Preliminär utgåva
TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen)
den 6 maj 2026 (*)
” Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för kläder och accessoarer för män, kvinnor och barn under licens från Pierre Cardin – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 101 FEUF konstateras – Böter – Felaktig rättstillämpning – Obegränsad behörighet ”
I mål T‑87/25,
Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, Herford (Tyskland), företrätt av advokaterna U. Itzen, N. Andree, A. Pliego Selie och S. Prüfer,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av M. Domecq, A. Keidel och I. Naglis, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
sammansatt av ordföranden K. Kowalik-Bańczyk samt domarna R. da Silva Passos (referent) och H. Cassagnabère,
justitiesekreterare: handläggaren I. Kurme,
efter den skriftliga delen av förfarandet,
efter förhandlingen den 11 december 2025,
följande
Dom
1        Sökanden, Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, har med stöd av artikel 263 FEUF yrkat att tribunalen i första hand ska ogiltigförklara artikel 2 första stycket b och artikel 3 i kommissionens beslut C(2024) 8150 final av den 28 november 2024 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (AT.40642 – Pierre Cardin) (nedan kallat det angripna beslutet), och i andra hand ska sätta ner det bötesbelopp som bolaget har ålagts.
Bakgrund till tvisten
2        Till följd av ett klagomål som ingavs den 25 mars 2019 konstaterade Europeiska kommissionen, med stöd av artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 och 102 FEUF] (EGT L 1, 2003, s. 1), i det angripna beslutet att Pierre Cardin Evolution och Société de Gestion Pierre Cardin (nedan kallade Pierre Cardin-bolagen) samt sökanden, under perioden den 1 januari 2008–31 mars 2021 (nedan kallad överträdelseperioden), hade deltagit konkurrensbegränsande samverkan eller samordnade förfaranden avseende saluföringen av produkter av varumärket Pierre Cardin.
3        Sökanden var under överträdelseperioden moderbolag i en företagskoncern (nedan kallad Ahlerskoncernen) och innehade därmed indirekt majoriteten av aktiekapitalet, med rösträtt, i Ahlers AG, inbegripet detta bolags dotterbolag (nedan kallat Ahlers AG). Ahlers AG innehade under nämnda period majoriteten av aktiekapitalet i flera dotterbolag.
4        Ahlerskoncernens huvudsakliga verksamhet bestod under överträdelseperioden av tillverkning och distribution av kläder i Europa, främst under varumärket Pierre Cardin.
5        I slutet av april 2023 ansökte Ahlers AG om att det skulle inledas ett insolvensförfarande, och tillfälliga konkursförvaltare utsågs.
6        Den 15 juli 2023 inleddes ett formellt insolvensförfarande med avseende på Ahlers AG. Kontrollen över de insolventa enheterna överfördes således till konkursförvaltarna. Samma dag sålde konkursförvaltarna Ahlers AG:s kommersiella verksamhet och överförde den oåterkalleligen till en oberoende utomstående investerare.
7        Efter skriftväxling med konkursförvaltarna informerade kommissionen dessa genom skrivelse av den 18 juli 2023 om sin avsikt att inte ålägga förvärvaren av Ahlers AG, såsom ekonomisk efterträdare till Ahlers AG, eventuella böter. Kommissionen angav dock att detta meddelande i detta skede av utredningen inte var formellt och bindande för kommissionen.
8        Den 18 mars 2024 ingav sökanden en begäran om nedsättning av det bötesbelopp som kommissionen i förväg hade underrättat sökanden om. Sökanden åberopade till stöd för denna begäran punkt 35 i riktlinjerna för beräkning av böter som åläggs i enlighet med artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (EUT C 210, 2006, s. 2) och gjorde gällande att bolaget saknade betalningskapacitet.
9        Till följd av denna begäran fann kommissionen, i skälen 508–519 i det angripna beslutet, i huvudsak att den omsättning som skulle beaktas vid beräkningen av det maximala bötesbeloppet enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 var sökandens konsoliderade omsättning för det senaste räkenskapsår som föregick antagandet av det angripna beslutet. Detta räkenskapsår sträckte sig över perioden den 1 december 2022–30 november 2023. Den omsättning som kommissionen beaktade vid beräkningen av det maximala bötesbeloppet omfattade således inte bara sökandens omsättning under denna period, utan även Ahlers AG:s omsättning fram till den 15 juli 2023.
10      I det angripna beslutet angav kommissionen vidare följande i skäl 531:
”På grundval av den bevisning som beskrivs i bilaga I och för att undvika åläggandet av ett bötesbelopp som allvarligt skulle äventyra Ahlers ekonomiska bärkraft, ska det slutliga beloppet av de böter som åläggs [sökanden] sättas ner till 3 500 000 euro, med tillämpning av punkt 35 i riktlinjerna för beräkning av böter. Detta belopp utgör en minskning på cirka 66,09 procent.”
