62012CC0302
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 5 september 2013 (
1
)
Mål C‑302/12
X
mot
Minister van Financiën
(begäran om förhandsavgörande från Hoge Raad der Nederlanden (Nederländerna))
”Skatterätt — Registreringsskatt för motorfordon — Etableringsfrihet — Direktiv 83/182/EWG — Bostad och stadigvarande användning av ett fordon i två medlemsstater”
I – Inledning
1.
Förevarande begäran om förhandsavgörande avser återigen den nederländska skatten på personbilar och motorcyklar, vilken har sysselsatt domstolen ett flertal gånger de senaste åren. (
2
)
2.
Denna nederländska registreringsskatt för motorfordon har i förevarande mål påförts en unionsmedborgare som är bosatt både i Nederländerna och i Belgien och som använder fordonet i båda medlemsstaterna. Båda medlemsstaterna gör därför anspråk på sina respektive registreringsskatter för motorfordon. I förevarande mål ska det följaktligen klargöras i vilken utsträckning detta dubbla påförande av registreringsskatt för motorfordon är förenligt med unionsrätten.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Unionslagstiftningen
3.
I artikel 1.1 i rådets direktiv 83/182/EEG av den 28 mars 1983 om skattebefrielser inom gemenskapen för vissa transportmedel som tillfälligt införs från en annan medlemsstat (
3
) (nedan kallat direktiv 83/182), som har rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall, på de villkor som fastställs nedan, undanta tillfällig införsel från en annan medlemsstat av motordrivna fordon ... från
—
omsättningsskatt, punktskatter och övriga konsumtionsskatter,
—
de skatter som är förtecknade i bilagan till detta direktiv.”
4.
De enskilda skattebefrielserna för privata fordon regleras i artiklarna 3–5 i direktiv 83/182 och i dessa bestämmelser hänvisas till den normala hemvisten för den privatperson som inför fordonet eller användaren.
5.
En persons normala hemvist definieras i artikel 7.1 i direktiv 83/182 i relevanta delar enligt följande:
”1.   I detta direktiv avses med normal hemvist den plats där en person stadigvarande vistas, det vill säga minst 185 dygn under ett kalenderår på grund av personlig och yrkesmässig anknytning eller, när det gäller en person utan yrkesmässig anknytning, på grund av personlig anknytning som visar på nära samband mellan personen och platsen.
…”
B – Nationell lagstiftning
6.
I Nederländerna togs för det här aktuella året ut skatt på personbilar och motorcyklar i enlighet med 1992 års lag om skatt på personbilar och motorcyklar (medan kallad fordonsskatten).
7.
Såsom domstolen redan har erfarit i andra mål, (
4
) uppkommer denna fordonsskatt när personbilar och motorcyklar registreras i det nederländska fordonsregistret, samt första gången en personbil eller motorcykel som faktiskt står till förfogande för en i Nederländerna bosatt fysisk person eller en där etablerad juridisk person tas i bruk på allmän väg i Nederländerna, oavsett om ifrågavarande fordon är registrerat i Nederländerna eller inte.
III – Målet vid den nationella domstolen och förfarandet vid domstolen
8.
Målet vid den nationella domstolen avser ett beslut om fordonsskatt riktat mot X med avseende på ett fordon som förvärvades och registrerades i Belgien år 2004.
9.
X är belgisk medborgare och har bostäder både i Nederländerna och i Belgien, i vilka hon bor omväxlande hela året. Dessutom arbetar hon som specialisttandläkare i ortodonti i Nederländerna.
10.
Den nederländska skattemyndigheten slog år 2006 fast att X hade sin hemvist i Nederländerna och använde en personbil på allmän väg i Nederländerna som enbart var registrerad i Belgien. Myndigheten påförde därför X fordonsskatt med 17315 euro. X hade redan betalat belgisk skatt med 4957 euro vid registreringen av hennes fordon i det belgiska fordonsregistret.
11.
