62024CO0475
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) NUTARTIS
2025 m. lapkričio 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio (PVM) sistema – Direktyva 2006/112/EB – 168 straipsnis – Teisė į PVM atskaitą – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą – 50 straipsnis – Principas ne bis in idem – Baudžiamosios bylos prieš fizinius asmenis nutraukimas – Administracinė procedūra, susijusi su bendrove, turinčia apmokestinamojo asmens statusą – Vykstant baudžiamajam persekiojimui surinktų įrodymų tyrimas – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnis – Atsakymas, kuris aiškiai matyti iš jurisprudencijos“
Byloje C‑475/24
dėl Curtea de Apel Constanţa (Konstancos apeliacinis teismas, Rumunija) 2024 m. balandžio 9 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Fashion TV RO SRL,
Maestro SPRL
prieš
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța,
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecţie Fiscală
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė I. Ziemele, šeštosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz (pranešėjas) ir teisėjas A. Kumin,
generalinis advokatas D. Spielmann
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Fashion TV RO SRL, atstovaujamos T. Chiuariu,
–
Rumunijos vyriausybės, atstovaujamos R. Antonie, E. Gane ir L. Ghiţă,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos L. Březinová, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Armenia ir T. Isacu de Groot,
išklausęs generalinį advokatą M. D. Spielmann,
priima šią
Nutartį
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1; toliau – PVM direktyva) ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 ir 50 straipsnių bei teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Fashion TV RO SRL (toliau – Fashion TV) ginčą su Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (Galacio regiono viešųjų finansų generalinio direktorato Konstancos apskrities viešųjų finansų administratorius, Rumunija) ir Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecție Fiscală (Galacio regiono viešųjų finansų generalinio direktorato Konstancos apskrities viešųjų finansų administratoriaus Mokesčių kontrolės skyrius, Rumunija) dėl atsisakymo suteikti teisę į pridėtinės vertės mokesčio (PVM), kurį Fashion TV teigia sumokėjusi įsigydama prekes, atskaitą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Pagal PVM direktyvos 167 straipsnį teisė į PVM atskaitą įgyjama atsiradus prievolei apskaičiuoti atskaitytiną PVM.
4
Šios direktyvos 168 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu prekes ir paslaugas apmokestinamasis asmuo naudoja savo apmokestinamiesiems sandoriams, apmokestinamasis asmuo turi turėti valstybėje narėje, kurioje jis vykdo šiuos sandorius, teisę iš PVM, kurį sumokėti jam tenka prievolė, atskaityti:
a)
mokėtiną ar sumokėtą PVM toje valstybėje narėje už prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, kurį jam atliko ar turi atlikti kitas apmokestinamasis asmuo;
<...>“
5
Pagal minėtos direktyvos 178 straipsnio a punktą tam, kad galėtų pasinaudoti šios direktyvos 168 straipsnio a punkte numatyta teise į atskaitą, apmokestinamasis asmuo turi turėti pagal šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus išrašytą sąskaitą faktūrą.
Rumunijos teisė
6
Cod de procedură penală (Baudžiamojo proceso kodeksas) 6 straipsnyje „Ne bis in idem“ nustatyta:
„Niekas negali būti persekiojamas ar teisiamas už nusikalstamą veiką, jei dėl tos pačios veikos, nors ir pagal kitą teisinį kvalifikavimą, jau yra priimtas galutinis teismo nuosprendis.“
7
Šio kodekso 335 straipsnyje „Tyrimo tęsimas atnaujinus baudžiamąjį procesą“ nustatyta:
„1.   Jei vėliau nustatoma, kad aplinkybė, kuria buvo grindžiamas sprendimas nutraukti bylą, neegzistuoja, aukštesnės pakopos prokuroras panaikina prokuroro nutarimą ir nurodo atnaujinti baudžiamąjį persekiojimą. 317 straipsnio nuostatos taikomos mutatis mutandis.
2.   Paaiškėjus naujiems faktams ar aplinkybėms, rodančioms, kad aplinkybė, kuria buvo grindžiamas sprendimas nutraukti baudžiamąjį persekiojimą, išnyko, prokuroras panaikina nutarimą ir nurodo atnaujinti baudžiamąjį persekiojimą.
