62021CC0205
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKATEN
GIOVANNI PITRUZZELLA
föredraget den 30 juni 2022 (
1
) (
i
)
Mål C‑205/21
Brottmål
mot
V.S.,
Ytterligare deltagare i rättegången:
Ministerstvo na vatreshnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost
(begäran om förhandsavgörande från Spetsializiran nakazatelen sad (Särskilda brottmålsdomstolen, Bulgarien))
”Begäran om förhandsavgörande – Skyddet för fysiska personer vid behandling av personuppgifter – Direktiv 2016/680 – Person som är föremål för en förundersökning – Registrering av personuppgifter i polisregistret – Känsliga uppgifter – Biometriska och genetiska uppgifter – Registrering genom tvång – Syftet att förebygga och avslöja brott – Pågående brottmålsförfarande – Jämförelse med personuppgifter som samlats in vid tidigare utredningar – Effektivt domstolsskydd – Behandling av uppgifter – Principer – Uppgiftsminimering – Absolut nödvändighet”
1.
När den tekniska utvecklingen tas i bruk vid lagföring av brott, är den såväl fascinerande som hotande i förhållande till de grundläggande rättigheterna. (
2
) Denna begäran om förhandsavgörande ger återigen domstolen tillfälle att tolka ett unionsrättsligt instrument som avser skydd av personuppgifter, vilket är utformat som ett skydd mot en kriminalpolitik som har till syfte att uppnå total effektivitet. I ett demokratiskt samhälle som styrs av rättsstatsprincipen borde nämligen viss förtröstan paradoxalt nog finnas i att en sådan politik ibland brister. Detta mål utgör på sätt och vis en förlängning, på området personligt skydd, av principen om att det är bättre att riskera att en skyldig undkommer än att en oskyldig döms. (
3
)
I. Tillämpliga bestämmelser
A.
Direktiv 2016/680
2.
Artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (
4
) avser principer för behandling av personuppgifter. Den har följande lydelse:
”1.   Medlemsstaterna ska föreskriva att personuppgifter ska
a)
behandlas på ett lagligt och korrekt sätt,
b)
samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas på ett sätt som står i strid med dessa ändamål,
c)
vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till de syften för vilka de behandlas…”
3.
Artikel 6 a i direktiv 2016/680 har följande lydelse:
”Medlemsstaterna ska föreskriva att den personuppgiftsansvarige, i tillämpliga fall och så långt det är möjligt, ska göra en klar åtskillnad mellan personuppgifter som rör olika kategorier av registrerade, såsom
a)
personer avseende vilka det finns tungt vägande skäl att anta att de har begått eller är på väg att begå ett brott”.
4.
Artikel 8 i direktiv 2016/680 rör laglig behandling av personuppgifter och har följande lydelse:
”1.   Medlemsstaterna ska föreskriva att behandling ska vara laglig endast om och i den mån behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift som utförs av en behörig myndighet för de ändamål som anges i artikel 1.1 och som sker på grundval av unionsrätt eller medlemsstaternas nationella rätt.
2.   Medlemsstaternas nationella rätt som reglerar behandling inom tillämpningsområdet för detta direktiv ska åtminstone specificera syftet med behandlingen, vilka personuppgifter som ska behandlas och behandlingens ändamål.”
5.
I artikel 10 i direktiv 2016/680 föreskrivs följande:
”Behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening, samt behandling av genetiska uppgifter, biometriska uppgifter för att unikt identifiera en fysisk person eller uppgifter om hälsa eller uppgifter om en fysisk persons sexualliv eller sexuella läggning ska vara tillåten endast om det är absolut nödvändigt och under förutsättning att det finns lämpliga skyddsåtgärder för den registrerades rättigheter och friheter och endast
a)
om behandlingen är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt,
b)
för att skydda intressen som är av grundläggande betydelse för den registrerade eller en annan fysisk person, eller
c)
om behandlingen rör uppgifter som på ett tydligt sätt har offentliggjorts av den registrerade.”
B.
Bulgarisk rätt
6.
Artikel 68 i Zakon sa Ministerstvo na vatreshnite raboti (lagen om inrikesministeriet, (
5
)) har följande lydelse:
”1.   Polismyndigheten ska vid en polisutredning registrera personer som står anklagade för uppsåtlig brottslighet för vilken allmänt åtal är föreskrivet. Den myndighet som genomför förundersökningen ska vidta nödvändiga åtgärder för att polismyndigheten ska genomföra registreringen.
2.   Registrering i polisregistret utgör en kategori av sådan personuppgiftsbehandling som avses i punkt 1, vilken ska genomföras i enlighet med de villkor som anges i denna lag.
3.   Vid registrering i polisregistret ska polismyndigheten
1)
inhämta de personuppgifter som anges i artikel 18 i Zakon za balgarskite lichni dokumenti,[ (
6
)]
2)
inhämta personernas fingeravtryck och fotografera dem,
3)
ta prover för att ta fram personernas DNA-profil.
4.   Personernas samtycke krävs inte för att utföra de ovan i punkt 3.1 nämnda åtgärderna.
5.   Personerna ska samarbeta, får inte förhindra eller omöjliggöra polismyndighetens genomförande av de ovan i punkt 3 nämnda åtgärderna. För det fall personen vägrar ska de åtgärder som avses i punkt 3.2 och 3.3 utföras genom tvång med stöd av ett tillstånd från den behöriga domstolen i första instans vid vilken allmänt åtal ska väckas för det brott som personen är anklagad för.
6.   Polisens registrering ska upphöra på grundval av ett skriftligt beslut av den person som är ansvarig för behandlingen av personuppgifter eller de tjänstemän som ex officio har bemyndigats av domstolen eller till följd av en motiverad skriftlig begäran av den registrerade personen när
1)
registreringen har skett i strid med lag,
2)
det straffrättsliga förfarandet har avbrutits, i andra fall än de som anges i artikel 24.3 i [straffprocesslagen],
3)
det straffrättsliga förfarandet har avslutats genom ett beslut om frikännande,
4)
personens straffrättsliga ansvar har inte fastställts och en administrativ påföljd har ålagts denne,
5)   personen har avlidit, varvid yrkandet får framställas av vederbörandes arvingar.
7.   Villkoren för genomförandet av och upphörandet med registreringen i polisregistret fastställs i en regeringsförordning”.
7.
I artikel 2.1 i Naredba za reda za izvarshvane i snemane na politseyska registratsia (förordningen om förfarande för registrering i polisregistret) (
7
) föreskrivs att ”registreringen i polisregistret utgör en behandling av personuppgifter … som ska utföras på de villkor som föreskrivs i [lagen om inrikesministeriet] för att skydda den nationella säkerheten, bekämpa kriminalitet och upprätthålla allmän ordning”.
II. Tvisten vid den nationella domstolen, tolkningsfrågorna och förfarandet vid EU-domstolen
8.
Ett straffrättsligt förfarande har inletts mot V.S. för bedrägeri i samband med fastställande och betalning av skatteskulder för två rörelsedrivande bolag. Den 1 mars 2021 inleddes en förundersökning mot V.S. för att ha deltagit i en organiserad kriminell grupp som bildats i syfte att berika sig. Den formella anklagelsen delgavs V.S. den 15 mars 2021. Samma dag uppmanades hon att medverka vid registreringen i polisregistret av hennes fingeravtryck, (
8
) ett fotografi av henne (
9
) och ett prov för att ta fram hennes DNA-profil. Då hon motsatte sig detta, fyllde hon i en blankett med en förklaring i vilken hon uppgav att hon hade erhållit information om att det existerade en rättslig grund för att genomföra en sådan registrering men att hon inte lämnade samtycke till att någon sådan provtagning och registrering skulle göras avseende henne.
9.
Den 24 mars 2021 lämnade den biträdande direktören för Glavna direktsiya za borba s organiziranata prestapnost (generaldirektoratet för bekämpning av organiserad brottslighet) vid Ministerstvo na vatreshnite raboti (inrikesministeriet, Bulgarien) in en ansökan till den hänskjutande domstolen, Spetsializiran nakazatelen sad (specialiserad brottmålsdomstol, Bulgarien), om att den registrering i polisregistret som V.S. vägrade att underställa sig skulle genomföras med tvång.
10.
I ansökan hänvisades till det pågående brottmålsförfarandet mot V.S. och hävdades att det förelåg tillräckliga bevis mot henne. Vidare angavs i ansökan att V.S. formellt har anklagats för att ha begått ett brott och att hon vägrat att låta sig fotograferas, lämna fingeravtryck och ta prover för en DNA-profil för registreringen i polisregistret. Endast två fotokopior har bifogats ansökan, nämligen åtalspunkterna och V.S. förklaring att hon inte samtycker till registreringen i polisregistret. De övriga handlingarna i målet har inte överlämnats till den hänskjutande domstolen.
11.
För det första önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 10 i direktiv 2016/680, som på vissa villkor tillåter en behandling av biometriska och genetiska uppgifter, har införlivats med den bulgariska lagstiftningen på ett korrekt sätt. Den hänskjutande domstolen har i detta hänseende påpekat att de bestämmelser som reglerar registrering i polisregistret endast avser förordning (EU) 2016/679 (
10
) och inte direktiv 2016/680. Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att dataskyddslagen, enligt dess artikel 2.2 d, inte är tillämplig på behandling av personuppgifter som behöriga myndigheter utför i syfte att förebygga eller förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott, eftersom det är direktiv 2016/680 som enligt dess artikel 1.1 reglerar en sådan behandling.
