62018TJ0406_RES
Lieta T‑406/18
de Volksbank NV
pret
Vienoto noregulējuma valdi (VNV)
Vispārējās tiesas (desmitā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 12. februāra spriedums
Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – VNV lēmums attiecībā uz ex ante iemaksu aprēķinu par 2018. gada iemaksu periodu – Deleģētās regulas (ES) 2015/63 4., 14. un 16. pants – Labas pārvaldības princips
Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – “Ex ante” iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) – Šādu iemaksu aprēķināšana, pamatojoties uz jaunākajiem gada finanšu pārskatiem, kas apstiprināti tā gada 31. decembrī, kurš ir pirms iemaksu perioda – Finanšu pārskati par grāmatvedības gadu, kurš sākas priekšpēdējā gadā pirms minētā perioda un beidzas iepriekšējā gadā pirms minētā perioda
(Komisijas Regulas 2015/63 12. panta 2. punkts un 14. panta 1.–3. punkts)
(skat. 65.–67. punktu)
Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – “Ex ante” iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) – Iestādes iemaksas noteikšana – Neto saistību noteikšanas metode – Kredītiestāžu apvienošanās iemaksu perioda laikā – Būtisks saistību pieaugums, kas rodas šīs apvienošanās dēļ – Datu izmantošana no dažādiem iemaksu perioda laikposmiem – Labas pārvaldības princips – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus būtiskos iemaksu aprēķināšanas apstākļus – Minēto būtisko apstākļu neņemšana vērā – Labas pārvaldības principa pārkāpums – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta otrās daļas a) apakšpunkts; Komisijas Regulas 2015/63 4. panta 1. punkts un 14. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59 103. panta 2. punkts)
(skat. 72., 85.–87. un 90.–92. punktu)
Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – “Ex ante” iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) – “Ex ante” iemaksas noteikšana – Atbilstošais laikposms, lai noteiktu kredītiestādes kopējās saistības – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) rīcības brīvība – Robežas – Labas pārvaldības princips – Pienākums precīzi atspoguļot attiecīgo iestāžu lielumu un saistīto risku atkarībā no to saistībām
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta otrās daļas a) apakšpunkts; Komisijas Regulas 2015/63 4. panta 1. punkts un 14. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59 103. panta 2. punkts)
(skat. 73., 74., 77., 78. un 80.–83. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa, izskatot atcelšanas prasību, ko tā apmierina, pirmo reizi lemj par metodi, saskaņā ar kuru Vienotā noregulējuma valde (VNV) aprēķina to iestāžu ex ante iemaksas, kurām ir pienākums tās veikt, un šī aprēķina komponentes divu kredītiestāžu apvienošanās gadījumā.
Prasītāja de Volksbank NV, iepriekš – SNS Bank NV, ir Nīderlandē reģistrēta kredītiestāde.
2016. gadā grupā, kurā ietilpa SNS Bank un tās divi meitasuzņēmumi, notika pārstrukturizācija, kuras iznākumā 2016. gada 31. decembrī abus meitasuzņēmumus pārņēma SNS Bank, un 2017. gada 1. janvārī tā tika pārdēvēta par de Volksbank (turpmāk tekstā – “2016. gada apvienošanās”). Pēc minētās apvienošanās abu meitasuzņēmumu bankas darbības atļaujas tika anulētas, un tādējādi prasītāja 2017. gadā palika vienīgā iestāde, kas ietilpa Regulas Nr. 806/2014 (
1
) piemērošanas jomā.
Ar 2018. gada 12. aprīļa lēmumu (
2
) VNV noteica 2018. gada ex ante iemaksas VNF (turpmāk tekstā – “ex ante iemaksas”) (
3
) tām iestādēm, uz kurām attiecas pēdējās minētās regulas tiesību normas, tostarp prasītājai. Ar 2018. gada 23. aprīļa vēstuli De Nederlandsche Bank NV (DNB, Nīderlandes Banka), rīkodamās kā valsts noregulējuma iestāde, lika prasītājai veikt tās ex ante iemaksu par 2018. gadu, kā to bija noteikusi VNV.
