62021CC0466
PRIIT PIKAMÄE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. március 9. (
1
)
C‑466/21. P. sz. ügy
Land Rheinland‑Pfalz
kontra
Deutsche Lufthansa AG,
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Állami támogatások – Légi közlekedési ágazat – A Frankfurt‑Hahn repülőtérnek Németország által nyújtott működési támogatás – Kifogást nem emelő határozat – Megsemmisítés iránti kereset – »Érdekelt fél« minőség – Az eljárási jogok védelme – Az »átfogó forgatókönyv« fogalma”
1.
Fellebbezésével a Land Rheinland‑Pfalz (Rajna‑vidék‑Pfalz szövetségi tartomány, Németország; a továbbiakban: Land) az Európai Unió Törvényszéke 2021. május 19‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság ítéletének (T‑218/18, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2021:282) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék megsemmisítette a Frankfurt‑Hahn repülőtérnek nyújtott működési támogatással kapcsolatban Németország által végrehajtott SA.47969 (2017/N) állami támogatásról szóló, 2017. július 31‑i C(2017) 5289 final bizottsági határozatot.
2.
Ezen ítélettel szemben a jelen ügy keretében két csatlakozó fellebbezést is benyújtottak, amellyel az Európai Bizottság és a Deutsche Lufthansa AG (a továbbiakban: DLH) kéri az említett ítélet hatályon kívül helyezését, illetve hatályon kívül helyezését annyiban, amennyiben az elutasította a DLH által első fokon előadott egyetlen jogalap első részének második kifogását.
3.
A Bíróságot ismét az olyan határozattal szembeni kereshetőségi jogról kérdezik, amellyel a Bizottság úgy határoz, hogy lezárja az állami támogatásokra vonatkozó közigazgatási eljárást azzal az indokkal, hogy a támogatás nem vet fel kétségeket a belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. Ebben az összefüggésben a Bíróságnak az „érdekelt fél” fogalmának tulajdonítandó hatályról kell határoznia, valamint azokról az esetekről, amelyekben úgy tekinthető, hogy ez a fél fellebbezésében az eljárási jogainak megsértésére hivatkozott. A Bíróságnak ezenfelül többek között el kell döntenie, hogy a Törvényszék megalapozottan alkalmazta‑e az „átfogó forgatókönyv” jogi fogalmát annak azonosítása érdekében, hogy a vizsgált támogatást annak közvetlen kedvezményezettje átirányította‑e egy másik vállalkozáshoz. A Bíróság kérésére a jelen indítvány kizárólag ezekkel a jogi kérdésekkel foglalkozik.
I. A jogvita előzményei
4.
2017. április 7‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság bejelentette a Bizottságnak azon szándékát, hogy a Frankfurt‑Hahn repülőtér veszteséges állapota miatt működési támogatást kíván nyújtani a repülőtér részére (a továbbiakban: vitatott támogatás). E repülőteret a Flughafen Frankfurt‑Hahn GmbH (a továbbiakban: FFHG) üzemelteti.
5.
A vitatott határozatban a Bizottság lényegében úgy határozott, hogy nem kell megindítani az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást, mivel az intézkedés – jóllehet az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül – e cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethető. Közelebbről, a vitatott határozatban a Bizottság többek között kiemelte, hogy a Frankfurt‑Hahn repülőtér vonzáskörzetében nincs más repülőtér.
6.
A vitatott határozatot megelőzően a Bizottság két másik határozatot hozott a Németországi Szövetségi Köztársaság által a Frankfurt‑Hahn repülőtér és a Ryanair javára hozott intézkedésekre vonatkozóan. E határozatok közül az első a Frankfurt Hahn repülőtér javára a 2009–2011 közötti pénzügyi intézkedésekkel kapcsolatban Németország által nyújtott SA.32833 (11/C) (korábbi 11/NN) számú állami támogatásról szóló, 2014. október 1‑jei (EU) 2016/788 határozat (HL 2016. L 134., 1. o.), amely a 2019. május 17‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság végzés (T‑764/15, nem tették közzé, EU:T:2019:349) tárgyát képezte. A második a Frankfurt Hahn repülőtér finanszírozására és a repülőtér és a Ryanair közötti pénzügyi kapcsolatokra vonatkozó, Németország által nyújtott SA.21121 (C 29/08) (korábbi NN 54/07) számú állami támogatásról szóló, 2014. október 1‑jei (EU) 2016/789 határozat (HL 2016. L 134., 46. o.), amely a 2019. április 12‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság ítélet (T‑492/15, EU:T:2019:252) tárgyát képezte. Az e végzéssel, illetve ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezéseket a 2021. július 15‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság ítélet (C‑453/19 P, EU:C:2021:608), illetve a 2022. január 20‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság ítélet (C‑594/19 P, EU:C:2022:40) elutasította.
7.
Egyébiránt 2018. október 26‑án a Bizottság a felperes által benyújtott és SA.43260 hivatkozási számon nyilvántartásba vett, a Frankfurt‑Hahn repülőtér és a Ryanair javára hozott egyéb intézkedésekre vonatkozó panasz alapján megindította a hivatalos vizsgálati eljárást (a továbbiakban: „Hahn IV.” eljárás).
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
8.
A Törvényszék Hivatalához 2018. március 29‑én benyújtott keresetlevelével a DLH keresetet indított a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
9.
A DLH a Törvényszék előtt lényegében egyetlen jogalapra hivatkozott.
10.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe a Frankfurt‑Hahn repülőtér vonzáskörzetére vonatkozó, a repülőtereknek és a légitársaságoknak nyújtott állami támogatásról szóló iránymutatás (HL 2014. C 99., 3. o.) alapján az értékelése során kötelezően vizsgálandó valamennyi szempontot, és hogy ennélfogva a Bizottság elégtelen és hiányos elemzése nem tette lehetővé számára, hogy a vitatott támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban minden kétséget kizárjon. A Törvényszék így részben helyt adott a DLH egyetlen jogalapjának, és megsemmisítette a vitatott határozatot.
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
A. A fellebbezési kérelmek
11.
Fellebbezésében a Land azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és véglegesen utasítsa el a vitatott határozattal szemben benyújtott keresetet, valamint kötelezze a DLH‑t az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
12.
A DLH azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést mint elfogadhatatlant vagy mindenesetre mint megalapozatlant, és a Landot kötelezze a költségek viselésére.
13.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, állapítsa meg, hogy az első fokon benyújtott kereset elfogadhatatlan vagy másodlagosan megalapozatlan, és a DLH‑t kötelezze az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
B. A DLH által benyújtott csatlakozó fellebbezésben foglalt kérelmek
14.
Csatlakozó fellebbezésében a DLH azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben az elutasítja az egyetlen jogalapja első részének második kifogását, és a Landot kötelezze a költségek viselésére.
15.
A Land azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a DLH csatlakozó fellebbezését, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és véglegesen utasítsa el a vitatott határozattal szemben benyújtott keresetet, valamint kötelezze a DLH‑t az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
16.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a DLH csatlakozó fellebbezését mint elfogadhatatlant vagy másodlagosan mint megalapozatlant, és a DLH‑t kötelezze az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
C. A Bizottság csatlakozó fellebbezésében foglalt kérelmek
17.
Csatlakozó fellebbezésében a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, állapítsa meg, hogy az első fokon benyújtott kereset elfogadhatatlan vagy másodlagosan megalapozatlan, és kötelezze a DLH‑t az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
18.
A DLH azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a Bizottság csatlakozó fellebbezését mint elfogadhatatlant vagy legalábbis megalapozatlant, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
19.
A Land azt kéri, hogy a Bíróság adjon helyt a Bizottság csatlakozó fellebbezésének, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és véglegesen utasítsa el a vitatott határozattal szemben benyújtott keresetet, valamint kötelezze a DLH‑t az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
20.
A DLH‑t, a Landot és a Bizottságot meghallgatták a 2022. november 30‑án tartott tárgyaláson.
IV. Elemzés
21.
A Bíróság kérésére a jelen indítvány kizárólag a Land fellebbezésének és a Bizottság csatlakozó fellebbezésének első, a DLH jelen ügyben fennálló kereshetőségi jogának meghatározásával kapcsolatos téves jogalkalmazásra és a megtámadott ítélet ezzel kapcsolatos indokolásának hiányára alapított jogalapjára, valamint a DLH csatlakozó fellebbezésének második jogalapjára vonatkozik, amely azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az „átfogó forgatókönyv” fogalmát annak meghatározása érdekében, hogy a vizsgált támogatást az FFHG átirányította‑e a Ryanairhez, és így annak értékelése érdekében, hogy kétségek merülnek‑e fel a vitatott támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban.
