62019CC0420
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 17. září 2020 (
1
)
Věc C‑420/19
Maksu- ja Tolliamet
proti
Heavyinstall OÜ
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Riigikohus (Nejvyšší soud, Estonsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Vzájemná pomoc při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření – Žádost o předběžná opatření – Soudní rozhodnutí dožadujícího členského státu pro účely přijetí předběžných opatření – Pravomoc soudu dožádaného členského státu posoudit splnění podmínek, které odůvodňují přijetí předběžných opatření, na základě vlastní vnitrostátní legislativy a podle vlastní správní praxe“
I. Úvod
1.
Je v rámci vzájemné pomoci mezi členskými státy při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření, která je stanovena ve směrnici 2010/24/EU (
2
), soud členského státu, který obdržel žádost o předběžná opatření, vázán názorem soudu dožadujícího členského státu pokud jde o nutnost a možnost přijetí takovýchto opatření, je-li dokument, v němž je vyjádřen výše uvedený názor, předán společně s touto žádostí?
2.
To je ve stručnosti otázka vznesená v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou Soudnímu dvoru podal Riigikohus (Nejvyšší soud, Estonsko).
3.
Tato předběžná otázka vyvstala v rámci sporu týkajícího se opravného prostředku podaného ze strany Maksu-ja Tolliamet (daňová a celní správa, Estonsko, dále jen „estonská daňová správa“) proti rozhodnutí Tallinna Ringkonnakohus (odvolací soud v Tallinu, Estonsko), kterým tento soud zamítl její žádost o povolení přijetí předběžných opatření proti společnosti Heavyinstall OÜ (dále jen „Heavyinstall“). Tato žádost následovala po žádosti o předběžná opatření předložené finskými orgány estonským orgánům v souladu s ustanoveními o vzájemné pomoci podle směrnice 2010/24.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
4.
Článek 14 směrnice 2010/24, nadepsaný „Spory“, stanoví následující:
„1.   Spory týkající se pohledávky, původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě a spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožadujícího členského státu spadají do pravomoci příslušných orgánů dožadujícího členského státu. Napadne-li zúčastněná osoba v průběhu vymáhání pohledávky pohledávku, původní doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě, dožádaný orgán tuto osobu informuje, že musí podat žalobu k příslušnému orgánu dožadujícího členského státu v souladu s jeho platnými právními předpisy.
2.   Spory týkající se opatření k vymáhání pohledávek přijatých v dožádaném členském státě nebo spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožádaného členského státu musí být předloženy příslušnému orgánu dožádaného členského státu v souladu s jeho právními předpisy.
[…]“
5.
Článek 16 směrnice 2010/24, nadepsaný „Žádost o předběžná opatření“, stanoví následující:
„1.   Dožádaný orgán, pokud to umožňuje vnitrostátní právo a v souladu s vnitrostátní správní praxí, přijme na žádost dožadujícího orgánu předběžná opatření potřebná k vymáhání pohledávky, pokud je pohledávka nebo doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě v době podání žádosti napaden nebo pokud se na pohledávku dosud nevztahuje doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě, jsou-li předběžná opatření v podobné situaci rovněž možná podle vnitrostátního práva a vnitrostátní správní praxe dožadujícího členského státu.
K žádosti o přijetí předběžných opatření v dožádaném členském státě se případně připojí dokument vypracovaný za účelem přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a vztahující se k pohledávce, která je předmětem žádosti o vzájemnou pomoc. Tento dokument nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v dožádaném členském státě.
[…]“
6.
Článek 17 směrnice 2010/24, nadepsaný „Pravidla, kterými se řídí žádost o předběžná opatření“, stanoví následující:
„Pro účely článku 16 se použijí obdobně čl. 10 odst. 2, čl. 13 odst. 1 a 2 a články 14 a 15“.
7.
Článek 18 směrnice 2010/24, nadepsaný „Omezení povinností dožádaného orgánu“, stanoví následující:
„1.   Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 10 až 16, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v dožádaném členském státě, pokud platné právní a správní předpisy tohoto členského státu povolují takovouto výjimku u vnitrostátních pohledávek.
