62022TJ0084_RES
Byla T‑84/22
Credit Suisse Securities (Europe) Ltd ir UBS Group AG, perėmęs Credit Suisse Group AG teises, ir UBS AG, perėmęs Credit Suisse AG teises
prieš
Europos Komisiją
2025 m. liepos 23 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas
„Konkurencija – Karteliai – Dešimties grupės (G10) valiutų keitimo sandorių (Forex) sektorius – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Keitimasis informacija – Susitarimai ar suderinti veiksmai, susiję su G10 valiutų keitimo sandoriais – Konkurencijos ribojimas dėl tikslo – Vienas tęstinis pažeidimas – Gero administravimo principas – Teisė į gynybą – Baudos – Bazinis dydis – Pardavimų vertės pakaitinė vertė – Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys – Neribota teismo jurisdikcija“
Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo pareigos apimtis – Koordinavimas ir bendradarbiavimas, nesuderinamas su kiekvienos įmonės pareiga savarankiškai nustatyti savo veiksmus rinkoje – Finansinių įstaigų prekiautojų vykdomas obligacijų kainų ir derybų dėl jų veiklos koordinavimas – Keitimasis jautria komercine informacija – Antikonkurenciniai veiksmai
(SESV 101 straipsnio 1 dalis)
(žr. 45–47, 85–88, 93–97, 102–106, 112–117, 122, 126, 134–136, 142–145, 150–163, 170–176 ir 181 punktus)
Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Bendra nuoroda į kitus prie ieškinio pridėtus rašytinius dokumentus – Priimtinumas – Sąlygos
(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio d punktas)
(žr. 65–74, 179 ir 180 punktus)
Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis
(SESV 101 straipsnis ir 296 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 189, 321 ir 364 punktus)
Karteliai – Konkurencijos pažeidimas – Vertinimo kriterijai – Skirtumas tarp ribojimo dėl tikslo ir ribojimo dėl poveikio – Ribojimas dėl tikslo – Pakankamas žalos lygis – Vertinimas – Finansinių įstaigų prekybininkų keitimasis neskelbtina komercine informacija – Keitimas informacija siekiant derinti kainas, atskleisti jautrią informaciją, taip pat derinti prekybos veiklą – Keitimasis informacija, kuris reiškia konkurencijos ribojimą dėl tikslo – Nurodytas keitimosi informacija konkurenciją skatinantis poveikis – Nereikšmingumas
(SESV 101 straipsnio 1 dalis)
(žr. 192–198, 211–217, 220–225, 228–230, 236–241, 243–246, 248–250, 252–254 ir 296–302 punktus)
Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Kitų darant pažeidimą dalyvavusių įmonių pareiškimų pripažinimas įrodymais – Leistinumas – Pagrindinių kartelio dalyvių savanoriškų pareiškimų, pateiktų siekiant, kad jiems būtų taikomas pranešimas dėl bendradarbiavimo, įrodomoji galia
(SESV 101 straipsnis; Komisijos pranešimas 2006/C 298/11)
(žr. 262–270 punktus)
Karteliai – Draudimas – Pažeidimai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą – Atsakomybės priskyrimas įmonei tik už dalį to pažeidimo – Sąlygos
(SESV 101 straipsnio 1 dalis)
(žr. 324–327, 329 ir 349–353 punktus)
Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo pareigos apimtis – Vienas tęstinis pažeidimas – Vienas pažeidimas – Bendro plano, kuriuo siekiama vieno antikonkurencinio tikslo, egzistavimas
(SESV 101 straipsnio 1 dalis)
(žr. 328 ir 334–342 punktus)
Karteliai – Draudimas – Pažeidimai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą – Atsakomybės priskyrimas įmonei tik už dalį to pažeidimo – Nebylaus pritarimo, viešai neatsiribojant arba nepranešant kompetentingoms institucijoms, pakankamumas norint patraukti įmonę atsakomybėn
(SESV 101 straipsnio 1 dalis)
(žr. 357–362 punktus)
Konkurencija – Administracinė procedūra – Gero administravimo principas – Nešališkumo reikalavimas – Apimtis – Pažeidimas – Nebuvimas
(SESV 101 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis)
(žr. 378–387 punktus)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Neribota Sąjungos teismo jurisdikcija – Apimtis – Ginčijamo akto motyvų pakeitimas
(SESV 101, 261 ir 263 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnis)
(žr. 391–394 punktus)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Bazinio dydžio nustatymas – Pardavimo vertės nustatymas – Rėmimasis pakaitine verte – Komisijos pareiga atsižvelgti į geriausius turimus duomenis – Pareiga įrodyti, jog ši pareiga įvykdyta
(SESV 101 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 2006/C 210/02 13 ir 15 punktai)