A. A DLH kereshetőségi jogának hiányára alapított jogalapról (a fellebbezés első jogalapja és a Bizottság csatlakozó fellebbezésének első jogalapja)
1.
A megtámadott ítéletnek és a felek érveinek összefoglalása
22.
A Törvényszéknek a DLH kereshetőségi jogának elismeréséhez és így az ez utóbbi által benyújtott keresetre vonatkozó elfogadhatatlansági kifogás elutasításához vezető érvelését a Land és a Bizottság az „érdekelt fél” fogalmának értelmezése tekintetében, kizárólag a Land pedig a DLH által az őt megillető eljárási jogokra való hivatkozás tekintetében kifogásolja.
23.
A megtámadott ítélet 39–56. pontjában a Törvényszék lényegében megállapította, hogy a DLH két okból is az (EU) 2015/1589 rendelet (
2
) 1. cikkének h) pontja értelmében vett „érdekelt fél”. Egyrészt a megtámadott ítélet 50. pontjában a Törvényszék rámutatott arra, hogy a Frankfurt‑Hahn repülőtérnek nyújtott vitatott támogatás érintheti a Frankfurt am Main‑i repülőtér, a DLH elsődleges gyűjtő‑elosztó repülőtere versenyhelyzetét, és ennélfogva érintheti e légitársaság érdekeit. Másrészt a Törvényszék ezen ítélet 51–54. pontjában hangsúlyozta, hogy a vitatott támogatás azáltal, hogy lehetővé tette a Frankfurt‑Hahn repülőtér számára, hogy folytassa tevékenységeit, lehetővé tette a Ryanair számára, hogy fenntartsa az általa e repülőtérről a DLH‑ra gyakorolt versenynyomást.
24.
A megtámadott ítélet 61–64. pontjában a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a megsemmisítés iránti kereset egészének elemzéséből az következik, hogy a DLH azt rótta fel a Bizottságnak, hogy az megsértette eljárási jogait, amikor úgy határozott, hogy nem indítja meg a hivatalos vizsgálati eljárást.
2.
Értékelés
a)
Előzetes észrevételek
25.
A Land és a Bizottság által felhozott kifogások megalapozottságának vizsgálatára irányuló elemzés megkezdése előtt néhány előzetes észrevételt kell tenni azon jogi háttér meghatározása érdekében, amelybe a DLH kereshetőségi joga értékelésének illeszkednie kell.
26.
Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében kereshetőségi jog illeti meg a természetes vagy jogi személyt többek között annak érdekében, hogy eljárást indítson olyan uniós jogi aktusok ellen, amelyeknek nem címzettje, feltéve hogy ez a jogi aktus őt „közvetlenül és személyében” érinti.
27.
Az állandó ítélkezési gyakorlatot összefoglalva, e személy „közvetlenül érintett”, amennyiben közvetlen kapcsolat áll fenn a vitatott jogi aktus és e személy jogi helyzete között, (
3
) és „személyében érintett”, ha ez az aktus sajátos jellemzői vagy olyan ténybeli helyzet folytán érinti, amely őt minden más személytől megkülönbözteti. (
4
)
28.
Amint az már megállapításra került, e két feltétel eltérő jellegű, mivel a közvetlen érintettség lényegében a felperes jogi helyzetére vonatkozik, míg a személyében való érintettség kizárólag a felperes ténybeli helyzetére vonatkozik. (
5
)
29.
A jelen ügyben állami támogatásról szóló bizottsági határozattal szembeni keresetről lévén szó, ki kell emelni, hogy az EUMSZ 108. cikk szerinti, támogatásokra irányuló vizsgálati eljárás keretében meg kell különböztetni egyrészt az e cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálatra vonatkozó szakaszt, amelynek egyetlen célja az, hogy a Bizottság előzetes véleményt formálhasson az adott támogatás belső piaccal való részleges vagy teljes összeegyeztethetőségéről, másrészt pedig az említett cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati szakaszt. A hivatalos szakasz nélkülözhetetlen, ha a Bizottságnak „komoly nehézséget” okoz annak megállapítása, hogy valamely támogatás a belső piaccal összeegyeztethető‑e. Így, amennyiben az első vizsgálat nem tette lehetővé az összes ilyen nehézség leküzdését, a Bizottság – annak érdekében, hogy teljeskörű információkkal rendelkezzen – köteles minden szükséges véleményt beszerezni, valamint e célból a hivatalos vizsgálati eljárást megindítani. (
6
) Kizárólag ez utóbbi keretében kötelezi tehát a Szerződés a Bizottságot arra, hogy felszólítsa az „érintetteket” észrevételeik előterjesztésére.
30.
A Cook kontra Bizottság ítéletből (
7
) és a Matra kontra Bizottság ítéletből (
8
) eredő állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a Bizottság az előzetes szakasz végén hozott határozatával a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nélkül megállapítja, hogy valamely támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, az érintettek eljárási jogaik tiszteletben tartását csak akkor tudják érvényesíteni, ha lehetőségük van arra, hogy e határozatot az uniós bíróság előtt megtámadják. Ezért az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett „érintett fél” által az ilyen határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetet akkor nyilvánítják elfogadhatónak, ha azzal a felperes az utóbbi rendelkezés által biztosított eljárási jogait kívánja védelmezni. (
9
) Ilyen esetben a felperesnek – a hivatalos vizsgálati eljárás lezárásakor elfogadott határozat megalapozottságát kétségbe vonó felperestől eltérően – nem kell bizonyítania, hogy a Plaumann ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat értelmében vett sajátos helyzetben van, ami különösen olyan esetben van így, ha a szóban forgó határozat tárgyát képező támogatás a felperesnek a piacon fennálló helyzetét „lényegesen érinti”. (
10
)
31.
Az „érdekelt fél” fogalmát az uniós jogalkotó a 659/1999/EK rendelet (
11
) 1. cikkének h) pontjában pontosította, amelynek helyébe a 2015/1589 rendelet 1. cikkének h) pontja lépett, amely úgy határozza meg az „érdekelt felet”, mint „olyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek”. Bár e fogalom így különösen a valamely támogatás kedvezményezettjével versenytárs vállalkozásokat is magában foglalja, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e fogalom a címzettek meghatározatlan körére terjed ki. (
12
) Ily módon a Bíróság elismerte, hogy az olyan vállalkozások, amelyek a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársai, „érdekelt félnek” minősülnek, amennyiben a jogilag megkövetelt módon bizonyítják, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a támogatásnak konkrét hatása lesz a saját helyzetükre. (
13
)
32.
Ezen észrevételek fényében fogom ezt követően megvizsgálni a Land és a Bizottság által a Törvényszéknek a DLH által előterjesztett kereset elfogadhatónak nyilvánításához vezető érvelését illetően előadott konkrét kifogásokat.
b)
A DLH „érdekelt fél” minőségéről
1) A „közvetett versenytárs” fogalmának téves értelmezéséről
33.
A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék túlságosan kiterjesztően értelmezte a „közvetett versenytárs” fogalmát, aminek alapján tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a DLH a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében „érdekelt félnek” minősül. Egyrészt a Törvényszék nem tartotta tiszteletben a Kronoply ítéletben és az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítéletben (
14
) támasztott követelményeket, amelyekben a közvetett verseny fennállásának bizonyítását illetően a Bíróság szükségesnek ítélte mindenekelőtt annak bizonyítását, hogy a támogatás kedvezményezettje és a közvetett versenytárs között versenyviszony álljon fenn, legalábbis a tevékenységük egy része tekintetében, valamint hogy a támogatás befolyásolja az említett versenytárs versenyhelyzetét. Másrészt a Törvényszék elmulasztotta megállapítani a szóban forgó támogatásnak a Frankfurt am Main‑i repülőtérre, különösen annak nyereségességére, valamint a DLH‑nak a Frankfurt am Main‑i repülőtérről induló járatkínálatára és a Ryanairnek a Frankfurt‑Hahn repülőtérről induló járatkínálatára gyakorolt tényleges hatásait.
