Ideiglenes változat
ATHANASIOS RANTOS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 5.(1)
C‑232/25. sz. [Idziski](i) ügy
Z. R.,
Ś.
kontra
U.,
Z.;
a Prokurator Regionalny w Krakowie
részvételével
(a Sąd Najwyższy [legfelsőbb bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 44/2001/EK rendelet – Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben – Az 5. cikk 3. pontja – Különös joghatóság jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben – Az a hely, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet – A televízióban és az interneten sugárzott sorozat miatt személyiségi jogaik megsértésére hivatkozó természetes és jogi személyek – Az e sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállam bíróságainak joghatósága – A kár bekövetkezésének helye – E személyek érdekeinek központja – Konkrét személykénti azonosíthatóság – Az elszenvedett teljes nem vagyoni kár megtérítésére irányuló igény – Bocsánatkérésre kötelezésre, valamint az említett sorozat minden egyes sugárzása előtt megfelelő nyilatkozat közzétételére kötelezésre irányuló kérelem ”
I.      Bevezetés
1.        Z. R. Lengyelországban lakóhellyel rendelkező természetes személy és az Ś., egy Lengyelországban székhellyel rendelkező egyesület (a továbbiakban: felperesek) keresetet indított a lengyel bíróságok előtt a németországi székhelyű U. és Z. (a továbbiakban: alperesek) ellen, a személyiségi jogaiknak az alperesek által közösen gyártott sorozat Lengyelországban és más tagállamokban történt televíziós közvetítéséből, illetve az interneten történő sugárzásából eredő megsértésére hivatkozva. A felperesek egyrészt az e sorozat e tagállamokban való sugárzása miatt elszenvedett nem vagyoni kár megtérítését, másrészt pedig az alperesek arra való kötelezését kérték, hogy valamennyi érintett televíziós csatornán és honlapon kérjenek bocsánatot, valamint hogy az említett sorozat minden egyes sugárzása előtt – bárhol történjen is – megfelelő nyilatkozatot mutassanak be.
2.        A 44/2001/EK rendelet(2) 5. cikkének 3. pontja, amely a jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben különös joghatósági szabályt állapít meg, joghatóságot biztosít‑e a lengyel bíróságok számára a kereset egészének elbírálására, a személyiségi jogok Lengyelországban történt megsértésén túl? Lényegében ez a kérdést előterjesztő bíróság, a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) által feltett fő kérdés.
3.        A jelen ügyben a Bíróságot arra kérik, hogy pontosítsa a Shevill ítélet(3) és az eDate ítélet(4) hatályát a személyiségi jogokat sértő tartalmaknak mind a televízióban, mind az interneten történő sugárzása tekintetében, a második világháború, valamint a Lengyelország és Németország közötti kapcsolatok történeti összefüggésében. Ezek az ítéletek számos vitát váltottak ki a Bíróságon(5) és a jogirodalomban.(6)
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 44/2001 rendelet
4.        Az 44/2001 rendelet (2), (11), (12) és (15) preambulumbekezdése értelmében:
„(2)      A joghatóságra és a határozatok elismerésére vonatkozó nemzeti jogszabályok között fennálló egyes különbségek akadályozzák a belső piac megfelelő működését. A polgári és kereskedelmi ügyekben az e rendelet hatálya alá tartozó tagállamok határozatainak gyors és egyszerű elismerése és végrehajtása céljából elengedhetetlenül szükségesek a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítésére és az alaki követelmények egyszerűsítésére irányuló rendelkezések.
[…]
(11)      A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni.
(12)      Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében.
[…]
(15)      A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni, és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. Világosan és hatékonyan kell szabályozni a perfüggősség és az összefüggő eljárások megoldását, valamint a felfüggesztés alapjául szolgáló időtartam meghatározásának tekintetében fennálló nemzeti eltérésekből adódó problémák elhárítását. E rendelet alkalmazásában az említett időtartamot önállóan kell meghatározni.”
5.        Ugyanezen rendelet „Hatály” című I. fejezetében található 1. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„E rendeletet polgári és kereskedelmi ügyekben kell alkalmazni a bíróság jellegére való tekintet nélkül. E rendelet nem terjed ki különösen az adó, vám‑ vagy közigazgatási ügyekre.”
6.        E rendelet „Joghatóság” című II. fejezete tartalmazza többek között az „Általános rendelkezések” című 1. szakaszt és a „Különös joghatóság” című 2. szakaszt.
7.        Ugyanezen rendelet 2. cikkének (1) bekezdése, amely az említett 1. szakaszban található, a következőket írja elő:
„E rendelet rendelkezéseire is figyelemmel valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.”
8.        A 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja, amely a 2. szakaszba tartozik, a következőképpen rendelkezik:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető:
[…]
3.      jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet”.
2.      Az 1215/2012/EU rendelet
9.        Az 1215/2012/EU rendelet(7) „Joghatóság” című II. fejezetében és e fejezet „Különös joghatóság” című 2. szakaszában található 7. cikke 2. pontjának a szövege a következő:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban az alábbiak szerint perelhető:
[…]
2.      jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet”.
10.      E rendelet „Átmeneti rendelkezések” című VI. fejezetében található 66. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 80. cikk ellenére továbbra is a [44/2001] rendelet alkalmazandó azokra a 2015. január 10. előtt indított eljárásokban hozott határozatokra, az alaki követelményeknek megfelelően az említett napot megelőzően kiállított vagy nyilvántartásba vett közokiratokra és az említett napot megelőzően jóváhagyott vagy megkötött perbeli egyezségekre, amelyek az említett rendelet hatálya alá tartoznak.”
11.      Az 1215/2012 rendelet „Záró rendelkezések” című VIII. fejezetében található 80. cikke előírja, hogy a 44/2001 rendelet hatályát veszti.
B.      A lengyel jog
1.      A polgári törvénykönyv
12.      Az 1964. április 23‑i ustawa – Kodeks cywilny (a polgári törvénykönyvről szóló törvény)(8) alapügyekre alkalmazandó változatának (a továbbiakban: polgári törvénykönyv) 23. cikke így rendelkezik:
„Az olyan személyiségi jogokat, mint például az egészség, a szabadság, a becsület, a lelkiismereti szabadság, a név vagy álnév, a képmás, a levelezés titkossága, a magánlakás sérthetetlensége, a tudományos, művészeti, feltalálói és racionalizálási alkotói tevékenység, a polgári jog védi, függetlenül a más törvények által biztosított védelemtől.”
13.      A polgári törvénykönyv 24. cikkének 1. és 2. §‑a az alábbiakat mondja ki:
„1. §      Akinek személyiségi jogát más magatartása veszélyezteti, követelheti e magatartás abbahagyását, kivéve, ha az nem jogellenes. Személyiségi jogainak megsértése esetén azt is követelheti, hogy a jogsértő tegye meg a jogsértés következményeinek megszüntetéséhez szükséges cselekményeket, különösen olyan nyilatkozat tételével, amelynek tartalma és formája megfelelő. A törvénykönyvben foglalt elvek alapján a személyiségi jogok jogosultja pénzbeli kártérítést vagy meghatározott pénzösszeg meghatározott társadalmi célra történő megfizetését is követelheti.
2. §      Ha a személyiségi jog megsértése vagyoni kárt okozott, a károsult az általános elveknek megfelelően kártérítést követelhet.”
14.      A polgári törvénykönyv 43. cikke szerint:
„A természetes személyek személyiségi jogainak védelmére vonatkozó szabályok megfelelően alkalmazandók a jogi személyekre is.”
2.      A polgári perrendtartás
15.      Az 1964. november 17‑i ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (a polgári perrendtartásról szóló törvény)(9) alapeljárásban alkalmazandó változata (a továbbiakban: polgári perrendtartás) 39813. cikkének 1. és 2. §‑a
a következőket mondja ki:
„1. §      A legfelsőbb bíróság a felülvizsgálati kérelmet a kérelem tárgyának és jogalapjának keretei között vizsgálja meg; a kérelem tárgyának korlátain belül azonban hivatalból figyelembe veszi az eljárás érvénytelenségét.
2. §      A felülvizsgálati eljárásban nem lehet új tényekre és bizonyítékokra hivatkozni, és a legfelsőbb bíróságot kötik a megtámadott határozat alapjául szolgáló ténymegállapítások.”
16.      A polgári perrendtartás 1099. cikke értelmében:
„1. §      Az eljáró bíróság az eljárás valamennyi szakaszában hivatalból vizsgálja a joghatóság hiányát. Ha a bíróság megállapítja a nemzeti bíróság joghatóságának hiányát, a keresetet vagy a kérelmet elutasítja. […]
2. §      A joghatóság hiánya az eljárás érvénytelenségét eredményezi.”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
17.      Z. R., aki Lengyelországban lakik, a lengyel hadsereg századosa volt. 16 éves korában az Auschwitz‑Birkenau koncentrációs táborba deportálták, majd a Związek Walki Zbrojnej (a fegyveres erők szövetsége) keretében tevékenykedett, és katonaként szolgált az [X] katonai alakulatban (a továbbiakban: X katonai alakulat). Z. R. részt vett a zsidó közösséghez tartozó személyek mentésére vagy elrejtésére irányuló tevékenységekben, és részt vett a harcokban a varsói (Lengyelország) felkelés során. A második világháború után az Urząd Bezpieczeństwa (biztonsági hivatal) letartóztatta, és tizenkét év szabadságvesztésre ítélte a lengyel különleges erők egyik tagjának elszállásolása miatt. Z. R. személyesen soha nem találkozott az X katonai alakulatban részt vevő katonák antiszemita magatartásával. Elkötelezett az ezen alakulatban részt vevő katonák emlékének megőrzése, valamint a lengyelek zsidó közösség megmentéséhez való hozzájárulásáról való megemlékezés mellett.
18.      A lengyelországi székhelyű Ś. jogi személyiséggel rendelkező egyesület, amely az X katonai alakulat
volt katonáit tömöríti, és amelynek alapszabálya szerint egyesületi célja többek között e katonai alakulat és katonái méltóságának, jó hírnevének és emlékezetének védelme. Az Ś. jelenleg körülbelül 5000 taggal rendelkezik.
