62023CJ0745
DOMSTOLENS DOM (femte avdelningen)
den 30 april 2025 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Förordning (EU) 2018/1672 – Artikel 3.1 – Underlåtenhet att anmäla ett belopp i kontanta medel – Fastställande av värdet av ett belopp i kontanta medel i utländsk valuta – Växelkurs för en valuta som inte offentliggörs av Europeiska centralbanken – Ukrainska hryvnia”
I mål C‑745/23 [Alenopik] (
i
),
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Riigikohus (Högsta domstolen, Estland) genom beslut av den 4 december 2023, som inkom till domstolen den 5 december 2023, i målet
Maksu- ja Tolliamet
mot
UT,
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M.L. Arastey Sahún, samt domarna D. Gratsias, E. Regan (referent), J. Passer och B. Smulders,
generaladvokat: T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Estlands regering, genom M. Kriisa, i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom F. Moro och E. Randvere, båda i egenskap av ombud,
och efter att den 28 november 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1672 av den 23 oktober 2018 om kontroller av kontanta medel som förs in i eller ut ur unionen och om upphävande av förordning (EG) nr 1889/2005 (EUT L 284, 2018, s. 6).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan UT och Maksu– ja Tolliamet (den estniska skatte- och tullmyndigheten) (nedan kallad tullmyndigheten) angående värdet i euro av ett belopp i kontanta medel i ukrainsk valuta, i samband med tillämpningen av den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning 2018/1672.
Tillämpliga bestämmelser
Unionens tullagstiftning
3
I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 269, 2013, s. 1) (nedan kallad unionens tullkodex) har avdelning I rubriken ”Allmänna bestämmelser” och kapitel 1 har rubriken ”Tullagstiftningens tillämpningsområde, tullens uppgifter och definitioner”. I detta kapitel återfinns artikel 1, med rubriken ”Syfte och tillämpningsområde”, som har följande lydelse i punkt 1:
”Genom denna förordning fastställs en tullkodex för unionen … som fastställer de allmänna regler och förfaranden som ska tillämpas på varor som förs in i eller ut ur [Europeiska] unionens tullområde.
…”
4
Avdelning I i förordningen innehåller ett kapitel 3, med rubriken ”Valutaomräkning och tidsfrister”. Där återfinns artikel 53, med rubriken ”Valutaomräkning”, som innehåller regler om de växelkurser som ska tillämpas när en valutaomräkning är nödvändig för tillämpningen av tullagstiftningen.
5
Artiklarna 48 och 146 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2447 av den 24 november 2015 om närmare regler för genomförande av vissa bestämmelser i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 343, 2015, s. 558) (nedan kallad genomförandeförordningen för unionens tullkodex) innehåller även bestämmelser på detta område som genomför vissa av de regler som föreskrivs i artikel 53 i unionens tullkodex.
Förordning 2018/1672
6
Skäl 4 i förordning 2018/1672 har följande lydelse:
”Syftet med [Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1889/2005 av den 26 oktober 2005 om kontroller av kontanta medel som förs in i eller ut ur gemenskapen (EUT L 309, 2005, s. 9)] är att förebygga, förhindra och upptäcka penningtvätt och finansiering av terrorism genom att fastställa ett system av kontroller som är tillämpliga på fysiska personer som reser in i eller ut ur unionen och medför kontanta medel eller överlåtbara innehavarinstrument till ett värde av minst 10000 [euro] eller motsvarande belopp i andra valutor. Begreppet förs in i eller ut ur unionen eller reser in i eller ut ur unionen bör definieras som tillämpligt för unionens territorium enligt definitionen i artikel 355 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), för att säkerställa att den här förordningen har bredast möjliga tillämpningsområde och att inga områden skulle bli undantagna från dess tillämpning och utgöra möjligheter att kringgå tillämpliga kontroller.”
7
I förordningens artikel 1, som har rubriken ”Syfte”, stadgas följande:
”I denna förordning föreskrivs ett system för kontroller av kontanta medel som förs in i eller ut ur unionen, för att komplettera den rättsliga ram för förebyggande och förhindrande av penningtvätt och finansiering av terrorism som fastställs i [Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av den 20 maj 2015 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/60/EG och kommissionens direktiv 2006/70/EG (EUT L 141, 2015, s. 73)].”
