PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2004. gada 12. maijā
Lieta T‑191/01
André Hecq
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punkts – Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksa – Smaga slimība – Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus
Pilns teksts franču valodā II - 0000
Priekšmets:         Prasība nolūkā atcelt divus Likvidatora biroja lēmumus, kas pieņemti, attiecīgi, 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī
un ar kuriem atteikts 100 % apmērā atmaksāt izdevumus par noteiktiem prasītāja dzīvesbiedrei sniegtiem pakalpojumiem
Nolēmums:         Atcelt Likvidatora biroja, attiecīgi, 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtos lēmumus tiktāl, ciktāl ar
tiem atteikts 100 % apmērā atmaksāt izdevumus par noteiktiem prasītāja dzīvesbiedrei sniegtiem pakalpojumiem. Komisija atlīdzina
tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
1.     Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Smaga slimība –
Atmaksa 100 % apmērā – Nosacījumi – Tieša saikne starp izdevumiem par medicīniskiem pakalpojumiem un attiecīgo slimību
(Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punkts; tiesiskā regulējuma par slimības risku segšanu I pielikuma IV punkts)
2.     Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Smaga slimība –
Izdevumu par medicīnisku izmeklēšanu atmaksa 100 % apmērā neatkarīgi no tās rezultātiem
(Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punkts)
3.     Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Smaga slimība –
Tādu medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksa 100 % apmērā, kas radušies, nosakot iemeslus slimībām, kuras varētu būt saistītas
ar smagu slimību
(Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punkts)
4.     Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Atmaksa – Atteikums
– Tiesas kontrole – Ierobežojums – Regulāri sniegto medicīnisko atzinumu pārvērtēšana
(Civildienesta noteikumu 72. pants)
5.     Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Smaga slimība –
Atmaksa 100 % apmērā – Saiknes starp medicīnisko pakalpojumu izdevumiem un attiecīgo slimību esamības prasība – Ierēdnim uzliktais
pierādīšanas pienākums – Ierobežojums
(Civildienesta noteikumu 72. pants)
1.     Atbilstoši Noteikumiem par Kopienas ierēdņu slimības risku segšanu, kā tas izriet no Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punkta
un Noteikumu I pielikuma IV punkta, smagas slimības gadījumā medicīnisko pakalpojumu izdevumu likme ir 100 %.
Ievērojot Civildienesta noteikumos iekļautās tiesību normas un Civildienesta noteikumu mērķus, Civildienesta noteikumu 72. panta
1. punkts atstāj šo noteikumu pieņēmēju ziņā precizēt to, kādi riski tiek segti.
No tā izriet, ka Civildienesta noteikumu interpretācija, saskaņā ar kuru medicīnisko pakalpojumu izdevumi, kas tieši saistīti
ar attiecīgo slimību, ir atmaksājami 100 % apmērā, atbilst gan likumdevēja nodomam, proti, nodrošināt tikai tādu izdevumu
pilnīgu atmaksu, kas saistīti ar smagas slimības ārstēšanu, kā arī tam, ka minētās tiesību normas ir atkāpes saturošas sakarā
ar principu, ka atmaksa tiek veikta 80 % vai 85 % apmērā.
(skat. 44.–47. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1988. gada 8. marts, 339/85 Brunotti/Komisija, Recueil, 1379. lpp., 10. punkts; Pirmās instances tiesa, 1993. gada 26. oktobris, T‑6/92 un T‑52/92 Reinarz/Komisija, Recueil, II‑1047. lpp., 73. punkts.
2.     Pat ja atbilstoši Civildienesta noteikumu 72. pantam izdevumi par smagu slimību medicīnisku izmeklēšanu tiek atmaksāta 100 %
apmērā, pilnīga atmaksa attiecas uz medicīniskajām pārbaudēm, kuras var atklāt smagas slimības neesamību, ja šādu pārbaužu
mērķis ir noskaidrot šādas slimības esamību. Šīs tiesību normas mērķis ir tādējādi veicināt smagu slimību atklāšanu, lai agrīnā
stadijā nodrošinātu efektīvu ārstēšanu un novērstu, no vienas puses, smagu slimību progresēšanu pacienta interesēs un, no
otras puses, lielākas ārstēšanās izmaksas attiecībā uz kopējo veselības apdrošināšanas režīmu Eiropas Kopienu institūcijās.