19.      2013. november 19‑én(10) a felperesek keresetet indítottak az alperesekkel szemben a Sąd Okręgowy w Krakowie (krakkói regionális bíróság, Lengyelország) előtt, a személyiségi jogaiknak az alperesek által közösen gyártott televíziós sorozatban (a továbbiakban: televíziós sorozat) bemutatott bizonyos jelenetekből eredő megsértésére hivatkozva. Keresetük alátámasztására a felperesek arra hivatkoztak, hogy ezt a sorozatot a lengyel televízióban, majd később a keresetükben említett többi televíziós csatornán sugározták. Azt állították, hogy az említett sorozat teljes egészében vagy kivonatosan elérhető az internetes oldalakon. A felperesek szerint e sorozat az X katonai alakulat katonáit állítólagosan antiszemita, nacionalista, a németekkel a holokauszt során
együttműködő csoportként mutatja be, ami sérti a személyiségi jogaikat, mint például a nemzeti büszkeséghez való jogot, a nemzeti identitás ápolásához való jogot, a meg nem hamisított történelemhez való jogot, a méltósághoz és a jóhírnévhez való jogot, valamint az X szimbólum által ábrázolt megjelöléshez való jogot.
20.      Keresetükben a felperesek először is azt kérték, hogy a bíróság kötelezze az alpereseket arra, hogy a megjelölt csatornán megfelelő (bocsánatkérést tartalmazó) nyilatkozatot tegyenek közzé a lengyel televízióban, azzal, hogy e bocsánatkérések szövegét az adásban be kell olvasni; másodszor, hogy a polgári törvénykönyv alapján engedélyezzék számukra, hogy saját maguk tegyék közzé a bocsánatkéréseket, ha azokat az előírt határidőn belül nem teszik közzé; harmadszor, hogy a bíróság kötelezze az alpereseket arra, hogy mindkét érintett honlapon német nyelven tegyenek közzé megfelelő (bocsánatkérést tartalmazó) nyilatkozatot; negyedszer, hogy kötelezze az alpereseket arra, hogy tegyék meg a megfelelő (bocsánatkérést tartalmazó) nyilatkozatot azon más televíziós csatornákon keresztül, amelyeken a televíziós sorozatot sugározták, nevezetesen a német, ír, spanyol, holland, osztrák és norvég televízióban, az említett csatornákon és az adott ország nyelvén; ötödször, hogy kötelezze az alpereseket arra, hogy hagyjanak fel az X szimbólum feltüntetésével (egy grafikus elemet tartalmazó szalag, amelynek középpontjában horizontálisan a nemzeti színek találhatók); hatodszor, hogy kötelezze az alpereseket arra, hogy hagyjanak fel a személyiségi jogaik megsértésével az említett sorozat minden egyes sugárzását megelőző, megjelölt bevezető szöveg révén, függetlenül attól, hogy a sugárzásra hol kerül sor, hetedszer pedig hogy kötelezze az alpereseket arra, hogy fizessenek meg Z. R. részére 25 000 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 5750 euró) összeget a személyiségi jogainak megsértéséből eredő kára megtérítése címén.
21.      Az alperesek a Sąd Okręgowy w Krakowie (krakkói regionális bíróság) előtt a lengyel bíróságok joghatóságának hiányára alapított kifogást terjesztettek elő, arra hivatkozva, hogy a német bíróságok rendelkeznek joghatósággal a felperesek kérelmeinek elbírálására. 2016. július 18‑i végzésével e bíróság elutasította a lengyel bíróságok joghatóságának hiányára alapított kifogást. 2017. május 16‑i végzésével a Sąd Apelacyjny w Krakowie (krakkói fellebbviteli bíróság, Lengyelország) elutasította az e végzés ellen benyújtott fellebbezést.
22.      Az ügy érdemét illetően a Sąd Okręgowy w Krakowie (krakkói regionális bíróság) 2018. december 28‑i ítéletével a bizonyításfelvételt követően nagyrészt helyt adott a felperesek keresetének, helyt adva mind a pénzbeli, mind a nem pénzbeli követeléseiknek. A jogvitában részt vevő két fél által benyújtott fellebbezéseket követően a Sąd Apelacyjny w Krakowie (krakkói fellebbviteli bíróság) 2021. március 23‑i ítéletével megváltoztatta ezt az ítéletet, és a következőképpen határozott. E bíróság először is arra kötelezte az alpereseket, hogy tegyenek közzé bocsánatkérést, amelynek tartalmát ezen ítélet rendelkező része jelöli meg, azzal, hogy a teljes szöveget a megjelölt lengyel televíziós csatornán lengyel nyelven, valamint az említett három német televíziós csatornán német nyelven be kell olvasni, és pontosította e nyilatkozat technikai feltételeit. Másodszor engedélyezte az Ś. részére, hogy amennyiben az előírt határidőn belül és a fent említett feltételek mellett bocsánatkérést nem tesznek közzé, azokat maga tegye közzé a megjelölt lengyel televíziós csatornán. Harmadszor arra kötelezte az alpereseket, hogy honlapjukon német nyelven tegyék közzé a fent említett nyilatkozatot, és pontosította e nyilatkozat technikai feltételeit. Az említett bíróság az Ś. keresetét ezt meghaladó részében, Z. R. keresetét pedig teljes egészében elutasította. Az alperesek fellebbezését is elutasította.
23.      E tekintetben ugyanezen bíróság úgy ítélte meg, hogy a televíziós sorozat cselekménye megsértette Z. R. személyiségi jogait, különösen nemzeti identitását. Ez a sérelem azonban nem volt jogellenes a polgári törvénykönyv 24. cikke alapján, tekintettel a történeti ismeretek állására, amely lehetővé tette az alperesek számára, hogy e sorozat vitatott témáit oly módon kezeljék, ahogyan azt tették. Az említett sorozat tartalma tehát a művészi véleménynyilvánítás szabadságának határain belül helyezkedik el. Ezzel szemben Z. R. becsületét nem sértették meg, mivel nem azonosították őt olyan személyként, akire ugyanezen sorozat rágalmazó jelenetei utaltak. Az Ś.‑t illetően a Sąd Apelacyjny w Krakowie (krakkói fellebbviteli bíróság) megállapította, hogy annak személyiségi jogait a jóhírnevéhez és az X katonai alakulat e szervezethez tartozó volt tagjainak jóhírnevéhez kapcsolódóan sérelem érte. E bíróság hangsúlyozta, hogy a televíziós sorozat kifejezetten antiszemita vonásokat tulajdonít ezen alakulat tagjainak, amelyeket a történelmi ismeretek állása nem igazol, meghaladva ezáltal a művészi véleménynyilvánítás szabadságának korlátait.
24.      A felperesek és az alperesek a Sąd Apelacyjny w Krakowie (krakkói fellebbviteli bíróság) ítéletével szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be a Sąd Najwyższyhoz (legfelsőbb bíróság, Lengyelország), amely a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság. A felülvizsgálati kérelemben hivatkozott többi jogalapon kívül az alperesek az eljárás érvénytelenségére is hivatkoztak azzal az indokkal, hogy az ügyet annak ellenére vizsgálták meg, hogy a lengyel bíróságok e tekintetben nem rendelkeztek joghatósággal a polgári perrendtartás többek között a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjával összefüggésben értelmezett 1099. cikkének 2. §‑a alapján.
25.      A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a jelen ügy kétségeket vet fel a „hely, ahol a káresemény bekövetkezett” ezen 5. cikk 3. pontja értelmében vett fogalmának értelmezését illetően. Felmerül ugyanis a kérdés, hogy a Bíróságnak az eDate ítéleten(11) alapuló ítélkezési gyakorlata átültethető‑e arra a helyzetre, amelyben a személyiségi jogok esetleges megsértése nem bizonyos tartalmak interneten való online elérhetővé tételéből, hanem a televízióban különböző államokban sugárzott sorozat gyártásából ered. E kérdésre még nem adott a válasz, mivel a Bíróságnak a személyiségi jogok megsértésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata kizárólag a nyomtatott sajtóban vagy az interneten sugárzott tartalmakra vonatkozik.
26.      E tekintetben, noha valamely filmalkotás hagyományos médián, például televízión keresztül vagy moziban történő közvetítése különbözik az interneten történő közvetítéstől, amennyiben az a priori nem feltételezi a sugárzott tartalom ilyen általános hozzáférhetőségét, egyrészt, a streamingtechnológia, valamint a lekérhető audiovizuális médiaszolgáltatások fejlődése az ellen szól, hogy a bíróságok joghatóságának meghatározása érdekében a műsorszolgáltatási formákon alapuló megkülönböztetést alkalmazzanak. E mű ugyanis egyidejűleg vagy bizonyos idő elteltével az interneten is elérhető. Ezenkívül a film hagyományos csatornákon keresztül történő terjesztését gyakran megelőzi vagy kíséri az interneten folytatott reklám‑ és információs kampány. Másrészt jelenleg valamely mű internetes jelenléte már nem kerül ki teljesen a műsorszolgáltató ellenőrzése alól, mivel az olyan technológiáknak köszönhetően, mint a területi alapú tartalomkorlátozás vagy a földrajzi helymeghatározás, először is a sugárzás egy meghatározott területre korlátozható, másodszor pedig a mű tartalma a megtekintés helyétől függően változhat. Ráadásul annak elismerése, hogy a teljes kár megtérítése iránti keresetet abban a tagállamban lehet megindítani, amelyben a felperes érdekeinek központja található, kizárólag egy sorozat interneten való online elérhetővé tételével összefüggésben, az online és offline egyidejű közvetítés esetén a jogvita olyan széttagolódásához vezetne, amely nehezen egyeztethető össze a megfelelő igazságszolgáltatás követelményeivel.
27.      E körülmények között nem meggyőző az aszerint történő megkülönböztetés, hogy egy filmet hagyományos televíziós műsorszolgáltatás útján sugároztak‑e, megfosztva valamely tagállam bíróságát a joghatóságtól az okozott teljes kárért való felelősség megállapítása iránti kereset elbírálására, noha a bíróság joghatósággal rendelkezett volna, ha e film az adott államban online hozzáférhető lett volna, továbbá a műsorszolgáltatás technikai formájára alapított kritérium, amelyen e különbségtétel alapul, nem kellően megalapozott, és nem is kellően megbízható. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Shevill ítéletben elfogadott megoldást, amely az úgynevezett „mozaikos”(12) megközelítést tartalmazza, az írott sajtó sajátos összefüggésében dolgozták ki több mint 20 évvel ezelőtt, vagyis egy olyan időszakban, amikor a távolról történő közvetítés műszaki lehetőségei alapvetően eltértek a jelenleg rendelkezésre állóktól.