8
Artikel 2 i nämnda förordning har rubriken ”Definitioner”. I punkt 1 föreskrivs följande:
”I denna förordning gäller följande definitioner:
a)
kontanta medel:
i)
kontanter,
…”
9
I artikel 3 i samma förordning, med rubriken ”Skyldighet att anmäla ledsagade kontanta medel”, föreskrivs följande i punkt 1:
”Bärare som medför kontanta medel till ett värde av minst 10000 [euro] ska anmäla dessa kontanta medel till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där de reser in i eller ut ur unionen och göra de kontanta medlen tillgängliga för kontroll. Skyldigheten att anmäla kontanta medel ska inte anses vara fullgjord om den information som uppgetts är oriktig eller ofullständig eller de kontanta medlen inte görs tillgängliga för kontroll.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
10
Den 13 januari 2023 passerade UT tillsammans med sin dotter gränsen mellan Ryska federationen och Republiken Estland via gränsövergången i Narva (Estland). Vid detta tillfälle använde UT den fil för att passera gränsen som kallas ”den gröna filen”, vilket innebar att hon inte medförde varor som omfattas av en anmälningsskyldighet eller att varornas kvantitet inte överskred de gränser som är tillåtna enligt lagstiftningen. Vid en kontroll av UT påträffades sammanlagt 500000 ukrainska hryvnia i kontanter i hennes fickor, under kläderna och under fodret i luvan på hennes jacka. Tullmyndigheten upprättade samma dag ett protokoll om lagöverträdelse mot UT.
11
För att fastställa värdet i euro på de 500000 ukrainska hryvnia som UT medförde använde tullmyndigheten den växelkurs som offentliggörs på webbplatsen www.xe.com och drog slutsatsen att värdet av dessa kontanter den dag då gränspassagen ägde rum var cirka 12565 euro. Enligt artikel 3.1 i förordning 2018/1672 ska personer som medför kontanta medel till ett värde av 10000 euro eller mer anmäla dessa kontanta medel till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där de reser in i eller ut ur unionen. Tullmyndigheten ansåg därför att de pengar som UT medförde borde ha anmälts till tullmyndigheten.
12
Genom beslut av den 13 februari 2023 påförde tullmyndigheten UT böter på 600 euro för underlåtenhet att anmäla kontanta medel enligt tolliseadus (tullagen). Tullmyndigheten beslutade även, med tillämpning av denna lag och den estniska strafflagen, att förverka det icke-anmälda beloppet på 500000 ukrainska hryvnia.
13
UT förklarade vid tullmyndigheten att hon inte kände till skyldigheten att anmäla detta belopp i kontanta medel och att hon därför inte haft för avsikt att olovligen införa 500000 ukrainska hryvnia till Estland. Dessutom tillhör inte dessa pengar UT, då pengarnas ägare är en ukrainsk medborgare bosatt i Estland som inte själv kunde genomföra transaktioner med de pengar som han innehar på grund av kriget till följd av Ryska federationens invasion av Ukraina. Det var av rädsla för att bli bestulen som hon dolde pengarna under sina kläder. Slutligen hade pengarnas ägare kontrollerat växelkursen för ukrainsk hryvnia vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna på webbplatsen www.tavid.ee och därav dragit slutsatsen att UT inte var skyldig att anmäla beloppet på 500000 ukrainska hryvnia, eftersom värdet var lägre än 10000 euro.
14
UT överklagade beslutet av den 13 februari 2023 till Viru Maakohus (Förstainstansdomstolen i Viru, Estland), som genom dom av den 28 april 2023 delvis biföll överklagandet och upphävde beslutet i den del det avsåg påföljden och förverkandeåtgärden. Genom denna dom dömde Viru Maakohus (Förstainstansdomstolen i Viru) UT till 100 dagsböter, det vill säga 400 euro. Denna domstol fattade inte något beslut om förverkande och förordnade om att de 500000 ukrainska hryvnia som omhändertagits som bevismedel skulle återlämnas till UT.
15
Tullmyndigheten överklagade domen till Riigikohus (Högsta domstolen, Estland), som är den hänskjutande domstolen.
