhu Radě. Článek 250 odst. 2 ES svěřuje Komisi pravomoc změnit její návrh, aby došlo k usnadnění sbližování stanovisek uvnitř orgánu či mezi jednotlivými orgány zapojenými do postupu rozhodování, výkon této pravomoci je však nevhodný pro účely náležitého zohlednění stanovisek účastnic řízení (
19
). Taková stanoviska navíc mohou mít značný vliv na obsah konečného aktu. Přitom okolnost, že již byl předložen návrh na přijetí konečných opatření, může mít sama o sobě vliv na závěry, které by mohly z těchto stanovisek vyplývat. Pokud tedy Komise mohla předložit Radě svůj návrh dokonce předtím, než jí zúčastněné strany předaly svá stanoviska, tato skutečnost mohla mít nepříznivý vliv na jejich účinné zohlednění (
20
).
49.
V projednávané věci byla Komise povinna informovat společnost Yongjian o svém novém názoru založeném na nové či jiné úvaze ve smyslu čl. 20 odst. 4 základního nařízení, tedy že informace týkající se dovozních cen oceli nemohou pozměnit důsledky, které je třeba vyvodit z nedodržování standardů IAS ze strany společnosti Yongjian, pokud jde o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství této společnosti. Článek 20 odst. 4 nepodporuje tezi obhajovanou Komisí, podle které pouhá změna posouzení skutkových okolností, které se nezměnily, nemusí být sdělena zúčastněným stranám. Je-li zamýšleno uskutečnění prvního posouzení rozhodných skutkových okolností, musí být toto sděleno zúčastněným stranám za účelem předložení jejich stanovisek v této věci. Jelikož opravené znění konečných informačních dokumentů bylo poskytnuto společnosti Yongjian dne 23. března 2007 a návrh konečných opatření byl předán Radě dne, tedy o šest dnů později, Komise nesplnila požadavky čl. 20 odst. 5 (
21
).
50.
Soud prvního stupně sice došel k uvedenému závěru, ale nicméně druhý žalobní důvod uplatňovaný společností Yongjian zamítl.
51.
Došel totiž k závěru, že nedodržení lhůty 10 dnů stanovené v čl. 20 odst. 5 základního nařízení může vést ke zrušení napadeného nařízení pouze tehdy, jestliže existovala možnost, že z důvodu tohoto pochybení by správní řízení mohlo vést k jinému výsledku, čímž by došlo ke skutečnému zásahu do práv společnosti Yongjian na obhajobu (
22
). Opravené konečné znění informačních dokumentů však neobsahovalo žádné nové skutkové informace, které by nebyly již dříve sděleny společnosti Yongjian, a Yongjian měla již v předchozím průběhu řízení možnost vyjádřit své stanovisko k názoru znovu uvedenému v konečných informačních dokumentech ze dne 23. března 2007. Kromě argumentů týkajících se poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení navíc Yongjian ve svém dopisu ze dne nepředložila žádné nové argumenty v reakci na názor přijatý Komisí. Její stanovisko obsažené v uvedeném dopisu, týkající se poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) a rozsudku Nanjing Metalink, v žádném případě neovlivnilo obsah napadeného nařízení. Jak bylo konstatováno v rámci prvního žalobního důvodu, odmítnutí přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství bylo založeno na uplatnění věcných kritériích uvedených v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci druhé odrážce (
23
).
Ke kasačnímu opravnému prostředku
52.
Yongjian uplatňuje dva důvody kasačního opravného prostředku, které shrnuji níže společně s písemnými a doplňujícími vyjádřeními Rady, Komise a stěžovatelů a písemným vyjádřením Italské republiky.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku: závěr je jednoznačně v rozporu se spisem
53.
Yongjian v zásadě tvrdí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení, když došel k závěru, že výklad čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a bodu 44 rozsudku Nanjing Metalink není relevantní, neboť tento závěr je zjevně v rozporu s obsahem spisu. Tudíž postupoval rovněž nesprávně, když nerozhodl o základní otázce, zda čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední věta zakazuje Komisi přehodnotit její původní rozhodnutí nepřiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství.
54.