34.
Noha igaz, hogy – amint azt a Bizottság állítja – úgy tűnik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 45. és 46. pontjában a vitatott támogatás kedvezményezettje, az FFHG és a felperes, a DLH közötti kapcsolatot közvetett versenyként kívánta jellemezni, az ítélkezési gyakorlat által a tekintetben követett értelmezés, hogy egy olyan vállalkozás, amely a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársa, „érdekelt fél”‑e, jóval kiterjesztőbb, mint a Bizottság által előadott értelmezés.
35.
Az első kifogást illetően, amellyel a Bizottság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem tekintette úgy, hogy a közvetett verseny fennállása azt feltételezi, hogy a felperes és a támogatás kedvezményezettje legalábbis tevékenységének egy része tekintetében versenyben áll egymással, meg kell jegyezni, hogy e kifogás a Kronoply ítéleten és az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítéleten alapul.
36.
Nem hiszem, hogy a Bíróság elfogadná ezen ítéletek Bizottság által javasolt értelmezését.
37.
A Kronoply ítéletben a Bíróság „érdekelt félnek” minősített egy olyan vállalkozást, amely nem volt közvetlen versenytársa a támogatás kedvezményezettjének, azonban a gyártási folyamatához ugyanarra a nyersanyagra volt szüksége. Mindemellett ebből az ítéletből egyáltalán nem tűnik ki, hogy a Bíróság ezáltal e minőség elismerését általános jelleggel kizárólag a támogatás kedvezményezettjével legalábbis tevékenységük egy része tekintetében versenyhelyzetben lévő vállalkozásokra kívánta korlátozni.
38.
Az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítélet alapjául szolgáló ügyben a szóban forgó támogatás a mezőgazdasági termékek ausztriai előállításának, kezelésének, feldolgozásának és forgalmazásának minőségi címke segítségével történő ösztönzésére irányuló program keretében nyújtott támogatásokból állt, és az e címkére jellemző lánchoz tartozó összes vállalkozásnak kedvezett, ideértve az állatok vágóhídi levágásával és feldarabolásával foglalkozó bizonyos vállalkozásokat és kiskereskedő ügyfeleiket is.
39.
A felpereseket, amelyek az állatok vágóhídi levágásával és feldarabolásával foglalkozó, az említett címke használatára nem jogosult vállalkozások voltak, az ugyanazon tevékenységet folytató és a minőségi címke használatára jogosult vállalkozások közvetlen versenytársaiként és az e címke használatára jogosult kiskereskedők közvetett versenytársaiként érdekelt feleknek tekintették. A Bíróság ily módon elismerte a felperesekhez hasonló olyan vállalkozások „közvetett versenytárs” minőségét, amelyek nem ugyanazon a szinten működtek, mint a kiskereskedők, és következésképpen tevékenységük egyetlen része tekintetében sem álltak versenyhelyzetben azokkal. (
15
)
40.
Egyébiránt ezek az ítéletek az ítélkezési gyakorlat azon irányvonalába illeszkednek, amelyben – számomra úgy tűnik – a Bíróság a helyzetek jelen ügyben a Bizottság által állítottnál szélesebb körében ítélte meg úgy, hogy az „érdekelt fél” minőség megilleti azon vállalkozásokat, amelyek nem közvetlen versenytársai a kedvezményezettnek. A Bíróság e megközelítését jól szemlélteti a 3F ítélet.
41.
Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy tárgyát a dán nemzetközi hajólajstromra alkalmazandó, adóintézkedéseket magában foglaló dán szabályozás képezte. E szabályozás szerint egyrészt e hajólajstrom lehetővé tette azon hajótulajdonosok számára, amelyeknek a hajóit e lajstromba bejegyezték, hogy harmadik államok állampolgárságával rendelkező tengerészeket foglalkoztassanak az utóbbiak nemzeti jogának megfelelő – a dán jog alkalmazásából következőnél alacsonyabb szintű – bér ellenében. Másrészt az e hajókon foglalkoztatott valamennyi tengerész mentesült a jövedelemadó alól, ami a hajótulajdonosok tekintetében e tengerészek bérköltségének csökkenését vonta maga után.
42.
Ítéletében a Bíróság elismerte, hogy a tengerészek egy érdekképviseleti szervezete „érdekelt félnek” minősíthető azon az alapon, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a szóban forgó támogatásnak konkrét hatása lesz a helyzetére, és hogy ez a hatás e szervezetnek nem a hajótulajdonosok tevékenysége szerinti piacon, hanem a munkaerő rendelkezésre bocsátásának piacán a tengerészek azon más érdekképviseleti szervezeteivel szemben fennálló „versenyhelyzetét” érinti, amelyek tagjait a fent említett lajstromba bejegyzett hajókon foglalkoztatják. (
16
)
43.
A 3F ítélet – a Kronoply ítélettel és az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítélettel együtt vizsgálva – arra utalhat, hogy az „érdekelt fél” fogalma megköveteli annak bizonyítását, hogy a támogatás nyújtása hatással van a felperes versenyhelyzetére, függetlenül attól, hogy e hatás a támogatás kedvezményezettjének tevékenysége szerinti piactól eltérő piacra vonatkozik‑e.
44.
Ráadásul úgy tűnik, hogy a Bíróság által a közelmúltban a Ja zum Nürburgring kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (
17
) jelentősen tágította az említett fogalom körvonalait.
45.
Ebben az ítéletben az egyesületi formában működő felperes „érdekelt fél” minőségének elismerését a Bíróság azzal indokolta, hogy a szóban forgó támogatást a Nürburgring komplexum eszközeinek értékesítése keretében egy, a nyereség maximalizálására törekvő magánvállalkozásnak nyújtották, és ez sértette a felperes közérdekű célkitűzéseit, valamint veszélyeztette magát a létezését, amely kifejezetten a Nürburgring‑pályához kapcsolódott. (
18
)
46.
Következésképpen véleményem szerint nem lehet helyt adni a Bizottság azon kifogásának, amely szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem követelte meg, hogy a DLH bizonyítsa, hogy – akár csak részleges – versenyben áll a Frankfurt‑Hahn repülőtérrel.
47.
A második kifogást illetően, amellyel a Bizottság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék hallgatólagosan úgy ítélte meg, hogy egy, a támogatás kedvezményezettjével versenyben nem álló vállalkozás „érdekelt félnek” minősítéséhez nem szükséges a támogatás nyújtása által előidézett tényleges hatások megállapítása, meg kell jegyezni, hogy a Bizottság ismét a Kronoply ítéletre és az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítéletre hivatkozik.
48.
Véleményem szerint ezek az ítéletek nem szolgálhatnak annak alátámasztására, hogy az „érdekelt fél” fogalmának helyes értelmezése érdekében a Törvényszéknek meg kellett volna állapítania a szóban forgó támogatásnak a Frankfurt am Main‑i repülőtérre, különösen annak nyereségességére, valamint a DLH‑nak a Frankfurt am Main‑i repülőtérről induló járatkínálatára és a Ryanairnek a Frankfurt‑Hahn repülőtérről induló járatkínálatára gyakorolt hatásait.
49.
Ami ezen ítéletek közül az elsőt illeti, a Bíróság helybenhagyta a Törvényszék azon érvelését, amely szerint a felperesek bizonyították, hogy emelkedett a fa ára, és noha a felperesek nem bizonyították, hogy az áremelés a szóban forgó támogatás nyújtásának tudható be, nem kizárható a számukra negatív következmények léte. A Bíróság távolról sem tett a támogatás nyújtása által kiváltott tényleges hatásra vonatkozó megállapítást, hanem csupán annak érdekében hivatkozott a fa árának emelkedésére, hogy megerősítse a felperesek piaci helyzetének az említett támogatás nyújtásából adódó, tisztán potenciális érintettségének fennállásával kapcsolatos következtetését. (
19
)
50.
Ami a második ítéletet illeti, számomra úgy tűnik, hogy annak egyetlen pontja sem tartalmazza a kiskereskedőknek kedvező támogatás felperesekre (az állatok vágóhídi levágásával és feldarabolásával foglalkozó, a címke használatára nem jogosult vállalkozásokra) gyakorolt tényleges hatásainak a Bíróság általi megállapítását.
51.
