62002CC0249_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A Portugál Köztársaság az Európai Közösségek Bizottsága mezőgazdasági főigazgatójának 2002. április 18-án kelt azon levelének(2) megsemmisítését kéri, amelyben  az 1750/1999/EK rendelet(3) 39. cikkének (3) bekezdése alapján rá nézve a vidékfejlesztési tervek (a továbbiakban: VFT-k) finanszírozására tekintettel 2002-ben kapott két részletre 4 583 055,83 eurós csökkentést alkalmaztak.
I – Jogi háttér
2. Az e megsemmisítés iránti keresetben felmerülő kérdések sokasága szükségessé teszi annak a közösségi jogi háttérnek a részletes bemutatását, amelyben e kérdéseket vizsgálni kell.
A – A vidékfejlesztési tervek: cél, előkészítés és pénzügyi szempontok
1. Az 1257/1999/EK rendelet(4)
3. Ez a rendelet létrehozza a fenntartható vidékfejlesztés közösségi támogatásának keretét, amely kapcsolódik a közös agrárpolitika egyéb eszközeihez és kiegészíti azokat (1. cikk). Az adott intézkedések a II. címben(5) szerepelnek, amelyet követően a III. cím „Programozás” címszó alatt úgy rendelkezik, hogy a VFT-ket a legmegfelelőbbnek tekintett területi szinten kell elkészíteni [41. cikk (1) bekezdés].
4. A VFT-k pontos meghatározásán kívül (43. cikk) a rendelet a következőket írja elő:
– „[…] A tervet a tagállam által kijelölt illetékes hatóságok készítik el, és az illetékes hatóságokkal és szervezetekkel a megfelelő területi szinten folytatott konzultációkat követően a tagállam nyújtja be a Bizottságnak” [41. cikk (1) bekezdés].
– „A vidékfejlesztési tervek 2000. január 1‑jével kezdődő hétéves időtartamra szólnak” (42. cikk).
– „1. A vidékfejlesztési terveket legkésőbb e rendelet hatálybalépésétől számított hat hónapon belül kell benyújtani. 2. A Bizottság az e rendelettel való összhang szempontjából értékeli a benyújtott terveket. A tervek alapján a Bizottság az 1260/1999/EK rendelet(6) 50. cikke (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően, a tervek benyújtásától számított hat hónapon belül jóváhagyja a vidékfejlesztés programozási dokumentumokat” (44. cikk).
5. Másrészről, a 46. cikk úgy rendelkezik, hogy az EMOGA Garanciarészlege által a vidékfejlesztéshez nyújtott közösségi támogatásról „pénzügyi tervet kell készíteni, és éves könyvelést kell vezetni[…]”[(1) bekezdés]; továbbá „a Bizottság a tagállamok részére a kezdeti keretösszegeket éves bontásban állapítja meg, olyan objektív kritériumok alapján, amelyek figyelembe veszik a konkrét helyzetet és igényeket, csakúgy mint különösen a környezetvédelem, a munkahelyteremtés és a táj megőrzése érdekében vállalt erőfeszítéseket” [(2) bekezdés]; és végül, hogy „a kezdeti keretösszegeket a tényleges kiadások alapján, valamint a tagállamok által benyújtott, felülvizsgált kiadási előrejelzések alapján, a program célkitűzéseinek figyelembevételével, a rendelkezésre álló pénzeszközök függvényében ki kell igazítani[...]” [(3) bekezdés].
Azt is fontos megjegyezni, hogy „az EMOGA Garanciarészlege által nyújtott pénzügyi támogatás kifizetése történhet a program végrehajtásához nyújtott előleg formájában, és a felmerült kiadások alapján teljesített kifizetésként” [47. cikk (3) bekezdés].
Az 50. cikk végrehajtási szabályokat(7) tartalmaz a vidékfejlesztési programozási dokumentumok bemutatására és felülvizsgálatára, a pénzügyi tervezésre, a költségvetési fegyelem és a finanszírozásban való részvétel biztosítása érdekében, a felügyeletre és az értékelésre, valamint a vidékfejlesztési intézkedések és a piaci szervezetek által bevezetett támogatási intézkedések közötti összhang biztosításának módjára vonatkozóan.
2. Az 1750/1999 rendelet(8)
6. Az 1257/1999 rendeletet kiegészítette a többször módosított(9), majd a 445/2002/EK rendelettel(10) hatályon kívül helyezett 1750/1999 rendelet(11), amelyre a későbbiekben hivatkozom majd(12) .
7. Ez a végrehajtási rendelet szintén foglalkozik a VFT-kkel, és úgy rendelkezik, hogy azokat az 1257/1999 rendelet 43. cikkével összhangban kell elkészíteni, „az e rendelet mellékletében megállapított részletes előírásoknak megfelelően”, valamint hogy a VFT‑k jóváhagyása „határozza meg a közösségi támogatás teljes összegét”(13) [33. cikk (1) és (2) bekezdés].
8. Pénzügyi szempontból, figyelemmel kell lenni a 37. cikk (1) bekezdésére, amely úgy rendelkezik, hogy:
„Minden évben legkésőbb szeptember 30‑ig a tagállamok minden vidékfejlesztési programozási dokumentumra és az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott vidékfejlesztési intézkedések tekintetében minden, a 2. célkitűzés szerinti egységes programozási dokumentumra vonatkozóan a következő információkat továbbítják a Bizottságnak:
a) a folyó pénzügyi évben felmerült, illetve a folyó pénzügyi év végéig kifizetendő, az e rendelet 33. cikkének (2) bekezdésében meghatározott, közösségi támogatás alá tartozó kiadásokra vonatkozó nyilatkozat; valamint
b) az érintett programozási időszak végéig a következő pénzügyi évek ilyen jellegű kiadásaira vonatkozó felülvizsgált előrejelzések, az egyes tagállamok részére megállapított keretösszeggel összhangban.
Ezt az információt a Bizottság által rendelkezésre bocsátott számítógépes modellt alkalmazva, táblázat formájában kell megküldeni.”(14)
9. A 39. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[m]inden tagállam esetében az adott pénzügyi évre vonatkozóan igazolt kiadások a Bizottsággal a 37. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján közölt azon összegek felső határáig finanszírozhatók, amelyeket az érintett pénzügyi év költségvetésében szereplő előirányzatok fedeznek.”
Ennek ellenére különbségek lehetnek a ténylegesen felmerült és az előre jelzett kiadások között. Az ilyen eltérésekkel foglalkoznak a 39. cikk további bekezdései.(15) Ebben az esetben a (3) bekezdésnek van jelentősége:
„(3) Ha egy tagállam számára egy adott pénzügyi évben ténylegesen felmerült kiadások az (1) bekezdésben említett összegek kevesebb mint 75%‑át teszik ki, a következő pénzügyi évre elismerendő kiadásokat annak a különbözetnek a harmadával kell csökkenteni, amely e küszöbérték — vagy az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásából származó összegek, amennyiben azok nem érik el ezt a küszöbértéket — és a szóban forgó pénzügyi évben ténylegesen felmerült kiadások között fennáll. Ezt a csökkentést nem lehet figyelembe venni a csökkentés szerinti pénzügyi évet követő pénzügyi év tényleges kiadásainak megállapításánál.”(16)
A 39. cikk (4) bekezdése szerint viszont „a (3) bekezdést nem lehet alkalmazni a vidékfejlesztési programozási dokumentum alapján, illetve az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott vidékfejlesztési intézkedések tekintetében, a 2. célkitűzés alá tartozó egységes programozási dokumentum alapján a felmerült kiadásokról szóló első nyilatkozatra.”(17)
10. Végül, az 1750/1999 rendelet 50. cikkének megfelelően, az „a közösségi támogatás tekintetében 2000. január 1‑jétől alkalmazandó”.
3. A 445/2002 rendelet(18)
11. Ahogyan azt fent kiemeltem(19), ez a rendelet, amely 2002. március 22‑én(20) lépett hatályba, egyértelműen hatályon kívül helyezte az 1750/1999 rendeletet, és előírja, hogy a hatályon kívül helyezett rendeletre történő hivatkozásokat „e rendeletre történő hivatkozásnak kell tekinteni, és a III. mellékletben található korrelációs táblázatnak megfelelően kell értelmezni” (65. cikk).
12. Érdemes megjegyezni, hogy a 445/2002 rendelet rendelkezései közül sok megismétli az 1750/1999 rendelet rendelkezéseit, ami alapvetően egységes szerkezetű szöveggé teszi azt.(21) Ez vonatkozik a 40. cikkre, a 41. cikk (1) bekezdésére (amelyek megegyeznek az 1750/1999 rendelet 33. cikkének (1) és (2) bekezdésével), a 47. cikkre (az 1750/1999 rendelet 37. cikke) és a 49. cikkre (az 1750/1999 rendelet 39. cikke).
13. A nyilvánvaló különbségektől eltekintve, amelyek attól függenek, hogy melyik rendelkezésre történik hivatkozás(22), a korábbihoz képest számos változás látható a 445/2002 rendeletben. Az egyéb módosítások sérelme nélkül(23), fel kell hívni a figyelmet a 49. cikk (5) bekezdésével eszközölt változásra, amely szerint „[a] (4) bekezdést nem lehet alkalmazni a vidékfejlesztési programozási dokumentum alapján, illetve az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott vidékfejlesztési intézkedések tekintetében, a 2. célkitűzés alá tartozó egységes programozási dokumentum alapján a 2000. pénzügyi évben felmerült kiadásokról szóló első nyilatkozatra. ” A „2000. pénzügyi évben” szövegrész nem szerepelt az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (4) bekezdésében(24) .
