62002CO0082_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-82/02,
angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Hof van Cassatie (Belgien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Agence maritime Lalemant NV
och
Malzfabrik Tivoli GmbH,
Malteurop GIE,
Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
och mellan
Malzfabrik Tivoli GmbH
och
Belgisch Interventie- en Restitutiebureau,
angående tolkningen av artikel 9.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 317, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3826/85 av den 23 december 1985 (EGT L 371, s. 1),
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M. Wathelet samt domarna P. Jann och A. Rosas (referent),
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha meddelat den nationella domstolen att EG-domstolen har för avsikt att avgöra saken genom att meddela ett motiverat beslut i enlighet med artikel 104.3 i rättegångsreglerna,
efter att ha berett parter och övriga som avses i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen tillfälle att yttra sig i denna fråga,
efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
Domskäl
1 Hof van Cassatie har, genom beslut av den 28 februari 2002 som inkom till domstolen den 12 mars samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artikel 9.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 317, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3826/85 av den 23 december 1985 (EGT L 371, s. 1) (nedan kallad förordning nr 2730/79).
2 Frågan har uppkommit i tvister mellan bland andra företaget Agence maritime Lalemant NV (nedan kallat Lalemant) och Belgisch Interventie- en Restitutiebureau (Belgiska interventions- och restitutionsverket, nedan kallat BIRB) angående beviljandet av exportbidrag för laster med malt som exporterades i september och oktober 1986.
Tillämpliga bestämmelser
Exportbidragen
3 I de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna inom den gemensamma jordbrukspolitikens olika områden föreskrivs att skillnaden mellan världspriset på en produkt och dess pris inom gemenskapen kan täckas av ett exportbidrag i den utsträckning som är nödvändig för att möjliggöra export av produkten.
4 Vid tiden för händelserna i målet vid den nationella domstolen föreskrevs möjligheten att bevilja ett sådant bidrag inom spannmålsområdet i artikel 16 i rådets förordning (EEG) nr 2727/75 av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (EGT L 281, s. 1).
5 Vid samma tid reglerades de gemensamma tillämpningsföreskrifterna för systemet med exportbidrag av förordning nr 2730/79.
6 Enligt artiklarna 3 och 4 i den sistnämnda förordningen skall en exportör som önskar erhålla ett exportbidrag göra en exportdeklaration. Den dag då tullmyndigheterna tar emot denna deklaration anses som "exportdagen", vilken gör det möjligt att bestämma bidragsbeloppet. Vid tillämpningen av denna förordning anses mottagandet av exportdeklarationen också innebära att exporttullformaliteterna har uppfyllts och medför att produkterna ställs under tullkontroll till dess de lämnar gemenskapen eller, beroende på omständigheterna, till dess de når sin bestämmelseort.
Skyldigheten att se till att produkterna lämnar gemenskapens geografiska territorium
7 De fjärde och femte skälen i förordning nr 2730/79 är avfattade på följande sätt:
"Enligt de allmänna regler som fastställts av rådet skall exportbidraget betalas ut när det styrkts att produkterna har exporterats från gemenskapen. För att uttrycket export från gemenskapen skall tolkas på ett enhetligt sätt bör det föreskrivas att en produkt skall anses vara exporterad när den har lämnat gemenskapens geografiska territorium.
Med hänsyn till den särskilda situationen i kommunen Livigno i Italien, bör det anses att produkter som har avsänts med denna kommun som bestämmelseort har lämnat gemenskapens geografiska territorium."
8 I artikel 9 i förordning nr 2730/79 stadgas följande:
"1. Utan att det påverkar bestämmelserna i artiklarna 10, 20 och 26 skall bidraget betalas ut först sedan det styrkts att de produkter för vilka exporttullformaliteterna har fullgjorts, inom 60 dagar från den dag då dessa formaliteter fullgjordes, har
nått sin bestämmelseort i oförändrat skick i sådana fall som avses i artikel 5
eller
i annat fall lämnat gemenskapens geografiska territorium i oförändrat skick.
...