(žr. 403, 404, 424 ir 426–443 punktus)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos priimtose gairėse nustatytas baudų apskaičiavimo metodas – Komisijos pareiga taikyti gaires paisant vienodo požiūrio ir teisėtų lūkesčių principų
(SESV 101 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2006/C 210/02)
(žr. 425 punktą)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Vienodo požiūrio principas – Atsižvelgimas į atitinkamų įmonių skirtumus ir joms būdingas aplinkybes
(SESV 101 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)
(žr. 444–446 ir 492–494 punktus)
Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis
(SESV 101 ir 296 straipsniai)
(žr. 465 punktą)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Bazinio dydžio nustatymas – Pažeidimo sunkumas – Vertinimo kriterijai – Privalomo ar išsamaus kriterijų sąrašo nebuvimas – Komisijai suteikta diskrecija vertinti
(SESV 101 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 2006/C 210/02 19–23 punktai)
(žr. 472–477 punktus)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Bazinio dydžio koregavimas – Sankcijų individualizavimo principas – Taikymas atsižvelgimui į lengvinančias arba sunkinančias aplinkybes
(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2006/C 210/02)
(žr. 493, 496 ir 504 punktus)
Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Teisminė kontrolė – Neribota Sąjungos teismo jurisdikcija – Apimtis – Skirtos baudos dydžio nustatymas – Vertinimo kriterijai
(SESV 101 straipsnio 1 dalis ir 261 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis ir 31 straipsnis)
(žr. 509–528 punktus)
Santrauka
Bendrasis Teismas patvirtino Europos Komisijos sprendimą (
1
), kiek jame konstatuojama, kad įmonės Credit Suisse Group, Credit Suisse ir Credit Suisse Securities (Europe) (toliau kartu – Credit Suisse) dalyvavo kartelyje neatidėliotinų G10 valiutų keitimo sandorių sektoriuje (
2
). Tačiau jis panaikino Komisijos sprendimu Credit Suisse skirtą baudą, nes ši institucija padarė klaidą dėl tam tikrų duomenų naudojimo skaičiuojant baudą, ir, priimdamas sprendimą dėl ieškovių pateikto prašymo sumažinti baudos dydį, skyrė mažesnę baudą už skirtąją ginčijamu sprendimu.
2013 m. UBS pateikus prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, Komisija pradėjo tyrimą, kad nustatytų, ar neatidėliotinų G10 valiutų keitimo sandorių sektoriuje egzistavo kartelis. Neatidėliotini keitimo sandoriai gali būti apibrėžti kaip dviejų šalių susitarimas dėl dviejų valiutų keitimo, t. y. tam tikros sumos pirmąja valiuta („nominalioji suma“) įsigijimo už jos ekvivalentą antrąja valiuta pagal susitarimo metu galiojančią vertę, t. y. valiutos keitimo kursu. Jie kinta atsižvelgiant į informaciją apie jų pamatinę vertę. Trumpuoju laikotarpiu valiutų kursus daugiausia lemia prekiautojų pavedimų srautai, o ilgesniuoju laikotarpiu – vidaus rinkos principai.
Atlikusi tyrimą, Komisija nusprendė, kad kelių bankininkystės ir finansų sektoriuje veikiančių įmonių, taip pat Credit Suisse, prekiautojai keitėsi informacija, siekdami įgyti konkurencinį pranašumą neatidėliotinų keitimo sandorių rinkoje. Be to, jos teigimu, tie veiksmai buvo bendro plano, kuriuo siekta vieno antikonkurencinio tikslo, dalis. Dėl to Komisija padarė išvadą, kad Credit Suisse pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalį, nes dalyvavo keičiantis informacija, sudarančią vieną tęstinį pažeidimą, kuriuo siekta tikslo apriboti arba iškreipti konkurenciją neatidėliotinų G10 valiutų keitimo sandorių sektoriuje, apimančiame visą Europos ekonominę erdvę. Dėl tos priežasties Komisija jai skyrė 83294000 EUR baudą.
UBS Group, perėmęs Credit Suisse Group teises, UBS, perėmęs Credit Suisse teises, ir Credit Suisse Securities (Europe) kreipėsi į Bendrąjį Teismą su ieškiniu, juo visų pirma pareikalavo panaikinti ginčijamą sprendimą ir, jei tas reikalavimas nebūtų patenkintas, sumažinti Credit Suisse skirtą baudą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirma, Bendrasis Teismas patvirtino, kad beveik visi prekiautojų pokalbiai, vykę nuo 2011 m. gegužės mėn. iki 2012 m. liepos mėn., ir kuriuose Credit Suisse dalyvavo nuo 2012 m. vasario 7 d. iki liepos 12 d. (toliau – nagrinėjamas laikotarpis), yra antikonkurenciniai, nes per juos buvo keičiamasi neskelbtina komercine informacija.