B – A közös agrárpolitika finanszírozása
14. Az 1258/1999/EK rendelet(25) felsorolja azokat az eseteket, amelyekben a finanszírozást az EMOGA Orientációs Részlege, illetve Garanciarészlege biztosítja, majd a 6. cikke (1) bekezdésében a tagállamok kötelezettségévé teszi, hogy rendszeres időközönként továbbítsák a Bizottság részére „az akkreditált kifizető ügynökségekre és koordináló szervekre, valamint az Alap Garanciarészlege által finanszírozott ügyletekre vonatkozóan a következő információkat:
a) kiadásigazoló nyilatkozat és a pénzügyi igények becslése;
b) éves beszámolók, kiegészítve az elszámoláshoz szükséges adatokkal és az átadott számlák teljességére, pontosságára és valóságnak való megfelelésére vonatkozó tanúsítvánnyal”.
15. A rendelet azt is előírja a Bizottság számára, hogy az Alap bizottságával(26) folytatott konzultációt követően hozza meg „az akkreditált kifizető ügynökségeknél felmerült kiadásokra nyújtandó havi előlegekre” vonatkozó döntéseket [7. cikk (2) bekezdés első albekezdése] és hogy „a 6. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett információ alapján a szóban forgó pénzügyi évet követő év április 30-a előtt” számolja el a kifizető ügynökségek számláit. A számlák elszámolására vonatkozó határozatban ki kell térni a benyújtott számlák teljességére, pontosságára és a valóságnak való megfelelésére. A határozat nem sérti egy későbbi határozatnak a (4) bekezdés(27) szerint történő elfogadását (7. cikk (3) bekezdés).
16. Azt is ki kell emelnem, hogy az 1258/1999 rendeletet a „2000. január 1-jétől felmerült kiadásokra” kell alkalmazni (20. cikk második bekezdés).
17. Végezetül, meg kell jegyezni, hogy az 1258/99 rendeletet megelőző 729/70 rendeletet(28) az azzal a kikötéssel alkalmazandó 1663/95 rendelet(29) hajtotta végre, hogy a 729/70 rendeletre történő hivatkozásokat arra a rendeletre történő hivatkozásokként kell értelmezni, amely a helyébe lépett.(30)
C – A Bizottság határozatainak elfogadása
18. Az EK 211. cikk „saját döntéshozatali hatáskörrel” ruházza fel a Bizottságot, míg a Bizottság eljárási szabályzata(31) négy módot állapít meg e hatáskör gyakorlására:
a) az üléseken;
b) a 12. cikk szerinti írásbeli eljárásban;
c) a 13.  cikk szerinti felhatalmazási eljárásban; vagy
d) a 14. cikk szerinti hatáskör-átruházási eljárásban.
19. A Bizottság tagjára vagy tagjaira ruházott hatásköröket „tovább lehet ruházni a főigazgatókra és a szolgálatok vezetőire”, kivéve ha ez kifejezetten tilos (13. cikk). Szintén a Bizottság ruházza át „a főigazgatókra és a szolgálatok vezetőire” azt a hatáskört, hogy irányítási vagy igazgatási intézkedéseket tegyenek (14. cikk). Más szóval „[a] felhatalmazási vagy hatáskör-átruházási eljárásban elfogadott határozatokat napi feljegyzésbe foglalják, amelyről a következő bizottsági ülés jegyzőkönyvében említést tesznek” (15. cikk).
II – Tényállás
A – A Portugál Köztársaság VFT‑inek jóváhagyása
20. A Portugál Köztársaság három VFT‑t terjesztett a Bizottság elé a 2000–2006 közötti időszakra vonatkozóan:
- a 2000. január 6‑i keltezésűt Portugália szárazföldi része tekintetében,(32)
- a 2000. február 4‑i keltezésűt az Azori-szigetek autonóm régiója tekintetében,(33)
- a 2000. február 22‑i keltezésűt Madeira autonóm régiója tekintetében.(34)
21. A Bizottság 2000. november 22‑i, 2001. március 1‑jei, illetve 2001. április 30‑i határozatával jóváhagyta a VFT‑ket.(35) E határozatok mindegyikének 2. cikke, miután az (1) bekezdésben meghatározza az EMOGA Garanciarészlege által az adott terv végrehajtására javasolt intézkedéshez nyújtott támogatást, a (2) bekezdésben előírja, hogy a 296/96/EGK rendelet(36) 7. cikkének megfelelően az 1999. október 16‑i hatállyal kezdődően az illetékes szervek által történő kifizetéseket a 2000. pénzügyi évre kell átvinni. A 3. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a kiadásokat 2000. január 6‑i, február 4‑i, illetve február 22‑i hatállyal lehet igényelni.(37)
B – Az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének a Bizottság által történő alkalmazása
22. Az 1750/1999 rendelet(38) 37. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően, a Portugál Köztársaság 2000. szeptember 30‑án kelt közleményével benyújtotta a Bizottsághoz az egyes VFT‑k által felölelt programozási időszakok következő pénzügyi éveire vonatkozó kiadásainak előrejelzését. A 2001. pénzügyi évre vonatkozó összeg 281 430 000 euró volt.
23. A Bizottság a portugál hatóságok által számára havonta megküldött adatok alapján megállapította, hogy a 2001. pénzügyi évben a ténylegesen felmerült kiadások 197 323 332,52 eurót tettek ki, vagyis az e pénzügyi évre előre jelzett kiadások 70,11%‑át.
24. Az Alap bizottsága több alkalommal megvitatta az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazását:
a) A 2002. január 22‑i ülés jegyzőkönyve tartalmazza az egyes tagállamokra a 2001. pénzügyi évben vidékfejlesztési terveik tekintetében költségvetésük be nem tartása miatt alkalmazandó bírságokra vonatkozó adatokat, továbbá kifejezetten hivatkozik az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (3) bekezdésére [6. pont (1) bekezdés]. Ezt a pontot azonban belső eljárási okok miatt visszavonták, mert mielőtt a bírságok meghatározásra kerülhettek volna, előbb ki kellett számítani az arra a pénzügyi évre a tagállamok által előterjesztett költségek teljes összegét, amely információ nem állt rendelkezésre 2002. január 31‑ig, a 2001. pénzügyi évnek az EMOGA Garanciarészlege által meghatározott záró időpontjáig.
Ennek az ülésnek a jegyzőkönyve – A 2002. pénzügyi évre vonatkozó vidékfejlesztési kiadások előrejelzéseinek az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének megfelelően felülvizsgált adatai címszó alatt – azt is tartalmazza, hogy a Bizottság képviselője elmagyarázta a számítási módszert [6. pont (2) bekezdés].
b) A 2002. február 19‑i ülés jegyzőkönyve hasonló információkat tartalmaz, és kifejezetten megemlíti az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazását (6. pont).
A jegyzőkönyv szintén említést tesz arról, hogy a Bizottság képviselője utalt azon hat tagállam bírságaira, amelyeknek a VFT‑kre fordított kiadásai az előre jelzett kiadások 75%‑a alattiak voltak, és tájékoztatta e tagállamokat, hogy levélben fogja őket értesíteni arról az időpontról, amikor a megfelelő összeg levonásra kerül havi előlegeikből.
25. Az ezen eljárásban megtámadott, az Instituto Nacional de Garantía Agrícolának (a továbbiakban: INGA)(39) címzett levél kifejti, hogy a 2001. EMOGA pénzügyi évben felmerült kiadás 197 323 332,52 eurót tett ki, és mivel ez az összeg nem éri el a 281 430 000 eurós előrejelzés 75%‑át, ezért indokolt az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazása; a levél utal egy csatolt dokumentumra AGRI/46059/2001‑Rev.2. hivatkozási számmal, amelyet az Alap bizottságában 2002. február 19‑én megtárgyaltak, és amely a számítások részletes bontását tartalmazza.(40) A levél megállapítja, hogy a 39. cikk (3) bekezdésének megfelelően 4 583 055,83 eurós csökkentést fognak alkalmazni két 2002-es előlegre, a B01‑41. fejezeten belül (Számlaelszámolások és az előlegek csökkentése/kiigazítása), de a csökkentés nem fogja érinteni a tagállamok részére a 2000/426/EK határozatban(41) elismert kiadásokat.
26. Az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésében foglalt csökkentés ismét napirendre került az Alap bizottsága 2002. április 19‑i ülésén. A dán küldöttség kérésére az elnök ismertette a Bizottság Jogi Szolgálatának véleményét, megerősítve, hogy az említett csökkentés a klasszikus pénzbírság jellegzetességeivel rendelkezik, és azt az érintett tagállamok előlegeiből történő levonás formájában fogják érvényesíteni 2002. júniusában és augusztusában.
27. A 2002. május 22‑i és június 19‑i üléseken megkérdezték az Alap bizottságát a tagállamok 2002 júniusi és júliusi előlegeiről azok 2002 április–májusi kiadásai fényében. Az üléseken elhangzott, hogy az előlegek összegénél figyelembe vették a tagállamok által bevallott kiadásokra alkalmazott pozitív és negatív előjelű korrekciókat.