Egyébiránt a fentiekben vizsgált 3F ítélet és Nürburgring ítélet csak megerősíti, hogy a támogatás tényleges hatásainak megállapítása nem szükséges azon következtetés levonásához, hogy valamely vállalkozás, amely nem közvetlen versenytársa a kedvezményezettnek, „érdekelt félnek” minősülhet.
52.
A második kifogásnak tehát véleményem szerint nem lehet helyt adni.
2) Arról, hogy a felperes nem bizonyította jogi érdekeinek vagy jogi helyzetének érintettségét
53.
A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az „érdekelt fél” fogalmát, mivel nem követelte meg, hogy a DLH bizonyítsa, hogy a szóban forgó támogatás nyújtása érinti a „jogi érdekeit vagy jogi helyzetét”.
54.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az „érdekelt fél” fogalma vonatkozik többek között az olyan vállalkozásra, amely a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársa, amennyiben arra hivatkozik, hogy „az érdekeit érintheti a támogatás nyújtása”, és ennek érdekében „a jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a támogatás konkrét hatást gyakorol a helyzetére” (
20
). Ezzel szemben számomra úgy tűnik, hogy ezen ítélkezési gyakorlatból nem tűnik ki, hogy csak azon vállalkozások esetében ismerhető el az „érdekelt fél” minőség, amelyeknek valamely jogi érdeke vagy a jogi helyzete lehet érintett.
55.
Értelmezésének alátámasztása érdekében a Bizottság a 3F ítéletre és a Nürburgring ítéletre hivatkozik. Az első ítéletet illetően úgy tűnik, hogy a Bizottság úgy véli, hogy a felperesnek, egy tengerész érdekképviseleti szervezetnek az „érdekelt fél” minősége azért került elismerésre, mert a támogatás nyújtása érintette a jogi helyzetét azáltal, hogy megváltoztatta a felperes bizonyos dán hajótulajdonosokkal szembeni tárgyalási pozícióját, ami véleményem szerint az ítélet téves értelmezését jelenti. Amint azt ugyanis a fentiekben már kifejtettem, e minőség a Bíróság szerint ezen érdekképviseleti szervezetnek a más tengerész érdekképviseleti szervezetekkel szembeni, a kollektív szerződések tárgyalásakor fennálló versenyhelyzetének érintettségéből eredt, amely következményekkel járt az említett szervezetre nézve a tagok toborzására való képességét illetően. (
21
) E körülmények között a felperes jogi helyzetének semmilyen módosulását nem követelték meg. A második ítéletet illetően a Bizottság azt állítja, hogy a jogi helyzet módosulását, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a felperes „érdekelt fél”, az jelenti, hogy az e felperes által követett közérdekű cél „jogilag megvalósíthatatlanná” vált, mivel a támogatás kedvezményezettje és a Nürburgring komplexum vevője magánvállalkozás volt. Úgy tűnik tehát, hogy ezen intézmény arra utal, hogy a szóban forgó támogatás nyújtása a felperes jogállásában jövőbeli változást eredményezne. A magam részéről úgy vélem, hogy a Bíróság következtetése a felperes által követett cél és a támogatás által kedvezményezett vállalkozás célja közötti összeegyeztethetetlenségen alapul, kizárva bármely, például a felperes esetleges későbbi megszűnésével kapcsolatos megfontolást. (
22
)
56.
Egyébiránt a felperes jogi érdekeinek vagy jogi helyzetének megváltozására vonatkozó kritérium ezen értékelés keretében fennálló relevanciájának hiánya nem meglepő. Amint azt ugyanis a jelen indítványban fentebb kifejtettem, a valamely támogatást az előzetes vizsgálati eljárás végén összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat tekintetében az „érdekelt felet” megillető kereshetőségi jog célja azon feltétel enyhítése, miszerint a felperesnek az EUMSZ 263. cikk – a Bíróság által a Plaumann ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatban értelmezett – negyedik bekezdése értelmében „személyében érintettnek” kell lennie. Így az „érdekelt fél” minőség az EUM‑Szerződésben meghatározott személyében való érintettség feltételének értékelése szempontjából releváns jogi kritérium kifejeződése. Márpedig az említett feltétel – amint azt már kifejtettem – a felperes ténybeli helyzetére, és nem a jogi helyzetére vonatkozik.
57.
Erre tekintettel a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a DLH‑t kizárólag annak gazdasági érdekére tekintettel minősítette „érdekelt félnek”.
58.
A Bizottság által e tekintetben felhozott többi kifogás véleményem szerint nem teheti kétségessé a javasolt értelmezést.
59.
A felperes jogi érdekei vagy jogi helyzete érintettségének szükségessége – a Bizottság álláspontjával ellentétben – nem vezethető le sem az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett közvetlen érintettséggel kapcsolatos ítélkezési gyakorlattal (
23
) való párhuzamból, sem az Európai Unió Bírósága alapokmánya 40. cikkének második bekezdésében szereplő „jogvita kimeneteléhez [fűződő] jogos érdek” fogalmára vonatkozó ítélkezési gyakorlattal való párhuzamból, sem pedig a Scuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság, Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítéletből (a továbbiakban: Montessori ítélet). (
24
)
60.
Az első ítélkezési gyakorlat a „közvetlenül érintett” feltétel értelmezésére vonatkozik, és így a fent kifejtett okok miatt egyáltalán nem releváns.
61.
A második ítélkezési gyakorlat a Bíróság alapokmányának azon rendelkezésére vonatkozik, amely szerint az Európai Unió Bírósága előtt folyamatban lévő eljárásokba való beavatkozás joga az Unió szerveit és hivatalait, továbbá minden olyan egyéb személyt is megillet, aki valószínűsíteni tudja, hogy a jogvita kimeneteléhez jogos érdeke fűződik. Ezen állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogvita kimeneteléhez fűződő jogos érdek alatt olyan közvetlen és fennálló érdeket kell érteni, hogy adjanak helyt azon fél kérelmeinek, amelyet a beavatkozó támogatni kíván, ami annak vizsgálatát vonja maga után, hogy a beavatkozást kérelmező felet közvetlenül érinti‑e a Bizottság valamely határozata, és a jogvita kimeneteléhez fűződő érdeke biztos‑e. Amint arra a Bizottság emlékeztet, a Bíróság pontosította, hogy a jogvita kimeneteléhez fűződő érdek főszabály szerint csak akkor tekinthető kielégítően közvetlennek, ha e kimenetel megváltoztathatja a beavatkozást kérelmezőnek a jogi helyzetét. (
25
) Mindazonáltal az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett közvetlen érintettségre vonatkozó értékeléshez hasonló értékelésről van szó, amely önmagában nem alkalmas arra, hogy az „érdekelt fél” fogalmának értelmezése keretében átvételre kerüljön. Ez az értelmezésen alapuló eredmény mindenesetre az ügyek háttere jobb értékelésének lehetővé tételére irányuló követelmény és az egyéni beavatkozások – az eljárás hatékonyságát és megfelelő lefolytatását veszélyeztető – magas számának elkerülésére irányuló követelmény közötti, a beavatkozásra jellemző mérlegelés következménye. (
26
)
62.
A Montessori ítélet (
27
) ebben az összefüggésben nem releváns, amint azt a Bíróság a Nürburgring ítéletben már megállapította. Az előbbi ítéletben ugyanis nem valamely személy vagy vállalkozás „érdekelt fél” minőségéről volt szó, hanem arról, hogy a Bizottság olyan határozatára tekintettel, amely a támogatási programot bevezető szóban forgó nemzeti intézkedések hatásait érintetlenül hagyja, a panaszos jogi helyzete esetleg közvetlenül sérült‑e, amely panaszos azt állítja, hogy ezen intézkedések őt hátrányos versenyhelyzetbe hozzák. (
28
)
3) Az indokolási kötelezettségnek a DLH és a Ryanair közötti verseny fennállását illetően történő megsértéséről
63.
A Bizottság és a Land több szempontból kifogásolja a Törvényszéknek a DLH és a Ryanair közötti viszonyra vonatkozó, a megtámadott ítélet 51–54. pontjában szereplő értékelését is.
64.
Mindenekelőtt a Bizottság úgy véli, hogy a DLH és a Ryanair közötti verseny fennállását illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 52. és 53. pontjában megsértette az érveinek összességére való válaszadásra vonatkozó kötelezettséget.