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
8
Fashion TV užsiima kinematografijos, vaizdo įrašų ir televizijos programų gamyba. 2014–2015 m. laikotarpiu buvo atliktas šios bendrovės mokestinis patikrinimas, po kurio pranešimu apie mokėtiną mokestį ji buvo pripažinta privalančia sumokėti papildomus mokesčius, be kita ko, PVM, palūkanas ir delspinigius, t. y. 416360 Rumunijos lėjų (RON) (apie 81340 EUR), kiek tai susiję su priminimu sumokėti PVM.
9
Mokesčių administratorius nusprendė, kad nebuvo įvykdytos Fashion TV tariamai sumokėto pirkimo PVM už prekių įsigijimą atskaitos sąlygos, nes PVM buvo atskaitytas remiantis sąskaitomis faktūromis, kurių tiekėjai niekada nebuvo įregistruoti kaip PVM mokėtojai arba kurie nebuvo įregistruoti kaip PVM mokėtojai sąskaitų faktūrų išrašymo dieną, tiekėjų išrašytomis sąskaitomis faktūromis, kurių mokėtojo kodas neatitiko nė vienos Rumunijos mokesčių administratoriaus duomenų bazėse nurodytos bendrovės ar atitiko kitos bendrovės mokėtojo kodą, sąskaitomis faktūromis, išrašytomis tiekėjų, kurie atitinkamą dieną buvo pripažinti nevykdančiais veiklos, ir sąskaitomis faktūromis, susijusiomis su sandoriais, kurių atitinkami tiekėjai nepripažino.
10
2015 m. rugpjūčio 11 d., priėmus pranešimą apie mokėtiną mokestį, Rumunijos mokesčių administratorius kreipėsi į Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța (Prokuratūra prie Konstancos apeliacinio teismo, Rumunija), kad ji nustatytų, ar šios nutarties pirmesniame punkte nurodytos veikos yra nusikalstamos veikos. Dėl to buvo pradėtas dviejų fizinių asmenų DX ir JC, atitinkamai Fashion TV vadovo ir buhalterio, baudžiamasis persekiojimas remiantis įrodymais, leidžiančiais manyti, kad šie fiziniai asmenys sukčiavo mokesčiais, įtraukdami fiktyvius sandorius ir sąskaitas faktūras į šios bendrovės sąskaitas ir PVM deklaracijas. Vis dėlto šis baudžiamasis persekiojimas buvo nutrauktas 2023 m. sausio 31 d. nutartimi, iš esmės motyvuojant tuo, kad nusikalstamos veikos buvimas nebuvo nustatytas ir suėjo senaties terminas.
11
Tuo pačiu metu Fashion TV, kaip apmokestinamasis asmuo, užginčijo pranešimą apie mokėtiną mokestį Tribunalul Constan Henzea (Konstancos apygardos teismas, Rumunija), o šis atmetė jos skundą kaip nepagrįstą. Šis teismas, be kita ko, nusprendė, kad Rumunijos mokesčių administratoriaus vertinimas buvo grindžiamas objektyviais įrodymais dėl nurodytų ekonominių sandorių fiktyvaus pobūdžio ir kad Fashion TV nepateikė priešingų įrodymų.
12
Fashion TV apskundė pirmosios instancijos teismo sprendimą Curtea de Apel Constanța (Konstancos apeliacinis teismas, Rumunija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Siekdamas priimti sprendimą dėl šio skundo, šis teismas siekia papildyti mokesčių byloje esančius įrodymus, pridėdamas įrodymus, surinktus vykstant baudžiamajam procesui. Fashion TV nesutinka su tokiu papildymu, motyvuodama tuo, baudžiamojoje byloje surinktų įrodymų nagrinėjimas pažeistų nutarties nutraukti bylą res judicata galią, principą ne bis in idem, teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, taip pat teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus.
13
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar mokesčių srityje kompetentingas teismas gali ar net privalo patikrinti, ar įvykdytos PVM direktyvoje numatytos materialiosios ir formos sąlygos, kad būtų galima pasinaudoti teise į atskaitą, be kita ko, nagrinėdamas įrodymus, surinktus per ankstesnį baudžiamąjį persekiojimą, ar, priešingai, Chartijos 47 ir 50 straipsniai, taip pat teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai draudžia tokį nagrinėjimą, todėl mokestinių bylų teisminis nagrinėjimas turi būti nutrauktas apmokestinamojo asmens naudai.