28. A Bizottság 2002. május 27‑i és június 24‑i, a mezőgazdasági biztos által aláírt határozatai rögzítették a tagállamoknak nyújtott 2002 áprilisi és májusi előlegek összegét. E határozatok csak az egyes tagállamoknak nyújtott végösszeget tüntetik fel, további részletezés nélkül.
29. Meg kell említeni, hogy a Bizottság az 1258/1999 rendelet 7. cikke (3) bekezdésének megfelelően elfogadott, 2002. június 12‑i 2002/461/EK határozatában(42) jóváhagyta a tagállamok számláit az EMOGA Garanciarészlege által a 2001. pénzügyi évre finanszírozott kiadások tekintetében.
III – A Bíróság előtti eljárás
30. A Portugál Köztársaság 2002. július 1‑jén nyújtotta be kereseti kérelmét a Bíróság Hivatalához.
31. Az Európai Közösségek Bizottsága benyújtotta ellenkérelmét, amelyben azt állította, hogy a kereset elfogadhatatlan, illetve azt el kell utasítani, valamint kérte a felperes kötelezését a költségek viselésére.
32. Az eljárás írásbeli szakasza lezárult a válasz és a viszonválasz benyújtásával.
33. A felperes kérelmére 2004. július 1‑jén – az alperes részvételével – tárgyalás megtartására került sor, amelyen kihirdették, hogy az indítványt 2004. szeptember 7‑én fogják ismertetni.
IV – Jogi elemzés
34. Előzetes kérdésként a Bizottság felvetette a kereset elfogadhatatlanságát azon az alapon, hogy a megtámadott levél tárgya csupán tájékoztató jellegű. A kereset elemzése minden egyéb vonatkozásban a Portugál Köztársaságnak a semmisség megállapítására irányuló jogalapjaira összpontosul.
35. Egymáshoz kapcsolódó kérdésekről van szó, mivel a megtámadott levél jogi jellege valószínűleg jelentősen kihat a felperes által megjelölt hatáskör hiánya miatti fő kifogására.
A – A megsemmisítés iránti kereset elfogadhatósága
1. Indokolás
36. A Bizottság azt állítja, hogy a keresetet azon az alapon kell elfogadhatatlannak nyilvánítani, hogy megsemmisítés iránti keresetet csak kötelező joghatást kiváltó aktusok ellen lehet indítani, ami a megtámadott levélre nem igaz, mivel nem módosít a jogi helyzete, viszont tartalma – az Alap bizottsága 2002. február 19‑i ülésén tett kihirdetést követően – pusztán tájékoztató jellegű, mivel az egyszerűen a Bizottság szolgálatainak közleménye a Portugál Köztársaság felé, tájékoztatva az utóbbit azokról a kérdésekről, amelyekről annak már a bizottság ülésein is tudomása volt, és amely így a Közösség és a tagállamok közötti együttműködés kategóriájába tartozik.
A Bizottság továbbá azt állítja, hogy a felperes érdekeit érintő, kötelező joghatással bíró határozatok a 2002. május 27‑i és június 24‑i határozatok, amelyek a felperesnek járó 2002 áprilisi és májusi előlegekre vonatkoztak, és amelyekben a mezőgazdasági biztos meghozta az ezen előlegeket csökkentő intézkedéseket.
37. A portugál kormány abból kiindulva, hogy az Alap bizottsága 2002. január 22‑i ülésén nem került megvitatásra semmiféle bírság kivetése, mivelhogy előzetesen nem tudták meghatározni az egyes tagállamok által ténylegesen eszközölt kiadások összegét, és abból kiindulva, hogy a 2002. február 19‑i ülésen a Bizottság csupán a bírság kivetésének szándékáról tájékoztatott, úgy véli, hogy a levél módosítja jogi helyzetét, mivel – lévén hogy annak tárgya egyedi és konkrét – az maga a csökkentést elrendelő és annak összegét meghatározó jogi aktus.
Azt állítja, hogy a levél kézhezvételéig nem volt tudomása arról, hogy a Bizottság határozott a csökkentés elrendeléséről, sem annak összegéről, valamint arról, hogy a csökkentést a 2002. pénzügyi év megfelelő hónapjainak előlegei között fogják-e megosztani, vagy egy összegben, egyetlen hónapra nézve fogják-e azt végrehajtani.
Értelmezése szerint a 2002. május 27‑i és június 24‑i határozatok csupán végrehajtási aktusok, amelyek ellen nem indítható kereset, mivel nem állapítják meg, hogy a portugál kormány által előre jelzett kiadások 75%‑kal alacsonyabbak lennének a ténylegesen felmerült kiadásoknál, továbbá sem a kivetett bírságot, sem annak összegét nem határozzák meg.
38. Véleményem szerint a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságáról való döntéshez a kiindulópont az EK 230. cikknek(43) a Bíróság által adott értelmezése.
39. A megsemmisítés iránti keresetnek kettős célja van: annak ellenőrzése, hogy az intézmények betartják-e a közösségi jogot, valamint a felperesek (más közösségi intézmények, tagállamok vagy egyének) jogainak védelme ezen intézmények(44) eljárásával szemben; az állandó joggyakorlat értelmében az ilyen kereset céljával ellentétes lenne annak elfogadhatósági feltételeit megszorítóan értelmezni.(45)
40. E tekintetben már korábban megállapításra került, hogy az Európai Közösség jogközösség, amelynek sem a tagállamai, sem az intézményei nem vonhatják ki magukat annak ellenőrzése alól, hogy az általuk hozott jogi aktusok összhangban vannak-e az alkotmányos kartával, azaz a Szerződéssel, amely ráadásul megteremti a jogorvoslati lehetőségek komplett rendszerét, valamint az arra szolgáló eljárásokat, hogy a közösségi bíró ellenőrizni tudja az intézmények jogi aktusainak törvényességét.(46) E rendszer lényege abban áll, hogy jogorvoslatot teremt minden, „az intézmények által elfogadott olyan rendelkezéssel szemben, amely joghatást vált ki”.(47)
41. A probléma gyökere annak pontos meghatározása, hogy valamely közösségi jogi aktus mikor vált ki joghatást.
2. A joghatást kiváltó aktus fogalma
42. E fogalmat korábban már vizsgáltam.(48) Véleményem szerint az ott foglaltak ugyanúgy vonatkoznak a Bíróság előtti jelen ügyre is, amely felveti az ilyen intézkedés által kiváltott hatások hatályának kérdését a tagállamok tekintetében.
43. A Bíróság véleménye szerint főszabály szerint nem az aktus megnevezése vagy formája a lényeges, hanem annak tartalma és hatóköre(49), amint ezt egy levél(50), illetve egy szóbeli határozat(51) elleni kereset elfogadhatónak nyilvánításával korábban megállapította. Ebben az összefüggésben a Bíróság egy megsemmisítés iránti keresetet bírált el a Tanács azon eljárásával szemben, amely arra hívta fel a tagállamokat, hogy kössenek meg a Közösség nevében egy nemzetközi megállapodást(52), valamint egy másikat a Bizottság egyik közleményével szemben, amely egy irányelv rendelkezéseinek értelmezése ürügyén új kötelezettségeket rótt a tagállamokra(53) .
44. Ezzel szemben a Bíróság – azáltal, hogy elutasította az olyan belső intézkedések elleni kereseteket, amelyek nem gyakorolnak hatást a jogi aktust kibocsátó intézményen(54) kívüli személyekre, illetve a meghatározott közösségi gyakorlat(55) elleni kereseteket – elfogadhatatlannak nyilvánította azokat a kereseteket, amelyeket olyan jogi aktusokkal szemben indítottak, amelyek önmagukban nem rendelkeznek harmadik személyekre jogokat és kötelezettségeket teremtő képességgel. Szintén elfogadhatatlannak nyilvánította a valamely összetett eljárásban hozott végső határozatot megelőző vagy követő aktussal szemben benyújtott kereseteket. A valamely későbbi, az intézmény szándékát tartalmazó jogi aktust előkészítő aktusok hibáit az előbbivel szemben benyújtott jogorvoslat alkalmával lehet érvényesíteni(56), tekintet nélkül arra, hogy az előkészítő aktusok önállóan is megtámadhatóak, amennyiben jogi hatás kiváltásával döntően befolyásolják az alapeljárás tárgyát. Ugyanezen okból ki vannak zárva a jogorvoslat lehetőségéből azok a jogi aktusok, amelyek más korábbi jogi aktusok reprodukálására vagy megerősítésére korlátozódnak(57), illetve amelyek kizárólag végrehajtási jellegűek(58) .
3. A korábbi fogalomnak a jelen ügyre való alkalmazása
45. Az előzőekben kifejtetteknek megfelelően, a megtámadott levelet joghatást kiváltó aktusnak kell tekinteni.
46. Az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (3) bekezdése(59) a következő pénzügyi évre jóváhagyandó kiadások csökkentéséről rendelkezik, számos olyan pontos kritériumot(60) figyelembe véve, amelyből következően az illetékes szervnek el kell fogadnia egy olyan jogi aktust, amely konkrétan meghatározza a csökkentést, és tartalmazza a releváns adatokat. Vagyis, rögzíteni kell a „tényleges kiadásokat”, „az (1) bekezdésben említett összegeket”, a kettő közötti százalékos különbséget, és végül, a „különbözet” keletkező harmadát, amely a csökkentés összegének felel meg.