2.   Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 5 a 7 až 16, jestliže se původní žádost o pomoc podle článku 5, 7, 8, 10 nebo 16 týká pohledávek starších pěti let, počítáno ode dne splatnosti pohledávky v dožadujícím členském státě do dne podání původní žádosti o pomoc.
[…]
3.   Členský stát není povinen poskytnout pomoc, pokud celková částka pohledávek, na něž se vztahuje tato směrnice, na kterou je pomoc požadována, je menší než 1500 EUR.
4.   Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc.“
B.
Estonské právo
8.
Článek 130 Maksukorralduse seadus (daňový řád, dále jen „estonský daňový řád“), nadepsaný „Exekuční úkony správce daně“, stanoví následující:
„1)   Pokud daňový subjekt nesplnil peněžitý závazek ve lhůtě stanovené správním aktem správce daně nebo rozhodnutím uvedeným v § 128 odst. 4 bodě 2 nebo 3, zahájí správce daně vymáhání dluhu prostřednictvím nuceného výkonu rozhodnutí. Správce daně má právo:
1.
bez souhlasu dotčené osoby podat návrh na zápis poznámky o zákazu nakládání do katastru nemovitostí nebo do jiného majetkového rejstříku;
2.
podat návrh na zřízení hypotečního zástavního práva k nemovitosti, plavidlu zapsanému v plavebním rejstříku nebo letadlu zapsanému v civilním leteckém rejstříku podle ustanovení zákona o vlastnictví týkajících se úpravy nuceného zřízení hypotečního zástavního práva;
3.
postihnout finanční práva podle ustanovení tohoto zákona a právních aktů upravujících řízení o výkonu rozhodnutí;
4.
zabavit jiné majetkové hodnoty, které nelze postihnout výkonem rozhodnutí podle bodu 3 tohoto odstavce, a podat návrh na zápis poznámky o zákazu nakládání s těmito právy do příslušného rejstříku;
5.
v souladu s ustanoveními zákona o evidenci cenných papírů nařídit zablokování cenných papírů nebo účtu cenných papírů […]“
9.
Článek 1361 estonského daňového řádu, nadepsaný „Předběžná opatření před vyměřením peněžité pohledávky nebo závazku“, stanoví následující:
„1)   Pokud při kontrole správného hrazení daní vznikne důvodné podezření, že se po vyměření peněžité pohledávky nebo závazku vyplývajících z daňového zákona může jejich vymožení v důsledku jednání dotčeného daňového subjektu ukázat jako značně ztížené nebo nemožné, může vedoucí správce daně nebo úředník, kterého k tomu zmocnil, podat k správnímu soudu návrh na povolení předběžného opatření stanoveného v § 130 odst. 1 tohoto zákona.
[…]“
III. Skutkové okolnosti, původní řízení a předběžná otázka
10.
Dne 13. března 2018 finská daňová správa předložila estonské daňové správě žádost o předběžná opatření proti společnosti Heavyinstall, a to na základě článku 16 směrnice 2010/24 (dále jen „žádost o pomoc“), za účelem zajištění splnění předpokládané daňové povinnosti této společnosti. K této žádosti bylo přiloženo rozhodnutí Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus (Soud prvního stupně pro provincii Keski-Pohjanmaa, Finsko) ze dne 8. února 2018, který na základě žádosti v tomto smyslu od finské daňové správy povolil zabavení majetku, který patří výše uvedené společnosti, jako zajištění pohledávky ve výši 320022 eur.
11.
Podle tohoto soudu, jelikož se stálá provozovna a středisko zájmu společnosti Heavyinstall nacházejí ve Finsku, je tato společnost povinna splnit své daňové povinnosti v tomto členském státě. Na jedné straně však společnost Heavyinstall, přestože má ve Finsku stálou provozovnu, tam nepřiznala ani nezaplatila žádné daně; na druhé straně její jediný akcionář učinil křivou výpověď jak ohledně hospodářské činnosti podniku, tak ohledně svého bydliště. Existuje tedy riziko, že společnost bude jednat obdobným způsobem také ve vztahu k daňovým povinnostem, které budou stanoveny na konci probíhajícího řízení, a zejména ukryje, odkloní nebo v každém případě převede nebo daruje svůj majetek třetím osobám nebo učiní jiné úkony, které mohou ohrozit vymáhání pohledávky finské daňové správy.