16
Tullmyndigheten förklarade under förfarandet vid denna domstol att den, för att omräkna en valuta i syfte att fastställa tullvärdet, grundade sig på den metod som anges i artikel 53 i unionens tullkodex och i artiklarna 48 och 146 i genomförandeförordningen för unionens tullkodex. När det gäller valutor för vilka växelkursen inte offentliggörs av Europeiska centralbanken (ECB), använder den behöriga administrativa myndigheten, i förevarande fall tullmyndigheten, de växelkurser som offentliggörs på webbplatsen www.xe.com, vilket för övrigt även andra medlemsstater gör.
17
Tullmyndigheten påpekade även att information om skyldigheten att anmäla kontanta medel vid passage av den estniska gränsen från ett land utanför unionen fanns tillgänglig på tullmyndighetens webbplats samt i broschyrer på estniska och ryska som tillhandahålls vid gränsövergångarna och på informationsskyltar. Om en person som passerar gränsen inte har tagit reda på de närmare villkor som gäller vid införsel eller utförsel av kontanta medel före gränspassagen kan han eller hon välja ”den röda filen” vid gränsövergången för att i samarbete med tulltjänstemannen fastställa om det är nödvändigt att anmäla de kontanta medel som medförs.
18
Riigikohus (Högsta domstolen) hyser tvivel beträffande sättet för att bestämma växelkursen i det aktuella målet. Metoden för omräkning till euro av kontanta medel i utländsk valuta som förs in i unionen preciseras nämligen varken i unionsrätten eller i nationell rätt. För att omvandla värdet på ukrainska hryvnia till euro använde tullmyndigheten, i avsaknad av en referenskurs som offentliggjorts av ECB, den växelkurs som offentliggörs på webbplatsen www.xe.com, i likhet med praxis i andra medlemsstater. Även om denna webbplats anges på tullmyndighetens webbplats vad gäller skyldigheten att anmäla kontanta medel (www.emta.ee), finns det ingen rättslig grund för att anse att de växelkurser som offentliggörs på denna webbplats är rättsligt relevanta. Om växelkursen på en annan webbplats hade tillämpats, det vill säga den på Tavid AS webbplats, vilken hade angetts vara den som var tillämplig vid den tidpunkt då UT och hennes dotter passerade gränsen, så hade 500000 ukrainska hryvnia vid denna tidpunkt endast varit värda 9487,67 euro.
19
Tullmyndigheten har dessutom hänvisat till artikel 53 i unionens tullkodex rörande valutaomräkning, i vilken det i punkt 1 föreskrivs att de behöriga myndigheterna ska offentliggöra och/eller göra tillgängligt på internet den växelkurs som ska tillämpas när en valutaomräkning krävs antingen för att fastställa varors tullvärde eller för att fastställa varors klassificering enligt tulltaxan. Enligt punkt 2 i denna artikel ska medlemsstaten, om valutaomräkning krävs av andra orsaker än de som avses i punkt 1 i samma artikel, föreskriva att den tillämpliga växelkursen ska fastställas i tullagstiftningen minst en gång per år.
20
Den hänskjutande domstolen hyser emellertid tvivel om huruvida artikel 53 i unionens tullkodex utgör den korrekta rättsliga grunden för att utlösa den skyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning 2018/1672, eftersom det i denna förordning inte hänvisas till denna bestämmelse.
21
Mot denna bakgrund beslutade Riigikohus (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen:
”Hur ska den växelkurs som ska tillämpas för att beräkna värdet av kontanta medel i den mening som avses i artikel 3.1 i [förordning 2018/1672] fastställas när det är fråga om en valuta vars växelkurs inte offentliggörs av Europeiska centralbanken?”
Tolkningsfrågan
22
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 3.1 i förordning 2018/1672 ska tolkas så, att den utgör hinder för att en medlemsstat, vid fastställandet av huruvida den anmälningsskyldighet som föreskrivs i denna bestämmelse är tillämplig, fastställer värdet på ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro och för vars omräkning ECB inte offentliggör några referensväxelkurser, på grundval av den växelkurs som på en webbplats anges motsvara växelkursen mellan euro och den aktuella valutan vid den tidpunkt då den berörda personen reste in till eller reste ut från unionens territorium, trots att denna växelkurs är högre än den som anges på en annan webbplats.