Její argumenty se soustřeďují na první část uvedeného tvrzení a do značné míry se opírají o vyjádření italské vlády a Rady v jejich žalobních odpovědích v prvním stupni (
24
), a to v tom smyslu, že Komise se vrátila ke svému původnímu názoru v reakci na námitky v tom smyslu, že nové posouzení by bylo v rozporu s poslední větou čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, jak ji Soud prvního stupně vyložil v rozsudku Nanjing Metalink. Yongjian tvrdí, že ze spisu zcela jednoznačně vyplývá, že uvedená otázka nebyla vedlejší, nýbrž zásadní pro změnu názoru, již Komise učinila na poslední chvíli, a tedy pro konečné rozhodnutí o uložení antidumpingového cla ve výši 18,1 % a nikoli ve výši 0 %. Opačný závěr Soudu prvního stupně je výsledkem zjevného zkreslení důkazů ve smyslu judikatury a podléhá tedy přezkoumání ze strany Soudního dvora.
55.
Rada, Komise a stěžovatelé vyzdvihují judikaturu, z níž vyplývá, že Soud prvního stupně má výlučnou příslušnost zjišťovat a posuzovat skutkové okolnosti, kromě případu, kdy věcnou nesprávnost jeho zjištění lze přičíst písemnostem, které mu byly předloženy, nebo kdy došlo ke zkreslení důkazů (
25
), a tvrdí-li navrhovatel, že došlo k takovému zkreslení, musí přesně označit důkazy, které byly údajně zkresleny, a uvést nesprávné posouzení, které podle jeho názoru vedlo ke zkreslení (
26
).
56.
Rada dále upozorňuje, že Yongjian odkazuje pouze na stanoviska uvedená v podáních Rady (ve skutečnosti se jednalo o argument založený na důkazech, které již byly Soudu prvního stupně k dispozici) a italské vlády (zohledněné v konstatování Soudu, že „někteří členové poradního výboru nesouhlasili s tím, aby byl žalobkyni přiznán status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství“). Nezmiňuje průkazné texty, na nichž Soud prvního stupně ve skutečnosti založil svůj závěr, tedy odůvodnění napadeného nařízení, důvody uvedené v opraveném znění konečného informativního dokumentu a vysvětlení uvedené v dopisu Komise ze dne 4. dubna 2007.
57.
Komise dodává, že vyjádření Rady a italské vlády nemohou dokládat vlastní důvody, jež Komisi vedly k návratu k jejímu původnímu názoru. Uvedené důvody byly uvedeny v jejím návrhu Radě a byly založeny na nesplnění použitelných věcných kritérií ze strany společnosti Yongjian.
58.
Italská vláda upozorňuje, že Yongjian nezpochybnila skutečnosti a skutková zjištění, na jejichž základě Soud prvního stupně došel k závěru, že při návratu ke svému původnímu posouzení se Komise neopírala v jakkoli podstatné míře o poslední větu čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.
59.
Na jednání stěžovatelé uvedli, že skutečným důvodem pro změnu názoru byla skutečnost, že v konečném informativním dopisu ze dne 20. února 2007 Komise sice přijala stanovisko společnosti Yongjian, že nesplnění mezinárodních účetních standardů brání přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství pouze tehdy, pokud má dopad na dumpingové výpočty, ale poté se přiklonila ke svému vlastnímu argumentu, že formální nesplnění takovou překážku představuje bez ohledu na účinky, což byl základ opraveného dokumentu ze dne 23. března.
60.
Italská vláda i stěžovatelé zdůrazňují, že v souladu s rozsudkem Nanjing Metalink lze rozhodnutí o odmítnutí přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství změnit pouze tehdy, pokud došlo ke změně známých skutečností, zatímco Yongjian se pokoušela pouze prokázat, že účetní nesrovnalosti, které uznala, nemají vliv na její ceny.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávný závěr, pokud jde o účinek porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení
61.
Yongjian zdůrazňuje zásadní povahu práva na spravedlivý proces v právu Společenství a zejména v antidumpingových řízeních (
27
). Uznává sice, že nerespektováním uvedeného práva může být dotčena platnost napadeného opatření pouze tehdy, pokud by výsledek mohl být při neexistenci dotčené nesrovnalosti odlišný (
28
), tvrdí však, že výše uvedené platí jen tehdy, pokud neexistuje žádná možnost jiného výsledku (
29
).
62.
Yongjian opakuje, že v projednávané věci hrál výklad poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení rozhodující roli z hlediska uložení antidumpingového cla ve výši 18,1 % a nikoli ve výši 0 %. Skutečnost, že společnosti Yongjian byla odepřena jakákoli příležitosti prokázat, že výklad Komise je chybný, tedy představuje odepření práva na spravedlivý proces. Pokud by bylo uvedené právo vykonáno, mohlo by radikálně ovlivnit výsledek.
63.