14
Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė byloje, kurioje apmokestinamojo asmens teisėto atstovo atžvilgiu buvo priimtas nutarimas nutraukti baudžiamąją bylą dėl nusikalstamos veikos, susijusios su mokesčių vengimu, padarymo, motyvuojant tuo, kad nėra nusikalstamos veikos sudėties, nėra įrodymų, jog apmokestinamojo asmens teisėtas atstovas padarė nusikalstamą veiką, ir kartu suėjo baudžiamosios atsakomybės senaties terminas, pagal [Chartijos] 47 ir 50 straipsnius, bendruosius teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus reikalaujama taikyti principą ne bis in idem, todėl turi būti nutrauktos mokestinės bylos prieš apmokestinamąjį asmenį, ar vis dėlto, atsižvelgiant į kovos su mokesčių vengimu, sukčiavimu ir piktnaudžiavimu tikslą, pripažintą [PVM direktyvoje], leidžiama ar net reikalaujama, kad civilinių bylų teismas, kuriam pateiktas prašymas panaikinti apmokestinamajam asmeniui išduotą pranešimą apie mokėtiną mokestį, patikrintų, ar įvykdytos [PVM direktyvoje] numatytos materialiosios ir formaliosios sąlygos siekiant pasinaudoti teise į atskaitą, be kita ko, tirdamas baudžiamojoje byloje surinktus įrodymus?“
Dėl prejudicinio klausimo
15
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar PVM direktyvos 168 straipsnis, siejamas su Chartijos 47 ir 50 straipsniais ir teisinio saugumo bei teisėtų lūkesčių apsaugos principais, turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėjantis ginčą dėl teisės į PVM atskaitą įgyvendinimo, turi patikrinti, ar atitinkamas apmokestinamasis asmuo laikosi šioje direktyvoje įtvirtintų materialiųjų ir formaliųjų sąlygų, be kita ko, tirdamas įrodymus, surinktus per ankstesnį baudžiamąjį persekiojimą dėl kitų asmenų nei šis apmokestinamasis asmuo, ar, priešingai, pagal šiuos straipsnius ir principus toks tyrimas draudžiamas, ypač kai dėl šio baudžiamojo persekiojimo buvo nutrauktas bylos nagrinėjimas.
Dėl priimtinumo
16
Rumunijos vyriausybė ginčija prejudicinio klausimo priimtinumą, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė tikslių priežasčių, dėl kurių mano, kad tam tikrų prejudiciniame klausime nurodytų principų ir nuostatų išaiškinimas yra būtinas sprendimui pagrindinėje byloje priimti.
17
Be to, ši vyriausybė, Čekijos vyriausybė ir Europos Komisija teigia, kad Chartijos 50 straipsnis netaikytinas pagrindinės bylos aplinkybėms.
18
Šiomis aplinkybėmis pagal suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, jeigu yra akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2025 m. balandžio 3 d. Sprendimo Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19
Be to, pažymėtina, kad prašymo priimti prejudicinį sprendimą turiniui keliami reikalavimai aiškiai išdėstyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje, kuris prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi būti žinomas bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį ir kurio jis privalo tiksliai laikytis. Pagal šiuos reikalavimus, primintus Europos Sąjungos Teisingumo Teismo rekomendacijų nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (OL C 380, 2019, p. 1) 15 punkte, kiekviename prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti „trumpai išdėstomas pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo dalykas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo nustatytos reikšmingos faktinės aplinkybės ar bent jau išdėstomi faktai, kuriais grindžiami klausimai“, „pateikiamas nacionalinių nuostatų, kurios nagrinėjamu atveju galėtų būti taikomos, turinys ir prireikus reikšminga nacionalinė teismų praktika“, taip pat „išdėstomos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų“ (2025 m. balandžio 3 d. Sprendimo Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 22 punktas).
