62006CC0390
JÁN MAZÁK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. november 27. (
1
)
C-390/06. sz. ügy
Nuova Agricast Srl
kontra
Ministero delle Attività Produttive
„Állami támogatások — Meghatározott időszakra engedélyezett támogatási program — A módosított támogatási program újabb időszakra történő bejelentése — A két egymást követő program közötti átmeneti intézkedések — A Bizottság támogatási programot nem ellenző határozata — Azok az adatok, amelyekkel a Bizottság rendelkezhetett — A Bizottság határozatának érvényessége — Egyenlő bánásmód — Indokolás”
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Bizottság 2000. július 12-i SG(2000) D/105754. sz. határozatának érvényességére vonatkozik, amelyben a Bizottság a Szerződéssel összeegyeztethetőnek nyilvánította az Olaszország válságban lévő tartományait érintő beruházási támogatási programot (
2
) (a továbbiakban: vitatott határozat).
2.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az olaszországi Nuova Agricast társaság által az olasz állam ellen indított kártérítési perben terjesztették elő. A Nuova Agricast lényegében azt állítja, hogy kárt szenvedett annak következtében, hogy nem lehetett a Bizottság által a vitatott határozattal jóváhagyott állami támogatási program kedvezményezettje, és annak megállapítását kéri, hogy az olasz hatóságok ezért milyen mértékben tehetők felelőssé.
I – A vonatkozó nemzeti jogszabályok
A – A korábbi támogatási program
3.
Az 1992. december 19-i 488. sz. törvénnyel (
3
) (a továbbiakban: 488/92. sz. törvény) az olasz jogalkotó olyan pénzügyi intézkedéseket írt elő, amelyek arra kívánták ösztönözni a vállalkozásokat, hogy az ország válságban lévő tartományaiban fejlesszenek bizonyos termelő tevékenységeket.
4.
A Bizottság 1997. május 21-i határozatában (
4
) (a továbbiakban: 1997-es határozat) úgy döntött, hogy 1999. december 31-ig nem emel kifogást a 488/92. sz. törvényen és az annak végrehajtására vonatkozó különböző rendelkezéseken alapuló állami támogatási programmal (
5
) szemben.
5.
A 1997-es határozattal engedélyezett támogatási program (a továbbiakban: korábbi támogatási program) az alábbi fő elemeket tartalmazta:
a)
A pénzügyi forrásokat minden évre vonatkozóan két egyenlő részre osztották, és mindkét részt külön pályázati felhívás keretében ítélték oda. A források elosztásának módját miniszteri rendelettel lehetett módosítani az abban az évben rendelkezésre álló azon pénzeszközök függvényében, amelyre a források vonatkoztak, különösen úgy, hogy e forrásokat egyetlen pályázati felhívás keretében ítélhessék oda.
b)
A pályázati felhívás alapján benyújtott kérelmeket az ezzel megbízott hitelintézetek megvizsgálták, amelyek rendeletben meghatározott szempontok (olaszul „indicatori”, a továbbiakban: értékelési mutatók) alapján pontokat ítéltek oda a kérelmekre.
c)
Az illetékes minisztérium ezután a vizsgálat során kapott pontszámok eredményei alapján tartományi rangsorokat állapított meg, és rendeletet hozott a támogatások – kérelmeknek megfelelően, csökkenő sorrendben történő – odaítéléséről, az első helyen álló kérelemtől kezdve az adott pályázati felhívással érintett alapok kimerüléséig.
d)
A támogatható kiadások azok voltak, amelyek az állami támogatás iránti kérelem benyújtásának alapjául szolgáló felhívást megelőző felhívás lezárásának időpontját követő naptól kezdve merültek fel (
6
).
e)
Azok a vállalkozások viszont, amelyeknek a kérelme bekerült a tartományi rangsorba, azért nem lehettek a támogatások kedvezményezettjei, mert kevesebb forrás állt rendelkezésre, mint amennyi az összes igényelt támogatás fedezéséhez elégséges lett volna; egyrészt még egyetlen alkalommal újból benyújthatták ugyanazon tervet az ezt követő első megfelelő pályázati felhívásra a terv megfelelő értékelési mutatóinak módosítása nélkül (a kérelem „automatikus bekerülésének” nevezett mechanizmus), másrészt pedig lemondhattak az „automatikus bekerülésről”, és újra benyújthatták ugyanazt a tervet a pályázat versenyképesebbé tétele érdekében bizonyos értékelési mutatók módosításával a következő „megfelelő pályázati felhívásra” (
7
) (a kérelem „újrafogalmazása”). Az eredeti kérelmekre alkalmazandó feltételeket a kiadások támogathatósága érdekében mindkét esetben érvényben tartották, vagyis a támogatásokat az első kérelem benyújtása után felmerült költségekre figyelemmel ítélték oda.
B – Az új támogatási program
6.
1999. november 18-án az olasz hatóságok bejelentették a Bizottságnak (
8
) a 488/92. sz. törvény alapján elfogadott állami támogatási programot. A program voltaképpen a korábbi támogatási program módosított meghosszabbítása volt 2000. január 1-jétől.
7.
Az olasz hatóságok által a programon végrehajtott módosításokat követően a Bizottság 2000. július 12-én kibocsátotta a vitatott határozatot, amelyben kimondta, hogy 2006. december 31-ig nem szándékozik kifogást emelni a bejelentett programmal szemben.
8.
A vitatott határozat tartalmaz egy átmeneti rendelkezést, amely a következőket rögzíti:
„Kizárólag a szóban forgó program első végrehajtása, vagyis az e program alapján meghirdetett első, támogatásokra irányuló pályázati felhívás alkalmával – feltéve, hogy a támogatás iránti kérelmeket minden esetben a beruházási tervek végrehajtásának megkezdése előtt be kell nyújtani – kivételesen támogathatónak minősülnek az előző program alapján meghirdetett és a Bizottság által 1999. december 31-e előtt jóváhagyott utolsó pályázati felhívásra benyújtott azon kérelmek, amelyeket támogathatóaknak minősítettek, viszont az adott pályázati felhívásra kijelölt pénzügyi források korlátozottsága következtében nem részesültek semmilyen támogatásban.”
9.
Olaszországban a vitatott határozat kiadását követően a Ministero dell’Industria, Commercio e d’Artigianato (az olasz ipari, kereskedelmi és kézműipari minisztérium, a továbbiakban: MICA) elfogadta a 2000. július 14-i rendeletet (
9
), valamint a 2000. július 14-i 900315. sz. körlevelet (
10
), amely megállapította a vitatott határozat által engedélyezett támogatási program végrehajtásának módszereit („az új támogatási program”).
10.
E nemzeti jogszabályok úgy rendelkeznek, hogy támogatások ítélhetők oda „a legutóbbi megfelelő pályázati felhíváshoz kapcsolódó programok keretein belül támogathatónak bizonyuló azon kiadások alapján, amelyek kedvező elbírálást nyertek, viszont a pénzügyi források elégtelensége folytán nem részesültek támogatásban”.
II – Ténybeli háttér
11.
