62008CC0168
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. március 12. (
1
)
C-168/08. sz. ügy
Laszlo Hadadi (Hadady)
kontra
Csilla Marta Mesko, férjezett neve Hadadi (Hadady)
„Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés — 2201/2003/EK rendelet — Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban — 64. cikk — Átmeneti rendelkezések — A rendelet alkalmazása az EU-hoz 2004-ben csatlakozó tagállam határozata tekintetében — A 3. cikk (1) bekezdése — Házasság felbontására vonatkozó joghatóság — Releváns kapcsolóelvek — A szokásos lakóhely — Állampolgárság — Franciaországban tartózkodási hellyel rendelkező francia és magyar kettős állampolgárságú házastársak”
I – Bevezetés
1.
A francia Cour de Cassation a jelen ügyben a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2003. november 27-i, 2201/2003/EK tanácsi rendelet értelmezésére vonatkozó kérdéseket terjesztett a Bíróság elé. (
2
)
2.
A kérdések annak meghatározására irányulnak, hogy a magyar vagy a francia bíróságok rendelkeznek-e joghatósággal a házastársak válására nézve akkor, ha mindkét házastárs szokásos tartózkodási helye Franciaországban van, és mind magyar, mind francia állampolgársággal rendelkeznek.
3.
A kérdések egy magyar bíróság házasságot felbontó határozatának Franciaországban történő elismerése kapcsán merültek fel. A határozatot a rendelet hatálybalépése előtt hozták meg egy olyan eljárásban, amelyet Magyarország EU-hoz történő csatlakozása előtt indítottak meg. Ilyen esetben a 2201/2003 rendelet alkalmazása a vonatkozó átmeneti rendelkezés értelmében attól függ, hogy a határozat meghozatalának helye szerinti tagállam bíróságai a rendelet értelmében rendelkeztek volna-e joghatósággal.
II – A jogi háttér
4.
A 2201/2003 rendelet „Általános joghatóság” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A házasság felbontásával, különválással vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos ügyekben annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal,
a)
amelynek területén:
—
a házastársak szokásos tartózkodási hellyel rendelkeznek, vagy
—
a házastársak legutóbb szokásos tartózkodási hellyel rendelkeztek, amennyiben egyikük még mindig ott tartózkodik, vagy
—
az alperes szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
—
közös kérelem esetén a házastársak egyike szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, vagy
—
a kérelmező szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, ha a kérelem benyújtását közvetlenül megelőzően legalább egy évig ott tartózkodott, vagy
—
a kérelmező szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, amennyiben a kérelem benyújtását közvetlenül megelőzően legalább hat hónapig ott tartózkodott, és vagy az adott tagállam állampolgára, vagy az Egyesült Királyság és Írország esetében ott van a »domicile«-ja (lakóhelye);
b)
amelynek mindkét házastárs állampolgára, illetve az Egyesült Királyság és Írország esetében mindkét házastárs ott rendelkezik »domicile«-lal (lakóhellyel).”
5.
A 19. cikk (1) és (3) bekezdése a házassági ügyekben fennálló egyéb perfüggőség esetére a következő szabályozást tartalmazza:
„(1)   Amennyiben ugyanazon felek közötti házasságfelbontással, különválással vagy a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárást különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később megkeresett bíróság az elsőként megkeresett bíróság joghatóságának megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
[…]
(3)   Amennyiben az elsőként megkeresett bíróság joghatóságát megállapítják, a később megkeresett bíróság az előbbi bíróság javára megállapítja saját joghatóságának hiányát. […]”
6.
A külföldi határozatok elismerését szabályozó 21. cikk továbbá így rendelkezik:
„(1)   Valamely tagállamban hozott határozatot a többi tagállamban külön eljárás nélkül elismerik.
[…]
(3)   Az e fejezet 4. szakaszának sérelme nélkül, az e fejezet 2. szakaszában előírt eljárás keretében bármely érdekelt fél kezdeményezhet egy, a határozat elismeréséről vagy el nem ismeréséről szóló határozatot.
[…]
(4)   Ha egy határozat elismerése valamely tagállam bírósága előtt előkérdésként merül fel, ez a bíróság határozhat ebben a kérdésben.”
7.
A 22. cikk többek között a házassági ügyben hozott határozatok elismerését kizáró okokat rögzíti:
„[…]
a)
az ilyen elismerés nyilvánvalóan ellentétes annak a tagállamnak a közrendjével, ahol az elismerést kérik;
b)
a határozatot az alperes távollétében hozták, amennyiben az alperesnek nem kézbesítették az eljárást megindító vagy azzal egyenértékű iratot megfelelő időben és olyan módon, hogy az alperes védelméről gondoskodhasson, kivéve ha megállapítást nyer, hogy az alperes egyértelműen elfogadta a határozatot,
[…]”
8.
A rendelet 24. cikke értelmében az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bíróságának joghatósága nem vizsgálható felül. A 22. cikk a) pontjában meghatározott közrendre vonatkozó vizsgálat a 3–14. cikkben megállapított joghatósági szabályokra nem alkalmazható.
9.
A 64. cikk (1), (3) és (4) bekezdése a következő átmeneti rendelkezéseket tartalmazza:
„(1)   E rendeletet [helyesen: e rendelet] csak a 72. cikk szerinti alkalmazási időpontot követően megindult jogi eljárásokra, elkészített, illetve nyilvántartásba vett végrehajtható okiratokra és a felek által megkötött egyezségekre alkalmazandók [helyesen: alkalmazandó].
[…]
(3)   Az 1347/2000/EK rendelet (
3
) hatálybalépése után indított eljárások keretében e rendelet alkalmazási időpontja előtt hozott határozatokat e rendelet III. fejezetének rendelkezéseivel összhangban kell elismerni és végrehajtani, feltéve, hogy azok a házasság felbontására, a különválásra vagy a házasság érvénytelenítésére, illetve e házassági eljárások alkalmával a házastársaknak a közös gyermekkel kapcsolatos szülői felelősségére vonatkoznak.
(4)   Az 1347/2000/EK rendelet hatálybalépése előtt indított eljárások keretében az e rendelet alkalmazási időpontja előtt, ám az 1347/2000/EK rendelet hatálybalépése után hozott határozatokat e rendelet III. fejezetének rendelkezéseivel összhangban kell elismerni és végrehajtani, feltéve hogy azok házasság felbontására, különválásra, illetve házasság érvénytelenítésére vagy e házassági eljárások alkalmával a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségére vonatkoznak, és hogy a joghatóságot olyan szabályok alapján állapították meg, amelyek megegyeznek vagy az e rendelet II. fejezetében, vagy az 1347/2000/EK rendeletben, vagy az eredeti eljárás helye szerinti tagállam és a megkeresett tagállam között kötött és az eljárás megindulásakor hatályban levő egyezménnyel.”