Dėl Chartijos 50 straipsnio
20
Dėl Chartijos 50 straipsnio pirmiausia reikia priminti, kad su nusikalstamomis veikomis PVM srityje susijusios procedūros, kuriomis siekiama užtikrinti teisingą šio mokesčio surinkimą ir išvengti sukčiavimo, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra PVM direktyvos, taigi ir Sąjungos teisės, įgyvendinimas, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį. Taigi nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis reglamentuojamos tokios procedūros, patenka į Chartijos taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Orsi ir Baldetti, C‑217/15 ir C‑350/15, EU:C:2017:264, 16 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
21
Atsižvelgiant į tai, taip pat reikia priminti Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią tam, kad būtų taikomas Chartijos 50 straipsnyje įtvirtintas principas ne bis in idem, pirmiausia reikia, kad atitinkamos sankcijos ar baudžiamasis persekiojimas būtų taikomi tam pačiam asmeniui. Iš paties šio straipsnio teksto matyti, kad juo draudžiama persekioti tą patį asmenį arba skirti jam baudžiamąją sankciją daugiau nei vieną kartą už tą pačią nusikalstamą veiką (šiuo klausimu žr. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Orsi ir Baldetti, C‑217/15 ir C‑350/15, EU:C:2017:264, 17 ir 18 punktus).
22
Tačiau šioje byloje neginčijama, kad baudžiamasis persekiojimas buvo vykdomas prieš du fizinius asmenis, DX ir JC, kurie teisiškai yra kiti asmenys nei apmokestinamasis asmuo pagrindinėje byloje, t. y. Fashion TV. Todėl, kaip teisingai savo rašytinėse pastabose pažymėjo Čekijos ir Rumunijos vyriausybės, taip pat Komisija, atrodo, kad nėra įvykdyta principo ne bis in idem taikymo sąlyga, pagal kurią „tas pats asmuo“ turi būti persekiojimas ir baudžiamas atitinkamomis sankcijomis. Tai, kad DX ir JC buvo persekiojami už veikas, padarytas kaip Fashion TV teisėtų atstovų, negali paneigti šios išvados. Šiomis aplinkybėmis neatrodo, kad Chartijos 50 straipsnis taikytinas pagrindinėje byloje (pagal analogiją žr. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Orsi ir Baldetti, C‑217/15 ir C‑350/15, EU:C:2017:264, 22, 23 ir 26 punktus).
23
Šiuo atveju reikia priminti: kai Sąjungos teisės nuostatos, dėl kurių pateiktas prejudicinis klausimas, netaikomos pagrindinėje byloje ir todėl nėra reikšmingos jai išspręsti, reikia manyti, kad prašomas prejudicinis sprendimas nėra būtinas tam, kad prašymą jį priimti pateikęs teismas galėtų priimti savo sprendimą, ir kad šis klausimas dėl to yra nepriimtinas (šiuo klausimu žr. 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimo Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 28 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
24
Darytina išvada, kad dėl šios priežasties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas nagrinėjamu atveju yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su Chartijos 50 straipsniu.
Dėl teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų
25
Reikia priminti, kad pagal teisinio saugumo principą, iš kurio kyla teisėtų lūkesčių apsaugos principas, reikalaujama, kad, pirma, teisės normos būtų aiškios ir tikslios ir, antra, teisės subjektai galėtų numatyti jų taikymą, ypač kai jos gali sukelti neigiamų pasekmių. Pagal šį principą, be kita ko, reikalaujama, kad atitinkami teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti jais nustatytų pareigų turinį, kad jie galėtų aiškiai žinoti savo teises ir pareigas ir imtis atitinkamų veiksmų (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, 40 punktą ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 158 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
26
Teisėtų lūkesčių apsaugos principu gali remtis tik teisės subjektas, kuriam administracinė institucija sukėlė pagrįstų lūkesčių, suteikdama tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų, kildinamų iš leidžiamų ir patikimų šaltinių (2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Šių principų valstybės narės turi laikytis Sąjungos teisei priklausančiose srityse. Šiuo klausimu valstybių narių teisės normos turi būti suformuluotos nedviprasmiškai, kad atitinkami asmenys galėtų aiškiai ir tiksliai žinoti savo teises ir pareigas, o nacionaliniai teismai – užtikrinti jų laikymąsi (šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 45 ir 46 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
28
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo Fashion TV pateiktus argumentus, kad įrodymų, surinktų vykstant baudžiamajam procesui prieš DX ir JC, tyrimas per šiame teisme vykstantį mokestinio pobūdžio procesą galėtų pažeisti dėl šių fizinių asmenų priimtos nutarties nutraukti bylą res judicata galią.