11      Kommissionen fann i artikel 1 i det angripna beslutet att sökanden och Pierre Cardin-bolagen hade överträtt artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet genom att delta i en enda, fortlöpande överträdelse som omfattade hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som bestod i konkurrensbegränsande samverkan eller samordnade förfaranden som hade till syfte att snedvrida konkurrensen på den inre marknaden.
12      I artikel 2 första stycket b i det angripna beslutet ålade kommissionen sökanden böter på 3 500 000 euro, med hänsyn till den konstaterade överträdelsen.
13      Kommissionen besvarade genom en skrivelse bifogad till det angripna beslutet begäran om nedsättning av böterna (se punkt 8 ovan). Kommissionen beslutade dessutom, i artikel 3 i det angripna beslutet, att sökanden kunde betala böterna genom delbetalningar, under förutsättning att bolaget betalade ett belopp på 250 000 euro
inom tre månader från dagen för beslutet. Det återstående beloppet skulle betalas i tre årliga delbetalningar, varav 750 000 euro
senast den 30 juni 2026, 1 000 000 euro
senast den 30 juni 2027 och 1 500 000 euro
senast den 30 juni 2028, inklusive, för var och en av dessa delbetalningar, ränta på de obetalda beloppen för perioden fram till betalningsdagen.
14      Enligt artikel 5 i det angripna beslutet var beslutet endast riktat till sökanden och Pierre Cardin-bolagen. Det var inte riktat till Ahlers AG.
Parternas yrkanden
15      Sökanden yrkar att tribunalen ska
–        i första hand, ogiltigförklara artikel 2 första stycket b och artikel 3 i det angripna beslutet,
–        i andra hand, sätta ned det bötesbelopp som sökanden ålagts, och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
16      Kommissionen yrkar att tribunalen ska
–        i första hand, ogilla talan,
–        i andra hand, fastställa de böter som ålagts sökanden till ett belopp som tribunalen finner lämpligt, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
17      Det ska inledningsvis preciseras att sökanden genom sin talan inte har bestritt kommissionens slutsatser i det angripna beslutet. Enligt dessa utgör sökandens agerande ett åsidosättande av Europeiska unionens konkurrensregler. Sökanden har inte heller bestritt kommissionens bedömning av sökandens bristande betalningskapacitet i den skrivelse som bilagts det angripna beslutet (se punkterna 8 och 13 ovan).
18      Genom förevarande talan har sökanden endast yrkat att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras vad avser det bötesbelopp
som sökanden ålagts enligt artikel 2 första stycket b och artikel 3 i beslutet. Sökanden har därmed yrkat att det angripna beslutet delvis ska ogiltigförklaras. Bolagets andrahandsyrkande avser att tribunalen ska sätta ner bötesbeloppet inom ramen för sin obegränsade behörighet, så att böterna inte överstiger 10 procent
av sökandens omsättning under bolagets senaste hela räkenskapsår före antagandet av det angripna beslutet.
Förstahandsyrkandet
19      Till stöd för sin talan har sökanden åberopat en enda grund, nämligen att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och oriktiga bedömningar och åsidosatte artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 genom att felaktigt tillämpa maxgränsen på 10 procent
av årsomsättningen vid fastställandet av bötesbeloppet. I en första anmärkning har sökanden i huvudsak gjort gällande att kommissionen inte tog hänsyn till att böternas maxgräns på 10 procent
av omsättningen tillämpas individuellt på olika ekonomiska enheter. I en andra anmärkning har sökanden gjort gällande att bolaget inte ingick i samma ekonomiska enhet som Ahlers AG när det angripna beslutet antogs. I en tredje anmärkning har sökanden gjort gällande att kommissionen begick ett fel i det angripna beslutet genom att beakta Ahlers AG:s omsättning vid beräkningen av maxgränsen för de böter som sökanden ålades. I en fjärde anmärkning har sökanden gjort gällande att den rättspraxis som citeras i det angripna beslutet inte stöder kommissionens tillvägagångssätt. Sökanden har i en femte anmärkning gjort gällande att kommissionens tillvägagångssätt leder till ett olämpligt utfall, då ett sådant tillvägagångssätt medför ett oproportionerligt högt bötesbelopp, som inte kan motiveras med behovet av att säkerställa att sanktioner på konkurrensområdet är effektiva.
Den enda grundens fyra första anmärkningar: fel som kommissionen begått genom att dels anse att sökanden och Ahlers AG tillhörde en och samma ekonomiska enhet vid beräkningen av maxbeloppet för det ålagda bötesbeloppet, dels beakta Ahlers AG:s omsättning vid denna beräkning
20      Sökanden har genom de fyra första anmärkningarna i den enda grunden, vilka ska prövas tillsammans, i huvudsak gjort gällande att kommissionen beräknade maxbeloppet för de böter som sökanden ålades utan att ta hänsyn till att sökanden inte längre ingick i samma ekonomiska enhet som Ahlers AG när det angripna beslutet antogs. Enligt sökanden gjorde kommissionen sig således skyldig till felaktig rättstillämpning genom att beakta sökandens konsoliderade omsättning och följaktligen ta hänsyn till Ahlers AG:s omsättning vid beräkningen av böternas maxbelopp i enlighet med artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.