X har vid de nederländska myndigheterna och domstolarna motsatt sig att fordonsskatt påfördes. Hoge Raad der Nederlanden, vid vilken målet numera är anhängigt, utgår mot bakgrund av de faktiska omständigheterna i målet från att X har hemvist i såväl Nederländerna som i Belgien och stadigvarande använder fordonet i båda medlemsstaterna. Mot denna bakgrund har nämnda domstol hänskjutit följande frågor till EU-domstolen med stöd av artikel 267 FEUF:
”1.   Är två medlemsstaters utövande av beskattningsrätten, särskilt uttag av registreringsavgift för ett motorfordon, obegränsad i en situation när en unionsmedborgare enligt dessa två medlemsstaters nationella lagstiftning anses vara bosatt i båda medlemsstaterna och då unionsmedborgaren faktiskt och stadigvarande använder ett fordon som vederbörande äger för transport i båda medlemsstaterna?
2.   Om svaret på den första frågan är nekande: kan proportionalitetsprincipen ha en korrigerande verkan vid uttag av registreringsavgifter i ett fall sådant som detta och om så är fallet, innebär det att en av medlemsstaterna eller båda är skyldiga att begränsa sitt utövande av beskattningsrätten och på vilket sätt ska denna begränsning i så fall utformas?”
12.
X, Republiken Grekland, Konungariket Nederländerna och kommissionen har yttrat sig skriftligen i förfarandet vid domstolen.
IV – Rättslig bedömning
13.
Hoge Raad har i huvudsak ställt de båda frågorna för att få klarhet i huruvida unionsrätten utgör hinder för att registreringsskatt påförs för motorfordon på grund av att fordonet tas i bruk när en unionsmedborgare på grund av nationella bestämmelser anses vara bosatt i två medlemsstater och stadigvarande använder fordonet, som redan har registrerats och beskattats i en annan medlemsstat, i båda medlemsstaterna.
14.
Trots att tolkningsfrågorna inte innehåller någon hänvisning till vilka unionsrättsliga bestämmelser tolkningen gäller, framgår det av motiveringen till beslutet att begära förhandsavgörande att det för den hänskjutande domstolen är fråga om en tolkning av primärrätten (se nedan under 2). Jag anser emellertid, i likhet med kommissionen, att domstolen även ska pröva tolkningen av direktiv 83/182 (se nedan under 1), för att kunna ge Hoge Raad ett ändamålsenligt svar. (
5
)
1. Skattebefrielse enligt direktiv 83/182
15.
Jag ska inledningsvis pröva huruvida X ändå kan åtnjuta skattebefrielse enligt direktiv 83/182 med avseende på den nederländska fordonsskatten.
a) Tillämpningsområde
16.
För detta krävs först och främst att direktiv 83/182 överhuvudtaget är tillämpligt på en registreringsskatt för motorfordon såsom den nederländska fordonsskatten i förevarande mål.
17.
Enligt artikel 1.1 är direktivet tillämpligt på omsättningsskatt, punktskatter och övriga konsumtionsskatter samt på de skatter som är förtecknade i bilagan till direktivet, varvid den unionsrättsligt reglerade mervärdesskatten enligt artikel 2.2 i direktiv 91/680/EEG (
6
) inte omfattas.
18.
För Konungariket Nederländerna anges i bilagan endast Motorrijtuigenbelasting enligt lagen om fordonsbeskattning (Wet op de motorrijtuigenbelasting) av den 21 juli 1966, vilken utgör en årligen påförd fordonsskatt som inte är identisk med den här aktuella fordonsskatten. (
7
)
19.
Medan den här aktuella fordonsskatten redan av den anledningen att den enbart omfattar motorfordon och således inte har någon allmän giltighet inte kan anses utgöra någon omsättningsskatt i unionsrättslig mening, (
8
) skulle den emellertid kunna utgöra en punktskatt eller en annan konsumtionsskatt i den mening som avses i artikel 1.1 i direktiv 83/182.
20.
Tyvärr är dessa begrepp inte definierade, vare sig i direktivet eller i domstolens hittillsvarande praxis.
21.
I samband med direktiv 83/182 kan begreppet konsumtionsskatt inte tolkas så, att det enbart omfattar skatter med avseende på varor som ska konsumeras omedelbart, det vill säga icke varaktiga konsumtionsvaror. (
9
) Direktivet är uteslutande tillämpligt på transportmedel som kan användas stadigvarande. Vad gäller konsumtionsskatter i den mening som avses i artikel 1.1 i direktiv 83/182 är det således fråga om en allmän beskattning av fordonet som påförs vid införseln och i princip även kan innefatta en registreringsskatt för motorfordon. (
10
)
22.
