62024TC0643
JOSÉ MARTÍN Y PÉREZ DE NANCLARES
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. december 3. (
1
)
T‑643/24. sz. ügy
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
kontra
Cristian General Serv SRL
(a Curtea de Apel Bucureşti [bukaresti ítélőtábla, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Adózás – Hozzáadottérték‑adó (héa) – A 2006/112/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja, 24. cikkének (1) bekezdése és 25. cikke – Az »ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtás« fogalma – Szerzői jogi közös jogkezelés – Védett zeneművek nyilvánossághoz való közvetítéséért járó díj – Engedély hiányában alkalmazott pótdíj – A 2006/112/EK irányelv 73. cikke – Adóalap – Az »ellenérték« fogalma”
I. Bevezetés
1.
A méltányos eladási ár az emberek közös becsléséből ered, ahogyan azt Francisco de Vitoria szokta tanítani Salamancában. (
2
) Nem zárom ki, hogy a gazdaságfilozófia e gondolata vezérelte a Curtea de Apel Bucureştit (bukaresti ítélőtábla, Románia), amikor úgy döntött, hogy hozzánk fordul a végből, hogy határozzuk meg a hozzáadottérték‑adó (héa) adóalapját egy olyan szabály alkalmazása esetén, amely a szolgáltatás árának megháromszorozását eredményezi.
2.
Konkrétabban, a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem két, a 2006/112/EK irányelv (
3
) értelmezésére vonatkozó kérdést vet fel, amelyek egy már megszilárdult ítélkezési gyakorlat keretébe illeszkednek.
3.
Egyrészt meg kell vizsgálnunk, hogy fennáll‑e „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtás”, azaz lényegében a szolgáltatások kölcsönös cseréje, amikor a védett zeneművek nyilvánossághoz közvetítését végző felhasználó anélkül, hogy előzetesen engedélyt szerzett volna, köteles a törvény erejénél fogva díjat fizetni e közvetítésért. Válaszunk alapján dől el, hogy a 2021. január 21‑iUCMR – ADA ítéletben (C‑501/19, a továbbiakban: UCMR ítélet, EU:C:2021:50) foglaltak, amelyek szerint az ilyen közvetítést engedélyező, díjfizetéssel járó engedélyek kiadása valóban héa‑köteles műveletnek minősül, értelemszerűen alkalmazandók‑e engedély hiányában.
4.
Másrészt a jelen ügy alkalmat kínál számunkra, hogy pontosítsuk az „ellenérték” fogalmának körvonalait egy olyan esetben, amikor a díjazás egy része büntető vagy kártérítési jellemzőkkel bír. Az a felhasználó ugyanis, aki nem szerezte meg az engedélyt, köteles a jogdíj alapösszegének háromszorosát megfizetni. Feltételezve, hogy ténylegesen „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásról” van szó, meg kell határozni, hogy a héát a megnövelt összeg után kell‑e megfizetni, vagy csak a jogdíj alapösszege után. E tekintetben azt fogom javasolni, hogy vizsgálják meg azokat a kritériumokat, amelyek alapján megállapítható, hogy a pótdíj és a nyújtott szolgáltatás közötti kapcsolat kellően közvetlen‑e a szinallagmatikus kapcsolat megállapításához.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a héa hatálya alá tartozik „egy tagállamon belül az adóalanyként eljáró személy által ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtás”.
6.
Ezen irányelv 24. cikkének (1) bekezdése értelmében „»[s]zolgáltatásnyújtás« minden olyan tevékenység, amely nem minősül termékértékesítésnek”.
7.
Az említett irányelv 25. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Szolgáltatásnyújtásnak minősül többek között:
a)
immateriális javak átengedése […];
b)
kötelezettségvállalás […] valamely helyzet, állapot tűrésére;
c)
[…] törvény által előírt szolgáltatás végrehajtása.”
8.
Ugyanezen irányelv 73. cikke előírja, hogy „[a] 74–77. cikkben foglaltaktól eltérő […] szolgáltatásnyújtás esetén az adóalap tartalmaz mindent, ami azon teljesítés ellenértékét képezi, amelyet ezért az ügyletért […] a szolgáltatás megrendelőjétől […] a szolgáltatás nyújtója kap, vagy amelyet e személy[...]nek kapni[a] kell […]”.
B.
A román jog
9.
A 2015. szeptember 8‑i Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal (az adótörvénykönyvről szóló 227/2015. sz. törvény; Monitorul Oficial al României, I. rész, 688. sz., 2015. szeptember 10.) alapügyre alkalmazandó változatának 268. és 271. cikke a 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának, valamint 24. és 25. cikkének átültetésére irányuló rendelkezéseket tartalmaz.
10.
E törvény 286. cikke (4) bekezdésének b) pontja értelmében „[a]z adóalap nem tartalmazza […] a kötbér[t] és minden egyéb, a szerződéses kötelezettségek […] nem teljesítése miatt követelt összeg[et], amennyiben a kialkudott vételárakon és/vagy díjszabásokon felül szedtek be azt”.
11.
Az 1996. március 14‑i Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (a szerzői és a szomszédos jogokról szóló 8/1996. sz. törvény; Monitorul Oficial al României, I. rész, 60. szám, 1996. március 26.) alapügyre alkalmazandó változatának 98. és 121. cikke meghatározza a szerzői vagy szomszédos jogok jogosultjainak bizonyos jogait és kötelezettségeit. Ebből különösen az következik, hogy e jogosultaknak kizárólagos joguk van arra, hogy megtiltsák műveik sugárzását vagy nyilvánossághoz közvetítését, kivéve, ha a műveket már rögzítették vagy sugározták.
12.
E rendelkezések ezenkívül előírják a szerzői jogi közös jogkezelő szervezet által gyűjtött, védett művek felhasználásáért járó díjat, valamint az e díjazás összegének megállapítására alkalmazandó módszer meghatározását lehetővé tevő szabályokat.
13.
A jelen ügyben az Oficiul Român pentru Drepturile de Autornak (román szerzői jogi hivatal) a Monitorul Oficial al României‑ben közzétett 120/2016. sz. határozata írja elő az alkalmazandó módszert. Ebből az következik, hogy a díjazás összegének megállapításához figyelembe kell venni olyan kritériumokat, mint annak a térnek a nagysága, ahol a nyilvánossághoz közvetítésre sor kerül, a szálláshely szobáinak számát, elhelyezkedését és a hely típusát.
