62021CC0366
ĢENERĀLADVOKĀTA PRĪTA PIKAMĒES [PRIIT PIKAMÄE]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 14. jūlijā (
1
)
Lieta C‑366/21 P
Maxime Picard
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Civildienests – Līgumdarbinieki – Pensija – Regula (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 – Pārejas pasākumi saistībā ar pensijas tiesību iegūšanas gada likmi un pensionēšanās vecumu – Piemērošana laikā – Līgumdarbinieka jauna līguma parakstīšana – Nelabvēlīgs tiesību akts – Kvalifikācija – Neatkarīgas tiesiskās sekas
I. Ievads
1.
Ar šo apelācijas sūdzību Maxime Picard lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedumu Picard/Eiropas Komisija (T‑769/16, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2021:153), ar kuru tika noraidīta viņa prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (turpmāk tekstā – “PMO”) 4. nodaļas Pensiju sektora administratora 2016. gada 4. janvāra atbildi, saskaņā ar kuru prasītāja parastais pensionēšanās vecums un pensijas tiesību iegūšanas gada likme no 2014. gada 1. jūnija mainās attiecīgi uz 66 gadiem un 1,8 %, un, otrkārt, Komisijas Cilvēkresursu [un drošības] ģenerāldirektorāta (turpmāk tekstā – “Cilvēkresursu ĢD”) kā iestādes, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “IPDL”), E direktorāta direktora 2016. gada 25. jūlija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība par 2016. gada 4. janvāra atbildi.
2.
Šī lieta sniedz Tiesai iespēju pievērsties diviem jautājumiem.
3.
Vispirms Tiesai būs jālemj par Savienības līgumdarbiniekiem piemērojamo pārejas noteikumu par pensijas tiesību iegūšanas gada likmi un pensionēšanās vecumu, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris), ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (
2
), piemērošanas laikā nosacījumiem. Tiesas šajā jautājumā izvēlētajam risinājumam būs svarīga ietekme uz pensiju shēmu, kas piemērojama ievērojamam Savienības līgumdarbinieku skaitam.
4.
Pēc tam šī lieta varētu ļaut Tiesai attiecībā uz nelabvēlīgu tiesību aktu precizēt, kurā brīdī Savienības darbinieks var apstrīdēt faktus, kas kalpo par pamatu viņa pensijas tiesību noteikšanai.
II. Atbilstošās tiesību normas
5.
Uz šo lietu attiecas:
–
Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”), kas grozīti ar Regulu Nr. 1023/2013, 25., 77., 83., 90. un 91. pants;
–
Civildienesta noteikumu, kas grozīti ar Regulu Nr. 1023/2013, XIII pielikuma 21. panta 2. punkts un 22. panta 1. punkts;
–
Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “PDNK”), kas grozīta ar Regulu Nr. 1023/2013, 8. pants, 86. panta 2. punkts un 109. panta 1. punkts;
–
PDNK pielikuma 1. panta 1. punkts.
III. Tiesvedības priekšvēsture
6.
Lietas priekšvēsture ir minēta pārsūdzētā sprieduma 1.–25. punktā, un to var rezumēt šādi.
7.
M. Picard no 2008. gada 1. jūlija bija nodarbināts Eiropas Komisijā kā līgumdarbinieks un norīkots darbā PMO 5. nodaļā (turpmāk tekstā – “2008. gada līgums”). Prasītājs tika klasificēts pirmajā funkciju grupā. Šis līgums tika pagarināts trīs reizes uz noteiktu laiku un ar 2011. gada 3. maija lēmumu – uz nenoteiktu laiku.
8.
2014. gada 16. maijā Cilvēkresursu ĢD piedāvāja prasītājam jaunu līgumu kā līgumdarbiniekam, kuru viņš parakstīja tajā pašā dienā (turpmāk tekstā – “2014. gada 16. maija līgums”). Šis līgums uz nenoteiktu laiku stājās spēkā 2014. gada 1. jūnijā, un prasītājs tika klasificēts otrajā funkciju grupā.
9.
Pirms šā līguma noslēgšanas Civildienesta noteikumi un PDNK tika grozīti ar Regulu Nr. 1023/2013, kuras atbilstošās normas šai lietai ir piemērojamas kopš 2014. gada 1. janvāra.
10.
Pēc 2014. gada reformas Civildienesta noteikumu 77. panta otrajā daļā, kas ir piemērojama līgumdarbiniekiem atbilstoši norādei PDNK 109. panta 1. punktā, jaunā pensijas tiesību iegūšanas gada likme ir noteikta 1,8 % apmērā, lai gan iepriekšējā likme bija 1,9 %. Turklāt Civildienesta noteikumu 77. panta piektajā daļā ir noteikts pensionēšanās vecums 66 gadi, nevis 63 gadi, kā bija agrāk.
11.
Taču Civildienesta noteikumu XIII pielikumā ir paredzēts pārejas režīms. Tā, saskaņā ar šā pielikuma 21. panta otro daļu ierēdņi, kuri sākuši dienestu laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2013. gada 31. decembrim, turpina saņemt 1,9 % par katru dienesta gadu. Turklāt minētā pielikuma 22. panta 1. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka ierēdņi, kuru vecums 2014. gada 1. maijā ir 35 gadi (
3
) un kuri dienestu sākuši pirms 2014. gada 1. janvāra, tiesības uz izdienas pensiju iegūst 64 gadu un 8 mēnešu vecumā. Visbeidzot, PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā ir paredzēts, ka šie pārejas noteikumi “ir piemērojami pēc analoģijas citiem darbiniekiem, kas ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī”.
12.
Ar 2016. gada 4. janvāra elektroniskā pasta vēstuli prasītājs, šauboties par 2014. gada reformas iespējamo ietekmi uz viņa situāciju pēc 2014. gada 16. maija līguma parakstīšanas, lūdza PMO 4. nodaļas Pensiju sektora administratoru sniegt paskaidrojumus (turpmāk tekstā – “2016. gada 4. janvāra elektroniskā pasta vēstule”).
13.
Ar šīs pašas dienas elektroniskā pasta vēstuli minētais administrators apstiprināja prasītājam, ka viņa pensijas tiesības ir mainījušās līguma izmaiņu dēļ un līdz ar to attiecībā uz viņu parastais pensionēšanās vecums un pensijas tiesību iegūšanas gada likme no 2014. gada 1. jūnija mainās attiecīgi uz 66 gadiem un 1,8 % (turpmāk tekstā – “2016. gada 4. janvāra atbilde”).
14.
2016. gada 4. aprīlī prasītājs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu iesniedza sūdzību par 2016. gada 4. janvāra atbildi.
15.