A korábbi támogatási program alapján a Nuova Agricast állami támogatás iránti kérelmet terjesztett elő a harmadik megfelelő felhívásra, amely 1998 első félévére vonatkozott. A kérelmet felvették Apulia tartományi rangsorába, amelyet a MICA 1998. augusztus 14-i rendelete hagyott jóvá.
12.
Figyelemmel a tartományi rangsorban elfoglalt helyére és a rendelkezésre álló források elégtelenségére, a társaság nem kapta meg az igényelt forrásokat.
13.
1998 második félévét illetően egy negyedik felhívást is kiírtak. A Nuova Agricast úgy döntött, hogy nem él kérelmének automatikus bekerüléséhez fűződő jogával, hanem megvárja a következő megfelelő felhívást újrafogalmazott kérelmének benyújtása céljából.
14.
1999. december 31-ig, amikor a Bizottság korábbi támogatási programra vonatkozó jóváhagyása lejárt, ilyen felhívást nem írtak ki. A következő megfelelő felhívást, amelyre a Nuova Agricast végül be tudta nyújtani újrafogalmazott kérelmét, csak 2000. július 14-én írták ki, amikor az új támogatási program már hatályba lépett.
15.
Az új támogatási program, amelyet a vitatott határozat hagyott jóvá, a kiadások támogathatóságának meghatározása szempontjából nem tartotta hatályban a Nuova Agricast első kérelmére alkalmazható feltételeket. Az újrafogalmazott kérelmet elutasították, így azt nem vették fel a tartományi rangsorba sem.
III – A nemzeti bíróság előtti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
16.
A Nuova Agricast keresetet indított a római (Olaszország) Tribunale ordinario di Roma (körzeti bíróság) előtt az illetékes olasz minisztérium (a MICA feladatait átvevő Ministero delle Attività Produttive – termelési tevékenységek minisztériuma) ellen, a kért állami támogatás elmaradásának ténye folytán állítólagosan elszenvedett kár megtérítése iránt.
17.
Ezzel kapcsolatban a Nuova Agricast úgy véli, hogy az új támogatási program elfogadásával az olasz hatóságok nem védték megfelelően az olyan vállalkozások, mint a Nuova Agricast érdekeit, amelyek lemondtak a negyedik pályázati felhíváshoz kapcsolódó automatikus bekerülésről annak érdekében, hogy lényegileg ugyanazt a tervet az „értékelési mutatók” bizonyos módosítása mellett a következő megfelelő felhívásra benyújtsák, ugyanakkor ezt nem tehették meg, mivel a negyedik pályázati felhívás volt az utolsó megfelelő felhívás a korábbi támogatási program által érintett gazdasági ágazatban.
18.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a korábbi támogatási program jóváhagyásának lejártát követően a vállalkozásoknak három kategóriája létezett: (i) az olyan vállalkozások, mint a Nuova Agricast, amelyeknek a kérelme bekerült a harmadik pályázati felhíváshoz kapcsolódó valamelyik tartományi rangsorba, és lemondtak a negyedik pályázati felhíváshoz kapcsolódó automatikus bekerülésről annak érdekében, hogy az „újrafogalmazott” kérelmet újból benyújthassák az e felhívást követő első „megfelelő” pályázati felhívásra (a továbbiakban: első kategóriába tartozó vállalkozások); (ii) azok a vállalkozások, amelyek a negyedik pályázati felhívásra nyújtották be első kérelmüket, és amelyeknek a kérelme bekerült az ehhez a pályázati felhíváshoz kapcsolódó tartományi rangsorba, viszont a kért támogatást a rendelkezésre álló alapok elégtelensége folytán nem kapták meg; ezekre a vállalkozásokra vonatkozik a vitatott határozat átmeneti rendelkezése (a továbbiakban: második kategóriába tartozó vállalkozások); és (iii) azok a vállalkozások, amelyek még nem nyújtottak be kérelmet, jóllehet a beruházásuk kivitelezése már folyamatban volt (a továbbiakban: harmadik kategóriába tartozó vállalkozások).
19.
A nemzeti bíróság szerint úgy tűnik, hogy az olasz állam elmulasztotta felhívni a Bizottság figyelmét arra, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások a korábbi támogatási program alapján szerzett jogokkal rendelkeznek. Az új támogatási program alapján csak a támogatás iránti kérelem benyújtását követően felmerült költségeket lehet megtéríteni a programban. Az ideiglenes és kivételes rendelkezés csak azokra a kérelmekre vonatkozott, amelyeket a korábbi támogatási program negyedik és egyben utolsó felhívására nyújtottak be. A kérdést előterjesztő bíróság állítása szerint – e kivétel ilyen megszorító hatályának az elfogadásával – a vitatott határozat megsértette az első kategóriába tartozó vállalkozások jogos bizalmon alapuló várakozásait.
20.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy annak érdekében, hogy dönthessen az olasz hatóságok felelősségéről, meg kell állapítania, hogy van-e okozati összefüggés az olasz állam állítólagos jogsértő magatartása és a Nuova Agricastot ért állítólagos kár között.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy a vitatott határozat érinti ezt az okozati viszonyt, mivel az összeköti azt a magatartást, amely miatt a Nuova Agricast támadja az olasz hatóságokat, valamint a társaságot ért kárt. A kérdést előterjesztő bíróság ezért úgy véli, hogy meg kell határoznia az olasz hatóságok magatartásának a Bizottság határozatára gyakorolt hatását. E célból a kérdést előterjesztő bíróság szükségesnek tartja annak eldöntését, hogy a vitatott határozat átmeneti rendelkezése lehet-e érvénytelen abból az okból, hogy sérti a közösségi jogrend szabályait és elveit.
22.
Mivel az első és második kategóriába tartozó vállalkozások hasonló jogi helyzetben vannak, azonban a vitatott határozat alapján eltérően kezelik őket az új támogatási program szerinti jogosultság szempontjából, a kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt azt kérdezi, hogy az átmeneti rendelkezés sérti-e az egyenlő bánásmód elvét.
23.
Másodszor a kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezi ki az átmeneti rendelkezés érvényességét illetően, tekintettel arra, hogy az nem teljesíti azt a kötelezettséget, hogy megfelelő indokolást kell adni az első kategóriába tartozó vállalkozások kizárása vonatkozásában.
24.
Ennek megfelelően a Tribunale ordinario di Roma 2006. június 14-én úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást és az Európai Közösségek Bíróságának előzetes döntését kéri a következő kérdésben:
„Érvényes-e a Bizottság 2000. július 12-i, az olasz kormánnyal a 2000. augusztus 2-i SG(2000) D/105754. sz. levélben közölt határozata kizárólag azon átmeneti rendelkezés vonatkozásában, amely – a szóban forgó támogatási program első alkalmazásának esetére – kizárólag azon kérelmek javára rendelkezik a »támogatás szükségessége« elvtől való kivételes eltérésről, »amelyeket az előző program alapján meghirdetett, és a Bizottság által 1999. december 31-e előtt jóváhagyott utolsó pályázati felhívás alkalmával nyújtottak be, és amelyeket támogathatóknak minősítettek, viszont az e pályázatra kijelölt pénzforrások elégtelensége folytán nem részesültek támogatásban«, amelynek következtében – az egyenlő bánásmód elvének és az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettségnek a megsértésével – indokolatlanul mellőzték az előző pályázati felhívások alkalmával benyújtott azon kérelmeket, amelyek a pénzeszközök hiánya folytán nem nyertek támogatást, és amelyek benyújtói arra vártak, hogy a kérelmek automatikusan bekerüljenek a legközelebbi pályázati felhívásra vonatkozó rangsorba, vagy az új program értelmében kiírt első »megfelelő« pályázati felhívás kapcsán újrafogalmazzák és ismételten benyújtsák azokat?”