14.
Ezt az összeget az érintett szerzői jogi közös jogkezelő szervezetnek kell kifizetni a védett művek felhasználására vonatkozó nem kizárólagos engedély alapján. E módszer 3.12. pontjának megfelelően, ha az ilyen felhasználás nem rendelkezik engedéllyel, a fizetendő összeg megháromszorozódik.
III. A jogvita alapját képező tényállás és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem
15.
Az alapeljárás egy szerzői jogi közös jogkezelő szervezet, a Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (az előadóművészek jogainak kezelését végző román központ, a továbbiakban: Credidam) és a Romániában letelepedett Cristian General Serv SRL társaság között, az utóbbi által védett zeneművek sugárzásáért fizetendő díj tárgyában van folyamatban.
16.
Az említett társaság ilyen műveket sugárzott egy szálláshelyen, anélkül, hogy a Credidam előzetesen megadta volna számára az előírt engedélyt. A román szabályozás értelmében ebben az esetben a díj összegét meg kell háromszorozni.
17.
A kérdést előterjesztő bíróság, amelyhez fellebbezést nyújtottak be, rámutat arra, hogy a Credidam azt kérte, hogy a héát is számolják bele a követelt összegekbe, míg az alapeljárás alperese szerint ezen adót nem kell megfizetni. (
4
)
18.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatára tekintettel (
5
) a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy meg kell vizsgálni, hogy a szerzői jogok jogosultjai olyan ügyletet végeznek‑e, amelyet a héa hatálya alá tartozó, „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásnak” kell minősíteni, ha valamely személy védett műveket anélkül közvetít nyilvánossághoz, hogy megszerezte volna a szükséges engedélyt a Credidamtól. Adott esetben a fizetendő héa kiszámítása érdekében meg kell határozni, hogy e szolgáltatás ellenértéke csak a díj alapösszegét foglalja‑e magában, vagy a héát azon háromszoros összeg alapján kell‑e kiszámítani, amely engedély hiányában lenne fizetendő.
19.
E körülmények között a Curtea de Apel Bucureľti (bukaresti ítélőtábla, Románia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás keretében előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti elő:
„1)
A [2006/112] irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában, 24. cikkének (1) bekezdésében és 25. cikkének a) pontjában foglalt rendelkezések értelmezése során a szomszédos jogok jogosultjai ellenszolgáltatás fejében szolgáltatást nyújtanak‑e, ha a felhasználó megfelelő engedély hiányában nyilvánossághoz közvetít védett műveket?
2)
Az első kérdésre adandó válasz attól függ‑e, hogy a nemzeti jog szerint az ilyen szomszédos jog jogosultja nem kifogásolhatja a felhasználásokat, hanem csak egyszeri méltányos díjazásra jogosult, vagy pedig a fizetendő összegek meghatározására alkalmazott számítási módszertől függ?”
IV. A Bíróság és a Törvényszék előtti eljárás
20.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet 2024. november 22‑én nyújtották be a Bíróság Hivatalához. Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 50a. cikke alapján e kérelmet továbbították a Törvényszékhez, amely úgy döntött, hogy tárgyalás nélkül határoz.
21.
A Credidam, a román kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
V. Jogi elemzés
A.
Előzetes észrevételek
22.
A jelen ügy sajátossága abban rejlik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdései olyan problémákra vonatkoznak, amelyek közvetlenül kapcsolódnak az UCMR ítéletben tárgyaltakhoz. (
6
)
23.
Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy – amelyet az Înalta Curte de Casa şi Justiţie (legfelsőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia) általi visszautalás alapján hoztak – főszabály szerint ugyanazt a nemzeti szabályozást érinti, mint amely az alapügy tárgyát képezi, nevezetesen a 8/1996. sz. törvényt. Ezenkívül az előterjesztett kérdések a 2006/112 irányelv ugyanezen rendelkezéseinek, nevezetesen különösen a 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának értelmezését tették szükségessé, amelyből lényegében az következik, hogy az „ellenérték fejében” teljesített „szolgáltatásnyújtásoknak” a héa hatálya alá kell tartozniuk.
24.
A jelen ügyben előterjesztett kérdéseket tehát ezen ítélet fényében kell megvizsgálni.
25.
E tekintetben úgy tűnik számomra, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szövege lehetővé teszi a kérelem pontos terjedelmének meghatározását. Egyrészt a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a jelen ügyben a szerzői jogok közös jogkezelő szervezet által képviselt jogosultjai „szolgáltatásnyújtást” teljesítettek‑e, és adott esetben meg kell‑e állapítani, hogy ez „ellenérték fejében” történt, figyelembe véve többek között a román szabályozásban a felhasználók által fizetendő díj meghatározására előírt szabályokat. Másrészt igenlő válasz esetén e bíróság kifejezetten e szolgáltatás „ellenértékének” vizsgálatára kér fel minket, annak meghatározása érdekében, hogy a héát a díj alapösszege vagy háromszorosa alapján kell‑e kiszámítani.
26.
Ezért azt javaslom a Bíróságnak, hogy a feltett kérdéseket a következőképpen fogalmazza át: az első arra irányul, hogy a 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját, 24. cikkének (1) bekezdését, valamint 25. cikkének b) és c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásnak” kell minősíteni azt a jogszabályi kötelezettséget, amely szerint díj ellenében el kell tűrni a védett művek olyan felhasználó általi nyilvánossághoz közvetítését, aki előzetesen nem szerezte meg az ehhez szükséges engedélyt; a második pedig annak meghatározására irányul, hogy a 2006/112 irányelv 73. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a védett művek nyilvánossághoz közvetítéséért fizetendő díjazás, amely alapdíjból és az e közvetítést megelőző engedély megszerzésének hiányában alkalmazott pótdíjból áll, „ellenértéknek” minősíthető.
27.
A jelen indítvány céljából először a szolgáltatásnyújtás fennállását és visszterhes jellegét elemzem (B), másodszor pedig e díj összegének sajátos problematikáját (C).
B.
Az „ellenszolgáltatás fejében teljesített szolgáltatásnyújtás” fennállásáról
28.