I samband med frågan i vilken utsträckning en sådan skatt kan anses utgöra en konsumtionsskatt i den mening som avses i artikel 1.1 i direktiv 83/182 ska det emellertid göras skillnad mellan de olika uppkomstrekvisiten för en registreringsskatt för motorfordon. Den här aktuella fordonsskatten omfattar nämligen dels registreringen av ett fordon i fordonsregistret dels när det tas i bruk på allmän väg i Nederländerna utan att registreras inom landet. I den mån en registreringsskatt för motorfordon är knuten till att ett fordon tas i bruk på de inhemska vägarna inträder emellertid den beskattningsgrundande händelsen vid användningen av fordonet när gränsen överskrids. I en sådan situation utgör beskattningen således en omedelbar följd av införseln av fordonet.
23.
Domstolen har således i två fördragsbrottsförfaranden, vilka avsåg påförandet av en registreringsskatt för motorfordon vid användning av ett fordon som var registrerat i en annan medlemsstat, slagit fast att skyldigheterna enligt direktiv 83/182 åsidosatts. (
11
) För ett fastställande av ett sådant åsidosättande krävs emellertid att direktiv 83/182 är tillämpligt på registreringsskatt för motorfordon som grundas på användningen av vägnätet. Dessutom delade domstolen i ett annat fördragsbrottsförfarande inte generaladvokatens uppfattning, att en konsumtionsskatt är av annat slag än en registreringsskatt för fordon. (
12
)
24.
En tillämpning av direktiv 83/182 på registreringsskatter för motorfordon som tas ut när ett fordon tas i bruk strider inte heller mot domstolens praxis beträffande det samtidigt antagna direktiv 83/183/EEG. (
13
) Såsom domstolen har konstaterat omfattar artikel 1.1 i nämnda direktiv, som är tillämpligt även på omsättningsskatt, punktskatter och övriga konsumtionsskatter, inte skatter som är kopplade till själva införseln, utan enbart sådana som påförs på grund av registreringen eller användningen av fordonet. (
14
) Det följer emellertid av artikel 1.2 i direktiv 83/183/EEG – enligt vilken avgifter för användning av egendom, bland annat avgifter för registrering av motorfordon, uttryckligen är undantagna från direktivets tillämpningsområde – att begreppet konsumtionsskatter i princip även kan omfatta registreringsskatter för motorfordon. Domstolens restriktiva synsätt vid definieringen av konsumtionsskatter i den mening som avses i direktiv 83/183/EEG skulle således enbart kunna grundas på att artikel 1.1 i nämnda direktiv uttryckligen endast omfattar konsumtionsskatter som ”normalt” påförs vid införsel. Registreringsskatter för motorfordon tas emellertid inte alls ut i samtliga medlemsstater. (
15
)
25.
Slutligen framgår det inte av förarbetena att begreppet konsumtionsskatt i den mening som avses i artikel 1.1 i direktiv 83/183 inte kan omfatta registreringsskatter för motorfordon i den mån de är kopplade till att ett fordon tas i bruk på det inhemska vägnätet. I sitt förslag hade kommissionen visserligen i början uttryckligen utsträckt tillämpningsområdet till registreringsskatter för motorfordon, (
16
) utan att detta togs över i det antagna direktivet. Denna omständighet kan emellertid tolkas så, att rådet på den tiden inte ansåg att den klassiska registreringsskatten för motorfordon skulle omfattas. I ett annat förslag från kommissionen betecknas registreringsskatter dessutom uttryckligen som konsumtionsskatter i artikel 1.1 och 1.2. (
17
)
26.
En registreringsskatt för motorfordon som den här aktuella nederländska fordonsskatten utgör således en konsumtionsskatt enligt artikel 1.1 i direktiv 83/182 såvitt beskattningen avser användningen av det inhemska vägnätet.
b) Villkor för skattebefrielse
27.
Jag ska dessutom pröva huruvida X i ett fall som det förevarande kan åtnjuta en i direktiv 83/182 föreskriven skattebefrielse.
28.
Enligt direktiv 83/182 krävs för samtliga skattebefrielser för privata fordon, vilka regleras i artiklarna 3–5 i nämnda direktiv, att den person som för in fordonet är bosatt i en annan medlemsstat än den dit den temporära införseln sker. (
18
) I förevarande mål krävs det således att X är bosatt utanför Nederländerna för att någon av dessa skattebefrielser ska kunna vara tillämplig.
