ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
29. listopadu 2007
Věc C-10/06 P
Rafael de Bustamente Tello
v.
Rada Evropské unie
„Kasační opravný prostředek – Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínka stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII služebního řádu – Pojem ‚práce konaná pro některý jiný stát‘ “
Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 25. října 2005, De Bustamente
Tello v. Rada (T‑368/03, Sb. VS s. I‑A‑321 a II‑1439) směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
Rozhodnutí: Zamítnutí kasačního opravného prostředku.
Shrnutí
1.        Kasační opravný prostředek – Důvody kasačního opravného prostředku – Pouhé zopakování žalobních důvodů a argumentů předložených
před Soudem – Neoznačení dovolávaného nesprávného právního posouzení – Nepřípustnost – Zpochybnění výkladu nebo použití práva
Společenství Soudem – Přípustnost
(Článek 225 ES)
2.        Úředníci – Odměna – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky přiznání
[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]
1.        Kasační opravný prostředek je nepřípustný, jestliže se omezuje, aniž by obsahoval argumentaci směřující specificky k označení
nesprávného právního posouzení, jímž má být postiženo napadené rozhodnutí, na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů
a argumentů, které již byly uplatněny před Soudem. Naproti tomu, jestliže navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití práva
Společenství Soudem, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v řízení o kasačním opravném prostředku znovu projednány.
Jestliže by totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj kasační opravný prostředek na žalobních důvodech a argumentech
již použitých před Soudem, uvedené řízení by bylo částečně zbaveno svého smyslu.
2.        I když se rozdělení pravomocí na vnitrostátní rovině liší v závislosti na institucionálním uspořádání každého státu, stát
musí být podle mezinárodního práva veřejného považován za subjekt unitární povahy. S ohledem na toto pojetí se vyžaduje, aby
byl stát v ostatních státech a mezinárodních organizacích zastupován systémem jednotného diplomatického zastoupení, který
odráží jednotu dotyčného státu na mezinárodní úrovni.
Aby mohl být dotyčný úředník považován za pracujícího pro „některý jiný stát“, není přitom nezbytné, aby byl zaměstnán ústřední
správou tohoto jiného státu; rozhodným prvkem naproti tomu je to, že je funkčně začleněn do stálého zastoupení tohoto státu.
V tomto ohledu jak zaměstnanci, kteří pracují pro stát prostřednictvím jeho ústřední správy, tak ti, kteří pracují pro samosprávná
společenství prostřednictvím správy tohoto společenství, musí být považováni za pracující v zahraničí ve smyslu čl. 4 odst. 1
přílohy VII služebního řádu, avšak za podmínky, že jsou formálně začleněni do stálého zastoupení uvedeného státu.
Pro účely výkladu výrazu „práce konaná pro některý jiný stát“ uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhé odrážce přílohy VII
služebního řádu musí být tedy za jedinou rozhodnou skutečnost považována ta, že práce je konána v rámci stálého zastoupení
státu. V důsledku toho práci konanou pro vlády nižších politických jednotek států nelze považovat za práci konanou pro stát,
pokud dotyčná osoba nebyla formálně začleněna do stálého zastoupení státu.