IV – Kapcsolódó eljárások a közösségi bíróságok előtt
25.
A Tribunale ordinario di Roma előtt indított alapeljárás mellett a Nuova Agricast két eljárást indított az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága előtt.
26.
A Nuova Agricast Srl és társai 2004. március 15-én a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtottak be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához. Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2005. június 15-én hozott végzésében (az EBHT-ban nem tették közzé) a keresetet mint elfogadhatatlant elutasította azzal az indokolással, hogy elkésve nyújtották be (
11
).
27.
A Nuova Agricast emellett kártérítésre irányuló keresetet is benyújtott az Elsőfokú Bírósághoz (
12
). Ebben a vitatott határozat elfogadása következtében állítólagosan elszenvedett kára megtérítését kéri. A jelenleg is folyamatban lévő eljárás bizonyos mértékig ugyanarra a kárra vonatkozik, amely a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő alapeljárás tárgya.
V – A Bíróság előtti eljárás
28.
A Bírósághoz a Nuova Agricast, a Bizottság és az olasz kormány nyújtott be észrevételeket. 2007. szeptember 11-én tárgyalást tartottak.
VI – A felek érvei
A – Nuova Agricast
29.
A Nuova Agricast azt állítja, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a vitatott határozat érvényességét az egyenlő bánásmód elve alapján megkérdőjelező kérdése azon az előfeltevésen alapul, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások jogosan bíztak abban, hogy újrafogalmazott kérelmük bekerül a következő megfelelő felhíváshoz – amely az új támogatási program első felhívása volt – kapcsolódó rangsorba.
30.
Ezért a társaság szükségesnek tartja, hogy ezen előfeltevés érvényességének megállapítása érdekében a Bíróság előkérdésként döntse el, hogy az 1997-es határozattal jóváhagyott korábbi támogatási program az első kategóriába tartozó vállalkozások számára a közösségi jogrend által védett jogot keletkeztetett-e arra, hogy támogatásban részesüljenek akár a korábbi támogatási rendszer jóváhagyási idejének lejártát követően is. E tekintetben a Nuova Agricast úgy véli, hogy a korábbi támogatási program jóváhagyásával a Bizottság elismerte, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások jogilag védett jogosultsággal rendelkeznek arra, hogy a következő megfelelő felhívásra újrafogalmazzák kérelmüket, fenntartva a már felmerült költségek tekintetében azokat a jogosultsági feltételeket, amelyek arra a felhívásra vonatkoztak, amelyre az első kérelmüket benyújtották. Ez a jog nem szűnt meg egyszerűen akkor, amikor a korábbi támogatási program jóváhagyása lejárt.
31.
Az egyenlő bánásmód elvének esetleges megsértésével kapcsolatban a Nuova Agricast úgy véli, hogy az első és a második kategóriába tartozó vállalkozások hasonló helyzetben voltak, mivel mindannyian megszerezték azt a jogot, hogy az új támogatási program szerinti első megfelelő pályázatban részt vegyenek. Ezért egyenlő alapon jogosultnak kell minősülniük a vitatott határozatban szereplő átmeneti rendelkezés alapján.
32.
A Bizottság EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettségére figyelemmel a Nuova Agricast előadja, hogy a vitatott határozatból hiányzik annak megjelölése, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások által a korábbi támogatási rendszer alapján megszerzett jogi védelmet miért szüntették meg. Az olyan rendelkezés, amely ilyen mértékben okoz károkat jelentős számú vállalkozásnak, mindenképpen kifejezett indokolást igényel.
B – Az olasz kormány
33.
Először is az olasz kormány úgy véli, hogy a vitatott határozat nem sérti az egyenlő bánásmód elvét, mivel az első és második kategóriába tartozó vállalkozások nem voltak azonos helyzetben. Az olasz közigazgatási bíróságok megerősítették, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások nem hivatkozhatnak a korábbi támogatási program alapján közzétett pályázati felhívási feltételek szerinti jogos várakozásokra az új támogatási program szerinti támogatásokra való pályázás lehetősége vonatkozásában.
34.
Másodszor a vitatott határozatot megfelelő indokolással látták el, figyelemmel a bejelentett támogatási program vizsgálatának előzetes szakaszában Olaszország és a Bizottság között váltott levelekre, amelyek megjelölik az átmeneti rendelkezés indokait. Emellett a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint nagyszámú helyzetre általánosan alkalmazandó intézkedés esetén az indokolás az intézkedés elfogadására vezető általános helyzet és az azzal elérni kívánt általános célok leírására szorítkozhat.
C – A Bizottság
35.
A Bizottság először minden kérdéssel kapcsolatban megkérdőjelezi azok elfogadhatóságát. Úgy véli, hogy a vitatott határozat érvényességére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan nem kapcsolódik az olasz állammal szemben indított kártérítési eljáráshoz és bizonyosan nem szükséges a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita elbírálásához.
36.
Az ügy érdemével kapcsolatban a Bizottság előadja, hogy először is az olyan határozat, amellyel adott időszakra jóváhagynak valamely támogatási programot, a program jóváhagyásának lejártát követően a támogatás odaítélése és megszerzése vonatkozásában nem teremt alapot semmilyen várakozásra, sem jogilag védett jogosultságra. Ezért amikor a Bizottság olyan bejelentett támogatási programot vizsgál meg, amely valójában egy korábban jóváhagyott támogatási program meghosszabbítása, a Bizottság nem köteles az új program jóváhagyásáról hozott döntésében az annak hatályba lépését követő átmeneti időszakról rendelkezni, annak érdekében, hogy bizonyos vállalkozások, amelyek állítólagosan az előző támogatási programban erre jogokat szereztek, az új támogatási program hatályba lépését követően továbbra is támogatásban részesülhessenek a korábbi támogatási program szerint.
37.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy a tagállam jelenti be a támogatási rendszert, és a Bizottság azon nem tud változtatni. A hivatalos vizsgálati eljárás megkezdését követően a Bizottság szabhat feltételeket, de ekkor is a tagállamot illeti meg a jog, hogy úgy döntsön, a program feladásával nem alkalmazza ezeket a feltételeket. Amennyiben a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a támogatás odaítélésének kritériumai a Szerződés egyéb rendelkezéseibe ütköznek, aminek következtében a támogatási rendszer összeegyeztethetetlen a közös piaccal, a Bizottság pusztán kimondhatja az összeegyeztethetetlenséget, de nem orvosolhatja azt, például a program szerinti jogosult csoport összetételének megváltoztatásával.
