62020CC0588
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 24. februārī (
1
)
Lieta C‑588/20
Landkreis Northeim
pret
Daimler AG,
piedaloties:
Iveco Magirus AG,
TRATON SE, agrāk – MAN SE,
MAN Truck & Bus AG,
MAN Truck & Bus Deutschland GmbH,
Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co.KG
(Landgericht Hannover (Hannoveres apgabaltiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu, ko ir radījusi prakse, kas atzīta par pretēju LESD 101. pantam – Nolīgumi, lēmumi un saskaņotas darbības – Pārkāpumu konstatējošs Komisijas lēmums – Izlīguma procedūra – Ar pārkāpumu saistītie izstrādājumi – Kravas automobiļi – Specializētie transportlīdzekļi – Atkritumu savākšanas kravas automobiļi
1.
Šis Landgericht Hannover (Hannoveres apgabaltiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 2016. gada 19. jūlija Komisijas lēmuma C(2016) 4673 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39824 – Kravas automobiļi) (turpmāk tekstā – “Lēmums”) (
2
) interpretāciju. Ar šo Lēmumu Komisija atsevišķā karteļu lietā uzlika līdz šim lielāko naudas sodu, proti, 2,93 miljardus EUR (un kopumā 3,81 miljardu EUR (
3
)) kravas automobiļu ražotājiem par koluzīvu vienošanos mākslīgi paaugstināt kravas automobiļu cenas un tādējādi 14 gadu laikā pārnest izmaksas saistībā ar stingrāku noteikumu par emisijām ievērošanu. Šis lūgums ir radies saistībā ar tā saukto follow‑on prasību, kurā puses ir Landkreis Northeim (Northeimas administratīvais apriņķis, Vācija, turpmāk tekstā – “Northeimas apriņķis”) un Daimler AG (turpmāk tekstā – “Daimler”). Northeimas apriņķis lūdz piespriestDaimler atlīdzināt kaitējumu, ko radījusi LESD 101. panta 1. punktam un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. pantam pretrunā esoša prakse saistībā ar atkritumu savākšanas kravas automobiļiem, ko tas iegādājās no Daimler.
2.
Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Lēmums ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka specializētie transportlīdzekļi, konkrētāk, atkritumu savākšanas kravas automobiļi, ietilpst jēdziena “ar pārkāpumu saistītie izstrādājumi” tvērumā minētā lēmuma izpratnē.
I. Pamatlietas rašanās fakti un prejudiciālais jautājums
3.
2006. un 2007. gadā Northeimas apriņķis (publisko tiesību subjekts) iegādājās no Daimler divus sadzīves atkritumu savākšanas kravas automobiļus attiecīgi par cenu 146740,00 EUR un 146586,58 EUR pēc konkursa rīkošanas katram iegādes darījumam.
4.
2016. gada 19. jūlijā Eiropas Komisija pieņēma Lēmumu saistībā ar izlīguma procedūru.
5.
Ar šo lēmumu Komisija atzina, ka vairāki starptautiski kravas automobiļu ražotāji, tostarp Daimler, MAN un Iveco Magirus, ir pārkāpuši LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu. Pārkāpums izpaudās kā koluzīva vienošanās par cenas noteikšanu un bruto cenu paaugstināšanu Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) kravas automobiļiem, kuru svars ir no 6 līdz 16 tonnām (“vidējas noslodzes kravas automobiļi”) vai kravas automobiļiem, kas sver vairāk nekā 16 tonnas (“lielas noslodzes automobiļi”), kā arī par izmaksu pārnešanu attiecībā uz emisiju tehnoloģiju ieviešanu šādiem kravas automobiļiem, kas paredzēta EURO 3 līdz 6 standartos. Pārkāpums aptvēra visu EEZ teritoriju un ilga no 1997. gada 17. janvāra līdz 2011. gada 18. janvārim (turpmāk tekstā – “aizliegtā vienošanās”).
6.
Pēc Lēmuma pieņemšanas Northeimas apriņķis vērsās Landgericht Hannover (Hannoveres apgabaltiesa, Vācija) ar prasību pret Daimler par zaudējumu atlīdzību. Ar šo prasību tiek lūgts atlīdzināt mantisku kaitējumu, kas šim apriņķim nodarīts ar pretkonkurences praksi, kurā bija iesaistīts Daimler. Attiecībā uz šo uzņēmumu tā ir follow‑on prasība (prasība par zaudējumu atlīdzību, kas celta valsts tiesā pēc Komisijas galīgā lēmuma, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums).