Rada zdůrazňuje, že Soud prvního stupně došel k závěru, že porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení neovlivnilo obsah napadeného nařízení či, následně, právo společnosti Yongjian na spravedlivý proces. Vzhledem k této skutečnosti je argument uplatňovaný společností Yongjian do značné míry irelevantní. V každém případě je založen na předpokladu úspěšnosti prvního důvodu kasačního opravného prostředku. Právo společnosti Yongjian být vyslechnuta, pokud jde o odmítnutí přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, nebylo dotčeno, neboť Yongjian měla možnost vyjádřit své stanovisko dříve. Soud prvního stupně navíc učinil skutkové zjištění – které nelze napadnout kasačním opravným prostředkem – že Yongjian nepředložila žádné nové argumenty v reakci na názor Komise ani neuvedla, jaké argumenty by bývala mohla předložit.
64.
Komise tvrdí, že tento důvod kasačního opravného prostředku je založen na nesprávných předpokladech. Předpokládá zejména, že Yongjian by bývala byla schopna předložit nové a rozhodující argumenty, pokud by Komise vyčkala a svůj návrh předala Radě až po 2. dubnu 2007, a že Komise byla přesvědčena, že je namístě přiznat společnosti Yongjian status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, ale domnívala se, že takový status nemůže přiznat z důvodu existence rozsudku Nanjing Metalink. Soud prvního stupně shledal, že tomu tak ani v jednom případě nebylo, ale Yongjian tato zjištění nenapadá jako zkreslení důkazů.
65.
Italská vláda a stěžovatelé v zásadě souhlasí s tvrzeními Rady a Komise.
K výkladu čl. 20 odst. 4 a 5 základního nařízení
66.
Rada, Komise a stěžovatelé navíc nesouhlasí s názorem Soudu prvního stupně, že čl. 20 odst. 5 základního nařízení ukládá lhůtu 10 dnů pro podání stanoviska ve všech případech, kdy Komise zakládá svůj názor na jiných skutečnostech a úvahách, než byly uvedeny v konečných informačních dokumentech.
67.
Na jednání oba uvedené orgány rozlišovaly mezi i) konečnými informacemi uvedenými v první a druhé větě čl. 20 odst. 4, ii) skutečnostmi a úvahami, které Komise nemůže sdělit v okamžiku poskytnutí konečných informací, jež jsou zmíněny ve třetí větě čl. 20 odst. 4, a iii) jinými skutečnostmi a úvahami, na nichž může být založeno následné rozhodnutí zmíněné v poslední větě uvedeného ustanovení. Lhůta 10 dnů se podle jejich tvrzení použije pouze v případě i), který se vztahuje na celé šetření a má tedy mnohem větší význam než jakékoli následné opravy. V případech ii) a iii) vždy existuje právo na odpověď (
30
), ale jediným požadavkem je, aby dotčená lhůta byla přiměřená ve světle povahy daných skutkových okolností a úvah.
68.
Oba orgány a stěžovatelé zdůrazňují, že antidumpingová řízení podléhají striktním lhůtám, které by bylo obtížné dodržet (
31
), pokud by drobné změny vedly k prodlužování řízení. Komise dodává, že svůj návrh Radě mohla změnit a změnila by jej, pokud by Yongjian předložila relevantní stanovisko po předání původního návrhu. Stěžovatelé tvrdí, že pokud by vyjádření společnosti Yongjian ze dne 2. dubna 2007 vedlo ke změně názoru Komise, bylo by nutné poskytnout další lhůtu 10 dnů na vyjádření výrobního odvětví Společenství, čímž by došlo k překročení celkové lhůty pro řízení. Komise musí informovat zúčastněné strany a poskytnout jim lhůtu 10 dnů na vyjádření jejich stanoviska v případě změny svého názoru pouze tehdy, pokud jsou nové aspekty, ke kterým se účastníci nemohli dříve vyjádřit, rozhodující – nikoli v takovém případě, kdy všechny dovolávané aspekty již byly plně projednány.
Posouzení
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku: závěr je jednoznačně v rozporu se spisem
69.
Základním a ústředním aspektem tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je tvrzení, že v rozporu se závěry Soudu prvního stupně Komise založila svůj konečný názor, pokud jde o status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, na úvaze, že čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední věta základního nařízení jí zakazuje změnit své původní určení.
70.
Yongjian nezpochybňuje správnost konstatování Soudu prvního stupně, nýbrž posouzení předložených skutečností tímto soudem a závěr, který z nich dovodil.
71.