12.
V návaznosti na žádost o pomoc podala dne 29. března 2018 estonská daňová správa k Tallinna Halduskohus (správní soud v Tallinnu, Estonsko) žádost o povolení předběžných opatření a zejména návrh na povolení zápisu zákazů nakládání s vozidly společnosti Heavyinstall (dva návěsy v hodnotě přibližně 7500 eur každý a jedno nákladní vozidlo v hodnotě přibližně 9500 eur) v Estonsku, jakož i předběžné zabavení prostředků na bankovních účtech tohoto podniku ve všech estonských úvěrových institucích ve výši 297304 eur (dále jen „žádost o povolení předběžných opatření“).
13.
Usnesením ze dne 3. dubna 2018 uvedený soud zamítl žádost o povolení předběžných opatření.
14.
Na základě výše uvedeného usnesení podala estonská daňová správa odvolání k Tallinna Ringkonnakohus (odvolací soud v Tallinnu, Estonsko), který odvolání daňové správy zamítl, neboť nepovažoval za prokázanou skutečnost, že splnění daňových povinností společnosti Heavyinstall by mohlo být obtížnější nebo nemožné z důvodu jednání této společnosti, a tedy že by byla splněna podmínka uvedená v čl. 1361 odst. 1 estonského daňového řádu.
15.
Estonská daňová správa podala proti usnesení odvolacího soudu opravný prostředek k Riigikohus (Nejvyšší soud, Estonsko, dále jen „předkládající soud“), přičemž se domáhala zrušení tohoto usnesení a vydání nového usnesení, kterým bude její žádosti o přijetí předběžných opatření vůči společnosti Heavyinstall vyhověno. V rámci tohoto opravného prostředku se předkládající soud táže na výklad směrnice 2010/24, zejména jejího článku 16 týkajícího se žádosti o předběžná opatření.
16.
Podle předkládajícího soudu je pro účely vyřešení sporu v původním řízení rozhodující objasnit, zda soud členského státu při rozhodování o žádosti o předběžných opatřeních podané daňovou správou jiného členského státu na základě článku 16 směrnice 2010/24 může sám posoudit důkazy předložené na podporu této žádosti a na základě vlastního přesvědčení stanovit, zda jsou splněny podmínky pro přijetí předběžných opatření, nebo zda je tento soud povinen vycházet z posouzení soudu dožadujícího členského státu.
17.
Předkládající soud se tedy rozhodl přerušit řízení a usnesením došlým dne 29. května 2019 předložit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být článek 16 směrnice Rady 2010/24 ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření vykládán v tom smyslu, že soud členského státu, který obdržel žádost o předběžná opatření, je při rozhodování o této žádosti na základě vnitrostátního práva (což dožádanému soudu umožňuje čl. 16 odst. 1) ohledně nutnosti a možnosti přijetí předběžného opatření vázán názorem soudu, ve kterém je usazen žadatel, pokud byl tomuto soudu předložen dokument, který tento názor obsahuje (čl. 16 [odst. 1] druhý pododstavec poslední věta, podle něhož tento dokument v dožádaném členském státě nepodléhá ani uznání, ani doplnění nebo nahrazení)?“
IV. Právní analýza
18.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda článek 16 směrnice 2010/24 musí být vykládán v tom smyslu, že soud členského státu, který obdržel žádost o předběžná opatření, je při rozhodování o této žádosti na základě vnitrostátního práva vázán názorem soudu dožadujícího členského státu ohledně nutnosti a možnosti přijetí předběžného opatření, pokud byl témuž soudu předložen dokument, který tento názor obsahuje.
19.
