62021CJ0158_RES
Lieta C‑158/21
Kriminālprocess
pret
Lluís Puig Gordi u.c.
(Tribunal Supremo lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2023. gada 31. janvāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – Nodošanas procedūras starp dalībvalstīm – Izpildes nosacījumi – Izsniegšanas tiesu iestādes kompetence – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa – Tiesības uz piekļuvi tiesību aktos noteiktai tiesai – Iespēja izsniegt jaunu Eiropas apcietināšanas orderi attiecībā uz to pašu personu
Prejudiciālie jautājumi – Paātrināta prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Nosacījumi – Apstākļi, kas pamato ātru izskatīšanu – Neesamība – Iesniedzējtiesā notiekošās tiesvedības apturēšana, gaidot Tiesas atbildi – Personas, uz kurām attiecas kriminālprocess pamatlietā un kuras šobrīd neatrodas apcietinājumā
(Tiesas statūtu 23.a pants un Tiesas Reglamenta 105. panta 1. punkts)
(skat. 26.–30. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Prejudiciālie jautājumi – Pieņemamība – Jautājumi par Eiropas apcietināšanas ordera izpildes tiesu iestādes pienākumiem, ko uzdod šo orderi izsniegusī tiesu iestāde – Pieņemami jautājumi
(LESD 267. pants un Padomes Pamatlēmums 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299)
(skat. 53. un 54. punktu)
Prejudiciālie jautājumi – Pieņemamība – Nosacījumi – Jautājumi, kas saistīti ar tiesvedības faktiskajiem apstākļiem vai priekšmetu – Jautājumi par tādu Savienības tiesību normu interpretāciju, kurām nav tiešas iedarbības – Ietekmes neesamība
(LESD 267. pants)
(skat. 59. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Tiesības atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildi – Atteikums, pamatojoties uz pamatu, kas izriet tikai no izpildes dalībvalsts tiesībām – Nepieļaujamība – Valsts tiesību norma, kurā paredzēts atteikt izpildi gadījumā, ja tiktu pārkāptas Savienības tiesībās nostiprinātas pamattiesības – Izpildes tiesu iestādes tiesības piemērot šādu normu – Nosacījums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. un 47. pants; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 1., 3., 4. un 4.a pants, 6. panta 1. punkts un 8. pants)
(skat. 69.–76. un 79. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Tiesības atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildi – Izpildes atteikums, pamatojoties uz izpildes tiesu iestādes veiktu pārbaudi par izsniegšanas tiesu iestādes kompetenci izsniegt šādu orderi – Nepieļaujamība
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 6. apsvērums, kā arī 1. panta 1. un 2. punkts un 6. panta 1. punkts)
(skat. 84.–89. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Pienākums ievērot pamattiesības un tiesību pamatprincipus – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai, tiesību aktos noteiktai tiesai – Izpildes atteikums, pamatojoties uz risku, ka nodotā persona tiks tiesāta tiesā, kuras kompetencē nav to darīt – Nepieļaujamība – Izņēmums – Nosacījumi – Sistēmiskas vai vispārējas nepilnības izsniegšanas dalībvalsts tiesu sistēmā vai nepilnības, kas ietekmē tādas objektīvi identificējamas personu grupas tiesisko aizsardzību, pie kuras pieder attiecīgā persona – Tiesas, kurai būs jāizskata lieta par šo personu, acīmredzama kompetences neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 1. panta 3. punkts)
(skat. 97., 98., 101.–103., 105.–111., 114., 115., 119. un 120. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Pienākums ievērot pamattiesības un tiesību pamatprincipus – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai, tiesību aktos noteiktai tiesai – Izpildes atteikums, pamatojoties uz risku, ka nodotā persona tiks tiesāta tiesā, kuras kompetencē nav to darīt – Atteikums, pamatojoties uz tāda Darba grupas patvaļīgas aizturēšanas jautājumos ziņojuma esamību, kurš tieši neattiecas uz šīs personas situāciju – Nepieļaujamība – Izpildes tiesu iestādes veikts vērtējums par sistēmiskām vai vispārējām nepilnībām izsniegšanas dalībvalsts tiesu sistēmā – Šīs pašas iestādes vērtējums par nepilnībām, kas ietekmē tādas objektīvi identificējamas personu grupas tiesisko aizsardzību, pie kuras pieder attiecīgā persona – Iespēja šajos vērtējumos ņemt vērā ziņojumu
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 1. panta 3. punkts)