12.
För det andra önskar den hänskjutande domstolen, för det fall EU-domstolen skulle anse att artikel 10 i direktiv 2016/680 har införlivats med den nationella rätten på ett korrekt sätt eller att det finns en giltig rättslig grund i denna rätt för att genomföra en behandling av biometriska och genetiska uppgifter, få klarhet i huruvida det krav som avses i artikel 10 a i detta direktiv, enligt vilket en sådan behandling ska tillåtas om behandlingen är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt, ska anses vara uppfyllt även om det finns en motstridighet mellan tillämpliga nationella bestämmelser.
13.
För det tredje har den hänskjutande domstolen påpekat att enligt artikel 6 a i direktiv 2016/680 får i syfte att bekämpa kriminaliteten en behandling göras av personuppgifter rörande personer avseende vilka det finns tungt vägande skäl att anta att de har begått eller är på väg att begå ett brott. Den har vidare angett att skäl 31 tredje meningen i detta direktiv visar att behandlingen av personuppgifter för personer som misstänks för att ha begått ett brott utan att ha dömts inte ska hindra tillämpningen av rätten till oskuldspresumtion. Artikel 48 i stadgan är således enligt den hänskjutande domstolen tillämplig.
14.
Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att det, enligt artikel 219.1 i straffprocesslagen är nödvändigt att samla ”tillräckligt med bevis för att en viss person är skyldig”. Den undrar om detta kriterium motsvarar kriteriet ”tungt vägande skäl att anta att [personer] har begått ett brott” som avses i artikel 6 a i direktiv 2016/680. Den hänskjutande domstolen anser att det, för en behandling av biometriska och genetiska uppgifter, är nödvändigt att inhämta mer övertygande bevis än dem som är nödvändiga, enligt den nationella rätten, för att inleda en förundersökning mot någon, eftersom inledandet av förundersökningen har till syfte att informera personen om de misstankar som riktas mot denna och om möjligheten att försvara sig.
15.
Vidare har den hänskjutande domstolen konstaterat att artikel 68 i lagen om inrikesministeriet inte, inom ramen för förfarandet för tvångsvis registrering i polisregistret, föreskriver att den domstol vid vilken en talan har väckts ska utöva någon kontroll beträffande huruvida det föreligger tungt vägande skäl, i den mening som avses i artikel 6 a i direktiv 2016/680 eftersom själva konstaterandet av att personen har anklagats för ett brott för vilket allmänt åtal föreskrivs räcker. Den hänskjutande domstolen har således inte behörighet att bedöma huruvida det finns tillräckliga eller allvarliga bevis till stöd för detta åtal och kan inte heller, i praktiken, göra någon sådan bedömning, eftersom den endast förfogar över kopiorna av den formella anklagelsen och av förklaringen om vägran av registreringen i polisregistret. Den hänskjutande domstolen undrar huruvida, mot denna bakgrund, den person som har vägrat att underställa sig denna registrering i polisregistret kan anses åtnjuta ett effektivt domstolsskydd och ett beaktande av oskuldspresumtionen, såsom de garanteras av artiklarna 47 och 48 i stadgan.
16.
För det fjärde har den hänskjutande domstolen påpekat att det i artikel 4.1 b i direktiv 2016/680 föreskrivs att personuppgifter ska samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas på ett sätt som står i strid med dessa ändamål och att artikel 8.2 i detta direktiv föreskriver att medlemsstaternas nationella rätt ska specificera syftet med behandlingen och behandlingens ändamål. Vidare har den hänskjutande domstolen anfört att enligt artikel 4.1 c och artikel 8.1 i nämnda direktiv ska behandling av personuppgifter vara laglig endast om den är nödvändig. Den hänskjutande domstolen har även, vad specifikt avser biometriska och genetiska uppgifter, påpekat att behandlingen av dessa, enligt artikel 10 i direktiv 2016/680, endast ska vara tillåten om det är ”absolut nödvändigt”.
17.
Den hänskjutande domstolen har av dessa bestämmelser i direktiv 2016/680 dragit slutsatsen att den nationella rätten ska ge de behöriga myndigheterna ett visst utrymme för skönsmässig bedömning, när de utför en registrering i polisregistret, och att detta utrymme ska omfatta både frågan om huruvida behandlingen av de berörda uppgifterna ska ske och huruvida denna behandling ska omfatta alla dessa uppgifter. Vidare anser den hänskjutande domstolen även att det av kravet att behandlingen ska vara ”absolut nödvändig” kan dras slutsatsen att tillåtandet av en behandling av sådana uppgifter endast kan göras när en lämplig motivering för dess nödvändighet föreligger. En registrering i polisregistret är emellertid tvingande för alla personer som har anklagats för ett brott för vilket allmänt åtal föreskrivs och tillämplig på de tre kategorier av behandling av personuppgifter som avses i denna artikel, nämligen fotografering, fingeravtryck och provtagning för en DNA-profil.
18.
Vidare har den hänskjutande domstolen påpekat att lagen om inrikesministeriet endast har nämnt syftena med denna behandling, nämligen att göra en undersökning, inbegripet för att skydda den nationella säkerheten, bekämpa kriminalitet och upprätthålla en allmän ordning. Däremot kräver inte den nationella lagstiftningen att det ska fastställas någon konkret nödvändighet av en behandling av alla de berörda biometriska och genetiska uppgifterna eller, i förekommande fall, endast en del av dessa. Den hänskjutande domstolen önskar således få klarhet i huruvida det villkor som föreskrivs i den nationella lagstiftningen avseende registrering i polisregistret – nämligen att ha anklagats för ett brott för vilket allmänt åtal föreskrivs – räcker för att uppfylla kraven i direktiv 2016/680.
19.
Mot denna bakgrund har Spetsializiran nakazatelen sad (specialiserad brottmålsdomstol, Bulgarien) beslutat att vilandeförklara målet och, genom beslut som inkom till domstolen den 31 mars 2021, till domstolen hänskjuta följande tolkningsfrågor:
”1)
Ska artikel 10 i direktiv 2016/680 anses ha införlivats på ett verksamt sätt med nationell lagstiftning … genom hänvisningen till den liknande bestämmelsen i artikel 9 i [dataskyddsförordningen]?
2)
Kan det krav som föreskrivs i artikel 10 a i direktiv 2016/680 jämförd med artiklarna [3, 8 och 52] i [stadgan], att en begränsning av integriteten och skyddet för personuppgifter måste föreskrivas i lag, anses uppfyllt om den nationella lagstiftningen innehåller motstridiga bestämmelser när det gäller villkoren för att behandling av genetiska och biometriska uppgifter ska vara tillåten för registrering i polisregistret?
3)
Utgör artikel 6 a i direktiv 2016/680 jämförd med artikel 48 i [stadgan] hinder mot en nationell lagbestämmelse – artikel 68.4 i lagen om inrikesministeriet – i vilken föreskrivs att en domstol är skyldig att fatta beslut om insamling av personuppgifter (fotografering och tagning av fingeravtryck och prover för att ta fram en DNA-profil) genom tvång om en person, som anklagas för uppsåtlig brottslighet för vilken allmänt åtal är föreskrivet, vägrar att medverka frivilligt vid insamlingen av dessa personuppgifter, utan att domstolen kan bedöma huruvida det föreligger tungt vägande skäl för att personen har begått det brott för vilket vederbörande anklagas?
4)
Utgör artikel 10, artikel 4.1 a och c samt artikel 8.1 och 8.2 i direktiv 2016/680 hinder mot en nationell lagbestämmelse – artikel 68.1–3 i lagen om inrikesministeriet – som innehåller en allmän regel med krav på fotografering och tagning av fingeravtryck och prover för att ta fram en DNA-profil för samtliga personer som anklagas för uppsåtlig brottslighet för vilken allmänt åtal är föreskrivet?”
20.
Den bulgariska och den franska regeringen samt Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden till domstolen. Inrikesministeriet, den bulgariska och den franska regeringen samt kommissionen har även inkommit med svar på de frågor som domstolen riktat till dem.
21.
Jag kommer i förevarande förslag till avgörande att, i enlighet med domstolens begäran, fokusera på den tredje och den fjärde tolkningsfrågan.
III. Rättslig bedömning
22.
Inledningsvis ska det erinras om följande.
23.
När det gäller klassificeringen av de uppgifter som inhämtas och behandlas (
11
) vid registreringen i polisregistret, är det uppenbart att en provtagning för att fastställa en DNA-profil för den berörda personen är en genetisk uppgift, i den mening som avses i artikel 3.12 i direktiv 2016/680. Fingeravtryck (
12
) är biometriska uppgifter, såsom bekräftas i artikel 3.13 i detta direktiv. Beträffande fotografierna, (
13
) kan dessa också utgöra biometriska uppgifter, liksom även föreskrivs i artikel 3.13 i direktiv 2016/680. Registreringen i polisregistret rör således två kategorier av personuppgifter, de så kallade ”klassiska” uppgifterna, såsom civilstånd, som regleras av de allmänna bestämmelser som föreskrivs i direktiv 2016/680 och de så kallade ”särskilda”, för att inte säga känsliga, uppgifter som utgörs av fotografier, fingeravtryck och provtagningar i syfte att ta fram en DNA-profil för den berörda personen. Det ska emellertid påpekas att den hänskjutande domstolen, i formuleringen av sina frågor, endast hänför till dessa ”särskilda” uppgifter. Vad gäller de tvingande åtgärderna avseende inhämtande och behandling av uppgifter, inbegripet känsliga sådana, av de utredande myndigheterna, är det uppenbart att dessa åtgärder, utan att detta påverkar frågan om de eventuellt kan anses berättigade, ska anses utgöra ett ingrepp i denna persons rätt till respekt för sitt privatliv och i dennes rätt till skydd för sina personuppgifter. (
14
) Detta ingrepp är än mer allvarligt då uppgifterna är känsliga. (
15
) Trots de av unionslagstiftaren välkända riskerna för avvikande beteende och missbruk, är polismyndigheternas behandling av denna särskilda kategori av uppgifter, bland annat för registrering, inte förbjuden, eftersom en sådan behandling har visat sig vara effektiv för utförandet av dessa myndigheters uppdrag. (
16
) Det rör sig således i detta mål om att finna en rättvis balans mellan kraven på en fungerande straffrättslig utredning och de lika tvingande kraven på att säkerställa en nivå av förstärkt skydd för dessa personuppgifter av specifik karaktär.