Z četné a ustálené judikatury vyplývá, že Soudní dvůr „není příslušný ke zjišťování skutkového stavu a v zásadě ani k přezkoumávání důkazů, které Soud prvního stupně přijal na podporu tohoto skutkového stavu. Pokud totiž tyto důkazy byly řádně získány a byly dodrženy obecné právní zásady a procesní pravidla použitelná v oblasti důkazního břemene a provádění důkazů, je Soud prvního stupně jediný příslušný k posouzení hodnoty, jakou je třeba přiznat důkazům, které mu byly předloženy. Takové hodnocení proto není, s výjimkou případu zkreslení těchto důkazů, právní otázkou podléhající přezkoumání ze strany Soudního dvora“ (
32
).
72.
„Zkreslení důkazů“ je pojem, který Soudní dvůr poprvé použil v rozsudku Hilti (
33
). Inspiroval se přitom patrně francouzským právním pojmem dénaturation, který představuje důvod k podání kasačního opravného prostředku. K dénaturation dochází tehdy, pokud soud, jenž se zabývá věcí samou, překročí svou pravomoc při výkladu jasně a jednoznačně formulovaného dokumentu (jako je smlouva, závěť, zpráva, rozsudek nebo cizí právo) způsobem, který je neslučitelný s jeho zněním. Naopak, výklad nejasně nebo nejednoznačně formulovaného dokumentu spadá do pravomoci soudu a nelze jej takovým opravným prostředkem napadnout (
34
).
73.
V projednávané věci Soud prvního stupně odkázal ve svém posouzení na odůvodnění napadeného nařízení, na opravené znění konečného obecně informačního dokumentu a na dopis Komise ze dne 4. dubna 2007.
74.
Na základě prvních dvou uvedených dokumentů Soud prvního stupně určil, že jediné důvody uvedené pro konečné určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství se týkaly skutečnosti, že účetní postupy společnosti Yongjian nebyly v souladu s IAS (
35
).
75.
Tento závěr je patrně nesporný a rozhodně nepředstavuje zkreslení důkazů. Yongjian ani nic takového netvrdí.
76.
Z dopisu ze dne 4. dubna 2007 Soud prvního stupně zjistil, že ačkoli Komise uvedla: „jak jste si dobře vědom, judikatura týkající se posuzování žádostí o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství neumožňuje nové posouzení starých skutečností“, ve skutečnosti odůvodnila své odmítnutí přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství tím, že účetnictví společnosti Yongjian je v rozporu s IAS, neboť opomíjí v rozporu se standardy IAS zásadu závazkového účetnictví, provádí kompenzace a operace vykazuje souhrnně, namísto toho, aby je vykazovalo odděleně. Soud rovněž poznamenal, že Komise uvedla, že informace týkající se ceny oceli neumožňují nové posouzení nedostatků zjištěných v účetnictví žalobkyně. Došel proto k závěru, že vyjádření Komise týkající se nemožnosti provést nové posouzení starých skutečností je vedlejší, neboť odmítnutí přiznat status podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství bylo založeno na posouzení otázky, zda Yongjian splňuje použitelná věcná kritéria (
36
).
77.
V těchto zjištěních či závěrech nemohu najít nic, co by zkreslovalo význam relevantních pasáží dopisu ze dne 4. dubna 2007 (
37
) ve smyslu striktního kritéria použitelného podle judikatury Soudního dvora.
78.
Lze sice argumentovat, že na základě dopisu ze dne 4. dubna 2007 by bylo rovněž možné dojít k závěru, že hlavním důvodem neočekávané změny názoru Komise bylo skutečně její přesvědčení, že se nemůže vrátit ke svému původnímu určení. K této hypotéze se nijak nevyjadřuji, uvádím pouze, že se zjevně nejedná o jediný možný závěr vyplývající ze znění uvedeného dopisu. Závěr, který ve skutečnosti učinil Soud prvního stupně, tedy vychází z posouzení důkazů, které při neexistenci jakéhokoli zkreslení důkazů nepředstavuje právní otázku, jež by podléhala přezkumu Soudního dvora.
79.
Tento závěr nemůže být dotčen obsahem tvrzení učiněných v prvním stupni italskou vládou a Radou. I pokud by uvedená vyjádření (
38
) bylo možno považovat za důkazy, a nikoli argumenty, je zjevné, že žádnému z účastníků řízení nemohlo být známo, co skutečně vedlo ke změně názoru Komise v době mezi poskytnutím konečných informačních dokumentů a poskytnutím opraveného znění konečných informačních dokumentů.