47. A tagállam csak akkor tudja hatékonyan megtámadni az adott határozatot a csökkentés alapját képező tényezők és adatok vitatásával, ha tudomása van arról, hogy rá csökkentést fognak alkalmazni, és hivatkozni tud mindezekre az adatokra, ami nehezen tehető meg, ha az információt fokozatosan hozzák tudomására egyetlen olyan jogi aktusba foglalás helyett, amely tartalmazza a rendelkezésre álló tényezőket és adatokat, ezáltal lehetővé téve a tagállam számára a jogi aktus megtámadását, illetve annak szükségessége esetén a bírósági eljárás megindítását.
48. A jelen ügyben a levél egyértelműen azt mutatja, hogy helyénvaló az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazása a Portugál Köztársaságra, megjelölve a csökkentés összegét, időpontját és a figyelembe vett adatokat:
–a felmerült költség 197 323 332,52 euró;
– a Bizottság szolgálatához 2000. szeptember 30‑án továbbított, a 2001‑es évre szóló előrejelzés 281 430 000 euró;
–a tényleges kiadások az előre jelzettek 75%‑ánál alacsonyabbak;
–a csökkentés 4 583 055,83 euró, amelyet két 2002‑es előlegre fognak alkalmazni.
49. Ebből következően, de a Bizottság által előterjesztett ezzel ellentétes érvek ellenére a levél megsemmisítése iránti kereset elfogadhatónak tűnik.
50. Ennek ellenére az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazását az Alap bizottsága két korábbi ülésén(61) megvitatták, mindkét alkalommal tájékoztató jelleggel.(62) A 2002. január 22‑i ülésen megvitatottaknak nincs jelentős jogi relevanciájuk erre az eljárásra nézve, lévén hogy az idézett rendelkezésre vonatkozó napirendi pontot visszavonták, mivel az ahhoz szükséges egyik adat nem állt rendelkezésre. Komolyabb kétségeket vet fel a következő, 2002. február 19‑i ülésen lefolyt vita értékelése.
51. Ezen ülés jegyzőkönyve szerint a Bizottság képviselője utalt a több tagállamra nézve kivetésre kerülő bírságokra, amelyek, úgy tűnik(63), a megtámadott levélhez később csatolt mellékletben kerültek feltüntetésre. Ezt úgy is lehet érteni, hogy a Bizottság a 2002. február 19‑i ülés időpontjáig már elfogadta a csökkentés alkalmazására, a csökkentés kiszámításának alapjára és az összegre vonatkozó határozatot, és a 2002. április 18‑i levél csupán a korábban eldöntöttek közlésének eszköze volt. Ily módon, ha a Portugál Köztársaság nem értett egyet, akkor ezt a határozatot kellett volna megtámadnia, nem a levelet.
52. Akkor pedig mit kellett volna megtámadnia a portugál kormánynak? A számítást tartalmazó mellékletet? A bírságról szóló közleményt? A Bizottság képviselője által nyújtott tájékoztatást? Röviden: melyik a csökkentést hatályosító aktus?(64)
53. E kérdések fényében, továbbá a jogbiztonság elvének – amelynek értelmében „minden olyan igazgatási aktusnak, amely joghatást vált ki, jogerővel kell rendelkeznie, különösen kibocsátóját és tartalmát illetően”(65) –, valamint az annak biztosítását szolgáló hatékony bírósági felülvizsgálat igényének megfelelően, hogy az intézmények minden aktusa megfeleljen a közösségi jog előírásainak(66)_helyénvalónak látszik a levéllel szembeni megsemmisítés iránti kereset elfogadása, mivel a levél úgy jelenik meg, mint a csökkentésről szóló határozat anyagi jogi megállapítása, amelyben Portugáliát teljes egészében tájékoztatták a rá vonatkozó adatokról.
54. Valójában a beadványnak a csökkentést elrendelő határozat ellen kellett volna irányulnia, azonban a határozatot elfogadó formális aktus hiányában a levél válik annak tényleges kifejezőjévé, lehetővé téve a felperes számára annak megtámadását annak érdekében, hogy a Bíróság megvizsgálhassa, az megfelel-e a közösségi jognak. Ezen okból, habár alaki szempontból a megsemmisítés iránti keresetet a levéllel szemben nyújtották be, annak tényleges tárgya az a határozat, amelyre a levél utal. Egyébiránt ugyanezt a megközelítést kell alkalmazni a Portugál Köztársaság által előterjesztett jogellenességi kifogások elemzésekor is, abban az értelemben, hogy sokkal inkább figyelembe kell venni a csökkentést elrendelő eljárást és annak végrehajtási feltételeit, mint a levelet, ami ezeknek csupán a kerete.
55. Másrészről nem osztom a Bizottság azon érveit sem, amelyek szerint a megtámadható aktusok a 2002. májusi és júniusi határozatok lennének, amelyekben a tagállamokra 2002 áprilisa és májusa tekintetében alkalmazandó előlegek összegét rögzítették, mivel azok csupán egy már korábban elfogadott határozat végrehajtási aktusai. Ahogyan a felperes kiemelte, ezek a határozatok hasonlóak a korábbiakhoz, és azoktól csak a jóváhagyott összeg és az érintett hónap tekintetében térnek el, de semmi egyebet nem tesznek hozzá.
B – A megsemmisítés jogalapjairól
56. Ha a Bíróság elfogadhatónak minősíti a keresetet, meg kell vizsgálnia az indítványozott megsemmisítés jogalapjait.
1. Az első megsemmisítési jogalap: a hatáskör hiánya
57. A hatáskör hiányára vonatkozó jogalap két részre oszlik: az első a Bizottság eljárási szabályzatának megsértésére vonatkozik, a második az 1258/1999 rendelet 7. cikke (3) bekezdésének megsértésére.
a) A Bizottság eljárási szabályzatának megsértése(67)
58. A Portugál Köztársaság azért kéri a levél megsemmisítését, mert azt egy olyan főigazgató írta, akinek erre sem hatásköre, sem a hatáskör-átruházási módok közül meghatalmazása vagy képviseleti joga nem volt, és amely utóbbiak megléte egyébként sem feltételezhető.
59. Egyetértek a felperes azon véleményével, hogy főigazgatónak nincs joga az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésében foglalt csökkentés elrendelésére. Azzal is egyetértek, hogy a periratok között nincs nyoma semmiféle meghatalmazásnak vagy képviseleti jogosultságnak.(68) Ezen érveket egyébként a Bizottság sem vitatja.(69)
60. Viszont nem osztom az e körülményekből levont következtetést, mivel a levelet nem lehet elszigetelt módon(70), attól a kontextustól függetlenül vizsgálni, amelyben felmerült. Ez meglehetősen leegyszerűsítő megoldás lenne, és azt feltételezné, hogy olyan jelleget tulajdonítunk neki, amellyel az nem rendelkezik. Emlékeztetnem kell arra a korábbi érvelésemre, miszerint a kereset azon az alapon elfogadható, hogy a Bizottságnak a Portugál Köztársaság előlegeinek csökkentésére vonatkozó határozatának nincs anyagi megnyilvánulása, amelynek a szerepét így a levél tölti be, oly módon, hogy annak megtámadása lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy megvizsgálja a felperesnek a határozat ellen emelt panaszát.(71) Mindazonáltal nem helyénvaló e megállapításból arra következtetni, hogy a határozatot a főigazgató hozta meg a levélben, ahogyan ezt a felperes tagállam állítja.
b) Az 1258/1999 rendelet 7. cikke (3) bekezdésének megsértése(72)
61. A felperes felhívja a figyelmet arra, hogy a levél 2002. április 18‑án kelt, miközben az illetékes kifizető szervek elszámolásait a 2001. pénzügyi év tekintetében 2002. június 12‑ig nem hagyták jóvá. Ezzel azt állítja, hogy eddig az időpontig nem lehetett kiszámítani a 2002‑ben alkalmazandó csökkentés összegét, ily módon pedig amikor a főigazgató elvégezte a számítást egy még nem jóváhagyott összegre vonatkozóan, akkor túllépte hatáskörének korlátait, megsértve az 1258/1999 rendelet 7. cikkének (3) bekezdését.
62. Nem értek egyet ezzel az érveléssel. A fent hivatkozott rendelkezés azt írja elő, hogy a Bizottság elszámolja a kifizető szervek számláit, ezt pedig a főigazgató nem tette meg. Az egy másik probléma, hogy a csökkentés végrehajtásával nem várták meg az éves számlák elszámolását. Más szóval, ahogyan a Bizottság azt viszonválaszában kifejti, a Portugál Köztársaság valójában a számítás módszerét vitatja, egy olyan kérdést, amely bizonyos körülmények között alapot adhat anyagi jogi hibára, de nem hatáskör hiánya vagy eljárási hiba miatti kifogásra. Azt hiszem, hogy a felperes valójában tudatában van e helyzetnek, tekintettel a keresetében megfogalmazott negyedik pontra, amellyel később foglalkozom. Az előbbiekre tekintettel, a hatáskör hiányára vonatkozó kifogás nem megalapozott.
