62019CJ0529
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2020 m. spalio 21 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 2011/83/ES – 16 straipsnio c punktas – Teisė atsisakyti sutarties – Išimtys – Prekės, kurios pagaminamos pagal vartotojo nurodytas specifikacijas arba aiškiai pritaikomos jo asmeninėms reikmėms – Prekės, kurias prekiautojas pradėjo gaminti“
Byloje C‑529/19
dėl Amtsgericht Potsdam (Potsdamo apylinkės teismas, Vokietija) 2019 m. birželio 12 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2019 m. liepos 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Möbel Kraft GmbH & Co. KG
prieš
ML
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininko pareigas einanti C. Toader, teisėjai M. Safjan (pranešėjas) ir N. Jääskinen,
generalinis advokatas H. Saugmandsgaard Øe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Möbel Kraft GmbH & Co. KG, atstovaujamos Rechtsanwalt J. Jeep,
–
ML, atstovaujamo Rechtsanwalt R. Sterzel,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Hödlmayr, B.-R. Killmann ir C. Valero,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (OL L 304, 2011, p. 64), 16 straipsnio c punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baldais prekiaujančios Vokietijos bendrovės Möbel Kraft GmbH & Co. KG ir vartotojo ML ginčą dėl nuostolių, patirtų ML atsisakius šių šalių tarpusavyje sudarytos sutarties, atlyginimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2011/83 7, 40 ir 49 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(7)
visiškas kai kurių pagrindinių reglamentavimo aspektų suderinimas turėtų labai padidinti teisinį tikrumą vartotojams ir prekiautojams. Tiek vartotojai, tiek prekiautojai galėtų remtis viena reglamentavimo sistema, pagrįsta aiškiai apibrėžtomis teisinėmis sąvokomis, visoje Sąjungoje reglamentuojančiomis tam tikrus įmonių ir vartotojų sutarčių aspektus. <…>
(40)
šiuo metu nevienoda skirtingose valstybėse narėse ir nuotolinės prekybos bei ne prekybai skirtose patalpose sudarytoms sutartims taikomos teisės atsisakyti sutarties laikotarpio trukmė sukelia teisinį netikrumą ir atitikties išlaidas. <…>
(49)
tiek nuotolinės prekybos, tiek ne prekybai skirtose patalpose sudarytų sutarčių atvejais turėtų būti tam tikrų teisės atsisakyti sutarties išimčių. Teisę atsisakyti sutarties gali būti netikslinga taikyti, pavyzdžiui, dėl konkrečių prekių ar paslaugų pobūdžio. <…> Teisė atsisakyti sutarties taip pat neturėtų būti taikoma prekėms, pagamintoms [pagaminamoms] pagal vartotojo pateiktas specifikacijas arba aiškiai pritaikytoms [pritaikomos] jo asmeninėms reikmėms, pavyzdžiui, pagal specialų užsakymą pasiūtoms [pasiuvamoms] užuolaidoms, ar pavyzdžiui, tiekiamam kurui, kuris yra prekė, pagal savo pobūdį po pristatymo neatskiriamai susimaišanti su kitais daiktais. <…>“
4
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
3.
prekė – materialus kilnojamasis daiktas, išskyrus daiktus, parduodamus vykdant sprendimą arba kitais įstatymuose numatytais atvejais; vanduo, dujos ir elektros energija pagal šią direktyvą pripažįstami prekėmis, jeigu paruošti parduoti jų ribotas tūris arba nustatytas kiekis;
4.
pagal specialius vartotojo nurodymus pagamintos prekės – prekės, kurios nėra iš anksto pagamintos ir kurios pagaminamos, atsižvelgiant į vartotojo asmeninį pasirinkimą ar nurodymą;
<…>
7.
nuotolinės prekybos sutartis – prekiautojo ir vartotojo sutartis, sudaryta pagal organizuotą nuotolinio pirkimo–pardavimo ar paslaugų teikimo sistemą prekiautojui ir vartotojui fiziškai kartu nedalyvaujant ir išskirtinai naudojantis viena arba daugiau nuotolinio ryšio priemonių iki sutarties sudarymo ir įskaitant jos sudarymo momentu;
8.
ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartis – prekiautojo ir vartotojo sutartis:
a)
sudaryta vietoje, kuri nėra prekybai skirtos prekiautojo patalpos, fiziškai kartu dalyvaujant prekiautojui ir vartotojui;
<…>
c)
sudaryta prekiautojo prekybai skirtose patalpose arba naudojantis bet kuria nuotolinio ryšio priemone iš karto po to, kai į vartotoją buvo asmeniškai ir betarpiškai kreiptasi vietoje, kuri nėra prekiautojo prekybai skirtos patalpos, fiziškai kartu dalyvaujant prekiautojui ir vartotojui;
<…>
9.
prekybai skirtos patalpos:
a)
nekilnojamosios mažmeninės prekybos patalpos, kuriose prekiautojas nuolat vykdo savo veiklą; arba
b)
kilnojamosios mažmeninės prekybos patalpos, kuriose prekiautojas paprastai vykdo savo veiklą;
<…>“
5
Minėtos direktyvos 6 straipsnio „Informacijos reikalavimai, taikomi nuotolinės prekybos sutartims ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytoms sutartims“ 1 dalyje nustatyta:
„Prieš vartotojui įsipareigojant pagal nuotolinės prekybos sutartį ar ne prekybai skirtose patalpose sudaromą sutartį ar atitinkamą pasiūlymą, prekiautojas aiškiai ir suprantamai pateikia vartotojui šią informaciją:
<…>
h)
jei taikoma teisė atsisakyti sutarties, naudojimosi šia teise sąlygas, laiko terminą ir tvarką pagal 11 straipsnio 1 dalį, taip pat pavyzdinę sutarties atsisakymo formą, pateiktą I priedo B dalyje;
<…>
k)
jeigu teisė atsisakyti sutarties nesuteikiama pagal 16 straipsnį, tai, kad vartotojas negalės pasinaudoti teise atsisakyti sutarties, arba, jei taikoma, aplinkybes, kuriomis vartotojas praranda teisę atsisakyti sutarties;
<…>“
6
Tos pačios direktyvos 9 straipsnio „Teisė atsisakyti sutarties“ 1 dalyje numatyta:
„Išskyrus, kai taikomos 16 straipsnyje nurodytos išimtys, vartotojas, nenurodydamas priežasties ir nepatirdamas kitų, nei numatytosios 13 straipsnio 2 dalyje ir 14 straipsnyje, išlaidų per 14 dienų laikotarpį gali atsisakyti nuotolinės prekybos sutarties ar ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties.“
7
Direktyvos 2011/83 16 straipsnyje „Teisės atsisakyti sutarties išimtys“ numatyta:
„Valstybės narės nenumato 9–15 straipsniuose nustatytos teisės atsisakyti sutarties nuotolinės prekybos ir ne prekybai skirtose patalpose sudarytoms sutartims, jei:
a)
kalbama apie paslaugų sutartis po to, kai buvo suteikta visa paslauga, jei paslaugos pradėtos teikti vartotojui aiškiai iš anksto sutikus ir pripažinus, jog jis praras teisę atsisakyti sutarties, kai prekiautojas bus visiškai įvykdęs sutartį;
<…>
c)
tiekiamos prekės pagamintos pagal vartotojo nurodytas specifikacijas arba aiškiai pritaikytos jo asmeninėms reikmėms;
<…>
e)
tiekiamos supakuotos prekės yra nebetinkamos grąžinti dėl sveikatos apsaugos ar higienos priežasčių ir kurios buvo išpakuotos jas pristačius;
<…>
i)
tiekiami supakuoti vaizdo ar garso įrašai arba supakuota programinė įranga, kurie juos pristačius buvo neišpakuoti;
<…>
m)
pateikiamas fizinėje laikmenoje neįrašytas skaitmeninis turinys, jei teikimas pradėtas vartotojui aiškiai iš anksto sutikus ir pripažinus, jog dėl to jis praras teisę atsisakyti sutarties.“
Vokietijos teisė
8
Pagal Bürgerliches Gesetzbuch (Civilinis kodeksas) 312g straipsnio 2 dalies 1 punktą, kuriuo į Vokietijos teisę perkeliamas Direktyvos 2011/83 16 straipsnis, teisė atsisakyti sutarties netaikoma sutartims dėl prekių, kurios nėra iš anksto pagamintos ir kurios pagaminamos atsižvelgiant į vartotojo asmeninį pasirinkimą arba kurios aiškiai pritaikomos jo reikmėms, tiekimo.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9
Per prekybos mugę ML su Möbel Kraft sudarė integruotos virtuvės baldų komplekto pirkimo–pardavimo sutartį (toliau – nagrinėjama sutartis). Kadangi ML vėliau nusprendė pasinaudoti teise atsisakyti sutarties ir dėl to atsisakė priimti minėto virtuvės baldų komplekto pristatymą, Möbel Kraft kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą Amtsgericht Potsdam (Potsamo apylinkės teismas, Vokietija) su ieškiniu dėl nuostolių, patirtų ML neįvykdžius nagrinėjamos sutarties, atlyginimo.