80.
Ve svých vlastních tvrzeních v prvním stupni totiž Komise – která měla jediná možnost právoplatně informovat Soud o svých motivech – konkrétně uvedla, že s ohledem na námitky některých členských států se členové i zaměstnanci Komise zabývali věcí i po poskytnutí konečných informačních dokumentů a došli k závěru, že nedostatky v účetnictví společnosti Yongjian postačují k tomu, aby kritérium stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci druhé odrážce základního nařízení nebylo splněno. Odkaz na rozsudek Nanjing Metalink v dopisu ze dne 4. dubna 2007 měl pouze upozornit na skutečnost, že nebyly předloženy žádné nové skutečnosti (
39
).
81.
Mám tedy za to, že je namístě první důvod kasačního opravného prostředku zamítnout. Tvrzení o zkreslení důkazů Soudem prvního stupně nemůže obstát. Pokud posouzení důkazů tímto soudem obstojí, jelikož došel k závěru, že Komise neopírala změnu svého názoru o poslední větu čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, jak byla vyložena v rozsudku Nanjing Metalink, pak argument týkající se výkladu takových právních předpisů a judikatury zjevně není relevantní, ať byl uplatněn v prvním stupni nebo v řízení o kasačním opravném prostředku.
82.
Využiji však této příležitosti k tomu, abych uvedla, že postup Soudu prvního stupně v bodech 44 a 47 rozsudku Nanjing Metalink, popsaný v bodu 15 tohoto stanoviska, je podle mého názoru správný ve všech aspektech, jež výslovně řeší.
83.
Mám za to, že správně rozlišuje mezi přehodnocením dříve posouzených důkazů (což je zakázáno) a změnou závěrů na základě změny relevantního skutkového stavu (což je povoleno). Doplňuji, že – jak Komise uznala ve svém písemném vyjádření a potvrdila na jednání – možnost takové změny závěrů musí být použitelná oběma směry: musí umožňovat změnu určení, bez ohledu na to, zda je pro vývozce příznivá nebo (jako v rozsudku Nanjing Metalink) nepříznivá.
84.
Pokud tedy Yongjian zjistila změnu skutkových okolností, ale Komise, která se opírala o čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, jí odmítla zohlednit, Yongjian mohla mít důvod pro podání žádosti o soudní přezkoumání určení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství v napadeném nařízení.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku: nesprávný závěr, pokud jde o účinek porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení
85.
Z mého závěru, že první důvod kasačního opravného prostředku společnosti Yongjian je třeba zamítnout, vyplývá, že je třeba zamítnout rovněž druhý důvod kasačního opravného prostředku.
86.
S ohledem na skutkový stav Soud prvního stupně rozhodl, že změna názoru Komise v době mezi poskytnutím konečného informačního dokumentu a opraveného znění konečného informačního dokumentu byla v celém rozsahu založena na aspektech, k nimž se Yongjian již měla příležitost vyjádřit, a nebyla dotčena výkladem Komise čl. 2 odst. 7 písm. c) poslední věty základního nařízení.
87.
Pokud bude uvedený závěr potvrzen – a mám za to, že tomu tak být musí – společnosti Yongjian nebylo odepřeno právo být vyslechnuta, pokud jde o jakýkoli aspekt, kterým mohl být dotčen výsledek. Závěr Soudu, že ačkoli došlo k porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení, nebyl tím dotčen obsah napadeného nařízení, a tedy práva obhajoby žalobkyně, a uvedená nesrovnalost nemohla způsobit protiprávnost a zrušení napadeného nařízení, je zcela v souladu s judikaturou, o niž se opírá (
40
).
88.
Yongjian rovněž neuvedla žádný argument, který by se neopíral o předpoklad, že změna stanoviska Komise skutečně vycházela z přesvědčení, že poslední věta čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení jí zakazuje přehodnotit její původní posouzení, pokud jde o přiznání statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství, a Yongjian tedy mohla předložit vyjádření, kterými by toto přesvědčení zpochybnila. Na základě rozsudku Alrosa (
41
) se snaží dovozovat, že porušení práva být vyslechnut může být opominuto jako čistě formální nedostatek pouze, pokud neexistuje žádná možnost, že by výsledek mohl být odlišný, ale v případě, že je pouze nemožné určitý přesný rozsah možného účinku na výsledek, jedná se o věcnou vadu, která ovlivňuje platnost přijatého opatření. Uvedený argument však nemůže mít žádný význam, pokud se veškerá vyjádření, která dotčený účastník řízení nemohl podle svého tvrzení učinit, týkají otázek, jež byly shledány neschopnými ovlivnit výsledek.