29.
Enligt den hänskjutande domstolens konstateranden avseende de faktiska omständigheterna är X emellertid bosatt såväl i Nederländerna som i Belgien. För att den här aktuella fordonsskatten ska kunna påföras när fordonet tas i bruk, utgör det till och med ett krav att personen har hemvist i Nederländerna.
30.
Dessa konstateranden enligt nationell rätt avseende den här aktuella fordonsskatten är emellertid inte utslagsgivande vad gäller den normala hemvist som är avgörande för skattebefrielserna enligt direktiv 83/182. I detta avseende ska det framhållas att det enbart kan föreligga en enda normal hemvist i den mening som avses i artikel 83/182. Denna har definierats på ett enhetligt sätt i hela unionen (
19
) genom artikel 7.1 i direktiv 83/182. Detta framgår dels av själva definitionen av normal hemvist i artikel 7.1 och dels av artikel 9.3 andra stycket i direktiv 83/182 som ”[f]ör att undvika dubbelbeskattning” utgör hinder för att en person anses ha två bosättningsorter, vilket en tillämpning av specialbestämmelser till förmån för Konungariket Danmark skulle kunna medföra. Det förhållandet att det enbart kan föreligga en bosättningsort i den mening som avses i direktivet överensstämmer för övrigt enligt första och andra skälen med ändamålet med direktiv 83/182, nämligen att undanröja hinder för den fria rörligheten på grund av beskattningsregler. Såsom domstolen redan har uppgett syftar således den normala hemvisten i den mening som avses i direktivet till att avgränsa medlemsstaternas beskattningsrätt. (
20
)
31.
Trots att X således i fråga om den här aktuella fordonsskatten enligt nationell rätt även är bosatt i Nederländerna, ska det med avseende på frågan huruvida hon kan åtnjuta skattebefrielse enligt direktiv 83/182 prövas huruvida hennes normala hemvist i den mening som avses i artikel 7.1 är belägen utanför Nederländerna.
32.
Vid denna prövning ska den hänskjutande domstolen göra en avvägning mellan samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet, mot bakgrund av de kriterier som fastslagits i domstolens praxis. (
21
) Vid fastställandet av en persons normala hemvist ska hänsyn således tas såväl till den berörda personens yrkesmässiga och personliga anknytning till en viss plats som till hur länge denna anknytning har funnits. (
22
)
33.
Om den hänskjutande domstolen mot denna bakgrund slår fast att X hade sin normala hemvist i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 83/182 i Nederländerna, är skattebefrielse enligt detta direktiv utesluten. Om detta inte är fallet ska den hänskjutande domstolen pröva de aktuella övriga villkoren för skattebefrielse i artiklarna 3–5 i direktivet, varvid X i förekommande fall direkt kan åberopa direktivet. (
23
)
c) Slutsats i denna del
34.
Således ska tolkningsfrågan i ett första steg besvaras så, att unionsrätten utgör hinder för att registreringsskatt för motorfordon påförs på grund av att ett fordon tas i bruk i en situation i vilken en unionsmedborgare på grund av nationella bestämmelser anses vara bosatt i två medlemsstater och stadigvarande använder fordonet, som redan har registrerats och beskattats i en annan medlemsstat, i båda medlemsstaterna om denne inte har sin normala hemvist i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 83/182 inom landet och de ytterligare villkor som uppställs för skattebefrielse enligt direktiv 83/182 är uppfyllda.
2. Primärrätten
35.
Om det skulle stå fast att villkoren för skattebefrielse enligt direktiv 83/182 inte är uppfyllda eller enbart till viss del medför en befrielse (
24
) i målet vid den nationella domstolen, uppkommer i unionsrättsligt hänseende vidare frågan huruvida Konungariket Nederländerna hade rätt att påföra den här aktuella fordonsskatten trots att X redan hade betalat registreringsskatt i Belgien.
36.
Visserligen ankommer beskattningen av motorfordon i princip på medlemsstaterna, men dessa är emellertid skyldiga att beakta unionens primärrätt. (
25
) Vad gäller medlemsstaternas bundenhet av primärrätten föreligger det en ganska omfattande praxis från domstolen, framför allt i form av beslut.