28.      E bíróság kiemeli, hogy még ha feltételezzük is, hogy ilyen összefüggésben főszabály szerint elképzelhető a lengyel bíróságok teljes joghatóságának elismerése, meg kell vizsgálni, hogy a jelen ügyben teljesülnek‑e a Mittelbayerischer Verlag ítéletben(13) meghatározott feltételek. Bár ezen ítéletre tekintettel a károsult személynek „konkrét személyként” azonosíthatónak kell lennie, a televíziós sorozat cselekménye nem teszi lehetővé egyik felperes azonosítását sem, mivel olyan fikcióról van szó, amely sem közvetlenül, sem közvetve nem utal jelenkori vagy történelmi személyekre. Még kevésbé teszi lehetővé az Ś. egyedi azonosítását, mivel ezt az egyesületet évtizedekkel a második világháború végét követően hozták létre. Ezenkívül nem kizárt, hogy az X alakulat volt katonáihoz hasonló csoporthoz tartozó személyek érdekeinek központjai az Európai Unió bármely tagállamában megtalálhatóak legyenek. E tekintetben a felperes egyesülethez hasonló vagy azzal azonos alapszabály szerinti célt követő egyesület székhelye szintén ezen államok bármelyikében lehet. Mindazonáltal a Mittelbayerischer Verlag ítélet alapjául szolgáló tényállástól eltérően a televíziós sorozat személyek szűkebb és zártabb csoportjának, nevezetesen az X alakulatban részt vevő katonáknak a magatartásáról szól, az alakulatot egyértelműen és kétséget kizáróan azonosítja, Z. R. pedig e csoport egyik élő tagja. Jelenleg e csoport tagjainak többsége egyedileg azonosítható lehet, annál is inkább, mivel a csoport létszáma idővel fokozatosan csökken.
29.      Az az értelmezés, amely szerint a teljes kár megtérítése iránti kereset benyújtásához konkrét személyek egyedi azonosíthatóságát követelik meg, indokolatlan előnyben részesítené a valamely csoporttal szemben sértő, igazságtalanul általánosító és megbélyegző üzenetek szerzőit. E személyekkel szemben ugyanis a teljes kár megtérítése érdekében kizárólag a káresemény helyén lenne megindítható az eljárás, amely általában egybeesik a károkozó lakóhelyével. Az ilyen értelmezés eredményeként a forum delicti nem lehetne a 44/2001 rendelet 2. cikkének (1) bekezdéséből eredő átfogó joghatóság valódi alternatívája.
30.      Ezenkívül a „mozaikos” megközelítés alkalmazása azzal a rendszerszintű kockázattal járna, hogy megszaporodnának a több tagállamban ugyanazon felek közötti párhuzamos bírósági eljárások, és ezzel összefüggésben növekedne az eltérő bírósági határozatok kockázata, megsértve ezzel a 44/2001 rendelet (15) preambulumbekezdését. Ez a veszély még jelentősebb lenne a személyiségi jogok megsértése terén, mivel e területen nincsenek harmonizált kollíziós szabályok,(14) továbbá figyelemmel az olyan ütköző alapvető értékek mérlegelésének szükségességére, mint a becsület, a jóhírnév, a magánélet és a véleménynyilvánítás szabadsága, amelyek kimenetele az alkalmazandó anyagi jogtól és a különböző tagállamok bíróságainak érzékenységétől függően jelentősen változhat.
31.      A kérdést előterjesztő bíróság azt is kifejti, hogy a felperes legalább közvetett egyedi azonosíthatóságának követelménye strukturális hátránnyal jár, mivel ez az értékelés gyakran kényesnek bizonyul, és ami még fontosabb, szorosan kapcsolódik az ügy érdemi elbírálásához. E bíróság arra hivatkozik, hogy az eljárás e szakaszában nem vizsgálhatja tovább azokat az érdemi kérdéseket, amelyek a felperesek azon lehetőségére vonatkoznak, hogy a személyiségi jogaikra, különösen a „nemzeti identitásra” hivatkozzanak, amelyek fennállása a lengyel polgári jogi szakirodalomban továbbra is széles körben vita tárgyát képezi, és amelyet az ítélkezési gyakorlatban még nem ismertek el.
32.      Az említett bíróság szerint meghatározott személyek egyedi azonosíthatóságának hiányában a joghatóság előreláthatóságára utaló valószínűsítő körülménynek nem kizárólag az érintett személyek érdekei központjának helyét kell tekinteni, hanem a személyiségi jogok megsértésére alkalmas üzenet tartalmának jelentőségét, és azt az időpontot is, amelytől kezdve az üzenet „objektíve kiemelkedő jelentőséggel” bír. Ily módon átfogó értékelést kell végezni azon hely meghatározása érdekében, ahol a valamely konkrét csoportra vonatkozó üzenet – különös tekintettel a releváns földrajzi, történelmi, kulturális és társadalmi összefüggésekre – először is objektíve kiemelkedő jelentőséggel bír, másodszor alkalmas arra, hogy a legerősebb reakciókat váltsa ki, ideértve a negatív reakciókat is, harmadszor pedig rendkívül érzékeny, és a lehető leginkább nyilvános vita tárgyát képezheti. E tekintetben nem az állítólagos kár okozójának a szándéka a meghatározó, hanem az a kérdés, hogy az e különböző összefüggésekből levont objektív valószínűsítő körülményekre tekintettel az alperes észszerűen előre láthatta‑e, hogy egy meghatározott helyen keresetet indítanak a vitatott üzenet által okozott teljes potenciális kár megtérítése érdekében.
33.      Ugyanezen bíróság hangsúlyozza, hogy a történelmi konszenzus tárgyát képező ténybeli helyzetre, a második világháború kezdetére, a lengyel területek német elfoglalására, ennek lefolyására és jellegére, e háború lengyel áldozatainak számára, valamint a Lengyelországra és lakosságára gyakorolt tragikus demográfiai, társadalmi és politikai következményekre tekintettel nem tűnik kétségesnek, hogy a televíziós sorozatban vázolt cselekmény, és különösen annak „lengyel” szála, tekintettel a követett német szempontra és e sorozat visszatekintő jellegére, objektíve kiemelkedő jelentőséggel bír Lengyelországban és a lengyel közönség számára. E körülmények között úgy tűnik, hogy a lengyel bíróságok joghatósága amiatt, hogy az említett sorozat bizonyos magatartásokat és jellemzőket tulajdonít az X alakulat katonáinak, megfelel az előreláthatóság elvének, és megfelel a bíróság és a jogvita közötti közelség kritériumának.
34.      A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy arra keresi a választ, hogy a felperesek egyes nem pénzbeli követelései a „mozaikos” megközelítés keretében a lengyel bíróságok joghatósága alá tartozhatnak‑e. A jelen ügyben a felperesek ugyanis nem azt kérik, hogy a televíziós sorozatot távolítsák el az internetről, vagy hogy azt ne közvetítsék a televízióban, hanem egyrészt meg kívánják akadályozni a személyiségi jogaik újabb megsértését azáltal, hogy pontos információkat jelenítenek meg e sorozat sugárzását megelőzően, másrészt pedig a megfelelő nyilatkozat közzétételével – nemcsak az érintett internetes oldalakon, hanem azon lengyel és német televíziós csatornákon is, amelyeken az említett sorozatot sugározták – meg kívánják szüntetni az elkövetett jogsértés következményeit. Ha az alperesek arra való kötelezése, hogy az érintett internetes oldalakon – azok tartalmától függetlenül – bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozatot tegyenek közzé, vagy ha arra köteleznék őket, hogy bizonyos információkat a televíziós sorozat minden egyes sugárzása előtt feltüntessenek, függetlenül a sugárzás helyétől, túl is lépné a lengyel bíróságok joghatóságának a „mozaikos” megközelítés által meghatározott határait, ez nem feltétlenül lenne igaz például a lengyel közszolgálati műsorszolgáltató egyik televíziós csatornáján történő bocsánatkérésre vagy az arra irányuló kérelemre, hogy bizonyos információk feltüntetése előzze meg e sorozat sugárzását, feltéve hogy Lengyelországban történő közvetítésről van szó.
35.      Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy önálló jelentése szerint a vizsgált helyzetben a káresemény nem csupán a televíziós sorozat gyártása, hanem annak egy adott tagállamban történő sugárzása is. Ennek keretében azon tagállam bíróságai, amelyben ezt a sorozatot sugározták, elsődlegesen azon megállapítás alapján rendelkezhetnek joghatósággal, hogy a károkozó esemény ebben az államban következett be, és csak másodlagosan azon az alapon, hogy e kár az említett államban következett be. Mindazonáltal az ilyen érvelésnek a jelen ügyben való alkalmazhatóságával kapcsolatos kétségek azzal magyarázhatók, hogy az említett sorozatot Németországban gyártották, és hogy a lengyel bíróság előtt az egyedüli alperesek ugyanezen sorozat gyártói, míg azt Lengyelországban egy lengyel közszolgálati műsorszolgáltató terjesztette, amely az alapeljárásban félként nem vesz részt.
36.      A jelen ügyben ezenkívül felmerül a kérdés, hogy az a tény, hogy az alperesek harmadik személynek teljes körű engedélyt adtak a televíziós sorozat felhasználási jogainak értékesítésére, ezáltal hallgatólagosan elfogadva, hogy azt más tagállamokban, köztük Lengyelországban is sugározhassák, igazolhatja‑e azt, hogy magatartásukat bármely olyan tagállamban elkövetett cselekménynek tekintsék, amelyben e sorozatot az ő hozzájárulásukkal sugározták. Ha ez lenne a helyzet, meg kellene vizsgálni, hogy a lengyel bíróságok ebből eredő joghatósága kiterjedhet‑e az említett sorozat más tagállamokban való sugárzásából eredő károkra.