2. Vid tillämpningen av denna förordning:
anses produkter, som har avsänts till territorier som, trots att de utgör en del av en medlemsstats geografiska territorium, ingår i ett tredje lands tullterritorium, ha lämnat gemenskapens geografiska territorium. Däremot anses produkter, som har sänts till territorier som trots att de utgör en del av tredje lands geografiska territorium, ingår i gemenskapens tullterritorium inte ha lämnat gemenskapens geografiska territorium,
anses kommunen Livigno inte som en del av gemenskapens geografiska territorium,
anses Kanarieöarna, Ceuta och Melilla inte som en del av gemenskapens geografiska territorium,
anses proviant till de plattformar som avses i artikel 19b.1 a alltid ha lämnat gemenskapens geografiska territorium."
9 I artikel 10 i förordning nr 2730/79 anges vissa omständigheter under vilka exportören inte bara måste styrka att produkten har lämnat gemenskapens geografiska territorium utan också att den har importerats till tredje land. I artikel 20 i denna förordning, som är tillämplig när bidragsnivån varierar beroende på bestämmelseorten, föreskrivs att det skall styrkas att tullbehandling för övergång till fri konsumtion har skett i det berörda tredje landet. I artikel 26 i samma förordning, vilken särskilt gäller produkter för proviant till fartyg och luftfartyg, föreskrivs möjligheten för medlemsstaterna att betala ut nettobidraget i förskott till exportören om vissa särskilda villkor är uppfyllda, bland annat att produkterna har placerats i proviantlager som står under tullkontroll.
Förskottsbetalning av exportbidraget
10 I artikel 2 i förordning nr 2730/79 föreskrivs att förordningen är tillämplig utan att påverka tillämpningen av gemenskapsbestämmelser som gäller systemet med förskottsbetalning av exportbidrag.
11 Vid tiden för händelserna i målet vid den nationella domstolen reglerades detta ämne av rådets förordning (EEG) nr 565/80 av den 4 mars 1980 om förskottsbetalning av exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 62, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 12, s. 3) och av kommissionens förordning (EEG) nr 798/80 av den 31 mars 1980 om allmänna regler för förskottsbetalning av exportbidrag och positiva utjämningsbelopp för jordbruksprodukter (EGT L 87, s. 42).
12 Enligt vad som sägs i femte skälet i förordning nr 565/80 påverkar utbetalningen av ett belopp som motsvarar exportbidraget inte villkoren för hur rätten till exportbidrag skall styrkas.
13 Enligt artikel 5.1 i förordning nr 565/80 kan en exportör erhålla betalning av ett belopp som motsvarar exportbidraget så snart produkterna eller varorna har placerats i tullager eller i frizon för att exporteras inom den fastställda tiden.
14 I enlighet med bestämmelserna i förordning nr 798/80 måste exportören i detta fall lämna in en betalningsdeklaration samt avsätta ett garantibelopp med syfte att garantera att de tidsfrister som föreskrivs i de tillämpliga bestämmelserna respekteras och att återbetalning sker av de belopp som felaktigt erlagts om bidragsbeloppet som exportören har rätt till är lägre än det belopp som betalats ut i förskott.
15 Enligt artikel 11.2 i förordning nr 798/80 kan produkterna eller varorna hållas i tullager eller i frizon under sex månader från dagen för mottagandet av betalningsdeklarationen. I artikel 11.3 i samma förordning föreskrivs bland annat att varorna eller produkterna måste lämna gemenskapens geografiska territorium inom 60 dagar från det att dessa har upphört att vara underställda det system som avses i artikel 5 i förordning nr 565/80.
Målen vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
16 Det följer av beslutet om hänskjutande att det franska bolaget Malteurop GIE (nedan kallat Malteurop) kontaktade Lalemant för att detta skulle sköta formaliteterna och de nödvändiga åtgärderna för ilastningen av malt i Antwerpen (Belgien) med destination Algeriet.
17 Malteurop meddelade Lalemant den 23 juni 1986 att 1 000 ton skulle fraktas. I ett brev skrivet på franska frågade Malteurop om detta bolag kunde "upprätta ett tullager" för 1 000 ton malt för det tyska bolaget Maltzfabrik Tivoli GmbH (nedan kallat Tivoli) senast den 30 juni 1986.