29
Vis dėlto minėtas teismas nepaaiškina, kaip toks tyrimas lemtų teisinio saugumo ar teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimą Fashion TV, kaip apmokestinamojo asmens, atžvilgiu. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo, kodėl atitinkamoms Rumunijos teisės nuostatoms trūksta aiškumo, tikslumo ar nuspėjamumo, ir nemini jokių Rumunijos mokesčių administratoriaus Fashion TV suteiktų garantijų dėl teisės į atskaitą, susijusių su nutartimi nutraukti bylą. Šiuo klausimu šis teismas nenurodo ryšio, kurį jis siekia nustatyti tarp, viena vertus, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų ir, kita vertus, pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.
30
Taigi, kiek tai susiję su šiais principais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas neatitinka šios nutarties 19 punkte nurodytų reikalavimų. Darytina išvada, kad šis klausimas taip pat nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su minėtais principais.
31
Todėl į šį klausimą reikia atsakyti tik tiek, kiek jis susijęs su PVM direktyvos 168 straipsniu, siejamu su Chartijos 47 straipsniu.
Dėl esmės
32
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnį, jeigu atsakymą į tokį klausimą galima aiškiai nustatyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos arba jeigu atsakymas į klausimą, dėl kurio pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nekelia jokių pagrįstų abejonių, Teisingumo Teismas, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausęs generalinį advokatą, bet kada gali nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi.
33
Šiuo atveju reikia taikyti šį straipsnį.
34
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją apmokestinamųjų asmenų teisė iš PVM, kurį sumokėti jie turi pareigą, atskaityti mokėtiną ar sumokėtą pirkimo PVM už jų įsigytas prekes ir paslaugas yra pagrindinis bendros PVM sistemos principas. Kaip ne kartą yra nusprendęs Teisingumo Teismas, PVM direktyvos 167 ir paskesniuose straipsniuose numatyta teisė į atskaitą yra sudedamoji PVM mechanizmo dalis ir iš esmės negali būti ribojama, jeigu apmokestinamieji asmenys, norintys pasinaudoti šia teise, laikosi tam nustatytų materialiųjų ir formaliųjų reikalavimų arba sąlygų (2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Dėl materialiųjų reikalavimų ar sąlygų, kurie taikomi teisei į PVM atskaitą, iš PVM direktyvos 168 straipsnio a punkto matyti, jog tam, kad būtų galima pasinaudoti minėta teise, reikia, kad, pirma, suinteresuotasis asmuo būtų „apmokestinamasis asmuo“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, ir, antra, prekes ar paslaugas, kuriomis remiamasi siekiant pagrįsti teisę į atskaitą, apmokestinamasis asmuo naudotų savo apmokestinamiesiems pardavimo sandoriams ir šios prekės ar paslaugos būtų įsigytos iš kito apmokestinamojo asmens. Dėl pasinaudojimo teise į PVM atskaitą sąlygų, kurios atitinka formaliuosius reikalavimus ar sąlygas, minėtos direktyvos 178 straipsnio a punkte numatyta, kad apmokestinamasis asmuo turi turėti pagal šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus išrašytą sąskaitą faktūrą (2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Teisės į atskaitą materialiosios sąlygos įvykdomos tik tuo atveju, jei prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, su kuriuo susijusi sąskaita faktūra, iš tikrųjų buvo atliktas. Kalbant apie įrodinėjimo pareigą, šiuo klausimu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad būtent apmokestinamasis asmuo, prašantis leisti atskaityti PVM, turi įrodyti, kad atitinka numatytas sąlygas ja pasinaudoti. Todėl mokesčių administratorius gali iš paties apmokestinamojo asmens reikalauti įrodymų, kuriuos jis laiko reikalingais nuspręsti, ar galima suteikti prašomą atskaitą. Kalbant apie šių įrodymų vertinimą, pažymėtina, kad jį turi atlikti nacionalinis teismas pagal nacionalinėje teisėje nustatytas įrodinėjimo taisykles, bendrai įvertinęs visus konkretaus atvejo įrodymus ir faktines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 34 punktą ir 2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Weatherford Atlas Gip, C‑527/23, EU:C:2024:1024, 36 ir 37 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