23
I artikel 3.1 i förordning 2018/1672 föreskrivs en skyldighet för varje fysisk person som reser in i eller ut ur unionen att anmäla kontanta medel till ett värde av 10000 euro eller mer som han eller hon för med sig.
24
I artikel 2.1 a i) i denna förordning preciseras att begreppet kontanta medel, i den mening som avses i nämnda förordning, omfattar kontanter.
25
Vidare ska dessa bestämmelser tolkas mot bakgrund av skäl 4 i förordning 2018/1672. Av detta skäl framgår att denna förordning bland annat avser att definiera uttrycken ”förs in i eller ut ur unionen eller reser in i eller ut ur unionen” som återfinns i förordning 1889/2005, med hänsyn till att sistnämnda förordning, för identiska förhållanden, införde ett kontrollsystem för kontanta medel som ska tillämpas på beloppet 10000 euro eller motsvarande belopp i andra valutor. Det framgår därav att förordning 2018/1672 har behållit och samtidigt närmare reglerat ett sådant kontrollsystem och särskilt de gränsvärden som medför att det blir tillämpligt.
26
Den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning 2018/1672 är följaktligen tillämplig på en situation där en fysisk person som reser in i eller ut ur unionen medför ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro, när dessa kontanta medel har ett värde av 10000 euro eller mer.
27
Eftersom det inte finns någon bestämmelse i förordning 2018/1672 som preciserar vilken växelkurs som ska tillämpas för att fastställa värdet i euro av ett sådant belopp, ankommer det emellertid på medlemsstaterna att fastställa denna växelkurs.
28
I den mån medlemsstaterna vid fastställandet av denna växelkurs genomför förordning 2018/1672, och således unionsrätten, ska de utöva sina befogenheter på ett sådant sätt att den ändamålsenliga verkan av de bestämmelser som föreskrivs i denna förordning bibehålls och enskildas rättigheter enligt unionens rättsordning iakttas, och detta i de situationer som omfattas av denna rättsordning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 januari 2024, G (Avgifter vid förtida uppsägning av avtal), C‑371/22, EU:C:2024:21, punkt 50).
29
Tvärtemot vad tullmyndigheten har hävdat i det nationella målet är medlemsstaterna inte skyldiga att följa artikel 53 i unionens tullkodex och artiklarna 48 och 146 i genomförandeförordningen för unionens tullkodex när växelkursen fastställs. I artikel 1 i unionens tullkodex anges nämligen att det i tullkodexen fastställs allmänna regler och förfaranden som ska tillämpas på varor som förs in i eller ut ur unionens tullområde. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 38–50 i sitt förslag till avgörande utgör ett belopp i kontanta medel i valutor som på valutamarknaderna anses vara likvärdiga med betalningsmedel inte en vara i den mening som avses i bestämmelserna i unionens tullkodex. Detta innebär att ovannämnda bestämmelser under alla omständigheter inte kan tillämpas på fysiska personers medförande av ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro.
30
Det ska däremot påpekas att artikel 3.1 i förordning 2018/1672 fastställer beloppet 10000 euro som den gräns under vilken fysiska personer får medföra ett visst penningbelopp utan att behöva anmäla det, och detta belopp utgör ett exakt värde. Under dessa omständigheter skulle bestämmelsens ändamålsenliga verkan undergrävas om medlemsstaterna kunde välja en växelkurs som inte återspeglar den berörda valutans verkliga värde. Även om det inte nödvändigtvis finns en enda växelkurs som är tillämplig på en och samma valuta, måste följaktligen den valda växelkursen för att vara giltig åtminstone motsvara en av de växelkurser som faktiskt och ofta tillämpas på valutatransaktioner i euro mot denna valuta.
31
Vidare kräver rättsstatsprincipen, såsom den garanteras i artikel 2 FEU – vilken unionen grundar sig på och enligt vilken rättssäkerhetsprincipen utgör ett av de grundläggande villkor som medlemsstaterna således är skyldiga att följa – bland annat att enskilda på ett precist och otvetydigt sätt ska kunna få kännedom om sina rättigheter och skyldigheter. För att kunna göras gällande mot enskilda måste därför åtgärder som vidtas av medlemsstaterna i syfte att genomföra unionsrätten vara klara, precisa och förutsägbara i sina verkningar, så att de berörda kan förstå de situationer och rättsförhållanden som omfattas av unionens rättsordning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2020, Hungeod m.fl., C‑496/18 och C‑497/18, EU:C:2020:240, punkt 93, och dom av den 22 februari 2022, Stichting Rookpreventie Jeugd m.fl., C‑160/20, EU:C:2022:101, punkterna 41, 42 och 45) samt dessutom vara fritt och lätt tillgängliga.