Ar 2016. gada 25. jūlija lēmumu, kas prasītājam tika paziņots 2016. gada 26. jūlijā, Cilvēkresursu ĢD E direktorāta kā IPDL direktors noraidīja šo sūdzību galvenokārt kā nepieņemamu nelabvēlīga akta neesamības dēļ un pakārtoti kā nepamatotu (turpmāk tekstā – “2016. gada 25. jūlija noraidošais lēmums”).
IV. Tiesvedība Vispārējā tiesā
16.
Ar 2016. gada 7. novembrī Vispārējās tiesas kancelejā iesniegtu prasības pieteikumu prasītājs cēla prasību atcelt 2016. gada 4. janvāra atbildi un, ciktāl nepieciešams, 2016. gada 25. jūlija noraidošo lēmumu. Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 6. februārī, Komisija cēla iebildi par šīs prasības nepieņemamību.
17.
Ar 2017. gada 12. oktobra lēmumu Vispārējās tiesas trešās palātas priekšsēdētājs nolēma apturēt lietas izskatīšanu līdz brīdim, kad galīgais nolēmums lietā T‑128/17 Torné/Komisija iegūs res judicata spēku.
18.
Pēc 2018. gada 14. decembra sprieduma Torné/Komisija (
4
) pasludināšanas un tā kā par to netika iesniegta apelācijas sūdzība, lietas dalībnieki Vispārējās tiesas noteiktajā termiņā iesniedza apsvērumus par minētā sprieduma ietekmi uz šo lietu.
19.
Ar 2019. gada 13. maija rīkojumu Vispārējā tiesa atbilstoši Reglamenta 130. panta 7. punktam Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību pievienoja lietas izskatīšanai pēc būtības un atlika lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
20.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja prasītāja iesniegto prasību.
21.
Vispārējā tiesa lēma vispirms izskatīt prasītāja izvirzītos pamatus, iepriekš nelemjot par Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību. Lai šajā ziņā pieņemtu nolēmumu, Vispārējā tiesa balstījās uz judikatūru, atbilstoši kurai Savienības tiesa drīkst atbilstoši katras lietas apstākļiem novērtēt, vai pareiza tiesvedība pamato prasības noraidīšanu pēc būtības, iepriekš nelemjot par atbildētāja izvirzīto iebildi par nepieņemamību (
5
).
22.
Pēc būtības Vispārējā tiesa nosprieda, ka Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka 2014. gada 16. maija līguma ietekmes dēļ prasītājs nevar gūt labumu no pārejas noteikumiem, kas Civildienesta noteikumu XIII pielikumā paredzēti attiecībā uz pensijas tiesību iegūšanas gada likmi un pensionēšanās vecumu.
23.
Pārsūdzētā sprieduma 65.–83. punktā Vispārējā tiesa interpretēja PDNK pielikuma 1. panta 1. punktu, ciktāl tajā ir noteikts, ka pārejas normas, kas Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantā (
6
) paredzētas ierēdņiem, “pēc analoģijas piemēro citiem darbiniekiem, kas ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī”.
24.
Vispārējā tiesa tostarp nosprieda, ka no šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka šā pielikuma 21. un 22. pants ir piemērojami darbiniekiem, uz kuriem attiecas PDNK, ciktāl ir iespējams konstatēt analoģiju starp šiem darbiniekiem un ierēdņiem, ievērojot katras šīs personāla kategorijas raksturiezīmes. Izvērtējusi šīs raksturiezīmes, Vispārējā tiesa norādīja, ka ierēdnis sāk dienestu un paliek Savienības administrācijā saskaņā ar aktu par iecelšanu amatā, kurš paliek nemainīgs visu viņa karjeras laiku, savukārt līgumdarbinieks stājas amatā un tajā paliek atbilstoši līgumam tik ilgi, kamēr tas ir spēkā.
25.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa interpretēja prasību būt nodarbinātam “2013. gada 31. decembrī” PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta izpratnē.
26.
Pārsūdzētā sprieduma 81. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka jēdziens “pēc analoģijas”, kas lietots PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā, nozīmē, ka darbinieki atrodas analogā situācijā ar ierēdņiem. Vispārējās tiesas ieskatā šī situācija var tikt konstatēta tikai gadījumā, kad darbinieks nav parakstījis jaunu līgumu, kurš nozīmē jaunu darba tiesisko attiecību sākumu ar Savienības administrāciju. Šajā ziņā tiesa atgādināja, ka tā jau ir spriedusi, ka darba attiecības starp darbinieku, no vienas puses, un Savienības administrāciju, no otras puses, var palikt nemainīgas pat pēc jauna formāli atšķirīga līguma no sākotnējā līguma parakstīšanas ar nosacījumu, ka ar šo pēdējo līgumu netiek veiktas būtiskas izmaiņas attiecīgā darbinieka uzdevumos, it īpaši funkciju grupā, kas var apdraudēt viņa darba attiecību ar administrāciju funkcionālo turpinātību (
7
).
27.
No tā Vispārējā tiesa secināja, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pants ir piemērojami tikai citiem darbiniekiem, kuri ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī un kuri pēc šā datuma paliek nodarbināti atbilstoši līgumam līdz pat brīdim, kad viņu stāvoklis tiek pārskatīts pensijas tiesību aprēķina nolūkā.
28.
Pēc tam pārsūdzētā sprieduma 85.–93. punktā Vispārējā tiesa no šiem apsvērumiem izdarīja secinājumus attiecībā uz prasītāja situāciju. It īpaši, izvērtējusi prasītāja ar Komisiju noslēgtos līgumus, kā arī amatu, kuros viņš tika pieņemts darbā, raksturiezīmes, Vispārējā tiesa secināja, ka funkciju grupas maiņa apdraudēja prasītāja darba attiecību ar Savienības administrāciju funkcionālo turpinātību. No tā Vispārējā tiesa secināja, ka 2014. gada 16. maija līgums ir izraisījis visu 2008. gada līguma, uz kura pamata viņš bija “nodarbināts 2013. gada 31. decembrī” atbilstoši PDNK pielikuma 1. panta 1. punktam, seku izbeigšanos un tātad – viņa darba attiecību ar administrāciju pārtraukšanu. Vispārējā tiesa secināja, ka 2014. gada 16. maija līgums ir bijis pamatā jaunai pieņemšanai darbā šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā, tādējādi neļaujot prasītājam gūt labumu no pārejas noteikumiem par pensijas tiesību iegūšanas gada likmi un pensionēšanās vecumu.
29.