A.
Den tredje tolkningsfrågan
24.
Den hänskjutande domstolen har, genom sin tredje tolkningsfråga, i huvudsak önskat få klarhet i huruvida artikel 6 a i direktiv 2016/680, mot bakgrund av artiklarna 47 och 48 i stadgan, ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att den domstol som ska besluta om tvångsvis insamling av uppgifter, för det fall den person som har anklagats för ett brott för vilket allmänt åtal föreskrivs vägrar att medverka frivilligt i förfarandet för registrering av vederbörandes personuppgifter (det vill säga åtminstone ett fotografi, hans eller hennes fingeravtryck och en DNA-profil som tas fram efter en provtagning), har en skyldighet att förordna om en sådan tvångsvis behandling av dessa uppgifter utan att den kan bedöma huruvida det föreligger tungt vägande skäl att anta att den berörda personen faktiskt har begått det brott för vilket vederbörande anklagas.
25.
De nationella lagar och föreskrifter som är tillämpliga präglas av följande. Den hänskjutande domstolen har angett att nästan alla brott som föreskrivs i den bulgariska strafflagen är brott för vilka allmänt åtal är föreskrivet, det vill säga där åklagaren väcker talan. I straffprocesslagen föreskrivs att när det finns tillräckliga bevis för att en viss person är skyldig till att ha begått ett brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet ska denna person åtalas. (
17
) Personer som åtalas för denna typ av brott ska obligatoriskt registreras i polisregistret såsom föreskrivs i artikel 68 i lagen om inrikesministeriet. Polismyndigheten ska genomföra denna registrering, inte den myndighet som genomför det straffrättsliga förfarandet. De personuppgifter som ska registreras är följande: Uppgifter om personens civilstånd (namn, födelsedatum och födelseort, kön, nationalitet), kontaktuppgifter och administrativt registreringsnummer samt fysiska karaktärsdrag (längd, ögonfärg). Vidare ska registreringen omfatta minst ett foto av den berörda personen, vederbörandes fingeravtryck och hans eller hennes DNA-profil som registreras efter att en provtagning organiserats. Den åtalade personen har en skyldighet att samarbeta och inte hindra behandlingen av hans eller hennes personuppgifter. Personen har ställning som åtalad först efter det att åklagaren har lämnat in åtalspunkterna till domstolen. Först vid denna tidpunkt övergår det straffrättsliga förfarandet till en domstolsprövning.
26.
För det fall sakförhållandena bestrids och eftersom det kan vara så att den åtalade personens samtycke inte krävs vid behandling av personuppgifter i samband med bekämpning av kriminalitet, ska denna person ges möjlighet att underteckna en skriftlig förklaring av vilken vederbörandes bestridande framgår. Den polismyndighet som ansvarar för registreringen av personuppgifterna ska därefter till en domstol, som är behörig för det fall det straffrättsliga förfarandet avseende det aktuella brottet skulle gå in dess domstolsfas, lämna in en ansökan om tillstånd att tvångsvis genomföra denna registrering. Domstolarnas utrymme för skönsmässig bedömning är begränsat, eftersom det endast ankommer på dem att kontrollera att personen faktiskt är anklagad för ett uppsåtligt brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet och att vederbörande faktiskt har vägrat att registreras i polisregistret. Handlingarna i förfarandet för ansökan om tvångsvis registrering i polisregistret utgörs således endast av en kopia av åtalsbeslutet och förklaringen om vägran av registreringen av uppgifterna. När den domstol som ska pröva ärendet har kontrollerat att den berörda personen är anklagad för brottet och att vederbörande faktiskt har motsatt sig registreringen i polisregistret, ska domstolen ge tillstånd för att denna registrering sker genom tvång.
27.
Vad gäller artikel 6 i direktiv 2016/680, som står i centrum för denna tolkningsfråga, medför den en skyldighet för medlemsstaterna att ”i tillämpliga fall och så långt det är möjligt” göra en klar åtskillnad mellan personuppgifter som rör olika kategorier av registrerade, såsom ”personer avseende vilka det finns tungt vägande skäl att anta att de har begått eller är på väg att begå ett brott”. (
18
) Syftet med denna bestämmelse är, som kommissionen har erinrat om, att inte utsätta brottsoffer för samma ingripande i den grundläggande rätten till skydd för personuppgifter som de personer som är misstänkta för att ha begått dem exempelvis. (
19
)
28.
Det framgår av själva lydelsen i denna bestämmelse att intensiteten i den skyldighet som åligger medlemsstaterna är ganska svag och inte helt fastställd, eftersom förteckningen över kategorierna av registrerade inte är uttömmande och direktivet överlåter på medlemsstaterna att dra slutsatser av den tydliga åtskillnad som det åligger dem att göra. I bokstavligt hänseende anser jag inledningsvis att det mot bakgrund av denna bestämmelse är fullt godtagbart att en medlemsstat, som ”klar kategori” fastställer formellt anklagade personer, det vill säga dem mot vilka det finns tillräckliga bevis för att de har begått ett brott.
29.
När det gäller en registrering i polisregistret som med tillstånd från domstol sker genom tvång anser jag, för det första, att direktiv 2016/680 inte har till syfte att organisera de processuella villkoren för behandling av personuppgifter som omfattas av artikel 6 a (
20
) i detta direktiv och, för det andra och under alla omständigheter, att de behöriga myndigheterna, liksom den franska regeringen har påpekat, får beordra fysiska personer att underställa sig de krav som ställs, varvid den berörda personens samtycke inte utgör en rättslig förutsättning för dessa myndigheters behandling av dessa uppgifter. (
21
) Detta gäller även personuppgifter som till sin natur är särskilt känsliga. (
22
)
1. Domstolarnas begränsade prövning inom ramen för förfarandet för tillstånd att genomföra registreringen i polisregistret genom tvång och iakttagandet av principen om ett effektivt rättsmedel
30.
Mot denna bakgrund, då de behöriga myndigheterna, eftersom direktiv 2016/680 inte utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att de, när det gäller personer som är formellt anklagade för brott, får förordna om inhämtande av biometriska och genetiska uppgifter för det fall dessa personer vägrar detta, utan att den för den skull reglerar de processuella villkoren för ett sådant tvångsvist genomförande, kan det, liksom den franska regeringen har påpekat, konstateras att medlemsstaterna får införa ett tvingande förfarande och ge detta antingen en rättslig eller en administrativ karaktär samt föreskriva en tilldelning av befogenheten att meddela domstolar eller myndigheter tillstånd för att genomföra personuppgiftsbehandlingen genom tvång.
31.
I direktiv 2016/680 anges, i dess kapitel VIII, de rättsmedel som ska stå till förfogande för personer vars uppgifter har behandlats. Dessa rättsmedel inbegriper rätten att lämna in ett klagomål till en tillsynsmyndighet, (
23
) rätten till ett effektivt rättsmedel mot ett rättsligt bindande beslut som avser dem och som meddelats av en tillsynsmyndighet (
24
) samt rätten till effektiva rättsmedel för registrerade om vederbörande anser att hans eller hennes rättigheter enligt direktiv 2016/680, såsom detta har införlivats med den nationella rätten, har kränkts till följd av att hans eller hennes personuppgifter har behandlats på ett sätt som inte är förenligt med dessa rättigheter. (
25
) Den situation som är föremål för denna tredje tolkningsfråga avser emellertid ett skede som föregår dessa olika hypotetiska situationer.
32.
Artikel 68 i lagen om inrikesministeriet, i vilken anges villkoren för att registrera den särskilda kategorin personer som är anklagade för uppsåtlig brottslighet för vilken allmänt åtal föreskrivs i polisregistret genom tvång, utgör emellertid en tillämpning av unionsrätten (
26
) i den mening som avses i artikel 51.1 i stadgan. Det ska således säkerställas att denna bestämmelse är förenlig med rätten till ett effektivt domstolsskydd såsom den föreskrivs i artikel 47 i stadgan.
33.
I artikel 47 i stadgan föreskrivs att var och en vars unionsrättsligt garanterade fri- och rättigheter har kränkts har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol, med beaktande av de villkor som föreskrivs i denna artikel. I artiklarna 7 och 8 i stadgan föreskrivs rätten till respekt för privatlivet och familjelivet och skydd av personuppgifter. Såsom domstolen nyligen har erinrat om ”utgör ingen av dessa tre grundläggande rättigheter en absolut rättighet, och var och en av dem måste bedömas utifrån dess funktion i samhället”. (
27
) Vidare föreskrivs i artikel 52.1 i stadgan att begränsningar kan göras i utövandet av de rättigheter och friheter som erkänns i denna stadga, under förutsättning, för det första, att dessa begränsningar föreskrivs i lag, för det andra, att de är förenliga med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter och, för det tredje, att de, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast får göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Således kan en begränsning göras av utövandet av rätten till ett effektivt rättsmedel inför en domstol enligt artikel 47 i stadgan, av unionslagstiftaren eller, i avsaknad av unionsbestämmelser på området, av medlemsstaterna, om villkoren i artikel 52.1 i stadgan är uppfyllda. (
28
)
34.