2022. gada 8. augustā VNV pieņēma apstrīdēto lēmumu (
4
), ar kuru tā atsauca un aizstāja sākotnējo lēmumu attiecībā uz noteiktām iestādēm, tostarp prasītāju, lai, ņemot vērā vairākus Tiesas lēmumus (
5
), novērstu šī lēmuma pamatojuma trūkumu. Lai aprēķinātu prasītājas neto saistības un līdz ar to tās gada pamata iemaksu, VNV izmantoja, pirmkārt, prasītājas kopējo saistību summu 2016. gada 31. decembrī, tādējādi pamatojoties uz datiem par laikposmu pēc 2016. gada apvienošanās, un, otrkārt, tās segto noguldījumu vidējo summu 2016. gadā, ko aprēķina reizi ceturksnī, un tādējādi šī summa tika noteikta, izmantojot datus, kas lielā mērā bija iegūti pirms minētās apvienošanās (turpmāk tekstā – “VNV izmantotā metode”). Tieši šajā kontekstā, ņemot vērā VNV izmantoto metodi, prasītāja prasības atcelt apstrīdēto lēmumu pamatošanai it īpaši pārmeta VNV, ka tā, lai aprēķinātu prasītājas ex ante iemaksu, ir izmantojusi datus par dažādiem laikposmiem.
Vispārējās tiesas vērtējums
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina: no Deleģētās regulas 2015/63 (
6
) 4. panta 1. punkta izriet, ka VNV katras iestādes ex ante iemaksu aprēķina, pamatojoties uz informāciju, ko sniegusi šī iestāde, konkrēti – pamatojoties uz jaunākajiem apstiprinātajiem gada finanšu pārskatiem, kas pieejami vēlākais tā gada 31. decembrī, kurš ir pirms iemaksu perioda (turpmāk tekstā – “N‑1 gads”), kam pievienots atzinums, kuru sniedzis obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums. Tā konstatē, ka, ņemot vērā laikposmu, kas nepieciešams šādu finanšu pārskatu pabeigšanai, šī informācija parasti attiecas uz priekšpēdējo gadu pirms attiecīgā iemaksu perioda vai – ārkārtas apstākļos – uz grāmatvedības gadu, kas sācies priekšpēdējā gadā un beidzies N‑1 gadā (turpmāk tekstā abi šie laikposmi kopā – “N‑2 atsauces gads”).
Attiecībā uz faktu, ka VNV, aprēķinot neto saistības un līdz ar to prasītājas ex ante iemaksu, izmantojusi datus, kas attiecas uz dažādiem laikposmiem, Vispārējā tiesa pārbauda, vai tad, ja VNV neto saistību aprēķināšanai ņem vērā – reizi ceturksnī aprēķinātu – segto noguldījumu vidējo summu N‑2 atsauces gadā, tā vienlaikus šajā pašā aprēķinā var ņemt vērā kopējo saistību summu, kāda tā ir N‑2 atsauces gada beigās, nevis kopējo saistību vidējo summu, ko aprēķina reizi ceturksnī un kas ietver arī segto noguldījumu summu.
Šajā ziņā Vispārēja tiesa norāda, ka nedz Deleģētajā regulā 2015/63, nedz Direktīvā 2014/59, nedz Regulā Nr. 806/2014 nav ietvertas īpašas prasības attiecībā uz to, vai VNV, nosakot neto saistības, jāņem vērā kopējo saistību summa N‑2 atsauces gada beigās vai to vidējā summa šajā gadā. Tāpēc Deleģētajā regulā 2015/63 (
7
) VNV ir piešķirta rīcības brīvība attiecībā uz laikposmu, kas ir atbilstošs, lai noteiktu kopējo saistību summu neto saistību aprēķināšanai.