Visbeidzot Vispārējā tiesa norādīja, ka šo secinājumu nevar atspēkot cita starpā prasītāja arguments, saskaņā ar kuru jaunais līgums nav šķērslis izmantot minētos pārejas noteikumus, jo tas neradot pārtraukumu dalībā un iemaksās Savienības pensiju shēmā. Vispārējās tiesas ieskatā šo noteikumu piemērošana darbiniekiem nevar būt atkarīga no apgalvoti nepārtrauktas dalības Savienības pensiju shēmā, bet gan ir atkarīga no darba attiecību funkcionālās turpinātības, kā tas ir konstatēts pārsūdzētā sprieduma 81. punktā.
V. Lietas dalībnieku prasījumi
30.
Prasītājs lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt 2016. gada 4. janvāra atbildi un, ciktāl nepieciešams, 2016. gada 25. jūlija noraidošo lēmumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
31.
Komisija lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
VI. Par apelācijas sūdzību
A.
Par apelācijas sūdzības pieņemamību
1. Lietas dalībnieku argumenti
32.
Komisija apgalvo, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama, jo, pārkāpjot Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktu, prasītājs precīzi nenorāda, kurus sprieduma punktus viņš apstrīd.
33.
Šī iestāde norāda, ka prasītājs kritizē pārsūdzēto spriedumu tādēļ, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, šā nolēmuma 90. punktā uzskatot, ka līdz ar jauna līguma noslēgšanu darbinieks vairs neesot “nodarbināts”2013. gada 31. decembrī atbilstoši PDNK pielikuma 1. panta 1. punktam. Tā secina, ka šī atsauce tikai uz vienu pārsūdzētā sprieduma punktu neatbilst Reglamenta 169. panta 2. punkta nosacījumiem.
34.
Savukārt prasītājs apgalvo, ka savas apelācijas sūdzības 25. un 26. punktā viņš esot norādījis pārsūdzētā sprieduma 81. punktā Vispārējās tiesas pieļauto tiesību kļūdu un apstrīdējis Vispārējās tiesas veikto PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta interpretāciju.
2. Vērtējums
35.
Atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas, no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas un no Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta un 169. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzībā, kas pretējā gadījumā uzskatāma par nepieņemamu, ir precīzi jānorāda sprieduma, kura atcelšana tiek prasīta, apstrīdētie punkti, kā arī juridiskie argumenti, kuri konkrēti pamato šo prasību (
8
).
36.
Taču jānorāda, ka savas apelācijas sūdzības 24. un nākamajos punktos prasītājs apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 81. punktā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta interpretācijā, nospriežot, ka pārejas noteikumus ir iespējams piemērot citiem darbiniekiem tikai tad, ja tie nenoslēdz jaunu līgumu vai, noslēdzot jaunu līgumu, tie būtībā turpina pildīt tās pašas funkcijas.
37.
Turklāt tālāk savā apelācijas sūdzībā prasītājs apstrīd pārsūdzētā sprieduma 90. punktā minētos iemeslus, kurus Vispārējā tiesa ir skaidri balstījusi uz šā sprieduma 81. punktā veikto PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta normu interpretāciju, lai secinātu, ka 2014. gada 16. maija līgums ir izraisījis visu 2008. gada līguma seku izbeigšanos un tātad – darba attiecību ar Savienības administrāciju pārtraukšanu.
38.
No šiem faktiem izriet, ka prasītājs ir izpildījis Reglamenta 169. panta 2. punkta prasības, pietiekami precīzi norādot, pirmkārt, kurus Vispārējās tiesas secinājumu elementus viņš apstrīd un, otrkārt, tiesību kļūdu, ar kuru vēlas pamatot savu apelācijas sūdzību.
39.
No tā es secinu, ka apelācijas sūdzība ir pieņemama.
B.
Par vienīgo pamatu
1. Lietas dalībnieku argumenti
40.
Šā pamata, kas balstīts uz tiesību kļūdu PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta interpretācijā, pamatojumam prasītājs apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi šīs tiesību normas piemērošanas jomu, neņemot vērā ne Savienības likumdevēja izvirzītos mērķus, ne Civildienesta noteikumu un PDNK izveidoto sistēmu specifiskajā Savienības pensiju shēmas jomā. Šajā ziņā prasītājs apgalvo: kā Tiesa nospriedusi spriedumā Torné – pārejas noteikumu piemērošana laikā ir atkarīga no dalības pensiju shēmā saglabāšanas un no turpinātas iemaksu veikšanas tajā.
41.
Turklāt prasītājs apgalvo, ka, uzskatot, ka līgums pārtrauca darba attiecības ar Savienības administrāciju, Vispārējā tiesa neievēroja šo attiecību turpinātību, kas atzīta PDNK 86. panta 2. punktā, raugoties no atalgojuma attīstības skatpunkta. Visbeidzot viņš norāda, ka PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā Savienības likumdevējs esot izmantojis formulējumu “darbiniekiem, kurus pieņem darbā”, savukārt šā paša pielikuma 4. un 5. pantā tas ir skaidri izmantojis formulējumu “kuru līgumi turpinās”. No tā prasītājs secina, ka likumdevējs nav vēlējies ierobežot pārejas noteikumu piemērošanas jomu tikai attiecībā uz spēkā esošiem līgumiem.
42.
Turpretī Komisija apgalvo, ka analoģija ar ierēdņiem ir iespējama tikai tādā gadījumā, ja darbinieks nenoslēdz jaunu līgumu, kas paredz jaunu darba attiecību sākšanu. Tā piebilst, ka prasītājs nevarot lietderīgi atsaukties uz spriedumu Torné, jo šis nolēmums attiecās nevis uz PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta normu interpretāciju, bet gan uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. panta normu piemērošanas noteikumiem ierēdnim, kurš atradās dienestā, vienīgi pamatojoties uz sākotnējo aktu par viņa iecelšanu amatā. Šajā ziņā minētā iestāde uzsver, ka ierēdņa situācija nav salīdzināma ar līgumdarbinieka situāciju, jo šis pēdējais paliek amatā, kamēr ir spēkā līgums. Tā norāda, ka Vispārējā tiesa ir veikusi detalizētu faktu pārbaudi, no kuras secinājusi, ka nepastāv turpinātība starp 2008. gadā noslēgto līgumu un 2008. gada 16. maija līgumu.
43.
Tāpat Komisija norāda, ka PDNK 86. panta normas, uz kurām atsaucas prasītājs, neietekmē PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā lietotā formulējuma “ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī” interpretāciju. Visbeidzot šī iestāde uzskata, ka terminoloģijas atšķirību starp pēdējo minēto pantu un PDNK 4. un 5. pantu izskaidrojot šo tiesību normu atšķirīgais priekšmets – pirmā no tām attiecas uz pārejas pasākumu piemērošanu, bet otrā attiecas uz līgumu pagarināšanu.