Az UCMR ítéletből kitűnik, hogy a védett művek nyilvánossághoz közvetítésének – díjazás ellenében engedély megadásával történő – engedélyezése a 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásnak” minősül. (
7
)
29.
Ezzel szemben ezen ítélet indokolása nem tartalmazza azon kérdés önálló vizsgálatát, hogy a 2006/122 irányelv 24. és 25. cikkében szereplő meghatározás és nem kimerítő példák fényében e tevékenységet „szolgáltatásnyújtásnak” kell‑e minősíteni. A Bíróság ugyanis az „ellenérték fejében” kifejezés értelmezésére összpontosított, megvizsgálva a védett műveket a nyilvánossághoz közvetítő felhasználók pénzügyi kötelezettségeit.
30.
Közelebbről, az UCMR ítélet emlékeztet arra, hogy a szolgáltatásnyújtás akkor minősül ellenérték fejében teljesítettnek, ha jogviszony keretében a szolgáltatásnyújtó olyan juttatásban részesül, amely a nyújtott szolgáltatás tényleges ellenértéke, ami akkor áll fenn, ha közvetlen kapcsolat áll fenn e juttatás és az egyedileg meghatározható szolgáltatás között. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó román szabályozás megfelelt e kritériumoknak, mivel szinallagmatikus kapcsolatot hozott létre a szerzői jogok közös jogkezelő szervezet által képviselt jogosultjai és a védelem alatt álló művek felhasználói között. Az e szervezet által törvényi kötelezettség alapján adott engedélyek ugyanis lehetővé tették e műveknek díjfizetés ellenében történő nyilvánossághoz közvetítését. (
8
)
31.
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az UCMR ítéletben kifejtett megfontolások átültethetők‑e a jelen ügyre, amennyiben az alapeljárás alperese nem kért engedélyt a védett művek nyilvánossághoz közvetítését megelőzően.
32.
Két lépésben javaslom megvizsgálni ezt a kérdést. Először a „szolgáltatásnyújtás” fogalmának értelmezésével (1), majd az ilyen szolgáltatások visszterhes jellegére vonatkozó feltétel értelmezésével (2) fogok foglalkozni.
1. A „szolgáltatásnyújtás” fogalma
33.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a jelen ügyben sor került‑e „szolgáltatásnyújtásra”, a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében megjegyzem, hogy a 8/1996. sz. törvény előírja egyrészt, hogy engedély hiányában a jogosultaknak tűrniük kell a védett művek nyilvánossághoz közvetítését, másrészt pedig, hogy ellenszolgáltatásként a felhasználónak meghatározott összegű díjat kell fizetnie. (
9
) Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem értelmében a román szabályozás ily módon összefüggést állapít meg a felhasználók közvetítéshez való joga és az e jog gyakorlásáért való fizetési kötelezettségük között.
34.
Véleményem szerint a jogi aktus tűrésére vonatkozó, a nemzeti jog által előírt ezen törvényi kötelezettség könnyen azonosítható az UCMR ítéletben említett kötelező engedélyezéssel. Legalábbis ez megfelel a 2006/112 irányelv 25. cikke által tájékoztató jelleggel szolgáltatásnyújtásként megjelölt három művelet közül kettőnek. (
10
) Az említett cikk b) és c) pontjában szereplő műveletekről van szó, azaz valamely cselekmény tűrésének kötelezettségéről, illetve törvény által előírt szolgáltatásról.
35.
Általánosabban, az olyan cselekmény szolgáltatásnyújtásnak minősítését, amely lehetővé teszi a védett művek nyilvánossághoz közvetítéséhez való jog gyakorlását, megerősíti a héa jellege, amely „általános fogyasztási adó”, amelynek célja „a fogyasztási cikkre[,] azaz az elfogyasztható haszonra – legyen az akár materiális jószág, mint a termékértékesítés esetében, akár immateriális haszon, mint a szolgáltatásnyújtás esetében – […] fordított kiadások megadóztatása”. (
11
)
2. A szolgáltatás visszterhes jellege
36.
Egyébiránt úgy vélem, hogy az általam azonosított szolgáltatásnyújtás ellenérték fejében történik. E tekintetben elegendő megállapítani, hogy a román szabályozás közvetlen kapcsolatot hoz létre e szolgáltatás nyújtása és a díj megfizetése között. Ez a szabályozás így olyan jogviszonyt hoz létre, amelynek keretében kölcsönös szolgáltatások kerülnek átadásra. (
12
) A szerzői jogok jogosultjai és a felhasználók közötti szerződéses kapcsolat hiánya e tekintetben nem releváns. Az ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a szolgáltatásnyújtó és a szolgáltatást igénybe vevő közötti jogviszony törvény által létrehozott, közjogi jellegű is lehet, amit egyébként a 2006/112 irányelv 25. cikkének c) pontja is kifejez. E jogviszony jogi jellege tehát nem érinti a teljesített szolgáltatásnyújtás és a kapott ellenérték között fennálló közvetlen kapcsolatot. (
13
)
37.
Figyelemmel az ítélkezési gyakorlatra, lényegében ugyanezen okokból nem tűnik számomra meghatározónak a kérdést előterjesztő bíróságnak a fizetendő díj összegének előre meghatározott kritériumok alapján történő meghatározását lehetővé tevő szabályozási módra vonatkozó kérdései. (
14
)
38.
Szeretném hozzátenni, hogy az ítélkezési gyakorlat megerősíti, hogy a jelen ügyben a nyilvánossághoz közvetítés esetlegesen jogellenes jellege sem meghatározó tényező annak értékelése szempontjából, hogy visszterhes szolgáltatásnyújtásról van‑e szó. Az adósemlegesség elvével ugyanis ellentétes a jogellenes és a jogszerű ügyletek közötti általános különbségtétel, ami azt jelenti, hogy a jogviszony fennállására vonatkozó kritériumnak tág jelentést kell tulajdonítani, amely magában foglalja a jogszabályon alapuló jogviszonyokat is. (
15
)
39.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját, 24. cikkének (1) bekezdését, valamint 25. cikkének b) és c) pontját úgy kell értelmezni, hogy „ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásnak” kell minősíteni azt a jogszabályi kötelezettséget, amely szerint díj ellenében el kell tűrni a védett művek olyan felhasználó általi nyilvánossághoz közvetítését, aki előzetesen nem szerezte meg az ehhez szükséges engedélyt.