10
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad virtuvės komplekto, dėl kurio buvo sudaryta nagrinėjama sutartis, dalis, kurių Möbel Kraft dar nebuvo pradėjusi gaminti tą dieną, kai ML nusprendė atsisakyti šios sutarties, būtų pagaminusi kita bendrovė naudodama skaitmeninę gamybos liniją pagal angų išdėstymo schemą; vietoje, ML patalpose, šį virtuvės komplektą būtų montavę ne šios kitos bendrovės, bet Möbel Kraft, darbuotojai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad iš anksto pagamintas virtuvės baldų komplekto dalis prekiautojas galėjo išmontuoti nepatirdamas nuostolių, nes vietoje būtų pritaikyti tik nišos galinė siena, stalviršis, baldinės plokštės ir jungiamosios detalės, kurių nebūtų galima panaudoti kitur.
11
Šiam teismui kyla klausimas, ar pagal Civilinio kodekso 312g straipsnio 2 dalies 1 punktą teisė atsisakyti sutarties dėl prekių, gaminamų pagal vartotojo nurodytas specifikacijas arba aiškiai pritaikomų jo asmeninėms reikmėms, tiekimo netaikoma, jei:
a)
pardavėjas sutarties atsisakymo dieną dar nebuvo pradėjęs rinkti prekės iš atskirų dalių ir
b)
būtų pritaikęs prekę vietoje pats, nepasitelkdamas trečiųjų šalių, ir
c)
būtų galima atkurti iki pritaikymo individualioms reikmėms buvusią prekių būklę labai nedidelėmis išmontavimo sąnaudomis, kurios sudaro apie 5 % prekės vertės.
12
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) savo sprendimuose, priimtuose iki Direktyvos 2011/83 įsigaliojimo, nusprendė, kad teisė atsisakyti sutarties gali būti taikoma, jei neprarandant prekės esmės ir funkcionalumo palyginti nedidelėmis sąnaudomis galima atkurti iki pritaikymo asmeninėms reikmėms buvusią prekės būklę. Taigi Vokietijos aukščiausiasis teismas nusprendė, kad pagal pirkėjo nurodytas specifikacijas pagaminto kompiuterio atveju išmontavimo sąnaudos, kurios sudaro 5 % prekės vertės, buvo santykinai nedidelės.
13
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad Oberlandesgericht Stuttgart (Štutgarto aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) jurisprudencijoje nustatyta, kad asmeninėms reikmėms pritaikomos prekės pirkėjui teisė atsisakyti sutarties nesuteikiama, net jei prekiautojas dar nepradėjo gaminti ar pritaikyti jos prie asmeninių vartotojo reikmių. Vis dėlto dalyje Vokietijos doktrinos nepritariama šioje jurisprudencijoje įtvirtintai pozicijai.