37.      E körülmények között a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni [a 44/2001 rendelet] 5. cikkének az e rendelet (11) és (12) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. pontját, hogy a személyiségi jogok filmalkotás tartalma általi megsértésével kapcsolatos eljárásban a film sugárzása szerinti, a film gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal az alábbiak iránt indított kereset elbírálására:
a)      nem pénzbeli jóvátétel, amelynek célja a személyiségi jog megsértése következményeinek megszüntetése, ennek részeként bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozat azokon a televíziós csatornákon való közzétételére való kötelezés, amelyeken a filmet sugározták, tekintet nélkül a sugárzás helyére, valamint internetes oldalakon, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak a film minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, tekintet nélkül a sugárzás helyére, vagy
b)      a személyiségi jogok megsértése miatt – többek között a film más tagállamokban történő forgalmazásával (sugárzásával) összefüggésben – elszenvedett nem vagyoni kár egészének megtérítésére irányuló pénzbeli jóvátétel (nem vagyoni kártérítés),
figyelemmel arra, hogy:
–        a felperesek érdekeinek központja és lakóhelye (székhelye) ebben a tagállamban található,
–        a felperesek személyiségi jogaik megsértését azzal hozzák összefüggésbe, ahogyan az e tagállam [X] katonai alakulatának katonáit a filmben ábrázolták, mivel az egyik felperes e katonai alakulat volt katonája, a másik felperes pedig az e katonai alakulat volt katonáit tömörítő egyesület, amelynek alapszabály szerinti célja különösen e katonai alakulat emlékének, történelmi igazságának és méltóságának védelme;
–        a film tartalma, beleértve [az X] katonai alakulat katonáinak ábrázolását is, az adott tagállamban objektíve kiemelkedő jelentőséggel bír történelmi, kulturális és társadalmi kontextusban?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [44/2001 rendelet] 5. cikkének az e rendelet (11) és (12) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. pontját, hogy a személyiségi jogok filmalkotás tartalma általi megsértésével kapcsolatos eljárásban a film sugárzása szerinti, a film gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal az alábbiak iránt indított kereset elbírálására:
a)      nem pénzbeli jóvátétel, amelynek célja a személyiségi jogok – filmnek a keresetindítás helye szerinti tagállam területén történő sugárzásából eredő – megsértésének megszüntetése, ennek részeként e tagállamban való bocsánatkérésre kötelezés, valamint a filmnek ezen államban történő minden egyes sugárzása előtt megfelelő tartalmú nyilatkozat közzétételére kötelezés; vagy
b)      a személyiségi jogoknak a film keresetindítás helye szerinti tagállamban történő forgalmazása (sugárzása) általi megsértése miatt elszenvedett kár megtérítésére szolgáló pénzbeli jóvátétel (nem vagyoni kártérítés)
szükség esetén figyelembe véve az első kérdés első, második és harmadik franciabekezdésében említett körülményeket?”
38.      A kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyet a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikkében előírt sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálja el. A Bíróság második tanácsa 2025. április 10‑én az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően úgy határozott, hogy nem ad helyt e kérelemnek.
39.      A kérdést előterjesztő bíróság azt is kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyet a Bíróság eljárási szabályzatának 105. cikke szerinti gyorsított eljárásban bírálja el. A Bíróság elnöke 2025. május 22‑i végzésével(15) e kérelmet elutasította. Ugyanezen határozatával a Bíróság elnöke ezen ügy jellegére és az általa felvetett kérdések jelentőségére tekintettel úgy döntött, hogy az ügyet a Bíróság eljárási szabályzata 53. cikkének (3) bekezdése alapján soron kívüli bírálják el.
40.      Z. R., az Ś., az U. és a Z., a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be a Bírósághoz.
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
41.      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely természetes személy és egy jogi személy személyiségi jogait sértő sorozat televízióban és az interneten történő sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek az olyan kereset egészének elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek részeként bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozat közzétételére kötelezés azokon a televíziós csatornákon keresztül, amelyeken az említett sorozatot a különböző érintett tagállamokban sugározták, valamint e bocsánatkéréseknek az említett internetes oldalakon való közzétételére kötelezést, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, tekintet nélkül a sugárzás helyére, másrészt pénzbeli jóvátétel a személyiségi jogok megsértéséből eredő nem vagyoni kár megtérítése érdekében, ideértve a televíziós sorozat más tagállamokban való sugárzásából eredő nem vagyoni kárt is.
42.      Elöljáróban emlékeztetek arra, hogy a felperesek 2013. november 19‑én nyújtották be keresetüket a Sąd Okręgowy w Krakowie‑hoz (krakkói regionális bíróság). Következésképpen, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutatott, a 44/2001 rendelet továbbra is alkalmazandó az alapeljárásban. Noha ugyanis e rendeletet az 1215/2012 rendelet a 80. cikkének megfelelően hatályon kívül helyezte, e rendelet 66. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy a 44/2001 rendeletet továbbra is alkalmazni kell többek között a 2015. január 10. előtt indított, e rendelet hatálya alá tartozó bírósági eljárásokban hozott határozatokra.
43.      E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a 44/2001 rendelet (2) és (11) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy a rendelet célja a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályoknak nagymértékben kiszámítható joghatósági szabályokkal történő egységesítése. E rendelet célja tehát a jogbiztonság megteremtése, amely az Európai Unióban letelepedett személyek jogi védelmének megerősítésében nyilvánul meg, egyszerre lehetővé téve mind a felperesnek, hogy könnyen azonosíthassa, mely bíróság előtt indíthat keresetet, mind pedig az alperesnek, hogy észszerűen kiszámíthassa, mely bíróság előtt indítható ellene kereset.(16)
44.      Ebben az értelemben a közös hatáskörök biztosításának e rendelet II. fejezetében szabályozott rendje azon az annak 2. cikke (1) bekezdésében megfogalmazott általános szabályon alapul, amelynek értelmében valamely tagállam területén lakóhellyel rendelkező személyek – a felek állampolgárságára való tekintet nélkül – perelhetők ezen állam bíróságai előtt. E rendelet II. fejezetének 2. szakasza az alperes lakóhelye szerinti bíróság joghatóságának ezen alapelvétől eltérve rendelkezik bizonyos különös joghatóságokról, rendelkezései között a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja is szerepel.(17) E rendelkezés szerint valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető: jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet.
45.      Egyébként az 1215/2012 rendelet (34) preambulumbekezdéséből(18) az következik, hogy mivel e rendelet hatályon kívül helyezte a 44/2001 rendeletet, és annak helyébe lépett, amely maga is a Brüsszeli Egyezmény helyébe lépett, a Bíróság által e jogi eszközök egyikének rendelkezéseire vonatkozóan adott értelmezés érvényes más jogi aktusok rendelkezéseire is, amennyiben e rendelkezések „egyenértékűnek” minősíthetők. Márpedig ilyen egyenértékűség áll fenn a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 3. pontja, a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja és az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja között.(19) Következésképpen a Bíróság e rendelkezések egyikére vonatkozó ítélkezési gyakorlata ugyanúgy alkalmazandó a többi rendelkezésre.
1.      A Bíróság 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatáról
46.      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt különös joghatósági szabályt önállóan és szigorúan kell értelmezni. E különös joghatósági szabály azon alapul, hogy különösen szoros kapcsolat áll fenn a jogvita és a kárt okozó esemény bekövetkezésének helye szerinti bíróságok között, amely az igazságszolgáltatás megfelelő működésére és a hatékony eljárásszervezésre tekintettel igazolja a joghatóság e bíróságok számára való biztosítását.(20) Ezenkívül az ilyen kapcsolat fennállása jogbiztonságot nyújt és elkerüli azt, hogy az alperes ellen egy olyan tagállam bíróságán indíthassanak eljárást, amelyre észszerűen nem számíthatott, amely szempont különösen fontos a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jóhírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokkal kapcsolatos jogviták tekintetében.(21) A jogellenes károkozással, illetve jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel kapcsolatos ügyekben a jogvita tárgyához való közelsége és a könnyebb bizonyításfelvétel miatt rendszerint a kárt okozó esemény bekövetkezésének vagy esetleges bekövetkezésének helye szerinti bíróság a legalkalmasabb a határozathozatalra.(22)
47.      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az „a hely, ahol a káresemény bekövetkezett” fogalma egyaránt utal a kár bekövetkezésének helyére és az e kárt okozó esemény bekövetkezésének helyére, ezért a felperes választásától függően az alperes mind az egyik, mind a másik hely bírósága előtt perelhető. E két hely a bírósági joghatóság szempontjából jelentős kapcsolatnak minősülhet, mivel a körülményektől függően mindkettő alkalmas arra, hogy a bizonyítást és az eljárásszervezést illetően különösen hasznos információkkal szolgáljon.(23)
48.      A jelen ügy tárgyát különösen a személyiségi jogokra vonatkozó, először a Shevill ítéletben megállapított, később az eDate ítéletben az internet sajátos helyzetéhez igazított, majd későbbi ítéletekben pontosított szabályok képezik.