Beträffande det första villkoret är det i lagen om inrikesministeriet, med precisioner i förordningen om genomförandet av registreringen i polisregistret, som det föreskrivs att personer som åtalas för uppsåtlig brottslighet för vilken allmänt åtal föreskrivs, är skyldiga att antingen frivilligt eller genom tvång medverka till registreringen i polisregistret, i förekommande fall efter förordnande av den domstol i första instans som har behörighet beträffande detta brott. Den aktuella domstolens behörighet och omöjligheten att, i detta skede av förfarandet, kontrollera huruvida det finns tillräckliga bevis för att fastställa att personen har begått det brott som han eller hon har anklagats för, medan det förfarande som har till syfte att förordna att registreringen i polisregistret sker genom tvång i övrigt karaktäriseras av en viss brådska för avgörandet och en icke-kontradiktorisk karaktär, föreskrivs i lag i den mening som avses i artikel 52.1 i stadgan.
35.
Vad gäller det andra villkoret har domstolen upprepade gånger slagit fast att det väsentliga innehållet i rätten till ett effektivt rättsmedel i artikel 47 i stadgan, bland annat, innefattar en rätt för en person som har denna rättighet att väcka talan vid en domstol som är behörig att säkerställa iakttagandet av de rättigheter som unionsrätten garanterar vederbörande och, i detta syfte, att pröva alla rätts- och sakfrågor som är relevanta för att avgöra det mål som är anhängigt vid den. (
29
) Nämnda krav innebär emellertid inte i sig att innehavaren av denna rättighet har tillgång till ett direkt rättsmedel som i första hand syftar till att ifrågasätta en viss åtgärd, under förutsättning att det vid de olika behöriga nationella domstolarna dessutom finns ett eller flera rättsmedel som gör det möjligt för vederbörande att indirekt få till stånd en domstolsprövning av denna åtgärd som säkerställer iakttagandet av de rättigheter och friheter som unionsrätten garanterar vederbörande. (
30
)
36.
Det ska i detta hänseende påpekas, liksom den bulgariska regeringen har gjort, att förordnandet att genomföra registreringen i polisregistret inträder under det inledande skedet av det straffrättsliga förfarandet som är det skede under vilket de utredningar och behandlingar av bevisen efter vilka det ska fastställas huruvida ett brott har begåtts, vem som har begått det och huruvida denna person kan göras straffrättsliga ansvarig för det genomförs. När brottsutredningen är avslutad och bevisen har lämnats in, ska åklagaren besluta om att avsluta det straffrättsliga förfarandet, att vilandeförklara det eller att föreslå ett undantag från straffrättsligt ansvar tillsammans med administrativa böter, föreslå en förlikning av tvisten eller gå vidare med åtalet. Det är väckandet av åtal vid domstol som inleder domstolsförfarandet inom ramen för det straffrättsliga förfarandet.
37.
Förekomsten av bevis mot den person som har tvingats till registrering i polisregistret ska nödvändigtvis kontrolleras när, inom ramen för det straffrättsliga förfarandet, domstolsprövningen inleds, under förutsättning att den domstol vid vilken målet anhängiggjorts är behörig att pröva alla de rätts- och sakfrågor som är relevanta för att avgöra tvisten och särskilt att kontrollera att den bevisning som ligger till grund för anklagelsen inte har erhållits eller använts i strid med de rättigheter och friheter som den berörde garanteras genom unionsrätten. (
31
)
38.
Vad gäller det tredje villkoret, ska den nationella lagstiftning som domstolen har att pröva, i enlighet med proportionalitetsprincipen, vara nödvändig och faktiskt uppfylla ett behov av allmänt intresse som unionen har erkänt. Artikel 68 i lagen om inrikesministeriet organiserar insamling och behandling av särskilda uppgifter för en viss kategori av personer och omfattas i detta hänseende av direktiv 2016/680 som inrättar ett specifikt system vad gäller personuppgifter och behandling av dessa av de behöriga myndigheterna i syftet att förebygga, utreda, upptäcka och lagföra ”brott” på området. Det mål som eftersträvas med den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet är således nödvändigtvis ett mål av allmänt intresse som unionen har erkänt. (
32
) Vidare kan utredningsbehoven även förklara det val som den nationella lagstiftaren har gjort genom att särskilja förfarandet för att genomföra registreringen i polisregistret genom tvång, trots allvarliga ingrepp i de rättigheter som garanteras i artiklarna 7 och 8 i stadgan, från domstolarnas behörighet att pröva huruvida rätt personkrets (ratione personae) beträffande denna registrering har tillämpats och skjuta upp denna prövning till ett senare skede i förfarandet. Den nationella lagstiftningen förefaller kunna uppfylla det eftersträvade målet och tycks inte vara oproportionerlig, under förutsättning att den åtalade personen faktiskt har en möjlighet att senare bestrida registreringen i polisregistret, antingen vid den domstol som har förordnat om registreringen genom tvång eller vid en annan domstol.
2. Avsaknaden av kontroll av huruvida det finns tillräckliga bevis och av huruvida oskuldspresumtionen har iakttagits
39.
Slutligen har den hänskjutande domstolen uttryckt vissa tvivel beträffande iakttagandet av oskuldspresumtionen såsom den föreskrivs i artikel 48 i stadgan. (
33
) Den undrar särskilt om den omständigheten att det inte är möjligt att kontrollera huruvida de bevis som ligger till grund för åtalet vid den tidpunkt då den behöriga domstolen ska förordna om registrering i polisregistret är tillräckliga inte utgör ett åsidosättande av oskuldspresumtionen avseende den åtalade personen.
40.
I skäl 31 i direktiv 2016/680, som återspeglas i artikel 6 a i direktivet, vilket förtydligar innebörden av denna bestämmelse, anges att fastställandet av olika kategorier av registrerade som ska motsvaras av olika behandlingar av deras personuppgifter ”inte [bör] hindra tillämpningen av rätten till oskuldspresumtion som garanteras i stadgan och i Europakonventionen”.
41.
Såsom anges ovan hyser den hänskjutande domstolen tvivel beträffande att det beslut genom vilket den behöriga domstolen ska förordna om registrering i polisregistret fattas till följd av ett förfarande som endast tillåter denna domstol att bedöma frågan huruvida den berörda personen faktiskt står åtalad och huruvida personen faktiskt har vägrat att registreras i polisregistret. Beträffande straffrättsliga förfaranden har artikel 48 i stadgan genomförts, i unionsrätten, genom Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/343 av den 9 mars 2016 om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden. (
34
) Detta direktiv är tillämpligt ”på fysiska personer som är misstänkta” och ”i alla stadier av det straffrättsliga förfarandet, från det tillfälle då en person blir misstänkt … för att ha begått ett brott … fram till dess att det slutliga avgörandet av om personen har begått det aktuella brottet har vunnit laga kraft”. (
35
) Artikel 4.1 i direktiv 2016/343 föreskriver en skyldighet för medlemsstaterna att vidta ”nödvändiga åtgärder för att se till att det i offentliga uttalanden från myndigheter och i rättsliga avgöranden, utöver dem som avser frågan om skuld, inte hänvisas till en misstänkt eller tilltalad som om den personen vore skyldig så länge denne inte har bevisats vara skyldig enligt lag”. Denna bestämmelse ska emellertid ”inte påverka de åtgärder av åklagaren som syftar till att bevisa att den misstänkte eller tilltalade är skyldig, och inte heller preliminära avgöranden av processuell karaktär som meddelas av rättsliga eller andra behöriga myndigheter och som grundas på misstanke eller bevisning som talar till nackdel för den misstänkte eller tilltalade”. (
36
) Vidare preciseras i artikel 7.3 i direktiv 2016/343 att ”[u]tövandet av rätten att inte vittna mot sig själv ska inte hindra den behöriga myndighetens upptagning av bevis som kan erhållas lagligen genom användning av lagliga tvångsmedel och som finns oberoende av de misstänktas eller tilltalades vilja”.
42.
Under dessa omständigheter är det enligt min uppfattning möjligt att anse att det tillstånd från den behöriga domstolen ‐ vilken endast har beaktat åtalet som i detta skede presumeras grunda sig på tillräckliga bevis för att den berörda personen har deltagit i det brott för vilket vederbörande åtalats och för vilket allmänt åtal är föreskrivet, samt personens vägran att registreras i polisregistret ‐ för polismyndigheten att genomföra denna registrering med tvång inte kan tolkas som ett ställningstagande beträffande denna persons skuld eller, följaktligen, som ett åsidosättande av oskuldspresumtionen för den berörda personen. (
37
)
43.
Eftersom den domstol som ska förordna om registrering i polisregistret är densamma som den vid vilken det straffrättsliga förfarandet eventuellt ska avgöras, förefaller tvärtom kravet på tillräckliga bevis garantera den åtalade personen att domaren, i enlighet med oskuldspresumtionen, är ”opartisk och objektiv när denne [ska] pröva … den tilltalades straffrättsliga ansvar”. (
38
) Under alla omständigheter ”[ska det v]id prövningen av om oskuldspresumtionen iakttagits … i detta avseende alltid företas en kontroll av det rättsliga avgörandet och däri angivna skäl i dess helhet och mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet”. (
39
)
44.