10.
A 2201/2003 rendelet 72. cikkének értelmében ez a rendelet 2004. augusztus 1-jén lépett hatályba, és kell alkalmazni, a 67., 68., 69. és a 70. cikk kivételével, amelyeket kell alkalmazni.
11.
A 2201/2003 rendelet tartalmilag kapcsolódik az általa hatályon kívül helyezett 1347/2000/EK tanácsi rendelethez. (
4
) Az 1347/2000 rendelet 2. cikke szó szerint megegyezik a 2201/2003 rendelet 3. cikkével. Az 1347/2000 rendelet 46. cikke értelmében e jogszabály 2001. március 1-jén lépett hatályba.
12.
Az 1347/2000 rendelet a maga részéről széles körben átvette az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikkén alapuló, a házassági ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 1998. május 28-i egyezmény (
5
) (a továbbiakban: II. Brüsszeli Egyezmény) szabályait. Az egyezményt erre tekintettel már nem léptették hatályba. Az 1347/2000 rendelet elfogadásakor a Tanács tudomásul vette Prof. Dr. A. Borrásnak az egyezményhez fűzött magyarázó jelentését (
6
) (a továbbiakban: Borrás-jelentés). (
7
)
III – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
13.
Hadadi (Hadady) László és Mesko Csilla Márta (férjezett neve: Hadadi [Hadady]) magyar állampolgárok. 1979-ben Magyarországon kötöttek házasságot és 1980-ban kivándoroltak Franciaországba. 1985-ben megszerezték a francia állampolgárságot is. Mesko Cs. M. előadása szerint 2000 és 2004 között többször áldozata volt férje erőszakos cselekedeteinek. Hadadi L. 2002. február 23-án a Pesti Központi Kerületi Bíróságon kérelmezte a házasság felbontását. Mesko Cs. M. erről az eljárásról saját előadása szerint csak hat hónappal később szerzett tudomást. végleges ítéletével ez a bíróság felbontotta a házasságot.
14.
Mesko Cs. M. a maga részéről 2003. február 19-én kérelmezte a házasság felbontását a franciaországi Tribunal de grande instance de Meaux családjogi ügyekben eljáró bírójától házastársi kötelesség megsértése miatt. végzésével a bíró a kérelmet elfogadhatatlannak nyilvánította. Ez ellen Meskó Cs. M. fellebbezést nyújtott be a Cour d’appel Paris-hoz (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaroszág), amely hatályon kívül helyezte az elsőfokú bíróság végzését. A Cour d’Appel határozatát azzal indokolta, hogy a magyar bíróságnak a házasság felbontására vonatkozó ítélete nem ismerhető el, és ennek következtében Meskó Cs. M. házasság felbontására irányuló kérelme elfogadható.
15.
Ezen ítélettel szemben nyújtott be Hadadi L. jogorvoslati kérelmet a Cour de Cassationhoz (Franciaország), amely az EK 234. és az EK 68. cikke alapján 2008. április 16-i végzésével a következő kérdéseket terjesztette a bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1.
Úgy kell-e értelmezni a [2201/2003/EK rendelet] 3. cikk[e] (1) bekezdésének b) pontját, hogy abban az esetben, ha a házastársak egyaránt rendelkeznek az eljárást folytató bíróság államának állampolgárságával és az Európai Unió egy másik tagállamának állampolgárságával, az eljáró bíróság helye szerinti állampolgárság veendő figyelembe?
2.
Ha az első kérdésre adott válasz nemleges, akkor úgy kell-e értelmezni e rendelkezést, hogy abban az esetben, ha mindkét fél rendelkezik mindkét tagállam állampolgárságával, a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságot kell figyelembe venni?
3.
Ha a második kérdésre adott válasz nemleges, úgy kell-e tekinteni, hogy a szóban forgó rendelkezés a házastarsaknak pótlólagos lehetőséget biztosít, és így választhatnak azon két tagállam bíróságai között, amelyek állampolgárságával mindketten rendelkeznek?”
16.
A Bíróság előtti eljárásban Hadadi L., Mesko Cs. M., a francia, a német, a finn, a lengyel, a szlovák és a cseh kormány valamint az Európai Közösség Bizottsága nyújtott be észrevételeket.
IV – A jogi értékelés
A – Előzetes megjegyzés a rendeletnek az átmeneti rendelkezések szerinti alkalmazásához
17.
Az alapeljárás tárgya Meskó Cs. M. házasság felbontására irányuló kérelme. Úgy tűnik, hogy keresete elfogadhatóságának az a feltétele, hogy a házasságot nem bontotta fel már egy másik tagállam bírósága úgy, hogy azt a francia bíróságoknak el kell ismerniük. Ezért a házasságot felbontó 2004. május 4-i magyar ítélet elismerése a francia bíróságok elé terjesztett házasság felbontására irányuló kérelem elfogadhatósága körében előzetes kérdésnek minősül.
18.
Ehhez előre kell bocsátani, hogy a 2201/2003 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése az elismerés elvéből indul ki. A származási állam bíróságai joghatóságának hiánya a rendelet 24. cikke értelmében rendszerint nem jogosít fel az elismerés megtagadására.
19.
A házasság felbontását ugyanakkor akkor kezdeményezték és mondták ki Magyarországon, amikor a 2201/2003 rendelet még nem volt alkalmazható. A házasságot felbontó ítéletnek a rendeletre alapított elismerése ezért csak az átmeneti rendelkezések alapján jöhet számításba. A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben helyesen alkalmazta a 2201/2003 rendelet 64. cikkének (4) bekezdését, amely azokra a házasságot felbontó határozatokra vonatkozik, amelyeket
—
a 2201/2003 rendelet hatályba lépése előtt, de az 1347/2000 rendelet hatálybalépése után hoztak meg,
—
egy olyan eljárásban hoztak meg, amelyet az 1347/2000 rendelet hatálybalépése előtt indítottak meg.
20.
A 2201/2003 rendelet 72. cikke értelmében e rendelet vonatkozó rendelkezései 2005. március 1-jétől hatályosak. Az 1347/2000 rendelet lépett hatályba. Magyarország szempontjából azonban e tekintetben kell figyelembe venni, mivel a közösségi vívmányok a csatlakozási okmány (
8
) 2. cikke értelmében csak ettől a naptól kötelezők az új tagállamokra és alkalmazandók ezen államokban. Hadadi L., tehát az 1347/2000 rendeletnek a Magyarországon történt hatálybalépése előtt kérelmezte a házasság felbontását. Az illetékes magyar bíróság – tehát az 1347/2000 rendelet Magyarországon történő hatályba lépése után és a 2201/2003 rendelet hatálybalépése előtt – hozta meg a házasságot felbontó ítéletet.