21      Sökanden har inledningsvis understrukit att det framgår av rättspraxis att syftet med ett tak på 10 procent
av omsättningen är att undvika att de böter som åläggs ett företag är oproportionerliga i förhållande till det aktuella företagets storlek. Fastställandet av denna övre gräns syftar därmed till att förhindra att det bötfällda företagets ekonomiska bärkraft påverkas allvarligt, något som skulle kunna leda till att företaget trängs ut från marknaden.
22      Vidare framgår det av ordalydelsen i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, utan att kommissionen har något utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende, att böternas maxgräns på 10 procent
av omsättningen ska beräknas individuellt för varje berört företag utifrån hur den ekonomiska enheten är beskaffad när beslutet att ålägga böter antas. Med stöd av i synnerhet domen av den 26 november 2013, Kendrion/kommissionen (C‑50/12 P, EU:C:2013:771), och domen av den 25 november 2020, kommissionen/GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955), har sökanden gjort gällande att när en tidigare existerande ekonomisk enhet har genomgått en förändring innan ett beslut om att ålägga böter antas, ska den övre gränsen för böterna tillämpas individuellt i förhållande till var och en av de ekonomiska enheterna och beräknas på grundval av varje enhets omsättning. Så är fallet i förevarande mål. Det inleddes nämligen ett formellt insolvensförfarande den 15 juli 2023, det vill säga innan det angripna beslutet antogs, och samma dag överläts Ahlers AG:s affärsverksamhet till tredje man. Genom att vid fastställandet av den övre gränsen för böterna beakta ett felaktigt omsättningsbelopp innebär det angripna beslutet därför ett åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.
23      Därutöver har sökanden gjort gällande att bolaget enligt tysk insolvensrätt, såsom ägare av aktier i Ahlers AG, inte hade möjlighet att påverka insolvensförfarandet eller försäljningsprocessen. Enligt sökanden måste konkursförvaltarna sälja bolagets tillgångar för att reglera borgenärernas fordringar. I förevarande fall anser sökanden att dessa fordringar inte är helt reglerade, varför det inte finns något överskott som skulle kunna utbetalas till sökanden i egenskap av aktieägare i Ahlers AG. Dessutom var kommissionen tätt involverad i processen med att sälja Ahlers AG, och bekräftade samtidigt att institutionen inte skulle påföra något bötesansvar, vare sig genom att belasta de överförda tillgångarna eller ålägga förvärvaren av tillgångarna böter.
24      Sökanden har därutöver gjort gällande att det följer av rättspraxis att ett moderbolags försäljning av ett dotterbolag kan innebära att den ekonomiska enhet som de dittills utgjort splittras. Sökanden har i detta avseende hävdat att även om försäljningen i förevarande fall genomfördes genom en kombinerad överlåtelse av tillgångar och aktier och även om Ahlers AG, såsom ett bolag registrerat försatt i likvidation, fortfarande existerar i rättslig mening, måste det konstateras att de tillgångar och aktier som sökanden innehade i Ahlers AG liksom dess andelar i de dotterbolag som inte var insolventa – och således utgjorde Ahlers AG:s affärsverksamhet – slutgiltigt överfördes till förvärvaren, vilket betyder att Ahlers AG oåterkalleligen förlorade sin egendom.
25      Vidare har sökanden gjort gällande att den rättspraxis som anges i punkt 10.3.5 i det angripna beslutet, bland annat domen av den 22 oktober 2020, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen (C‑702/19 P, EU:C:2020:857), inte är tillämplig i förevarande fall, eftersom den endast avser fastställandet av det räkenskapsår som är relevant för beräkningen av böternas maxbelopp. Sökanden har hävdat att kommissionen således gjorde fel genom att stödja sig på denna rättspraxis för att – enligt sökanden felaktigt – motivera att den beaktade omsättningen hos en separat ekonomisk enhet, det vill säga Ahlers AG:s omsättning, vid beräkningen av maxbeloppet för de böter som sökanden ålades. Enligt sökanden ska det tioprocentiga taket med andra ord fastställas med hänsyn till dels den relevanta ekonomiska enheten, dels det relevanta referensår som är hänförligt till denna ekonomiska enhet. Enligt rättspraxis är det inte tillåtet att förena dessa två på varandra följande etapper, vid äventyr av att bestämmelserna i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 annars skulle åsidosättas.