Det framgår således av bedömningen ovan att artikel 6 a i direktiv 2016/680, mot bakgrund av artiklarna 47 och 48 i stadgan, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken en prövning av den behöriga brottmålsdomstolen, vid vilken en ansökan om tillstånd för registrering i polisregistret genom tvång av bland annat biometriska och genetiska personuppgifter har ingetts, när den person som har åtalats för ett uppsåtligt brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet vägrar att medverka till en sådan registrering, är begränsad till ett fastställande av att åtal föreligger och av den berörda personens vägran, utan att den kan bedöma huruvida det finns tillräckliga bevis till stöd för åtalet, då frågan om tillräckliga bevis kan göras gällande vid domstolen, i förekommande fall i ett senare skede av det straffrättsliga förfarandet.
B.
Den fjärde tolkningsfrågan
45.
Den hänskjutande domstolen har genom sin fjärde tolkningsfråga bett domstolen att klargöra tolkningen av artikel 4.1 b och c, (
40
) artikel 8 och artikel 10 i direktiv 2016/680 för att den, slutgiltigt, ska kunna bedöma huruvida artikel 68 i lagen om inrikesministeriet, enligt vilken fotografier, fingeravtryck och provtagningar för att ta fram en DNA-profil systematiskt ska samlas in och behandlas, när en person står åtalad för uppsåtligt brottslighet för vilken allmänt åtal föreskrivs.
46.
I direktiv 2016/680 finns en särskild bestämmelse vad gäller behandling av särskilda kategorier av personuppgifter, såsom dem som avses i den fjärde tolkningsfrågan. I artikel 10 i direktivet föreskrivs att behandlingen av biometriska och genetiska uppgifter för att unikt identifiera en fysisk person ”ska vara tillåten endast om det är absolut nödvändigt och under förutsättning att det finns lämpliga skyddsåtgärder för den registrerades rättigheter och friheter och endast … om behandlingen är tillåten enligt unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt”. (
41
)
47.
Tillämpningen av artikel 10 utgör inte hinder för att behandlingen av dessa särskilda uppgifter, i övrigt och i än högre utsträckning, underställs de övriga krav som föreskrivs i direktiv 2016/680. En behandling av särskilda kategorier av personuppgifter ska således bland annat vara förenlig med artikel 4 b och c samt artikel 8 i detta direktiv. En prövning av dessa bestämmelser i turordning skulle emellertid medföra ett överlappande resultat, varför det enligt min uppfattning är möjligt att integrera de krav som föreskrivs i dessa bestämmelser i den bedömning som ska göras på grundval av artikel 10 i direktiv 2016/680.
48.
Således anser jag att det för det första ska prövas huruvida den behandling av uppgifter som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 10 i direktiv 2016/680 är absolut nödvändig. Detta innebär dels att den nivå av nödvändighet som krävs ska definieras, dels att nödvändighetstestet även ska omfatta den princip om minimering av personuppgifter som föreskrivs i artikel 4 c i detta direktiv. (
42
) Prövningen av sambandet mellan de åtgärder som har vidtagits och det eftersträvade ändamålet, vilket ska vara särskilt, uttryckligt angivet och berättigat i den mening som avses i artikel 4 b och artikel 8.1 i direktiv 2016/680, får även göras i detta skede av bedömningen. Det måste för det andra säkerställas att behandlingen är tillåten enligt medlemsstatens lagstiftning, vilket, såsom jag visar nedan, hänför till lagens kvalitet mot bakgrund av vad som föreskrivs i bland annat artikel 8.2 i direktiv 2016/680. Det ska för det tredje bedömas huruvida den behandling som föreskrivs i artikel 10 i detta direktiv uppfyller kravet på att lämpliga garantier för den berörda personens rättigheter och friheter säkerställs.
1. Frågan huruvida behandlingen av de uppgifter som inhämtas vid registreringen i polisregistret är absolut nödvändig
49.
Det första av villkoren är således att behandlingen av de biometriska och genetiska uppgifterna ska vara absolut nödvändig. Det råder enligt min uppfattning inga tvivel om att det rör sig om ett förstärkt krav. I artikel 8.1 anges nämligen som enda villkor för att behandlingen ska anses vara laglig att den är nödvändig. Det kan emellertid, utan att göra anspråk på en uttömmande jämförelse, konstateras att i den engelska, den italienska, den polska, den portugisiska, den rumänska, den spanska och den tyska språkversionen av artikel 10 i detta direktiv fastställs en annorlunda formulerad tröskel. I dessa språkversioner hänvisas nämligen till en absolut nödvändig behandling. (
43
) Även om denna nyans, som visserligen är subtil, existerar, anser jag inte att den faktiskt medför några konsekvenser för den prövning som följer av den. Däremot står det klart att en förstärkt nivå föreskrivs i artikel 10 i direktiv 2016/680, vilken har blivit nödvändig på grund av förekomsten av allvarliga ingrepp i rätten till skydd för personuppgifter, (
44
) i förhållande till vad som är tillåtet inom ramen för de allmänna bestämmelser som tillämpas på övriga uppgifter. Idén om strikt nödvändighet ska således ständigt beaktas.
50.
För största möjliga överensstämmelse med denna idé, inleder jag med prövningen av syftena. Personuppgifter ska behandlas i fastställda, uttryckliga och legitima syften och inte på ett sätt som är oförenligt med dessa syften, vilket kräver en prövning av den nationella rätt som, genom sina olika källor, utgör det rättsliga systemet för registrering i polisregistret, vilket är en prövning som ankommer på den hänskjutande domstolen. Att enbart nämna ett syfte som eftersträvas med artikel 1.1 i direktiv 2016/680 kan inte räcka för att konstatera att det krav som föreskrivs i artikel 4 b i detta direktiv är uppfyllt. I direktiv 2016/680 erkänns visserligen de behöriga myndigheternas behov av att behandla personuppgifter som insamlats inom ramen för förebyggande, förhindrande, utredning och lagföring av specifika brott i ett bredare sammanhang för att utveckla förståelsen för kriminell verksamhet och göra kopplingar mellan olika upptäckta brott. (
45
) Ändamålet med denna behandling måste emellertid fastställas i den nationella lagstiftning där denna verksamhet regleras och detta ändamål måste tydligt framgå. (
46
) Vidare, vad gäller målet att förebygga, undersöka, avslöja och lagföra brott, är det ”endast bekämpning av grov brottslighet och förebyggande av allvarliga hot mot allmän säkerhet som kan motivera allvarliga ingrepp i de grundläggande rättigheter som anges i artiklarna 7 och 8 i stadgan… Därmed kan endast ingrepp i nämnda grundläggande rättigheter vilka inte är av allvarligt slag motiveras av målet att förebygga, undersöka, avslöja och lagföra brott i allmänhet”. (
47
)
51.
De nationella bestämmelserna ska vara tydliga och precisa, (
48
) för att de berörda personerna ska göras medvetna om risker, regler, skyddsåtgärder och rättigheter (
49
) i samband med behandlingen. Enligt min uppfattning kan prövningen av huruvida det eftersträvade ändamålet är legitimt inte endast utgöras av en prövning av huruvida den nationella rätten nämner ett ändamål som är gemensamt med det i direktiv 2016/680, eftersom ändamålet också motiveras av de förhållanden mot bakgrund av vilka det eftersträvas. Vidare kan det eftersträvade målet, som är otillräckligt detaljerat beträffande villkoren för dess praktiska genomförande, även om det är legitimt, inte anses vara uttryckligt angivet, i den mening som avses i artikel 4 b i direktiv 2016/680. Att uttrycka och ange målen är emellertid väsentliga etapper för att prövningen av huruvida de är absolut nödvändiga ska kunna utföras.
52.
Vad gäller principen att personuppgifter ska samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas på ett sätt som står i strid med dessa ändamål, rör det sig om principen om uppgiftsminimering, (
50
) såsom den har uttryckts i artikel 4.1 c i direktiv 2016/680.
53.
Att uppgifterna ska vara uttryckligt angivna och berättigade förefaller inte, i princip, innebära något problem, eftersom fotografier, fingeravtryck och DNA-profiler är kända faktorer för en unik identifiering som gör det möjligt att, genom en jämförelse, fastställa den berörda personens deltagande i brottet, antingen inom ramen för det pågående brottmålsförfarandet eller genom jämförelse med bevis som samlats in i tidigare förfaranden.
54.
Enligt skäl 26 i direktiv 2016/680 ingår i principen om uppgiftsminimering en kontroll av den period under vilken de berörda uppgifterna kommer att lagras. (
51
) I detta skäl anges vidare att uppgifterna ”endast [bör] behandlas om syftet med behandlingen inte rimligen kan uppnås genom andra medel”. (
52
) Vidare, när det gäller undantag från och begränsningar av den grundläggande principen om skydd för personuppgifter, får dessa undantag och begränsningar inte gå utöver vad som är strikt nödvändigt. (
53
) Ett rimligt förhållande måste etableras mellan de uppgifter som ska sparas och det mål (
54
) som eftersträvas. Det rör sig visserligen inte om att ifrågasätta att de register, som de nationella myndigheterna konsulterar, på ett effektivt sätt bidrar till att bekämpa vissa brott, ibland mycket allvarliga sådana. Europadomstolen har emellertid redan slagit fast att sådana bestämmelser inte kan genomföras genom en överdriven maximering av den information som anges i dessa register och den tid under vilken den bevaras. Utan iakttagandet av en nödvändig proportionalitet i förhållande till de legitima målen som tillskrivs de fördelar som dessa bestämmelser medför, skulle dessa fördelar nämligen undergrävas av de allvarliga ingrepp som de skulle innebära av de rättigheter och friheter som medlemsstaterna ska garantera. (
55
)
55.