Šāds risinājums vēl jo vairāk ir piemērojams gadījumā, kad pacients jau ir saslimis ar smagu slimību, ko atzinušas Kopienas
iestādes. Šādā gadījumā a fortiori jāatzīst, ka ārstiem ir pienākums noteikt visas pārbaudes, kas nepieciešamas, lai noskaidrotu, vai pacienta konstatētās slimības
ir šīs slimības atkārtošanās.
(skat. 54. un 55. punktu)
3.     Civildienesta noteikumu 72. panta 1. punktā paredzētā atmaksa 100 % apmērā attiecas ne tikai uz medicīnisko pakalpojumu izdevumiem,
kas radušies saistībā ar smagas slimības ārstēšanu, bet plašāk – uz visiem medicīnisko pakalpojumu izdevumiem, kas tieši saistīti
ar šādu slimību. Tāpat tā attiecas uz tādu medicīnisko pakalpojumu izdevumiem, kuru mērķis ir noteikt iemeslus slimībām, kuras
var būt tieši saistītas ar šādu slimību.
No tā izriet, ka tādu izdevumu atmaksas 100 % apmērā neveikšana, kuru mērķis ir noteikt iemeslus slimībām, kuras var būt tieši
saistītas ar šādu slimību, pamatojoties uz to, ka šo pārbaužu rezultāti neļauj pietiekami precīzi noskaidrot šādu saikni,
pat tad, kad hipotētiski – laikā, kad tiek veiktas šīs pārbaudes – ārsti neņem vērā slimību iemeslus, ir pretrunā ar efektīvas
preventīvās medicīnas prasību un tādējādi ar veselības aizsardzības tiesisko regulējumu atbilstoši Civildienesta noteikumu
72. panta 1. punkta mērķim.
(skat. 56., 57. un 106. punktu)
Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2002. gada 30. septembris, T‑25/01 Viana França/Komisija, Recueil, I‑A‑185. lpp. un II‑951. lpp., 58. un 59. punkts.
4.     Civildienesta noteikumos paredzētās tiesību aizsardzības iespējas principā nevar izmantot, lai apšaubītu medicīniskos atzinumus,
kuri uzskatāmi par galīgiem, ja tie ir sniegti tiesiskā kārtā. Tomēr tas nenozīmē, ka Pirmās instances tiesa, nepārskatot
medicīniskos atzinumus, nevar izvērtēt to, vai konkrētā gadījumā medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksa atbilst pareizam
faktisko apstākļu vērtējumam un pareizai atbilstošo tiesību normu piemērošanai.
(skat. 62. un 63. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1988. gada 19. janvāris, 2/87 Biedermann/Revīzijas palāta, Recueil, 143. lpp., 8. punkts; Pirmās instances tiesa, 1993. gada 16. marts, T‑33/89 un T‑74/89 Blackman/Parlaments, Recueil, II‑249. lpp., 44. punkts; Pirmās instances tiesa, 2002. gada 7. novembris, T‑199/01 G/Komisija, Recueil FP, I‑A‑207. lpp. un II‑1085. lpp., 59. punkts.
5.     Lai atbilstoši tiesībām pierādītu saiknes pastāvēšanu starp medicīniskajām pārbaudēm un smagu slimību, ierēdnim netiek prasīts,
lai viņš skaidri pierāda šādu saikni, jo šādu pierādījumu lielākoties var nebūt iespējams iesniegt no medicīnas zinātnes viedokļa,
bet tiek prasīts tikai tas, lai viņš pierāda, ka pastāv pietiekama iespēja šādas saiknes esamībai, balstoties uz visām precīzām
un saskaņotām norādēm.
(skat. 81. punktu)