38.
Ami az egyenlő bánásmód elvének állítólagos megsértését illeti, a Bizottság előadja, hogy először is az olasz hatóságok szabadon dönthettek a szóban forgó átmeneti rendelkezés elfogadásáról. Ezért a vitatott határozat nem sérti az egyenlő bánásmód elvét a különböző kategóriákba tartozó vállalkozások vonatkozásában, mivel a Bizottság csak az olasz állam döntésének tudomásulvételére és az egész bejelentett program mint olyan jóváhagyására szorítkozott.
39.
Másodszor a Bizottság emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az állami támogatások terén hozott határozatok jogszerűségét a meghozatalkor a Bizottság rendelkezésére álló információk alapján kell értékelni. A jelen ügyben az olasz hatóságok nem jelezték, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások speciális helyzetben vannak, ezért az a tény, hogy az átmeneti szabály kifejezetten nem rendelkezik e vállalkozások bevonásáról, nem vezethet a vitatott határozat érvénytelenségének megállapításához.
40.
Harmadszor a Bizottság úgy véli, hogy semmiképpen nincs szó az egyenlő bánásmód elvének megsértéséről, mivel az első és a második kategóriába tartozó vállalkozások nincsenek azonos helyzetben.
41.
Az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség állítólagos megsértésével kapcsolatban a Bizottság előadja, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások helyzete vonatkozásában indokolási kötelezettség nem állt fenn, mivel a nemzeti hatóságok e helyzetről nem tájékoztatták. Emellett az átmeneti rendelkezés az olasz állam, a vitatott határozat címzettje szabad döntésének eredménye.
VII – Értékelés
A – Elfogadhatóság
42.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok az EK 234. cikk szerinti együttműködése vonatkozásában a nemzeti bíróság – amely előtt a jogvita folyik, és amely köteles vállalni a felelősséget az előzetes döntéshozatalt követő bírósági döntésért – kizárólagos hatásköre az ügy egyedi körülményei alapján annak meghatározása, hogy az ítélet meghozatalához szükséges-e az előzetes döntéshozatal, illetve hogy az általa a Bíróság elé terjesztett kérdések mennyiben relevánsak. Ennek megfelelően, amennyiben a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdések a közösségi jog értelmezését érintik, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (
13
).
43.
A Bíróság mindazonáltal azt is kimondta, hogy kivételes esetben a Bíróság feladata áttekinteni azokat a feltételeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult, annak érdekében, hogy megvizsgálja hatáskörének fennállását. Csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéséről való határozathozatalt, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (
14
).
44.
Az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megállapítani, hogy van-e okozati összefüggés az olasz hatóságoknak az új támogatási program Bizottság általi előzetes vizsgálata során tanúsított esetleges nem megfelelő magatartása és a kár, nevezetesen a támogatás nyújtásának elmaradása között, amelyet a Nuova Agricast állítólagosan a vitatott határozat átmeneti rendelkezése hatályának következtében szenvedett el.
45.
Úgy tűnik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a vitatott határozat, azáltal, hogy nem veszi figyelembe az első kategóriába tartozó vállalkozások helyzetét, még akkor is, ha ez az olasz hatóságok elégtelen információnyújtásának eredménye, oly mértékben hibás-e, hogy az az érvénytelenségét eredményezi. Az erre a kérdésre adott válasz várhatóan hozzájárul az olasz hatóságok felelősségének körülhatárolásához a vitatott határozat elfogadása vonatkozásában.
46.
Ennek alapján a nemzeti bíróságnak a vitatott bizottsági határozat érvényességére vonatkozó kérdése nem tekinthető a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyó jogvita céljával nyilvánvalóan összefüggésben nem állónak, és e tekintetben az elfogadhatatlanságra irányuló kifogást el kell utasítani.
47.
Az elfogadhatatlanság másodszor azzal kapcsolatban merül fel, hogy a Nuova Agricast a vitatott határozat megsemmisítése iránt már keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához. Ahogy fentebb említettem, az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) a Nuova Agricast és társai ügyben hozott végzésében a keresetet mint elfogadhatatlant elutasította, azzal az indokolással, hogy elkésve nyújtották be (
15
). A Bíróság TWD Textilwerke Deggendorf ügyben hozott ítéletében (
16
) kialakított ítélkezési gyakorlat szerint azt kell eldönteni, hogy a Nuova Agricast megsemmisítés iránti keresetét csak azért nyilvánították-e elfogadhatatlannak, mert az előírt határidőn túl nyújtották be, amely esetben a vitatott bizottsági határozat érvényességét illető jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróságnak elfogadhatatlannak kellene nyilvánítania.
48.
A TWD Textilwerke Deggendorf ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló körülmények között nyilvánvaló volt, hogy az EK 230. cikkben meghatározott határidőben benyújtott, a vitatott határozat megsemmisítésére irányuló kereset elfogadható lett volna (
17
). A jelen ügyben ezzel szemben az Olasz Köztársaságnak címzett vitatott határozat általánosan meghatározott személyi kategóriákra, nem pedig kifejezetten meghatározott kedvezményezettekre kialakított támogatási programra vonatkozik. Emellett az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a kérelmezőket, akik kizárólag harmadik személyek voltak az előzetes vizsgálat során, a támogatási programot jóváhagyó határozat egyénileg nem érintheti (
18
). Ezért kétséges, hogy a Nuova Agricast jogosult lett volna az EK 230. cikk alapján keresetet benyújtani a vitatott határozat ellen.
49.
Ezért, szemben a TWD Textilwerke Deggendorf ügyben hozott ítéletet megalapozó körülményekkel, nem volt egyértelmű, hogy a Nuova Agricast megsemmisítésre irányuló keresete elfogadható lett volna abban az esetben, ha azt az EK 230. cikkben meghatározott határidőben nyújtják be.
50.
Ennek megfelelően úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
B – Az ügy érdeméről
51.
A kérdést előterjesztő bíróság által nyújtott információk alapján úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a Bizottság határozata, azáltal, hogy nem veszi figyelembe az első kategóriába tartozó vállalkozások helyzetét, érvénytelen-e, mivel sérti az egyenlő bánásmód elvét, illetve a Bizottság EK 253. cikk alapján fennálló indokolási kötelezettségét.
52.
E kérdés eldöntése érdekében fontos röviden megvizsgálni a támogatás fajtáját, illetve a jelen ügyben szóban forgó határozatot, valamint az ezzel kapcsolatban a Bíróság által végezhető felülvizsgálat terjedelmét.
1. A támogatás fajtája és a jelen ügyben szóban forgó határozat vizsgálata
53.
Az EK 87. cikk (1) bekezdésének megfelelően általános szabályként az állami támogatás tilos a Közösségben. Az ezen elv alóli kivételekről az EK 87. cikk (2) bekezdése rendelkezik, amely szerint bizonyos típusú támogatások összeegyeztethetők a közös piaccal, az EK 87. cikk (3) bekezdése szerint pedig bizonyos meghatározott kategóriákba tartozó támogatási formák összeegyeztethetőnek tekinthetők.