21.
Meskó Cs. M., saját előadása szerint, csak hat hónappal az eljárás megindítását követően szerzett arról tudomást. Arra ugyanakkor nem hivatkozott, hogy Hadadi L. elmulasztotta volna megtenni az őt a beadvány kézbesítése tekintetében terhelő intézkedéseket, és hogy így a 2201/2003 rendelet 16. cikke értelmében úgy tekinthető, hogy a szóban forgó bíróság ezen időpontban nem minősült megkeresettnek. Az iratokból kiderül egyebekben, hogy Mesko Cs. M. megjelent a Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt.
22.
Így az eljárás megindítása és az ítélet meghozatala a 2201/2003 rendelet 64. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időbeli hatálya alatt történt. Az ítéletet ezért a 2201/2003 rendelet szerint el kell ismerni, ha olyan joghatósági előírásokat alkalmaztak, amelyek összhangban vannak e rendelet II. fejezetével, az 1347/2000 rendelettel vagy egy olyan egyezménnyel, amely az eljárás megindításakor a Magyar Köztársaság és a Francia Köztársaság között hatályban volt.
23.
Az iratokból nem derül ki, hogy a Pesti Központi Kerületi Bíróság mely rendelkezésekre alapította a joghatóságát, és hogy e rendelkezések pontosan mit tartalmaznak. Ahhoz viszont, hogy az alkalmazott joghatósági előírások a 2201/2003 rendelet 3. cikkével, az 1347/2000 rendelet azonos szövegű 2. cikkével, vagy az akkor hatályos egyezmény rendelkezéseivel összeegyeztethetőknek tekinthetők legyenek, elegendő, ha ezekből a normákból szintén következett volna a magyar bíróságok joghatósága. A mindenkori rendelkezések további összehasonlítása nem szükséges. A 2201/2003 rendelet 64. cikke (4) bekezdésének a rendelet elismerésre vonatkozó szabályai minden olyan bíróság határozatára történő széles körű kiterjesztését hivatottak biztosítani, amely a harmonizált vagy egyezményben kikötött szabályozások alapján szintén joghatósággal rendelkezett volna.
24.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem arra keres választ, hogy ez az eset áll-e fenn, tehát a Pesti Központi Kerületi Bíróság a 2201/2003 rendelet 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján is joghatósággal rendelkezett volna-e.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
25.
A 2201/2003 rendelet 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerint a házasság felbontásával kapcsolatos ügyekben annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelynek mindkét házastárs állampolgára, illetve az Egyesült Királyság és Írország esetében mindkét házastárs ott rendelkezik „domicile”-lal (lakóhellyel). Arra az esetre nem tartalmaz a rendelkezés különleges szabályozást, ha mindkét házastárs ugyanazon államok kettős állampolgára. (
9
) Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett három kérdés különböző lehetőségeket vesz figyelembe arra vonatkozóan, hogy ilyen esetben a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján hogyan kell meghatározni a joghatóságot.
26.
A második kérdésre adott pozitív válasz esetén azt az állampolgárságot kell meghatározónak tekinteni, amelyhez az adott személyt gyakorlatban szorosabb kapcsolat fűzi. Elsőre azt az állampolgárságot kellene ilyennek tekinteni, amely további kritériumok alapján – mint például a szokásos tartózkodási hely – az egyik olyan tagállam bíróságaival a legszorosabb kapcsolatot teremti, amelynek a házastársak állampolgárai. Eszerint csak a legszorosabb kapcsolatot kifejező állampolgárság szerinti tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal a 3. cikk (1) bekezdés b) pontja alapján. Ezen előírás szerint a kevésbé szoros kapcsolatot kifejező állampolgárság szerinti tagállamok bíróságai nem rendelkeznek joghatósággal.
27.
Ettől eltérő megoldást képez a harmadik kérdésben megfogalmazott lehetőség, amely szerint mindkét állampolgárság egyenrangú, a kérelmező által szabadon választható joghatóságot alapoz meg. Következésképpen annak a tagállamnak a bírósága rendelkezik joghatósággal, amelyet először kerestek meg. A másik tagállam később megkeresett bíróságának a hivatkozott rendelet 19. cikk (3) bekezdése értelmében saját joghatósága hiányát kellene megállapítania.
28.
Elöljáróban még azt a kérdést veti fel a Cour de Cassation, hogy a tagállami bíróságnak kettős állampolgárok esetén a szorosabb kapcsolattól függetlenül mindig az adott jogi fórum szerinti állampolgárságot kell-e előnyben részesíteni.
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
29.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés megválaszolásánál figyelembe kell venni, hogy a francia bíróságok egy atipikus helyzettel állnak szemben, mivel a 2201/2003 rendelet 64. cikk (4) bekezdésének alkalmazása keretében nem a saját joghatóságukat kell megítélniük, hanem egy másik tagállam bíróságainak joghatóságát.
30.
Rendszerint a megkeresett bíróság csak a saját joghatóságát vizsgálja, és a hivatkozott rendelet 17. cikke szerint adott esetben saját joghatóságának hiányát állapítja meg. Amennyiben úgy ítéli meg, hogy rendelkezik joghatósággal, és az ügy érdemében dönt, úgy az ítéletet a rendelet 22. cikkében szabályozott elismerést kizáró okok fenntartásával egy másik tagállamban el kell ismerni. Az elismerés helye szerinti tagállamban a rendelet 24. cikke értelmében már nem lehet megkérdőjelezni azt, hogy az eredetileg eljáró bíróság ténylegesen rendelkezett-e joghatósággal.
31.
Ez az alapelv kifejezésre jut a rendelet 19. cikk (1) bekezdésének lis pendens szabályozásában is. Eszerint az ugyanazon házassági ügyben másodikként megkeresett bíróságnak az elsőként megkeresett bíróság joghatóságának megállapításáig fel kell függesztenie az eljárást. A másodikként megkeresett bíróság az előtte folyamatban lévő eljárást nem folytathatja azon az alapon, hogy az elsőként megkeresett bíróságot joghatósággal nem rendelkezőnek tekinti. Ez a szabályozás azonban jelen ügyben nem alkalmazandó közvetlenül, mivel az eljárásokat a rendelet Magyar Köztársaság tekintetében történt hatálybalépése előtt indították meg (2201/2003 rendelet 64. cikkének (1) bekezdése).
32.