2. Vērtējums
a) Ievada apsvērumi
44.
Izdienas pensijas tiesību iegūšanas gada likmes un pensionēšanās vecuma grozījumi, kas veikti ar Regulu Nr. 1023/2013, atbilst mērķim saglabāt pensiju shēmas aktuāro līdzsvaru un ņemt vērā Savienības iestāžu personāla demogrāfiskās struktūras pārmaiņas (
9
). Ņemot to vērā, Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantā Savienības likumdevējs ierēdņiem, kuri dienestu sākuši pirms 2014. gada 1. janvāra, ir noteicis pārejas režīmu, kas viņiem ļauj saglabāt agrākos tekstos paredzēto ikgadējo pensijas tiesību iegūšanas likmi un pakāpeniski fiksē vecumu, kurā ierēdnim ir tiesības uz izdienas pensiju. Saskaņā ar PDNK pielikuma 1. panta 1. punktu “minētā pielikuma 21. pantu, 22. pantu, izņemot tā 4. punktu, [..] pēc analoģijas piemēro citiem darbiniekiem, kas ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī”.
45.
Lai noteiktu šīs analoģijas starp ierēdņiem un darbiniekiem, kas izriet no PDNK, nozīmi un apmēru, Vispārējā tiesa pārbaudīja katrai no šīm personāla kategorijām piemītošās raksturiezīmes. Precīzāk, pārsūdzētajā spriedumā būtībā bija noteikts, ka ierēdnis sāk dienestu un paliek Savienības administrācijā saskaņā ar civildienesta saistībām, ko veido iecelšanas tiesību akts, kurš paliek nemainīgs visu ierēdņa karjeras laiku, bet savukārt līgumdarbinieks stājas amatā un tajā paliek atbilstoši līgumiskām saistībām. Balstoties uz šo atšķirību, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pārejas noteikumi pēc analoģijas ir piemērojami citiem darbiniekiem, kuri ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī un paliek nodarbināti pēc šā datuma vai nu atbilstoši agrāk noslēgtam līgumam, vai atbilstoši jaunam līgumam, ja šī vienošanās nerada pārtraukumu darbinieka funkciju pildīšanā.
46.
Citiem vārdiem, Vispārējā tiesa nolēma, ka attiecībā uz līgumdarbiniekiem kritērijs par būtisku veicamo funkciju turpinātību noteica Regulā Nr. 1023/2013 paredzēto pārejas noteikumu piemērošanu laikā.
47.
Taču man šķiet, ka šī interpretācija, kura balstās uz būtisko atšķirību starp ierēdņu statusu un citiem darbiniekiem piemērojamo kārtību, neļauj saprast pilnīgu PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta normu nozīmi un apmēru.
48.
Šajā nolūkā atgādināšu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ietilpst, mērķi (
10
).
49.
Šajā ziņā jānorāda, ka attiecībā uz pārejas noteikumiem PDNK nav sniegta nekāda vārdkopas “būt nodarbinātam” definīcija. Turklāt vārds “analoģija” (
11
), kas franču valodā ierasti definēts kā “fiziskas, intelektuālas vai morālas dabas atbilstība, līdzība, kas zināmos aspektos pastāv starp divām vai vairāk dažādām lietām” (
12
), pats par sevi neatklāj pietiekami nozīmīgu raksturu, lai nostiprinātu PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzēto pārejas noteikumu interpretāciju.
50.
Tādēļ, lai izvērtētu šos pārejas noteikumus, ir jābalstās uz teleoloģisko un kontekstuālo interpretācijas metodēm.
b) Par teleoloģisko interpretāciju
51.
Savienības likumdevējs, plānojot pielāgot ierēdņu un citu personāla darbinieku izdienas pensijas, ir vēlējies apvienot šo reformu ar papildu pasākumiem, kuros ņemtas vērā personāla agrāk iegūtās pensijas tiesības (
13
). Šis mērķis ir skaidri izteikts Regulas Nr. 1023/2013 29. apsvērumā, kas formulēts šādi: “Būtu jāparedz pārejas kārtība, lai jaunos noteikumus un pasākumus varētu piemērot pakāpeniski, vienlaikus ievērojot to darbinieku iegūtās tiesības un pamatotās gaidas, kuri bija nodarbināti pirms šo Civildienesta noteikumu grozījumu stāšanās spēkā.”
52.
Manuprāt, šis apsvērums ir PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzēto pārejas noteikumu interpretācijas nozīmīgs elements.
53.
Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka, tā kā šis apsvērums atrodas pēc visu grozījumu, kas ar Regulu Nr. 1023/2013 izdarīti Civildienesta noteikumos un PDNK, izklāsta, tas acīmredzami attiecas uz visiem šajā regulā paredzētajiem pārejas noteikumiem, tostarp tiem, kas saistīti ar izdienas pensijām. Pēc tam jānorāda, ka no formulējuma “darbinieki [..], kuri bija nodarbināti”, kam piemīt sugasvārda raksturs, izriet, ka attiecībā uz 29. apsvērumā minētajiem mērķiem Savienības likumdevējs nav nošķīris ierēdņus un citus darbiniekus, uz kuriem attiecas PDNK.
54.
No tā es secinu, ka līdzīgi Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. panta normām arī PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta normas ir jāinterpretē, raugoties no to mērķu skatpunkta, kuru nolūks ir ievērot citu Eiropas Savienības darbinieku, kuri ir bijuši nodarbināti pirms 2014. gada 1. janvāra, iegūtās tiesības un pamatotās gaidas (
14
).
55.
Turklāt, lai arī šāda pieeja ļauj labāk iezīmēt Savienības likumdevēja izvirzītos mērķus, to nevar atdalīt no pensiju shēmas vispārējās sistēmas, kurā iekļaujas pārejas noteikumi, vērtējuma.
c) Par kontekstuālo interpretāciju
56.
Pensiju shēmā izmaksātie pabalsti ir noteikti Civildienesta noteikumu V sadaļas 3. nodaļā un to VIII pielikumā. Saskaņā ar šīm tiesību normām Civildienesta noteikumu 83. panta 1. punktā ir paredzēts, ka pabalstus, ko izmaksā atbilstoši šai pensiju programmai, sedz no Kopienu budžeta un dalībvalstis kopīgi garantē šo pabalstu samaksu. Turklāt Civildienesta noteikumu 83.a pantā un XII pielikumā ir noteikti iemaksu likmes aprēķina aktuārie noteikumi, kas ļauj nodrošināt pensiju programmas [shēmas] līdzsvaru.
57.