54.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a támogatási intézkedések vagy egy támogatási program összeegyeztethetőségének értékelése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, és azt a Bíróság vizsgálhatja felül (
19
).
55.
Az állami támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata érdekében a Bizottságot az EK 88. cikk (3) bekezdésének első mondatával összhangban a végrehajtás megkezdését megelőzően tájékoztatni kell az „új támogatás” nyújtására irányuló szándékról. „Új támogatás” minden olyan intézkedés, amely támogatást nyújt vagy módosít, amennyiben a módosítás kapcsolódhat már létező támogatáshoz vagy a Bizottságnak bejelentett korábbi tervekhez (
20
). A jelen ügyben új támogatásról van szó, mivel a támogatás egy korábbi program módosítását jelenti, amelynek jóváhagyása 1999. december 31-én lejárt.
56.
Arra is rá kell mutatni, hogy a vitatott határozatban szereplő intézkedés egy támogatási program, nem pedig egyedi támogatás. A támogatási programok alkalmazása lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy egységes jóváhagyást kapjanak a Bizottságtól a program általános jellemzői alapján (
21
).
57.
A vitatott határozat „kifogást nem tartalmazó határozat” (
22
), amelyet ennek megfelelően a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nélkül hozott meg (
23
).
2. Az állami támogatások Bírósági felülvizsgálata
58.
A Bíróság EK 88. cikk (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a Bizottság széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amelynek gyakorlása során gazdasági és szociális szempontú értékelést végez közösségi szinten (
24
).
59.
A jogszerűségi vizsgálat keretében ezért a Bíróság feladata annak eldöntésére korlátozódik, hogy a tények hamis vagy nyilvánvalóan téves értékelésével, hatáskörének túllépésével, illetve az eljárás megsértésével a Bizottság nem lépte-e túl mérlegelési jogkörét (
25
). Ez azt is jelenti, hogy a Bíróság nem helyettesítheti a támogatás összeegyeztethetőségre vonatkozó saját értékelésével a Bizottságét (
26
).
3. Az egyenlő bánásmód elvének állítólagos megsértése
60.
Az érvénytelenség első állítólagos alapja lényegében azt a kérdést veti fel, hogy a Bizottság határozata érvénytelen lehet-e, mivel megsérti az egyenlő bánásmód elvét az első és a második kategóriába tartozó vállalkozások tekintetében, figyelemmel az átmeneti rendelkezés hatályára.
61.
A Bizottság hatásköre az állami támogatások tekintetében arra korlátozódik, hogy megvizsgálja az állami támogatás összeegyeztethetőségét a közös piaccal. A vizsgálat terjedelmét illetően a Bíróság következetes álláspontja az, hogy az EK 87. cikk nem alkalmazható oly módon, hogy az érvénytelenítse a Szerződés egyéb szabályait (
27
). A Bizottság ezért jogosult figyelembe venni a Szerződés egyéb szabályainak és alapvető elveinek esetleges megsértését az állami támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során (
28
). Ezek közé az elvek közé tartozik az egyenlő bánásmód elve is (
29
).
62.
Bár jogosult az állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára, a Bizottság nem dolgoz ki támogatási programokat, illetve nem ítél oda támogatásokat. Emellett a Bizottság arra sem kötelezheti a tagállamokat, hogy állami támogatásokat nyújtsanak. Csak arra jogosult, hogy amennyiben egy támogatást összeegyeztethetetlennek ítél a közös piaccal, elrendelje, hogy a tagállam ne fizesse ki azt. A tagállam gondoskodik a támogatás fedezetéről, kialakítja a programot és bejelenti azt a Bizottságnak. A tagállam jogosult arra is, hogy visszavonja a támogatási program bejelentését, és ne hajtsa végre azt.
63.
Ebből következően, amennyiben a tagállam a bejelentett állami támogatási program részeként esetlegesen nemzeti átmeneti rendelkezést is javasol, jóváhagyás céljából ezt is bejelenti a Bizottságnak. Ennek megfelelően a Bizottság azt a támogatási program részeként értékeli a program egészének a közös piaccal való összeegyeztethetősége vizsgálata során.
64.
Az Elsőfokú Bíróságnak (ötödik tanács) a jelen ügyhöz kapcsolódó ügyben tett megállapításaiból következik, hogy a vitatott határozat átmeneti rendelkezésének szövege az olasz hatóságok szabad döntésének eredménye (
30
). A hivatalos vizsgálati eljárás megkezdéséig a Bizottság nem jogosult arra kötelezni egy tagállamot, hogy módosítsa a támogatási programot. Az informális eljárás során a Bizottság vagy úgy dönt, hogy nem emel kifogást, vagy úgy, hogy megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást (
31
).
65.
Ennek megfelelően a jelen ügyben azt kell eldönteni, hogy a Bizottság túllépte-e mérlegelési jogkörét, mivel az előzetes vizsgálatot követően annak ellenére összeegyeztethetőnek ítélte az új támogatási programot a közös piaccal, hogy a vitatott határozat átmeneti rendelkezésének hatálya alól kizárták az első kategóriába tartozó vállalkozásokat, és ennek következtében a hivatalos vizsgálati eljárást meg sem indította.
66.
Először is úgy vélem, hogy van egy formális ok, amely arra utal, hogy ez a helyzet nem állt fenn. Valójában nincs bizonyíték arra, hogy a Bizottság bármilyen mértékben is tudatában lett volna annak, hogy az első kategóriába tartozó vállalkozások, amelyek közé a Nuova Agricast is tartozik, léteznek, vagy legalábbis különleges helyzetben vannak.
67.
Az állandó ítélkezési gyakorlat alapján a Bizottság támogatás terén hozott határozatának jogszerűségét a határozat meghozatala idején a Bizottság számára rendelkezésre álló információk alapján kell értékelni (
32
). A jelen esetben ez azt jelentené, hogy a Bizottság nem volt köteles figyelembe venni a Nuova Agricast és az egyéb, az első kategóriába tartozó vállalkozások helyzetét.
68.
E következtetés levonása előtt ugyanakkor ki kell emelni, hogy ezt az ítélkezési gyakorlatot olyan ügyekben alakították ki, illetve alkalmazták, amelyekben a Bizottság a megtámadott határozatot hivatalos vizsgálati eljárás lefolytatását követően hozta. Az ilyen határozatoknál ez a megközelítés igazoltnak tűnik, mivel az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti „érintett feleknek” lehetőségük van arra, hogy minden releváns információt a Bizottság rendelkezésére bocsássanak, még ha ezzel a lehetőséggel néhányuk nem is él (
33
). Az ilyen felek tehát nagymértékben felelősek a Bizottságnak a határozata meghozatalakor rendelkezésére álló információkért. Amennyiben az ilyen „érdekelt felek” egy későbbi szakaszban azt állítják, hogy a Bizottság határozata érvénytelen, akkor logikusan csak azon információk alapján kérdőjelezhetik meg a Bizottsági határozat érvényességét, amelyek a határozat elfogadásakor utóbbi rendelkezésére álltak.