Domstolen har nyligen, vad avser dataskyddsförordningen och principen om uppgiftsminimering, erinrat om att för att uppfylla det proportionalitetskrav som föreskrivs i den bestämmelse där detta krav fastställs, ”måste de föreskrifter som ligger till grund för behandlingen innehålla tydliga och precisa bestämmelser som reglerar räckvidden och tillämpningen av den aktuella åtgärden samt ange minimikrav, så att de personer vars personuppgifter lämnas ut ges tillräckliga garantier för att uppgifterna på ett effektivt sätt är skyddade mot riskerna för missbruk. Dessa föreskrifter måste även vara rättsligt bindande enligt nationell rätt och i synnerhet ange under vilka omständigheter och på vilka villkor en åtgärd för behandling av sådana uppgifter får vidtas, vilket säkerställer att ingreppet begränsas till vad som är strikt nödvändigt”. (
56
) Denna lagstiftning måste vidare ”vara grundad på objektiva kriterier som gör det möjligt att fastställa under vilka omständigheter och på vilka villkor” (
57
) en person är skyldig att lämna ut sina personuppgifter för behandling av den behöriga myndigheten.
2. Kravet på att behandlingen ska vara tillåten enligt nationell lagstiftning
56.
I artikel 10 föreskrivs, som ett av villkoren för att behandlingen av särskilda kategorier av personuppgifter ska tillåtas, att denna behandling ska vara tillåten enligt unionsrätten eller den nationella rätten. I skäl 33 i direktiv 2016/680 preciseras vad som ska förstås med medlemsstaternas ”nationella rätt” och vilka egenskaper den ska ha. Den nationella rätten ska vara tydlig och precis, och dess tillämpning förutsägbar. Dess innehåll fastställs i artikel 8.2 i detta direktiv som föreskriver att en bestämmelse i nationell lagstiftning som reglerar behandling inom tillämpningsområdet för direktiv 2016/680 ”åtminstone ska specificera syftet med behandlingen, vilka personuppgifter som ska behandlas och behandlingens ändamål”. Att göra åtskillnad mellan syftena med behandlingen och dess ändamål förefaller vid en första anblick inte helt lätt. Jag anser emellertid att formuleringen av dess ändamål i viss mån kan vara allmänt hållen, medan syftena ska ange den konkreta och omedelbara nyttan av den avsedda behandlingen. (
58
) I den nationella rätten ska således skälen till varför behandlingen av denna särskilda kategori av uppgifter har tillåtits i tillräcklig utsträckning anges.
3. Lämpliga garantier för den berörda personens rättigheter och friheter
57.
Mot bakgrund av de risker som följer av behandlingen av så kallade känsliga personuppgifter, ska denna regleras av lämpliga garantier för den berörda personens rättigheter och friheter. För att vara lämpliga ska dessa garantier, som förväntat, föreskrivas i lag. (
59
) Att bedöma huruvida dessa garantier existerar kräver en övergripande syn på alla dessa villkor i syfte att kunna bedöma den exakta räckvidden av den aktuella behandlingen och försäkra sig om att det föreligger effektiva garantier mot att dessa personuppgifter används på ett olämpligt sätt eller att de missbrukas. (
60
) I skäl 37 i direktiv 2016/680 nämns nämligen som exempel på sådana garantier ”möjligheten att samla in dessa uppgifter endast i samband med andra uppgifter om den berörda fysiska personen, möjligheten att säkra de insamlande uppgifterna, striktare regler om tillgång till uppgifterna för den behöriga myndighetens personal på lämpligt sätt, och förbud mot att översända sådana uppgifter”. Vad gäller behandling av känsliga uppgifter är, eftersom det rör sig om ett allvarligt ingrepp och med beaktande av de risker för missbruk som hör samman med dessa uppgifters inneboende egenskap, frågorna om tiden för bevarandet av dessa och för de behöriga myndigheternas tillgång till dessa väsentliga. Bedömningen av huruvida den behandling som föreskrivs i artikel 10 i direktiv 2016/680 är lagenlig innebär således även en noggrann undersökning av alla aspekterna av behandlingen som således ska formuleras tydligt i den nationella rätten (
61
) och svara på de normer som har fastställts i unionsrätten.
4. Slutsats och preliminär tillämpning
58.
Således följer av det ovan angivna att artikel 10 i direktiv 2016/680, jämförd med artikel 4 b och c samt artikel 8 i detta direktiv, och tolkad mot bakgrund av artiklarna 7, 8 och 52.1 i stadgan, ska tolkas så, att insamling och behandling av biometriska och genetiska uppgifter, såsom fotografier, fingeravtryck och provtagning för att fastställa en DNA-profil, endast är tillåtna när detta är strikt nödvändigt för att uppnå syften som har samband med grov brottslighet, vilka tydligt ska anges i den nationella lagstiftningen, eftersom de utgör allvarliga ingrepp i rätten till skydd för personuppgifter. Arten och antalet av de personuppgifter som behandlas ska strikt överstämmande med det syfte och ändamål som eftersträvas. Den nationella lagstiftningen ska i detta hänseende överensstämma med ett av ändamålen med direktiv 2016/680. I lagstiftningen ska även anges vilka konkreta eftersträvade syften som är ägnade att bidra till att detta ändamål. I den nationella lagstiftningen ska vidare på ett konkret sätt anges varför behandlingen av dessa uppgifter, särskilt genetiska uppgifter, trots att det rör sig om ett allvarligt ingrepp, förefaller vara strikt nödvändiga i detta syfte. I den nationella lagstiftningen ska dessutom villkoren för behandlingen i alla dess dimensioner ‐ det vill säga alltifrån villkoren för insamlingen till villkoren för åtkomsten av uppgifterna samt en precis och nödvändigtvis strikt avgränsning av den personkrets som åtgärden avseende insamling och behandling av uppgifter avser – tydligt anges. Vart och ett av dessa villkor ska begränsas till vad som är strikt nödvändigt. Slutligen ska de på detta sätt fastställda bestämmelserna vara av sådan art att de effektivt skyddar personerna mot de risker för missbruk av uppgifterna som, i synnerhet, behandlingen av genetiska uppgifter medför. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att försäkra sig om att samtliga krav iakttas.
59.
Domstolen förefaller nämligen inte ha full tillgång till alla uppgifter om ställningen för den nationella lagstiftning som reglerar registreringen i polisregistret för att själv kunna uttala sig om huruvida registreringen i polisregistret är förenlig med unionsrätten. Det ska emellertid påpekas att vissa karaktärsdrag hos denna registrering redan väcker vissa frågor, eller till och med tvivel.
60.
Den hänskjutande domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande nämnt att behandlingens ändamål är efterforskningar och att de ingår i utövandet av inrikesministeriets verksamhet. Det framgår vidare av artikel 27 i lagen om inrikesministeriet att de uppgifter som registeraras av polisen enligt artikel 68 i lagen om inrikesministeriet ”enbart” används inom ramen för skydd för den nationella säkerheten, bekämpning av kriminaliteten och upprätthållandet av den allmänna ordningen. (
62
) De uppgifter som samlats in vid registreringen i polisregistret ska behandlas för det straffrättsliga förfarande i vilket den berörda personen har åtalats men även ”i andra syften som är knutna till bekämpning av kriminaliteten”, enligt den bulgariska regeringens skrivelser och i förekommande fall genom jämförelse. Vid en första anblick förefaller dessa ändamål visserligen motsvara dem som nämns i artikel 1.1 i direktiv 2016/680, särskilt att avslöja och utreda brott. Avsaknaden av ett precist fastställande av det eftersträvade syften, eller kumuleringen av de angivna syftena, samt att skälen till varför ett sådant syfte berättigar ett sådant/sådana medel (det vill säga, ska det erinras om, obligatorisk och systematisk insamling och behandling av tre typer av personuppgifter som omfattas av särskilda kategorier och som ska åtnjuta ett förstärkt skydd enligt artikel 10 i direktiv 2016/680, däribland DNA-profil, för personer som har åtalats för ett uppsåtligt brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet) (
63
) förefaller uppenbara och riskerar att hindra de övriga etapperna i det test som ska tillämpas. I synnerhet ska, beträffande matningen av en automatisk fil med den berörda personens DNA-profil, den nationella rättens ansträngning vad gäller förklaringen till nödvändigheten att använda en sådan behandling vara särskilt intensiv för att det ska kunna visas att det resultat som uppnåtts genom denna följer av en noggrann avvägning mellan de föreliggande intressena.
61.
Även om de angivna ändamål som eftersträvas med registreringen i polisregistret förefaller förenliga med dem som anges i artikel 1.1 i direktiv 2016/680, varken fastställs eller preciseras några samband mellan insamlingens omfattning – beträffande antalet berörda personer eller antalet insamlade och behandlade uppgifter – och de eftersträvade ändamålen i den nationella lagstiftningen.
62.