Következésképpen felmerül a kérdés, hogy hogyan kell eljárni az elismerés helye szerinti állam bíróságának, amelynek a 64. cikk (4) bekezdése alapján kivételesen meg kell vizsgálnia, hogy az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bírósága a 3. cikk (1) bekezdés b) pontja alapján joghatósággal rendelkezett volna-e, ha a házastársak az eredeti eljárás helye szerinti tagállam állampolgársága mellett az elismerés helye szerinti tagállam állampolgárságával is rendelkeznek.
33.
A Cour d’appel ennek kapcsán vélhetőleg a következő állásponton volt: egyedül a nemzeti jog alapján kell megítélni, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében mely államok (közös) állampolgárságával rendelkeznek a házastársak. A francia jog értelmében a francia állampolgársággal is rendelkező több állampolgárságú személyeket úgy kell tekinteni, mintha csak francia állampolgársággal rendelkeznének, azt figyelmen kívül hagyva, hogy e személyek egy vagy több más állampolgársággal is rendelkeznek. Következésképp a magyar bíróságok a 3. cikk (1) bekezdés b) pontja alapján nem rendelkeznek joghatósággal a Hadadi házaspár házasságának felbontására, mivel ők – a francia bíróságok szemszögéből – franciák és nem magyarok.
34.
Ezzel az állásponttal azonban nem tudok egyetérteni.
35.
Ahogy azt a német és a lengyel kormány, valamint a Bizottság kifejti, a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja alkalmazása szempontjából nem lehet egyedül a nemzeti jog alapján meghatározni, hogy egy több állampolgárságú személy milyen állampolgársággal rendelkezik, illetve hogy a több állampolgárság közül melyiket kell figyelembe venni. Ebben az összefüggésben sokkal inkább az állampolgárság fogalmának önálló értelmezésére van szükség. Csak az önálló értelmezés biztosítja ugyanis azt, hogy a rendelet joghatósági előírásait minden tagállamban egységesen alkalmazzák. (
10
)
36.
A Borrás-jelentés valóban kifejti, hogy a II. Brüsszeli Egyezmény nem rendelkezik a kettős állampolgárságról, és minden állam bíróságának az e tekintetben hatályos általános közösségi rendelkezések figyelembevételével kell a mindenkori belső jogszabályokat alkalmazni. (
11
)
37.
Még ha feltételezzük is, hogy a hivatkozott egyezményre vonatkozó elemzés igaz, azt mégsem lehet minden további nélkül a 2201/2003 rendeletre is vonatkoztatni. Első látásra úgy tűnik, hogy a tagállamok által az EU-Szerződés alapján megkötött valamely egyezmény esetében elfogadhatóbb az abban kifejezetten nem szabályozott kérdésekre a nemzeti jogra történő utalással történő válaszadás, mint valamely közösségi rendelet esetében. A közösségi aktusoknál ilyen esetekben elsősorban egy önálló, az előírások tárgyához, illetve céljához igazodó értelmezésre van szükség. Ezen túlmenően a Borrás-jelentés maga is megjegyzi, hogy a nemzeti jognak tiszteletben kell tartania az általános közösségi rendelkezések kereteit.
38.
Ebben az összefüggésben több beavatkozó is utalt a Micheletti és társai ügyben hozott ítéletre és a Garcia Avello-ügyben hozott ítéletre (
12
), amelyekben a Bíróság az alapvető szabadságoknak és a hátrányos megkülönböztetés általános tilalmának jelentőségével foglalkozott a kettős állampolgárság eseteiben. A jelen ügyben nem merül fel az alapvető szabadságok hatályának kérdése, mert a 2201/2003 rendeletből már megfelelően világosan kiderülnek az állampolgársághoz kapcsolódó feltételek.
39.
A rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja ugyanis kizárja, hogy a kettős állampolgárokat kizárólag valamely tagállam saját állampolgárként kezeljék. Amennyiben ugyanis ekképpen kezelnék őket, az ahhoz vezetne, hogy ezek a személyek valamely tagállam – a jelen esetben Franciaország – bíróságai előtt nem lennének jogosultak a rendelet 3 cikke (1) bekezdésének b) pontjára hivatkozni egy másik tagállam – a jelen esetben Magyarország – bíróságainak joghatósága alapjaként, jóllehet rendelkeznek a megkeresett bíróság helye szerinti állam állampolgárságával.
40.
A 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján a másik tagállam bíróságainak meg kellene állapítaniuk joghatóságukat két saját állampolgáruk házasságának felbontása tárgyában, ha azoknak – általános szabályként – saját maguknak kellene joghatóságukat vizsgálni. (
13
) Amennyiben kivételesen az elismerés helye szerinti állam egyik bíróságának kell megítélnie az eredeti eljárás helye szerinti állam bíróságának joghatóságát, úgy tekintettel kell lennie arra, hogy a házastársak rendelkeznek az eredeti eljárás helye szerinti állam állampolgárságával is, és annak bíróságai ezért az állampolgárság alapján szintén meg kell, hogy állapítsák joghatóságukat. Ez egyébként megfelel a rendelet alapjául szolgáló kölcsönös bizalom és kölcsönös elismerés alapelvének.
41.
Az itt képviselt álláspont nem ellentétes az állampolgársági törvények kollíziójának egyes kérdéseiről szóló, 1930. április 12-i Hágai Egyezmény (
14
) 3. cikkével. Ez a rendelkezés kodifikálja a szokásjogi szabályt, miszerint azt a személyt, aki kettő vagy több állampolgársággal rendelkezik, mindegyik olyan állam saját állampolgárának tekintheti, amelynek állampolgára. Ez a szabály azonban a jelenlegihez hasonló helyzetben nem írja elő, hogy figyelmen kívül kell hagyni azt, hogy egy másik állam, amelynek állampolgárságával szintén rendelkezik az adott személy, őt szintén saját állampolgárának tekinti. (
15
)
42.
Az első kérdésre ezért a következő választ kell adni:
„Amennyiben egy tagállam bíróságának a 2201/2003 rendelet 64. cikkének (4) bekezdése alkalmazásával azt kell vizsgálnia, hogy az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bírósága rendelkezett-e joghatósággal e rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján a határozat meghozatalára, nem tekintheti a mind az eredeti eljárás helye szerinti tagállam, mind a megkeresett bíróság helye szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező házastársakat kizárólag saját állampolgárainak. Éppen ellenkezőleg, figyelembe kell vennie, hogy a házastársak az eredeti eljárás helye szerinti tagállam állampolgárságával is rendelkeznek, és annak bíróságai ezért joghatósággal rendelkeznek a határozat meghozatalára.”
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésről
43.