37.
Enligt fast rättspraxis strider det för det första inte mot artikel 90 EG (nu artikel 110 FEUF) att en medlemsstat fastställer att någon är bosatt inom landet och påför en registreringsskatt för motorfordon, oberoende av om en liknande registreringsavgift redan har betalats i en annan medlemsstat. (
26
)
38.
Domstolen har emellertid redan tidigare upprepade gånger slagit fast att medlemsstaterna har åsidosatt de grundläggande friheterna när registreringsskatter för motorfordon påförts. (
27
) Jag ska således nedan pröva huruvida påförandet av en skatt som den här aktuella nederländska fordonsskatten strider mot en grundläggande frihet om den aktuella personen redan har erlagt registreringsskatt i en annan medlemsstat.
39.
Eftersom påförandet av den aktuella fordonsskatten har samband med att X utövar en självständig verksamhet som specialisttandläkare i ortodonti i Nederländerna, ska jag genomföra denna prövning mot bakgrund av etableringsfriheten i artikel 43 EG (nu artikel 49 FEUF).
a) Inskränkning
40.
I artikel 43 EG förbjuds inskränkningar för medborgare i en medlemsstat att fritt etablera sig på en annan medlemsstats territorium. Enligt andra stycket i denna bestämmelse omfattar etableringsfriheten utövande av verksamhet som egenföretagare. Således omfattas X såsom belgisk medborgare av etableringsfriheten vid utövandet av hennes verksamhet som specialisttandläkare i ortodonti i Nederländerna.
41.
I princip kan sådana åtgärder som innebär att utövandet av etableringsfriheten förbjuds, försvåras eller blir mindre attraktivt betraktas som en inskränkning av etableringsfriheten. (
28
) Den omständigheten att X måste betala den här aktuella fordonsskatten på grund av att hon använder det nederländska vägnätet utgör i princip en sådan inskränkning.
42.
Domstolen har emellertid särskilt beträffande den fria rörligheten för arbetstagare i artikel 39 EG upprepade gånger slagit fast att en överföring av verksamhet till en annan medlemsstat inte måste vara neutral i beskattningshänseende. En eventuell nackdel – i förhållande till situationen för arbetstagaren vid utövandet av dennes verksamhet före nämnda överföring – strider i princip inte mot bestämmelserna i artikel 39 EG, om det inte kan fastställas någon inskränkning i förhållande till dem som sedan tidigare har varit skattskyldiga där. (
29
) Således kan en inskränkning i beskattningshänseende i den mottagande medlemsstaten antas föreligga endast om det föreligger en diskriminering jämfört med en likvärdig rent nationell situation. Eftersom artiklarna 39 EG och 43 EG säkerställer samma rättsliga skydd, (
30
) gäller detta även för den här tillämpliga etableringsfriheten.
43.
Enligt fast rättspraxis kan en medlemsstat således ta ut en registreringsskatt på ett fordon som registrerats i en annan medlemsstat när fordonet är avsett att, huvudsakligen, användas stadigvarande i den förstnämnda medlemsstaten eller när det faktiskt används på detta sätt. (
31
) Medan detta i äldre rättspraxis betraktades som en motivering för en inskränkning av en grundläggande frihet, (
32
) har domstolen på senare tid klargjort att diskriminering inte föreligger i en sådan situation, eftersom någon olikhet i behandlingen inte förekommer. Alla personer som stadigvarande använder ett fordon inom landet, med eller utan inhemsk registrering, behandlas nämligen lika. (
33
)
44.
Mot denna bakgrund utgör påförandet av den här aktuella fordonsskatten inte någon inskränkning av X:s etableringsfrihet om hon, såsom nationella domstolen (
34
) har konstaterat, använder sitt fordon stadigvarande i Nederländerna. Eftersom X:s användning av fordonet inte heller är tidsmässigt begränsad genom ett hyresavtal, (
35
) behandlas hon således precis på samma sätt som personer som på grundval av en inhemsk registrering stadigvarande använder ett fordon i Nederländerna.
45.