(skat. 122.–126. punktu un rezolutīvās daļas 4. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Pienākums ievērot pamattiesības un tiesību pamatprincipus – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai, tiesību aktos noteiktai tiesai – Izpildes atteikums, pamatojoties uz risku, ka nodotā persona tiks tiesāta tiesā, kuras kompetencē nav to darīt – Papildinformācijas iepriekšēja nelūgšana izsniegšanas tiesu iestādei – Nepieļaujamība
(LES 4. panta 3. punkta pirmā daļa; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 8. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts)
(skat. 131.–136. punktu un rezolutīvās daļas 5. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Atteikums izpildīt pirmo attiecībā uz pieprasīto personu izsniegto Eiropas apcietināšanas orderi – Vairāku secīgu Eiropas apcietināšanas orderu izsniegšana attiecībā uz šo pašu personu – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 1. panta 3. punkts)
(skat. 140.–146. punktu un rezolutīvās daļas 6. punktu)
Rezumējums
Tā kā tika pieņemti likumi par Katalonijas autonomās kopienas (Spānija) neatkarību un referenduma rīkošanu šajā nolūkā, pret vairākām personām tika sākts kriminālprocess Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija), kas šajā lietā ir iesniedzējtiesa. Tādējādi 2019. gada rudenī šī tiesa izsniedza vairākus Eiropas apcietināšanas orderus (EAO). Attiecībā uz C. Puigdemont Casamajó un A. Comín Oliveres izsniegto EAO izpildes procedūras tika apturētas pēc viņu ievēlēšanas Eiropas Parlamentā. Attiecībā uz L. Puig Gordi izsniegto EAO Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Briseles pirmās instances tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija) ar 2020. gada augustā izdotu rīkojumu atteicās izpildīt tāpēc, ka tās ieskatā iesniedzējtiesas kompetencē neesot izsniegt šo EAO. Par šo rīkojumu iesniegto apelācijas sūdzību cour d’appel de Bruxelles (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija) ar 2021. gada janvārī pasludinātu spriedumu noraidīja.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzdod Tiesai virkni jautājumu, lai noskaidrotu būtībā gan to, vai izpildes tiesu iestāde drīkst atteikties izpildīt EAO tāpēc, ka tās ieskatā izsniegšanas tiesu iestādes kompetencē neesot vai nu izsniegt šo orderi, vai arī tiesāt krimināltiesiski vajāto personu, gan to, vai pamatlēmums par EAO (
1
) liedz izsniegt jaunu EAO pēc tam, kad tikusi atteikta pirmā EAO izpilde.
Virspalātas sastāvā taisītajā spriedumā Tiesa tostarp precizē nosacījumus, ar kādiem izpildes tiesu iestāde drīkst atteikties izpildīt EAO tāpēc, ka šādas kompetences neesamības dēļ pastāv risks, ka pieprasītās personas nodošanas gadījumā tiks pārkāptas šīs personas pamattiesības uz taisnīgu tiesu (
2
).
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa atzīst, ka izpildes tiesu iestāde nedrīkst atteikt EAO izpildi, pamatojoties uz neizpildes pamatu, kas izriet nevis no Pamatlēmuma 2002/584, bet gan tikai no izpildes dalībvalsts tiesībām. Šajā ziņā Tiesa norāda, ka visi tās judikatūrā atzītie pamati, kas liek vai atļauj nepildīt EAO, izriet no Pamatlēmuma 2002/584. Turklāt, ja tiktu atļauts dalībvalstij papildināt šos pamatus ar citiem no valsts tiesībām izrietošiem pamatiem, kas ļauj nepildīt EAO, tas liegtu ar šo pamatlēmumu izveidotajai vienkāršotajai personu nodošanas sistēmai raiti darboties. Tomēr Tiesa piebilst, ka dalībvalsts ir tiesīga izņēmuma kārtā atsaukties uz neizpildes pamatu saistībā ar pienākumu garantēt, ka tiek ievērotas attiecīgajai personai Savienības tiesībās atzītās pamattiesības (
3
), ja vien tiek ievēroti stingrie nosacījumi, kas šajā ziņā ir noteikti Tiesas judikatūrā.
Otrām kārtām, Tiesa nospriež, ka izpildes tiesu iestāde nedrīkst pārbaudīt, vai EAO ir izsniegusi to darīt tiesīga tiesu iestāde, un atteikt šā EAO izpildi, ja tā uzskata, ka tas tā nav (
4
). Šajā ziņā Pamatlēmuma 2002/584 6. panta 1. punkts noteic, ka izsniegšanas tiesu iestāde ir izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestāde, kas ir kompetenta izsniegt EAO, pamatojoties uz šīs valsts tiesību aktiem. Izpildes tiesu iestādei pirms EAO izpildes ir jāpārliecinās, ka šo orderi patiešām ir izsniegusi tiesu iestāde, taču tā saskaņā ar šo tiesību normu nedrīkst pārbaudīt, vai attiecīgās iestādes kompetencē, ņemot vērā izsniegšanas dalībvalsts tiesību normas, ir izsniegt šādu orderi. Proti, to, kuru tiesu iestāžu kompetencē ir izsniegt EAO, nosaka katra dalībvalsts, īstenojot tai atzīto procesuālo autonomiju, savukārt šīm iestādēm pēc tam ir pašām jāizvērtē sava kompetence to darīt, ņemot vērā izsniegšanas dalībvalsts tiesības.