49.      A Shevill ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a több tagállam területén terjesztett újságcikk útján történő jóhírnévsértés esetén a káresemény bekövetkezésének helye csak a vitatott kiadvány kiadójának székhelye lehet, mivel az minősül a káresemény eredete helyének, továbbá e székhely bíróságának ennélfogva joghatósággal kell rendelkeznie a jogellenes cselekmény által okozott kár egészének megtérítésére irányuló kereset elbírálására.(24) Ezenkívül el kell ismerni, hogy a felperes jogosult kereset indítani ott is, ahol a kár bekövetkezett.(25) Ily módon a sajtóban történt nemzetközi jóhírnévsértés esetén egy magánszemély vagy jogi személy becsületének, jóhírnevének és megítélésének sértő kiadvány révén való sérelme azokon a helyeken valósul meg, ahol a kiadványt terjesztették, amennyiben az érintettet az adott helyen ismerik, és ebből következik, hogy azon államok bíróságai, ahol a jóhírnevet sértő kiadványt terjesztették, és ahol a károsult hírnevét állítása szerint támadás érte, joghatósággal rendelkeznek az ezen államban okozott károkról való döntés vonatkozásában.(26) E tekintetben a Bíróság kifejtette, hogy igaz ugyan, hogy azonos jogvita eltérő szempontjainak különböző bíróságok általi elbírálása hátrányokkal jár, a felperes azonban bármikor keresetet nyújthat be a teljes kár megtérítése iránt vagy az alperes lakóhelye szerinti bírósághoz, vagy pedig a jóhírnevet sértő tartalmat közzétevő kiadó letelepedési helye szerinti bírósághoz.(27) Bár a Bíróság kezdetben elengedhetetlennek tekintette annak elkerülését, hogy több bíróság is joghatósággal rendelkezzen, ami növeli a határozat összeegyeztethetetlenségének kockázatát,(28) később
a Shevill ítéletben, a 44/2001 rendelet logikájára tekintettel kiigazította ítélkezési gyakorlatát.(29)
50.      Később az eDate ítélet megerősítette a Shevill ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatot, rögzítve, hogy az ebben az ítéletben szereplő, a jelen indítvány előző pontjában felidézett megfontolások más tömegkommunikációs és távközlési eszközökre is érvényesek, és a személyiségi jogok különböző jogrendszerek szerinti megsértéseinek széles körét lefedik.(30) A Bíróság többek között hozzátette, hogy valamely tartalom internetes honlapon való közzététele különbözik az olyan tömegkommunikációs eszközök, mint a nyomtatványok területileg behatárolt terjesztésétől, mivel főszabály szerint arra irányul, hogy az említett tartalom mindenütt jelen legyen, mivel e tartalmat az egész világon nyomban letöltheti meghatározhatatlan számú internetfelhasználó, függetlenül attól, hogy közzétevőjének szándéka arra irányult‑e, hogy azt a letelepedési helye szerinti tagállamon kívül is letöltsék, és a letöltések kívül esnek a hatókörén, következésképpen a kapcsolódási szempontokat ki kell igazítani oly módon, hogy az interneten keresztül megvalósuló személyiségi jogi jogsértés sértettje az említett sérelemmel az Európai Unióban okozott kár tényleges bekövetkezésének helye szerint a teljes kár megtérítése érdekében bírósághoz fordulhat. Mivel az interneten közzétett tartalom valamely személy személyiségi jogaira való kihatását azon hely szerinti bíróság tudja leginkább megítélni, ahol az állítólagos sértett érdekeinek központja található, a joghatóság e bíróságnak való biztosítása megfelel a gondos igazságszolgáltatás célkitűzésének.(31) Azon hely, ahol valamely személy érdekeinek központja található, általában megfelel szokásos lakóhelyének.(32) Ebből az ítéletből tehát az következik, hogy a sértett személynek lehetősége van arra, hogy az okozott teljes kár megtérítése érdekében felelősség megállapítása iránti keresetet nyújtson be: vagy e tartalom közzétevőjének letelepedési helye szerinti tagállam bíróságához, vagy pedig azon tagállam bíróságához, ahol a sértett személy érdekeinek központja található. E személy benyújthatja keresetét bármely olyan tagállam bíróságához is, amelynek a területén az interneten közzétett tartalom hozzáférhető, vagy hozzáférhető volt, azzal, hogy e bíróságok kizárólag a tagállamuk területén okozott kár elbírálására rendelkeznek hatáskörrel.(33)
2.      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az alapeljárással összefüggésben levont tanulságokról
51.      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság először is arra keresi a választ, hogy az internet összefüggésébe illeszkedő és az érintett személy érdekeinek központján alapuló eDate ítélkezési gyakorlat átültethető‑e egy olyan helyzetre, amelyben a személyiségi jogok esetleges megsértése egy sorozat több tagállamban történő gyártásából és televíziós közvetítéséből ered. Ily módon e bíróság arra keresi a választ, hogy az alapügyet kizárólag az eDate ítélkezési gyakorlatra tekintettel kell‑e vizsgálni, vagy a Shevill ítélkezési gyakorlat fényében is.
52.      E tekintetben az említett bíróság több érvet terjeszt elő annak megállapítása érdekében, hogy kizárólag az eDate ítélkezési gyakorlat alkalmazandó, amely a lengyel bíróságok joghatóságának elismeréséhez vezet a felperesek kártérítési felelősség megállapítása iránti keresetét illetően, a teljes kár tekintetében. Így arra hivatkozik, hogy a Shevill ítéletben a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának értelmezésére vonatkozóan elfogadott megoldást több mint 20 évvel ezelőtt az írott sajtóval összefüggésben dolgozták ki, vagyis egy olyan időszakban, amikor a távolról történő közvetítés műszaki lehetőségei alapvetően eltértek a jelenleg rendelkezésre állóktól, és hogy a streamingtechnológia, valamint a lekérhető audiovizuális médiaszolgáltatások fejlődése az ellen szól, hogy a bíróságok joghatóságának meghatározása érdekében a műsorszolgáltatási formákon alapuló megkülönböztetést alkalmazzanak. Ezenkívül az olyan technológiáknak köszönhetően, mint a területi alapú tartalomkorlátozás vagy a földrajzi helymeghatározás, egyrészt a közvetítés egy meghatározott területre korlátozható, másrészt pedig a mű tartalma a megtekintés helyétől függően változhat. Egyébiránt a teljes kár megtérítése iránti keresetnek a felperes érdekeinek központja szerinti államban kizárólag egy film interneten való online elérhetővé tételével összefüggésben történő korlátozása a jogvita nehezen elfogadható széttagolódásához vezetne a vitatott tartalom egyidejű online és offline sugárzása esetén.
53.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Shevill ítélkezési gyakorlatot a Bíróság következetesen megerősítette, többek között közelmúltbeli ítéleteiben is.(34)Következésképpen ezen ítélkezési gyakorlatot, és nem kizárólag az eDate ítélkezési gyakorlatot kell figyelembe venni annak meghatározása érdekében, hogy az alapügyet illetően a lengyel bíróságok rendelkeznek‑e joghatósággal a teljes kár elbírálására. Egyébiránt az uniós jogot az alapügy tényállásának időpontjában, azaz 2015 előtt kell értelmezni. A későbbi technológiai fejlődés tehát a jelen ügyben nem tűnik relevánsnak.
54.      Amint az az eDate ítéletből következik, valamely tartalom internetes honlapon való közzététele abban különbözik valamely médium területileg behatárolt terjesztésétől, hogy az főszabály szerint arra irányul, hogy e tartalmak mindenütt jelen legyenek, és azokat bárhol meg lehessen tekinteni, ami kívül esik a tartalom közzétevőjének hatókörén.(35) Márpedig megállapítom, hogy egy sorozat televíziós sugárzása(36) e feltételek egyikének sem felel meg. Egyrészt ugyanis ez a sugárzás, függetlenül az alkalmazott eszközöktől, mint például a digitális földfelszíni televíziózás (DTT), a kábel vagy a műhold, főszabály szerint területileg behatárolt, vagyis a televíziós jel vételének földrajzi területére korlátozódik, azaz elsősorban egy nemzeti területre (helyi, regionális vagy nemzeti csatorna). Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a televíziós sorozatot különböző államokban „nemzeti” televíziós csatornákon, a jelen esetben a lengyel, német, ír, spanyol, holland, osztrák és norvég televíziókban sugározták. Másrészt az említett sugárzás nem esik a szerzői jogok kizárólagos jogosultjai, vagyis a gyártók ellenőrzésének hatókörén kívül, akik meghatározhatják műveik közvetítésének – többek között a földrajzi – kereteit. A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alperesek a televíziós sorozaton fennálló szerzői jogok kizárólagos jogosultjai, és részben átruházták a B.‑re a műsor meghatározott területeken történő hasznosításának jogát, és ezenkívül 12 évre kizárólagos engedélyt adtak neki e sorozat felhasználási jogainak más területeken történő terjesztésére.
55.      Következésképpen egy sorozat televíziós sugárzása nem tartozhat kizárólag az eDate ítélkezési gyakorlat hatálya alá. Ebben az értelemben, ez az ítélet kimondta, hogy a Shevill ítéletben szereplő, újságcikkre vonatkozó megfontolások más médiára és médiahordozókra is alkalmazhatók.(37) E tekintetben az eDate ítélet 44. pontjában a Bíróság Cruz Villalón főtanácsnok indítványára(38) hivatkozott, aki megjegyezte, hogy a Shevill ítélkezési gyakorlat terjedelme széles, és nem korlátozódik kizárólag a nyomtatott sajtóra, mivel alkalmazási köre egyéb kommunikációs csatornákra is kiterjed, mint a televízión vagy a rádión közvetített információ.
56.      Önmagában az a tény, hogy egy sorozatot egyidejűleg sugároznak egy televíziós csatornán és az interneten, nem változtat ezen az értelmezésen. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt különös joghatósági szabályt önállóan és szigorúan kell értelmezni.(39) Mivel egy internetes közvetítés egyértelműen eltér a televíziós sugárzástól, nincs helye annak, hogy kiterjesszük az internet kapcsán megállapított megoldást a televízióra, ha az eDate ítéletben előírt feltételek nem teljesülnek. Ezenkívül az ilyen megközelítés bizonytalan helyzethez vezetne, mivel a gyártók döntésének függvényében nem tekinthető adottnak, hogy egy tartalom televíziós sugárzása során minden esetben szükségképpen
elérhető lesz az interneten is e tartalom, ami azt jelenti, hogy esetről esetre kell megvizsgálni e tartalom sugárzásának feltételeit, amelyek idővel változhatnak is.
57.      Ami az internetes közvetítéssel összefüggésben a területi alapú tartalomkorlátozást vagy földrajzi helymeghatározást illeti, ez annak megállapításához vezethet, hogy az eDate ítéletben meghatározott, a tartalom mint lentebb a 72. pontban vonatkozó feltétel nem teljesül, ami azzal a következménnyel jár, hogy ilyen esetben a Shevill ítélkezési gyakorlatot kell alkalmazni, nem pedig azzal, hogy ez utóbbi ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható televíziós sorozatra.
58.      Ami a jogvita széttagolódását illeti, ezt az érvet a Shevill ítélet figyelembe vette. A Bíróság ugyanis kifejtette, hogy igaz ugyan, hogy egy azonos jogvita eltérő szempontjainak különböző bíróságok általi elbírálása hátrányokkal jár, a felperes azonban bármikor keresetet nyújthat be a teljes kár megtérítése iránt vagy az alperes lakóhelye szerinti bírósághoz, vagy pedig a jóhírnevet sértő tartalmat közzétevő kiadó letelepedési helye szerinti bírósághoz.(40) E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a 44/2001 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy ezen állam bíróságai előtt perelhető. Az e rendelet 5. cikkének 3. pontjában meghatározott különös joghatósági szabály kizárólag kivételes jellegű, amely nem válhat általános szabállyá, különben megkérdőjelezné az említett rendeletben meghatározott joghatósági szabályokat.
59.      Következésképpen az alapügy összefüggésében különbséget kell tenni a sorozat televíziós sugárzása, amely a Shevill ítélkezési gyakorlat hatálya alá tartozik, és az interneten történő közvetítés között, amelyre az eDate ítélkezési gyakorlat alkalmazandó, amely lehetővé teszi az érintett személy számára, hogy az okozott kár egésze tekintetében azon tagállam bíróságaihoz forduljon, ahol érdekeinek központja található.