Tomēr attiecībā uz šādas rīcības brīvības īstenošanu Vispārējā tiesa, pirmkārt, precizē, ka labas pārvaldības princips (
8
) uzliek Savienības iestādēm un struktūrām pienākumu rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus būtiskos lietas apstākļus. Otrkārt, runājot konkrēti par aplūkoto jomu, Direktīvā 2014/59 un Regulā Nr. 806/2014 (
9
) paredzētā gada pamata iemaksa ir balstīta uz katras iestādes neto saistību proporcionālu summu salīdzinājumā ar citu iestāžu neto saistībām. Šāda attiecība parāda ex ante iemaksu sistēmas vispārējo shēmu, saskaņā ar kuru gada pamata iemaksām vispirms jāatspoguļo katras iestādes lielums atkarībā no tās saistībām (
10
).
Tādējādi iestādes lielums ir pirmais tās riska profila rādītājs, tāpēc ka – jo lielāka iestāde, jo lielāka ir iespēja, ka grūtību gadījumā VNV uzskatīs, ka sabiedrības interesēs ir veikt noregulējumu un izmantot VNF, lai nodrošinātu noregulējuma instrumentu efektīvu piemērošanu. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa jau ir nospriedusi, ka gada pamata iemaksai jāatspoguļo iestāžu lielums, lai nodrošinātu, ka Vienotajā noregulējuma mehānismā tiek sagādāti pietiekami finanšu līdzekļi, lai efektīvi piemērotu noregulējuma instrumentus. Šādos apstākļos VNV gada pamata iemaksas jāaprēķina tā, lai pietiekami precīzi atspoguļotu attiecīgo iestāžu lielumu, kā arī saistīto risku atkarībā no to saistībām – lai iestādes ar nozīmīgām saistībām veiktu lielākas ex ante iemaksas nekā iestādes, kurām ir mazākas saistības, ar nosacījumu, ka šīs iemaksas tiek koriģētas, ņemot vērā attiecīgos riska rādītājus, un lai iestādes rosinātu izvēlēties mazāk riskantus darbības veidus, it īpaši, samazinot savas neto saistības.
Tomēr, lai gan VNV izmantotā metode parasti pietiekami precīzi atspoguļo attiecīgo iestāžu lielumu, tas var būt citādi atsevišķos īpašos gadījumos, kas var rasties, ja attiecīgās iestādes kopējās saistības un segtie noguldījumi būtiski mainās N‑2 atsauces gadā, pārsniedzot šādu saistību parastās svārstības gada laikā. Šī attīstība it īpaši var rasties no izmaiņām minētās iestādes struktūrā, piemēram, izmaiņām, kas rodas pēc apvienošanās vai pārņemšanas. No labas pārvaldības principa izriet, ka šādā īpašā situācijā VNV, īstenojot rīcības brīvību, rūpīgi un objektīvi jāpārbauda visi būtiskie lietas apstākļi.
Tāpēc, ja iestāde VNV iesniedz konkrētus, skaitliskus un pārbaudāmus datus, no kuriem izriet – tā kā tās struktūra N‑2 atsauces gadā ir būtiski mainījusies, tās kopējās saistības un segto noguldījumu summa ir būtiski mainījušās un tālab neto saistību aprēķināšanas metode vairs pietiekami precīzi neatspoguļo tās lielumu, VNV jāņem vērā šādi apstākļi, lai nodrošinātu, ka attiecīgās iestādes neto saistību aprēķins atbilst iepriekš minētajām prasībām.
Šajā lietā Vispārējā tiesa vispirms konstatē, ka prasītājas un pārņemto meitasuzņēmumu 2016. gada apvienošanās sekas bija tādas, ka 2016. gada 31. decembrī prasītājas kopējo saistību summa būtiski palielinājās, jo atšķirībā no pirmajiem trim 2016. gada ceturkšņiem tā ietvēra minēto meitasuzņēmumu visu saistību un segto noguldījumu summas.