37
Šiomis aplinkybėmis apmokestinamajam asmeniui gali būti atsisakyta suteikti teisę į atskaitą, jei, atsižvelgiant į objektyvius įrodymus, nustatyta, kad ja remiamasi sukčiaujant ar piktnaudžiaujant. Iš tiesų primintina, kad kova su galimu sukčiavimu, mokesčių vengimu ir piktnaudžiavimu yra PVM direktyvos pripažintas ir ja siekiamas tikslas, o Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, kad sukčiaudami arba piktnaudžiaudami asmenys negali remtis Sąjungos teisės normomis. Taigi, net jei yra įvykdytos materialiosios teisės į atskaitą sąlygos, nacionalinės institucijos ir teismai turi atsisakyti suteikti šią teisę, jei atsižvelgiant į objektyvius įrodymus nustatoma, kad šia teise remiamasi sukčiaujant ar piktnaudžiaujant (2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Kadangi neleidimas pasinaudoti teise į atskaitą yra pagrindinio principo, kurį sudaro ši teisė, taikymo išimtis, mokesčių institucijos turi surinkti pakankamai objektyvių įrodymų, kad apmokestinamasis asmuo sukčiavo PVM arba žinojo ar turėjo žinoti, jog sandoris, kuriuo remiamasi siekiant pagrįsti teisę į atskaitą, buvo susijęs su tokiu sukčiavimu. Be to, nacionaliniai teismai turi patikrinti, ar atitinkamos mokesčių institucijos surinko tokius objektyvius įrodymus (2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Šiuos objektyvius įrodymus mokesčių administratorius turi surinkti pagal nacionalinėje teisėje numatytas taisykles, nes Sąjungos teisėje nėra taisyklių, susijusių su įrodymų rinkimo tvarka sukčiavimo PVM atvejais. Vis dėlto šios taisyklės neturi pažeisti Sąjungos teisės veiksmingumo ir turi atitikti šia teise, ypač Chartija, garantuojamas teises (2022 m. vasario 24 d. Sprendimo SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 36 punktas ir 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad Sąjungos teisė nedraudžia mokesčių institucijai, kuri siekia nustatyti piktnaudžiavimą PVM, administracinėje procedūroje naudoti įrodymus, gautus per tuo pačiu metu vykstantį baudžiamąjį procesą, jei laikomasi Sąjungos teisės, ypač Chartijos, užtikrinamų teisių. Be to, jis iš esmės nusprendė, kad su ta pačia sąlyga, nacionalinė mokesčių institucija, siekdama nustatyti sukčiavimą PVM, turi turėti galimybę remtis įrodymais, gautais per tuo pačiu metu vykdomą baudžiamąjį procesą, kuris nėra susijęs su apmokestinamuoju asmeniu, arba įrodymais, surinktais per susijusias administracines procedūras, kuriose apmokestinamasis asmuo nedalyvavo (šiuo klausimu žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimo SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Tarp Sąjungos teisės garantuojamų teisių, be kita ko, yra teisės į gynybą užtikrinimas; remiantis suformuota jurisprudencija tai yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurį reikia taikyti, kai administratorius ketina priimti asmeniui nenaudingą aktą. Pagal šį principą sprendimo, kuriuo labai paveikiami asmens interesai, adresatui turi būti suteikta galimybė naudingai pateikti nuomonę dėl pagrindų, kuriais administratorius grindžia savo sprendimą. Ši pareiga tenka valstybių narių institucijoms tuomet, kai jos imasi priemonių, kurios patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, net jei taikytinuose Sąjungos teisės aktuose tokio procesinio reikalavimo nėra aiškiai numatyta (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 39 punktą ir 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo C (Nemokumo administratoriai ir likvidatoriai), C‑696/22, EU:C:2024:499, 104–106 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
42
Šis bendrasis teisės į gynybą paisymo principas taikomas tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, kai valstybė narė tam, kad įvykdytų iš Sąjungos teisės kylančią pareigą imtis visų įstatyminių ir administracinių priemonių, galinčių užtikrinti viso mokėtino PVM surinkimą jos teritorijoje ir kovoti su sukčiavimu, numato mokesčių mokėtojo mokestinio patikrinimo procedūrą (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo C (Nemokumo administratoriai ir likvidatoriai), C‑696/22, EU:C:2024:499, 107 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