Tato předběžná otázka vyžaduje určení rozsahu pravomocí soudu dožádaného členského státu, u něhož byla podána žádost o přijetí předběžných opatření v rámci systému vzájemné pomoci mezi členskými státy vytvořeného směrnicí 2010/24, zejména s ohledem na dva odlišné prvky: nutnost přijmout požadovaná předběžná opatření a možnost jejich přijetí.
20.
Úvodem podotýkám, že z čl. 16 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2010/24 vyplývá, že k žádosti o pomoc týkající se přijetí předběžných opatření může být připojen dokument vypracovaný za účelem přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a vztahující se k pohledávce, která je předmětem žádosti o vzájemnou pomoc (
3
). Tímto dokumentem může být správní rozhodnutí nebo soudního rozhodnutí vydaného soudem dožadujícího členského státu (
4
).
21.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ve věci v původním řízení probíhajícím před předkládajícím soudem bylo k žádosti o pomoc týkající se přijetí předběžných opatření, která byla zaslána finskými orgány estonským orgánům, přiloženo soudní rozhodnutí, které obsahovalo analýzu splnění podmínek pro přijetí předběžných opatření vůči společnosti Heavyinstall dle finského práva. Jak soud prvního stupně, tak odvolací soud přehodnotily splnění těchto podmínek na základě kritérií specifických pro estonské právo.
22.
V takovémto kontextu tedy předkládající soud žádá Soudní dvůr o výklad článku 16 směrnice 2010/24 za účelem ověření, zda a do jaké míry, v rámci systému vzájemné pomoci mezi členskými státy vytvořeného výše uvedenou směrnicí, toto ustanovení umožňuje soudu dožádaného členského státu posoudit připojený dokument, který představuje soudní rozhodnutí vydané soudem dožadujícího členského státu, a na základě vlastního přesvědčení posoudit, zda jsou splněny podmínky týkající se nutnosti a možnosti přijetí předběžných opatření, jak požaduje dožadující orgán.
23.
V předkládacím rozhodnutí tento soud uvádí, že se kloní k výkladu článku 16 směrnice 2010/24 v tom smyslu, že rozhodnutí soudu dožadujícího členského státu připojené k žádosti o pomoc představuje, ve vztahu k řízení o schválení předběžných opatření před soudem dožádaného členského státu, pouze důkaz, který musí soud dožádaného členského státu posoudit za účelem ověření splnění podmínek pro přijetí předběžných opatření na základě práva tohoto členského státu.
24.
Účastníci řízení, kteří předložili vyjádření k Soudnímu dvoru, se neshodují v tom, jak by mělo být předmětné ustanovení vykládáno. Švédská vláda souhlasí s názorem předkládajícího soudu a rovněž se domnívá, že rozsudek soudu dožadujícího členského státu, který schvaluje přijetí předběžných opatření, představuje pouze důkaz před soudem dožádaného členského státu. Naopak estonská a maďarská vláda se domnívají, že soud dožádaného členského státu je vázán názorem soudu dožadujícího členského státu ohledně nutnosti a možnosti přijetí předběžných opatření, pokud je tomuto soudu předložen dokument obsahující tento názor.
25.
Evropská komise uvádí, že přísluší dožadujícímu orgánu, s výjimkou výjimečných případů, aby ověřil nutnost předběžných opatření. Naopak pokud jde o možnost nařízení těchto opatření, dokument připojený k žádosti o pomoc poskytuje pouze informaci o možnosti jejich přijetí v dožadujícím členském státě.
26.
Za účelem zodpovězení předběžné otázky položené předkládajícím soudem je tedy třeba vyložit článek 16 směrnice 2010/24.
27.
V tomto ohledu podle ustálené judikatury Soudního dvora jak z požadavků jednotného použití unijního práva, tak ze zásady rovnosti vyplývá, že znění ustanovení unijního práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii, přičemž tento výklad je třeba nalézt nejen s přihlédnutím k jeho znění, ale i ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou (
5
).
28.