C.
A szolgáltatás és a díj alapösszegére alkalmazott pótdíj közötti „közvetlen kapcsolat” fennállásáról
40.
Most azt a kérdést vizsgálom meg, hogy az alapügyben szóban forgó szolgáltatásért járó „ellenérték” csak a védett művek felhasználói által fizetendő díj alapösszegét foglalja‑e magában, vagy úgy kell‑e tekinteni, hogy a héát a díj megnövelt összege alapján kell meghatározni.
41.
Mielőtt rátérnék e problémára, emlékeztetek arra, hogy a jelen indítvány 36–38. pontjára tekintettel egyértelműnek tűnik számomra, hogy a díj alapösszegét „ellenértéknek” kell minősíteni. Azt kell tehát még megvizsgálni, hogy e fogalom alkalmazható‑e arra az összegre is, amely meghaladja az alapösszeget, és amely azon felül akkor fizetendő, ha a védett művek nyilvánossághoz közvetítését megelőzően a felhasználó nem szerezte meg az engedélyt. Következésképpen vizsgálatomat e pótdíj héa szempontjából történő minősítésére összpontosítom.
42.
Véleményem szerint e minősítés szempontjából a jelen indítvány 30. pontjában hivatkozott, a nyújtott szolgáltatás és a kapott ellenérték közötti „közvetlen kapcsolat” követelménye a meghatározó tényező. E követelmény körvonalai részletes és kazuisztikus ítélkezési gyakorlat tárgyát képezik. (
16
) Mindazonáltal úgy vélem, hogy lehetséges néhány olyan általánosabb szempontot meghatározni, amelyek alapján a Bíróság, vagy inkább az előzetes döntéshozatalra utaló bíróság (
17
) megállapíthatja, hogy a jelen ügyben a pótdíj kellően közvetlenül kapcsolódik‑e a szóban forgó szolgáltatásnyújtáshoz.
43.
E megfontolásokra tekintettel elemezni fogom a szolgáltatás tényleges nyújtására (1), a beszedett díj összegére (2), illetve a kifizetések okára és céljaira (3) vonatkozó kritériumok relevanciáját.
1. A szolgáltatás tényleges nyújtása
44.
Úgy vélem, hogy az e területre vonatkozó ítélkezési gyakorlat két eset megkülönböztetését teszi lehetővé.
45.
Egyrészt olyan kifizetésekről van szó, amelyek a szolgáltatásnyújtástól függetlenül történnek, így hiányzik az adóköteles ügylet. Ez a helyzet például a késedelmes fizetés ellentételezése érdekében fizetett kártérítés esetében. (
18
) Ugyanez vonatkozik az 1996. február 29‑iMohr ítéletben (C‑215/94, EU:C:1996:72, 21. és 22. pont) és az 1997. december 18‑iLandboden‑Agrardienste ítéletben (C‑384/95, EU:C:1997:627, 23. és 24. pont) vizsgált, a termelés csökkentése érdekében nyújtott mezőgazdasági támogatásokra is, ha azok nem járnak felhasználható előnnyel. Hajlok arra, hogy úgy tekintsem, hogy az idegenforgalmi adó település általi kivetése is ebbe a kategóriába tartozhat, feltéve hogy az ilyen adó nem egyedileg meghatározható szolgáltatást finanszíroz, hanem általában hozzájárul a település működéséhez. (
19
)
46.
Másrészt, ha – mint a jelen ügyben is – valamely személynek ténylegesen elfogyasztható előnyt (
20
) biztosítottak, (
21
) főszabály szerint meglehetősen egyértelmű, hogy az ezen előnyért első látásra teljesített kifizetéseket „ellenértéknek” kell minősíteni. Számos olyan helyzet létezik azonban, amelyben ez a meghatározás nem egyértelmű. A nyújtott szolgáltatás és a szolgáltatásnyújtó által kapott kifizetések közötti „közvetlen kapcsolat” meghatározásával kapcsolatos bizonytalanságok gyakran a felek közötti kapcsolatot meghatározó nemzeti jogi keret eredménye, amely nem mindig teszi lehetővé e kifizetések okának és céljának egyértelmű megállapítását. (
22
)
47.
Ilyen szürke zónákban helyezkedik el a Bíróság által eddig kialakított, az „ellenérték” fogalmára vonatkozó ítélkezési gyakorlat, (
23
) többek között a 2007. július 18‑iSociété thermale d’Eugénie‑les‑Bains ítélet (C‑277/05, EU:C:2007:440) és a 2022. január 20‑iApcoa Parking Danmark ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37), amelyek álláspontom szerint különösen relevánsak a jelen ügy elemzése szempontjából. Az első ítéletben egy szállodának a szállásáról lemondó vendége által fizetett foglalót „nem adóköteles, átalánykártérítésnek” minősítették. A második ügyben megállapítást nyert, hogy a parkolóban történő szabálytalan parkolás esetén fizetendő „ellenőrzési díjak” szolgáltatásnyújtás ellenértékének minősülnek.
48.
Véleményem szerint ez az ítélkezési gyakorlat azt sugallja, hogy az a körülmény, hogy valamely kifizetés – amely a jelen ügyhöz hasonlóan részben kártérítési jellegűnek tűnik – a szolgáltatásnyújtás keretébe illeszkedik, erős valószínűsítő körülményt jelent a tekintetben, hogy azt „ellenértéknek” kell minősíteni. Ez annál is inkább így van, mivel – amint arra a jelen indítvány 38. pontjában emlékeztettem – a kölcsönös szolgáltatások cseréjét jelentő jogviszony fennállására vonatkozó feltételt tágan kell értelmezni.
49.
A jelen ügyben tehát azt kell meghatározni, hogy – valamely szolgáltatás nyújtása ellenére – a kapott díjazás egy része, nevezetesen a pótdíj minősíthető‑e úgy, hogy az nem „ellenérték”. Ez lenne a helyzet, ha azt „az említett szolgáltatással közvetlen kapcsolatban nem álló juttatásnak” kellene minősíteni.
2. A beszedett díj összege
50.
Ami az alapügyben szóban forgó kifizetés összegét illeti, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság bizonyos jelentőséget tulajdonít annak, hogy a pótdíj messze meghaladja az alapdíjat. Úgy tűnik tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a fizetendő ár összege releváns‑e az ellenérték fennállásának megállapítása szempontjából.