A második és harmadik kérdés vagylagos: a kettős állampolgárok házasságának felbontására vonatkozó joghatóság megállapításakor vagy csak a legszorosabb kapcsolatot kifejező állampolgárságot kell figyelembe venni, és így csak az egyik tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal az állampolgárság alapján, vagy mindkét állampolgárságot figyelembe kell venni, amely helyzetből az következik, hogy ezen a jogcímen mindkét tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek. Annak érdekében, hogy a mindkét megoldás mellett és ellen szóló érveket értékelhessük, ezeket a kérdéseket együtt kell vizsgálni.
44.
Meskó Cs. M. és a lengyel kormány a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság figyelembevételét javasolják. Meskó Cs. M. szerint a több mint húszéves franciaországi tartózkodásra tekintettel ez a francia állampolgárság. Hangsúlyozza, hogy a két állampolgárság egyenlőként történő elismerése a bíróságok versenyeztetését váltaná ki, és a „forum shopping” révén visszaélést tenne lehetővé.
45.
Ezzel szemben a többi beavatkozó azt hangsúlyozza, hogy a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja egyedül a házastársak kettős állampolgárságát veszi figyelembe. Álláspontjuk szerint a bíróságok joghatóságát nem szabad attól a további feltételtől függővé tenni, hogy a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságról legyen szó. Kiemelik továbbá, hogy a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja egyébként is további, a szokásos tartózkodási helyhez kapcsolódó joghatóságokat nyit meg, amelyek egyenrangúak a közös állampolgárságon alapuló joghatósággal.
46.
Előre kell bocsátani, hogy a 2201/2003 rendelet csak a bíróságok joghatóságát szabályozza, nem a kollíziós jogot, amely azt határozza meg, hogy a házasság felbontására melyik anyagi jog irányadó. A 2201/2003 rendelet szerint joghatósággal rendelkező bíróságnak az alkalmazandó jogot ezért a nemzeti jog alapján kell meghatároznia. Mindenesetre, amennyiben a nemzeti kollíziós előírások elsődlegesen a megkeresett bíróság jogát (lex fori) minősítik irányadónak – és a magyar jogrendszerben nyilvánvalóan ez a helyzet –, a joghatóság megállapításával együtt járhat egy előzetes döntés az alkalmazandó jogra vonatkozóan.
47.
A rendeletnek a szakirodalomban kritizált „kollízós vaksága (négation des conflits de lois)” (
16
) ezért ténylegesen elősegítheti a házastársak tekintetében a bíróságok közötti versengést. Ahelyett, hogy nyugodtan átgondolnák a házasság felbontására irányuló eljárás megindítását, lehetséges, hogy a megegyezni nem tudó házastársak arra kapnak ösztönzést, hogy minél előbb eljárást indítsanak valamely joghatósággal rendelkező bíróság előtt annak érdekében, hogy az e joghatóság szerinti nemzetközi magánjog alapján a házasság felbontására alkalmazandó anyagi jog szerinti előnyöket kihasználhassák. A rendelet 19. cikkében kimondott elsőbbségi szabálya alapján ugyanis az elsőként megkeresett bíróság rendelkezik joghatósággal.
48.
A Bizottság is felismerte azt, hogy milyen negatív hatásai vannak annak a ténynek, hogy a szóban forgó rendelet kizárólag a joghatóság szabályozására korlátozódik. Ezért már javaslatot tett az alkalmazandó jog meghatározására vonatkozó közös szabályok bevezetésére. (
17
)
49.
A fenti megfontolások azonban csak magára a házasság felbontására vonatkoznak, de nem a házasság felbontásának következményeire, így például különösen a tartási kötelezettségre. A 44/2001/EK rendelet (
18
) 5. cikkének 2. pontjában található erre vonatkozó joghatósági szabályokat éppen egy speciális rendelet (
19
) váltotta fel, amely ezen kívül utal a 2007. november 23-i Hágai Jegyzőkönyvre a tartási kötelezettségre alkalmazandó jog tekintetében. A szülői felügyeleti jogról való döntésre joghatósággal rendelkező bíróság sem esik automatikusan egybe a 2201/2003 rendelet 12. cikke szerint a házasság felbontására vonatkozó joghatósággal rendelkező bírósággal. Végezetül a házasság felbontásának vagyonjogi következményeire vonatkozóan egyáltalán nem létezik közösségi szabályozás.
50.
Meskó Cs. M. formálisan vitatja a Pesti Központi Kerületi Bíróság joghatóságát. Érdemben azonban úgy tűnik, hogy mindenekelőtt azt tartja helytelennek, hogy a házasság felbontására a magyar jogot, és nem a francia jogot alkalmazták. Abból indul ki, hogy a férje tudatosan kérelmezte a házasság felbontását Magyarországon annak érdekében, hogy mentesüljön a házasság házastársi kötelesség megsértése miatti felbontásának francia jog szerinti jogkövetkezményei alól, holott a házastársaknak gyakorlatilag már semmilyen kapcsolatuk nem volt Magyarországgal.
51.
Mindezek ismeretében azt kell megvizsgálni, hogy a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja úgy értelmezendő-e, hogy több állampolgársággal rendelkező személyek esetén egyedül a közös legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság alapozza-e meg a bírósági joghatóságot.
52.
A nemzetközi közjogban már régóta ismert a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság elsődlegességének elve, (
20
) és ott például az államok jogára van hatással a diplomáciai védelem nyújtásának terén. (
21
) Ennek kapcsán annak az államnak az állampolgárságát tekintik a legszorosabb kapcsolatot tükrözőnek, amelyben a szóban forgó személy szokásos tartózkodási helye van. (
22
)
53.
A jelen esetben nem kell megvizsgálni, hogy e koncepció átvételének az alapvető szabadságok mennyire szabnak határt, (
23
) mivel magával a rendelettel ellentétes a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság elsődlegesként történő figyelembevétele. Ezért azt kell megvizsgálni, hogy az állampolgárságnak a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti fogalma értelmezhető-e úgy, hogy több állampolgársággal rendelkező személyek esetén csak azon tagállamhoz kötődő állampolgárságát lehet figyelembe venni, amellyel a legszorosabb kapcsolat áll fenn.
54.
Ennek az értelmezésnek először is nincs semmi alapja a 3. cikk (1) bekezdés b) pontjának megszövegezésében. Ahogy azt a német kormány helytállóan kifejti, a rendelet számos más helyen utal az állampolgárságra mint kapcsolódási kritériumra anélkül, hogy csak a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságot kellene érteni az alatt. Amennyiben a jogalkotó a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában ettől eltérően egyedül a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságot kívánta volna figyelembe venni, úgy ahhoz az ezt kifejezetten kimondó szabályozásra lett volna szükség.