2. A második megsemmisítési jogalap
63. A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a határozatnak nincs jogalapja, mert annak elfogadásakor az 1750/1999 rendeletet, amelyen a határozat alapul, a 445/2002 rendelet kifejezetten hatályon kívül helyezte.(73)
64. A Bizottság úgy véli, hogy a 445/2002 rendelet 65. cikke (1) bekezdésének megfelelően, a hatályon kívül helyezett rendeletre történő hivatkozásokat az új rendelet vonatkozó rendelkezéseire történő hivatkozásoknak kell tekinteni.
65. Nem értek egyet ezzel az utóbbi megközelítéssel. A 65. cikk (1) bekezdésének előírása azokra az intézkedésekre és jogi aktusokra vonatkozik, amelyeket azalatt az időszak alatt fogadtak el, amikor az 1750/1999 rendelet hatályban volt, és nem az azt követően elfogadottakra, amelyek hivatkozási pontja az új rendelet kell hogy legyen, nem pedig a hatályon kívül helyezett rendelet. Azonban a felperes által előterjesztett érveléssel sem értek egyet. Ahogyan azt már megjegyeztem(74), az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (3) bekezdése megegyezik a 445/2002 rendelet 49. cikkének (4) bekezdésével, így az előlegek csökkentését elrendelő határozatnak ugyanaz a jogalapja, amiből az következik, hogy a helytelen cikkre és rendeletre való hivatkozás nem adhat alapot a felperes által kért megsemmisítésre, mivel a határozatnak van jogalapja, és a hatása ugyanaz, tekintet nélkül arra, hogy melyik rendelkezést alkalmazzák. Még inkább így van ez, ha a levelet – ahogy említettem – úgy tekintjük, mint pusztán egy korábban meghozott határozat anyagi megnyilvánulását.(75)
3. A harmadik megsemmisítési jogalap
66. Ez a jogalap egy, az 1750/1999 rendelet 39. cikke (4) bekezdésének – amely úgy rendelkezik, hogy a (3) bekezdés nem alkalmazandó a vidékfejlesztési programozási dokumentumokban elsőként feltüntetett kiadásokra – alkalmazásakor elkövetett nyilvánvaló hibára vonatkozik, és azt a kérdést veti fel, hogy vajon ez az első bejelentés a 2000. pénzügyi évre vonatkozik, ahogyan a Bizottság állítja, vagy a 2001. pénzügyi évre, ahogyan azt a felperes állítja.
67. E kérdés megoldása érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a Portugália által benyújtott VFT‑kre vonatkozó határozatok egyfelől úgy rendelkeznek, hogy a kifizető szervek által történő kifizetések 1999. október 16‑ai kezdettel a 2000. pénzügyi évhez rendelendők [2. cikk (2) bekezdés], másfelől hogy a kiadások 2000. január 6‑tól, illetve február 4‑től és 22‑től kezdődően fizethetők ki [3.‑cikk (1) bekezdés].(76)
68. Ezért, annak ellenére, hogy a VFT‑ket jóváhagyták a benyújtásukat követő hat hónapos határidő lejártát követően(77), rendelkezés született arra nézve, hogy azok visszamenőleges hatállyal rendelkezzenek a 2000. pénzügyi év tekintetében. Ebből következően, a tervek benyújtásának, illetve jóváhagyásának időpontja, a költségek felmerülésének időpontjához hasonlóan, nem olyan lényeges, mint az az időszak, amelyre azok vonatkoznak.
69. Ezen okból, habár annyiban egyetértek a Bizottság által előterjesztett érveléssel, hogy az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (4) bekezdésében foglalt, az annak előző bekezdésében említett bírságok kiszabására vonatkozó moratórium a tagállamok számára egy olyan átállási időt próbál engedni, amelynek segítségével alaposabb ismeretekre tudnak szert tenni az adott pénzügyi év tapasztalatai alapján, azonban véleményem szerint felmerül annak a lehetősége, hogy a kiadások első bejelentésére hatással lehetnek a VFT‑k jóváhagyásának késedelmei; ennek eredményeként kellett rendelkezni arról, hogy a határidő – e helyzet hátrányos hatásainak enyhítése érdekében – nem alkalmazandó.
70. Ebben az összefüggésben kell elhelyezni a Bizottság azon állítását, miszerint a 445/2002 rendelet 49. cikkének (5) bekezdése – amely úgy rendelkezik, hogy a „2000. pénzügyi év során” felmerült kiadások első bejelentésére vonatkozóan a bírság nem alkalmazandó – csupán úgy tekintendő, mint az azt megelőző 1750/1999 rendelet 39. cikke (4) bekezdésének puszta egyértelművé tétele.(78)
71. Ebből következően a bírságra vonatkozó moratórium a 2000. pénzügyi évre, és nem a 2001. pénzügyi évre volt alkalmazandó.
72. E megállapítást nem gyengíti, hanem erősíti az a portugál kormány által hangsúlyozott tény, hogy a Bizottság a 2000. október 2‑i, november 20‑i és 2001. január 12‑i levelében azt állította, hogy egyes összegeket azért nem lehetett visszatéríteni a 2000. pénzügyi évre szóló előlegek keretében, mert a VFT‑ket még nem hagyták jóvá, mivel e levelek megelőzték a korábban említett határozatokat, amelyek az általam fentebb említett visszamenőleges hatályról rendelkeztek, nyilvánvalóan amiatt, mert a Bizottság tudatában volt a problémának.
4. A negyedik és hatodik megsemmisítési jogalap
73. A Portugál Köztársaság továbbá – mindkét esetben hasonló érvelést terjesztve elő – azt állítja, hogy az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazása (negyedik jogalap), és a 445/2002 rendelet 49. cikke (4) bekezdésének alkalmazása (hatodik jogalap)(79) során is nyilvánvaló hiba történt . A hiba abban gyökerezik, hogy a Bizottság a tényleges kiadásokat az INGA által szolgáltatott, nem vitatott adat (197 323 332,52 euró) alapján határozta meg, nem véve figyelembe, az előírásoknak megfelelően, a 2001. pénzügyi év számlaelszámolásairól szóló határozatban foglalt adatot (197 757 664,51 euró).
74. A Bizottság szerint nem szükséges megvárni az éves számlaelszámolásokat, és kiemeli, hogy a 445/2002 rendelet 49. cikkének (4) bekezdése (az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdése) nem utal elszámolt számlákra, csak az adott pénzügyi évben felmerült kiadásokra. Hozzáteszi, hogy a 296/1996 rendelet(80) 4. cikke (1) bekezdésének megfelelően, a havi előlegeket a tagállamok által a (3) bekezdés szerint hetente, illetve havonta továbbított adatoknak megfelelően határozzák meg.
75. Ezt a kérdést a következő megfontolásokra tekintettel kell megközelíteni. Először is, az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésében foglalt bírság fő célja annak biztosítása, hogy a ténylegesen felmerült kiadás összege lehetőleg megegyezzen az előre jelzettel, és így ha valamely tagállam irreális becslést adott, akkor a következő pénzügyi évben csökkenteni fogják az előlegeit.(81) Másodszor, különbséget kell tenni a költségnyilatkozatok és az előre jelzett költségigények között egyrészről, másrészről az éves számlaelszámolások között, mivel ezek különböző célokat szolgálnak, és különböző adatokon alapulnak.(82) Ebben az értelemben a havi előlegek az ugyanazon időszakban felmerült kiadások alapján kerülnek megállapításra, míg az elszámolás évente történik, legkésőbb az adott pénzügyi évet követő év április 30–ig, a nem a közösségi szabályoknak megfelelően felmerült kiadások finanszírozásának kizárására irányuló külön eljárás sérelme nélkül.(83)
76. Ezért annak ellenére, hogy minden esetben nagyobb jogbiztonságot teremtene megvárni az éves elszámolást, mielőtt adott esetben bírság kiszabására kerül sor, a tagállamok kifizető szerveitől érkező közleményekben szereplő összegek figyelembevétele nem jelenti sem az 1750/1999 rendelet 39. cikke (3) bekezdésének, sem az abban foglalt elvnek a megsértését. Attól a ténytől eltekintve, hogy a Bizottság olyan adatot használ, amelyet maguk a tagállamok szolgáltattak, valamint attól a ténytől eltekintve, hogy nem lenne szabad jelentős különbségnek mutatkoznia a havonta szolgáltatott adatok és az éves számlák között,(84) a bírság alkalmazásának a végső elszámolástól való függővé tétele elfogadhatatlan helyzetet eredményezne. Megtörténhet, hogy valamely tagállam nem ért egyet bizonyos kiadások kizárásával, aminek következtében csak a már korábban leírt egyeztetési eljárást követően lehetne határozatot hozni a számlák elfogadásáról.(85) Ebből következően a Bizottság, amint rendelkezik a nemzeti kifizető szervek által megküldött információkból vett pontos adatokkal, teljes mértékben jogosult azokat a fenti célok érdekében felhasználni.(86) Ez az érv abból a tényből származik, hogy a közös agrárpolitika finanszírozása bizalmi rendszer keretében történik, amelyben az Alap kezelése elsősorban az illetékes nemzeti hatóságok kezében van.(87)
77. Egy másik kérdés az, hogy a Bizottság a kiszabott bírságot az éves elszámolás alapján kiigazítja. Más szóval, habár nincs szükség vagy jogi kötelezettség az éves számlaelszámolás bevárására a bírság összegének meghatározásához, azt figyelembe kell venni, hogy eltérés lehet az év folyamán szolgáltatott adatokból származó összeg és a végső összeg között. Fontos ellenőrizni, hogy a bírság megfelelő-e, valamint a bírság összegét a lehető legpontosabban kiszámítani azért, hogyha – mint ahogyan a jelen esetben is –, az eltérés összege a tagállam javára szól, a bírságot csökkenteni lehessen a jóváhagyott kiadásoknak megfelelően, és a pénzügyi évben a fennmaradó havi előlegeket megfelelően ki lehessen igazítani.