Eftersom domstolen redan har slagit fast att en effektiv lagföring som regel inte beror på en enda utredningsmetod, utan på alla de utredningsmetoder som behöriga nationella myndigheter förfogar över för det ändamålet, (
64
) när en medlemsstat tillåter dessa myndigheter att samla in och behandla så känsliga personuppgifter som DNA-profil, bör skälen till varför dess uppgifter ska behandlas för den pågående utredningen anges exakt.
63.
Det ska även påpekas att alla personer som anklagas för ett uppsåtligt brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet ska underställa sig registrering i polisregistret. Den hänskjutande domstolen har emellertid preciserat att nästan alla brott som anges i strafflagen omfattas av dessa kategorier (uppsåtligt brott/brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet). Alla uppgifter ska samlas in när förundersökningen inleds då, såsom krävs enligt den bulgariska straffprocesslagen, tillräckliga bevis för den anklagade personens skuld har lagts fram. Mot bakgrund av registreringen i polisregistret, behandlas emellertid inte de personer som faktiskt har förklaras skyldiga efter förfarandet annorlunda än dem som inte gör det. Ett undantag tycks föreligga avseende rätten till radering av behandlade uppgifter, när personligen slutligen har frikänts. När det gäller allvarliga ingrepp i känsliga uppgifter som kräver ett förstärkt skydd, undrar jag varför detta resonemang inte tillämpas i motsatt riktning, det vill säga varför inte en dom avseende de omständigheter som läggs personen till last inväntas innan registreringen i polisregistret sker, vilket åtminstone skulle tjäna till att förstärka åtgärdens selektivitet. Domstolen förfogar emellertid inte över några uppgifter avseende de skäl som motiverade den nationella lagstiftaren.
64.
Arten av det brott som åtalet avser har inte heller beaktats. För att dra saken till sin spets, skulle en person som har åtalats för ett trafikbrott kunna behandlas på samma sätt som en som har åtalats för mord. Lagstiftningen förefaller inte föreskriva någon situation där det inte ska göras någon registrering i polisregistret av alla berörda uppgifter. Vad gäller de pågående straffrättsliga förfarandena kräver emellertid inte alla att det tas fram en DNA-profil för att vittna om den berörda personens skuld. Även om åtgärden, då den är ”begränsad” till de personer som har åtalats, inte i sig är generaliserad, är det däremot uppenbart att tillämpningen av den, beträffande den breda kategorin av dessa personer, kan ifrågasättas. Vidare förefaller den nationella rätten, då den inte gör någon åtskillnad beroende på brottets allvar, redan på denna punkt svårligen kunna överensstämma med den rättspraxis som det erinras om i punkt 53 i detta förslag till avgörande.
65.
Särskilt uppmärksamhet ska även riktas mot villkoren för bevarande av uppgifter och åtkomsten av dessa uppgifter, om vilka domstolen inte har upplysts.
66.
Slutligen ger frågan om en jämförelse av de insamlade uppgifterna upphov till två serier av kommentarer. För det första kan, vad gäller jämförelsen med bevis som har inhämtats vid tidigare utredningar, en strikt nödvändig tolkning av detta syfte endast eventuellt berättiga en omedelbar jämförelse av spåren, utan att det är nödvändigt att mer eller mindre långsiktigt bevara uppgifterna avseende de anklagade personerna. Om tanken är att upprätta en databas för att underlätta utredningen av framtida brott, det vill säga i händelse av återfall, förefaller det vidare inte uppenbart berättigat att mata denna databas med känsliga personuppgifter om personer avseende vilka det, trots att de ännu inte har dömts skyldiga, redan skulle vidtas åtgärder avseende bekämpning av den rent hypotetiska risken för återfall som skulle föreligga beträffande dessa personer.
IV. Förslag till avgörande
67.
Mot denna bakgrund anser jag att domstolen ska besvara den tredje och den fjärde tolkningsfrågan som Spetsializiran nakazatelen sad (specialiserad brottmålsdomstol, Bulgarien) har ställt på följande sätt:
Artikel 6 a i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF, jämförd med artiklarna 47 och 48 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken en prövning av den behöriga brottmålsdomstolen, vid vilken en ansökan om tillstånd för registrering i polisregistret genom tvång av bland annat biometriska och genetiska personuppgifter har ingetts, när den person som har åtalats för ett uppsåtligt brott för vilket allmänt åtal är föreskrivet vägrar att medverka till en sådan registrering, är begränsad till ett fastställande av att åtal föreligger och av den berörda personens vägran, utan att den kan bedöma huruvida det finns tillräckliga bevis till stöd för åtalet, då frågan om tillräckliga bevis kan göras gällande vid domstolen, i förekommande fall i ett senare skede av det straffrättsliga förfarandet.
Artikel 10 i direktiv 2016/680, jämförd med artikel 4 b och c och artikel 8 i detta direktiv och tolkad mot bakgrund av artiklarna 7, 8 och 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, ska tolkas så, att insamling och behandling av biometriska och genetiska uppgifter, såsom fotografier, fingeravtryck och provtagning för att fastställa en DNA-profil, endast är tillåtna när detta är strikt nödvändigt för att uppnå syften som har samband med grov brottslighet, vilka tydligt ska anges i den nationella lagstiftningen, eftersom de utgör allvarliga ingrepp i rätten till skydd för personuppgifter. Arten och antalet av de personuppgifter som behandlas ska strikt överstämmande med det syfte och ändamål som eftersträvas. Den nationella lagstiftningen ska i detta hänseende överensstämma med ett av ändamålen med direktiv 2016/680. I lagstiftningen ska även anges vilka konkreta eftersträvade syften som är ägnade att bidra till att detta ändamål. I den nationella lagstiftningen ska vidare på ett konkret sätt anges varför behandlingen av dessa uppgifter, särskilt genetiska uppgifter, trots att det rör sig om ett allvarligt ingrepp, förefaller vara strikt nödvändiga i detta syfte. I den nationella lagstiftningen ska dessutom villkoren för behandlingen i alla dess dimensioner ‐ det vill säga alltifrån villkoren för insamlingen till villkoren för åtkomsten av uppgifterna samt en precis och nödvändigtvis strikt avgränsning av den personkrets som åtgärden avseende insamling och behandling av uppgifter avser – tydligt anges. Vart och ett av dessa villkor ska begränsas till vad som är strikt nödvändigt. De på detta sätt fastställda bestämmelserna ska vara av sådan art att de effektivt skyddar personerna mot de risker för missbruk av uppgifterna som, i synnerhet, behandlingen av genetiska uppgifter medför. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att försäkra sig om att samtliga krav iakttas.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
i
)	Sidhuvudet i denna text har varit föremål för en språklig ändring efter det att texten ursprungligen gjordes tillgänglig på internet.
(
2
)	Se även mitt förslag till avgörande i målet Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:65, punkt 2).
(
3
)	Enligt den ”grundprincip” enligt vilken Zadig, efter att ha blivit kungens minister, utövade sitt ministeruppdrag (i Voltaire, ”Zadig eller Ödet: En orientalisk berättelse”, kapitel VI, Pocket-utgåvan, Paris, 2020, s. 41).
(
4
)	EUT L 119, 2016, s. 89.
(
5
)	DV nr 53 av den 27 juni 2014, senast ändrad och kompletterad i CV nr 85 av den 2 oktober 2020, kompletterad i DV nr 20 av den 9 mars 2021.
(
6
)	Lagen om bulgariska identitetshandlingar.
(
7
)	DV nr 90 av den 31 oktober 2014, senast ändrad i DV nr 57 av den 28 juli 2015.
(
8
)	Antalet digitala fingeravtryck har inte preciserats i de handlingar som domstolen förfogar över.
(
9
)	Det framgår av de handlingar som domstolen förfogar över att registreringen i polisregistret omfattade ett eller flera fotografier, men att antalet fotografier eller innehållet i detta/dessa inte närmare anges.
(
10
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016. s. 1) (nedan kallad dataskyddsförordningen).
(
11
)	Den åtgärd genom vilken de behöriga myndigheterna inför sådana personuppgifter som dem som berörs av en registrering i polisregistret i medlemsstatens dataregister utgör en behandling av dessa uppgifter som omfattas av direktiv 2016/680. Se artikel 3.2 och 3.7 i direktivet. Se även, analogt, dom av den 12 maj 2021, Bundesrepublik Deutschland (Rött meddelande från Interpol) (C‑505/19, EU:C:2021:376, punkt 111).
(
12
)	Det ska erinras om att det inte preciseras vilket antal fingeravtryck som får tas.
(
13
)	Inte heller här preciseras något antal eller innehåll.
(
14
)	Se, analogt, dom av den 16 juli 2020, Facebook Ireland och Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, punkt 171) och dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om upplysningar på skatteområdet)C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 73).
(
15
)	Beträffande förhållandet mellan uppgifternas känsliga karaktär och ingreppets allvar, se bland annat dom av den 24 september 2019, GC m.fl. (Borttagande av känsliga uppgifter) (C‑136/17, EU:C:2019:773, punkt 44) och dom av den 6 oktober 2020, La Quadrature du Net m.fl. (C‑511/18, C‑512/18 och C‑520/18, EU:C:2020:791, punkt 142).
(
16
)	Såsom bekräftas av den statistik som den franska regeringen har lämnat i sitt skriftliga yttrande.
(
17
)	Artikel 219.1 i straffprocesslagen.
(
18
)	Artikel 6 a i direktiv 2016/680. Min kursivering. De övriga kategorier som avses i denna bestämmelse är personer som dömts för brott (artikel 6 b i direktivet), brottsoffer (artikel 6 c i direktivet) och tredjemän såsom vittnen (artikel 6 c i direktivet).