18 Tullformaliteterna för export av 1 000 ton malt hade fullgjorts den 27 juni 1986 genom upprättandet av en T5-handling.
19 Vissa laster med malt lämnade inte gemenskapens geografiska territorium förrän den 19 september 1986 (450 ton) och den 4 oktober 1986 (150 ton), det vill säga mer än 60 dagar efter fullgörandet av exporttullformaliteterna.
20 Den 20 januari 1987 framställde Lalemant en begäran om exportbidrag för Tivolis räkning. Dessa bidrag betalades ut.
21 Efter en undersökning utförd av de tyska myndigheterna, där det fastställdes att 600 ton malt hade lämnat gemenskapens geografiska territorium mer än 60 dagar efter fullgörandet av exporttullformaliteterna, väckte den belgiska staten genom enheten med ansvar för bidrag, vilken har efterträtts av BIRB, talan mot Lalemant och Tivoli angående återbetalning av bidragen, den ena avseende beloppet 1 193 973 BEF och den andra avseende beloppet 3 581 919 BEF. Lalemant instämde Malteurop att inträda i förfarandet som intervenient och utomstående part medan Tivoli framställde ett krav på Lalemant från utomstående part.
22 Inom ramen för prövningen av målen vid den nationella domstolen, och särskilt för prövningen av den grund enligt vilken Lalemant har hävdat att de varor som har placerats i tullager måste anses ha lämnat gemenskapens geografiska territorium i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning nr 2730/79, har Hof van Cassatie ansett det nödvändigt att ställa följande fråga till domstolen:
"Skall artikel 9.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter tolkas på så sätt att varor, som har exporterats till länder utanför gemenskapen och för vilka tullformaliteterna för export har fullgjorts, anses ha lämnat gemenskapens geografiska territorium när de faktiskt lämnar gemenskapens territorium, eller anses de ha lämnat gemenskapens geografiska territorium även när de placeras i ett tullager?"
Tolkningsfrågan
23 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 kan tolkas på så sätt att uttrycket gemenskapens geografiska territorium hänvisar till ett faktiskt begrepp eller om villkoret, enligt vilket produkten man begär exportbidrag för måste ha lämnat gemenskapens geografiska territorium, är uppfyllt när en produkt har placerats i ett tullager.
24 Domstolen anser inte att svaret på denna fråga ger utrymme för något rimligt tvivel och har därför, i enlighet med artikel 104.3 i rättegångsreglerna, meddelat den hänskjutande domstolen att den har för avsikt att avgöra saken genom att meddela ett motiverat beslut, och har därvid berett parter och övriga som avses i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen tillfälle att yttra sig i denna fråga. Endast parterna Lalemant och BIRB i målet vid den nationella domstolen samt kommissionen har svarat och anfört att de inte har något att tillägga.
Yttranden som har inkommit till domstolen angående tolkningsfrågan
25 Lalemant har hävdat att tolkningsfrågan skall besvaras på så sätt att de varor, som omedelbart efter det att tullformaliteterna har fullgjorts har placerats i ett tullager i väntan på fartygstransport till tredje land, vid tidpunkten för denna placering måste anses ha lämnat gemenskapens geografiska territorium i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning nr 2730/79.
26 Lalemant har citerat domen av den 22 oktober 1987 i mål 337/85, Irland mot kommissionen (REG 1987, s. 4237), i vilken domstolen uttalade att när produkter som exporteras sjövägen måste lastas om i en annan hamn inom gemenskapen än i lastningshamnen bör, vad gäller betalningen av exportbidrag, den första hamnen anses som den hamn där varorna lämnar gemenskapens geografiska territorium i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning nr 2730/79. Lalemant har av detta dragit slutsatsen att produkten måste anses ha lämnat detta territorium inte bara när den faktiskt har lämnat det utan också när de exportformaliteter som nämns i artiklarna 3 och 4 i samma förordning har fullgjorts.