51.
E kérdések megválaszolása érdekében hasznosnak tartom emlékeztetni arra, hogy az „ellenértéknek” a 2006/112 irányelv 73. cikkében az adóalap meghatározása céljából alkalmazott fogalma azon kérdés szempontjából is meghatározó, hogy valamely szolgáltatásnyújtást ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében „ellenérték fejében” teljesítettek‑e. Ellenérték hiányában ugyanis nincs adóalap, és a héarendszer nem alkalmazandó. (
24
)
52.
Ez az „ellenérték” szubjektív – azaz ténylegesen megkapott – érték, nem pedig objektív feltételek alapján becsült érték. E körülmények között, amint arra Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok lényegében rámutatott, (
25
) az ellenérték összege nem releváns. Az a körülmény ugyanis, hogy e díj egyenlő, magasabb vagy alacsonyabb, mint a szolgáltatásnyújtó részéről felmerült költségek, nem befolyásolja a szolgáltatásnyújtás és a kapott ellenérték közötti közvetlen kapcsolatot. (
26
)
53.
Kétségtelen, hogy bizonyos mértékig szükség lehet a szolgáltató által beszedett összeg figyelembevételére. Ez az eset áll fenn különösen akkor, ha a díjazás olyan alacsony, hogy a felmerült költségeknek csak egy minimális részét fedezi. Mindazonáltal az ítélkezési gyakorlat folyamatos fejlődése, többek között a 2023. március 30‑iGmina O. ítélet (C‑612/21, EU:C:2023:279) és az ugyanezen a napon hozott Gmina L. ítélet (C‑616/21, EU:C:2023:280) véleményem szerint azt mutatja, hogy a díjazás elégséges jellegének ezen értékelése nem része az ellenérték fennállására vonatkozó vizsgálatnak, amint arra a 2016. június 2‑iLajvér ítélet (C‑263/15, EU:C:2016:392) 49. pontja második mondatának első részét olvasva következtetni lehetett. (
27
) Úgy vélem ugyanis, hogy a szolgáltató által kapott kifizetések összege valójában csak a gazdasági tevékenység meglétének értékelése szempontjából releváns tényező. (
28
)
54.
Úgy tűnik számomra, hogy e megfontolások arra utalnak, hogy a jelen ügyben nem kell különválasztani a pótdíjat a szóban forgó díj alapösszegétől, mivel mindkettő összege ténylegesen a szerzői jogi közös jogkezelő szervezetnek fizetendő. Mindenesetre a pótdíj magas összege nem releváns tényező azon kérdés megválaszolása szempontjából, hogy az a kapott ellenérték részét képezi‑e.
3. A kifizetések oka és célja
55.
A 2016. június 2‑iLajvér ítélet (C‑263/15, EU:C:2016:392) 49. pontjának második mondata más szempontból is érdekes, mivel annak második része (
29
) arra utal, hogy lehetnek olyan „tényezők”, amelyek – amikor a szolgáltatásra vonatkozó díjazás összegének meghatározásához figyelembe veszik azokat – megkérdőjelezhetik a kettő közötti közvetlen kapcsolatot. Hajlok arra, hogy úgy tekintsem, hogy ez a megfogalmazás a szolgáltatás igénybe vevője által teljesítendő kifizetések céljaira való hivatkozásként értelmezhető, amelyek abból a nemzeti jogi keretből vezethetők le, amelybe azok illeszkednek.
56.
E tekintetben elöljáróban emlékeztetek arra, hogy nincs jelentősége annak, hogy a nemzeti jog díjazásnak, kártérítésnek vagy büntetésnek minősíti‑e a szolgáltatás nyújtójának fizetendő összegeket. Annak megítélése, hogy valamely kifizetésre szolgáltatás ellenértékeként kerül‑e sor, az uniós jogba tartozó kérdés. (
30
)
57.
Ezzel szemben a jogi ok, vagy inkább a kifizetések jogalapja olyan elem, amelyet figyelembe kell venni a ellenérték meglétének megállapításához. (
31
) Ugyanez vonatkozik a követett célra is, még ha véleményem szerint ez csak kiegészítő tényező, amely önmagában nem lehet meghatározó. E két tényező értékelése céljából egyébiránt figyelembe kell venni az ügyletek valós gazdasági tartalmát. (
32
)
58.
A kifizetések célja fontos szerepet játszott a Bíróságnak a Tolsma ítélet (
33
) alapjául szolgáló ügyben kifejtett érvelésében, amelyből kitűnik, hogy a járókelők által az utcán játszó zenésznek önként adott aprópénz nem minősül a szolgáltatás ellenértékének. Ez a cél azonban önmagában nem volt meghatározó, amit ezen ítélet 17. pontja is megerősít, amely hangsúlyozza e zenész és közönsége közötti jogviszony hiányát. (
34
)
59.
Véleményem szerint ez a megállapítás a Société thermale d’Eugénie‑les‑Bains ítélet alapjául szolgáló ügyre is érvényes. (
35
) Ebből az ítéletből ugyanis kitűnik, hogy az elsőfokú eljárásban alkalmazandó nemzeti jog szerint a foglaló nem képezte a vendég és a szállodatulajdonos között létrejött szállásfoglalási szerződés szerves részét. Ez utóbbi köteles volt a kifizetéstől függetlenül lefoglalni a szállást, ami megerősítette, hogy a foglaló nem a szolgáltatás ellenértékének, hanem átalány‑kártérítésnek minősül. (
36
)
60.
Hasonló példa a MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia ítélet (
37
) alapjául szolgáló ügy, amelyben egy határozott idejű szerződés olyan rendelkezéséről volt szó, amely lejárat előtti megszüntetés esetén a hátralévő havi előfizetési díjak azonnali esedékességét írta elő. A rendelkezés célja, amely arra irányult, hogy visszatartsa az ügyfelet attól, hogy ne tartsa tiszteletben a minimális hűségidőt, nem volt olyan jellegű, hogy befolyásolta volna az ilyen kifizetések jogi okát. Ezek a kifizetések ugyanis minimális szerződéses díjazásnak minősülnek, amelyet „ellenértéknek” kell minősíteni. (
38
)
61.