60.      Másodszor, ami az eDate ítélkezési gyakorlatot illeti, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a jelen ügyben teljesülnek‑e a Mittelbayerischer Verlag ítéletben(41) meghatározott feltételek. Ebben az ítéletben a Bíróság kimondta, hogy pusztán az, hogy valamely személy egy azonosítható, széles csoporthoz tartozik, szintén nem alkalmas a joghatósági szabályok kiszámíthatóságára és a jogbiztonságra irányuló célok elérésére, mivel az ilyen csoporthoz tartozó tagok érdekeinek központja potenciálisan bármely uniós tagállamban elhelyezkedhet.(42)
61.      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság többek között arra hivatkozik, hogy a televíziós sorozat cselekménye nem teszi lehetővé egyik felperes azonosítását sem, mivel olyan fikcióról van szó, amely sem közvetlenül, sem közvetve nem utal jelenkori vagy történelmi személyekre. Még kevésbé teszi lehetővé az Ś. egyedi azonosítását, mivel ezt az egyesületet évtizedekkel a második világháború végét követően hozták létre. Mindazonáltal e bíróság úgy véli, hogy ez a sorozat személyek szűk és zárt csoportjának, nevezetesen az X alakulatban részt vevő katonáknak a magatartására utal, az alakulatot egyértelműen és kétséget kizáróan azonosítja, Z. R. pedig e csoport egyik élő tagja.
62.      Mindazonáltal a Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy Z. R. esetén a konkrét személykénti közvetett azonosíthatóság azt jelenti, hogy a személy felismerhető egyes olyan egyedi tulajdonságai alapján, amelyek egyértelműen egy adott személyre utalnak.(43) Ez az értelmezés egyébként megjelenik a Shevill ítélkezési gyakorlatban, amely szerint az érintettnek ismertnek kell lennie.(44) A Bíróság ebben az értelemben elismerte az egyéni azonosíthatóság fennállását olyan helyzetekben, amelyekben a személyiségi jogaik állítólagos megsértésére hivatkozó személyekre közvetlenül vonatkoztak az interneten közzétett tartalmak, mivel név szerint megemlítették őket.(45) Márpedig a jelen ügyben a televíziós sorozat fiktív személyeket mutat be, ami azt jelenti, hogy Z. R.‑t nem azonosították konkrét személyként, még közvetetten sem. Egyébiránt, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az Ś. jelenleg mintegy 5000 taggal rendelkezik, ami széles csoportot jelent, ennek következtében pusztán az, hogy valamely személy e csoporthoz tartozik, nem teszi lehetővé a joghatósági szabályok előreláthatósága, illetve a jogbiztonság céljainak elérését.(46) Mindenesetre emlékeztetek arra, hogy az alapeljárás tényállásának időpontját kell alapul venni, vagyis egy olyan időszakot, amikor az X katonai alakulat túlélő tagjainak száma nagyobb volt, mint jelenleg.
63.      Általánosabban, abban az esetben, ha az egyéni azonosíthatóság kritériumát kiterjesztően értelmeznénk, a személyiségi jogokat sértő üzenet kibocsátója nem ismerhetné meg az annak tárgyát képező személyek érdekeinek központját, amelyek különböző tagállamokban helyezkedhetnek el.(47) Ezenkívül ez az értelmezés a különböző tagállamok eljáró bíróságai között egymásnak ellentmondó határozatokhoz vezethet. Az említett értelmezés tehát ugyanazokat a kifogásokat veti fel, mint amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság a „mozaikos” megközelítéssel szemben fogalmazott meg, mivel az azt a kockázatot hordozza magában, hogy ugyanazon felek között több tagállamban több párhuzamos bírósági eljárást fognak folytatni.
64.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint egyéni azonosíthatóság hiányában a forum delicti nem lehetne a 44/2001 rendelet 2. cikkének (1) bekezdéséből eredő átfogó joghatóság valódi alternatívája. Úgy tűnik tehát, hogy e bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy a joghatósági szabályoknak a felperes számára kedvezőeknek kell lenniük. Ugyanakkor a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ahhoz, hogy valamely személy azon lehetőségét, hogy az okozott teljes kár megtérítése címén felelősség megállapítása iránti keresetet nyújtson be azon tagállam bíróságaihoz, ahol az érdekeinek központja található, a megfelelő igazságszolgáltatáshoz fűződő érdek, nem pedig konkrétan a kérelmező védelme indokolja.(48) Másrészt a Shevill ítélkezési gyakorlat alkalmazásában a felperesnek mindig megvan a lehetősége arra, hogy teljes keresetét egyetlen bíróság, vagyis a televíziós sorozat gyártóinak németországi székhelye szerinti bíróságnál terjessze elő.
65.      Az Ś. esetében a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az, hogy a felperes természetes személy vagy jogi személy, nem meghatározó.(49) Másrészről a Bíróság azt is kimondta, hogy az a jogi személy, amelynek a személyiségi jogait állítólagosan megsértették a rá vonatkozó valótlan állításoknak az interneten történő közzététele és az őt érintő hozzászólások eltávolításának elmulasztása révén, az állítások helyreigazítása, a hozzászólások eltávolítására való kötelezés és a valótlan állítások interneten történő közzétételével okozott vagyoni kár megtérítése iránt keresetet indíthat az általa elszenvedett teljes kár tekintetében azon tagállam bíróságai előtt, ahol érdekeinek központja található.(50) Ugyanakkor a jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, mivel az említett egyesületet évtizedekkel a II. világháború befejeződését követően alapították, a televíziós sorozat semmilyen információt nem tartalmaz vele kapcsolatban, és nem teszi lehetővé sem közvetlen, sem közvetett azonosítását. Pusztán az a körülmény, hogy az említett egyesület egyesületi célja többek között e katonai alakulat méltóságának, jó hírnevének és emlékezetének, valamint katonáinak védelme, nem lehet elegendő ahhoz, hogy azt a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának megfelelően egyedileg azonosítani lehessen.(51) Ezenkívül, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutatott, az Ś.‑sel azonos vagy ahhoz hasonló alapszabályi célt követő egyesület székhelye bármely uniós tagállamban lehetne, ami ugyanazokat a hátrányokat eredményezi, mint amelyek a Shevill ítélkezési gyakorlatból következnek.
66.      Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a felperes – legalábbis közvetett – egyedi azonosíthatóságának követelménye strukturális gyengeséget mutat, mivel ez az értékelés gyakran kényesnek bizonyul, és különösen szorosan kapcsolódik az ügy megalapozottságának vizsgálatához. A Bíróság ugyanakkor megállapította, hogy a joghatóság vizsgálatának szakaszában a bíróság nem értékeli a kereset elfogadhatóságát vagy megalapozottságát a nemzeti jog szabályai szerint, hanem kizárólag a bíróság államával fennálló kapcsoló elveket azonosítja, amelyek e rendelkezés értelmében igazolhatják joghatóságát. Noha a jogbiztonság mint célkitűzés megköveteli, hogy az eljáró nemzeti bíróság könnyen nyilatkozhasson saját joghatóságáról anélkül, hogy köteles lenne az ügy érdemében határozni, az arra vonatkozó kötelezettség, hogy már az eljárás e szakaszában részletes bizonyítást vegyen fel mind a joghatósággal, mind pedig az ügy érdemével kapcsolatos releváns ténybeli elemeket illetően, azzal a kockázattal járna, hogy előre eldöntené a kereset megalapozottságának vizsgálatát. A Bíróság azt is pontosította, hogy mind a megfelelő igazságszolgáltatás mint célkitűzés, mind pedig a bíróságot a feladatai ellátása során megillető autonómia tiszteletben tartása megköveteli, hogy az eljáró bíróság a rendelkezésére álló valamennyi információ fényében megvizsgálhassa joghatóságát, ideértve adott esetben az alperes által szolgáltatott információkat is.(52)
67.      Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a rendelkezésére álló információk alapján határozzon. Abban az esetben, ha e körülményekből nem tűnik ki egyértelműen, hogy a felperesek konkrét személyként azonosíthatók, e bíróság nem határozhat a televíziós sorozat interneten történő közvetítéséből eredő teljes kárról. A jelen ügyben, figyelembe véve az említett bíróság által előterjesztett bizonyítékokat, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a televíziós sorozat sem közvetlenül, sem közvetve nem teszi lehetővé a felperesek azonosítását. Egyébiránt, ami ugyanezen bíróság azon megfontolását illeti, amely szerint a joghatósági szabályok nem jelezhetik előre az ügy érdemére vonatkozó jövőbeli határozatot, azon kérdés vizsgálata, hogy a felperesek konkrét személyként azonosíthatók‑e, egyáltalán nem követeli meg az ügy érdemének elbírálását, amely annak eldöntésében áll, hogy megsértették‑e a személyiségi jogokat.
68.      Negyedszer, a kérdést előterjesztő bíróság szerint, amennyiben a személyiségi jogokat esetlegesen sértő tartalom nem teszi lehetővé konkrét személyek egyedi azonosítását, a joghatóság előreláthatóságára utaló valószínűsítő körülménynek nem kizárólag az érintett személyek érdekei központjának helyét kell tekinteni, hanem az üzenet azon tartalmának jelentőségét is, amely sértheti a személyiségi jogokat, és azt az időpontot is, amelytől kezdve az üzenet az adott történelmi, kulturális és társadalmi összefüggésben „objektíve kiemelkedő jelentőséggel” bír a sugárzás helyének tagállamában. E bíróság úgy véli, hogy az ilyen megközelítés, amely a jogvita tárgyát és annak egy adott helyen való jelentőségét részesíti előnyben a potenciálisan felperesként eljáró személyekkel és e személyek érdekeinek központjával szemben, úgy tűnik, hogy megfelel a joghatóság kiszámíthatósága elve helyes értelmezésének.