14
Šiomis aplinkybėmis Amtsgericht Potsdam (Potsamo apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar teisė atsisakyti sutarties pagal Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punktą netaikoma ir tuo atveju, kai prekės turi būti pagamintos pagal vartotojo nurodytas specifikacijas, bet pardavėjas dar nepradėjo jų gaminti, o vartotojo reikmėms prekes būtų pritaikęs pas vartotoją pats, nepasitelkdamas trečiųjų šalių? Ar turi reikšmės tai, kad atkurti iki pritaikymo asmeninėms reikmėms buvusią prekių būklę galima labai nedidelėmis išmontavimo sąnaudomis, kurios sudaro, pavyzdžiui, apie 5 proc. prekės vertės?“
Dėl prejudicinio klausimo
15
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatyta teisės atsisakyti sutarties išimtimi galima remtis prieš vartotoją, kuris ne prekybai skirtose patalpose sudarė sutartį dėl prekės, kuri turės būti pagaminta pagal jo nurodytas specifikacijas, pardavimo, net jeigu prekiautojas nepradėjo gaminti šios prekės.
16
Pirmiausia reikia pažymėti, kad per prekybos mugę sudaryta sutartis gali būti laikoma „ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartimi“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 8 punktą, su sąlyga, kad sutartis buvo sudaryta ne prekybos mugėje esančiame stende, kuris gali būti laikomas „prekybai skirtomis patalpomis“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 9 punktą (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugpjūčio 7 d. Sprendimo Verbraucherzentrale Berlin, C‑485/17, EU:C:2018:642, 43–46 punktus).
17
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis pirmesniame punkte nurodyta jurisprudencija, turi patikrinti, ar, atsižvelgiant į jam vertinti pateiktas faktines aplinkybes, nagrinėjama sutartis tikrai turi būti laikoma „ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartimi“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 8 punktą.
18
Jei atsakymas būtų teigiamas, reikia priminti, kad Direktyvos 2011/83 9–15 straipsniuose vartotojui suteikiama teisė atsisakyti sutarties, be kita ko, sudarius sutartį ne prekybai skirtose patalpose, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 8 punktą, ir nustatomos naudojimosi šia teise sąlygos ir tvarka.
19
Taigi pagal Direktyvos 2011/83 9 straipsnio 1 dalį vartotojas iš principo turi keturiolikos dienų terminą atsisakyti ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties, be kita ko, nepatirdamas kitų išlaidų nei numatytos šios direktyvos 13 straipsnio 2 dalyje ir 14 straipsnyje.
20
Vis dėlto minėtos direktyvos 16 straipsnyje yra numatytos teisės atsisakyti sutarties išimtys, be kita ko, šio straipsnio c punkte nurodytu atveju, kai ne prekybai skirtose patalpose yra sudarytos sutartys dėl „prekių, pagamintų pagal vartotojo nurodytas specifikacijas arba aiškiai pritaikytų jo asmeninėms reikmėms, tiekimo“.
21
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, kai Sąjungos teisės nuostatose aiškiai nedaroma nuorodos į valstybių narių teisę, norint nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, ji visoje Sąjungoje turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant ne tik į pačios nuostatos formuluotę, bet ir jos kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo AFMB, C‑610/18, EU:C:2020:565, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
22
Iš šio 16 straipsnio formuluotės matyti, kad valstybės narės privalo nacionalinės teisės aktuose, kuriais perkeliama Direktyva 2011/83, numatyti, jog vartotojas negali pasinaudoti savo teise atsisakyti sutarties, kai, be kita ko, ne prekybai skirtose patalpose sudarius sutartį įvyko tam tikri vėlesni įvykiai. Tas pats pasakytina apie minėto 16 straipsnio a, e, i ir m punktuose nurodytas aplinkybes, susijusias su tokios sutarties vykdymu.
23
Pagal šias nuostatas ši išimtis susijusi su atitinkamai „paslaugų sutartimis po to, kai buvo suteikta visa paslauga, jei paslaugos pradėtos teikti vartotojui aiškiai iš anksto sutikus“, „supakuotų prekių, kurios nebetinkamos grąžinti dėl sveikatos apsaugos ar higienos priežasčių ir kurios buvo išpakuotos jas pristačius, tiekimu“, „supakuotų vaizdo ar garso įrašų arba supakuotos programinės įrangos, kurie juos pristačius buvo neišpakuoti, tiekimu“, ir „fizinėje laikmenoje neįrašyto skaitmeninio turinio, jei teikimas pradėtas vartotojui aiškiai iš anksto sutikus, pateikimu“.