55.
A szövegezés azonban önmagában nem bír döntő jelentőséggel. Sokkal inkább a szabályozás célját, keletkezésének történetét, valamint azt az összefüggést kell figyelembe venni, amelybe illeszkedik.
56.
Amint az a 2201/2003 rendelet első preambulumbekezdéséből kiderül, e rendelet egy olyan, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség megteremtését tűzte ki célul, amelyen belül biztosított a személyek szabad mozgása. A házassági ügyekre vonatkozó szabályozás tekintetében azokat a célokat követi, amelyek már az 1347/2000 rendelet és a II. Brüsszeli Egyezmény alapjául is szolgáltak. (
24
)
57.
Ahogy azt a Borrás-jelentés is kifejtette, a II. Brüsszeli Egyezmény joghatósági szabályai azon a gondolaton alapulnak, hogy az eljárás résztvevőinek az érdekeit figyelembe vegyék, és olyan rugalmas szabályozást tegyenek lehetővé, amely igazodik a személyek mobilitásához. E szabályoknak az érintett személyek részére előnyösnek kellett lenniük a jogbiztonság egyidejű megőrzése mellett. (
25
) A joghatóság megállapítására szolgáló kritériumok ezért objektívek, vagylagosak és kizárólagos jellegűek lettek. (
26
)
58.
Ezek a célkitűzések amellett szólnak, hogy azok a személyek, akik éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal, rugalmasan választhassanak a joghatóságok között. Így e személyek számára egyszerűbb, ha annak a tagállamnak a bíróságaihoz fordulhatnak, amelyben szokásos tartózkodási helyük van. Azonban az is elképzelhető, hogy a hazájuk bíróságaihoz szeretnének fordulni, amelynek nyelvét jobban beszélik, és amelynek a bírósági rendszerében és jogrendjében otthonosabban eligazodnak. Ezért a 2201/2003 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja több joghatóságot állapít meg, amelyek között a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1968. szeptember 27-i egyezménytől (Brüsszeli Egyezmény) eltérően tudatosan nem állít fel rangsort. (
27
)
59.
Amennyiben a kettős állampolgárok esetén a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja keretében csak a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságot vennénk figyelembe, úgy ez a választási lehetőségek korlátozásához vezetne. Mivel a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság megállapítása szempontjából a szokásos tartózkodási helynek van döntő jelentősége, a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja szerinti joghatóságok gyakran egybeesnének. Gyakorlatilag ez a többes állampolgárok esetében az fent hivatkozott a) és b) pontban megjelölt joghatóságok közötti rangsor kialakulását eredményezné, amit a jogalkotó éppen el szeretett volna kerülni. Ezzel szemben egy olyan házaspár, amelynek tagjai csak egy közös állampolgársággal rendelkeznek, még akkor is a hazájuk szerinti bíróságokhoz fordulhatnának, ha szokásos tartózkodási helyük már régóta nem ebben az államban van, és már csak kevés tényleges kapcsolódási pontjuk van ezzel az állammal.
60.
A joghatósági kritériumoknak – ahogy azt az 1347/2000 rendelet tizenkettedik preambulumbekezdése hangsúlyozza – biztosítaniuk kell, hogy valóságos kapcsolat álljon fenn az érintett állammal. (
28
) Ezt a kapcsolatot vagy az eljárás helye szerinti államban lévő szokásos tartózkodási hely, vagy a közös állampolgárság hozza létre. Ennek kapcsán a jogalkotó általánosító szemlélettel abból az elvből indul ki, hogy az állampolgársággal a valóságos kapcsolat is együtt jár, és ezzel egy olyan kritériumot határoz meg, amelyet egyszerű kezelni, és amely lehetővé teszi a joghatósággal rendelkező bíróság kétség nélküli meghatározását.
61.
A 2201/2003 rendelet 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja nem határoz meg további minősítési szempontokat, mint például az állampolgárság legszorosabb kapcsolatot tükröző voltát. Valamely személy állampolgársága legszorosabb kapcsolatot tükröző voltának a megállapítása ugyanis egyrészről a bíróság joghatóságának vizsgálatát tovább terhelné. Másrészt ellentmondana a rendelet céljának, nevezetesen hogy jogbiztonságot biztosítson a bírósági joghatóság tekintetében.
62.
A legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság megállapítása már azért is jelentős bizonytalansággal járna, mert hiányzik ezen igen tág fogalom meghatározása. Ezenfelül számos más ténykörülményt is figyelembe kell venni, amelyek nem mindig vezetnek egyértelmű eredményre. Legrosszabb esetben negatív joghatósági összeütközésre is sor kerülhet, ha két bíróság közül mindegyik a másik tagállam állampolgárságát tartja a legszorosabb kapcsolatot tükrözőnek. A rendelet ilyen joghatósági összeütközések esetére nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely alapján az egyik tagállam bírósága az eljárást kötelező erővel áttehetné egy másik tagállam bíróságához. (
29
)
63.
Ezzel a megállapítással nem ellentétes az, hogy a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint az Egyesült Királyság és Írország esetében a házastársak „domicile”-ja (lakóhelye) és nem állampolgársága az irányadó. A „domicile” (lakóhely) bizonyos hasonlóságot mutat fel a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgársággal. Kiváltképpen, mivel a vonatkozó nemzeti rendelkezések szerint minden személy mindig csak egy „domicile”-lal (lakóhellyel) rendelkezhet. (
30
) Ebből a két tagállamra vonatkozó speciális szabályozásból – amely lehetővé teszi számukra, hogy a joghatóság megállapításához tradicionálisan alkalmazott kritériumokat rögzítsék – még nem lehet általános következtetéseket levonni az állampolgárság fogalmának értelmezésére vonatkozóan.
64.
Ahogyan azt ezen kívül a szlovák kormány helyesen hangsúlyozza, az egyik tagállamban lévő közös „domicile” (lakóhely) és egy másik tagállam közös állampolgárságának fennállása esetén ugyanazok a problémák léphetnek fel, mint két állampolgárság fennállása esetén. A rendeletben nem található utalás arra, hogy a közös „domicile” (lakóhely) ebben az esetben az egyetlen joghatóságot alapozza meg, és a közös állampolgárság szerinti bíróságok megkeresése kizárt lenne.
65.
Összefoglalásképpen megállapítható, hogy a hivatkozott rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában található állampolgárság fogalmának a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságra történő korlátozása nem felel meg sem a 2201/2003 rendelet megszövegezésének, sem céljának. A házassági ügyekre vonatkozó rendelet joghatósági rendszerének nem célja a többszörös joghatóság kizárása. Sokkal inkább kifejezetten több egymás melletti, egyenrangú joghatóságot ír elő.