43
Teisės į gynybą užtikrinimo neatsiejama dalis yra teisė būti išklausytam, kuria vykdant administracinę procedūrą bet kuriam asmeniui užtikrinama galimybė tinkamai ir veiksmingai pareikšti nuomonę iki sprendimo, galinčio neigiamai paveikti jo interesus, priėmimo. Teisė būti išklausytam taip pat reiškia, kad administratorius skiria reikiamą dėmesį taip pateiktoms suinteresuotojo asmens pastaboms, rūpestingai ir nešališkai nagrinėdamas visą su atitinkamu atveju susijusią informaciją ir nurodydamas išsamius motyvus, nes pareiga nurodyti pakankamai išsamius ir konkrečius sprendimo motyvus, kad suinteresuotasis asmuo galėtų suprasti, kodėl jo prašymas buvo atmestas, yra susijusi su teisės į gynybą užtikrinimo principu (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 41 ir 42 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
44
Kita vertus, taip pat reikia atsižvelgti į Chartijos 47 straipsnį, kuriuo užtikrinamas teisminės kontrolės veiksmingumas. Pagal šį straipsnį kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad jo byla būtų išnagrinėta teisingai (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 60 punktą).
45
Šalių procesinio lygiateisiškumo principas, kuris yra sudedamoji teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, veiksmingos teisminės gynybos principo, įtvirtinto Chartijos 47 straipsnyje, dalis (kaip ir rungimosi principas) ir yra neatsiejamas nuo pačios teisingo bylos nagrinėjimo koncepcijos, apima pareigą kiekvienai šaliai suteikti pagrįstą galimybę pateikti savo poziciją, įskaitant įrodymus, tokiomis aplinkybėmis, dėl kurių ji neatsidurtų akivaizdžiai nepalankesnėje padėtyje nei jos priešininkas ( 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Šiuo principu siekiama garantuoti teismo proceso šalių procesinį lygiateisiškumą, užtikrinant jų teisių ir pareigų lygybę, kiek tai susiję, be kita ko, su taisyklėmis, kuriomis reglamentuojamas įrodymų rinkimas, rungimosi principu grindžiamas ginčas bei šių šalių teisė pareikšti ieškinį. Tam, kad būtų įvykdyti su juo susiję reikalavimai, svarbu, jog šalys žinotų tiek faktines, tiek teisines bylos aplinkybes, nuo kurių priklauso proceso baigtis, ir galėtų pagal rungimosi principą dėl jų pareikšti savo poziciją (2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
47
Šiuo aspektu tam, kad Chartijos 47 straipsniu užtikrinama teisminė kontrolė būtų veiksminga, teismas, vykdantis sprendimo, kuriuo įgyvendinama Sąjungos teisė, teisėtumo kontrolę, turi galėti patikrinti, ar įrodymai, kuriais pagrįstas šis sprendimas, buvo gauti ir naudojami pažeidžiant šia teise, ypač Chartija, užtikrinamas teises (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 63 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
48
Taigi Chartijos 47 straipsnyje garantuojama veiksminga teismine kontrole taip pat reikalaujama, kad teismas, kuriam pateiktas skundas dėl mokesčių administratoriaus sprendimo perskaičiuoti PVM, turėtų teisę patikrinti, ar tam sprendimui pagrįsti panaudoti įrodymai, surinkti per susijusią procedūrą, kurioje apmokestinamasis asmuo nedalyvavo, nepažeidė Sąjungos teisėje, ypač Chartijoje, garantuojamų teisių (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 16 d. Sprendimo Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, 65 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Taigi nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į šios nutarties 34–38 punktuose primintą suformuotą jurisprudenciją, mokesčių srityje kompetentingas teismas, turintis išnagrinėti teisę į Fashion TV tariamai sumokėto pirkimo PVM atskaitą, turi patikrinti, ar įvykdytos naudojimosi šia teise sąlygos, pagal atitinkamas nacionalinės teisės normas tirdamas jam pateiktus įrodymus ir šiuo tikslu bendrai įvertinęs visus konkretaus atvejo įrodymus ir faktines aplinkybes.