Konkrečiau kalbant, nagrinėjamų bankų prekiautojų pokalbiai, kuriuose dalyvavo Credit Suisse, atskleidė, išskyrus vieną išimtį, kad buvo keičiamasi tikslia, aktualia ir konfidencialia informacija. Dėl savo dalyko, tikslumo ir to, kad ji buvo neprieinama tam tikroje pokalbių svetainėje nedalyvaujantiems konkurentams, ta informacija suteikė komercinį pranašumą prekiautojams, kuriems ji buvo skirta, ir taip sudarė jiems galimybę į ją atsižvelgiant pritaikyti savo prekybos strategijas ir sumažinti neatidėliotinų užsienio valiutų sandorių rinkai būdingą neapibrėžtumą.
Tuo remiantis darytina išvada, kad, nepaisant padarytos vertinimo klaidos dėl vieno iš tų pokalbių antikonkurencingumo, Komisija teisingai nusprendė, jog būta antikonkurencinių susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų, kaip jie suprantami pagal SESV 101 straipsnį.
Antra, dėl klausimo, ar ginčijamas keitimasis informacija yra „ribojimas dėl tikslo“, Bendrasis Teismas priminė, kad toks kvalifikavimas galimas tik konstatavus, kad aptariami susitarimai yra pakankamai žalingi konkurencijai, atsižvelgiant į jų turinį, tikslus, taip pat į jų ekonominį ir teisinį kontekstą.
Nagrinėjamu atveju vertindama ekonominį kontekstą, kuriame vyko aptariamas keitimasis informacija, Komisija padarė klaidą, kai nusprendė, kad, klostantis faktinėms aplinkybėms, neatidėliotinų keitimo sandorių rinka buvo skaidri. Skaidrioje rinkoje informacija iš tikrųjų yra nedelsiant ir nemokamai prieinama visiems rinkos dalyviams, o neatidėliotinų užsienio valiutų keitimo sandorių rinkoje taip nėra, nes joje esama kelių rūšių informacijos.
Tačiau ši vertinimo klaida neturi įtakos ginčijamo keitimosi informacija kvalifikavimui kaip „ribojimo dėl tikslo“. Iš tiesų šis keitimasis informacija apie siūlomų ir prašomų kainų skirtumus, klientų pavedimus, atviras rizikos pozicijas ir vykdomą arba planuojamą prekybos veiklą padėjo sumažinti įprastą nagrinėjamai rinkai būdingą neapibrėžtumą ir buvo pakankamai žalingas konkurencijai.
Dėl ieškovių argumentų, kad nagrinėjami veiksmai buvo pateisinami atsižvelgiant į jų daromą konkurenciją skatinantį poveikį, Bendrasis Teismas pažymėjo, viena vertus, kad į šį poveikį nereikia atsižvelgti, jei reikia nustatyti, ar ginčijamas keitimasis informacija yra „ribojimas dėl tikslo“. Kita vertus, atsižvelgimas į esą teisėtus tikslus neturi lemiamos reikšmės atliekant šį vertinimą.
Trečia, Bendrasis Teismas išanalizavo pagrindą, kuriuo ginčijamas vieno tęstinio pažeidimo egzistavimas. Pasak ieškovių, Komisija neįrodė, kad yra bendras planas, kuriuo siekta vieno antikonkurencinio tikslo, prie kurio Credit Suisse ketino prisidėti ir apie kurį jam buvo žinoma.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pagrįstai įvertino, jog nagrinėjamų bankų prekiautojų siekiamas vienas antikonkurencinis tikslas buvo sumažinti įprastą neatidėliotinų keitimo sandorių rinkai būdingą neapibrėžtumą, taip padedant prekiautojams priimti sprendimus dėl kainų nustatymo ir rizikos valdymo. Keitimasis neskelbtina komercine informacija, kuriame dalyvavo Credit Suisse, taip pat turėjo tokį tikslą.
Be to, įvairūs objektyvūs įrodymai patvirtina, jog dalyvių antikonkurenciniai veiksmai buvo susiję ir jais siekta Komisijos konstatuotame bendrame plane užsibrėžto tikslo.