Den hänskjutande domstolens bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken X även stadigvarande använder sitt fordon i Belgien, motsäger inte detta. Enligt rättspraxis föreligger det inte någon tvingande anknytning mellan en persons hemvist och platsen för den stadigvarande användningen. (
36
) Således innebär en huvudsaklig stadigvarande användning i en medlemsstat inte heller att användningen uteslutande och oavbrutet äger rum där. Domstolen har exempelvis även godtagit en huvudsaklig stadigvarande användning i en medlemsstat om den aktuella personen på vardagar använder fordonet för transport till arbetsplatsen i en annan medlemsstat och således även använder vägnätet där. (
37
)
46.
Slutligen medför proportionalitetsprincipen inte något hinder för att två medlemsstater, såsom är fallet i förevarande mål, tar ut registreringsskatt för motorfordon. Om det nämligen kan fastställas att det föreligger en i huvudsak stadigvarande användning inom landet utan tidsmässig begränsning så ska proportionalitetsprincipen, tvärtemot den uppfattning som den hänskjutande domstolen har gett uttryck för i begäran om förhandsavgörande, inte beaktas. Enligt rättspraxis är detta nämligen enbart fallet om påförandet av skatten kräver en motivering, eftersom fordonet inte i huvudsak ska användas stadigvarande inom landet (
38
) eller för att användningen är tidsmässigt begränsad. (
39
) Om det däremot är fråga om stadigvarande användning utan tidsmässig begränsning föreligger, såsom visats ovan, (
40
) inte någon begränsning, eftersom någon olikhet i behandlingen inte förekommer, vilket innebär att skatten inte ska prövas i förhållande till proportionalitetsprincipen.
47.
Dessa i rättspraxis uppställda villkor beträffande frågan huruvida registreringsskatter för motorfordon är förenliga med de grundläggande friheterna kan medföra att en unionsmedborgare påförs registreringsskatt för motorfordon två gånger. Till exempel är det i förevarande mål möjligt att X, utöver den skatt som hon har erlagt i Belgien på grund av registreringen, även är skyldig att betala skatt i Nederländerna på grund av användningen av det nederländska vägnätet, särskilt om hon har sin normala hemvist där i den mening som avses i direktiv 83/182.
48.
Förutom att en sådan dubbelbeskattning skulle kunna vara motiverad mot bakgrund av den dubbla användningen av de nationella vägnäten, överensstämmer det med fast rättspraxis att de nackdelar som kan följa av att olika medlemsstater utövar sina respektive beskattningsbefogenheter parallellt inte utgör några enligt EG‑fördraget otillåtna restriktioner så länge de inte är diskriminerande. (
41
) Mot denna bakgrund är till och med juridisk dubbelbeskattning, det vill säga när två medlemsstater beskattar samma transaktion, i princip förenlig med de grundläggande friheterna. (
42
) I än högre grad måste det mot denna bakgrund föreligga en beskattningsrätt för medlemsstaterna som enbart medför en dubbelbeskattning i ekonomiskt hänseende, i förevarande mål för användningen av fordonet, genom två olika medlemsstater. Förevarande mål avser inte dubbelbeskattning i juridisk bemärkelse, eftersom skatten i Nederländerna påförs på grund av användningen av det nederländska vägnätet, medan skatten i Belgien påförs på grund av registreringen där.
49.
Enligt unionsrätten erbjuds genom direktiv 83/182, såsom redan har konstaterats emellertid en viss begränsning av den dubbelbeskattning som uppkommer genom registreringsskatt för motorfordon. (
43
) I den mån fordonet registreras i den medlemsstat där den berörda personen har sin normala hemvist kan beskattning på grund av att fordonet tas i bruk i en annan medlemsstat normalt sett antas utesluten mot bakgrund av skattebefrielserna i detta direktiv.
50.
Mot denna bakgrund innebär den omständigheten att den här aktuella fordonsskatten påförs X inte att den etableringsrätt inskränks som hon är garanterad enligt artikel 43 EG.
b) Slutsats i denna del
51.
I en situation som den i målet vid den nationella domstolen utgör primärrätten således inte hinder för att en medlemsstat påför en skatt som den här aktuella fordonsskatten, trots att den skattskyldige redan har erlagt registreringsskatt i en annan medlemsstat.
V – Förslag till avgörande
52.