69.      Mindazonáltal a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően bár kétségtelen, hogy a „káresemény bekövetkezése helyének” a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában szereplő fogalma azon helyre vonatkozhat, ahol a kár bekövetkezett, e fogalom kizárólag úgy értelmezhető, hogy azon helyre utal, ahol a jogellenes károkozásért vagy azzal egy tekintet alá eső cselekményért való felelősséget keletkeztető károkozó esemény közvetlenül kárt okozott a közvetlen károsultnak.(53) Következésképpen ebben az esetben valamely bíróság joghatósága feltételezi a káresemény bekövetkezése helyének vizsgálatát konkrétan azon természetes személy vagy jogi személy vonatkozásában, akinek vagy amelynek személyiségi jogait állítólagosan megsértették. A kérdést előterjesztő bíróság által javasolt megközelítés elfogadása olyan új joghatósági okot teremtene a nemzeti bíróságok számára, amely az állítólagos érintettől független, és amely számára kedvezőtlen lehet. Amint ugyanis arra a Bizottság rámutatott, e megközelítés alkalmazása ahhoz vezetne, hogy egy érdekeinek központjával Lengyelországban rendelkező korábbi katona az elszenvedett kár egésze címén a lengyel bíróságokhoz fordulhatna, tekintettel a televíziós sorozat objektíve kiemelkedő jelentőségére Lengyelországban, míg egy olyan korábbi katona, akinek érdekeinek központja egy másik tagállamban található, ezt nem tehetné meg ebben az államban.(54)
70.      A fentiek összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az első kérdésre azt a választ adja, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely természetes személy és egy jogi személy személyiségi jogait sértő sorozat televízióban és az interneten történő sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai, ami a televíziót illeti,
nem rendelkeznek joghatósággal az olyan kereset egészének elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek részeként bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozat közzétételére kötelezés azokon a televíziós csatornákon keresztül, amelyeken az említett sorozatot a különböző érintett tagállamokban sugározták, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, tekintet nélkül a sugárzás helyére, másrészt pénzbeli jóvátétel a személyiségi jogok megsértéséből eredő nem vagyoni kár – ideértve a televíziós sorozat más tagállamokban való sugárzásából eredő nem vagyoni kárt is – megtérítése érdekében. Ami az internetet illeti, a természetes vagy jogi személy érdekeinek központja szerinti tagállam bíróságai csak akkor rendelkeznek joghatósággal az ilyen kereset teljes egészében történő elbírálására, ha a vitatott tartalom olyan objektív és ellenőrizhető elemeket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik e konkrét személy közvetlen vagy közvetett azonosítását.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
71.      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az első kérdésre adott nemleges válasz esetén a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a személyiségi jogokat sértő sorozat televíziós sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek a gyártóval szemben előterjesztett kereset elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek
részeként
bocsánatkérést tartalmazó
nyilatkozat
azokon
a
televíziós
csatornákon
való
közzétételére való
kötelezés,
amelyeken
az említett sorozatot
sugározták, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat e tagállamban történő minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, másrészt pénzbeli jóvátétel a sorozat e tagállamban való sugárzásából eredő nem vagyoni kár megtérítése érdekében.
72.      A Bíróság kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a valamely internetes oldalon közzétett állítások és tartalmak mindenütt jelenvaló jellegére és azon körülményre tekintettel, hogy a közzétett tartalom főszabály szerint bárhol hozzáférhető, az interneten közzétett tartalma helyesbítésére és eltávolítására irányuló kérelem egy és oszthatatlan és csak olyan bíróság előtt terjeszthető elő, amely a teljes kártérítési kereset elbírálására joghatósággal rendelkezik, olyan bíróság előtt azonban nem, amely ilyen joghatósággal nem rendelkezik.(55)
73.      A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a felperesek nem azt kérik, hogy a televíziós sorozatot távolítsák el az internetről, vagy hogy azt ne közvetítsék a televízióban, hanem egyrészt meg kívánják akadályozni a személyiségi jogaik újabb megsértését azáltal, hogy pontos információkat jelenítenek meg e sorozat sugárzását megelőzően, másrészt pedig a megfelelő nyilatkozat közzétételével – nemcsak az érintett internetes oldalakon, hanem azon lengyel és német televíziós csatornákon is, amelyeken az említett sorozatot sugározták – meg kívánják szüntetni az elkövetett jogsértés következményeit. Márpedig e bíróság szerint a bizonyos tartalmak internetről való eltávolítása iránti kérelem oszthatatlan lenne, ha a felperes a személyiségi jogokat sértő tartalom teljes eltávolítását kívánja elérni.
74.      Amint az az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válaszban megállapítást nyert, az eDate ítélkezési gyakorlat, amelynek keretébe a jelen indítvány 72. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat illeszkedik, nem valamely tartalom televíziós sugárzására vonatkozik, arra a Shevill ítélkezési gyakorlat alkalmazandó. Ez utóbbi ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a mozaikos megközelítésnek megfelelően a személyiségi jogok megsértésének helye szerinti tagállam bírósága rendelkezik joghatósággal az ezen államban okozott károk elbírálására. Amennyiben a nemzeti szabályozás lehetővé teszi, e bíróság kötelezheti az alperest arra, hogy egy sorozat sugárzását megelőzően meghatározott információkat jelenítsen meg, feltéve, hogy e sugárzásra kizárólag belföldön kerül sor. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a polgári törvénykönyv 24. cikkének megfelelően egyes nem pénzbeli követelések felépítése olyan lehet, hogy azok vizsgálata a bíróságnak az eljáró bíróság szerinti állam területén bekövetkezett jogsértés következményeinek értékelésére korlátozódó hatáskörébe tartozik.
75.      Ami az interneten történő közvetítést illeti, egyetértek a kérdést előterjesztő bíróság azon érvelésével, amely szerint, ha e közvetítés a felperesek egyéni azonosíthatóságának hiányában a Shevill ítélkezési gyakorlat alá tartozik, az eljáró bíróság – amennyiben a nemzeti szabályozás ezt lehetővé teszi – elrendelheti, hogy az alperes a vitatott tartalomra vonatkozó pontos információkat tegyen közzé egy másik olyan médiumban, amelynek hatóköre az érintett tagállam területére korlátozódik, mint például az írott sajtó vagy az országos televízió, vagy hogy ezek az információk csak a személyiségi jogok megsértésének ezen állam területén kifejtett hatásaira vonatkozzanak.
76.      Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a káresemény nem csupán a film gyártása, hanem annak egy adott tagállamban történő sugárzása is. Ez a megközelítés azt jelentené, hogy azon tagállam bíróságainak joghatósága, ahol a filmet sugározták, elsősorban a kárt okozó eseménynek a területükön való bekövetkezése miatt ismerhető el, és csak másodlagosan a kár e tagállamban való bekövetkezése miatt. Emlékeztetek ugyanakkor arra, hogy a Shevill ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a több tagállam területén terjesztett újságcikk útján történő jóhírnévsértés esetén a kárt okozó esemény bekövetkezésének helye csak a vitatott kiadvány kiadójának székhelye lehet, mivel az minősül a káresemény eredete helyének.(56)
77.      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a televíziós sorozatot Németországban gyártották, és hogy a lengyel bíróság előtt kizárólag e sorozat gyártói az alperesek, amely sorozatot az eljárásban félként részt nem vevő lengyel közszolgálati műsorszolgáltató Lengyelországban sugárzott. E körülmények között az említett sorozat gyártóinak letelepedési helyét kell úgy tekinteni, mint az e kárt okozó esemény bekövetkeztének helyét. Ezenkívül, amint e bíróság megemlíti, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint olyan körülmények között, amikor az állítólagos kár feltételezett okozói közül egyetlen személyt olyan bíróság előtt perelnek, amelynek illetékességi területén kívül követte el a cselekményét, nem lehetséges, hogy a kárt okozó eseményt az említett bíróság illetékességi területén bekövetkezett eseménynek tekintsék a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja szerint.(57)
78.      Egyébiránt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alperesek a televíziós sorozaton fennálló szerzői jogok kizárólagos jogosultjai, és részben átruházták a B.‑re a műsor meghatározott területeken történő hasznosításának jogát, és kizárólagos engedélyt adtak a B.‑nek e sorozat felhasználási jogainak más területeken történő terjesztésére.(58) Egy ilyen szerződés, amely kapcsán az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem utal arra, hogy azt Lengyelországban kötötték volna meg, nem alkalmas a káresemény bekövetkezése helyének módosítására, mivel nem azonosítható a felperesek bármely olyan országban indított keresetével, amelyben az említett sorozatot hozzájárulásukkal sugározták. Ennélfogva ezen 5. cikk 3. pontjának megfelelően a lengyel bíróságok nem rendelkeznek joghatósággal a felperesek által előterjesztett valamennyi kérelem elbírálására pusztán amiatt, hogy ugyanezen sorozatot Lengyelországban sugározták.
79.      E körülmények között azt javaslom, hogy a Bíróság a második kérdésre azt a választ adja, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy a személyiségi jogokat sértő sorozat televíziós sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek a gyártóval szemben előterjesztett olyan kereset elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek
részeként
bocsánatkérést tartalmazó
nyilatkozat
azokon
a
televíziós
csatornákon
való
közzétételére való
kötelezés,
amelyeken
az említett sorozatot
sugározták, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat e tagállamban történő minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, amennyiben azt a nemzeti szabályozás megengedi, másrészt pénzbeli jóvátétel a sorozat e tagállamban való sugárzásából eredő nem vagyoni kár megtérítése érdekében.
80.      Hozzátenném, hogy a kérdést előterjesztő bírósághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a „mozaikos” megközelítés nehézségeket okoz a személyiségi jogaik megsértésére hivatkozó természetes vagy jogi személyek számára.(59) E tekintetben nem irrelevánsak az e bíróság által a jogvita széttagolódásának kockázatára vonatkozóan előadott érvek, amelyek a különböző tagállamok eljáró bíróságai között egymásnak ellentmondó határozatokhoz vezethetnek. A Bíróság eddigi ítélkezési gyakorlata azonban megszilárdult, és egy eltérést engedő rendelkezés, nevezetesen a 44/2001 rendelet 5. cikke 3. pontjának kiterjesztő értelmezése több problémát okozhat, mint amennyit meg kíván oldani. Következésképpen úgy vélem, hogy a jelen ügyben nem kell megkérdőjelezni ezt az ítélkezési gyakorlatot.
V.      Végkövetkeztetés
81.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
1)      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet 5. cikkének 3. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
valamely természetes személy és egy jogi személy személyiségi jogait sértő sorozat televízióban és az interneten történő sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai a televízió tekintetében nem rendelkeznek joghatósággal az olyan kereset egészének elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek részeként bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozat közzétételére kötelezés azokon a televíziós csatornákon keresztül, amelyeken az említett sorozatot a különböző érintett tagállamokban sugározták, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, tekintet nélkül a sugárzás helyére, másrészt pénzbeli jóvátétel a személyiségi jogok megsértéséből eredő nem vagyoni kár – ideértve a televíziós sorozat más tagállamokban való sugárzásából eredő nem vagyoni kárt is – megtérítése érdekében.. Ami az internetet illeti, a természetes vagy jogi személy érdekeinek központja szerinti tagállam bíróságai csak akkor rendelkeznek joghatósággal az ilyen kereset teljes egészében történő elbírálására, ha a vitatott tartalom olyan objektív és ellenőrizhető elemeket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik e konkrét személy közvetlen vagy közvetett azonosítását.