26      Kommissionen har bestritt dessa argument.
27      Tribunalen konstaterar att sökanden genom de fyra första anmärkningarna i den enda grunden i huvudsak har invänt mot att kommissionen i det angripna beslutet inte beräknade det tioprocentiga taket utifrån omsättningen för vart och ett av bolagen i koncernen för sig. Beräkningen gjordes i stället utifrån sökandens konsoliderade omsättning, vilken innefattade Ahlers AG:s omsättning, trots att sökanden och Ahlers AG inte längre ingick i samma ekonomiska enhet när det angripna beslutet antogs. Sökanden har således hävdat att kommissionen gjorde en felaktig beräkning av maxbeloppet för de böter som bolaget ålades, genom att anse att det relevanta ”föregående räkenskapsåret”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, var det år som löpte mellan den 1 december 2022 och den 30 november 2023. Enligt sökanden borde kommissionen endast ha beaktat sökandens omsättning under denna period, utan att medta Ahlers AG:s omsättning.
28      Vad för det första gäller sökandens ansvar för överträdelsen av artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet, som beivras genom det angripna beslutet, erinrar tribunalen om att det följer av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 att kommissionen får ålägga företag som överträder artikel 101 FEUF böter, under förutsättning att böterna, för varje företag som deltagit i överträdelsen, inte överstiger 10 procent
av det föregående räkenskapsårets sammanlagda omsättning.
29      Varken artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 eller rättspraxis anger dock vilken juridisk eller fysisk person som kommissionen ska hålla ansvarig för överträdelsen och beivra med böter (se dom av den 27 april 2017, Akzo Nobel m.fl./kommissionen, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 51 och där angiven rättspraxis).
30      Enligt fast rättspraxis kan ett dotterbolags överträdelse tillskrivas moderbolaget särskilt då dotterbolaget, trots att det är ett fristående rättssubjekt, inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderbolaget, särskilt med hänsyn till de ekonomiska, organisatoriska och juridiska banden mellan dessa två juridiska enheter Det förhåller sig så eftersom moder- och dotterbolag i en sådan situation ingår i samma ekonomiska enhet och följaktligen utgör ett och samma företag enligt unionens konkurrensrätt (se dom av den 27 april 2017, Akzo Nobel m.fl./kommissionen, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkterna 52 och 53 samt där angiven rättspraxis).
31      Det följer dessutom av fast rättspraxis att ett moderbolag som åläggs ansvar för dotterbolagets överträdelse är personligen ansvarigt för en överträdelse av unionens konkurrensregler som det självt ansågs ha begått på grund av det avgörande inflytande som det hade över dotterbolaget och som gjorde det möjligt att bestämma dotterbolagets agerande på marknaden (se dom av den 27 april 2017, Akzo Nobel m.fl./kommissionen, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 56 och där angiven rättspraxis).
32      Unionens konkurrensrätt vilar nämligen på principen om personligt ansvar för den ekonomiska enhet som har överträtt konkurrensreglerna. Om moderbolaget ingår i denna ekonomiska enhet anses bolaget personligt och solidariskt ansvarigt för överträdelsen tillsammans med de övriga juridiska personer som ingår i enheten (se dom av den 27 april 2017, Akzo Nobel m.fl./kommissionen, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 57 och där angiven rättspraxis).
33      Av rättspraxis följer även att när det finns flera fysiska eller juridiska personer, såsom ett moderbolag och ett dotterbolag, som kan hållas ansvariga för det aktuella företagets överträdelse, står det kommissionen fritt att välja att hålla antingen en av dessa personer eller var och en av dem samtidigt ansvariga för överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 oktober 2011, Uralita/kommissionen, T‑349/08, ej publicerad, EU:T:2011:622, punkterna 58–60 och där angiven rättspraxis).
34      I förevarande fall ansåg kommissionen i skäl 474 i det angripna beslutet, utan att motsägas av sökanden, att Ahlers AG och ett annat företag inte självständigt hade beslutat om hur de skulle handla i affärersverksamhet gällande varor av varumärket Pierre Cardin, utan i alla väsentliga avseenden hade handlat efter instruktioner från sökandens sida. Enligt kommissionen utgjorde nämnda företag, tillsammans med sökanden, samma ekonomiska enhet vad gäller tillämpningen av artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet.
35      Tribunalen konstaterar således att sökanden deltog i överträdelsen av artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet, vilken beivrades i det angripna beslutet (se punkt 2 ovan) och att sökanden var moderbolag i Ahlerskoncernen under hela överträdelseperioden och under en del av det räkenskapsår som kommissionen beaktade för att beräkna det bötesbelopp som sökanden ålades, det vill säga perioden mellan den 1 december 2022 och den 15 juli 2023, vilket innebär att sökanden innehade majoriteten av Ahlers AG:s aktiekapital (se punkterna 3 och 9 ovan).
36      I detta avseende bestrider inte sökanden att inledandet av ett formellt insolvensförfarande avseende Ahlers AG och överlåtelsen av dess affärsverksamhet till tredje man den 15 juli 2023 (se punkt 6 ovan) inte undanröjer bolagets ansvar för den överträdelse som konstaterades och beivrades i det angripna beslutet.
37      Oaktat att inledandet av ett insolvensförfarande och den därpå följande överlåtelsen av affärsverksamheten, som innebar att sökanden och Ahlers AG inte längre ingick i samma ekonomiska enhet när det angripna beslutet antogs, har sökanden nämligen inte bestritt att kommissionen i det angripna beslutet ansåg att sökanden var ansvarig för den konstaterade överträdelsen, utan att för den skull förklara denne solidariskt ansvarig tillsammans med Ahlers AG.