24
Vis dėlto Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punkto formuluotėje niekas nerodo, jog šioje nuostatoje numatyta teisės atsisakyti sutarties išimtis priklauso nuo kokio nors įvykio, įvykusio po ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties dėl „prekių, pagamintų [pagaminamų] pagal vartotojo nurodytas specifikacijas arba aiškiai pritaikytų [pritaikomų] jo asmeninėms reikmėms, tiekimo“. Atvirkščiai, iš šios formuluotės aiškiai matyti, kad ši išimtis yra neatsiejama nuo paties tokios sutarties dalyko, t. y. pagal vartotojo nurodytas specifikacijas pagaminamos prekės, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 4 punktą, todėl ši išimtis iš karto taikoma vartotojui, neatsižvelgiant į tai, ar toks įvykis įvyko, ir ar prekiautojas šią sutartį įvykdė arba vis dar vykdo.
25
Tokį aiškinimą, atitinkantį Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punkto formuluotę, patvirtina Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punkto kontekstas, ypač kiek tai susiję su šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies h ir k punktuose numatyta pareiga informuoti vartotoją apie teisės atsisakyti sutarties buvimą ar nebuvimą prieš jam įsipareigojant pagal nuotolinės prekybos sutartį ar ne prekybai skirtose patalpose sudaromą sutartį arba atitinkamą pasiūlymą sudaryti sutartį.
26
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 2011/83 6 straipsnio 1 dalimi siekiama užtikrinti, kad prieš sudarant sutartį vartotojui būtų suteikta tiek informacija apie sutarties sąlygas ir šio sudarymo pasekmes, kuri padėtų jam nuspręsti, ar nori būti saistomas pagal sutartį su prekiautoju, tiek informacija, kuri būtina, kad ši sutartis būtų tinkamai vykdoma ir kad konkrečiai vartotojas galėtų pasinaudoti savo teisėmis, įskaitant savo teise atsisakyti sutarties (2019 m. liepos 10 d. Sprendimo Amazon ES, C‑649/17, EU:C:2019:576, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Padėtis, kurioje vartotojo teisės atsisakyti sutarties buvimas priklausytų nuo būsimo įvykio, kurio įvykimą lemtų prekiautojo sprendimas, nebūtų suderinama su šia pareiga suteikti informaciją prieš pasirašant sutartį.
28
Be to, kalbant apie Direktyva 2011/83 siekiamus tikslus, iš šios direktyvos 7 ir 40 konstatuojamųjų dalių, be kita ko, matyti, kad ja siekiama sustiprinti prekiautojo ir vartotojo sandorių teisinį tikrumą.
29
Pažymėtina, kad šio sprendimo 24 punkte nurodytu Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punkto aiškinimu prisidedama prie šio tikslo įgyvendinimo, nes jis leidžia išvengti situacijos, kai vartotojo teisės atsisakyti sutarties buvimas ar nebuvimas priklausytų nuo prekiautojo pasiektos šios sutarties vykdymo stadijos, apie kurią vartotojas paprastai neinformuojamas ir kuriai jis a fortiori negali daryti jokios įtakos.
30
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 2011/83 16 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatyta teisės atsisakyti sutarties išimtimi galima remtis prieš vartotoją, kuris ne prekybai skirtose patalpose sudarė sutartį dėl prekės, kuri turės būti pagaminta pagal vartotojo nurodytas specifikacijas, pardavimo, neatsižvelgiant į tai, ar prekiautojas pradėjo gaminti šią prekę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
31
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB, 16 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatyta teisės atsisakyti sutarties išimtimi galima remtis prieš vartotoją, kuris ne prekybai skirtose patalpose sudarė sutartį dėl prekės, kuri turės būti pagaminta pagal vartotojo nurodytas specifikacijas, pardavimo, neatsižvelgiant į tai, ar prekiautojas pradėjo gaminti šią prekę.
Parašai.
(
*1
)	Proceso k.: vokiečių.