2)      Az 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a személyiségi jogokat sértő sorozat televíziós sugárzása szerinti – és a sorozat gyártásának helye szerinti tagállamtól eltérő – tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek a gyártóval szemben előterjesztett olyan kereset elbírálására, amelynek tárgya egyrészt a személyiségi jogok megsértése következményeinek megszüntetését célzó nem pénzbeli jóvátétel, ennek részeként bocsánatkérést tartalmazó nyilatkozat azokon a televíziós csatornákon való közzétételére való kötelezés, amelyeken az említett sorozatot sugározták, továbbá megfelelő tartalmú nyilatkozatnak az ugyanezen sorozat e tagállamban történő minden egyes sugárzása előtti bemutatására való kötelezés, amennyiben azt a nemzeti szabályozás megengedi, másrészt pénzbeli jóvátétel a sorozat e tagállamban való sugárzásából eredő nem vagyoni kár megtérítése érdekében.
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o., helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.).
3      1995. március 7‑i Shevill és társai ítélet (C‑68/93, a továbbiakban: Shevill ítélet vagy Shevill ítélkezési gyakorlat, EU:C:1995:61).
4      2011. október 25‑i eDate Advertising és társai ítélet (C‑509/09 és C‑161/10, a továbbiakban: eDate ítélet vagy eDate ítélkezési gyakorlat, EU:C:2011:685).
5      A Shevill ítélkezési gyakorlat fenntartása mellett lásd: Cruz Villalón főtanácsnok eDate Advertising és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:192, 33–41. pont); Hogan főtanácsnok Gtflix Tv ügyre vonatkozó indítványa (C‑251/20, EU:C:2021:745, 42–94. pont). Lásd ezzel ellentétesen: Bobek főtanácsnok Bolagsupplysningen és Ilsjan ügyre vonatkozó indítványa (C‑194/16, EU:C:2017:554, 73–90. pont).
6      Lásd többek között: Lutzi, T., „Shevill is dead, long live Shevill!”, Law Quarterly Review, 2018, 134. kötet, 208–213. o.
7      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.).
8      Dz. U. 1964., 16. sz., poz. 93.
9      Dz. U. 1964., 43. sz., poz. 296.
10      Bár az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2023. november 19‑i időpontot említ, a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy a keresetet valójában 2013. november 19‑én nyújtották be.
11      Ezen ítélkezési gyakorlat szerint a személyiségi jogok valamely internetes honlap tartalma általi állítólagos megsértése esetén a sértett személynek lehetősége van arra, hogy az okozott teljes kár megtérítése érdekében felelősség megállapítása iránti keresetet nyújtson be azon tagállam bíróságához, ahol a sértett személy érdekeinek központja található.
12      E megközelítés szerint bármely olyan tagállam bíróságai, amelyben jóhírnevet sértő kiadványt terjesztettek, és ahol a sértett hírnevét állítólagosan megsértették, joghatósággal rendelkeznek az ebben az államban okozott károk elbírálására. Lásd konkrétabban a jelen indítvány 49. pontját.
13      2021. június 17‑i ítélet (C‑800/19, a továbbiakban: Mittelbayerischer Verlag ítélet), amelyben a Bíróság megállapította, hogy a személyiségi jogainak a valamely internetes oldalon közzétett tartalom révén történő állítólagos megsértésére hivatkozó személy érdekeinek központja szerinti bíróság csak akkor rendelkezik joghatósággal az e személy által az állítólagos teljes kárért való felelősség megállapítása iránt előterjesztett kereset elbírálására, ha e tartalom magában foglal olyan objektív elemeket, amelyek közvetlenül vagy közvetve lehetővé teszik a konkrét személy azonosítását.
14      A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról (Róma II) szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 199., 40. o.; helyesbítés: HL 2016. L 39., 63. o.) 1. cikke (2) bekezdésének g) pontjára hivatkozik.
15      Idziski végzés (C‑232/25, EU:C:2025:389).
16      2021. december 9‑i HRVATSKE ŠUME ítélet (C‑242/20, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      Lásd: 2016. július 14‑i Granarolo ítélet (C‑196/15, EU:C:2016:559, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      E preambulumbekezdés szerint „[b]iztosítani kell a [polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.; a továbbiakban: a Brüsszeli Egyezmény)] és e [44/2001] rendelet közötti folytonosságot, ennek érdekében átmeneti rendelkezéseket kell megállapítani. Ugyanez a folytonossági követelmény vonatkozik a [Brüsszeli Egyezménynek] és a helyébe lépő rendeleteknek az Európai Unió Bírósága általi értelmezésére is.”
19      Lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑i ÖFAB‑ítélet (C‑147/12, EU:C:2013:490, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2025. július 10‑i Chmieka ítélet (C‑99/24, EU:C:2025:563, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd ebben az értelemben: 2025. december 2‑i Stichting Right to Consumer Justice és Stichting App Stores Claims ítélet (C‑34/24, a továbbiakban: Stichting Right to Consumer Justice ítélet, EU:C:2025:936, 44. és 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑i Gtflix Tv ítélet (C125/18, a továbbiakban: Gtflix ítélet, EU:C:2021:1036, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22      Lásd ebben az értelemben: Stichting Right to Consumer Justice ítélet (46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23      Lásd ebben az értelemben: Stichting Right to Consumer Justice ítélet (47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Lásd: Shevill ítélet (24. és 25. pont).
25      Lásd: Shevill ítélet (27. pont).
26      Lásd: Shevill ítélet (29. és 30. pont).
27      Lásd: Shevill ítélet (32. pont).
28      Lásd: 1990. január 11‑i Dumez France és Tracoba ítélet (C‑220/88, EU:C:1990:8, 18. pont).
29      Cruz Villalón főtanácsnok az eDate Advertising és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:192, 38. pont) hangsúlyozta, hogy a Shevill ítélet nem teszi lehetővé, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja szerinti különös joghatósági okot az általános joghatósággal egyenértékű joghatósággá változtassák, amely megelőzi az alperes lakóhelye szerinti joghatóságot, ugyanakkor elkerüli a forum actorist.
30      Lásd: eDate ítélet (44. pont).
31      Lásd: eDate ítélet (45. és 48. pont).
32      Lásd: eDate ítélet (49. pont).
33      Lásd: eDate ítélet (52. pont).
34      Lásd többek között a nagytanácsban hozott következő ítéleteket: 2017. október 17‑i Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (C‑194/16, a továbbiakban: Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet, EU:C:2017:766, 31. pont); Gtflix ítélet (29. pont).
35      Lásd a jelen indítvány 50. pontját.
36      A tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 2010. március 10‑i 2010/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv) (HL 2010. L 95., 1. o.) 1. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében „[e]zen irányelv alkalmazásában […] »televíziós műsorszolgáltatás«: (azaz nem lineáris audiovizuális médiaszolgáltatás): olyan, médiaszolgáltató által nyújtott audiovizuális médiaszolgáltatás, amelyben a médiaszolgáltató által összeállított műsorkínálat alapján a felhasználó egyéni kérés alapján, az általa kiválasztott időpontban tekintheti meg a műsorszámokat”.
37      Lásd a jelen indítvány 50. pontját.
38      Az eDate Advertising és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítvány (C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:192, 39. pont).
39      Lásd a jelen indítvány 46. pontját.
40      Lásd a jelen indítvány 49. pontját.
41      E feltételeket illetően lásd a jelen indítvány 28. pontját.
42      Lásd: Mittelbayerischer Verlag ítélet (43. pont).
43      Bobek főtanácsnok a Mittelbayerischer Verlag ügyre vonatkozó indítványában (C‑800/19, EU:C:2021:124, 51–57. pont) szélesebb körű megközelítést javasolt a Bíróságnak, amelyet azonban az említett ügyben hozott ítéletben nem fogadtak el.
44      Shevill ítélet (29. pont).
45      Lásd: Mittelbayerischer Verlag ítélet (35. pont).
46      Lásd a jelen indítvány 60. pontjában idézett ítélkezési gyakorlatot.
47      Lásd ebben az értelemben: Mittelbayerischer Verlag ítélet (34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48      Lásd ebben az értelemben: Mittelbayerischer Verlag ítélet (32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49      Lásd: Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (38. pont).
50      Lásd ebben az értelemben: Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (44. pont).
51      A személyiségi jogai megsértésére hivatkozó személy egyéni azonosíthatóságának szigorú követelményéből az következik, hogy nem alkalmazható analógia útján az a versenyjogra vonatkozó ítélkezési gyakorlat, amely szerint az olyan szervezet, amely a bizonyos vállalkozások kollektív érdekeinek a védelméért felelős, főszabály szerint csak abban az esetben jogosult arra, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján megsemmisítés iránti keresetet indítson, ha saját érdekre tud hivatkozni, vagy az általa képviselt vállalkozások vagy azoknak egy része tekintetében önmagában is fennáll a locus standi (lásd: 2023. szeptember 21‑i China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products és társai kontra Bizottság ítélet, C‑478/21 P, EU:C:2023:685, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52      Lásd ebben az értelemben: 2025. február 13‑i Athenian Brewery és Heineken ítélet (C‑393/23, EU:C:2025:85, 41–43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53      Lásd: 1990. január 11‑i Dumez France és Tracoba ítélet (C‑220/88, EU:C:1990:8, 20. pont).
54      Hozzáteszem, hogy a Mittelbayerischer Verlag ítélet alapjául szolgáló ügy a „treblinkai lengyel megsemmisítő tábor” kifejezés használatára vonatkozott, amely kifejezés a lengyel történelmi, kulturális és társadalmi összefüggésben objektíve kiemelkedő jelentőséggel bír. A Bíróság azonban úgy ítélte meg, hogy a kérelmezőt konkrét személyként kell azonosítani, ami nem történt meg. Következésképpen valamely ügynek egy adott tagállamban fennálló objektíve kiemelkedő jelentősége nem elegendő ahhoz, hogy megalapozza e tagállam bíróságainak joghatóságát a teljes kár tekintetében.
55      Lásd: Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (48. pont), valamint Gtflix ítélet (32. pont).
56      Lásd a jelen indítvány 49. pontját.
57      Lásd: 2014. április 3‑i Hi Hotel HCF ítélet (C‑387/12, EU:C:2014:215, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58      Lásd a jelen indítvány 54. pontját.
59      Lásd e nehézségeket illetően: Bobek főtanácsnok Bolagsupplysningen és Ilsjan ügyre vonatkozó indítványa (C‑194/16, EU:C:2017:554).