65.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a fellebbezés keretében a Bíróság felülvizsgálatának célja többek között annak vizsgálata, hogy a Törvényszék a jogilag megkövetelt módon adott‑e választ a fellebbező által felhozott érvek összességére, másrészt pedig arra, hogy az arra alapított jogalap, hogy a Törvényszék nem adott választ az elsőfokú eljárásban hivatkozott érvekre, lényegében az Európai Unió Bírósága alapokmányának – ezen alapokmány 53. cikke első bekezdése alapján a Törvényszékre alkalmazandó – 36. cikkéből és a Törvényszék eljárási szabályzatának 117. cikkéből eredő indokolási kötelezettség megsértésére való hivatkozást jelent. Mindazonáltal hozzá kell tenni, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Törvényszék nem köteles olyan magyarázatot adni, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet, és az indokolás tehát lehet hallgatólagos is, amennyiben lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék az érvelésük Törvényszék általi elutasításának okait, és lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy a felülvizsgálat elvégzéséhez elegendő információval rendelkezzen. (
29
)
66.
Meg kell jegyezni, hogy első fokon benyújtott beadványaiban a Bizottság határozottan vitatta azt az állítást, amely szerint a Ryanair által kínált, a Frankfurt‑Hahn repülőtérről induló járatok versenyben állnak a DLH által kínált, a Frankfurt am Main‑i repülőtérről induló és azonos célállomásokra irányuló járatokkal.
67.
E tekintetben a Bizottság többek között kiemelte először is, hogy a DLH repülőtéri csomópontként („hub”) használja a Frankfurt am Main‑i repülőteret, valamint hogy utasainak nagy többsége tranzitutas, míg a Ryanair a Frankfurt‑Hahn repülőtérről „két célpontot összekötő” forgalom keretében alacsony költségű légi járatokat üzemeltet, másodszor pedig, hogy a DLH által a Törvényszékhez benyújtott állítólagos bizonyítékok nem tartalmaznak olyan információkat – így például az utasok számának alakulására és a DLH által a Ryanairrel párhuzamosan üzemeltetett légi útvonalak nyereségességére vonatkozó adatokat –, amelyek alátámasztották volna ilyen verseny létezését. (
30
)
68.
Márpedig a megtámadott ítéletnek a Bizottság kifogásai által érintett pontjai, különösen az 52. pont, a DLH és a Ryanair közötti verseny fennállását illetően kvázi vélelmezésen alapuló megközelítést tükröz, mivel a Törvényszék ott annak kijelentésére szorítkozott, hogy az e társaságok által kiszolgált célállomások azonossága „verseny fennállására utal”. Számomra úgy tűnik, hogy nem lehet úgy tekinteni, hogy ezáltal a Törvényszék hallgatólagosan válaszolt a Bizottság által felhozott érvekre, amelyek éppen az előfeltevés (a kiszolgált célállomások azonossága) és a következtetés (a verseny fennállása) közötti kapcsolat kötelező jellegének megkérdőjelezésére irányultak. Úgy vélem tehát, hogy ez az indokolás semmiképpen nem tekinthető elegendőnek ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára az érvei elutasítása indokainak megértését, a Bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkörének gyakorlását.
69.
Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet 51–54. pontjában szereplő érvelés indokolása hibás, következésképpen a Bíróságnak helyt kell adnia a jelen kifogásnak.
70.
E következtetésre tekintettel nem szükséges megvizsgálni a Törvényszék érvelésének e részére vonatkozóan a Land és a Bizottság által felhozott többi kifogást.
4) A bizonyítási teherre vonatkozó szabályoknak a Frankfurt‑Hahn repülőtér és a Frankfurt am Main‑i repülőtér közötti verseny fennállásának megállapítása során történő megsértéséről
71.
A Bizottság lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a Frankfurt am Main‑i repülőtér és a Frankfurt‑Hahn repülőtér közötti állítólagos versenyre, valamint a vitatott támogatásnak a Frankfurt am Main‑i repülőtérre gyakorolt hatására támaszkodott a DLH keresete elfogadhatóságának igazolása érdekében, holott ilyen érveket a megsemmisítés iránti keresetben nem terjesztettek elő.
72.
Bár a Bizottság a bizonyítási teherre vonatkozó szabályok megsértésére hivatkozik, számomra úgy tűnik, hogy az általa felhozott kifogás alaposabb vizsgálata azt mutatja, hogy e kifogás inkább a kontradiktórius eljárás elve Törvényszék általi megsértésének vitatására irányul.
73.
Emlékeztetek ugyanis arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a kontradiktórius eljárás elve nem csupán azt a jogot biztosítja az eljárásban részt vevő feleknek, hogy megismerjék és megvitassák az ellenfél által a bírósághoz benyújtott iratokat és észrevételeket. Az magában foglalja a feleknek a bíróság által hivatalból figyelembe vett azon elemek megismeréséhez és megvitatásához való jogát is, amelyekre a bíróság a határozatát alapítani kívánja. A tisztességes eljáráshoz való jogra vonatkozó követelmények betartása érdekében ugyanis fontos, hogy a felek mind az olyan tényállási elemekről, mind pedig az olyan jogi elemekről tudomást szerezhessenek, amelyek az eljárás kimenete szempontjából meghatározóak, és megvitathassák azokat. (
31
)
74.
Úgy tűnik, hogy a megtámadott ítélet 50. pontjában a Törvényszék úgy tekinti, hogy a Frankfurt‑Hahn repülőtér és a Frankfurt am Main‑i repülőtér versenyben áll egymással.
75.
Megsemmisítés iránti keresetének az elfogadhatóságra vonatkozó részében a DLH egyáltalán nem tesz említést az e két repülőtér közötti versenyről, és olyan érvelést fejt ki, amely szinte kizárólag a közte és a Ryanair között fennálló versenyviszonyon alapul.
76.
Kétségkívül meg kell jegyezni, hogy e keresetlevél bevezető részében (48. pont), valamint a vitatott határozat megalapozottságára vonatkozó részében (117. és 118. pont) a DLH azt kívánja bizonyítani, hogy a Ryanair FFHG általi támogatása lehetővé tette e légitársaság számára, hogy jelentősebb repülőtereken, többek között a Frankfurt am Main‑i repülőtéren megjelenjen, és hogy ez utóbbi repülőtér üzemeltetője immár a diszkont légitársaságok odavonzására irányuló stratégiát követ. Ebben az összefüggésben a DLH kifogásolja a Frankfurt‑Hahn repülőtér vonzáskörzetének a Bizottság által a szóban forgó támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségére vonatkozó elemzése keretében elvégzett körülhatárolását, és különösen a vitatott határozat 46. pontját.
77.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy e körülmények között kizárólag e keresetlevél különösen jóindulatú – a szövege hallgatólagos, de szükségszerű jelentésének feltárására irányuló logikai megközelítést magában foglaló – értelmezése vezethetne annak megállapításához, hogy a DLH úgy véli, hogy e két repülőtér versenyben áll egymással, és így e tényező annak értékelése keretében történő figyelembevételéhez, hogy a DLH a jogilag megkövetelt módon bizonyította‑e, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a szóban forgó támogatásnak konkrét hatása lesz a helyzetére.
78.
Mivel a Törvényszék ily módon megsértette a kontradiktórius eljárás elvét, azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a jelen kifogásnak.
5) A Frankfurt am Main‑i repülőtér működésének zavarából adódóan a vitatott támogatás nyújtása révén a DLH helyzetére gyakorolt konkrét hatás kockázatának meghatározása során elkövetett téves jogalkalmazásról
79.
A Land azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 50. pontjában úgy ítélte meg, hogy a vitatott támogatás versenynyomást gyakorolhat a Frankfurt am Main‑i repülőtérre, amely negatív hatást gyakorolhat az ügyfeleire, köztük a DLH‑ra.
80.
Mivel azt javasoltam, hogy a Bíróság adjon helyt az előző, a Frankfurt‑Hahn repülőtér és Frankfurt am Main‑i repülőtér közötti versenyviszony fennállására vonatkozó állítás hiányát illetően a bizonyítási teher megsértésére vonatkozó kifogásnak, a jelen kifogást tisztán másodlagos jelleggel fogom tárgyalni.
81.
E kifogás értékelése előtt emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyben releváns jogi hátteret a Bíróság a Solar Ileias Bompaina ügyben nemrégiben hozott ítéletben pontosította.
82.