K výkladu čl. 20 odst. 4 a 5 základního nařízení
89.
Zbývá tak otázka vznesená Radou, Komisí a stěžovateli, a to, zda Soud prvního stupně měl správně za to, že čl. 20 odst. 5 základního nařízení vyžaduje, aby Komise poskytla účastníkům řízení lhůtu 10 dnů na odpověď na jakékoli nově sdělené skutečnosti nebo úvahy před tím, než předá svůj návrh Radě.
90.
Uvedená otázka nebyla vznesena jako vzájemný kasační opravný prostředek (
42
) a není ani relevantní pro rozhodnutí o kasačním opravném prostředku. Pokud tvrzení ohledně výkladu poslední věty čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení nemohla ovlivnit výsledek posouzení statusu podniku působícího v podmínkách tržního hospodářství ze strany Komise, a tedy obsah napadeného nařízení, skutečnost, že Yongjian neměla příležitost předložit svá tvrzení, je irelevantní – bez ohledu na to, zda je taková nemožnost formálně v rozporu s čl. 20 odst. 5 základního nařízení, či nikoli.
91.
Jedná se nicméně o otázku, jež má zjevný význam pro orgány a všechny strany dotčené antidumpingovými řízeními. Budu se jí zde proto stručně zabývat.
92.
Zaprvé nejsem příliš přesvědčena argumenty orgánů a stěžovatelů, kteří se dovolávají striktní celkové časové lhůty použitelné pro antidumpingová šetření. Zákonodárce Společenství tuto lhůtu stanovil společně s určitými kratšími lhůtami, jež je třeba dodržet v rámci uvedené celkové lhůty. Přísluší orgánům, aby učinily vhodné kroky k dodržení všech těchto omezení, a neexistuje žádný důvod, proč by měly být zproštěny povinnosti vyhovět dílčí lhůtě z důvodu, že se tím ztěžuje splnění celkové lhůty.
93.
Zadruhé souhlasím se závěrem Soudu prvního stupně, že stanoviska zúčastněných stran musí být obdržena před tím, než Komise předá svůj návrh Radě, a s odůvodněním tohoto závěru (
43
). Stanoviska týkající se skutečností nebo úvah, jež se liší od skutečností a úvah obsažených v konečném informačním dokumentu a na jejichž základě je učiněn odlišný závěr, si zjevně zaslouží přinejmenším stejné uvážení jako stanoviska týkající se konečného poskytnutí informací jako takového. Jejich praktické postavení by však bylo zjevně narušeno, pokud by byla obdržena až poté, co Komise dokončí a předá svůj návrh Radě – existovalo by značné nebezpečí, že nebudou zvážena ve stejném rozsahu.
94.
Zatřetí konstatuji, že v projednávané věci Komise stanovila lhůtu, v níž mohla Yongjian sdělit své stanovisko k opravenému znění dokumentů, a je tedy bez významu, zda jí to ukládalo základní nařízení, či nikoli. Stanovením takové lhůty se však Komise zjevně podrobila požadavku stanovenému v čl. 20 odst. 5, aby tato lhůta činila alespoň 10 dnů. Původně tomuto požadavku nevyhověla, když stanovila lhůtu pouze šesti dnů. Když tuto vadu odstranila prodloužením lhůty na 10 dnů, byla logicky povinna vyčkat stanoviska (a zohlednit jej), než předá svůj návrh Radě.
95.
V této souvislosti konstatuji, že dotčený návrh byl předán dne 2. dubna 2007, těsně před uplynutím 14 měsíců od zahájení šetření dne, a že napadené nařízení bylo přijato dne, 14 měsíců a 9 dnů po zahájení řízení. Existoval tak stále manévrovací prostor před uplynutím lhůty 15 měsíců stanovené základním nařízením. V každém případě je zcela zjevné, že Komise, která si je vědoma časových omezení, jimž podléhá, musí jednak tato omezení, a jednak nutnost respektovat práva obhajoby zohlednit při provádění antidumpingového šetření. V nezbytných případech musí počítat zpětně od konce stanovených lhůt, aby umožnila účastníkům řízení předložit potřebná vyjádření.
96.