78. E nézőpont alátámasztásaként utalok a Németország kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletre(88), amelyben a Bíróság megállapította, hogy a Bizottságnak joga van ahhoz, hogy a havi előlegek keretében járó összegek kifizetéseit csökkentse az egyes tagállamoknak az EMOGÁ-val szemben fennálló számlaegyenlegének megfelelően, ha megállapítja, hogy a nemzeti szerv a közösségi jogot megsértve elmulasztotta egyes kifizetések beszedését, vagy bizonyos, az Alapnál felmerülő kiadásokat eszközölt, de előírta, hogy ezt a hatáskört csak addig lehet gyakorolni, „amíg az éves számlaelszámolásról szóló jogerős határozatot várják” (16. pont). Így tehát „a Bizottság határozata […] így felülvizsgálat tárgyát képezi az éves számlaelszámolásig, és ezért nem sértheti végleges jelleggel, hátrányosan a szóban forgó tagállam pénzügyi érdekeit” (19. pont).
5. Jogellenességi kifogás
79. A Portugál Köztársaság állítása szerint abban az esetben, ha a 445/2002 rendelet minősül alkalmazandónak, annak 49. cikke (5) bekezdésének az a része, amely szerint a (4) bekezdés nem alkalmazandó „a 2000. pénzügyi év során felmerült kiadások első bejelentésére”, semmis, mivel sérti a visszaható hatály tilalmának elvét.
80. Ez a jogalap nyilvánvalóan szorosan kapcsolódik a harmadik jogalaphoz annyiban, hogy a fentebb kifejtett megfontolásokkal összhangban, a 2000. pénzügyi évre való külön hivatkozás nem tesz hozzá semmit az 1750/1999 rendelet 39. cikkének (4) bekezdésében korábban megállapított általánosabb szabályokhoz.(89)
81. Továbbá, az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elve betartásának biztosítása érdekében a közösségi jog anyagi jogi szabályait csak annyiban lehet a hatálybalépésük előtti helyzetre vonatkozóként értelmezni, amennyiben az világosan következik azok feltételeiből, céljaiból vagy általános rendszeréből(90) ; az említett rendelkezést nehéz lenne visszamenőlegesen alkalmazni, mivel az a jövőre vonatkozik, annak ellenére, hogy egy korábbi rendelet cikkén alapul. A felperes nem az új rendelkezés visszamenőlegességét vitatja, hanem inkább a korábbi jogszabályba az új rendelkezéssel beillesztett pontosítást, amit a fent kifejtett feltételekkel célszerű megválaszolni.
6. A hetedik megsemmisítési jogalap
82. Végül, a Portugál Köztársaság azt állítja, hogy megszegték az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettséget, mert nem lehet tudni, hogy a Bizottság hogyan jutott a 197 323 332,52 eurós összegre, amelyre a megtámadott levél hivatkozik a felmerült kiadások tekintetében, és azt sem tudja, hogy milyen módszerrel számították ki azt.
83. Valamely jogi aktus indokolása a jogi aktus „alapvető eleme”(91), és az indokolási kötelezettség nemcsak az érdekelt felek védelme, hanem amiatt is szükséges, hogy ellássa a Bíróságot az ahhoz szükséges információkkal, hogy az a megfelelő bírósági felülvizsgálatot teljes mértékben el tudja végezni.(92) Az is állandó ítélkezési gyakorlat, hogy a Szerződés által előírt indokolásnak világosan, egyértelműen és oly módon kell tükröznie a megtámadott jogi aktust hozó intézmény érvelését, hogy az érdekeltek megismerhessék a hozott intézkedés indokait, a Bíróság pedig gyakorolni tudja felülvizsgálati jogát; nem várja el azonban valamennyi releváns ténybeli és jogi elem felsorolását minden olyan alkalommal, amikor nem csupán a határozat szövegére kell figyelemmel lenni, hanem annak összefüggéseire, valamint az adott kérdéskört szabályozó jogi normák összességére.(93)
84. Az előbbiekre figyelemmel, ez a jogalap nem tűnik megalapozottnak, mivel maga a felperes is elismeri, hogy tudta, a Bizottság honnan vette az adatokat, ami azt támasztja alá, hogy abban az időpontban még nem hagyták jóvá az éves számlákat.(94) Egyébiránt, az Alap bizottsága üléseinek jegyzőkönyveiből arra lehet következtetni, hogy a bírság kivetésének kérdése nem a semmiből merült fel, mivel például a 2002. január 22–i jegyzőkönyvben szerepel, hogy a Bizottság képviselője elmagyarázta a számítási módszert.(95)
85. Éppen ezért úgy vélem, hogy a Portugál Köztársaság minden, a csökkentésről való határozat és az annak összege alapjául szolgáló szükséges ténybeli és jogi elemet ismert; ezt bizonyította az a tény, hogy a portugál kormány támadta azokat a pontokat, amelyekkel nem értett egyet, amelyből pedig az következik, hogy a megtámadott jogi aktus indokolásának elmulasztása nem történt meg.
V – A költségekről
86. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §–a alapján a felperes tagállamot, mivel pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére.
VI – Végkövetkeztetések
87. Az előbbi megfontolásokra tekintettel, azt indítványozom, hogy a Bíróság:
(1) utasítsa el a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást;
(2) utasítsa el a Portugál Köztársaságnak az Európai Közösségek Bizottsága mezőgazdasági főigazgatója levelével szembeni megsemmisítés iránti keresetét;
(3) kötelezze az említett államot az eljárás költségeinek viselésére.
(1) .
(2)
–	Hivatkozás: AGRI/G/4-D11703; cím: „Portugália – EMOGA – Garancia – 2002 – Az 1750/99/EK rendelet 39. cikke (3) bekezdésének alkalmazása – Az előlegek kiigazítása”.
(3)
–	Az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1257/1999/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1999. július 23‑i bizottsági rendelet (HL L 214., 31. o.)
(4)   – 	Az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról, valamint egyes rendeletek módosításáról, illetve hatályon kívül helyezéséről szóló 1999. május 17‑i tanácsi rendelet (HL L 160., 80. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 391. o.)
(5)
–	Mezőgazdasági üzemekbe történő beruházás; fiatal gazdálkodók tevékenységének megkezdése; képzés; korengedményes nyugdíjazás; kedvezőtlen helyzetű térségek és környezetvédelmi korlátozások által érintett térségek; agrár-környezetvédelem; a mezőgazdasági termékek feldolgozásának és forgalmazásának javítása; erdőgazdálkodás; és a vidéki térségek alkalmazkodásának és fejlesztésének elősegítése.
(6)
– A strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló 1999. június 21‑i tanácsi rendelet (HL L 161., 1. o.)
(7)
– Ezeket a szabályokat „az 1260/1999/EK rendelet 50. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni”.
(8)
–	A hivatkozás ezen indítvány 3. lábjegyzetében történt.
(9)
–	Az 1. cikk kifejezetten kimondja, hogy a rendelet tartalmazza az 1257/1999 rendelet alkalmazásának részletes szabályait.
(10)
–	A 2000. szeptember 29‑i 2075/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 246., 46. o.) módosította a 2. és az 5. cikket, a 31. cikk (3) bekezdését, a 33. és a 35. cikket, a 37. cikk (1) bekezdését, a 38. cikket, a 39. cikk (4) bekezdését, a 46. cikk (2) bekezdését, a 47. cikk (4) bekezdését, a 48. cikk (1) bekezdését, a 49. cikk (2) bekezdését és a melléklet számos pontját, valamint beillesztette a 32a. és a 39a. cikket. A 2001. április 2‑i 672/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 93., 28. o.) a melléklet egy pontját módosította. Végül, a 2001. szeptember 6‑i 1763/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 239., 10. o.) módosította az 5. cikket, a 39. cikket [amelyet kiegészített az (1) bekezdés a) pontjával], a 46. és a 48. cikket, valamint a melléklet egy pontját, és beillesztette a 11a. cikket.
(11)   – 	Az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1257/1999/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2002. február 26‑i bizottsági rendelet (HL L 74., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 35. kötet, 269. o.)
(12)
–	Ezen indítvány 11–13. pontja.
(13)
-	A 10. lábjegyzetben hivatkozott 2075/2000 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése több, a közösségi támogatás teljes összegébe tartozó kiadásokat pontosító albekezdést is beillesztett a 33. cikk (2) bekezdésébe.
(14)
– A 10. lábjegyzetben hivatkozott 2075/2000 rendelet 1. cikkének (12) bekezdése szerinti változat.
(15)
– Az (1) bekezdés a) pontját a 10. lábjegyzetben hivatkozott 1763/2001 rendelet  1. cikke (3) bekezdésének a) pontja illesztette be.
(16)
– E bekezdés szövegéről a 10. lábjegyzetben hivatkozott 1763/2001 rendelet  1. cikke (3) bekezdésének c) pontja rendelkezett.