69.
Ez az érvelés nem vihető át olyan határozatra, amelyben a Bizottság nem emel kifogást a támogatási programmal szemben, és amely úgy zárja le a támogatás vizsgálatának előzetes szakaszát, hogy hivatalos vizsgálati eljárást nem is indít. Az ilyen határozatot főszabály szerint (
34
) a bejelentő tagállam által szolgáltatott információk alapján hozzák. Az eljárás nem teremt hivatalos lehetőséget harmadik felek számára, hogy beavatkozzanak és olyan információkat szolgáltassanak a Bizottság számára, amelyet az figyelembe vehet a bejelentett támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésekor. A támogatásokra esetlegesen jogosult vállalkozások vagy versenytársaik szükségképpen nem is tudnak feltétlenül az őket érintő támogatási program bejelentéséről, mivel a Bizottság csak akkor köteles közleményt közzétenni egy támogatás bejelentéséről, ha megkezdődött a hivatalos vizsgálati eljárás (
35
). Ennek megfelelően, amikor a Bizottság olyan határozatot fogad el, amelyben nem emel kifogást, ez a határozat lesz az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett első aktus.
70.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Bizottságnak akkor is jogosultnak kell lennie arra, hogy a határozat elfogadásakor rendelkezésre álló információkra alapítsa döntését, ha az előzetes vizsgálatban nem érintett fél, mint a jelen ügyben a Nuova Agricast, olyan határozatot támad meg, amelyben a Bizottság nem emelt kifogást.
71.
Az elsődleges és másodlagos jogforrásokból, így különösen a 659/1999. sz. rendeletből világosan következik, hogy az előzetes vizsgálat elsősorban a Bizottság és az érintett tagállam részvételével zajlik (
36
). Ennek következtében a Bizottság nem rendelkezik tényállás-felderítő hatáskörrel a számára az előzetes vizsgálat során főképp az érintett tagállam által szolgáltatott információkon kívüli információk felkutatása érdekében. A Bizottság hatáskörének ilyen korlátozása szükségképpen azzal jár, hogy határozatainak jogszerűségét csak olyan információk alapján lehet vitatni, amelyek rendelkezésére álltak a határozat elfogadásakor. Emellett, amennyiben harmadik felek a határozat elfogadásakor rendelkezésre nem álló információk alapján vitathatnák a Bizottság határozatainak érvényességét, utóbbi minden valószínűség szerint oly módon kerülné el ennek kockázatát, hogy rendszeresen elindítaná a hivatalos vizsgálati eljárást, ezzel lehetővé téve az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti„érintett felek” számára, hogy releváns információkat bocsássanak a rendelkezésére. Ez azonban nehezen lenne összhangba hozható a jelenlegi kétszakaszos államitámogatás-felügyeleti eljárással, amelyet az EK-Szerződés és a 659/1999. sz. rendelet előír.
72.
Ennek megfelelően a Bizottság által elfogadott, kifogást nem emelő határozat érvényességét a határozat elfogadásának időpontjában a Bizottság rendelkezésére álló információk alapján kell értékelni.
73.
Mivel a jelen ügyben nincs arra utaló bizonyíték, hogy a Bizottságot tájékoztatták volna az első kategóriába tartozó vállalkozások speciális helyzetéről, a vitatott határozat nem tekinthető érvénytelennek azon az alapon, hogy állítólagosan megsértette az egyenlő bánásmód elvét az ezen vállalkozások által állítólagosan megszerzett jogok vonatkozásában.
74.
Mindenképpen érdemes ugyanakkor azt is figyelembe venni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat alapján a Bizottság, amikor egy támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségét vizsgálja, a szóban forgó program általános jellemzőinek vizsgálatára szorítkozhat, anélkül hogy meg kellene vizsgálnia minden egyedi esetet, amelyre az vonatkozik (
37
).
75.
Emellett rá kell mutatni arra is, hogy a jelen eset nem azon kivételes ügyek egyike, amelyekben a Bizottság annak biztosítására kötelezhető, hogy az állami támogatásra vonatkozó határozata tartalmazzon átmeneti rendelkezést, illetve hogy ez a rendelkezés összhangban álljon az egyenlő bánásmód elvével. Ilyen kötelezettség csak meghatározott különleges körülmények között keletkezhet, így többek között akkor, ha a közösségi intézmény korábbi magatartása jogos bizalmat ébresztett, amelyeket védelemben kell részesíteni (
38
).
76.
A jelen ügyben azonban a Bizottság nem tanúsított olyan magatartást, amely olyan jogos bizalmat ébresztett volna, amely szerint az 1999. december 31-én hatályát vesztett korábbi támogatási program ezen időpontot követően is joghatásokat váltott volna ki.
77.
Az időben behatárolt, 1999. december 31-én hatályát vesztett korábbi támogatási program jóváhagyása jellegénél fogva nem olyan aktus, amely ilyen jogos bizalmat ébreszthetett volna. A szabály, amely szerint az állami támogatások tilalma alóli kivételeket megszorítóan kell értelmezni, kizárja a jóváhagyott támogatási program időbeli hatályának ilyen meghosszabbítását (
39
). Emellett, amennyiben a jóváhagyás lejártát követően hivatkozni lehetne a korábbi támogatási program alapján állítólagosan megszerzett jogokra, az maguknak a jóváhagyásokra vonatkozó, az állami támogatásoknak a változó gazdasági körülményekhez igazodó módosítását lehetővé tevő időbeli korlátozásoknak a célját kérdőjelezné meg.
78.
A Bizottsággal szemben nem lehet a jogos bizalomra hivatkozni annak alapján, hogy alkalmazta a „támogatás szükségességének” elvét, amely többek között azt is tartalmazza, hogy a támogatás iránti kérelmet alapesetben azelőtt kell benyújtani, hogy a támogatás tárgyát képező tevékenység megkezdődött volna. Ezt az elvet a támogatás összeegyeztethetőségének értékelésekor a Bizottság általános szabályként alkalmazta (
40
). Szemben a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben látszólag sugalltakkal, ezt az elvet csak azóta alkalmazzák, hogy bekerült a Bizottság regionális állami támogatásokról szóló 1998. évi iránymutatásába (
41
). Ez elég ahhoz, hogy kizárjon bármilyen olyan állítást, amely szerint ezen elv állítólagos „hirtelen” alkalmazása sértette a Közösség által ébresztett jogos bizalmat tekintettel arra, hogy volt lehetőség támogatás igénylésére az új támogatási programban a korábbi támogatási programban közzétett pályázati felhívás feltételeinek megfelelően.
79.
Az esetleges jogos bizalom, amelyet a nemzeti hatóságok ébresztettek a hatályát vesztett állami támogatások bizonyos joghatásai meghosszabbításának lehetőségét illetően, sem alapozhatja meg a Bizottság kötelezettségét arra, hogy átmeneti rendelkezést hozzon. Az EK 87. és EK 88. cikk jelentősen veszítene hatékonyságából, amennyiben a fél a tagállam által ébresztett jogos bizalom alapján hivatkozhatna valamely közösségi aktus érvénytelenségére (
42
).