7.
Northeimas apriņķis uzskata, ka no Daimler iegādātie atkritumu savākšanas transportlīdzekļi atbilst Lēmumā sniegtajai “kravas automobiļu” definīcijai. Šī nostāja ir balstīta uz minētā lēmuma formulējumu, kurā acīmredzami nav paredzēta specializēto transportlīdzekļu izslēgšana [no tā tvēruma] (
4
).
8.
Savukārt Daimler iesniedzējtiesā apgalvo, ka Komisijas lēmums neesot attiecināms uz šiem atkritumu savākšanas kravas automobiļiem, jo tie ir specializētie transportlīdzekļi. Šajā ziņā tas atsaucas uz faktu, ka pirms minētā lēmuma pieņemšanas Komisija Daimler adresētajā 2015. gada 30. jūnija informācijas pieprasījumā (turpmāk tekstā – “2015. gada informācijas pieprasījums”) precizēja izmeklēšanas tvērumu, norādot, ka jēdziens “kravas automobiļi” neaptver lietotas kravas automašīnas, specializētos transportlīdzekļus (piemēram, militāros transportlīdzekļus, ugunsdzēsēju transportu), tālāk pārdotas virsbūves (tā sauktās “add‑ons”), pēcpārdošanas pakalpojumus un citus pakalpojumus, kā arī garantijas pakalpojumus.
9.
Šajā kontekstā, kā arī ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 1/2003 (
5
) 16. panta 1. punktā ietvertās prasības, saskaņa ar kurām, ja valstu tiesas atbilstoši LESD 101. pantam vai 102. pantam lemj par līgumiem, lēmumiem vai darbībām, uz kurām jau attiecas Komisijas lēmums, tās nevar pieņemt lēmumus, kuri ir pretrunā Komisijas pieņemtajam lēmumam, iesniedzējtiesai ir šaubas par to, kādus izstrādājumus aptver attiecīgā aizliegtā vienošanās pamatlietā. Konkrētāk, ņemot vērā, ka valsts līmenī nav vienveidīgas judikatūras par to, vai Lēmumā definētais jēdziens “kravas automobiļi” aptver specializētos transportlīdzekļus, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai atkritumu savākšanas kravas automobiļi ir izslēgti no to izstrādājumu tvēruma, ko skar attiecīgā aizliegtā vienošanās.
10.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka Lēmuma 5. apsvērumā Komisija ir atzinusi, pirmkārt, ka, “ar pārkāpumu saistītie izstrādājumi ir kravas automobiļi, kuru svars ir no 6 līdz 16 tonnām (“vidējas noslodzes kravas automobiļi”) un kravas automobiļi, kas sver vairāk nekā 16 tonnas (“lielas noslodzes automobiļi”) – gan kravas automobiļi bez piekabes, gan autovilcēji”; un, otrkārt, ka Lēmums neattiecas uz “kravas automobiļiem, kas paredzēti militārām vajadzībām”.
11.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa uzskata, ka, no vienas puses, šo Komisijas izmantoto formulējumu, lai raksturotu ar pārkāpumu saistītos izstrādājumus, varētu saprast kā tādu, kas principā aptver tikai “parastos” kravas automobiļus – izņemot militārām vajadzībām paredzētos –, tāpēc, ja nav skaidras norādes, Komisijas izmantotais jēdziens “kravas automobilis” nav attiecināms uz specializētajiem transportlīdzekļiem, tostarp atkritumu savākšanas kravas automobiļiem, jo uz tiem attiecas jēdziens “citas preces” (
6
).
12.
No otras puses, šī tiesa uzskata, ka šo formulējumu varētu saprast arī tā, ka ar jēdzienu “kravas automobilis” ir domāts jebkura veida kravas automobilis, proti, tostarp visu veidu specializētie transportlīdzekļi, izņemot militārām vajadzībām paredzētos.
13.
Iesniedzējtiesai ir arī šaubas par to, kāda ir 2015. gada informācijas pieprasījuma ietekme, lai noteiktu ar pārkāpumu saistītos izstrādājumus. Konkrēti, iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai apstāklis, ka Komisija informācijas pieprasījuma mērķiem norādīja, ka kravas automobiļu jēdziens neaptver lietotus vai specializētus transportlīdzekļus (it īpaši, militārus transportlīdzekļus, ugunsdzēsēju transportu), nozīmē to, ka minētie ir vien piemēri, bet ne pilnīgs specializēto transportlīdzekļu uzskaitījums.