(17)
– A (4) bekezdés szövegéről a 10. lábjegyzetben hivatkozott 2075/2000 rendelet  1. cikkének (14) bekezdése rendelkezett.
(18)
–	A hivatkozás ezen indítvány 11. lábjegyzetében történt.
(19)
Ezen indítvány 6. pontja.
(20)
–	A hivatalos közzétételét – amelyre 2002. március 15‑én került sor – követő hetedik napon (66. cikk).
(21)
–	Amint azt annak első preambulumbekezdése meg is jegyzi.
(22)
–	Például, a 445/2002 rendelet 47. cikke (1) bekezdésének a) pontja annak 41. cikke (1) bekezdésére hivatkozik, míg az 1750/1999 rendelet 37. cikkének (1) bekezdése – a 2075/2000 rendelet szerinti változatban – a 33. cikk (2) bekezdésére.
(23)
Így a 445/2002 rendelet 47. cikke (1) bekezdésének b) pontja „az egyes tagállamok részére megállapított keretösszeggel összhangban” beilleszti a (2075/2000 rendeletben szereplő) kifejezést az 1750/1999 rendelet megfelelő rendelkezésének szövegébe.
(24)
A 10. lábjegyzetben hivatkozott 2075/2000 rendelet szerinti változatban.
(25)
–	A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló 1999. május 17‑i tanácsi rendelet (HL L 16 0., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.) Ez a rendelet kifejezetten hatályon kívül helyezi (16. cikk) a többször módosított, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21‑i 729/70/EGK tanácsi rendeletet (HL L 94., 13. o.), amelyre ezen indítvány 17. pontjában hivatkozni fogok.
(26)
–	Ugyanazon rendelet 12. cikke szerint a bizottság a tagállamok és a Bizottság képviselőiből áll.
(27)
–	A 7. cikk (4) bekezdése szabályozza azt az eljárást, amelynek keretében a Bizottság határoz a közösségi finanszírozásból kizárandó kiadásokról, és amelynek során meg kell kísérelnie az érintett tagállammal való megállapodást az egyes álláspontok közötti egyeztetés révén.
(28)
–	A hivatkozás a 25. lábjegyzetben történt.
(29)
–	A 729/70/EGK tanácsi rendeletnek az EMOGA Garanciarészlege számla-elszámolási eljárása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1995. július 7–i bizottsági rendelet (HL L 158., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 31. o.)
(30)
–  Az 1258/99 rendelet mellékletében szereplő korrelációs táblázat alkalmazásával.
(31)
–  HL 2000. L 308., 26. o.
(32)
– A végső változatot 2000. október 22‑én nyújtották be.
(33) A végső változatot 2000. január 14‑én nyújtották be.
(34)
– A végső változatot 2001. március 13‑án nyújtották be.
(35)
–	A három határozat tartalma alapvetően ugyanaz, habár az időpontok, a számok és a mellékletekben foglalt táblázatok eltérnek.
(36)
–	A tagállamok által továbbítandó adatokról és az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege által finanszírozott kiadások havi könyveléséről, valamint a 2776/88/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 1996. február 16‑i bizottsági rendelet (HL L 39., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 453. o.)
(37)
–	Az időpontok, amint azt az előző pontban jeleztem, a tervek benyújtásának időpontjai.
(38)
–	Lásd ezen indítvány 8. pontját.
(39)
–	Az INGA az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott kiadások koordinálásáért felelős szerv Portugáliában.
(40)
–	Hangsúlyozom azonban, hogy a bírság számításának lebontását valóban mellékelték a levélhez, arról azonban nincs információm, hogy az valóban rendelkezésre állt-e az Alap bizottsága 2002. február 19‑i ülésén. Az ülés jegyzőkönyvét A.11. számú dokumentumként csatolták a kereseti kérelemhez, de az nem tartalmazott mellékletet. A Bizottság szintén nem nyújtotta be a szóban forgó dokumentumot ellenkérelme és viszonválasza benyújtásakor.
(41)
–	A tagállamok részére a vidékfejlesztési intézkedésekre vonatkozóan a 2000–2006 közötti időszakra az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlege által megítélt keretösszegek indikatív felosztásának rögzítéséről szóló 1999/659/EK határozat módosításáról szóló 2000. június 26‑i bizottsági határozat (HL L 165., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás, 3. fejezet, 29. kötet, 241. o.)
(42)
–	Az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege által a 2001. pénzügyi évre finanszírozott tagállami kiadások számláinak elszámolásáról szóló 2002. június 12‑i bizottsági határozat (HL L 160., 28. o.)
(43)
–	Az EK 230. cikk első két bekezdése úgy rendelkezik, hogy „A Bíróság megvizsgálja az Európai Parlament és a Tanács által közösen elfogadott jogi aktusok jogszerűségét, valamint a Tanács, a Bizottság és az EKB jogi aktusait, kivéve az ajánlásokat és a véleményeket, továbbá az Európai Parlament harmadik személyekre joghatással járó aktusait. E célból a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az olyan keresetek tekintetében, amelyeket valamely tagállam, az Európai Parlament, a Tanács vagy a Bizottság nyújt be hatáskör hiánya, lényeges eljárás i szabályok megsértése, e szerződés vagy az alkalmazására vonatkozó bármely jogi rendelkezés megsértése vagy hatáskörrel való visszaélés miatt.” A negyedik bekezdés hozzáteszi, hogy „[b]ármely természetes vagy jogi személy azonos feltételek mellett indíthat eljárást a neki címzett határozat vagy az olyan határozat ellen, amelyet ugyan rendeletként vagy egy másik személyhez címzett határozatként hoztak, de őt közvetlenül és személyében érinti.”
(44)
–	Lásd a C‑315/99. P sz., Ismeri Europa kontra Számvevőszék
ügyben 2001. július 10‑én hozott ítéletet eredményező eljárásban ismertetett indítványomat is (EBHT 2001., I‑5281. o.)
(45)
–	A 60/81 sz., IBM kontra Bizottság
ügyben 1981. november 11‑én hozott ítélet (EBHT 1981., 2639. o.) 8.  pontja.
(46)
–	A 294/83 sz., Zöldek kontra Parlament
ügyben 1986. április 23‑án hozott ítélet (EBHT 1986., 1339. o.); hasonlóan a C‑50/00. P. sz., Unión de Pequeñós Agricultores kontra Tanács
ügyben 2002. július 25‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑6677. o.)
(47)
–	Az idézőjelek közötti mondat a C‑22/70. sz., Bizottság kontra Tanács
ügyben 1971. március 31‑én hozott ítéletből származik (EBHT 1971., I‑263. o.)
(48)
–	A 44. lábjegyzetben hivatkozott, Ismeri Europa kontra Számvevőszék
ügyben ismertetett indítvány 45. és azt követő pontjai.
(49)   –	A 47. lábjegyzetben hivatkozott, Bizottság kontra Tanács
ügyben hozott ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a megsemmisítés iránti keresetnek az intézmények által hozott valamennyi, joghatások kiváltására irányuló rendelkezés vonatkozásában, azok jellegétől vagy formájától függetlenül nyitva kell állnia (42. pont); a C‑147/96 sz., Hollandia kontra Bizottság
ügyben 2000. június 22‑én hozott ítéletben (EBHT 2000., I-4723. o.) a Bíróság megismételte: „annak meghatározásakor, hogy egy megtámadott aktus ilyen hatást kivált-e, annak lényegi tartalmát kell figyelembe venni” (27. pont). Hasonlóan a C‑50/90. sz., Sunzest kontra Bizottság
ügyben 1991. június 13‑án hozott végzéshez (EBHT 1991., I‑2917. o.).
(50)   –	Az 1/57. és a 14/57. sz., Usines à tubes de la Sarre kontra Főhatóság
egyesített ügyben 1957. december 10‑én hozott ítélet (EBHT 1957., 201. o.)
(51)   –	A 316/82. és a 40/83. sz., Kohler kontra Számvevőszék
egyesített ügyben 1984. február 9‑én hozott ítélet (EBHT 1984., 641. o.)
(52)
–	A 47. lábjegyzetben hivatkozott, Bizottság kontra Tanács
ügyben hozott ítélet.
(53)
–	A C-325/91. sz., Franciaország kontra Bizottság
ügyben 1993. június 16‑án hozott ítélet (EBHT 1993., I‑3283. o.)
(54)
–	A 20/58. sz., Phoenix-Rheinrohr kontra Főhatóság
ügyben 1959. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 1959., 163. o.), és a C‑443/97. sz., Spanyolország kontra Bizottság
ügyben 2000. április 6‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑2415. o.)
(55)
–	A C-159/96. sz., Portugália kontra Bizottság
ügyben 1998. november 19‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑7379. o.)
(56)   –	Az 54. lábjegyzetben hivatkozott Phoenix-Rheinrohr kontra Főhatóság
ügy; valamint hasonlóan a 45. lábjegyzetben hivatkozott IBM kontra Bizottság
ügy.