50
Šiomis aplinkybėmis, siekdamas nustatyti, ar yra sukčiavimas PVM, toks teismas turi patikrinti, ar mokesčių administratorius pakankamai teisiškai nustatė objektyvius įrodymus, leidžiančius daryti išvadą, kad apmokestinamasis asmuo sukčiavo arba žinojo ar turėjo žinoti, kad sandoris, kuriuo remiamasi siekiant pagrįsti teisę į atskaitą, yra susijęs su sukčiavimu PVM. Tokie objektyvūs įrodymai, be kita ko, galėjo būti surinkti per susijusias procedūras, kuriose apmokestinamasis asmuo nebuvo šalis.
51
Vadinasi, šis teismas, atsižvelgdamas į šios nutarties 39 ir 40 punktuose nurodytą suformuotą jurisprudenciją, gali nagrinėti įrodymus, surinktus susijusioje byloje, kurioje apmokestinamasis asmuo nedalyvavo, pavyzdžiui, šiuo atveju baudžiamojoje byloje, iškeltoje DX ir JC. Šiuo aspektu aplinkybė, kad dėl šios susijusios bylos šių fizinių asmenų atžvilgiu buvo priimta nutartis dėl bylos nutraukimo, neturi reikšmės ir negali pateisinti to, kad minėtas teismas netikrino, ar apmokestinamasis asmuo laikosi sąlygų, reikalingų norint pasinaudoti teise į atskaitą. Be to, tokia aplinkybė negali pateisinti to, kad apmokestinamojo asmens naudai būtų užbaigtas teismo procesas mokesčių srityje ir kad jam būtų suteikta teisė į atskaitą, teismui, į kurį kreiptasi, negalėjus patikrinti, ar laikomasi šių sąlygų.
52
Atsižvelgiant į tai, nagrinėjant įrodymus, gautus per susijusį baudžiamąjį procesą, po kurio buvo priimta nutartis nutraukti bylą ir kurio šalis apmokestinamasis asmuo nebuvo, turi būti paisoma Sąjungos teisėje, visų pirma Chartijoje, garantuojamų teisių.
53
Atsižvelgiant į suformuotą jurisprudenciją ir šios nutarties 41–52 punktuose primintus principus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi, be kita ko, įsitikinti, kad Rumunijos mokesčių administratorius atitinkamam apmokestinamajam asmeniui suteikė galimybę tinkamai ir veiksmingai pareikšti savo nuomonę per administracinę procedūrą prieš priimdamas sprendimą atsisakyti suteikti teisę į atskaitą.
54
Taigi į pateiktą klausimą reikia atsakyti: PVM direktyvos 168 straipsnis, siejamas su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėjantis ginčą dėl teisės į PVM atskaitą įgyvendinimo, turi patikrinti, ar atitinkamas apmokestinamasis asmuo laikėsi šioje direktyvoje įtvirtintų materialiųjų ir formaliųjų sąlygų, ir šiuo tikslu gali tirti įrodymus, surinktus per ankstesnį baudžiamąjį persekiojimą dėl atskirų nuo šio apmokestinamojo asmens asmenų, su sąlyga, kad atliekant tokį tyrimą paisoma Sąjungos teisės, visų pirma Chartijos, garantuojamų teisių, įskaitant procesinio lygiateisiškumo principą ir teisę į gynybą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
55
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 168 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėjantis ginčą dėl teisės į pridėtinės vertės mokesčio atskaitą įgyvendinimo, turi patikrinti, ar atitinkamas apmokestinamasis asmuo laikėsi šioje direktyvoje įtvirtintų materialiųjų ir formaliųjų sąlygų, ir šiuo tikslu gali tirti įrodymus, surinktus per ankstesnį baudžiamąjį persekiojimą dėl kitų asmenų nei šis apmokestinamasis asmuo, su sąlyga, kad atliekant tokį tyrimą paisoma Sąjungos teisės, visų pirma Chartijos, garantuojamų teisių, įskaitant procesinio lygiateisiškumo principą ir teisę į gynybą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.