Pirmiausia, nagrinėjami veiksmai vyko pagal tą patį modus operandi, t. y. privačioje pokalbių svetainėje kasdien ir dažnai vyko neskelbtinos komercinės informacijos aptarimai, o į tą pokalbių svetainę buvo galima pateikti tik gavus asmeninį kvietimą.
Paskui pažymėtina, kad juos darant dalyvavo pastovi įmonių grupė ir tie patys fiziniai asmenys, lygiagrečiais arba gretimais laikotarpiais dalyvavę tų įmonių vardu. Ši grupė buvo išplėsta, kai vieno iš šių bankų prekiautojas pakeitė darbovietę ir pradėjo dirbti Credit Suisse, todėl visą nagrinėjamą laikotarpį Credit Suisse dalyvavo keičiantis neskelbtina komercine informacija nagrinėjamoje pokalbių svetainėje.
Galiausiai visi nagrinėjami veiksmai buvo susiję su tais pačiais produktais, t. y. G10 valiutomis.
Dėl Credit Suisse ketinimo prisidėti prie bendro tikslo ir jo žinių apie kitų dalyvių neteisėtus veiksmus pažymėtina, kad Bendrasis Teismas patvirtino, viena vertus, kad ankstesnis Credit Suisse prekiautojo darbas yra konteksto dalis ir kad buvo galima į jį atsižvelgti, siekiant įrodyti, jog tas bankas žinojo apie pažeidimą.
Kita vertus, jis priminė, kad vieno pažeidimo buvimo konstatavimas skiriasi nuo klausimo, ar atsakomybė už visą šį pažeidimą priskirtina tam tikrai įmonei. Beje, galimybė priskirti visą vieną ir tęstinį pažeidimą tam tikrai įmonei turi būti vertinama atsižvelgiant į du veiksnius, t. y. pirma, sąmoningą jos prisidėjimą prie visų dalyvių siektų bendrų tikslų ir, antra, jos žinojimą apie kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotus ar įgyvendintus neteisėtus veiksmus arba tai, kad ji galėjo pagrįstai juos numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką.
Vis dėlto Credit Suisse buvo pripažintas atsakingu ne už visą pažeidimą, o tik tiek, kiek jis dalyvavo išsamiai ir pasikartojančiai keičiantis neskelbtina komercine informacija apie vykdomą ir būsimą veiklą. Taigi, visiškai nereikia analizuoti, ar jis žinojo apie kitų šio pažeidimo dalyvių slaptus veiksmus ir ketino savo veiksmais prisidėti siekiant visų jo dalyvių bendrų tikslų, nes ši informacija neturi jokios įtakos galimybei šiam bankui priskirti pažeidimą, kuriuo jis kaltinamas.
Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija turėjo teisę manyti, kad tas bankas žinojo apie nagrinėjamoje pokalbių svetainėje, prie kurios buvo prisijungęs jo prekiautojas, vykusius pokalbius, nors kai kuriuose ginčijamame sprendime nagrinėjamuose pokalbiuose šis prekiautojas aktyviai nedalyvavo, ir kad dėl to, jog jokio Credit Suisse viešo atsiribojimo ar pranešimo apie nagrinėjamus veiksmus administracinėms institucijoms nebuvo, jo atsakomybė galėjo būti pripažinta. Kitaip būtų buvę tik tuo atveju, jei ieškovai, remdamiesi patikimais ir laiko žymomis pažymėtais įrodymais, būtų galėję įrodyti, kad Credit Suisse iš tikrųjų nežinojo apie pokalbius, dėl kurių jam priekaištaujama, arba apie juos sužinojo tik praėjus tokiam laiko tarpui, kad šiuose pokalbiuose esanti informacija nebebuvo neskelbtina.
Galiausiai, ketvirta, Bendrasis Teismas išnagrinėjo pagrindą, grindžiamą Komisijos padarytomis klaidomis skirtingais Credit Suisse paskirtos baudos dydžio apskaičiavimo etapais.
Nustatydama skirtos baudos dydį Komisija taikė 2006 m. gairėse numatytą metodą (
3
). Vis dėlto, kiek tai susiję su bazinio dydžio apskaičiavimu, taikydama tą metodą ji nusprendė naudoti pakaitinę vertę, o ne tos priemonės 13 punkte numatytą pardavimų vertę. Kaip atskaitos tašką pakaitinei vertei apskaičiuoti Komisija paėmė metines nominaliąsias sumas, atitinkančias valiutų poras, kuriomis prekiauta daugiausia, pagal sandorius, sudarytu su EEE esančiomis sandorio šalimis tais mėnesiais, kai įmonės dalyvavo darant pažeidimą. Paskui šio metinės nominaliosios sumos buvo padaugintos iš koregavimo koeficiento, kurį sudarė, viena vertus, rinkos formavimo koregavimo koeficientas ir, kita vertus, prekybos savo sąskaita koregavimo koeficientas.