32
När det gäller tillämpningen av artikel 3.1 i förordning 2018/1672 ankommer det således visserligen på varje medlemsstat att besluta om vilken växelkurs som ska tillämpas för att fastställa värdet i euro av ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro, förutsatt att den valda växelkursen motsvarar en av de växelkurser som, i praktiken, faktiskt och ofta tillämpas på valutatransaktioner i euro mot den berörda valutan. För att den växelkurs som den berörda medlemsstaten avser att tillämpa ska kunna göras gällande mot berörda personer som reser in i eller ut ur unionen måste den följaktligen ha angetts som sådan på ett klart, begripligt och entydigt sätt. Den ska därvid ha angetts på ett sådant sätt som otvetydigt ger dessa personer kännedom om att det är denna växelkurs som är tillämplig för att avgöra om det är nödvändigt för dem att anmäla de kontanta medel som medförs.
33
Vidare ska informationen om nämnda växelkurs vara lätt och fritt tillgänglig för de berörda personerna, vilket bland annat innebär att de kostnadsfritt ska kunna ta del av informationen och, när det för att fastställa denna växelkurs hänvisas till information som offentliggörs på en webbplats, att de inte behöver registrera sig på denna webbplats. En sådan tillgänglighetsskyldighet innebär däremot inte att medlemsstaterna måste informera varje fysisk person som reser in i eller ut ur unionen om den tillämpliga växelkursen för alla befintliga valutor, eftersom det är tillräckligt att den nödvändiga informationen finns tillgänglig för varje resenär som vill få upplysningar om tillämplig lagstiftning.
34
Slutligen ska det understrykas, när det gäller möjligheten att förutse vilken växelkurs som ska användas, vilket krävs enligt rättssäkerhetsprincipen, att artikel 3.1 i förordning 2018/1672 inte syftar till att förbjuda medförandet av kontanta medel i andra valutor än euro och vars värde uppgår till 10000 euro eller mer, utan endast till att i en sådan situation föreskriva en anmälningsskyldighet. Eftersom de berörda personerna fortfarande kan bedöma huruvida de måste uppfylla en sådan skyldighet vid den tidpunkt då de reser in i eller ut ur unionen, är det, för att uppfylla kravet på förutsebarhet vad gäller den växelkurs som ska tillämpas, tillräckligt att den berörda medlemsstaten har gjort det möjligt för dessa personer att med säkerhet få kännedom om den växelkurs som är tillämplig vid denna tidpunkt och således, vid den tidpunkt då de reser in i eller ut ur unionen, avgöra huruvida de måste anmäla de kontanta medel som de medför.
35
Vad gäller det nationella målet ankommer det på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida den berörda medlemsstatens val att, vid tillämpningen av artikel 3.1 i förordning 2018/1672, använda växelkursen för ukrainsk hryvnia till euro som offentliggörs på webbplatsen www.xe.com vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, uppfyllde dessa villkor. EU-domstolen kan emellertid i syfte att ge den hänskjutande domstolen vägledning vid denna bedömning tillhandahålla denna domstol alla uppgifter om unionsrättens tolkning som skulle kunna vara användbara för den (se, analogt, dom av den 7 april 2022, Berlin Chemie A. Menarini, C‑333/20, EU:C:2022:291, punkt 46).
36
Med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, framgår det av handlingarna i målet att det av uppgifterna på webbplatsen www.xe.com följer att de växelkurser som offentliggörs där är de som tillämpas på olika valutamarknader, vilket innebär att de växelkurser som offentliggörs på denna webbplats motsvarar de kurser som faktiskt och ofta tillämpas på valutatransaktioner och att den berörda medlemsstaten följaktligen kunde välja dessa växelkurser för tillämpningen av den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning 2018/1672.
37
Vidare hade, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 68 i sitt förslag till avgörande, myndigheterna i den berörda medlemsstaten på sin webbplats angett, vilket det emellertid ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera, att de växelkurser som offentliggörs på webbplatsen www.xe.com är de som ska användas av fysiska personer som reser in i eller ut ur unionen för att avgöra huruvida den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 är tillämplig på dem.