38      Kommissionen fann således, i artikel 1 i det angripna beslutet, att sökanden och två andra bolag, nämligen Pierre Cardin-bolagen, hade åsidosatt artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet, och kommissionen höll därför sökanden ansvarig för överträdelsen, utan att för den skull inkludera Ahlers AG i detta fastställande av ansvar. Tribunalen konstaterar vidare att sökanden genom förevarande talan inte har bestritt sitt ansvar för den aktuella överträdelsen och därmed inte har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara artikel 1 i det angripna beslutet. Sökanden har heller inte bestritt den omständigheten att det angripna beslutet varken nämnde Ahlers AG i sin artikel 1 eller var riktat till detta bolag (se punkterna 17 och 18 ovan).
39      För det andra uppstår frågan dels huruvida kommissionen gjorde en riktig bedömning när den i det angripna beslutet beaktade räkenskapsåret mellan den 1 december 2022 och den 30 november 2023 som det relevanta ”föregående räkenskapsåret”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, dels huruvida kommissionen vid beräkningen av böternas maxbelopp endast borde ha beaktat sökandens omsättning under nämnda period eller, såsom den mycket riktigt gjorde i det angripna beslutet, även Ahlers AG:s omsättning.
40      Tribunalen gör härvid följande bedömning. Kommissionen påpekade i skäl 515 i det angripna beslutet att sökanden, Ahlers AG och ett annat företag utgjorde en enda ekonomisk enhet under överträdelseperioden och att Ahlers AG:s omsättning under räkenskapsåret mellan den 1 december 2022 och den 30 november 2023 utgjorde den största andelen av sökandens omsättning. Kommissionen ansåg att beaktandet av Ahlers AG:s omsättning fram till den 15 juli 2023 – den dag då Ahlers AG:s affärsverksamhet överläts till tredje man – vid tillämpningen av gränsen på 10 procent
av omsättningen, var ägnad att säkerställa att böterna var proportionerliga med hänsyn till sökandens ekonomiska situation under överträdelseperioden. Kommissionen påpekade i detta sammanhang dessutom att de andra företagens lägre omsättning jämfört med Ahlers AG, det vill säga i huvudsak sökandens omsättning från och med den 16 juli 2023, efter överlåtelsen av Ahlers AG:s affärsverksamhet till tredje man, avspeglade sökandens ekonomiska situation under de återstående månaderna av räkenskapsåret mellan den 1 december 2022 och den 30 november 2023. Enligt kommissionen återspeglade denna lägre omsättning dock inte riktigt sökandens situation under hela detta räkenskapsår eller under överträdelseperioden. Kommissionen påpekade även att ifall Ahlers AG:s totala årsomsättning för år 2023 hade undantagits från beräkningen av böterna, skulle detta ha lett till att bötesbeloppet hade fastställts till en orimligt låg nivå och därmed berövats sin avskräckande verkan.
41      Vad sedan gäller den omsättning som ska beaktas vid beräkningen av den övre gränsen för de böter som åläggs sökanden, framgår det av rättspraxis att avsikten med denna övre gräns som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, vars innehåll det har erinrats om i punkt 28 ovan, är att undvika att böter åläggs i fall där det kan förutses att företagen, med hänsyn till deras storlek såsom denna
fastställs – om än endast ungefärligt och ofullständigt – på grundval av deras totala omsättning, inte kan erlägga bötesbeloppen. Det är således fråga om en gräns som på ett likartat sätt är tillämplig på samtliga företag och som fastställts i förhållande till storleken på vart och ett av företagen, i syfte att undvika orimligt höga och oproportionerliga böter (se dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 48 och där angiven rättspraxis).
42      Utöver detta syfte ska böterna även ha en tillräckligt avskräckande verkan, vilket är ett skäl till att det berörda företagets storlek och ekonomiska styrka, det vill säga överträdarens totala resurser, ska beaktas (se dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 49 och där angiven rättspraxis).
43      Det faktum att företagets storlek och totala resurser beaktas för att säkerställa att böterna får en tillräckligt avskräckande verkan beror på den inverkan på nämnda företag som eftersträvas – sanktionen ska inte vara försumbar med hänsyn till, bland annat, företagets finansiella styrka (se dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 50 och där angiven rättspraxis). Vid bedömningen av de finansiella resurserna för ett företag som överträtt unionens konkurrensregler förefaller det därmed berättigat att beakta omsättningen i samtliga företag på vilka det berörda företaget kan utöva ett avgörande inflytande (se dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 51 och där angiven rättspraxis). Såsom kommissionen har gjort gällande är institutionen, då den fastställer bötesbeloppet, inte skyldig att beakta det berörda företagets svaga ekonomiska ställning. Att godta en sådan skyldighet skulle nämligen medföra att de företag som var minst anpassade till marknadsvillkoren ges en oberättigad konkurrensfördel (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 juni 2005, Dansk Rørindustri m.fl./kommissionen, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 327 och där angiven rättspraxis).