Trešām kārtām, Tiesa norāda, ka izpildes tiesu iestāde, kam ir jālemj par tās personas nodošanu, attiecībā uz kuru ir izsniegts EAO, nedrīkst atteikties izpildīt šo orderi, pamatojoties uz to, ka pastāv risks, ka pēc nodošanas izsniegšanas dalībvalstij šī persona tiks tiesāta tiesā, kuras kompetencē nav to darīt, izņemot gadījumu, kad:
– pirmkārt, šīs tiesu iestādes rīcībā ir objektīva, ticama, precīza un pienācīgi aktualizēta informācija, kura liecina par sistēmiskām vai vispārējām nepilnībām izsniegšanas dalībvalsts tiesu sistēmas darbībā vai par nepilnībām, kas ietekmē tādas objektīvi identificējamas personu grupas tiesisko aizsardzību, pie kuras pieder attiecīgā persona, ņemot vērā prasību pēc tiesību aktos noteiktas tiesas, kas nozīmē, ka attiecīgajām personām šajā dalībvalstī vispārīgi ir liegts tiesību aizsardzības līdzeklis, kurš ļautu pārbaudīt tās krimināllietu tiesas kompetenci, kurai šīs personas ir jātiesā, un
– otrkārt, minētā tiesu iestāde konstatē, ka konkrētās lietas īpašajos apstākļos pastāv būtiski un pamatoti iemesli uzskatīt, ka – ņemot vērā personas, attiecībā uz kuru ir izsniegts šis EAO, sniegto informāciju – tiesai, kurai būs jāizskata lieta par šo personu, acīmredzami nav kompetences to darīt.
Konkrēti, Tiesa atgādina, ka tiesas kompetence izskatīt lietu ir saistīta ar prasību pēc “tiesību aktos noteiktas tiesas”, kas izriet no Hartas 47. panta. Tāpēc, ja persona, attiecībā uz kuru ir izsniegts EAO, apgalvo, ka pēc tās nodošanas tiks pārkāptas tās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību objektīvā tiesā – tāpēc, ka tiesai, kam nāktos viņu tiesāt, nebūtu kompetences –, izpildes tiesu iestādei jāizvērtē šā apgalvojuma pamatotība, veicot šo divu posmu pārbaudi. Ja izpildes tiesu iestāde uzskata, ka tās rīcībā esošā informācija neliecina par minēto nepilnību esamību, šī iestāde nedrīkst atteikties izpildīt EAO šā iemesla dēļ. Proti, tad, ja izsniegšanas dalībvalstī ir paredzēti tiesību aizsardzības līdzekļi, kas ļauj pārbaudīt tās tiesas kompetenci, kurai ir jātiesā šāda persona (vai nu šai tiesai pašai pārbaudot savu kompetenci, vai pastāvot iespējai celt prasību citā tiesā), risks, ka šo personu tiesātu šīs dalībvalsts tiesa, kuras kompetencē nav to darīt, principā var tikt novērsts, minētajai personai izmantojot šos tiesību aizsardzības līdzekļus. Tad, ja nav informācijas, kura liecinātu par minēto nepilnību esamību, izpildes tiesu iestāde nedrīkst prezumēt, ka šādu tiesību aizsardzības līdzekļu nav, jo šai tiesu iestādei, gluži pretēji, ir pienākums atbilstoši savstarpējās uzticēšanās principam savā izvērtējumā balstīties uz pieņēmumu, ka šie tiesību aizsardzības līdzekļi pastāv un ir efektīvi.
Visbeidzot, ceturtām kārtām, Tiesa uzskata, ka attiecībā uz pieprasīto personu var tikt izsniegti vairāki secīgi EAO tālab, lai panāktu, ka dalībvalsts šo personu nodod pēc tam, kad šī dalībvalsts ir atteikusies izpildīt pirmo attiecībā uz šo personu izsniegto EAO, ja vien jauna EAO izpilde neizraisītu LES 6. pantā nostiprināto pamattiesību un tiesību pamatprincipu pārkāpumu (
5
) un ja šā pēdējā minētā EAO izsniegšana ir samērīga. Proti, jauna EAO izsniegšana var izrādīties nepieciešama konkrēti pēc tam, kad apstākļi, kas bija lieguši iepriekšējā EAO izpildi, ir novērsti. Tomēr šajā jaunā EAO izsniegšanas samērīguma izvērtējumā izsniegšanas tiesu iestādei ir jāņem vērā nodarījuma, par kuru pieprasītā persona tiek krimināltiesiski vajāta, raksturs un smagums, sekas, kādas šai personai rada tas EAO vai tie EAO, kas attiecībā uz to ir izsniegti iepriekš, kā arī iespējamā jaunā EAO izpildes izredzes.
(
1
)	Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI (OV 2009, L 81, 24. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2002/584”).
(
2
)	Šīs tiesības ir nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta otrajā daļā.
(
3
)	Pamatlēmuma 2002/584 1. panta 3. punkts.
(
4
)	Tiesa spriež, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 1. panta 1. un 2. punktu un 6. panta 1. punktu.
(
5
)	Šis pienākums ir paredzēts Pamatlēmuma 2002/584 1. panta 3. punktā.