Således föreslår jag att domstolen ska besvara de tolkningsfrågor som Hoge Raad der Nederlanden ställt enligt följande:
I en situation i vilken en unionsmedborgare anses vara bosatt i två medlemsstater och stadigvarande använder ett motorfordon, som redan har registrerats och beskattats i en annan medlemsstat, i båda medlemsstaterna utgör unionsrätten hinder för att registreringsskatt för motorfordon påförs på grund av att fordonet tas i bruk, endast om unionsmedborgaren inte har sin normala hemvist, i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 83/182, inom landet och de ytterligare villkor som uppställs för skattebefrielse enligt direktiv 83/182 är uppfyllda.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Se målen C‑114/11 (Notermans-Boddenberg), C‑578/10–C‑580/10 (van Putten), C‑91/10 (VAV-Autovermietung), C‑42/08 (Ilhan) och C‑242/05 (van de Coevering).
(
3
)	EGT L 105, s. 59; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 112.
(
4
)	Se dom av den 26 april 2012 i de förenade målen C‑578/10–C‑580/10, van Putten, punkt 6.
(
5
)	Vad gäller domstolens behörighet i detta avseende, se dom av den 20 mars 1986 i mål 35/85, Tissier (REG 1986, s. 1207), punkt 9, och av den 30 maj 2013 i mål C‑342/12, Worten, punkt 30.
(
6
)	Rådets direktiv 91/680/EEG av den 16 december 1991 med tillägg till det gemensamma systemet för mervärdesskatt och med ändring av direktiv 77/388/EEG med sikte på avskaffandet av fiskala gränser (EGT L 376, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 33).
(
7
)	Se dom av den 20 september 2007 i mål C-297/05, kommissionen mot Nederländerna (REG 2007, s. I-7467), punkt 12.
(
8
)	Se mitt förslag till avgörande av den 5 september 2013, i mål C‑385/12, Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, punkt 112 och följande punkter, beträffande artikel 401 i direktiv 2006/112/EG.
(
9
)	Se, för ett liknande resonemang, emellertid generaladvokaten Mischos förslag till avgörande av den 27 april 1989 i de förenade målen 93/88 och 94/88, Wisselink m.fl. (REG 1989, s. 2671), punkt 43 och följande punkter.
(
10
)	Se, för ett liknande resonemang, generaladvokaten Stix-Hackls förslag till avgörande av den 4 mars 2004 i mål C-365/02, Lindfors (REG 2004, s. I-7183), punkt 56.
(
11
)	Se dom av den 7 juni 2007 i mål C-156/04, kommissionen mot Grekland (REG 2007, s. I-4129), och av den 4 juni 2009 i mål C-144/08, kommissionen mot Finland (REG 2009, s. I-97*).
(
12
)	Se generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande av den 20 januari 2005 i mål C-464/02, kommissionen mot Danmark (REG 2005, s. I-7929), punkt 43, och dom av den 15 september 2005 i mål C-464/02, kommissionen mot Danmark (REG 2005, s. I-7929), punkt 75 och följande punkter.
(
13
)	Rådets direktiv 83/183/EEG av den 28 mars 1983 om skattebefrielse på permanent införsel från en medlemsstat av personlig egendom (EGT L 105, s. 64; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 117).
(
14
)	Se, bland annat, dom av den 29 april 2004 i mål C-387/01, Weigel (REG 2004, s. I-4981), punkt 47, och av den 26 april 2007 i mål C-392/05, Alevizos (REG 2007, s. I-3505), punkt 49. Se även mitt förslag till avgörande av den 25 januari 2007 i mål C-392/05, Alevizos (REG 2007, s. I-3505), punkterna 50–56 och där angiven rättspraxis.
(
15
)	Se meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén av den 14 december 2012: Att stärka den inre marknaden genom att undanröja gränsöverskridande skattehinder för personbilar, COM(2012) 756 final, s. 5.
(
16
)	Artikel 1 i kommissionens förslag av den 30 oktober 1975 till ett direktiv om skattebefrielser inom gemenskapen för vissa transportmedel som tillfälligt införs från en annan medlemsstat (EGT C 267, s. 8).
(
17
)	Artikel 1.1 och 1.2 i kommissionens förslag av den 10 februari 1998 till rådets direktiv om skattebehandling av privata motorfordon vid permanent införsel till en annan medlemsstat i samband med byte av hemvist eller vid tillfälligt bruk i en annan medlemsstat än den där de är registrerade (EGT C 108, s. 75).
(
18
)	Se närmare artikel 3 a led aa, artikel 4.1 a led aa och artikel 5.1 a och b i direktiv 83/182.