Olyan görög szabályozásról volt szó, amely azzal a hatással járt, hogy csökkentette a felpereshez hasonló, megújuló energiaforrásokat hasznosító termelőknek fizetett betáplálási díjakat, és célja egy, többek között az e termelők betáplálási díjainak finanszírozására jogszabály útján korábban létrehozott különleges számla hiányának megszüntetése volt. E számlát lényegében a fogyasztókat terhelő külön hozzájárulásból és további forrásokból, például az érintett piac szereplőinek bevételeiből finanszírozták. A felperes szerint e szabályozás a villamosenergia‑szolgáltatókat terhelő hozzájárulás hiányából adódóan az ez utóbbiaknak nyújtott támogatásnak felelt meg. Ha e szolgáltatókat kötelezték volna arra, hogy járuljanak hozzá az említett hiány megszüntetéséhez, a felperes vagyoni helyzete állítása szerint kedvezőbb lehetett volna, mivel nem lett volna szükség a betáplálási díjának csökkentésére.
83.
Azon kérdést illetően, hogy fennáll‑e a veszélye annak, hogy a támogatásnak konkrét hatása lesz a felperes helyzetére, a Bíróság ebben az ítéletben tisztázta, hogy ha e vállalkozás érdekeinek sérelme csak potenciális lehet, az ugyanezen érdekekre gyakorolt konkrét hatás kockázatát a jogilag megkövetelt módon bizonyítani kell. (
32
) Másként fogalmazva, a releváns kritérium a Bíróság szerint az állítólagos támogatás és az érintett vállalkozás érdekeinek vagy piaci helyzetének konkrét sérelme közötti, a jogilag megkövetelt módon bizonyított potenciális okozati összefüggés fennállása. (
33
)
84.
Ezen elvek alapján a Bíróság helybenhagyta a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint a felperes nem fejtette ki, hogy a villamosenergia‑szolgáltatók állítólagos mentesítése milyen módon befolyásolhatta volna a rá alkalmazandó új betáplálási díjak megállapítását, mivel a végrehajtott kiigazítások elsősorban az e termelőknek korábban nyújtott túlkompenzáció ellensúlyozására irányultak. (
34
)
85.
Az értelmezéshez hasznos lehet egy lépéssel hátrébb lépni, és felidézni, hogy – amint azt a jelen indítvány 30. pontjában kifejtettem – az ítélkezési gyakorlat az érdekelt fél minőségnek, illetve a felperes és a támogatás kedvezményezettje közötti versenyviszony fennállásának szétválasztásából adódóan kiterjesztette azon személyek körét, akik „érdekelt félnek” minősülhetnek.
86.
E kiterjesztés következményeként úgy tűnik, hogy a támogatás és a felperes helyzetének konkrét sérelme közötti potenciális okozati összefüggésre vonatkozó bizonyítási követelmény jelenti azt a valódi védőbástyát, amely lehetővé teszi annak elkerülését, hogy a Bizottság valamely, a vitatott határozathoz hasonló határozatával szemben benyújtott kereset egyfajta actio popularisszá alakuljon át. Számomra ezért úgy tűnik, hogy a Bíróság ezen összefüggés viszonylag szigorú értelmezését kéri, ugyanakkor szem előtt tartva, hogy az csak a felperes helyzete tisztán potenciális, nem pedig tényleges érintettségének bizonyítását követeli meg.
87.
E megközelítés véleményem szerint magában foglalja az annak bizonyítására vonatkozó követelményt, hogy fennáll a veszélye annak, hogy maga a vitatott támogatás, nem pedig a kedvezményezettje és a felperes közötti esetleges érdekellentét puszta fennállása lesz hatással ez utóbbi érdekeire. (
35
)
88.
A megtámadott ítélet 50. pontjában a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy mivel a Frankfurt am Main‑i repülőtér a DLH járatai üzemeltetésének elsődleges központja, és mivel az a vitatott támogatás által kedvezményezett repülőtér közelében található, a DLH‑nak érdeke fűződik ahhoz, hogy a Frankfurt am Main‑i repülőtér működését ne zavarja meg a repülőtér versenyhelyzetének a vitatott támogatás nyújtásából esetlegesen eredő érintettsége.
89.
Az így megállapított okozati láncolatnak véleményem szerint van egy nyilvánvaló hiányossága.
90.
A Törvényszék ugyanis egyetlen olyan tényezőre sem hivatkozik, amely igazolná, hogy a Frankfurt am Main‑i repülőtérre nehezedő esetleges versenynyomás negatív hatásokkal járna e repülőtér ügyfeleire, mint például a DLH‑ra. E tekintetben egyetértek a Land azon megjegyzésével, amely szerint egy általános versenypolitikai megfontolásokon alapuló érvelés ezzel ellentétes feltevéshez is vezethetne, mivel versenynyomás hatása alatt a Frankfurt am Main‑i repülőtér arra kényszerülne, hogy jobb szerződéses feltételeket kínáljon az ott működő légitársaságok számára.
91.
E megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy amennyiben úgy ítélné meg, hogy a fentebb vizsgált kifogást el kell utasítani, állapítsa meg, hogy a megtámadott ítélet 50. pontjában szereplő érvelés téves jogalkalmazást tartalmaz, és következésképpen adjon helyt a jelen kifogásnak.
c)
A DLH eljárási jogaira való hivatkozásról
92.
A Land azt kifogásolja, hogy a Törvényszék először is különösen a megtámadott ítélet 62. pontjában tévesen állapította meg, hogy a DLH a megsemmisítés iránti keresetében azt rótta fel a Bizottságnak, hogy az megsértette eljárási jogait, amikor úgy határozott, hogy nem indít hivatalos vizsgálati eljárást, másodszor pedig, hogy ezt az állítást nem indokolta meg megfelelően.
93.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszéknek nem kell úgy értelmeznie valamely felperesnek kizárólag a támogatást értékelő határozat megalapozottságát vitató keresetét, mint amely valójában a felperes EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésére alapozott eljárási jogait kívánja megvédeni, amennyiben a felperes nem adott elő kifejezetten erre irányuló jogalapot. Az ilyen értelmezés ugyanis a kereset tárgyának átminősítéséhez vezetne. (
36
)
94.
A Kronoply ítéletben és az Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítéletben a Bíróság megerősítette, hogy amennyiben a felperesek első fokon a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzéséről szóló bizottsági határozat megsemmisítését kérik, a kereset jogalapjainak értelmezésére vonatkozó hatáskör fent említett korlátozása nem akadályozza meg a Törvényszéket abban, hogy a valamely felperes által előterjesztett érdemi érveket megvizsgálja annak ellenőrzése érdekében, hogy azok a felperes által szintén hivatkozott azon jogalapot is alátámasztják‑e, amely olyan komoly nehézségek fennállását állítja kifejezetten, amelyek indokolták volna a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását. (
37
)
95.
A Belgium kontra Deutsche Post és DHL International ítéletben (
38
) a Bíróság kifejtette, hogy nem szükséges, hogy a megsemmisítés iránti kereset világosan kifejtsen egy olyan jogalapot, amely egyértelműen akként azonosítható, mint amely a felperesek eljárási jogainak védelmére irányul. Elegendőnek tekintette azt, hogy e keresetlevélnek magából a megszövegezéséből kiderüljön, hogy a felperesek azt állítják, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának elmaradása következtében nem részesülhettek azokban az eljárási biztosítékokban, amelyekhez joguk van. Ilyen körülmények között a Bíróság szerint a megsemmisítés iránti kereset elfogadható, amennyiben a Törvényszék csak e kereset azon jogalapjairól határoz, amelyek annak bizonyítására irányulnak, hogy a Bizottságnak meg kellett volna nyitnia a hivatalos vizsgálati szakaszt. (
39
)
96.
A jelen ügy körülményei véleményem szerint hasonlóak. A DLH által első fokon benyújtott kereset ugyanis a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzéséről szóló határozata ellen irányul. Jóllehet a DLH megsemmisítés iránti keresete világosan nem fejt ki olyan jogalapot, amely egyértelműen az eljárási jogainak védelmére irányuló jogalapként azonosítható, e keresetlevél szövegéből, különösen az 55. és 56. pontjából kitűnik, hogy a DLH olyan érveket terjeszt elő, amelyek értelmezhetők úgy, hogy azokkal ezen eljárás megindításának mellőzését rója fel a Bizottságnak.
97.