Végül az Apcoa Parking Danmark ítélet (
39
) alapjául szolgáló ügyben a parkoló használójára az „ellenőrzési díjak” kivetése nem lett volna lehetséges a parkolóhely rendelkezésre bocsátása nélkül. A Bíróság ezenkívül hangsúlyozta, hogy a parkoló megfelelő működéséhez ténylegesen szükség van a szabálytalan parkolás ellenőrzésére, és hogy az a használó, aki a járművével a szokásos használati feltételek megsértésével parkol, vállalja, hogy megfizeti e díjakat. Ezek a díjak tükrözték az ilyen magatartás által okozott magasabb üzemeltetési költséget. (
40
)
62.
Úgy vélem, hogy jelen esetben nem a Société thermale d’Eugénie‑les‑Bains ítélet (
41
) alapjául szolgáló ügyben szereplő helyzethez, hanem az Apcoa Parking Danmark ítélet (
42
) alapjául szolgáló ügyben szereplő helyzethez hasonló helyzetről van szó. Értelmezésem szerint ugyanis az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szerint a felszámított pótdíj egyszerűen a védett művek nyilvánossághoz közvetítéséért járó díjazás kiszámításának módjában bekövetkezett változás eredménye, amely a felhasználók tudomására hozott jogi feltételeken alapul. Adott esetben meg kell állapítani, hogy ha a közvetítést megelőzően nem került sor az engedély megszerzésére, a pótdíj e díjazás szerves részét képezi.
63.
Egy másik ilyen értelmű valószínűsítő körülmény lehet az, hogy gazdasági szempontból a pótdíj úgy tűnik, tükrözi azt a magasabb költséget, amelyet a szerzői jogi közös jogkezelő szervezetnek viselnie kell egyrészt a felhasználók azon jogi kötelezettségének megsértése miatt, hogy megszerezzék a szükséges engedélyeket, másrészt pedig azért, hogy biztosítsa e kötelezettség tiszteletben tartását. (
43
)
64.
Végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata azon tényezők vizsgálata, amelyek megerősíthetik a nyújtott szolgáltatás és a kapott „ellenérték” – köztük az alapügyben szóban forgó pótdíj – közötti „közvetlen kapcsolat” fennállását. A kérdést előterjesztő bíróság feladata a nemzeti jog, valamint azon jogi és gazdasági háttér értékelése, amelybe a szerzői jogi közös jogkezelő szervezet és azon felhasználó közötti ügylet illeszkedik, aki anélkül végzi a védett művek közvetítését, hogy előzetesen megszerezte volna a szükséges engedélyt. (
44
)
65.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a 2006/112 irányelv 73. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy a védett művek nyilvánossághoz közvetítéséért fizetendő díjazás, amely alapdíjból és az e közvetítést megelőző engedély megszerzésének hiányában alkalmazott pótdíjból áll, „ellenértéknek” minősíthető, aminek – különösen e díjazás jogi okára és céljaira tekintettel történő – vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
VI. Végkövetkeztetés
66.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Curtea de Apel Bucureşti (bukaresti ítélőtábla, Románia) számára a következő választ adja:
1)
A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját, 24. cikkének (1) bekezdését, valamint 25. cikkének b) és c) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
„ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtásnak” kell minősíteni azt a jogszabályi kötelezettséget, amely szerint díj ellenében el kell tűrni a védett művek olyan felhasználó általi nyilvánossághoz közvetítését, aki előzetesen nem szerezte meg az ehhez szükséges engedélyt.
2)
A 2006/112 irányelv 73. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének c) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a védett művek nyilvánossághoz közvetítéséért fizetendő díjazás, amely alapdíjból és az e közvetítést megelőző engedély megszerzésének hiányában alkalmazott pótdíjból áll, „ellenértéknek” minősíthető, aminek – különösen e díjazás jogi okára és céljaira tekintettel történő – vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
José Martín y Pérez de Nanclares
Ismertetve Luxembourgban, a 2025. december 3‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Lásd a De Iustitia című műben az „adásvétellel” kapcsolatos megfontolásokat (77. kérdés), amelyek szintén megtalálhatók Beltrán de Heredia V. Francisco de Vitoria. Comentarios a Secunda secundae de Santo Tomás című művében, tomes I‑VI. Biblioteca de Teólogos Españoles, Salamanque, 1932–1952. Francisco de Vitoria gazdaságfilozófiája a 1527–1528‑as és 1535–1536‑os tanévekben a Salamancai Egyetemen végzett oktatói tevékenysége során alakult ki. Bár ő maga nem tette közzé egyik tanítását sem, tanítványainak jegyzetei alapján, amelyeket Beltrán de Heredia rendszerezett, rekonstruálni lehetett kiterjedt tanait. Lásd e tekintetben ugyanezen szerzőtől: „Hacia un Inventario analítico de manuscritos teológicos de la Escuela Salmantina, siglos XV‑XVII, conservados en España y en el extranjero”, Revista Española de Teología, 1943., 59–88. o.
(
3
)	A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.).
(
4
)	Jelzem, hogy a Credidam a Törvényszékhez benyújtott írásbeli észrevételeiben úgy véli, hogy nem kell héát fizetni.
(
5
)	Lásd különösen: UCMR ítélet, 34. és 35. pont.
(
6
)	Az ítélet első áttekintéséhez lásd: Simon, D., „Fiscalité – Gestion collective des droits d’auteur”, Revue Europe, 2021, 3. sz., 101. sz. magyarázat és részletes elemzés céljából lásd: Finken, B., „Nutzung von Urheberrechten unter Einschaltung einer Verwertungsgesellschaft als Dienstleistungskommission. Anmerkungen zu EuGH kontra 2021.1.21. – C‑501/19, UCMR‑ADA”, Mehrwertsteuerrecht, 2024., 10. sz., 414–417. o., valamint általánosabban lásd: Aliaga Agullo, E., „Impuesto sobre el Valor Añadido y derecho de participación de los creadores visuales („Droit de Suite”)”, Revista española de derecho financiero, 2023, 199. sz., 37–77. o.
(
7
)	UCMR ítélet, 30–37. és 39. pont.
(
8
)	UCMR ítélet, 30–37. és 39. pont.
(
9
)	E díj kiszámításának módját, illetve azt a körülményt, hogy annak összege engedély hiányában megháromszorozódik, a jelen indítvány B. 2., illetve C. fejezete tárgyalja.