Līgumdarbinieku pensiju shēma ir precizēta PDNK 109. un 110. pantā. PDNK 109. panta 1. punkta pirmajā teikumā ir noteikts: “atstājot darbu dienestā, līgumdarbinieks ir tiesīgs saņemt izdienas pensiju, aktuārā ekvivalenta pārnešanu vai atlaišanas pabalstu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 3. nodaļas V sadaļu”.
58.
Tātad no paša šo tekstu formulējuma izriet, ka ierēdņu un līgumdarbinieku pensiju shēmas ir pakļautas vienotām normām.
59.
Shematiski lūkojoties, šajos tekstos noteiktā pensiju shēma ir izstrādāta kā valsts fonds ar noteiktiem pabalstiem, kurā personāla iemaksas ļauj finansēt tā nākotnes pensijas. Šīs iemaksas nosedz pensijas tiesību, kas iegūtas kādā noteiktā gadā un nekādi nav saistītas ar šā gada pensiju izmaksu izdevumiem, izmaksas.
60.
Šādu fondu darbība ir balstīta uz aktuārā līdzsvara principu, saskaņā ar kuru personāla iemaksām atbilstoši Civildienesta noteikumu 83. panta 2. punktam ir jāsedz viena trešdaļa no attiecīgā gadā iegūtām tiesībām, kas atbilst pensijām, kuras būs jāizmaksā ierēdņiem pēc došanās pensijā (
15
). Ierēdņu veikto iemaksu likme tiek regulāri izvērtēta, kā paredzēts Civildienesta noteikumu XII pielikumā, lai nodrošinātu, ka šīs iemaksas finansē vienu trešdaļu no programmas [shēmas] (
16
).
61.
No šiem apsvērumiem izriet, ka gan ierēdņiem, uz kuriem attiecas Civildienesta noteikumi, gan citiem darbiniekiem, uz kuriem attiecas PDNK, Savienības personāla vecuma pensiju shēma balstās uz viņu veiktām aktualizētām iemaksām, kuru nolūks ir piešķirt pensijas tiesības noteiktā gadā. Man šķiet, ka šādas vienotas shēmas, kas balstās uz iemaksu veikšanu, esamība ļauj izskaidrot PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā minētā jēdziena “analoģija” interpretāciju.
62.
Proti, raugoties no konteksta, kādā iekļaujas šis pants, skatpunkta, es uzskatu, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. panta piemērošana pēc analoģijas nevar būt saistīta ar nosacījumu, ka ir jākonstatē būtiska līgumdarbinieka veikto funkciju turpinātība. Man, tieši pretēji, šķiet, ka šādai piemērošanai, kā tā jāsaprot saistībā ar pensiju iemaksu sistēmu, kuru Savienības likumdevējs izveidojis ierēdņu un darbinieku, uz kuriem attiecas PDNK, labā, ir jābūt balstītai uz dalības pensiju shēmā turpinātību.
63.
No tā es secinu, ka PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzēto pārejas noteikumu izpratnē par tādu līgumdarbinieku, kurš “ir nodarbināts 2013. gada 31. decembrī”, ir jāuzskata līgumdarbinieks, kurš ir pieņemts darbā pirms šī datuma, kurš, neņemot vērā pēc šā datuma noslēgtu līgumu, kas būtiski groza viņa funkcijas, ir saglabājis dalību Savienības pensiju shēmā un ir turpinājis veikt iemaksas šajā shēmā.
64.
Piebildīšu, ka tikai šāda interpretācija spēj atainot PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta nozīmi un apmēru, jo tā ļauj nostādīt līgumdarbinieku situācijā, kas ir analoga tā ierēdņa situācijai, kurš – tā kā ir stājies dienestā pirms 2014. gada 1. janvāra un turpinājis veikt iemaksas pensiju shēmā – var izmantot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantā paredzētos pārejas noteikumus (
17
).
65.
Turklāt vērtējumu, ko es ierosinu izvēlēties Tiesai, nevar lietderīgi apstrīdēt ar atsauci, kas veikta pārsūdzētā sprieduma 81. punktā, uz spriedumu EMA/Drakeford. Proti, tieši kā norāda M. Picard, šis spriedums attiecas uz PDNK 8. panta 1. punktā paredzēto līgumu uz noteiktu laiku, kas secīgi noslēgti ar pagaidu darbiniekiem, pārkvalificēšanu. Šādā gadījumā Vispārējā tiesa ir balstījusies uz kritēriju par pagaidu darbinieka veikto funkciju būtisku turpinātību, lai noteiktu, vai līgumu uz noteiktu laiku pagarināšanas aizsegā administrācija nebija vēlējusies aizpildīt pastāvīga darba amatu. Šis risinājums, kurš balstās uz PDNK 8. panta 1. punkta normām piemītošo sistēmu, manuprāt, nav pārnesams uz pārejas pasākumu, kas Regulā Nr. 1023/2013 paredzēti izdienas pensiju jomā, interpretāciju.
66.
Ņemot vērā visus šos apsvērumus, es uzskatu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, noraidot prasību par 2016. gada 4. janvāra atbildes atcelšanu, pamatojoties uz to, ka PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzētie pārejas noteikumi ir pēc analoģijas piemērojami līgumdarbiniekiem, kuri ir nodarbināti 2013. gada 31. decembrī un turpina būt nodarbināti pēc šā datuma saskaņā ar līgumu, kas nerada pārrāvumu darba attiecībās.
67.
Tādēļ es ierosinu Tiesai nospriest, ka vienīgais pamats ir pamatots, un līdz ar to – atcelt pārsūdzēto spriedumu.
VII. Par Vispārējā tiesā celto prasību
68.
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu, ja apelācija ir pamatota un Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var pati pieņemt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Vispārējā tiesā.
69.
Šajā ziņā atgādināšu, ka Vispārējā tiesā Komisija izvirzīja iebildi par prasības nepieņemamību, kas balstīta uz nelabvēlīga akta Civildienesta noteikumu 90. panta izpratnē neesamību. Atsaucoties uz Tiesas pastāvīgo judikatūru (
18
), Vispārējā tiesa nolēma, ka procesuālās ekonomijas nolūkā vispirms bija jāizskata prasītāja izvirzītie pamati, iepriekš nelemjot par Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību, jo prasība katrā ziņā esot nepamatota. No tā izriet, ka, lai lemtu par lietu kopumā, Tiesai vispirms ir jālemj par Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību un pēc tam vajadzības gadījumā jāizskata prasītāja prasības pamatotība.
70.