(
19
)	Se dom av den 2 augusti 1993 i mål C-9/92, kommissionen mot Grekland (REG 1993, s. I-4467), punkt 8.
(
20
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 april 1991 i mål C-297/89, Ryborg (REG 1991, s. I-1943), punkterna 13-16.
(
21
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 11), punkt 46.
(
22
)	Se närmare domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 11), punkt 45 och där angiven rättspraxis.
(
23
)	Se dom av den 29 maj 1997 i mål C-389/95, Klattner (REG 1997, s. I-2719), punkt 35, beträffande artikel 3 i direktiv 83/182.
(
24
)	Se närmare inledningen till artikel 3 och artikel 4.2 i direktiv 83/182.
(
25
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 april 2012 i de förenade målen C‑578/10–C‑580/10, van Putten, punkt 37 och där angiven rättspraxis.
(
26
)	Domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 11), punkt 85 och där angiven rättspraxis.
(
27
)	Se, senast, beslut av den 29 september 2010 i mål C‑91/10, VAV-Autovermietung (REU 2010, s. I‑116*).
(
28
)	Se dom av den 7 mars 2013 i mål C‑577/11, DKV Belgium, punkt 31 och där angiven rättspraxis.
(
29
)	Se, bland annat, dom av den 29 april 2004 i mål C-387/01, Weigel (REG 2004, s. I-4981), punkt 55, av den 26 april 2007 i mål C-392/05, Alevizos (REG 2007, s. I-3505), punkt 76, och av den 15 september 2011 i mål C‑240/10, Schulz-Delzers och Schulz (REU 2011, s. I‑8531), punkt 42.
(
30
)	Se dom av den 5 februari 1991 i mål C-363/89, Roux (REG 1991, s. I-273), punkt 23, beträffande artiklarna 48 och 52 EEG.
(
31
)	Domen i de förenade målen van Putten (ovan fotnot 4), punkt 46 och där angiven rättspraxis.
(
32
)	Se dom av den 15 december 2005 i de förenade målen C-151/04 och C-152/04, Nadin och Nadin-Lux (REG 2005, s. I-11203), punkt 41, och av den 23 februari 2006 i mål C-232/03, kommissionen mot Finland (REG 2006, s. I-27*), punkterna 44–47, samt beslut av den 27 juni 2006 i mål C-242/05, van de Coevering (REG 2006, s. I-5843), punkterna 21–24.
(
33
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i de förenade målen van Putten (ovan fotnot 4), punkt 50, och beslut av den 27 april 2012 i mål C‑114/11, Notermans-Boddenberg, punkt 27. Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 september 2005 i mål C-464/02, kommissionen mot Danmark (REG 2005, s. I-7929), punkt 78.
(
34
)	Se domen i de förenade målen, Nadin och Nadin-Lux (ovan fotnot 32), punkt 42.
(
35
)	Se i detta avseende beslut av den 29 september 2010 i mål C‑91/10, VAV-Autovermietung (REU 2010, s. I‑116*), punkt 19 och där angiven rättspraxis.
(
36
)	Se i detta hänseende domen i de förenade målen, Nadin och Nadin-Lux (ovan fotnot 32), domen i målet kommissionen mot Finland (ovan fotnot 32), samt beslut av den 24 oktober 2008 i mål C-364/08, Vandermeir (REG 2008, s. I-8087).
(
37
)	Se beslut av den 27 april 2012 i mål C‑114/11, Notermans-Boddenberg, punkterna 29 och 30.
(
38
)	Se beslut av den 27 juni 2006 i mål C-242/05, van de Coevering (REG 2006, s. I-5843), punkterna 26 och 27.
(
39
)	Se beslut av den 22 maj 2008 i mål C-42/08, Ilhan (REG 2008, s. I-83*), punkterna 18 och 19.
(
40
)	Se ovan punkterna 43 och 44.
(
41
)	Se, bland annat, dom av den 8 december 2011 i mål C‑157/10, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (REU 2011, s. I‑13023), punkt 38 och där angiven rättspraxis.
(
42
)	Se dom av den 16 juli 2009 i mål C‑128/08, Damseaux (REU 2009, s. I‑6823), punkterna 26 och 27.
(
43
)	Se ovan punkt 15 och följande punkter.