Začtvrté mám za to, že postup Komise v projednávané věci (s přihlédnutím zejména k tomu, že opravené znění informačních dokumentů obsahovalo radikální a zcela neohlášenou změnu stanoviska, kterou byly podstatným způsobem dotčeny zájmy společnosti Yongjian, a že bylo zasláno faxem v pátek večer po skončení běžné pracovní doby), lze v jakémkoli případě považovat za neslučitelný se zásadami řádné správy. Bez ohledu na to, zda došlo k porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení, či nikoli, Komise postupovala zjevně s velmi malým ohledem na účastníka řízení, jehož zájmy byly jejím postupem nepříznivě dotčeny a který měl právo očekávat větší efektivitu a ohledy ze strany orgánu Společenství.
97.
Souhlasím nicméně s orgány a stěžovateli, že ne každá změna skutečností či úvah, na nichž je založen návrh Komise předávaný Radě, bude vyžadovat stanovení lhůty pro předložení dalšího stanoviska. Některé změny budou natolik drobné, že takové stanovisko nebude třeba nebo případně nebude moci ovlivnit výsledek. V posledně uvedeném případě je však do značné míry nevýznamné, zda se má za to, že došlo k formálnímu porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení, či nikoli, neboť nemožnost jakéhokoli vlivu na výsledek znamená, že platnost konečného opatření není dotčena.
98.
V projednávané věci byla změna názoru natolik radikální a neočekávaná a měla takový dopad, že bylo nezbytné poskytnout další lhůtu pro předložení stanoviska. I kdyby Yongjian nebyla případně schopna předložit žádné stanovisko, které by mohlo ovlivnit výsledek, tuto skutečnost nebylo možné předjímat.
K nákladům řízení
99.
Podle článku 122 jednacího řádu Soudního dvora, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 69 odst. 2 bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. V souladu s čl. 69 odst. 4 členské státy a orgány, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, musí nést vlastní náklady, zatímco Soudní dvůr může rozhodnout, že vlastní náklady nesou i jiní vedlejší účastníci.
100.
V projednávané věci mám za to, že by kasační opravný prostředek měl být zamítnut. Rada požadovala náhradu nákladů řízení. Stěžovatelé rovněž požadovali náhradu nákladů řízení a jejich účast v řízení o kasačním opravném prostředku se jeví opodstatněná, neboť jejich zájmy jsou dotčeny. Je tedy namístě uložit společnosti Yongjian náhradu nákladů řízení vynaložených Radou a stěžovateli, zatímco italská vláda a Komise by měly nést vlastní náklady.
Závěry
101.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:
—
kasační opravný prostředek zamítl;
—
uložil Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd náhradu nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie, Vale Mill (Rochdale) Ltd, Pirola SpA a Colombo New Scal SpA.
—
rozhodl, že Italská republika a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Proti rozsudku Soudu prvního stupně ve věci Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware v. Rada (T-206/07, Sb. rozh. s. II-1; dále jen „napadený rozsudek“).
(
3
) – Viz naposledy rozsudek ze dne 22. prosince 2008, British Aggregates Association v. Komise a Spojené království (C-487/06 P, Sb. rozh. s. I-10505, bod 97).
(
4
) – Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).
(
5
) – Zde se patrně jedná o nařízení Komise (ES) č. 1725/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se přijímají některé mezinárodní účetní standardy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 (Úř. věst. L 261, s. 1; Zvl. vyd. 13/32, s. 4). Mezinárodní účetní standard („IAS“) 1 se týká předkládání finančních výkazů.
(
6
) – Poradní výbor zřízený článkem 15 základního nařízení sestává ze zástupců všech členských států a předsedá mu zástupce Komise.
(
7
) – Rozsudek ze dne 14. listopadu 2006, Nanjing Metalink International v. Rada (T-138/02, Sb. rozh. s. II-4347, zejména body 44 a 47).
(
8
) – V uvedeném rozsudku neměl Soud prvního stupně žádný důvod posuzovat (a proto neposuzoval) opačnou situaci, kdy se v důsledku změny skutkového stavu, na jehož základě byl tento status odmítnut, nelze nadále domnívat, že dotčený výrobce nepůsobil v podmínkách tržního hospodářství.
(
9
) – Nařízení Komise (ES) č. 1620/2006 ze dne 30. října 2006, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny (Úř. věst. L 300, s. 13) (dále jen „prozatímní nařízení“).
(
10
) – Zvláštní informační dokument se týkal pouze výpočtů dumpingu, a nikoli otázek, kterých se týká projednávaná věc buď v prvním stupni, nebo v rámci řízení o kasačním opravném prostředku.
(
11
) – Citované společností Yongjian v jejím kasačním opravném prostředku; můj překlad pochází z italštiny.