44      Därmed ska kommissionen vid fastställandet av det ”föregående räkenskapsåret”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, i varje enskilt fall och med beaktande av sammanhanget och målen med det sanktionssystem som inrättats genom förordning nr 1/2003, bedöma den eftersträvade inverkan på det berörda företaget, bland annat genom att utgå från en omsättning som återspeglar företagets faktiska ekonomiska situation under den tidsperiod då överträdelsen ägde rum (se dom av den 22 oktober 2020, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, punkt 102 och där angiven rättspraxis).
45      Vad för det första gäller det relevanta ”föregående räkenskapsåret”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, och dess fastställande till perioden mellan den 1 december 2022 och den 30 november 2023 (den första frågan som nämns i punkt 39 ovan), angav kommissionen i fotnot 827 i det angripna beslutet att denna referensperiod motsvarade Ahlers AG:s och sökandens räkenskapsår, vilket sökanden för övrigt inte har bestritt.
46      Eftersom det angripna beslutet antogs den 28 november 2024, gjorde kommissionen en riktig bedömning när den i skäl 511 i det angripna beslutet angav att ”föregående räkenskapsår”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, sträckte sig från den 1 december 2022 till och med den 30 november 2023. Sökanden har dessutom själv bekräftat att kommissionens val att utgå från detta år som referensår vid tillämpningen av ett bötesbelopp på högst 10 procent
av omsättningen inte ifrågasätts i förevarande fall.
47      Vad för det andra gäller frågan huruvida kommissionen vid beräkningen av det maxbeloppet endast borde ha beaktat sökandens omsättning eller, såsom institutionen gjorde i det angripna beslutet, även borde ha beaktat Ahlers AG:s omsättning (den andra frågan som nämns i punkt 39 ovan), har sökanden inte bestritt storleken på omsättningen enligt det angripna beslutet. Sökanden har i stället endast bestritt den omständigheten att kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna beaktade bolagets konsoliderade omsättning, vilken inbegrep Ahlers AG:s omsättning mellan den 1 december 2022 och den 15 juli 2023, och inte enbart grundade sig på sökandens separata omsättning.
48      Såsom kommissionen vidare angav i skälen 511 och 512 i det angripna beslutet, utan att motsägas av sökanden, ingick Ahlers AG:s omsättning i sökandens konsoliderade omsättning, under perioden från och med den 1 december 2022 till och med den 15 juli 2023, det vill säga den dag då Ahlers AG:s affärsverksamhet överläts till tredje man.
49      I detta avseende syftar de gällande unionsrättsliga reglerna om sammanställd redovisning till att ge en rättvisande bild av tillgångar, ekonomisk ställning och resultat för samtliga företag som ingår i en koncern. I artikel 22.1 a–c i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/34/EU av den 26 juni 2013 om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG och om upphävande av rådets direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG (EUT L 182, 2013, s. 19) föreskrivs därför en skyldighet att upprätta en koncernredovisning för samtliga moderbolag som, bland annat, innehar en majoritet av rösterna i ett dotterföretag, har rätt att utse eller entlediga en majoritet av ledamöterna i ett sådant företags förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan, eller har rätt att utöva ett ”bestämmande inflytande” över ett sådant företag (se, analogt, dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 54).
50      Härav följer att kommissionen, när den såsom i förevarande fall har styrkt att ett företag i ledande position i en koncern kan hållas ansvarigt för en överträdelse, vid bedömningen av nämnda företags ekonomiska styrka får beakta dess sammanställda redovisning i den mån den kan anses utgöra ett relevant bedömningskriterium (dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 55).
51      Enligt rättspraxis skulle dessutom effektiviteten hos de sanktioner som föreskrivs i förordning nr 1/2003 allvarligt äventyras om ett företag som överträtt unionens konkurrensregler kunde få till stånd en avsevärd sänkning av den övre bötesgränsen, som inte i något fall får överskridas, genom att före antagandet av beslutet om påförande av böter överlåta en gren av sin verksamhet till tredje man (se dom av den 22 oktober 2020, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, punkt 104).
52      Omsättningen under föregående räkenskapsår, i den mening som avses i artikel 23.2 andra stycket i förordning nr 1/2003, ska i enlighet med den rättspraxis som nämns i punkt 44 ovan återspegla företagets faktiska ekonomiska situation under den period då överträdelsen begicks. Därmed kan kommissionen inte kritiseras i förevarande fall för att ha beaktat sökandens konsoliderade omsättning, som till följd av sökandens ställning som moderbolag omfattade omsättningen för dess dotterbolag Ahlers AG mellan den 1 december 2022 och den 15 juli 2023. Sökanden har nämligen inte bestritt att bolaget under överträdelseperioden och fram till den 15 juli 2023 utgjorde en enda ekonomisk enhet tillsammans med Ahlers AG, över vilken sökanden hade ett avgörande inflytande.