(
10
)	A 2006/112 irányelv 25. cikkét illetően lásd: 2024. július 4‑iCarredidam ítélet (C‑179/23, EU:C:2024:571, 34. pont).
(
11
)	Kokott főtanácsnok Financial Bulgaria ügyre vonatkozó indítványa (C‑744/23, EU:C:2025:332, 39. pont).
(
12
)	Lásd ebben az értelemben a 2024. július 4‑iCredidam ítéletet (C‑179/23, EU:C:2024:571, 39. és 40. pont) a szerzői jogok jogosultjai és e jogok közös jogkezelő szervezete közötti, a 8/1996. sz. törvényben előírt jogviszony tekintetében. Ezzel kapcsolatban lásd még: Pollaud‑Dulian, F., „TVA, droit d’auteur et gestion collective, un point sur la jurisprudence de la CJUE”, Revue trimestrielle de droit commercial, 2024, 3. sz., 642–647. o.
(
13
)	2015. október 29‑iSaudaçor ítélet (C‑174/14, EU:C:2015:733, 39. pont); 2016. június 2‑iLajvér ítélet (C‑263/15, EU:C:2016:392, 42. pont); 2021. április 15‑iAdministration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA ítélet (C‑846/19, EU:C:2021:277, 39. pont). Lásd még Kokott főtanácsnoknak a Financial Bulgaria ügyre vonatkozó indítványát (C‑744/23, EU:C:2025:332, 40. pont): „A héa nem jogügyletadó, még kevésbé szerződésadó […]”
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. június 2‑iLajvér ítélet (C‑263/15, EU:C:2016:392, 46. és 49. pont); 2021. április 15‑iAdministration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA ítélet (C‑846/19, EU:C:2021:277, 43. pont).
(
15
)	2023. április 27‑iFluvius Antwerpen ítélet (C‑677/21, EU:C:2023:348, 28–33. pont). Lásd ugyanakkor: 2005. július 14‑iBritish American Tobacco és Newman Shipping ítélet (C‑435/03, EU:C:2005:464, 42. pont): „[a]z áruk eltulajdonítása nem minősül […] »ellenszolgáltatás fejében teljesített termékértékesítésnek«”. A jogellenes fogyasztás problémájának mélyebb elemzéséhez lásd: Beretta, G., „Taxable and Non‑Taxable Transactions”, Kofler, G., és mások (szerk.), Recent Developments in Value Added Tax 2023, Linde, Bécs, 2024, 113–162. o. (131–136. o.).
(
16
)	Az e tekintetben releváns ítélkezési gyakorlat áttekintéséhez és elemzéséhez lásd: Tumpel, J., „Mehrwertsteuer und Schadenersatz. Neue Entwicklungen in Rechtsprechung und Praxis”, Kirchmayr, S., Mayr, G., Hirschler, K. (szerk.), Schriftenreihe zum Konzern‑ und Unternehmenssteuerrecht, Linde, Bécs, 2023, 45–55. és 72–81. o.
(
17
)	2015. október 29‑iSaudaçor ítélet (C‑174/14, EU:C:2015:733, 34. pont).
(
18
)	1982. július 1‑jei BAZ Bausystem ítélet (222/81, EU:C:1982:256, 8. pont). A szállító számára a fizetés halasztásának elfogadásáért fizetett kamatok adóztatásával kapcsolatban lásd azonban: 1993. október 27‑iMuys’en De Winter’s Bouw‑ en Aannemingsbedrijf ítélet (C‑281/91, EU:C:1993:855, 18. pont).
(
19
)	Lásd a 2023. július 13‑iGemeinde A ítéletet (C‑344/22, EU:C:2023:580, 33–39. pont), amelyben azonban azonosítottak egy egyedileg meghatározható szolgáltatást, valamint az ezen ítélethez Pezet, F. által fűzött kommentárt: „Quand le contribuable n’en a pas pour son argent, une taxe, même affectée, n’emporte pas qualification d’une contrepartie”, Droit fiscal, 2023, 37. sz., 285. sz. kommentár.
(
20
)	Lásd a jelen indítvány 35. pontját, amelyben emlékeztettem arra, hogy a héa fogyasztásra kivetett adó.
(
21
)	Lásd: 2022. január 20‑iApcoa Parking Danmark ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37, 43. pont); 2024. november 28‑irhtb ítélet (C‑622/23, EU:C:2024:994, 25. pont).
(
22
)	Lásd ebben az értelemben: Lamouroux, G., „Les indemnités dues en raison de la résiliation unilatérale d’un contrat d’entreprise sont‑elles soumises à la TVA ?”, Revue de droit fiscal, 2025, 9. sz., 44‑49–44‑53. o. (44‑51–44‑52. o.).
(
23
)	A (1) szolgáltatás árának „ellenértékként” való minősítését illetően, amikor a szolgáltatás igénybevevője a szerződés lejárat előtti megszüntetésével lemondott a szolgáltatás tényleges igénybevételéről, lásd: 2018. november 22‑iMEO – Serviços de Comunicações e Multimédia ítélet (C‑295/17, EU:C:2018:942, 50., 51., 61. és 62. pont); 2019. július 3‑iUniCredit Leasing ítélet (C‑242/18, EU:C:2019:558, 70–76. pont); 2020. június 11‑iVodafone Portugal ítélet (C‑43/19, EU:C:2020:465, 33–40. pont); (2) a fel nem használt repülőjegy árát illetően lásd: 2015. december 23‑iAir France‑KLM és Hop !Brit‑Air ítélet (C‑250/14 és C‑289/14, EU:C:2015:841, 28., 30. és 34. pont); (3) a villamos energia lopása esetén fizetendő összegeket illetően lásd: 2023. április 27‑iFluvius Antwerpen ítélet (C‑677/21, EU:C:2023:348, 28–33. pont); (4) az idősotthon lakóinak nyújtott ellátások támogatását illetően, lásd: 2014. március 27‑iLe Rayon d’Or ítélet (C‑151/13, EU:C:2014:185, 32. pont); és (5) a pervesztes fél ügyvédje által kapott munkadíjat illetően, amikor az ügyvéd az ügyfelét ingyenesen képviseli, lásd: 2025. október 23‑iFinancial Bulgaria ítélet (C‑744/23, EU:C:2025:816, 33. és 35. pont). Ezzel szemben az „ellenérték” hiányát illetően, (1) amikor valamely lóverseny nyertesét jutalmazzák, lásd: 2016. november 10‑iBaštová ítélet (C‑432/15, EU:C:2016:855, 36–39. pont); és (2) a tömegközlekedési szolgáltatások átalánytámogatása esetében: 2025. május 8‑iDyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Tömegközlekedési szolgáltatások) ítélet (C‑615/23, EU:C:2025:320, 23–30. pont).