Pokud jde zaprvé o znění článku 16 směrnice 2010/24, toto ustanovení ve svém odstavci 1 prvním pododstavci stanoví, že na žádost dožadujícího orgánu orgán dožádaného členského státu přistoupí k přijetí předběžných opatření za účelem vymáhání pohledávky ve dvou situacích: jednak pokud jsou pohledávka nebo titul umožňující výkon v dožadujícím členském státě zpochybněny v okamžiku podání žádosti; jednak v případě, že pohledávka ještě není předmětem titulu, který umožňuje vymáhání v dožadujícím členském státě.
29.
Přijetí předběžných opatření dožádaným orgánem poté podléhá dvěma podmínkám, z nichž jedna se týká dožádaného členského státu a druhá se týká dožadujícího členského státu.
30.
Předběžná opatření mohou být na jedné straně přijata, „pokud to umožňuje vnitrostátní právo a v souladu s vnitrostátní správní praxí“, a na druhé straně „jsou-li předběžná opatření v podobné situaci rovněž možná podle vnitrostátního práva a vnitrostátní správní praxe dožadujícího členského státu“.
31.
Z odstavce 1 druhého pododstavce předmětného článku dále vyplývá, že k žádosti o přijetí předběžných opatření v dožádaném členském státě musí být připojen, existuje-li, dokument vypracovaný za účelem přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě, který se vztahuje k pohledávce, která je předmětem žádosti o vzájemnou pomoc (
6
).
32.
Poslední věta druhého pododstavce kromě toho stanoví, že tento dokument nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v dožádaném členském státě.
33.
Konečně, podle čl. 16 odst. 2 předmětné směrnice mohou být k žádosti o předběžná opatření připojeny další dokumenty, které byly vydány v dožadujícím členském státě, které se liší od dokumentu uvedeného v druhém pododstavci odstavce 1.
34.
Z analýzy znění článku 16 směrnice 2010/24 vyplývá, že ačkoli toto ustanovení výslovně neupřesňuje rozsah pravomocí soudu dožádaného členského státu v případě podání žádosti o předběžná opatření v rámci systému vzájemné pomoci, tak v tomto ohledu toto ustanovení poskytuje určitá vodítka.
35.
Na jedné straně, pokud jde o analýzu, která musí být provedena v případě žádosti tohoto typu soudem dožádaného členského státu na základě jeho vnitrostátního práva, toto ustanovení stanoví, že se omezuje na ověření toho, že přijetí požadovaných předběžných opatření je „umožněno“ vnitrostátním právem a v souladu s jeho správní praxí. Z toho vyplývá, že analýza, kterou musí tento soud provést na základě svého vlastního práva, se zdá být omezena na možnost přijmout ve svém právním řádu taková předběžná opatření, jako jsou opatření požadovaná v žádosti o vzájemnou pomoc (
7
).
36.
Na druhé straně z tohoto ustanovení vyplývá, že dokument dožadujícího orgánu, který je (případně) připojen k žádosti a který umožňuje přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě, nevyžaduje v dožádaném členském státě žádné uznání a nemůže zde být doplněn nebo nahrazen. Z toho vyplývá, že analýza obsažená v jakémkoli průvodním dokumentu, která se obecně týká splnění podmínek pro přijetí předběžných opatření ve světle vnitrostátního práva dožadujícího členského státu, nesmí a nemůže být doplněna ani nahrazena v dožádaném členském státě, což patrně naznačuje, jak tvrdí estonská a maďarská vláda, že zde obsažené úvahy, pokud jde o nutnost přijetí požadovaných předběžných opatření a možnost přijetí takových opatření v dožadujícím členském státě, zavazují soud dožádaného členského státu (
8
).
37.
Výklad článku 16 směrnice 2010/24, který vyplývá z doslovné analýzy tohoto ustanovení, je navíc podpořen jak systematickou analýzou, tak analýzou cílů této směrnice.
38.
Pokud jde zadruhé o analýzu kontextu, do kterého spadá článek 16 směrnice 2010/24, je třeba uvést, že toto ustanovení je obsaženo v kapitole IV této směrnice, která upravuje „opatření k vymáhání pohledávek nebo předběžná opatření“.