14.
Visbeidzot, iesniedzējtiesa norāda, ka Lēmums ir pieņemts izlīguma procedūras ietvaros, ko Komisija uzsāka pēc tam, kad šajā procedūrā iesaistītās puses iesniedza tai attiecīgus lūgumus. Šajā ziņā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kāda ietekme ir tam, ka pretkonkurences rīcības apjoms tiek noteikts šādas procedūras ietvaros.
15.
Šajos apstākļos Landgericht Hannover (Hannoveres apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Komisijas] 2016. gada 19. jūlija lēmums C(2016) 4673 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39824 – Kravas automobiļi) ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā Komisijas lēmumā konstatētais attiecas arī uz specializētajiem transportlīdzekļiem, jo īpaši uz atkritumu savākšanas kravas automobiļiem?”
16.
Rakstveida apsvērumus iesniedza Northeimas apriņķis, uzņēmumi Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co.KG (turpmāk tekstā – “Schönmackers”), Daimler, TRATON SE (agrāk – MAN), Iveco Magirus, Austrijas valdība un Komisija. Visi minētie lietas dalībnieki (izņemot Austrijas valdību) arī izmantoja iespēju sniegt mutvārdu paskaidrojumus tiesas sēdē Tiesā.
II. Analīze
A. Īss lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
17.
Northeimas apriņķis apgalvo, ka, pirmkārt, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu esot nepieņemams, jo Daimler noteiktajā termiņā neesot izmantojis savas tiesības pārsūdzēt Lēmumu Vispārējā tiesā un tādējādi vairs nevarot apstrīdēt tā tiesiskumu, ierosinot tiesvedību valsts tiesā par valsts tiesību aktiem, ar kuriem tiek īstenots šis lēmums. Valsts tiesām ir saistošs spēkā esošs Savienības tiesību akts, tāpēc vairs neesot iespējams vērsties ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecībā uz Lēmuma spēkā esamību.
18.
Schönmackers, kas iestājās lietā Northeimas apriņķa prasījumu atbalstam, apgalvo, ka nešķiet, ka iesniedzējtiesa uzskatītu, ka atbilde uz uzdoto jautājumu ir nepieciešama, lai tā varētu atrisināt strīdu pamatlietā.
19.
Pakārtoti – Northeimas apriņķis un Schönmackers būtībā apgalvo, ka Komisijas informācijas pieprasījums vispār neietekmē Lēmuma interpretāciju.
20.
Otrkārt, Northeimas apriņķis un Schönmackers uzskata, ka Lēmumā neesot nekāda pamatojuma secinājumam par to, ka minētais lēmums nebūtu attiecināms uz atkritumu savākšanas kravas automobiļiem.
21.
Turklāt Northeimas apriņķis uzskata, ka gan kravas automobiļi, gan specializētie transportlīdzekļi ietilpst N kategorijā minētajos transportlīdzekļos Regulas (ES) 2018/858 (
7
) izpratnē. Šo konstatējumu apstiprina arī tas, ka Regulas (ES) 2019/631 (
8
) un Regulas (ES) 2018/956 (
9
) tvērumā kopumā ietilpst N kategorijā minētie komerciālie transportlīdzekļi.
22.
Northeimas apriņķis arī apgalvo – kā tas izriet no Direktīvas 2006/126/EK (
10
) 4. panta, transportlīdzekļu iedalījumu kategorijās nosaka, balstoties tikai uz transportlīdzekļu svaru, maksimālo personu skaitu, ko drīkst pārvadāt attiecīgajā transportlīdzeklī, un minimālo vecumu, kas personai jāsasniedz, lai iegūtu transportlīdzekļa vadīšanas tiesības.
23.
Turklāt Northeimas apriņķis uzskata, ka Kraftfahrt‑Bundesamt (Federālais mehānisko transportlīdzekļu birojs, Vācija) izstrādātais mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju saraksts it īpaši apliecina, ka atkritumu savākšanas kravas automašīnas ietilpst “kravas automobiļu” kategorijā. Tajā atkritumu savākšanas transportlīdzeklis ir klasificēts kā “sadzīves atkritumu konteineru kravas automobilis”.