53      Under omständigheterna i förevarande fall och såsom anges i punkt 40 ovan, skulle dessutom det belopp som blir resultatet för det fall kommissionen beräknade bötesbeloppet enbart på grundval av sökandens omsättning ha varit orimligt lågt i förhållande till överträdelsens allvar och varaktighet och till de olagliga vinster som överträdelsen medförde under hela den tid som den pågick.
54      I likhet med vad kommissionen har gjort gällande kan det under alla omständigheter konstateras att institutionen till och med hade kunnat använda räkenskapsåret mellan den 1 december 2021 och den 30 november 2022 som referensperiod vid beräkningen av maxbeloppet för de böter som ålagts sökanden, vilket skulle ha varit till en större nackdel för bolaget. Kommissionen hade nämligen, såsom anges i punkt 44 ovan, möjlighet att betrakta detta räkenskapsår som det räkenskapsår som bäst återspeglade företagets faktiska ekonomiska situation under den period då överträdelsen begicks, eftersom
detta var det senaste hela räkenskapsår under vilket Ahlers AG och sökanden utgjorde en och samma ekonomiska enhet, vilket var fallet under hela överträdelseperioden.
55      Tribunalen underkänner dessutom sökandens argument, inbegripet de som framförts vid förhandlingen, om att beräkningen av den övre gränsen för de böter som sökanden ålades i det angripna beslutet i förevarande fall strider mot domstolens praxis enligt bland annat domen av den 26 november 2013, Kendrion/kommissionen (C‑50/12 P, EU:C:2013:771), och domen av den 25 november 2020, kommissionen/GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955).
56      I punkterna 53, 57 och 58 i domen av den 26 november 2013, Kendrion/kommissionen (C‑50/12 P, EU:C:2013:771), fann domstolen nämligen att för det fall ett moderbolag och dess dotterbolag inte längre utgör ett företag i den mening som avses i artikel 101 FEUF vid tidpunkten för antagandet av ett beslut att ålägga dem böter för en överträdelse av konkurrensreglerna, har vart och ett av dessa företag rätt till en individuell tillämpning av taket på 10 procent
av omsättningen, liksom att moderbolaget under dessa förhållanden inte har rätt att komma i åtnjutande av det tak som är tillämpligt på det tidigare dotterbolaget. Domstolen underkände således argumentet att begreppet solidariskt ansvar innebär att ett moderbolag inte kan åläggas att betala högre böter än de böter som ålagts dotterbolaget.
57      På samma sätt erinrade domstolen, i punkterna 75, 77, 79 och 80 i domen av den 25 november 2020, kommissionen/GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955), med stöd av den rättspraxis som följer av domen av den 26 november 2013, Kendrion/kommissionen (C‑50/12 P, EU:C:2013:771), om att två olika juridiska personer, såsom ett moderbolag och ett dotterbolag, som inte längre utgör ett företag i den mening som avses i artikel 101 FEUF vid tidpunkten för antagandet av ett beslut att ålägga dem böter, har rätt till en individuell tillämpning av taket på 10 procent
av omsättningen. Domstolen godkände därefter beräkningen av detta tak för var och en av dessa två juridiska personer, vilken kommissionen hade gjort separat på grundval av omsättningen under det räkenskapsår som föregick antagandet av det omtvistade beslutet i det målet och av vilken det framgick att moderbolaget ensamt var ansvarigt för en del av de ålagda böterna.
58      I förevarande mål var det, förutom Pierre Cardin-bolagen, dock endast moderbolaget, det vill säga sökanden, som ansågs ha överträtt artikel 101.1 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (se punkt 11 ovan). Det var således endast sökanden i egenskap av moderbolag, med uteslutande av Ahlers AG i egenskap av tidigare dotterbolag, som blev föremål för böter för överträdelse av unionens konkurrensregler i det angripna beslutet, vilket var riktat till sökanden (se punkterna 12 och 14 ovan).
59      Av det ovan anförda följer därmed att sökanden inte kan hävda att kommissionen i sin beräkning av omsättningen mellan den 1 december 2022 och den 15 juli 2023 endast borde ha beaktat sökandens omsättning under denna period, utan att beakta omsättningen för sökandens dotterbolag Ahlers AG.
60      Härav följer att kommissionen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när institutionen beräknade maxbeloppet för de böter som ålades sökanden med beaktande av sökandens konsoliderade omsättning för räkenskapsåret 1 december 2022–30 november 2023, vilken i enlighet med den rättspraxis som anges i punkt 44 ovan omfattade Ahlers AG:s omsättning till och med den 15 juli 2023, den dag då Ahlers AG:s affärsverksamhet överläts till en tredje part (se punkt 6 ovan). Denna omsättning återspeglade nämligen sökandens faktiska ekonomiska situation under överträdelseperioden.