39.
V rámci této kapitoly IV články 10 až 15 upravují různé aspekty žádostí o vymáhání pohledávek podaných podle směrnice 2010/24, články 16 a 17 se týkají žádostí o vzájemnou pomoc v oblasti předběžných opatření a články 18 až 20 se týkají otázek společných oběma typům žádostí. Podle článku 17 výše uvedené směrnice se některá ustanovení týkající se žádostí o vymáhání pohledávek, a to zejména článek 14 nadepsaný „Spory“, použijí obdobně pro účely článku 16 uvedené směrnice.
40.
Pokud jde konkrétně o uvedený článek 14 směrnice 2010/24, Soudní dvůr měl již příležitost objasnit rozsah a smysl rozdělení pravomocí mezi soudy dožadujícího a dožádaného členského státu.
41.
Z této judikatury totiž vyplývá, že článek 14 směrnice 2010/24 rozděluje mezi orgány dožadujícího členského státu a dožádaného členského státu pravomoci rozhodovat spory o pohledávce, o původním dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě, o jednotném dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě nebo spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožadujícího členského státu, jakož i opatření k vymáhání pohledávky přijatých v dožádaném členském státě nebo spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem tohoto členského státu (
9
).
42.
Soudní dvůr vysvětlil, že toto rozdělení pravomocí je logickým následkem skutečnosti, že pohledávka a doklady k její vymahatelnosti se zakládají na právu platném v dožadujícím členském státě, kdežto opatření k vymáhání pohledávky jsou přijímána v dožádaném členském státě podle jeho právních předpisů (
10
).
43.
Smysl nastíněný v judikatuře týkající se článku 14 směrnice 2010/24 v oblasti vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek, který je obdobně použitelný v rámci žádosti o vzájemnou pomoc týkající se přijetí předběžných opatření podané podle článku 16 této směrnice, se zdá být obdobně použitelný na určení rozdělení pravomocí mezi soudy dožadujícího členského státu a soudy dožádaného členského státu, pokud je k žádosti o vzájemnou pomoc ohledně přijetí předběžných opatření připojeno, jako tomu bylo ve věci projednávané u předkládajícího soudu, soudní rozhodnutí soudu dožadujícího členského státu, které stanoví splnění podmínek, podle svého vnitrostátního práva, pro přijetí předběžných opatření.
44.
Použitím tohoto smyslu se vyvozuje rozdělení pravomocí mezi soud dožadujícího členského státu a soud členského státu, podle kterého má první soud pravomoc rozhodovat o sporech týkajících se pohledávky a podmínek, které umožňují přijmout předběžná opatření stanovená na základě zákonů platných v dožadujícím členském státě, zatímco druhý soud má pravomoc rozhodovat o řízeních o přijetí předběžných opatřeních v dožádaném členském státě v souladu se zákonnými ustanoveními a správní praxí tohoto státu.
45.
Z těchto úvah vyplývá, že kontextuální analýza ustanovení uvedeného v článku 16 směrnice 2010/24 vede k závěru, že soud dožádaného členského státu, jako je estonský soud v původním řízení, je příslušný k projednání souladu řízení o přijetí předběžných opatření na území tohoto členského státu s právními předpisy a správní praxí tohoto členského státu, ale nikoli splnění hmotněprávních podmínek pro přijetí předběžných opatření, pokud v tomto ohledu existuje soudní rozhodnutí vydané soudem dožadujícího členského státu.
46.
Z judikatury navíc vyplývá, že směrnice 2010/24, která je založena na zásadě vzájemné důvěry mezi členskými státy, nepřiznává příslušným orgánům dožádaného členského státu pravomoc kontrolovat dokumenty dožadujícího členského státu (
11
). Příslušné orgány dožadujícího nebo dožádaného členského státu jsou nejlépe schopny poskytnout výklad vlastního vnitrostátního práva a na jeho základě posoudit legalitu aktu (
12
).
47.