Márpedig a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem végezte el a jogalapok Bíróság által előírt elkülönítését, és ezáltal tévesen alkalmazta a jogot. A Land e kifogásának tehát véleményem szerint helyt kell adni.
98.
Mindenesetre számomra úgy tűnik, hogy a megtámadott ítélet 62. pontja – túlságosan homályos és szűkszavú jellege miatt – nem tekinthető úgy, mint amely megfelel a Törvényszék indokolási kötelezettségének alapját képező követelményeknek. A Törvényszéknek ugyanis kifejezetten hivatkoznia kellett volna a DLH megsemmisítés iránti keresetének azon pontjaira, amelyek lehetővé teszik számára azon általános értékelésének alátámasztását, amely szerint a DLH által az őt megillető eljárási jogokra való hivatkozás e keresetlevél „egészének elemzéséből” következik.
B. Az „átfogó forgatókönyv” fogalmának Törvényszék általi állítólagos helytelen alkalmazásáról (a DLH csatlakozó fellebbezése második jogalapjának első és harmadik kifogása)
1.
A megtámadott ítéletnek és a felek érveinek összefoglalása
99.
Érdemben a DLH különösen a megtámadott ítélet 129–142. pontjában kifejtett érvelést kifogásolja, amely alapján a Törvényszék elutasította a DLH által felhozott kifogásokat, és úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem volt köteles figyelembe venni a Ryanair javára elfogadott több intézkedést annak értékelése érdekében, hogy kétség merül‑e fel a vitatott támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. A DLH véleménye szerint e támogatás azon veszteségek kompenzálását szolgálta, amelyeket az FFHG éppen a Ryanair javára hozott ezen intézkedések miatt szenvedett el, amely folytán e légitársaság valójában a vitatott támogatás közvetett kedvezményezettje, aminek kétségeket kellett volna ébresztenie e támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. A Bizottság vitatja ezt az érvet.
2.
Értékelés
100.
Tekintettel arra, hogy a DLH által a Törvényszék elé terjesztett kereset elfogadhatóságát illetően nemleges következtetést javaslok a Bíróságnak, az alábbiakban kifejtett érvelés pusztán másodlagos jellegűként értelmezendő.
101.
Mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 140. pontjában szereplő következtetése két megállapításon alapul. Egyrészt a Törvényszék a megtámadott ítélet 137. pontjában úgy tekinti, hogy a Ryanair javára hozott bizonyos intézkedések a „Hahn IV. eljárás” tárgyát képezik. Másrészt ezen ítélet 138. és 139. pontjában kimondja, hogy ezen intézkedések egyike sem képez „átfogó forgatókönyvet” a vitatott támogatással együtt.
102.
A DLH vitatja többek között az „átfogó forgatókönyv” fogalma azon lehetőség kizárása érdekében történő alkalmazásának megalapozottságát, hogy a vitatott támogatást a Ryanairhez irányították át.
103.
E tekintetben megjegyzem, hogy a Törvényszék által az átfogó forgatókönyv fennállásának meghatározása érdekében elfogadott három kritérium i. a vitatott támogatás és a vizsgált intézkedések időbeli ütemezése, ii. a részvényesi szerkezetnek a szerződés megkötése és a támogatás nyújtása közötti módosulása, és iii. ezen intézkedések eltérő formája.
104.
Ebből következik, hogy a Törvényszék által annak ellenőrzése céljából végzett vizsgálat érdemi tartalma, hogy a vitatott támogatás és a többi szóban forgó intézkedés „átfogó forgatókönyv” részét képezi‑e, megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlatában annak meghatározása céljából előírt elemzés tartalmának, hogy több egymást követő támogatási intézkedés az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazása szempontjából egyetlen intézkedésnek tekinthető‑e. Emlékeztetek rá ugyanis, hogy a Bíróság elismerte, hogy ez lehet a helyzet akkor, ha az állami beavatkozások – az időbeli sorrendjükre, a céljukra és a vállalkozás ezen beavatkozások időpontjában fennálló helyzetére tekintettel – olyan szorosan kapcsolódnak egymáshoz, hogy nem lehet azokat elválasztani. (
40
)
105.
A jelen jogalap azonban nem állami beavatkozások sorozata állami támogatásnak minősítésére vonatkozik, mivel az FFHG részére nyújtott közvetlen kifizetés támogatás jellege nem vitatott. Az e jogalap középpontjában álló jogkérdés az e támogatás közvetett kedvezményezettjének esetleges létezését érinti, e támogatás visszatéríttetése céljából, pontosabban azt, hogy lehet‑e úgy tekinteni, hogy a támogatást a Ryanairhez irányították át.
106.
Ezért meg vagyok győződve arról, hogy a Bouygues ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat (
41
) alkalmazása a jelen ügyben nem releváns, amit egyébként az is alátámaszt, hogy azok a megállapítások, amelyek szerint a vitatott támogatás és az egyéb szóban forgó intézkedések időben elkülönülnek, hogy azok eltérő formát öltenek, vagy hogy az FFHG részvényesi szerkezete megváltozott, nem alkalmasak annak kizárására, hogy e támogatás az említett intézkedéseken keresztül a Ryanairnek kedvezhetett.
107.
Ezen átirányítás ténylegességének meghatározása csak a Bíróságnak a közvetett előnyre vonatkozó, a Németország kontra Bizottság ítéletből, (
42
) a Hollandia kontra Bizottság ítéletből (
43
) és a Mediaset kontra Bizottság ítéletből (
44
) következő ítélkezési gyakorlatának alkalmazásából eredhet.
108.
A Bizottság az állami támogatás fogalmáról szóló közleményének (
45
) 116. pontjában ezt az ítélkezési gyakorlatot úgy foglalta össze, hogy annak alapján „az intézkedés előrelátható hatásait előzetesen” kell megvizsgálni, pontosítva, hogy „[k]özvetett előny akkor áll fenn, ha az intézkedést úgy alakították ki, hogy a másodlagos hatásai azonosítható vállalkozásoknál vagy vállalkozáscsoportoknál jelenjenek meg”. A Bizottság értelmezésével egyetértve nemrégiben azt állítottam, hogy a közvetett előny fennállása – az említett ítélkezési gyakorlat alapján – az alkalmazandó rendelkezések tartalmából vagy ugyanezen rendelkezéseknek a fennálló ténybeli háttérrel összefüggő tartalmából fakad. (
46
)
109.
A Bouygues ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatban figyelembe vett, a Törvényszék által a megtámadott ítélet 138. és 139. pontjában alkalmazott kritériumok nyilvánvalóan semmilyen szerepet nem játszanak ezen értékelésben.
110.
E tekintetben példaként hivatkozni lehet a Bíróság Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítéletére. (
47
) Összegezve, olyan szabályozásról volt szó, amely a német határnál található holland töltőállomások üzemeltetőinek nyújtott kártalanítás formájában megjelenő támogatást írt elő a Hollandiában, illetve Németországban hatályos jövedéki adó közötti különbség csökkentése érdekében, valamint egy olyan szerződésről, amely előírta, hogy az e töltőállomásokat ellátó olajipari vállalkozások kötelesek ezen üzemeltetőktől átvállalni a benzinkútnál feltüntetett ár ezen eltérésnek megfelelő csökkentését. Ítéletében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a támogatást átirányították az olajipari társaságokhoz, noha a szóban forgó intézkedések eltérő jellegűek voltak, nem ugyanazon felek között váltottak ki hatásokat, és időben elkülönültek.
111.
Ennélfogva úgy vélem, hogy a Törvényszéknek a közvetett előnyre vonatkozó ítélkezési gyakorlatból következő kritériumot kellett volna alkalmaznia annak vizsgálata érdekében, hogy a vitatott támogatást odaítélő intézkedés oly módon került‑e kialakításra, hogy legalábbis e támogatás egy része a Ryanairnek kedvezett. Mivel a Törvényszék ezzel szemben a Bouygues ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatból következő kritériumokat alkalmazta, álláspontom szerint tévesen alkalmazta a jogot.
112.
A fentiekre figyelemmel, és ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy a DLH által a Törvényszékhez benyújtott kereset elfogadható, véleményem szerint a Bíróságnak helyt kellene adnia a DLH csatlakozó fellebbezése második jogalapjának.
V. Végkövetkeztetés
113.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet azon az alapon, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a DLH kereshetőségi jogának meghatározása során.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).