Turpinājumā, lai aprēķinātu prasītājas neto saistības un tās gada pamata iemaksu, VNV izmantoja prasītājas kopējo saistību summu, pamatojoties uz 2016. gada 31. decembrī pieejamiem datiem, savukārt attiecībā uz segto noguldījumu summu, kas tika atskaitīta no saistību kopējās summas, tā ņēma vērā prasītājas segto noguldījumu vidējo summu 2016. gadā, ko aprēķina reizi ceturksnī.
Attiecībā uz segtajiem noguldījumiem, kas, aprēķinot prasītājas neto saistības, tika atskaitīti no kopējās saistību summas, VNV izmantotajā metodē 2016. gada apvienošanās tika ņemta vērā tikai daļēji. Savukārt, nosakot prasītājas kopējo saistību summu, VNV balstījās tikai uz tās kopējo saistību summu 2016. gada 31. decembrī, proti, uz summu, kas radās pēc 2016. gada apvienošanās. Tādējādi tā nav ņēmusi vērā prasītājas kopējo saistību summas pirmo triju 2016. gada ceturkšņu beigās, kurās nebija iekļautas visas pārņemto meitasuzņēmumu saistības.
No šiem apstākļiem izriet, ka prasītājas kopējo saistību aprēķins, kas ir neto saistību pirmā komponente, pilnībā balstījās uz tās situāciju pēc 2016. gada apvienošanās, savukārt segto noguldījumu summas aprēķins, kas ir otra šīs pašas darbības komponente, kura pēc tam bija jāatskaita no kopējām saistībām, lielā mērā balstījās uz prasītājas situāciju pirms šīs apvienošanās. Tādējādi, ņemot vērā visu šo saistību izmaiņu apmēru 2016. gada apvienošanās iznākumā, šāds neto saistību aprēķins pietiekami precīzi neatspoguļoja prasītājas lielumu un līdz ar to saistīto risku. Tālab VNV, īstenojot rīcības brīvību, nav ņēmusi vērā visus būtiskos lietas apstākļus, lai pārliecinātos, ka prasītājas neto saistību aprēķinā ir ievērotas iepriekš minētās prasības.
Tāpēc Vispārējā tiesa uzskata, ka VNV, aprēķinot prasītājas gada pamata iemaksu, ir īstenojusi rīcības brīvību, neievērojot Deleģētās regulas 2015/63 4. panta 1. punktu (
11
), kā arī labas pārvaldības principu, un atceļ apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).
(
2
)	VNV 2018. gada 12. aprīļa Lēmums SRB/ES/SRF/2018/03 par 2018. gada ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) aprēķinu (turpmāk tekstā – “sākotnējais lēmums”).
(
3
)	Atbilstoši Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punktam.
(
4
)	VNV 2022. gada 8. augusta Lēmums SRB/ES/2022/46, ar kuru atsaukts VNV 2018. gada 12. aprīļa Lēmums SRB/ES/SRF/2018/03 par 2018. gada ex ante iemaksām VNF (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
5
)	Spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Landesbank Baden‑Württemberg un VNV (C‑584/20 P un C‑621/20 P, EU:C:2021:601), rīkojums, 2022. gada 3. marts, VNV/Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, nav publicēts, EU:C:2022:162), un rīkojums, 2022. gada 3. marts, VNV/Portigon un Komisija (C‑664/20 P, nav publicēts, EU:C:2022:161).
(
6
)	Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).
(
7
)	Konkrēti – Deleģētās regulas 2015/63 4. panta 1. punkts un 14. panta 1. punkts.
(
8
)	Kā iedibināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā.
(
9
)	Direktīvas 2014/59 103. panta 2. punkts un Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta otrās daļas a) apakšpunkts.
(
10
)	Kā izriet no Direktīvas 2014/59 sagatavošanas darbiem, kā arī no Deleģētās regulas 2015/63 5. apsvēruma.
(
11
)	Kā interpretēts atbilstoši Direktīvas 2014/59 103. panta 2. punktam un Regulas Nr. 806/2014 70. panta 2. punkta otrās daļas a) apakšpunktam.