Taču man šķiet, ka Tiesa var izspriest visus šos jautājumus, ciktāl, no vienas puses, nemainīgu faktu izklāsts, kas nepieciešams lēmuma pieņemšanai, šķiet pilnīgs un pietiekams, un, no otras puses, lietas fakti ir tikuši atklāti uz sacīkstes principu balstītās debatēs Vispārējā tiesā (
19
) un Tiesā. Jāpiebilst, ka prasītāja, kurš prasību Vispārējā tiesā iesniedza 2016. gada 7. novembrī, interesēs ir ātri saņemt tiesas nolēmumu.
A.
Par prasības pieņemamību
1. Lietas dalībnieku argumentācija
71.
Savas iebildes par nepieņemamību pamatojumam Komisija apgalvo, ka 2016. gada 4. janvāra atbildi, kura tika sniegta elektroniskā pasta formā, nevar vērtēt kā nelabvēlīgu aktu, jo tās vienīgais mērķis ir sniegt prasītājam informāciju par Civildienesta noteikumu normu. Šajā sakarā tā norāda, ka šai atbildei esot pievienots brīdinājums, kurā precizēts, ka ziņai ir tikai informatīvs raksturs. Tā piebilst, ka, tā kā 2016. gada 4. janvāra atbildi prasītājam vienkārši adresējis kolēģis pavisam īsu brīdi pēc iesniegtā lūguma, pirms atbildes sniegšanas nav veikta nekāda iepriekšēja izpēte, kas nepieciešama, lai pieņemtu nelabvēlīgu aktu.
72.
Tāpat Komisija apgalvo, ka Civildienesta noteikumu normas saistībā ar izdienas pensijas tiesību iegūšanas gada likmi un pensionēšanās vecumu iegūs konkrētu ietekmi vienīgi darbinieka pensionēšanās dienā. Tā uzskata, ka prasītājs nevar priekšlaicīgi prasīt dažu viņa pensijas tiesību elementu noteikšanu, it īpaši tādēļ, ka līdz viņa pensionēšanās dienai šie noteikumi var mainīties. No tā Komisija secina, ka vienīgais akts, kurš varētu būt nelabvēlīgs M. Picard, būtu galīgais lēmums, kas tiks pieņemts, viņam pensionējoties.
73.
Savukārt M. Picard norāda, ka administrācijai bija iepriekš jānosaka viņa pensijas aprēķina elementi, jo tie jau bija zināmi un vairs nebūtu mainījušies brīdī, kad viņš iesniedza savu lūgumu. Viņš piebilst, ka 2016. gada 4. janvāra atbilde nekavējoties un tieši ietekmēja viņa pensijas tiesības, līdz ar to viņam bija leģitīmas, radušās un pastāvīgas intereses tiesas ceļā noteikt viņa stāvokļa neskaidro elementu.
74.
Tāpat prasītājs uzsver, ka spriedumā Torné Vispārējā tiesa nosprieda, ka Civildienesta noteikumu normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tās netieši uzliek attiecīgajai iestādei pienākumu nekavējoties pieņemt lēmumu, negaidot ieinteresētās personas darba pienākumu pilnīgu izbeigšanos. Tāpat viņš norāda, ka šā sprieduma 49. punktā Vispārējā tiesa nolēma, ka nelabvēlīgs akts bija tieši strīdīgais paziņojums, kurā noteikts prasītājas stāšanās dienestā datums, nevis tā piemērošana, kas nākotnē notiks, nosakot viņas pensijas tiesības brīdī, kad tās tiks aprēķinātas.
2. Vērtējums
75.
Jāatgādina atbilstoši nemainīgajiem faktiem, ka M. Picard par 2016. gada 4. janvāra atbildi iesniedza sūdzību, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu. Saņēmusi šo prasību, AHCC ar Cilvēkresursu [un drošības] ĢD 2016. gada 25. jūlija lēmumu noraidīja sūdzību galvenokārt kā nepieņemamu nelabvēlīga akta neesamības dēļ un pakārtoti kā nepamatotu.
76.
M. Picard iesniedza Vispārējā tiesā prasību atcelt 2016. gada 4. janvāra atbildi un, “ciktāl nepieciešams”, atcelt 2016. gada 25. jūlija noraidošo lēmumu.
77.
No Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta izriet, ka ierēdnis var apstrīdēt iestāžu aktus tikai tad, ja tie viņam ir nelabvēlīgi. Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktā būtībā ir paredzēts, ka arī uz prasību tiesā attiecas šā nosacījuma izpilde. Turklāt atbilstoši PDNK 117. pantam Civildienesta noteikumos paredzētās normas par tiesību aizsardzības līdzekļiem, tostarp tās, kuras nupat minēju, pēc analoģijas ir piemērojamas līgumdarbiniekiem.
78.
No šiem elementiem izriet, ka, lai noteiktu, vai M. Picard prasība ir pieņemama, ir jāpārbauda, vai 2016. gada 4. janvāra atbilde ir vērtējama kā viņam nelabvēlīgs akts iepriekš minēto tiesību normu izpratnē.
79.
Šajā brīdī atgādināšu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru vienīgi tādi akti un pasākumi var būt nelabvēlīgi un var būt prasības par tiesību akta atcelšanu priekšmets, kuri rada saistošas tiesiskās sekas, kas var tieši un nekavējoties ietekmēt prasītāja intereses, būtiski mainot viņa juridisko stāvokli (
20
). Šī nelabvēlīga akta definīcija civildienesta jomā turklāt neatšķiras no tās, ko Tiesa pieņēmusi, lai definētu “apstrīdamus tiesību aktus” LESD 263. panta izpratnē (
21
), līdz ar to saskaņā ar šo pantu izstrādāto judikatūru ir iespējams mutatis mutandis piemērot šajā lietā.
80.
Lai noteiktu, vai tiesību akts rada šādas saistošas sekas, ir jāņem vērā šā akta būtība un jāizvērtē tā ietekme atbilstoši tādiem objektīviem kritērijiem kā minētā akta saturs, ņemot vērā attiecīgā gadījumā tā pieņemšanas kontekstu, kā arī tā izdevējas iestādes pilnvaras (
22
).
81.
Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka sagatavojoši akti, vienkārši izpildes akti, vienkārši ieteikumi un atzinumi, kā arī principā iekšējie norādījumi nav vērtējami kā akti, kas rada saistošas sekas (
23
).
82.
No šiem apsvērumiem izriet, ka, lai noteiktu, vai akts ir nelabvēlīgs, ir jāņem vērā vienīgi tā būtība, bet tā formālajam pamatam ir maza nozīme (
24
). No tā es secinu, ka šajā lietā ar to vien, ka 2016. gada 4. janvāra atbilde ir tikusi sniegta elektroniskā pasta formā, nepietiek, lai izslēgtu nelabvēlīga akta kvalifikāciju, un ir jāizvērtē tās saturs, lai noteiktu tās juridisko raksturu.