(
3
)	2022. június 30‑iDanske Slagtermestre kontra Bizottság ítélet (C‑99/21 P, EU:C:2022:510, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
4
)	1963. július 15‑i Plaumann kontra Bizottság ítélet (25/62, a továbbiakban: Plaumann ítélet, EU:C:1963:17, 223. o.).
(
5
)	Lásd ebben az értelemben: Wathelet főtanácsnok Scuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság, Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:229, 57. pont).
(
6
)	Lásd: 2020. szeptember 3‑iVereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland és társai kontra Bizottság ítélet (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 75. és 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
7
)	1993. május 19‑i ítélet (C‑198/91, EU:C:1993:197, 23–26. pont).
(
8
)	1993. június 15‑i ítélet (C‑225/91, EU:C:1993:239, 17–19. pont).
(
9
)	Lásd még: 2021. július 15‑iDeutsche Lufthansa kontra Bizottság ítélet (C‑453/19 P, EU:C:2021:608, 36. pont).
(
10
)	Lásd különösen: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Az EK‑Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
(
12
)	2023. január 31‑iBizottság kontra Braesch és társai ítélet (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 59. pont).
(
13
)	2009. július 9‑i 3F kontra Bizottság ítélet (C‑319/07 P, a továbbiakban: 3F ítélet, EU:C:2009:435, 33. pont); 2011. május 24‑i Bizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, a továbbiakban: Kronoply ítélet, EU:C:2011:341, 64. és 65. pont); 2022. április 7‑i Solar Ileias Bompaina kontra Bizottság ítélet (C‑429/20 P, a továbbiakban: Solar Ileias Bompaina ítélet, EU:C:2022:282, 35. pont); 2023. január 31‑iBizottság kontra Braesch és társai ítélet (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 60. pont).
(
14
)	2011. október 27‑i ítélet (C‑47/10 P, a továbbiakban: Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítélet, EU:C:2011:698).
(
15
)	Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítélet, 132. pont.
(
16
)	3F ítélet, különösen az 54. pont.
(
17
)	2021. szeptember 2‑i Ja zum Nürburgring kontra Bizottság ítélet (C‑647/19 P, a továbbiakban: Nürburgring ítélet, EU:C:2021:666).
(
18
)	Nürburgring ítélet, 66. pont. Szeretném kiemelni, hogy a Nürburgring‑pályával kapcsolatban a teljes német autósport érdekeit védő szövetségről volt szó, amelynek célja e pályának a közérdeket szolgáló gazdasági feltételek melletti működtetésének oly módon történő biztosítása volt, hogy amatőr sportolók részére is biztosítsák a pályához való hozzáférést.
(
19
)	Kronoply ítélet, 68. és 69. pont.
(
20
)	Lásd a jelen indítvány 14. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
21
)	3F ítélet, különösen az 52. pont.
(
22
)	Nürburgring ítélet, 66. és 67. pont.
(
23
)	A 2015. április 28‑iT & L Sugars és Sidul Açúcares kontra Bizottság ítéletről (C‑456/13 P, EU:C:2015:284), és a 2015. szeptember 17‑iConfederazione Cooperative Italiane és társai kontra Anicav és társai ítéletről (C‑455/13 P, C‑457/13 P és C‑460/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:616) van szó.
(
24
)	2018. november 6‑i ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
25
)	2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Tempus Energy és Tempus Energy Technology ítélet (C‑57/19 P, EU:C:2021:663, 6. és 7. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
26
)	A Bíróság elnökének 2022. szeptember 1‑jei Google és Alphabet kontra Bizottság végzése (C‑48/22 P, nem tették közzé, EU:C:2022:668, 12. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	2018. november 6‑i ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
28
)	Nürburgring ítélet, 61. pont.
(
29
)	Lásd analógia útján: 2017. május 11‑iDyson kontra Bizottság ítélet (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 37. pont).
(
30
)	Lásd különösen a viszonválasz 30–48. pontját.
(
31
)	2014. március 27‑iOHIM kontra National Lottery Commission ítélet (C‑530/12 P, EU:C:2014:186, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	Solar Ileias Bompaina ítélet, 35. pont.
(
33
)	Solar Ileias Bompaina ítélet, 43. pont.
(
34
)	Solar Ileias Bompaina ítélet, 41. pont.
(
35
)	Lásd még ebben az értelemben: 2021. szeptember 15‑iCAPA és társai kontra Bizottság ítélet (T‑777/19, EU:T:2021:588, 89. pont), amellyel szemben jelenleg fellebbezés van folyamatban a Bíróság előtt.
(
36
)	Lásd: Nürburgring ítélet, 115. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Ezt az ítélkezési gyakorlatot Mengozzi főtanácsnok a British Aggregates kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (C‑487/06 P, EU:C:2008:419, 70–75. pont) „különösen összetett és meglehetősen formalista” volta miatt élesen bírálta. Lásd még a Jacobs főtanácsnok által a Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyre vonatkozó indítványában (C‑78/03 P, EU:C:2005:106, 138. pont) és Bot főtanácsnok által a Németország és társai kontra Kronofrance egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑75/05 P és C‑80/05 P, EU:C:2008:140, 106–109. pont) megfogalmazott kritikát.
(
37
)	Kronoply ítélet, 56. pont, és Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítélet, 47–50. pont.
(
38
)	2011. szeptember 22‑i ítélet (C‑148/09 P, EU:C:2011:603).
(
39
)	Ezen Belgium kontra Deutsche Post és DHL International ítélet 61–63. pontja. Meggyőződésem szerint a 2019. december 19‑iLux‑Rehab Non‑Profit kontra Bizottság végzés (C‑747/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:1105) 20. pontja nem mond ellent az említett ítéletnek, mivel az, hogy ott a Bíróság kijelenti, hogy „az [Ausztria kontra Scheucher‑Fleisch ítéletben] kifejtett érvelés nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az […] eljárási jogok megsértésére alapított jogalap hiányában az uniós bíróság feladata a Bizottság kifogásemelés mellőzéséről szóló határozata megalapozottságának megkérdőjelezésére irányuló jogalapnak ezen eljárási jogok megsértésére alapított jogalapként való újraértelmezése” (kiemelés tőlem), tekinthető úgy, hogy a Bíróság nem kizárólag a megsemmisítés iránti keresetben világosan, egyértelműen ekként azonosíthatóként kifejtett jogalapokra hivatkozik. Véleményem szerint ugyanezek a megfontolások vonatkoznak a 2005. december 13‑iBizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ítélet (C‑78/03 P, EU:C:2005:761) 44–46. pontjára is.
(
40
)	2013. március 19‑i Bouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság és társai és Bizottság kontra Franciaország és társai ítélet (C‑399/10 P és C‑401/10 P, a továbbiakban: Bouygues ítélet, EU:C:2013:175, 104. pont). A Bíróság ugyanis kifejti, hogy mivel az állami beavatkozások különböző formákat öltenek, és azokat – az állami támogatások ellenőrzésének egyik alapvető elve szerint – a hatásaik szerint kell értékelni, nem zárható ki, hogy az állam több egymást követő beavatkozását az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából egyetlen beavatkozásnak kell tekinteni (103. pont).
(
41
)	Lásd még: 2015. június 4‑iBizottság kontra MOL ítélet (C‑15/14 P, EU:C:2015:362, 97. pont); 2020. március 26‑iLarko kontra Bizottság ítélet (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 33. pont); 2020. december 10‑iComune di Milano kontra Bizottság ítélet (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 72. pont).
(
42
)	2000. szeptember 19‑i ítélet (C‑156/98, EU:C:2000:467).
(
43
)	2002. június 13‑i ítélet (C‑382/99, EU:C:2002:363).
(
44
)	2011. július 28‑i ítélet (C‑403/10 P, nem tették közzé, EU:C:2011:533), amely e tekintetben helybenhagyta a 2010. június 15‑iMediaset kontra Bizottság ítéletet (T‑177/07, EU:T:2010:233).
(
45
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról szóló bizottsági közlemény (HL 2016. C 262., 1. o.).
(
46
)	Lásd: a Spanyolország és társai kontra Bizottság egyesített ügyekre vonatkozó indítványom (C‑649/20 P, C‑658/20 P és C‑662/20 P, EU:C:2022:744, 114. és 115. pont).
(
47
)	2002. június 13‑iHollandia kontra Bizottság ítélet (C‑382/99, EU:C:2002:363).