Kromě toho pouze ve výjimečných případech, které je třeba vykládat restriktivně (
13
), uvedená směrnice 2010/24 umožňuje orgánům dožádaného členského státu vzájemnou pomoc odmítnout.
48.
Článek 18 směrnice 2010/24, nadepsaný „Omezení povinností dožádaného orgánu“, tedy stanoví tři konkrétní případy, kdy dožádaný členský stát může vzájemnou pomoc odmítnout – jak pro žádosti o vymáhání pohledávek, tak pro přijetí předběžných opatření – tedy zaprvé, pokud by vymáhání pohledávky nebo přijetí předběžných opatření v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v dožádaném členském státě; zadruhé, pokud uplynulo více jak pět let od přijetí aktu, který umožňuje vymáhání pohledávky nebo přijetí předběžných opatření; a zatřetí, pokud je částka pohledávky, která má být vymáhána, nebo pro kterou jsou požadována předběžná opatření, nižší než 1500 eur.
49.
Soudní dvůr rovněž uvedl, že žádost o vzájemnou pomoc může být výjimečně odmítnuta také tehdy, ukáže-li se, že by mohl být narušen veřejný pořádek členského státu dožádaného orgánu (
14
).
50.
Zatřetí se domnívám, že analýza cílů směrnice 2010/24 potvrzuje výše uvedené úvahy.
51.
Především, jak již bylo uvedeno, směrnice 2010/24 je založena na zásadě vzájemné důvěry. Provádění režimu vzájemné pomoci zavedeného touto směrnicí závisí na existenci takové důvěry mezi dotčenými vnitrostátními orgány (
15
).
52.
Jak ostatně vyplývá z bodu 4 odůvodnění této směrnice, její přijetí sledovalo jednak cíl rozšířit rozsah vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek týkajících se daní a poplatků, a jednak, za účelem zvládnutí nárůstu žádostí o pomoc, zvýšit účinnost a efektivitu této pomoci. Požadavek hladkého fungování systému poskytování vzájemné pomoci stanoveného ve směrnici 2010/24 je rovněž zmíněn v bodě 6 odůvodnění této směrnice.
53.
Se zvláštním odkazem na předběžná opatření bod 10 odůvodnění dále zdůrazňuje, že vzhledem k rostoucí mobilitě v rámci vnitřního trhu a omezením uloženým Smlouvou či jinými právními předpisy ohledně záruk, které lze požadovat od daňových poplatníků neusazených na území daného členského státu, je nutno rozšířit možnosti pro žádosti o vymáhání pohledávek nebo o předběžná opatření v jiném členském státě.
54.
Opětovný přezkum splnění podmínek pro přijetí předběžných opatření ze strany soudu dožádaného členského státu ohledně okolností věci, pokud již byly ověřeny soudem dožadujícího členského státu a příslušné rozhodnutí je připojeno k žádosti, by byl v rozporu s výše uvedenými cíli a zejména se zásadou vzájemné důvěry, na níž je směrnice 2010/24 založena. Opětovný přezkum by mohl znemožnit nebo nadměrně ztížit vyřízení žádosti o pomoc, což by bylo rovněž v rozporu s hladkým fungováním a efektivitou a účinností systému poskytování vzájemné pomoci stanoveného v této směrnici.
55.
Tento opětovný přezkum by byl rovněž v rozporu jak se zvláštními požadavky rychlosti, které charakterizují řízení o přijetí předběžných opatření, tak s požadavkem vyhnout se, v rámci téhož řízení o pomoci, protichůdným posouzením soudů obou členských států ohledně totožných skutečností.
56.
Cíle směrnice 2010/24 tedy brání takovému výkladu článku 16 této směrnice, podle něhož soud dožádaného členského státu může, nad rámec výjimečných okolností uvedených v bodech 47 až 49 výše, odmítnout žádost o předběžná opatření na základě opětovného přezkumu podmínek odůvodňujících jejich přijetí, pokud byly tyto podmínky již ověřeny soudem, jako je tomu ve věci v původním řízení, a příslušné rozhodnutí je připojeno k žádosti o předběžná opatření.