24.
Daimler, ko atbalsta MAN un Iveco Magirus, apgalvo, ka specializētie transportlīdzekļi neesot uzskatāmi par kravas automobiļiem Lēmuma izpratnē.
25.
Šie uzņēmumi būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, ikdienas valodā tiekot nošķirti kravas automobiļi un specializētie transportlīdzekļi, proti, “kravas automobiļi” ir transportlīdzekļi, kas paredzēti un izgatavoti galvenokārt preču pārvadāšanai, savukārt “specializētie transportlīdzekļi” ir konkrētam nolūkam izgatavoti un aprīkoti transportlīdzekļi. Otrkārt, Daimler, MAN un Iveco Magirus norāda, ka jēdziens “kravas automobilis” esot definēts un tiekot izmantots dažādos Savienības atvasināto tiesību aktos. Šie uzņēmumi uzskata, ka Lēmumā izdarīto konstatējumu pamatā ir Savienības tiesību aktos sniegtā definīcija. Treškārt, Daimler, MAN un Iveco Magirus būtībā uzskata, ka, kopumā aplūkojot, Lēmuma formulējums neapstiprinot secinājumu, ka tas aptver specializētos transportlīdzekļus. Ceturtkārt, Daimler, MAN un Iveco Magirus ieskatā pamatlietā aplūkotie atkritumu savākšanas kravas automobiļi to paredzētā funkcionālā lietojuma, aprīkojuma un speciālo īpašību dēļ neesot domāti preču pārvadājumiem, bet ir īpaši paredzēti izmantošanai atkritumu nozarē, tādēļ Lēmums uz tiem neesot attiecināms. Piektkārt, Iveco Magirus apgalvo, ka Lēmuma adresātiem nav skaidrs – un vēl jo mazāk acīmredzams –, ka valsts tiesa, izskatot prasību par zaudējumu atlīdzību, var uzskatīt, ka minētais lēmums attiecas arī uz specializētajiem transportlīdzekļiem. Sestkārt, Iveco Magirus būtībā apgalvo, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmajā daļā nostiprinātais tiesību efektīvas aizsardzības tiesā princips paredz, ka gadījumā, kad pastāv šaubas par Lēmuma materiāltiesisko tvērumu, tas ir jāinterpretē šauri un ka tādējādi specializētie transportlīdzekļi nevarot tikt uzskatīti par kravas automobiļiem šā lēmuma izpratnē.
26.
Austrijas valdība un Komisija būtībā apgalvo, ka atkritumu savākšanas kravas automobiļi ir vieni no izstrādājumiem, kurus aptver aizliegtā vienošanās un Lēmums.
B. Vērtējums
1.
Par pieņemamību
27.
Northeimas apriņķis, prasītājs pamatlietā, un Schönmackers būtībā apgalvo, ka gan lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, gan uzdotais jautājums ir nepieņemami.
28.
Uzskatu, ka šie argumenti ir jānoraida.
29.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, kā tas ir šajā gadījumā, Tiesai principā ir jālemj (
11
).
30.
Izskatāmajā lietā iesniedzējtiesai ir jāizskata follow‑on prasība par zaudējumu atlīdzību, kas ir celta, balstoties uz Komisijas lēmumu. Ar šo lēmumu Komisija ir konstatējusi, ka vairāki uzņēmumi, tostarp Daimler, MAN un Iveco Magirus, ir bijuši aizliegtas vienošanās dalībnieki un pārkāpuši LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (
12
).
31.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa paskaidro, ka prasītājs pamatlietā (Northeimas apriņķis), kas iegādājās divus atkritumu savākšanas kravas automobiļus, uzskata, ka šie kravas automobiļi ir vieni no tiem izstrādājumiem, uz kuriem attiecas pārkāpums. Savukārt Daimler iesniedzējtiesā apgalvo, ka šie kravas automobiļi ir specializētie transportlīdzekļi un tādēļ neietilpst Lēmuma materiāltiesiskajā tvērumā.
32.
Jākonstatē, ka iesniedzējtiesa nav pārliecināta par pareizu Lēmuma materiāltiesisko tvērumu un nevar pamatlietā izlemt, vai Lēmums attiecas uz šiem abiem atkritumu savākšanas kravas automobiļiem.
33.