66.
Ezzel szükségszerűen együtt jár a felperes választási joga. Nem ellentétes a 2201/2003 rendelettel az, hogy a kettős állampolgárok e tekintetben két tagállam bíróságai közül választhatnak, amelyek kizárólag az állampolgárság alapján rendelkeznek joghatósággal. Mivel a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja, hogy mindkét házastárs rendelkezzen a megkeresett bíróság helye szerinti tagállam állampolgárságával, ezen rendelkezés alkalmazása biztosítja, hogy mindkét házastársnak ugyanolyan kapcsolata áll fenn ezzel a bírósággal, és nem lehet olyan bíróságot megkeresni, amelynek joghatósága az egyik vagy a másik házastárs számára egyáltalán nem lenne előrelátható vagy magától értetődő.
67.
A felperes választási joga nem vezet fokozott jogbizonytalansághoz sem. A jogbiztonság elvéből következik, hogy a közösségi jogi aktusoknak egyértelműeknek, alkalmazásuknak pedig a jogalanyok számára kiszámíthatónak kell lenniük. (
31
) Ezekre a követelményekre van tekintettel a rendelet 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának itt kifejtett értelmezése, mivel a joghatóságot a közös állampolgárság alapján kétség nélkül meg lehet állapítani. Igaz, hogy többes állampolgárok esetén több tagállam bíróságai is joghatósággal rendelkezhetnek. Mindazonáltal, amennyiben emiatt a felek több tagállam bíróságához fordulnak, a rendelet 19. cikke egyértelműen feloldja a joghatósági összeütközést.
68.
Ahogy a jelen ügy mutatja, a negatív kísérőjelenségek – mint például a bíróságok „versenyeztetése” – ténylegesen nem magára a bírósági joghatóságra tekintettel problematikusak. Még ha Meskó Cs. M. már régóta Franciaországban él is, és a magyarországi eljárásban történő részvétel költségesebb is neki mint egy, a tartózkodási helyén lévő bíróság előtti eljárásban történő részvétel, elsősorban nem maga a bírósági joghatóság ellen emel kifogást. Sokkal inkább a házasság felbontására vonatkozó magyar jognak a francia jog helyett történő alkalmazását kifogásolja. Ez azonban nem a 2201/2003 rendeletnek a közvetlen következménye, hanem a magyar nemzetközi magánjogi szabályoknak. Nem lenne megfelelő az egységes kollíziós normák hiányát azzal kompenzálni, hogy a meglévő joghatósági rendelkezéseket céljukkal és rendszerükkel ellentétesen értelmezzük.
69.
Végül egy, a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint joghatósággal rendelkező bíróság megkeresése nem tekinthető visszaélésszerűnek, ahogy azt Meskó Cs. M. képviselője a tárgyaláson előadta. Igaz, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem lehet a közösségi jogi normákra csalárd módon vagy visszaélésszerűen hivatkozni. (
32
) Ugyanakkor a visszaélés feltételezi, hogy a közösségi jogi rendelkezések formális betartása ellenére a szabályozásra történő hivatkozás annak céljaival ellentétes. (
33
)
70.
Egy olyan tagállam bíróságának megkeresése, amely tagállam állampolgárságával mindkét házastárs rendelkezik, a feljebb kifejtettek szerint még akkor sem ellentétes a 2001/2003 rendelet 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának céljaival, ha az egy kevésbé szoros kapcsolatot tükröző állampolgárságon alapul.
71.
Egyebekben figyelembe kell venni, hogy a bírósági joghatóságra vonatkozó előírásoknál a jogbiztonság fontos szerepet játszik, amely megköveteli, hogy a közösségi jog alkalmazása az érintett számára előre látható legyen. (
34
) Ezért a joggal való visszaélés gondolata csupán kivételes esetekben vezethet odáig, hogy az alkalmazandó rendelkezések alapján joghatósággal rendelkező egyik bíróság megkeresése visszaélésszerűnek legyen tekinthető.
V – Végkövetkeztetések
72.
Ezen megfontolások alapján a következő válaszokat javaslom a Cour de Cassation előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire:
„1.
Amennyiben egy tagállam bíróságának a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27-i, 2201/2003/EK tanácsi rendelet 64. cikkének (4) bekezdése alapján azt kell vizsgálnia, hogy az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bírósága rendelkezett-e joghatósággal e rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján a határozat meghozatalára, nem tekintheti a mind az eredeti eljárás helye szerinti tagállam, mind a megkeresett bíróság helye szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező házastársakat kizárólag saját állampolgárainak. Éppen ellenkezőleg, figyelembe kell vennie, hogy a házastársak az eredeti eljárás helye szerinti tagállam állampolgárságával is rendelkeznek, és így annak bíróságai joghatósággal rendelkeznek a határozat meghozatalára.
2.
Amennyiben a házastársak több állampolgársággal rendelkeznek, a 2201/2003 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti joghatóság megállapítása szempontjából nem csak a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárságot kell figyelembe venni. Éppen ellenkezőleg, ezen előírás alapján joghatósággal rendelkeznek minden olyan tagállam bíróságai, amelyek közös állampolgárságával a házastársak rendelkeznek.”
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	HL L 338., 1. o., a 2004. december 2-i 2116/2004/EK tanácsi rendelettel (HL L 367., 1. o.) módosított változatban – más néven: II.a. Brüsszeli Rendelet.
(
3
)	A házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. május 29-i 1347/2000/EK tanácsi rendelet.
(
4
)	Lásd az 1347/2000 rendelet hatodik preambulumbekezdését és a 2201/2003 rendelet harmadik preambulumbekezdését.
(
5
)	HL 1998. C 221., 2. o.
(
6
)	HL 1998. C 22.1, 27. o.
(
7
)	Lásd az 1347/2000 rendelet hatodik preambulumbekezdését és a 2201/2003 rendelet harmadik preambulumbekezdését.
(
8
)	A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló, a csatlakozási szerződéshez csatolt okmány (HL 2003. L 236., 33. o.).
(
9
)	Lásd a Borrás-jelentés 33. pontjának a végét.
(
10
)	Lásd e tekintetben polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-i egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o., a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) kapcsán a C-125/92. sz. Mulox IBC ügyben hozott ítélet (EBHT 1993., I-4075. o.) 11. pontját és a C-437/00. sz. Pugliese-ügyben hozott ítélet (EBHT 2003., I-3573. o.) 16. pontját.
(
11
)	Lásd a Borrás-jelentés 33. pontjának a végét.