27 Så är fallet om produkterna omedelbart placeras i ett tullager i väntan på att expedieras till tredje land. Dessa produkter förlorar då nämligen sin status som gemenskapstillgång och kan inte längre fritt omsättas på den gemensamma marknaden. De kan i synnerhet endast vara föremål för bestämda handlingar (dom av den 20 april 1983 i mål 49/82, kommissionen mot Nederländerna, REG 1983, s. 1195), vilket skiljer placeringen i ett tullager från en enkel placering under tullkontroll i den mening som avses i artikel 3.3 i förordning nr 2730/79.
28 Denna tolkning av artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 stöds av artikel 5 i förordning nr 565/80, där det föreskrivs att ett bidrag kan betalas ut i förskott för produkter eller varor som har placerats i tullager eller i frizon för att exporteras inom den fastställda tiden, liksom av artikel 11.3 i förordning nr 798/80, där det preciseras att produkterna eller varorna måste lämna gemenskapens geografiska territorium inom 60 dagar från den dag då de har upphört att vara underställda det system som föreskrivs i artikel 5 i förordning nr 565/80.
29 BIRB, den italienska regeringen och kommissionen har däremot ansett att artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 kräver att produkterna verkligen har lämnat gemenskapens geografiska territorium.
30 De har nämligen hävdat att det i förordning nr 2730/79 hänvisas till det fysiska begreppet geografiskt territorium och inte till det juridiska begreppet tullterritorium. De har i detta hänseende citerat det fjärde övervägandet i denna förordning.
31 De har konstaterat att nämnda förordning uttryckligen reglerar undantag från beaktandet av det geografiska territoriet, såsom placeringen av proviant till fartyg och luftfartyg i lager som är underställda tullkontroll, avsändandet av produkter till territorier som, trots att de utgör en del av en medlemsstats geografiska territorium, ingår i tredje lands tullterritorium, eller som i fallet med kommunen Livigno som ligger i Italien men åtnjuter ett särskilt tullsystem.
32 De har gjort gällande att gemenskapslagstiftaren likaså borde ha antagit en särskild bestämmelse för att det skall vara möjligt att likställa begreppet geografiskt territorium med begreppet tullterritorium. BIRB har i detta hänseende påpekat att om denna lagstiftare hade velat att placering under tullkontroll skulle likställas med att produkten lämnar territoriet skulle den endast ha gjort erhållandet av exportbidrag beroende av tullmyndigheternas mottagande av exportdeklarationen.
33 Kommissionen har klargjort att tolkningen, enligt vilken det krävs att produkterna fysiskt har lämnat gemenskapens geografiska territorium, stöds av artiklarna 10 till 12 i förordning nr 2730/79 liksom av domstolens dom av den 12 december 1985 i mål 276/84, Metelmann (REG 1985, s. 4057). Denna dom gällde en produkt som hade placerats i tullager efter det att tullformaliteterna för export hade fullgjorts och där hade ompaketerats i andra enheter och senare hade lämnat gemenskapens geografiska territorium. Det följer utan minsta tvivel av denna dom att det i artikel 9.1 i nämnda förordning krävs att produkten faktiskt har lämnat gemenskapens geografiska territorium och inte endast att den har placerats i ett tullager.
34 BIRB har för övrigt anfört att det vid den nationella domstolen felaktigt har påståtts att varorna skulle ha placerats i tullager. Det har nämligen inte funnits någon lagerdeklaration. Varorna har endast varit föremål för en exportdeklaration genom exportdokumentet EX69, efter vilken de har placerats under tullkontroll och tillfälligt magasinerats i en spannmålssilo i väntan på ett fartyg.
Domstolens bedömning
35 Det skall för det första påpekas att det villkor som föreskrivs i artikel 9.1 i förordning nr 2730/79, vilket gäller att varorna skall lämna gemenskapens geografiska territorium, hänvisar till ett fysiskt begrepp och inte till det juridiska begreppet tullterritorium.
36 Denna tolkning stöds av fjärde skälet i förordning nr 2730/79, där det klargörs att begreppet geografiskt territorium har använts för att uppnå en enhetlig tolkning av uttrycket export från gemenskapen.
37 Det är för övrigt endast denna tolkning som ger de olika specificeringarna i artikel 9.2 och i femte skälet i nämnda förordning en mening vad gäller de olika omständigheter som inte både omfattas av begreppen geografiskt territorium och tullterritorium.