61      Den första, den andra, den tredje och den fjärde anmärkningen i den enda grunden kan således inte godtas.
Den enda grundens femte anmärkning, som avser att bötesbeloppet är oproportionerligt
62      Genom den femte anmärkningen i den enda grunden har sökanden gjort gällande att kommissionens tillvägagångssätt i det angripna beslutet leder till ett oproportionerligt bötesbelopp som inte kan motiveras av behovet av att säkerställa att sanktioner på konkurrensområdet är effektiva.
63      Sökanden har gjort gällande att kommissionen fastställde ett högsta bötesbelopp på cirka 10,4 miljoner euro under räkenskapsåret 1 december 2022–30 november 2023, trots att sökanden hade en omsättning på cirka 3,7 miljoner euro, vilket motiverade ett högsta bötesbelopp som understiger 400 000 euro. Sökanden anser att det maximala bötesbelopp som kommissionen fastställde överstiger 10 procent
av bolagets omsättning och att det är oproportionerligt i förhållande till bolagets storlek som berört företag vid den tidpunkt då det angripna beslutet antogs.
64      Dessutom kan enligt sökanden ett sådant utfall inte motiveras av behovet av att säkerställa effektiva sanktioner vid konkurrensbegränsande förfaranden. Sökanden har gjort gällande att den linje i rättspraxis som avser vilket referensår som är relevant när taket på 10 procent
tillämpas bland annat syftar till att säkerställa att de sanktioner som åläggs vid konkurrensbegränsande förfaranden är effektiva. Den avser med andra ord att undvika att de berörda företagen godtyckligt kan minska det högsta bötesbeloppet, till exempel genom en avsiktlig omstrukturering eller försäljning av tillgångar till tredje man. Sökanden anser emellertid att det inte föreligger något sådant effektivitetsproblem
i förevarande fall. Ahlers AG:s insolvens berodde nämligen på olika faktorer som var externa i förhållande till dessa företag och på ogynnsamma marknadsförhållanden.
Försäljningen och överföringen av Ahlers AG:s affärsverksamhet till tredje man var
vidare en normal följd av insolvensförfarandet.
65      Kommissionen har bestritt dessa argument.
66      Tribunalen konstaterar i detta avseende att sökanden genom den femte anmärkningen i huvudsak har bestritt att de böter som bolaget ålades är proportionerliga, varvid sökanden i detta avseende endast har gjort gällande att den övre gränsen för böterna felaktigt beräknades på grundval av bolagets konsoliderade omsättning för räkenskapsåret 1 december 2022–30 november 2023, i dess egenskap av moderbolag till Ahlers AG till och med den 15 juli 2023, då Ahlers AG:s affärsverksamhet överläts till tredje man.
67      Tribunalen konstaterar under dessa omständigheter att den femte anmärkningen inte kan godtas, mot bakgrund av vad som redan har slagits fast i punkterna 27–61 ovan.
68      Den femte anmärkningen i den enda grunden ska därmed underkännas, och följaktligen grunden i dess helhet.
Andrahandsyrkandet
69      Vad vidare gäller sökandens andrahandsyrkande (se punkt 15 ovan), vilket avser att bötesbeloppet ska minskas, framgår följande av rättspraxis. Den obegränsade behörighet som unionsdomstolen har tillerkänts i artikel 31 i förordning nr 1/2003, i enlighet med artikel 261 FEUF, innebär att unionsdomstolen inte bara får pröva påföljdens lagenlighet utan även får ersätta kommissionens bedömning med sin egen och följaktligen upphäva, sänka eller höja förelagda böter eller viten (se dom av den 11 juli 2019, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen, T‑582/15, ej publicerad, EU:T:2019:497, punkt 361 och där angiven rättspraxis).
70      Utövandet av den obegränsade behörigheten är dessutom inte detsamma som en prövning ex officio, och förfarandet är kontradiktoriskt. Det ankommer i princip på sökanden att åberopa grunder mot det angripna beslutet och att förebringa bevisning till stöd för dessa grunder (se dom av den 11 juli 2019, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen, T‑582/15, ej publicerad, EU:T:2019:497, punkt 362 och där angiven rättspraxis).
71      Vad gäller bötesbeloppet har sökanden i förevarande fall, genom sitt andra yrkande och i andra hand, blott yrkat att detta belopp ska sättas ner (se punkt 15 ovan), utan att för den skull framföra något särskilt argument till stöd för sitt yrkande. Under dessa omständigheter är ingen av de anmärkningar som anförts till stöd för förstahandsyrkandet välgrundade, och sökanden uppfyller inte kravet, såsom det erinrats om i den rättspraxis som anges i punkt 70 ovan, att åberopa grunder och lägga fram bevisning till stöd för sitt
yrkande.
72      Sökandens andrahandsyrkande om nedsättning av böterna ska således ogillas.
73      Talan ska följaktligen ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
74      Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökanden ska ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:
1)      Talan ogillas.
2)      Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG ska ersätta rättegångskostnaderna.
Kowalik-Bańczyk
da Silva Passos
Cassagnabère
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 6 maj 2026.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: engelska.