(57)   –	A 42/59. és a 49/59. sz., S.N.U.P.A.T. kontra Főhatóság egyesített ügyben 1961. március 22‑én hozott ítélet (EBHT 1961., 101. o.); a 166/86. és a 220/86. sz., Irish Cement Ltd  kontra Bizottság
egyesített ügyben 1988. december 15‑-én hozott ítélet (EBHT 1988., 6473. o.); a 26/76. sz., Metro kontra Bizottság
ügyben 1977. október 25‑én hozott ítélet (EBHT 1977., 1875. o.), a C‑199/91. sz., Foyer Culturel du Sart-Tilman kontra Bizottság
ügyben 1993. május 25‑én hozott ítélet (EBHT 1993., I‑2667. o.). Lásd még a C‑12/90. sz., Infortec kontra Bizottság
ügyben 1990. november 21‑én hozott végzést (EBHT 1990., I‑4265. o.).
(58)   –	A 190/84. sz., Les Verts kontra Parlament
ügyben 1988. február 25‑én hozott ítélet (EBHT 1988., 1017. o.)
(59)
–	Lásd ezen indítvány 9. pontja.
(60)
–	N.B.: A csökkentés kötelező, mivel a cikk úgy rendelkezik, hogy „a kiadásokat […] kell csökkenteni”, tehát nem a „lehet csökkenteni” kifejezést használja, vagy más hasonlófordulatot.
(61)   –	Lásd ezen indítvány 24. pontja.
(62)
–	Ki kell emelnem az üléseken elhangzottak tájékoztató jellegét, mivel nem ugyanaz valakit tájékoztatni a bírság kiszabásáról, mint azt ténylegesen ki is szabni. A bírságot kihirdető jogi aktus nem támadható meg.
(63)
–	Lásd ezen indítvány 40. lábjegyzete.
(64)
–	Emlékeztetnék arra, hogy a C‑137/92. sz., Bizottság kontra BASF
és társai ügyben 1994. június 15‑én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑2555. o.) értelmében: „mivel az anyagi és az alaki összetevő elválaszthatatlan egészt képeznek, az aktus írásba foglalása az azt meghozó hatóság szándékának kifejezése” (70. pont).
(65)
–	A C‑287/95. P. és a C-288/95. P. sz., Bizottság kontra Solvay
egyesített ügyben 2000. április 6‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑2391. o.) 49. pontja.
(66)
–	Annak a hatékony bírósági felülvizsgálatnak az igénye, amely – ahogyan azt a Bíróság a C‑97/91. sz., Oleificio Borelli kontra Bizottság
ügyben 1992. december 3‑án (EBHT 1992., I‑6313. o.), a C‑1/99. sz., Kofisa Italia
ügyben 2001. január 11‑én (EBHT 2001., I‑207. o.), illetve a C‑269/99. sz., Carl Kühne és társai
ügyben 2001. december 6‑án (EBHT 2001., I‑9517. o.) hozott ítéleteiben kifejtette – a tagállamok közös alkotmányos hagyományain alapul, és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. és 13. cikkében szerepel.
(67)   –	Lásd az ezen indítvány 18. és 19. pontjában foglalt jogi hátteret.
(68)   –	Még ha a meghatalmazásra vagy képviseletre sor is került volna, annak nyomának kellene lennie, nem csupán azért, mert ahogyan arra a felperes rámutat, azt nem lehet vélelmezni, hanem mert erről a Bizottság eljárási szabályzatának 15. cikke így rendelkezik. Lásd erről ezen indítvány 19. pontját.
(69)   –	Szintén nem vitatott ebben az eljárásban a Bizottságnak a tagállamok előlegeinek csökkentésére vonatkozó hatásköre. Ezt erősítette meg a Bíróság által a C‑342/89. sz., Németor szág kontra Bizottság
ügyben 1991. október 17‑én hozott ítélet (EBHT 1991., I‑5031. o.).
(70)
–	Ez a kapcsolódási pont a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogás és a Portugál Köztársaság által előterjesztett megsemmisítés között, amelyre ezen indítvány 35. pontjában már utaltam.
(71)
–	Ezen indítvány 52. és azt követő pontjai.
(72)
–	Lásd az ezen indítvány 14–17. pontjában foglalt jogi hátteret.
(73)
–	Lásd ezen indítvány 11. pontját.
(74)
–	Lásd ezen indítvány 12. pontját.
(75)
–	Amikor az Alap bizottsága 2002. február 19‑i ülésén a Bizottság képviselője bejelentette az arra a hat tagállamra alkalmazandó bírságokat, amelyek VFT‑kkel kapcsolatos kiadásai az előre jelzettek 75%‑ánál alacsonyabbak voltak, az 1750/1999 rendelet még hatályban volt.
(76)
–	A három terv benyújtásának időpontja. Lásd ezen indítvány 20. és 21. pontját.
(77)
–	A 1257/1999 rendelet 44. cikke; l. ezen indítvány 4. pontját.
(78)
–	Lásd ezen indítvány 13., és 79–81. pontja.
(79)
–	A két rendelkezés azonos, és ebből következően jogi szempontból nem releváns, hogy melyiket idézzük, ezért együtt kerülnek elemzésre. Lásd ezen indítvány 65. pontját.
(80)
–	A hivatkozás ezen indítvány 36. lábjegyzetében történt.
(81)
–	A 296/96 rendelet harmadik preambulumbekezdése úgy fogalmaz, hogy „a mennyiségekkel kapcsolatos adatok közlésekor egy bizonyos pontatlansági tűréshatárt szükséges engedélyezni, amely magyarázható többek között a megállapításukkal összefüggő adminisztratív nehézségekkel; mivel ugyanez vonatkozik a kiadásokkal kapcsolatos becslésekre, amelyek jellegükből adódóan hozzávetőleges adatok”.
(82)
–	Tekintettel e célokra, a Bíróság kifejtette a C–28/94. sz., Hollandia kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletében (EBHT 1999., I–1973. o.), hogy „a számla-elszámolási eljárás célja annak biztosítása, hogy a tagállamok rendelkezésére álló hiteleket a közösségi szabályoknak megfelelően használják fel a közös piacszervezés keretében” (38. pont); hasonló megállapítást tett a Bíróság a 349/85. sz., Dánia kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletének (EBHT 1988., 169. o.) 19. pontjában. Az EMOGA által történő finanszírozással kapcsolatos jogi eljárások és az előlegek kezelésének fejlődésére vonatkozóan lásd Darmon főtanácsnoknak a 69. lábjegyzetben hivatkozott Németország kontra Bizottság
ügyben ismertetett indítványa 3. pontját. A különböző adatokra vonatkozóan lásd az 1258/1999 rendeletnek az ezen indítvány 14. pontjába átvett 6. cikke (1) bekezdését.
(83)
–	Az 1258/1999 rendelet 7. cikkének (2), (3) és különösen (4) bekezdése. Lásd ezen indítvány 15–18. pontját.
(84)
–	Ez a helyzet áll fenn ebben az ügyben, mivel a Bizottság által kiszámolt tényleges kiadás 197 323 332,52 euró, míg az elszámolt számlák alapján az összeg 197 757 664,51 euró. A Portugál Köztársaság szerint (a kereset 94. és 118. pontja) a különbség a visszatérített és későn kifizetett összegekre szóló kamatnak köszönhető.
(85)
–	Az 1258/1999 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése. Lásd ezen indítvány 27. lábjegyzetét.
(86)
–	Ezzel kapcsolatban szeretném felhívni a figyelmet arra a tényre, hogy az Alap bizottsága 2000. január 22–i ülésének jegyzőkönyve tartalmazza az egyes tagállamokra a kiadási előrejelzéseik kiigazításának elmulasztása miatt alkalmazandó bírságokra vonatkozó tájékoztatás kérdésének a napirendről történő levételét, pontosan amiatt, mert a szóban forgó pénzügyi évre vonatkozó kiadás összegének adataira szükség lett volna a bírságok véglegesítése érdekében, de ez az adat csak 2002. január 31–ét követően állt rendelkezésre. Erre vonatkozóan lásd ezen indítvány 24. pontjának a) pontját.
(87)
–	A 82. lábjegyzetben hivatkozott Dánia kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 19. pontja.
(88)
–	A hivatkozás a 69. lábjegyzetben történt.
(89)   –	Lásd ezen indítvány 66–72. pontját.
(90)   –	A 21/81. sz., Bout -ügyben 1982. február 10–én hozott ítélet (EBHT 1982., 381. o.) és a C–34/92. sz., Grusa Fleisch
ügyben 1993. július 15–én hozott ítélet (EBHT 1993., I–4147. o.).
(91)   –	A 131/86. sz., Egyesült Királyság kontra Tanács
ügyben 1988. február 23–án hozott ítélet (EBHT 1988., 905. o.) 37. pontja.
(92)
–	A 18/57. sz., Nold KG kontra Főhatóság
ügyben 1959. március 20–án hozott ítélet (EBHT 1959., 89. o.) és az azt követő ítéletek.
(93)   –	A C-350/88. sz., Delacre és társai kontra Bizottság
ügyben 1990. február 14–én hozott ítélet (EBHT 1990., I–395. o.), és a C–22/94. sz., Irish Farmers Association és társai
ügyben 1997. április 15–én hozott ítélet (EBHT 1997., I–1809. o.).
(94)
–	A keresetlevél 98. és 121. pontja szerint az EMOGA (Garancia) 2001. októberi kimutatásának 104. táblázatában (A.12. sz. melléklet) foglalt összegek – amelyek a 2001. pénzügyi évre vonatkozó minden összeget tartalmaznak – figyelembevételével „jön ki a határozatban szereplő összeg”.
(95)
–	Ezzel kapcsolatban lásd ezen indítvány 24. pontját.