80.
Ebből következően a jelen ügy körülményei között a Bizottság nem volt köteles biztosítani, hogy a vitatott határozat átmeneti rendelkezést tartalmazzon, amely kiterjedt volna az első kategóriába tartozó vállalkozásokra. Ennek megfelelően nem lépte túl mérlegelési jogkörét, amikor nem emelt kifogást a bejelentett intézkedéssel szemben azon az alapon, hogy az abban szereplő átmeneti rendelkezés hatálya állítólagosan sérti az egyenlő bánásmód elvét. A vitatott határozat tehát ezen az alapon nem tekinthető érvénytelennek.
4. Az indokolási kötelezettség állítólagos megsértése
81.
A kérdést előterjesztő bíróság azt is szeretné megtudni, hogy a Bizottság az EK 253. cikk értelmében megfelelően indokolta-e a vitatott határozatát, figyelemmel az első kategóriába tartozó vállalkozások kizárására az átmeneti rendelkezés hatálya alól.
82.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az indokolási kötelezettség a szóban forgó intézkedés jellegétől függ, és az általános alkalmazást célzó intézkedések – mint a támogatási programok – esetén a preambulum tartalma egyfelől annak az általános helyzetnek a leírására korlátozódhat, amely az intézkedés elfogadására vezetett, másfelől pedig az azzal elérni kívánt általános célkitűzések leírására (
43
). Ezért nem lenne ésszerű azt előírni a Bizottság számára, hogy egyértelműen határozza meg az állami támogatási programmal szemben kifogást nem emelő határozatában szereplő átmeneti intézkedések pontos hatályát. Ez különösen így van abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben is – a Bizottság határozata arra korlátozódik, hogy tudomásul veszi az olasz hatóságok határozatát az átmeneti rendelkezés megfelelő hatályát illetően.
83.
Ebből következően úgy vélem, hogy a Bizottság nem sértette meg indokolási kötelezettségét akkor, amikor nem indokolta az első kategóriába tartozó vállalkozások kizárását a vitatott határozat átmeneti rendelkezésének hatálya alól.
VIII – Végkövetkeztetések
84.
A fentiek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ javasolom:
„Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata egyetlen olyan tényezőt sem tárt fel, amely érintené a Bizottság 2000. július 12-i SG(2000) D/105754. sz. határozatának érvényességét, amelyben a Szerződéssel összeegyeztethetőnek nyilvánította az olasz jog alapján kialakított, az Olaszország válságban lévő tartományait érintő beruházási támogatási programot.”
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	HL 2000. C 278., 26. o.
(
3
)	Az 1992. december 21-i 299. sz. GURI, 3. o.
(
4
)	HL 1997. C 242., 4. o.
(
5
)	Vagyis a program előzetes vizsgálatát követően a Bizottság úgy vélte, hogy nincs ok arra, hogy kifogást emeljen a tagállam által bejelentett támogatási programmal szemben.
(
6
)	Kivéve az építészeti tervekre és tanulmányokra, illetve a vállalkozás ingatlanainak megszerzésére és kezelésére fordított költségeket, amelyek a kérelem benyújtását megelőző 12 hónap során voltak támogathatók.
(
7
)	A „megfelelő felhívás” olyan felhívás, amely az azonos gazdasági ágazatot támogató intézkedésekre vonatkozik.
(
8
)	A programot a Bizottság N715/99. számon vette nyilvántartásba.
(
9
)	A 2000. július 18-i 166. sz. GURI.
(
10
)	A 2000. július 28-i 175. sz. GURI.
(
11
)	Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) T-98/04. sz., Nuova Agricast és társai kontra Bizottság ügyben 2005. június 15-én hozott végzése; közlemény a Hivatalos Lapban: HL 2005. C 229., 22. o.
(
12
)	A T-362/05. sz., Nuova Agricast kontra Bizottság ügy, jelenleg az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban.
(
13
)	Lásd többek között a C-415/93. sz. Bosman-ügyben 1995. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-4921. o.) 59. pontját; a C-379/98. sz. PreussenElektra-ügyben 2001. március 13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-2099. o.) 38. pontját és a C-340/99. sz., TNT Traco és társai ügyben 2001. május 17-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-4109. o.) 30. pontját.
(
14
)	Lásd többek között a fenti 13. lábjegyzetben hivatkozott Bosman-ügyben hozott ítélet 61. pontját és a fenti 13. lábjegyzetben hivatkozott PreussenElektra-ügyben hozott ítélet 39. pontját.
(
15
)	Hivatkozás a 11. lábjegyzetben.
(
16
)	A C-188/92. sz., TWD kontra Németországi Szövetségi Köztársaság ügyben 1994. március 9-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-833. o.) 17. és 18. pontja. Ebből az ítéletből következik, hogy a közösségi jogorvoslati rendszerben egy közösségi intézmény aktusával szemben természetes vagy jogi személy által előzetes döntéshozatal iránti kérelem formájában benyújtott közvetett jogorvoslati kérelem elfogadhatósága azon múlik, hogy volt-e vagy lett volna-e lehetőség ezen aktus közvetlen megtámadására az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján az Elsőfokú Bíróság előtt.
(
17
)	A Bizottság érintett tagállamnak címzett határozata kifejezetten utalt a szóban forgó egyedi támogatás jogosultjára és arra, hogy az állam az utóbbival közölte határozatát, megállapítva, hogy az megsemmisítésre irányuló keresetet nyújthat be az ellen.
(
18
)	Lásd ezzel kapcsolatban a T-398/94. sz., Kahn Scheppvaart kontra Bizottság ügyben 1996. június 5-én hozott ítélet (EBHT 1996., II-477. o.) 39. pontját. Ebben az ügyben, amely egy ágazati pénzügyi intézkedésekből álló támogatási programmal kapcsolatban kifogást nem emelő határozatra vonatkozott, az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a vitatott határozat, figyelemmel az intézkedések lehetséges jogosultjaira, általánosan alkalmazandó intézkedésnek tűnt, amely olyan helyzetekre vonatkozott, amelyeket objektíven határoztak meg, továbbá általános és absztrakt módon meghatározott személyi kategóriákra nézve járt joghatásokkal. E lehetséges jogosultak ezért nem indíthattak keresetet az EK 230. cikk alapján. Ezt az ítélkezési gyakorlatot meg kell különböztetni attól, amely olyan egyedi támogatások vonatkozásában kifogást nem emelő határozatokra vonatkozik, amelyeket hivatalos vizsgálati eljárás indítása nélkül hoztak, és amelyekre nézve a harmadik felek keresetindítási jogának feltételeit a Bíróság enyhítette (lásd a C-225/91. sz., Matra kontra Bizottság ügyben 1993. június 15-én hozott ítéletet [EBHT 1993., I-3203. o.] és a C-198/91. sz., Cook kontra Bizottság ügyben 1993. május 19-én hozott ítéletet [EBHT 1993., I-2487. o.]).