38
Det förefaller även som om den information om växelkursen som offentliggörs på denna webbplats är kostnadsfri och fritt tillgänglig, bland annat eftersom det inte krävs någon registrering för att få tillgång till den, vilket det även ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
39
Däremot innehåller de handlingar som ingetts till domstolen inte någon uppgift om huruvida de växelkurser som anges på webbplatsen www.xe.com har fastställts för vissa tidsperioder eller om de varierar kontinuerligt och huruvida klaganden i det nationella målet följaktligen med säkerhet kunde fastställa, vid den tidpunkt då hon fattade beslutet att inte anmäla de kontanta medel som hon medförde, att den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning 2018/1672 var tillämplig på henne.
40
Med hänsyn till rättssäkerhetsprincipens räckvidd får detta, för det fall den växelkurs som är aktuell i förevarande fall skulle variera kontinuerligt, enbart till följd att klaganden i det nationella målet ska tillerkännas rätten att åberopa den mest förmånliga växelkursen för ukrainsk hryvnia till euro som offentliggjorts på webbplatsen www.xe.com under en kort period kring den tidpunkt då det rimligen kan anses att klaganden har fattat beslutet att resa in i unionen utan att anmäla det belopp i kontanta medel som hon medförde.
41
Mot bakgrund av det ovanstående ska den ställda frågan besvaras enligt följande. Artikel 3.1 i förordning 2018/1672 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en medlemsstat, vid fastställandet av huruvida den anmälningsskyldighet som föreskrivs i denna bestämmelse är tillämplig, fastställer värdet på ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro och för vars omräkning ECB inte offentliggör några referensväxelkurser, på grundval av den växelkurs som på en webbplats anges motsvara växelkursen mellan euro och den aktuella valutan vid den tidpunkt då den berörda personen reste in till eller reste ut från unionens territorium, trots att denna växelkurs är högre än den som anges på en annan webbplats, under förutsättning,
–
för det första, att denna växelkurs motsvarar en av de kurser som faktiskt och ofta tillämpas på valutatransaktioner i euro mot den berörda valutan,
–
för det andra, att den berörda medlemsstaten på ett klart, begripligt och entydigt sätt har angett nämnda valutakurs som den som är tillämplig för detta ändamål,
–
för det tredje, att informationen om denna valutakurs är fritt och lätt tillgänglig, och
–
för det fjärde, att de berörda personerna på detta sätt, med säkerhet har kunnat få kännedom om växelkursen senast vid den tidpunkt då de reste in i eller reste ut från unionens territorium.
Rättegångskostnader
42
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:
Artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1672 av den 23 oktober 2018 om kontroller av kontanta medel som förs in i eller ut ur unionen och om upphävande av förordning (EG) nr 1889/2005
ska tolkas så,
att den inte utgör hinder för att en medlemsstat, vid fastställandet av huruvida den anmälningsskyldighet som föreskrivs i denna bestämmelse är tillämplig, fastställer värdet på ett belopp i kontanta medel i andra valutor än euro och för vars omräkning Europeiska centralbanken (ECB) inte offentliggör några referensväxelkurser, på grundval av den växelkurs som på en webbplats anges motsvara växelkursen mellan euro och den aktuella valutan vid den tidpunkt då den berörda personen reste in till eller reste ut från unionens territorium, trots att denna växelkurs är högre än den som anges på en annan webbplats, under förutsättning,
–
för det första, att denna växelkurs motsvarar en av de kurser som faktiskt och ofta tillämpas på valutatransaktioner i euro mot den berörda valutan,
–
för det andra, att den berörda medlemsstaten på ett klart, begripligt och entydigt sätt har angett nämnda valutakurs som den som är tillämplig för detta ändamål,
–
för det tredje, att informationen om denna valutakurs är fritt och lätt tillgänglig, och
–
för det fjärde, att de berörda personerna på detta sätt, med säkerhet har kunnat få kännedom om växelkursen senast vid den tidpunkt då de reste in i eller reste ut från unionens territorium.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: estniska.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Det överensstämmer inte med det verkliga namnet på någon av parterna i målet.