83.
Šajā ziņā, balstoties uz lietas nemainīgajiem faktiem, secinu, ka ar 2016. gada 4. janvāra elektroniskā pasta vēstuli M. Picard vērsās pie PMO 4. nodaļas Pensiju sektora administratora, lai uzzinātu, vai viņa pensijas tiesības ir mainītas 2014. gada 16. maija līguma parakstīšanas dēļ.
84.
Tās pašas dienas elektroniskā pasta vēstulē šis administrators atbildēja M. Picard, ka viņa pensijas tiesības “ir mainījušās līguma izmaiņu dēļ” un līdz ar to “parastais pensionēšanās vecums patiešām mainās uz 66 gadiem”, un “ikgadējo iegūto pensijas tiesību procents mainās uz 1,8 % gadā sākot no 1.06.2014.”. Elektroniskā pasta autors noslēdz šo atbildi ar vārdiem “es ceru, ka šī informācija jums būs noderīga”.
85.
Manuprāt, no šiem apstākļiem izriet, ka, neraugoties uz semantisko piesardzību, kas manāma 2016. gada 4. janvāra atbildē, šīs elektroniskā pasta vēstules saturu nevar uzlūkot kā tādu, kam ir tikai informatīvs raksturs. Šajā ziņā secinu, ka M. Picard vērsās pie PMO 4. nodaļas Pensiju sektora administratora, lūdzot precīzu informāciju, un viņš tam atbildēja atbilstoši saviem amata pienākumiem, tikpat precīzi norādot, ka jauna līguma noslēgšanas dēļ prasītāja pensionēšanās vecums ticis mainīts uz 66 gadiem un viņa pensijas tiesību iegūšanas likme tikusi samazināta.
86.
Taču ar šo analīzi vien nepietiek, lai secinātu, ka M. Picard prasība ir pieņemama. Lai atbildētu uz Komisijas izvirzītajiem argumentiem, vēl ir jānosaka, vai 2016. gada 4. janvāra atbilde var būt nelabvēlīgs akts Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē vai arī vienīgais lēmums, kuru var pārsūdzēt, ir tas, ar kuru tiek galīgi noteiktas M. Picard pensijas tiesības dienā, kad viņš pensionēsies.
87.
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka starppasākumi – tādēļ, ka tie pauž iestādes provizorisko viedokli, – principā nav tiesību akti, par kuriem var celt prasību tos atcelt (
25
). Proti, šādā gadījumā uz iespējamiem pārkāpumiem, kas varētu piemist šādiem pagaidu pasākumiem, varētu atsaukties, lai pamatotu prasību, kas vērsta pret galīgo aktu (
26
).
88.
Ņemot to vērā, ar konstatējumu, ka iestādes akts ir starppasākums, kurā nav pausta iestādes galīgā nostāja, nepietiek, lai sistemātiski pierādītu, ka šis akts nav “apstrīdams tiesību akts”. Tādēļ par starppasākumu, kas rada autonomas tiesiskas sekas, var celt prasību atcelt tiesību aktu, jo ar šo aktu saistīto prettiesiskumu nevar novērst tādas prasības ietvaros, kas vērsta pret galīgo lēmumu, kura izstrādes posms tas ir. No tā izriet, ka, ja starpposma akta likumības apstrīdēšana šādas prasības ietvaros nevar nodrošināt apelācijas sūdzības iesniedzēja efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret šī tiesību akta sekām, par to ir jābūt iespējai celt prasību atcelt tiesību aktu (
27
).
89.
Manuprāt, šo judikatūru var piemērot šajā lietā, lai pārbaudītu, vai 2016. gada 4. janvāra atbilde var būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets. Šajā ziņā norādīšu, ka minētajā atbildē M. Picard tostarp ir norādīts, ka līguma izmaiņu dēļ viņa pensionēšanās vecums mainās uz 66 gadiem. Taču, ja prasītājs būtu spiests gaidīt šajā atbildē norādīto vecumu, lai pensionētos un apstrīdētu šajā datumā pieņemto galīgo lēmumu, ar kuru ir noteiktas viņa izdienas pensijas tiesības, viņam tiktu atņemta jebkāda efektīva tiesību aizsardzība, kas viņam ļautu apliecināt, ka saskaņā ar PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzētajiem pārejas noteikumiem viņam būtu bijušas tiesības uz izdienas pensiju jau 63 gadu vecumā.
90.
No tā izriet, ka 2016. gada 4. janvāra atbilde rada neatkarīgas tiesiskas sekas, ciktāl tā var radīt neatgriezenisku ietekmi, kas tieši un tūlītēji iespaido M. Picard juridisko stāvokli un ko nav iespējams novērst ar prasības celšanu pret galīgo lēmumu, kas tiks pieņemts ieinteresētās personas pensionēšanās brīdī.
91.
Šādos apstākļos es uzskatu, ka, lai neliegtu M. Picard efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, šī atbilde ir jāuzskata par nelabvēlīgu aktu Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē.
92.
Līdz ar to, ņemot vērā visus šos apsvērumus, es uzskatu, ka M. Picard iesniegtā prasība ir jāuzskata par pieņemamu.
B.
Par prasības pamatotību
93.
Ja Tiesa izvēlētos pieņemt manis ierosinātos apsvērumus vienīgā pamata vērtējumā, M. Picard iesniegtā prasība būtu jāapmierina. Proti, no lietas nemainīgajiem faktiem izriet, ka kopš 2008. gada 1. jūlija – dienas, kad prasītājs sākotnēji tika pieņemts darbā kā līgumdarbinieks, – viņš bez pārtraukumiem strādāja Savienības dienestā un turpināja veikt iemaksas pensiju shēmā.
94.
No tā izriet, ka būtu jāuzskata, ka M. Picard ir bijis nodarbināts 2013. gada 31. decembrī PDNK pielikuma 1. panta 1. punkta izpratnē un tātad viņam būtu jāsaglabā pensijas tiesību iegūšanas gada likme un pensionēšanās vecums atbilstoši nosacījumiem un kārtībai, kas paredzēta Regulas Nr. 1023/2013 pārejas noteikumos.
95.
Līdz ar to es ierosinu Tiesai atcelt 2016. gada 4. janvāra atbildi, kā arī 2016. gada 25. jūlija noraidošo lēmumu.
VIII. Par tiesāšanās izdevumiem
96.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
97.
Atbilstoši šā reglamenta 138. panta 1. punktam, kas apelācijas sūdzībai ir piemērojams saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
98.