Apskaičiuodama rinkos formavimo koregavimo koeficientą Komisija naudojosi 2011 m. ir 2012 m. vykusių šešiolikos pasikeitimų informacija imtimi.
Priminęs, kad Komisija privalo užtikrinti, kad būtų atsižvelgta į geriausią turimą informaciją, Bendrasis Teismas pažymėjo, jog nedaug imties elementų, iš kurių daugiau nei pusė nėra susiję su nagrinėjamu laikotarpiu, nepakankamai išsamiai atspindi kiekvieną valiutų porą, kurią Komisija pripažino reikšminga minėtam skaičiavimui atlikti. Vadinasi, minėta imtis negali būti laikoma suteikiančia informacijos, kurios būtų pakakę užtikrinti, kad visoms atitinkamoms valiutų poroms būtų proporcingai atstovaujama atsižvelgiant į rinkos formavimo koregavimo koeficiento logiką, t. y. į tai, kad iš sandorių gaunamos pajamos įtraukiamos apskaičiuojant valiutų poros, apimančios vieną EEE valiutą, pirkimo ir pardavimo kursų skirtumą.
Atvirkščiai, duomenys, kuriais ieškovai siūlė Komisijai remtis nustatant rinkos formavimo koregavimo koeficientą, t. y. Bloomberg BFIX duomenys, buvo geriausia turima informacija, kuria remiantis galima taikyti Komisijos nustatytą metodiką pakaitinei vertei apskaičiuoti.
Iš tiesų naudojantis tais duomenimis galima atsižvelgti į visas valiutų poras, įtrauktas į valiutų, kuriomis remiamasi apskaičiuojant nagrinėjamą koregavimo koeficientą, grupę, jie sudaro didesnę imtį, proporcingai atspindinčią metines nominaliąsias sumas, kurioms šis koeficientas buvo pritaikytas, ir yra susiję su Credit Suisse dalyvavimo vykdant pažeidimą laikotarpiu. Dėl tos priežasties jie turi būti laikomi nuoseklesniais, išsamesniais ir patikimesniais nei duomenys, kuriais rėmėsi Komisija, siekdama atspindėti ekonominę pažeidimo reikšmę ir Credit Suisse santykinę įtaką jam.
Naudodamasi Bloomberg BFIX duomenimis Komisija taip pat nepažeidė vienodo požiūrio principo kitų darant pažeidimą dalyvavusių subjektų atžvilgiu, nes pagal tą principą negali būti draudžiama atsižvelgti į darant pažeidimą dalyvavusių įmonių individualizuotus duomenis, jeigu taikoma ta pati metodika pakaitinei vertei apskaičiuoti. Individualizuotų duomenų, susijusių su siūlomų ir prašomų kainų skirtumais Credit Suisse dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpiu, naudojimas yra tik vienas iš Komisijos sukurtos ir visoms minėto pažeidimo šalims taikytos metodikos įgyvendinimo būdų, kuris nekeičia pažeidimo esmės, o tik gali padidinti šio banko pakaitinės vertės tikslumą, kiek tai susiję su jo veiklos mastu ir apimtimi jo dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpiu.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas panaikino ginčijamu sprendimu Credit Suisse skirtą baudą.
Pasinaudodamas SESV 261 straipsniu ir Reglamentu Nr. 1/2003 31 straipsniu jam suteikta neribota jurisdikcija ir priimdamas sprendimą dėl ieškovų suformuluoto reikalavimo sumažinti baudos dydį, taip pat atsižvelgdamas, be kita ko, į Bloomberg BFIX duomenis pakaitinei vertei apskaičiuoti, Bendrasis Teismas skyrė 28920000 eurų dydžio baudą, kurią ieškovai turi sumokėti solidariai.
(
1
)	2021 m. gruodžio 2 d. Komisijos sprendimas C(2021) 8612 final dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.40135 – FOREX (Sterling Lads)) (toliau – ginčijamas sprendimas).
(
2
)	Ginčijamame sprendime nagrinėtos šios valiutos, t. y. euras (EUR), Australijos doleris (AUD), Kanados doleris (CAD), Šveicarijos frankas (CHF), Danijos krona (DKK), svaras sterlingų (GBP), jena (JPY), Norvegijos krona (NOK), Naujosios Zelandijos doleris (NZD), Švedijos krona (SEK) ir JAV doleris (USD).
(
3
)	Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairės (OL C 210, 2006, p. 2; toliau – 2006 m. gairės).