38 Det skall för det andra understrykas att placeringen av varor under tullkontroll inte kan likställas med att de lämnar gemenskapens geografiska territorium. Annars skulle inte villkoret som föreskrivits i detta hänseende i artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 ha något existensberättigande och exportbidragen skulle kunna erhållas när exportformaliteterna har fullgjorts i den mening som avses i denna förordning.
39 Denna tolkning av artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 bekräftas av artikel 26 i densamma som särskilt gäller produkter för proviant och där det uttryckligen föreskrivs under vilka särskilda omständigheter placeringen av sådana produkter i lokaler som är underställda tullkontroll gör det tillåtet att i förväg betala ut exportbidragen.
40 Den ovannämnda domen i målet Irland mot kommissionen motsäger inte denna tolkning. Det är viktigt att notera att målet som gav upphov till denna dom hade som bakgrund de särskilda förhållanden för maritima omlastningsuppdrag som blev nödvändiga under vissa omständigheter och angående vilka gemenskapens transitkommitté i ett yttrande från 1973 klargjorde uttrycket att lämna gemenskapens geografiska territorium.
41 Såvitt frågan om varornas placering i tullager är relevant i målet vid den nationella domstolen, som det har beskrivits av den hänskjutande domstolen, skall det för det tredje erinras om att de tillämpliga bestämmelserna för exportbidrag vid tiden för händelserna i målet vid den nationella domstolen föreskriver två skilda system. Exportören kan exportera direkt i enlighet med förordning nr 2730/79 eller exportera varorna först efter en föregående lagring i tullager i enlighet med artikel 5 i förordning nr 565/80.
42 Om exportören vill erhålla bidrag för direktexport måste han lämna en exportdeklaration och placera varorna under tullkontroll där de kan stanna i maximalt 60 dagar. Om exportören vill erhålla utbetalning i förväg av bidraget för varor som tidigare lagrats måste han lämna en betalningsdeklaration och placera varorna i tullager där de kan stanna maximalt 6 månader, och exportören måste fullgöra exportformaliteterna inom denna tid och exportera varorna inom de följande 60 dagarna.
43 Vid en jämförelse av de bestämmelser som är tillämpliga på dessa två system framgår att den exportör som har fullgjort tullformaliteterna för export i den mening som avses i förordning nr 2730/79 definitivt har åtagit sig att exportera varorna inom 60 dagar från dagen för mottagandet av exportdeklarationen och kan därefter inte längre välja att omfattas av det system med förskottsbetalning av bidrag efter lagring av varor i tullager som föreskrivs i förordning nr 565/80.
44 En placering i tullager för att komma i åtnjutande av förskottsbetalning av bidrag såsom föreskrivs i artikel 5 i förordning nr 565/80 kan således endast ske i ett tidigare skede än då tullformaliteterna för export har fullgjorts och om en betalningsdeklaration har lämnats in.
45 Av detta följer att den tolkning av artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 som har föreslagits av Lalemant, enligt vilken villkoret att varan skall ha lämnat gemenskapens geografiska territorium skulle ha uppfyllts genom att den placerats i tullager, är uppenbart ogrundad.
46 Av vad ovan anförts följer att artikel 9.1 i förordning nr 2730/79 skall tolkas på så sätt att uttrycket gemenskapens geografiska territorium hänvisar till ett fysiskt begrepp och att villkoret enligt vilket produkten för vilken man har sökt exportbidrag måste ha lämnat gemenskapens geografiska territorium inte är uppfyllt vare sig genom att produkten placeras under tullkontroll eller genom att den placeras i tullager.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
47 De kostnader som har förorsakats den italienska regeringen och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
följande beslut:
Artikel 9.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3826/85 av den 23 december 1985 skall tolkas på så sätt att uttrycket gemenskapens geografiska territorium hänvisar till ett fysiskt begrepp och att villkoret enligt vilket produkten för vilken man har sökt exportbidrag måste ha lämnat gemenskapens geografiska territorium inte är uppfyllt vare sig genom att produkten placeras under tullkontroll eller genom att den placeras i tullager.