Šajā lietā prasītājs ir lūdzis Tiesu pēc lietas pārņemšanas apmierināt viņa prasības, kas formulētas pirmajā instancē, un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
99.
Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs un M. Picard ir lūdzis tai piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tai ir jāpiespriež segt savus tiesāšanās izdevumus abās instancēs un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus Tiesā un Vispārējā tiesā.
IX. Secinājumi
100.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai:
1)
atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedumu Picard/Komisija (T‑769/16, EU:T:2021:153);
2)
noraidīt iebildi par M. Picard prasības nepieņemamību, ko Vispārējā tiesā izvirzījusi Eiropas Komisija;
3)
atcelt 2016. gada 4. janvāra atbildi, ko sniedzis Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību biroja 4. nodaļas Pensiju sektora administrators, saskaņā ar kuru M. Picard parastais pensionēšanās vecums un pensijas tiesību iegūšanas gada likme no 2014. gada 1. jūnija mainījās attiecīgi uz 66 gadiem un 1,8 %;
4)
atcelt Komisijas Cilvēkresursu Ģenerāldirekcijas E direktorāta kā iestādes, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus, direktora 2016. gada 25. jūlija lēmumu, ar kuru tikusi noraidīta sūdzība, ko M. Picard iesniedza par 2016. gada 4. janvāra atbildi;
5)
piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus abās instancēs un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus Tiesā un Vispārējā tiesā.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 2013, L 287, 15. lpp.
(
3
)	Runa ir par vecumu, kāds prasītājam bija šajā datumā.
(
4
)	Spriedums, 2018. gada 14. decembris, Torné/Komisija (T‑128/17, turpmāk tekstā – “spriedums Torné”, EU:T:2018:969).
(
5
)	Šajā nolūkā Vispārējā tiesa balstījās uz spriedumiem, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50.–52. punkts), un 2017. gada 13. janvāris, Deza/ECHA (T‑189/14, EU:T:2017:4, 26. punkts).
(
6
)	Izņemot šī 22. panta 4. punktu.
(
7
)	Šajā nolūkā Vispārējā tiesa atsaucās uz spriedumu, 2015. gada 16. septembris, EMA/Drakeford (T‑231/14 P, turpmāk tekstā – “spriedums EMA/Drakeforf, EU:T:2015:639, 40. punkts).
(
8
)	Spriedums, 2022. gada 24. marts, GVN/Komisija (C‑666/20 P, nav publicēts, EU:C:2022:225, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
9
)	Šie mērķi, kas bija apstiprināti jau Komisijas izstrādātā priekšlikuma regulai paskaidrojumu rakstā (OV 2012, C 102, 19. lpp.), ir minēti Regulas Nr. 1023/2013 14. un 15. apsvērumā.
(
10
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 3. marts, WV/SEAE (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
11
)	Šis jēdziens ir lietots tostarp vācu valodas versijā (“sinngemäß”), igauņu (“analoogia”), spāņu (“analogía”), itāļu (“analogia”) un poļu (“analogii”).
(
12
)	Šī definīcija ir sniegta Académie française [Franču akadēmijas] vārdnīcas astotajā izdevumā (Parīze, 1935). Larousse vārdnīcā (Parīze, 1977) vārds “analogie” ir definēts šādi: “Vienas lietas atbilstība, līdzība citai lietai”.
(
13
)	Turklāt šī vēlme ievērot tiesības, kas iegūtas pirms jaunu normu spēkā stāšanās, bija pausta jau Komisijas izstrādātā priekšlikuma regulai paskaidrojumu rakstā (OV 2012, C 102, 19. lpp.).
(
14
)	Turklāt šādai interpretācijai, manuprāt, nav pretrunā tas, ka Regulas Nr. 1023/2013 29. apsvērumā ir lietota tikai vārdkopa “Civildienesta noteikumi”, lai gan PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā paredzētajos pārejas pasākumos ir atsauce tieši uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantu.
(
15
)	Divas trešdaļas no iemaksām pensiju shēmā veido parādsaistības pret personālu, kuras pakāpeniski jāsedz no Savienības budžeta, personālam pensionējoties.
(
16
)	Visas sistēmas, uz kuru balstās Savienības ierēdņu un līgumdarbinieku izdienas pensiju shēma, izklāstu skat. Pilorge‑Vrancken, J., Droit de la fonction publique de l'Union européenne, Bruylant, Éditions juridiques, 2017, 151. un nākamās lpp., kā arī 254. lpp.
(
17
)	Šajā ziņā jānorāda, ka spriedumā Torné Vispārējā tiesa Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. panta interpretācijā galvenokārt balstījās uz kritēriju par ierēdņa dalības [pensiju shēmā] turpinātību kopš viņa stāšanās dienestā.
(
18
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50.–52. punkts), un 2016. gada 21. decembris, Club Hotel Loutraki u.c./Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 67. un 68. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
19
)	Šajā ziņā jānorāda: kā pierāda Vispārējā tiesā lietas dalībnieku iesniegtie procesuālie raksti, kā arī šajā tiesā notikušās sēdes atšifrējums – Vispārējā tiesā tika plaši debatēts par M. Picard iesniegtās prasības pieņemamību.
(
20
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 14. oktobris, KF/SATCEN (C‑464/20 P, nav publicēts, EU:C:2021:848, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Par “apstrīdamu tiesību aktu” definīciju LESD 263. panta izpratnē skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, VodafoneZiggo Group/Komisija (C‑689/19 P, EU:C:2021:142, 48. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2021. gada 22. aprīlis, thyssenkrupp Electrical Steel un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
22
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, Poggiolini/Parlaments (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, thyssenkrupp Electrical Steel un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
24
)	Piemēram, ikmēneša algas lapā var parādīties kāda lēmuma esamība. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1976. gada 15. jūnijs, Wack/Komisija (1/76, EU:C:1976:91, 5. punkts), un 1986. gada 30. septembris, Delhez u.c./Komisija (264/83, EU:C:1986:344, 20. punkts un tajā minētā judikatūra). Atbilstoši tādai pašai loģikai kā nelabvēlīgu aktu var vērtēt mutisku sarunu, kurā iecēlējinstitūcija ir izteikusi savu lēmumu neiecelt ierēdni vakantā amatā. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1984. gada 9. februāris, Kohler/Revīzijas palāta (316/82, EU:C:1984:49, 9.–13. punkts).
(
25
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 3. jūnijs, Ungārija/Parlaments (C‑650/18, EU:C:2021:426, 43. un 44. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
26
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, thyssenkrupp Electrical Steel un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
27
)	Skat. spriedums, 2021. gada 6. oktobris, Poggiolini/Parlaments (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 38. un 39. punkts un tajā minētā judikatūra).