(
12
) – Citované společností Yongjian v jejím kasačním opravném prostředku; můj překlad pochází z francouzštiny.
(
13
) – Nařízení Rady (ES) č. 452/2007 ze dne 23. dubna 2007 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny (Úř. věst. L 109, s. 12).
(
14
) – Vale Mill (Rochdale) Ltd, Pirola S.p.A. a Colombo New Scal S.p.A. (dále jen „stěžovatelé“).
(
15
) – Bod 44 napadeného rozsudku.
(
16
) – Bod 45 rozsudku.
(
17
) – Bod 46 rozsudku; relevantní část dopisu je citována v plném rozsahu výše v bodu 32 tohoto stanoviska.
(
18
) – Bod 65 rozsudku; Soud zde rovněž uvádí rozsudek Soudu ze dne 19. listopadu 1998, Champion Stationary a další v. Rada (T-147/97, Recueil, s. II-4137, body 81 až 83).
(
19
) – Bod 66 rozsudku; Soud zde rovněž uvádí rozsudek ze dne 5. října 1994, Německo v. Rada (C-280/93, Recueil, s. I-4973, bod 36).
(
20
) – Bod 67 rozsudku.
(
21
) – Body 68 až 70 rozsudku.
(
22
) – Bod 71 rozsudku; Soud zde rovněž uvádí rozsudek ze dne 10. července 1980, Distillers Company v. Komise (30/78, Recueil, s. 2229, bod 26), a rozsudek Soudu ze dne, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (T-35/01, Sb. rozh. s. II-3663, bod 331).
(
23
) – Body 72 až 75 rozsudku.
(
24
) – Uvedené v bodech 26 a 33 tohoto stanoviska.
(
25
) – Rozsudek ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise (C-390/95, Recueil, s. I-769, bod 29).
(
26
) – Rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Recueil, s. I-123, bod 50).
(
27
) – Rozsudek ze dne 27. června 1991, Al Jubail Fertilizer v. Rada (C-49/88, Recueil, s. I-3187, bod 16).
(
28
) – Viz rozsudky uvedené v poznámce pod čarou 22.
(
29
) – Rozsudek Soudu ze dne 11. července 2007, Alrosa v. Komise (T-170/06, Sb. rozh. s. II-2601, bod 203).
(
30
) – Pátý bod odůvodnění základního nařízení uvádí, že nařízení je založeno na Antidumpingové dohodě WTO z roku 1994, jejíž čl. 6 odst. 9 stanoví: „Úřady před konečným určením informují všechny dotčené strany o uvažovaných základních skutkových okolnostech, které tvoří základ rozhodnutí, zda budou uplatněna konečná opatření. Takové informace musí být poskytnuty v dostatečném předstihu, aby strany měly možnost hájit své zájmy.“
(
31
) – Článek 6 odst. 9 ukládá obecnou lhůtu 15 měsíců pro šetření a čl. 7 odst. 7 lhůtu 9 měsíců pro prozatímní cla, zatímco čl. 9 odst. 4 stanoví, že návrh konečných cel musí být předložen jeden měsíc před tím, než prozatímní clo pozbude platnosti.
(
32
) – Rozsudek British Aggregates, uvedený v poznámce pod čarou 3, bod 97; viz rovněž judikatura uvedená v bodu 55 tohoto stanoviska.
(
33
) – Rozsudek ze dne 2. března 1994, Hilti v. Komise (C-53/92 P, Recueil, s. I-667, bod 42).
(
34
) – Viz například vymezení pojmů v Cornu, Vocabulaire juridique, Paříž, 1987 nebo http://www.dictionnaire-juridique.com.
(
35
) – Body 43 až 45 napadeného rozsudku.
(
36
) – Body 46 až 49 napadeného rozsudku.
(
37
) – Uvedených doslovně v bodu 32 tohoto stanoviska.
(
38
) – Uvedená v bodech 26 a 33 tohoto stanoviska.
(
39
) – Viz zejména body 10 a 11 vyjádření Komise jako vedlejší účastnice v prvním stupni.
(
40
) – Viz bod 51 a poznámka pod čarou 22 tohoto stanoviska.
(
41
) – Viz bod 61 a poznámka pod čarou 29 tohoto stanoviska.
(
42
) – Na jednání Rada uvedla, rozumím-li jejímu tvrzení správně, že její námitka se týkala zásady uvedené Soudem prvního stupně a nikoli zjištění, že Komise porušila čl. 20 odst. 5 základního nařízení.
(
43
) – Viz bod 48 tohoto stanoviska.