57.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že článek 16 směrnice 2010/24 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě podání žádosti o vzájemnou pomoc týkající se přijetí předběžných opatření, ke které je připojen dokument podle odstavce 1 druhého pododstavce tohoto ustanovení, jímž je rozhodnutí soudu dožadujícího členského státu, je soud dožádaného členského státu vázán názorem tohoto soudu, pokud jde o nutnost, tedy splnění podmínek, přijetí předběžných opatření, jejichž přijetí je požadováno, jakož i možnost přijmout předběžná opatření v dožadujícím členském státě.
V. Závěry
58.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázku položenou Riigikohus (Nejvyšší soud, Estonsko) následovně:
„Článek 16 směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření musí být vykládán v tom smyslu, že v případě podání žádosti o vzájemnou pomoc týkající se přijetí předběžných opatření, ke které je připojen dokument podle odstavce 1 druhého pododstavce tohoto ustanovení, jímž je rozhodnutí soudu dožadujícího členského státu, je soud dožádaného členského státu vázán názorem tohoto soudu, pokud jde o nutnost, tedy splnění podmínek, přijetí předběžných opatření, jejichž přijetí je požadováno, jakož i možnost přijmout předběžná opatření v dožadujícím členském státě.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – Směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření (Úř. věst 2010, L 84, s. 1).
(
3
) – Naproti tomu k takové žádosti nemůže být přiložen jednotný doklad uvedený v článku 12 směrnice 2010/24, neboť na základě výkladu tohoto ustanovení ve spojení s článkem 11 této směrnice je tento doklad v zásadě vyhrazen žádostem o vymáhání pohledávky. Naopak jednotný doklad může být základem pro žádost o předběžná opatření podanou na základě čl. 14 odst. 4 druhého pododstavce směrnice, tedy pokud spor uvedený v odstavci 1 tohoto článku (viz níže bod 41) vyvstane po podání žádosti o vymáhání pohledávky a za účelem zajištění vymáhání pohledávky. Tato poslední situace se jasně odlišuje od situací stanovených v článku 16 (viz níže bod 28).
(
4
) – To vyplývá ze vzoru Prohlášení uvádějícího důvody a okolnosti žádosti o předběžná opatření podle přílohy III prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1189/2011 ze dne 18. listopadu 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením směrnice Rady 2010/24/EU o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření (Úř. věst. 2011, L 302, s. 16). Tento vzor totiž stanoví, že žádost o předběžná opatření založená na článku 16 směrnice 2010/24 se může zakládat na správním rozhodnutí, které povoluje přijetí předběžných opatření v dožadujícím státě, nebo na soudním potvrzení skutečnosti, že předběžná opatření jsou odůvodněna, a rovněž stanoví, že příslušné rozhodnutí je připojeno k Prohlášení (viz oddíly 2.2 a 2.3 výše uvedeného vzoru).
(
5
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 19. prosince 2019, GRDF (C‑236/18, EU:C:2019:1120, bod 30 a citovaná judikatura). Viz také rozsudek ze dne 23. ledna 2020, Energiavirasto (C‑578/18, EU:C:2020:3519, bod 24 a citovaná judikatura).
(
6
) – V tomto ohledu uvádím, že anglické a německé znění dotčeného ustanovení je ještě explicitnější než italské a francouzské znění ve stanovení toho, že existuje povinnost připojit tento dokument, pokud existuje. Existence takovéto povinnosti je navíc již v těchto zněních vyvozena z použití přítomného času „se připojí“.
(
7
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
8
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
9
) – Rozsudek ze dne 14. března 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 33).
(
10
) – Rozsudek ze dne 14. března 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 34 a zde citovaná judikatura).
(
11
) – V tomto smyslu, pokud jde o článek 14 směrnice 2010/24, viz rozsudek ze dne 26. dubna 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, body 41 a 44).
(
12
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. března 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 36).
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 26. dubna 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, bod 47).
(
14
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, bod 47).
(
15
) – Viz rozsudek ze dne 26. dubna 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, bod 41).