(
19
)	A C-354/90. sz., Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires és Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon ügyben 1991. november 21-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-5505. o.) („FNCE-ügy”) 14. pontja; a C-39/94. sz., SFEI és társai ügyben 1996. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-3547. o.) 42. pontja és a C-295/97. sz. Piaggio-ügyben 1999. június 17-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-3735. o.) 31. pontja.
(
20
)	Lásd például a fenti 19. lábjegyzetben hivatkozott Piaggio-ügyben hozott ítélet 48. pontját. Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o., a továbbiakban: Eljárási Rendelet) 1. cikkének c) pontja kimondja, hogy „az »új támogatás« olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is”.
(
21
)	Az egyedi támogatások odaítélése az általános támogatási program puszta végrehajtását jelenti. Mivel a Bizottság által figyelembe veendő tényezők azonosak azokkal, amelyeket az általános program vizsgálatánál vett figyelembe, az egyedi támogatások odaítélése esetén nem szükséges a bizottsági vizsgálat.
(
22
)	Lásd az Eljárási Rendelet 4. cikkének (3) bekezdését.
(
23
)	A hivatalos vizsgálati eljárást akkor kell megindítani, ha a Bizottság úgy találja, hogy kétség merült fel a bejelentett támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően (lásd az Eljárási Rendelet 4. cikkének (4) bekezdését).
(
24
)	Lásd többek között a C-303/88. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1991. március 21-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-1433. o.) 34. pontját.
(
25
)	Lásd a fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 25. pontját.
(
26
)	Lásd például a Bíróság (ötödik tanács) C-297/01. sz. Sicilcassa-ügyben 2003. július 24-én hozott végzésének (EBHT 2003., I-7849. o.) 47. pontját.
(
27
)	Lásd ezzel kapcsolatban a 73/79. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1980. május 21-én hozott ítélet (EBHT 1980., 1533. o.) 11. pontját; a fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott Matra kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 41. pontját és a C-156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-6857. o.) 78. pontját.
(
28
)	Lásd Fennelly főtanácsnoknak a C-15/98. és C-105/99. sz., Olaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. április 13-án ismertetett indítványának (EBHT 2000., I-8855. o.) 78. pontját.
(
29
)	Ezzel kapcsolatban emlékeztetni lehet arra, hogy a Bíróság korábban érvénytelenítette a Bizottság EK 88. cikk alapján hozott egyik határozatát, mivel annak átmeneti rendelkezése sértette a jogos bizalom és az egyenlő bánásmód elvét (lásd a C-182/03. és C-217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 22-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-5479. o.] 168–174. pontját).
(
30
)	Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) T-426/04. sz. Tramarin-ügyben 2005. november 21-én hozott végzése (EBHT 2005., II-4765. o.).
(
31
)	Amellett, hogy természetesen arra is van lehetőség, hogy úgy döntsön, a bejelentett intézkedés nem minősül támogatásnak.
(
32
)	A C-74/00. P. és C-75/00. P. sz., Falck és Acciaierie di Bolzano egyesített ügyekben 2002. szeptember 24-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-7869. o.) 168–171. pontja; a C-241/94. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 26-án hozott ítélet (EBHT 1996., I-4551. o.) 33. pontja és a 234/84. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1986. július 10-én hozott ítélet (EBHT 1986., 2263. o.) (Meura-ügy) 16. pontja.
(
33
)	Ezzel kapcsolatban lásd például a fenti 32. lábjegyzetben hivatkozott Falck és Acciaierie di Bolzano egyesített ügyekben hozott ítélet 169. pontját.
(
34
)	Valójában semmi sem gátolja az esetlegesen érintett feleket abban, hogy információkat szolgáltassanak a Bizottság számára az előzetes vizsgálat során, amely esetben a Bizottságnak figyelembe kell vennie azokat (ezzel kapcsolatban lásd a C-204/97. sz., Portugália kontra Bizottság ügyben 2001. május 3-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-3175. o.] 35. pontját).
(
35
)	Ezzel kapcsolatban lásd a 84/82. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1984. március 20-án hozott ítélet (EBHT 1984., 1451. o.) 13. pontját és a 91/83. és 127/83. sz., Heineken egyesített ügyekben 1984. október 9-én hozott ítélet (EBHT 1984., 3435. o.) 15. pontját.
(
36
)	Ezzel kapcsolatban lásd a C-276/03. P. sz., Scott kontra Bizottság ügyben 2005. október 6-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-8437. o.) 33. pontját.
(
37
)	Ezzel kapcsolatban lásd a fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott Olaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet; a 248/84. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1987. október 14-én hozott ítélet (EBHT 1987., 4013. o.) 18. pontját és a C-75/97. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1999. június 17-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-3671. o.) 48. pontját.
(
38
)	Ez volt a helyzet a fenti 29. lábjegyzetben hivatkozott Belgium és Forum 187 kontra Bizottság ügyben (168–174. pont). Abban az ügyben a Bizottság negatív döntést hozott egy létező támogatási programmal kapcsolatban, amely a belga jog alapján létrehozott koordinációs központokat érintette. Ugyanezen érvelés újabb alkalmazására lásd a T-348/03. sz., Kklijke Friesland Foods kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12-én hozott ítéletet).
(
39
)	Ezzel kapcsolatban lásd a T-109/01. sz., Fleuren Compost kontra Bizottság ügyben 2004. január 14-én hozott ítélet (EBHT 2004., II-127. o.) 75. pontját.
(
40
)	A Bíróság következetesen kimondta, hogy annak érdekében, hogy a támogatás az EK 87. cikk (3) bekezdésében szereplő valamelyik kivétel hatálya alá essen, annak nemcsak az EK 87. cikk (3) bekezdése a), b), c) vagy d) pontjában szereplő célkitűzések valamelyikével kell összhangban állnia, hanem szükségesnek kell lennie e célkitűzések eléréséhez (lásd a 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember 17-én hozott ítélet [EBHT 1980., 2671. o.] 17. pontját).
(
41
)	HL 1998. C 74., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 226. o. Az iránymutatások 4.2 pontjának harmadik bekezdése rögzíti, hogy „a támogatási programoknak ezenkívül meg kell határozniuk azt, hogy a támogatást még a projekt megkezdése előtt kell kérelmezni”.
(
42
)	Lásd analógia útján az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint az EK 87. és EK 88. cikk jelentősen veszítene hatékonyságából, ha a tagállamok saját nem megfelelő magatartásukra hivatkozhatnának, amely jogos bizalmat ébreszthetett a lehetséges jogosultakban, annak érdekében, hogy megfosszák a Bizottság által a Szerződés rendelkezései szerint hozott határozatokat hatékonyságuktól (lásd például a C-5/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1990. szeptember 20-án hozott ítélet [EBHT 1990., I-3437. o.] 17. pontját).
(
43
)	Az 5/67. sz., Beus kontra Hauptzollamt München ügyben 1968. március 13-án hozott ítélet (EBHT 1968., 83., 95. o.) óta. Lásd például a C-284/94. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1998. november 19-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-7309. o.) 28. pontját.