(
12
)	A C-369/90. sz., Micheletti és társai ügyben 1992. július 7-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-4239. o.) 10. pontja és a C-148/02. sz. Garcia Avello ügyben hozott ítélet (EBHT 2003., I-11613. o.) 28. pontja. A valamely tagállam állampolgárságára történő hivatkozás lehetősége kapcsán lásd a C-122/96. sz., Saldanha és MTS ügyben hozott ítélet (EBHT 1997., I-5325. o.) 15. pontját; a C-179/98. sz. Mesbach-ügyben hozott ítélet (EBHT 1999., I-7955. o.) 31. és azt követő pontjait; a C-192/99. sz. Kaur-ügyben hozott ítélet (EBHT 2001., I-1237. o.) 19. pontját és a C-200/02. sz., Zhu és Chen ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., I-9925. o.) 37. pontját.
(
13
)	Ez mindenesetre a második kérdésre a tényleges kapcsolatot kifejező állampolgárság kapcsán adandó válaszra vonatkozó fenntartással érvényes.
(
14
)	League of Nations Treaty Series, 179. kötet, 89. o. A rendelkezés szövege a következő: „Subject to the provisions of the present Convention, a person having two or more nationalities may be regarded as it's national by each of the States whose nationality he possesses.”
(
15
)	Lásd ilyen értelemben a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Garcia Avello-ügyben hozott ítélet 28. pontját.
(
16
)	Lásd C. Kohler, „Status als Ware: Bemerkungen zur europäischen Verordnung über das internationale Verfahrensrecht für Ehescheidungen”, in: P. Mansel (szerk.), Vergemeinschaftung des europäischen Kollisionsrechts, 2001., 41., 42. o. (francia változat: C. Kohler: „Libre circulation du divorce? Observations sur le règlement communautaire concernant les procédures en matière matrimoniale”, in: R.M. de Moura Ramos és mások (szerk.) Estudos em homenagem à Professora Doutora Isabel de Magalhães Collaço. Vol. I., 2002., 231., 233. o.).
(
17
)	A 2201/2003/EK rendeletnek a joghatóság tekintetében történő módosításáról és a házassági ügyekben alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok bevezetéséről szóló tanácsi rendeletre vonatkozó, 2006. július 17-i bizottsági javaslat (COM/2006/399 végleges). Lásd még a házasság felbontására vonatkozó ügyekben alkalmazandó jogról és joghatóságról szóló, zöld könyvet (COM/2005/0082 végleges). Mivel eddig még nem született megegyezés az ezen, úgynevezett III. Római Rendelettel kapcsolatos javaslatról, jelenleg annak a mérlegelése folyik, hogy a tagállamok a megerősített együttműködés keretében járjanak-e el (lásd a Bel- és Igazságügyi Tanács és tartott 2887. üléséről szóló sajtóközleményt, letölthető a következő címen: http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=PRES/08/205&format=PDF&aged=0&language=DE&guiLanguage=en). Bővebben a javaslatról: C. Kohler, „Zur Gestaltung des europäischen Kollisionsrechts für Ehesachen: Der steinige Weg zu einheitlichen Regeln über das anwendbare Recht für Scheidung und Trennung”, Zeitschrift für das Gesamte Familienrecht, (FamRZ), 2008., 1673.
(
18
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet ( HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.).
(
19
)	A tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló 2008. december 18-i 4/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 7., 1. o.).
(
20
)	Lásd a fenti 41. pontban hivatkozott 1930. április 12-i Hágai Egyezmény 5. cikkét, amely a következőképpen szól: „Within a third State, a person having more than one nationality shall be treated as if he had only one. Without prejudice to the application of its law in matters of personal status and of any conventions in force, a third State shall, of the nationalities which any such person possesses, recognise exclusively in its territory either the nationality of the country in which he is habitually and principally resident, or the country with which in the circumstances her appears to be in fact most closely connected.”
(
21
)	Lásd a Nemzetközi Bíróság által a Nottebohm-ügyben 1955. április 6-án hozott ítélet (I.C.J. Reports, 1955., 4. o.) 22. és azt követő pontjait.
(
22
)	Lásd a fenti 20. lábjegyzetben hivatkozott 1930. április 12-i Hágai Egyezmény 5. cikkét.
(
23
)	Lásd ehhez a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, amelyből több beavatkozó azt vezeti le, hogy a legszorosabb kapcsolatot tükröző állampolgárság figyelembevétele ellentétes az alapvető szabadságokkal.
(
24
)	Lásd a 2201/2003 rendelet második preambulumbekezdését.
(
25
)	Lásd a Borrás-jelentés 27. pontját.
(
26
)	Lásd a Borrás-jelentés 28. pontját.
(
27
)	Lásd a Borrás jelentés 28. pontját. Az alperes lakóhelye szerinti állam bíróságainak a Brüsszeli Egyezmény és a 44/2001 rendelet 2. cikke szerinti elvi joghatósága kapcsán lásd a C-51/97. sz., Réunion européenne és társai ügyben 1998. október 27-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-6511. o.) 16. pontját; a C-265/02. sz. Frahuil-ügyben 2004. február 5-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-1543. o.) 23. pontját és a C-98/06. sz. Freeport-ügyben 2007. október 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-8319. o.) 34. pontját.
(
28
)	Ez a következőképpen szól: „Az e rendeletben elfogadott joghatósági okok azon a szabályon alapulnak, hogy valóságos kapcsolatnak kell lennie az érintett fél és a joghatóságot gyakorló tagállam között; ezen okok kiválasztása annak a ténynek az eredménye, hogy azok különböző nemzeti jogrendszerekben léteznek, és a többi tagállam által elfogadottak.”
(
29
)	Lásd a C-523/07. sz. (a Bíróság előtt még folyamatban lévő) „A”-ügyben előterjesztett 2009. január 29-i indítványom 76. és 80. pontját.
(
30
)	Lásd ehhez az Egyesült Királyságnak és Írországnak a Borrás-jelentés 34. pontjában idézett fejtegetéseit.
(
31
)	Lásd többek között a C-301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-8853. o.) 43. pontját, a C-255/02. sz., Halifax és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I-1609. o.) 72. pontját és a C-288/07. sz., Isle of Wight Council és társai ügyben 2008. szeptember 16-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-7203. o.) 47. pontját.
(
32
)	Lásd a C-110/99. sz. Emsland-Stärke ügyben 2000. december 14-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-11569. o.) 51. és azt követő pontjait és a fenti 31. lábjegyzetben hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 68. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
33
)	Lásd e tekintetben a fenti 32. lábjegyzetben hivatkozott Emsland-Stärke ügyben hozott ítélet 52. pontját és a fenti 31. lábjegyzetben hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 74. pontját.
(
34
)	Lásd a fenti 31. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.