(
19
)	Denna artikel 6 är resultatet av en glidning från principen om kategorisering av uppgifter, som anges som princip nr 3 i Europarådets ministerkommittés rekommendation nr R(87/15) om användningen av personuppgifter inom polisväsendet bör iakttas när personuppgifter behandlas inom polisväsendet och som den har inspirerats av (se motiveringen till förslaget till direktiv COM(2012) 10 final av den 25 januari 2012, punkt 3.4.2) för principen om kategorisering av registrerade vars personuppgifter ska inhämtas för att sedan behandlas.
(
20
)	Det följer nämligen av artikel 1 i direktiv 2016/680 att detta har till syfte att fastställa ”bestämmelser om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, inklusive att skydda mot samt förebygga och förhindra hot mot den allmänna säkerheten…”
(
21
)	Se skäl 35 i direktiv 2016/680.
(
22
)	Se skäl 37 i direktiv 2016/680.
(
23
)	Se artikel 52 i direktiv 2016/680.
(
24
)	Se artikel 53 i direktiv 2016/680.
(
25
)	Se artikel 54 i direktiv 2016/680.
(
26
)	Närmare bestämt av artikel 6 a i direktiv 2016/680.
(
27
)	Dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om uppgifter på skatteområdet) (C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 49).
(
28
)	Se dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om uppgifter på skatteområdet) (C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 60).
(
29
)	Se dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om uppgifter på skatteområdet) (C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 66).
(
30
)	Se dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om uppgifter på skatteområdet) (C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 79).
(
31
)	Se, analogt, dom av den 6 oktober 2020, État luxembourgeois (Rätt till ett rättsmedel mot en begäran om uppgifter på skatteområdet) (C‑245/19 och C‑246/19, EU:C:2020:795, punkt 82 och där angiven rättspraxis). Frågan om konsekvenserna av ett eventuellt konstaterande att ett bevis som erhållits i strid med unionsrätten på området skydd för personuppgifter är olagligt är en senare fråga.
(
32
)	Se dom av den 2 oktober 2018, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, punkt 57) och dom av den 2 mars 2021, Prokuratuur (Villkor för tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation) (C‑746/18, EU:C:2021:152, punkt 33).
(
33
)	Det ska erinras om att denna artikel i stadgan hämtar sin inspiration direkt från artikel 6.2 och 6.3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen) såsom framgår av förklaringarna avseende stadgan. Artikel 48 i stadgan anger en lägsta tillåtna skyddsnivå och ska tolkas med beaktande av artiklarna 6.2 och 6.3 i Europakonventionen, vilket även framgår av praxis på detta område från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Se dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 41).
(
34
)	EUT L 65, 2016, s. 1.
(
35
)	Artikel 2 de la direktiv 2016/343.
(
36
)	Det ska emellertid påpekas att, även om frågan om tillräcklig bevisning inte har medfört något konkret krav i direktiv 2016/343, tas den upp i dess skäl 16, i vars sista mening anges att ”[i]nnan den behöriga myndigheten meddelar ett preliminärt avgörande av processuell karaktär kan den först behöva säkerställa att det föreligger tillräcklig bevisning som talar till den misstänktes eller tilltalades nackdel för att motivera det aktuella beslutet, och beslutet skulle kunna innehålla en hänvisning till denna bevisning” (min kursivering).
(
37
)	I likhet med vad domstolen har slagit fast beträffande ett domstolsavgörande som endast avsåg en eventuell fortsatt häktning av en tilltalad, ett rättsligt avgörande som enligt domstolen endast syftar till att avgöra huruvida denna person – med beaktande av samtliga relevanta omständigheter – ska försättas på fri fot, utan att fastställa huruvida personen i fråga har gjort sig skyldig till det brott som vederbörande står åtalad för. Se dom av den 28 november 2019, Spetsializirana prokuratura (C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, punkt 35).
(
38
)	Dom av den 16 november 2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsju Mazowieckim m.fl. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, punkt 88).
(
39
)	Dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 46).
(
40
)	Beträffande grunderna för begäran om förhandsavgörande (se bland annat punkt 57 i denna), ska lydelsen av denna fjärde tolkningsfråga omformuleras så att den avser tolkningen av artikel 4 1 b, inte 4.1 a, i direktiv 2016/680.
(
41
)	Det bör vid denna bedömning beaktas att registrering i polisregistret omfattas av den hypotetiska situation som avses i artikel 10 a i direktiv 2016/680. Det tycks framgå av handlingarna i målet att fotografierna tas av den behöriga myndighet som utför registreringen i polisregistret och att denna myndighet således inte använder fotografier som eventuellt har offentliggjorts av den berörda personen, exempelvis på sociala medier, vilket utesluter en tillämpning av artikel 10 c i detta direktiv.
(
42
)	Beträffande sambanden mellan principen om att personuppgiftsbehandlingen ska vara nödvändig och om en uppgiftsminimering, se, analogt, dom av 11 december 2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, punkt 48).
(
43
)	Vilket även är vad domstolen har krävt i situationer som avser undantag från och restriktioner avseende principen om skydd för personuppgifter. Se, bland annat, dom av den 11 december 2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, punkt 46 och där angiven rättspraxis). En sådan formulering av den tröskel som fastställs i artikel 10 i direktiv 2016/680 förefaller överensstämma med vad domstolen har krävt beträffande så kallade känsliga uppgifter. Se bland annat dom av den 6 oktober 2020, Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, punkt 68 och där angiven rättspraxis).
(
44
)	Se fotnot 15 i detta förslag till avgörande.
(
45
)	Se skäl 27 i direktiv 2016/680.
(
46
)	Se dom av den 24 februari 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling av personuppgifter för skatteändamål)C‑175/20, EU:C:2022:124, punkterna 64 och 65).
(
47
)	Dom av den 6 oktober 2020, La Quadrature du Net m.fl. (C‑511/18, C‑512/18 och C‑520/18, EU:C:2020:791, punkt 140 och där angiven rättspraxis). Min kursivering. Se även dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda m.fl. (C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 59).
(
48
)	Se, analogt, dom av den 21 december 2016, Tele2 Sverige och Watson m.fl. (C‑203/15 och C‑698/15, EU:C:2016:970, punkt 118).
(
49
)	Se skäl 26 i direktiv 2016/680.
(
50
)	Enligt domstolens praxis är denna princip om uppgiftsminimering ett uttryck för proportionalitetsprincipen. Se, vad avser dataskyddsförordningen, dom av den 22 juni 2021, Latvijas Republikas Saeima (Prickning vid överträdelser) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 98 och där angiven rättspraxis).
(
51
)	För en illustration av detta förhållande, om än vad avser dataskyddsförordningen, se dom av den 24 februari 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling av personuppgifter för skatteändamål)C‑175/20, EU:C:2022:124, punkt 79).
(
52
)	För en formulering av detta krav i rättspraxis, se dom av den 11 december 2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, punkt 47).
(
53
)	Se dom av den 24 februari 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling av personuppgifter för skatteändamål)C‑175/20, EU:C:2022:124, punkt 73 och där angiven rättspraxis).
(
54
)	Beträffande åtskillnaden mellan syfte och mål, se punkt 56 i detta förslag till avgörande.
(
55
)	Se Europadomstolen, den 22 juni 2017, Aycaguer mot Frankrike (CE:ECHR:2017:0622JUD000880612, § 34 och där angiven rättspraxis).
(
56
)	Dom av den 24 februari 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling av personuppgifter för skatteändamål) (C‑175/20, EU:C:2022:124, punkt 83 och där angiven rättspraxis). Min kursivering.
(
57
)	Dom av den 24 februari 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling av personuppgifter för skatteändamål) (C‑175/20, EU:C:2022:124, punkt 84).
(
58
)	Det avsedda syftet kan liknas vid ett uppdrag för de behöriga myndigheter som nämns i artikel 8.1 i direktiv 2016/680.
(
59
)	Se skäl 37 i direktiv 2016/680.
(
60
)	Detta krav gäller även unionslagstiftaren. Se dom av den 17 oktober 2013, Schwarz (C‑291/12, EU:C:2013:670).
(
61
)	Vad gäller tillgång till uppgifterna, har domstolen slagit fast att den nationella rätten inte kunde vara begränsad till att kräva att myndigheternas åtkomst till uppgifterna svarade mot det ändamål som eftersträvades med lagstiftningen, utan även måste fastställa de materiella och formella villkor som gällde för sådan användning. (se dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl., C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 104).
(
62
)	Vilket den bulgariska regeringen bekräftade i sitt svar på en skriftlig fråga från domstolen. Dessa ändamål, som i den bulgariska lagstiftningen har formulerats på ett allmänt och kumulativt sätt, kan emellertid inte, var för sig, berättiga dessa ingrepp i rätten till skydd för personuppgifter. Se dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 57 och där angiven rättspraxis).
(
63
)	Domstolen har, i samband med bekämpningen av allvarlig brottslighet, efter att ha erkänt detta ändamåls legitimitet, och den omständigheten att dess effektivitet, i viss utsträckning, kunde vara beroende av användningen av moderna utredningstekniker, slagit fast att detta syfte av allmänt samhällsintresse ”kan … emellertid, trots sin grundläggande betydelse, inte i sig motivera att en nationell lagstiftning som föreskriver en generell och odifferentierad lagring av samtliga trafik- och lokaliseringsuppgifter … ska anses vara nödvändig” (dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl., C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 94).
(
64
)	Dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 69).