(
24
)	Lásd ebben az értelemben: 1981. február 5‑iCoöperatieve Aardappelenbewaarplaats ítélet (154/80, EU:C:1981:38, 11. pont); 1982. április 1‑jei Hong‑Kong Trade Development Council ítélet (89/81, EU:C:1982:121, 10. és 11. pont).
(
25
)	A Hotel Scandic Gåsabäck ügyre vonatkozó indítvány (C‑412/03, EU:C:2004:746, 35. pont).
(
26
)	Ez az állandó ítélkezési gyakorlat. Lásd: 1981. február 5‑iCoöperatieve Aardappelenbewaarplaats ítélet (154/80, EU:C:1981:38, 13. pont); 2022. január 20‑iApcoa Parking Danmark ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37, 45. pont); 2025. augusztus 1‑jei Határ Diszkont ítélet (C‑427/23, EU:C:2025:596, 92. pont).
(
27
)	E mondatrész szövege a következő: „[A kérdést előterjesztő bíróságnak k]ülönösen meg kell bizonyosodnia arról, hogy az alapeljárás felperesei által előírt díj nem csak részlegesen ellentételezi a nyújtott vagy nyújtandó szolgáltatásokat […]”.
(
28
)	2023. március 30‑iGmina O. ítélet (C‑612/21, EU:C:2023:279, 31., 32., 38. és 40. pont) és ugyanazon a napon hozott Gmina L. ítélet (C‑616/21, EU:C:2023:280, 37., 40., 46. és 49. pont).
(
29
)	E mondatrész szövege a következő: „[A kérdést előterjesztő bíróságnak] különösen meg kell bizonyosodnia arról, hogy [a díjazás] mértékét nem olyan esetleges más tényezők fennállására tekintettel határozták meg, amelyek adott esetben megkérdőjelezhetik a szolgáltatások és az ellenértékük közötti közvetlen kapcsolat fennállását”.
(
30
)	2022. január 20‑iApcoa Parking Danmark ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	Lásd már ebben az értelemben: Deboissy, F., „Indemnités contractuelles et TVA : suite”, Revue trimestrielle de droit commercial, 2001, 16. szám, 807–808. o. Lásd még: Beiser, R., „Entgelt oder Schadenersatz in der Umsatzsteuer? Österreichisches Recht der Wirtschaft, 2025., 168. sz., 214–217. o. (217. o.), amely lényegében úgy véli, hogy a Bíróság a 2006/112 irányelv 73. cikke értelmében vett „ellenérték” fogalmát a nemzeti polgári joghoz köti.
(
32
)	2018. november 22‑iMEO – Serviços de Comunicações e Multimédia ítélet (C‑295/17, EU:C:2018:942, 41–45. pont).
(
33
)	1994. március 3‑i ítélet (C‑16/93, EU:C:1994:80, 16–19. pont).
(
34
)	A hiteles értelmezéshez lásd: 2025. október 23‑iFinancial Bulgaria ítélet (C‑744/23, EU:C:2025:816, 30. pont). Lásd még: von Streit, G., Streit, T., „Entgelt oder Schadensersatz? Oder: Die Mehrwertsteuer auf dem Weg zur Verkehrssteuer? Eine Darstellung am Beispiel von Zahlungen bei Auflösung und Nichterfüllung von Verträgen”, Umsatzsteuerrundschau, 2020, 4. szám, 525–535. o. (526. o.), akik úgy vélik, hogy a Tolsma‑ügyben nem történt szolgáltatásnyújtás.
(
35
)	2007. július 18‑i ítélet (C‑277/05, EU:C:2007:440, 19–32. pont).
(
36
)	Lásd ezen ítélet hiteles értelmezését a 2024. november 28‑irhtb ítélet (C‑622/23, EU:C:2024:994) 24. pontjában. Arról, hogy meg kell‑e különböztetni a foglalást a „foglalási garanciától”, és ez utóbbit a „szolgáltatás ellenértékének” kell‑e tekinteni, lásd Bédier, J.‑L., „La somme prélevée par l’hôtelier lorsque le client n’honore pas une réservation est soumise à la TVA”, Revue de droit fiscal, 2024, 45. sz., 370‑23–370‑27. o. (370‑27. o.).
(
37
)	2018. november 22‑i ítélet (C‑295/17, EU:C:2018:942, 61. és 62. pont).
(
38
)	Hasonló példaként lásd: 2019. július 3‑iUniCredit Leasing ítélet (C‑242/18, EU:C:2019:558, 75. és 76. pont).
(
39
)	Lásd: 2022. január 20‑i ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37, 33. és 34. pont); Richard de la Tour főtanácsnoknak ezen ügyre vonatkozó indítványa (EU:C:2021:449, 61. pont).
(
40
)	Lásd Dodos, P. kritikáját: „EuGH: Kontrollgebühren bei Verstoß gegen Parkplatz‑Nutzungsbedingungen als steuerbares Entgelt”, Mehrwertsteuerrecht, 2022, 6. szám, 240–244. o. (243. és 244. o.).
(
41
)	2007. július 18‑i ítélet (C‑277/05, EU:C:2007:440).
(
42
)	2022. január 20‑i ítélet (C‑90/20, EU:C:2022:37).
(
43
)	Megjegyzem, hogy a Törvényszék rendelkezésére álló iratok e tekintetben nem tartalmaznak információt.
(
44
)	A nemzeti bíróságnak a saját jogának értelmezésére vonatkozó hatásköréről lásd: 2019. július 3‑iUniCredit Leasing ítélet (C‑242/18, EU:C:2019:558, 47. pont); 2015. október 29‑iSaudaçor ítélet (C‑174/14, EU:C:2015:733, 34. pont), amelyre a jelen indítvány 42. pontjában már hivatkoztam.