No tā izriet, ka Lēmuma tvēruma interpretācija, ko lūdz veikt iesniedzējtiesa, tai ir nepieciešama, lai noteiktu, vai prasība par zaudējumu atlīdzību ir pamatota.
34.
Attiecībā uz šo secinājumu 17. punktā minēto Northeimas apriņķa apsvērumu pietiek vien norādīt, ka no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Daimler ir viens no atbildētājiem pamatlietā celtajā prasībā par zaudējumu atlīdzību, ko Northeimas apriņķis, balstoties uz Lēmumu, ir cēlis kā follow‑on prasību, un ka Daimler neapstrīd minētā lēmuma spēkā esamību iesniedzējtiesā.
35.
Turklāt pretēji Komisijas lēmumiem, ar kuriem tiek noteikta ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšana, Komisijas lēmuma, ar ko konstatēta aizliegta vienošanās, piemēram, tāda kā šajā lietā, izpildei nav nepieciešams veikt valsts pasākumus.
36.
No tā izriet, ka šajā lietā strīds ir vienīgi par Lēmuma interpretāciju.
37.
Visbeidzot, Tiesai jau ir lūgts interpretēt Komisijas lēmumus konkurences tiesību jomā, jo tie ir Savienības iestādes tiesību akti LESD 267. panta izpratnē (
13
).
2.
Par lietas būtību
a)
Ievads
38.
Vispirms, kā ES tiesas jau ir nospriedušas, “attiecībā uz LESD 101. panta 1. punktu nav nepieciešama iepriekšēja konkrētā tirgus definēšana, ja strīdīgajam nolīgumam pašam par sevi ir pretkonkurences mērķis, t.i., ja Komisija ir spējusi pareizi, bez tirgus iepriekšējas noteikšanas secināt, ka attiecīgais nolīgums izkropļo konkurenci un var būtiski iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Runa ir tostarp par smagākajiem [nolīgumiem], kas tieši aizliegti LESD 101. panta 1. punkta a)–e) apakšpunktā” (
14
). Es uzskatu, ka iepriekš minētais katrā ziņā ir attiecināms uz tādu aizliegtu vienošanos kā pamatlietā aplūkotā.
39.
Izskatāmajā lietā nav strīda par to, ka attiecībā uz aizliegto vienošanos tika konstatētas visas nolīguma un/vai saskaņotas darbības pazīmes LESD 101. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta izpratnē, un tās mērķis bija konkurences novēršana, ierobežošana un/vai izkropļošana attiecībā uz kravas automobiļiem EEZ teritorijā (
15
).
40.
Turklāt ES tiesu judikatūrā ir arī norādīts, ka “tirgus, uz ko attiecas Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums, ir nosakāms pēc aizliegtās vienošanās nolīgumiem un darbībām” (
16
).
41.
Patiešām, no ES tiesu judikatūras izriet, ka “nevis Komisija ir patvaļīgi izvēlējusies attiecīgo tirgu, bet aizliegtās vienošanās dalībnieki [..], kas ir brīvprātīgi koncentrējuši savas pretkonkurences vienošanās attiecībā uz [konkrētajiem izstrādājumiem]” (
17
).
42.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, kā arī prejudiciālā nolēmuma procedūras būtību, Tiesai šajā lietā nav jānosaka konkrētā izstrādājuma tirgus, kā arī tai nav jāpārbauda, vai Komisija ir noteikusi attiecīgo izstrādājumu tirgu.
43.
Izskatāmajā lietā Tiesai ir jāizvērtē Lēmuma tvērums, proti, jākonstatē, kuri izstrādājumi ir “saistīti ar pārkāpumu”, ko Komisija ir konstatējusi Lēmumā. Konkrēti, tai ir jānosaka, vai no Lēmuma izriet, ka specializētie transportlīdzekļi, it īpaši atkritumu savākšanas kravas automobiļi, ir vieni no izstrādājumiem, kas ir saistīti ar pārkāpumu.
44.
Vispirms ir jānorāda, ka nav nozīmes dažādajām jēdzienu “kravas automobilis” un “specializētais transportlīdzeklis” definīcijām, kuras iekļautas vairākos Savienības atvasināto tiesību aktos (piemēram, Direktīva 97/27/EK (
18
)) un uz kurām atsaucas lietas dalībnieki, jo Komisija Lēmumā nav balstījusies uz šādiem tiesību aktiem/definīcijām un tajā tā pati ir sniegusi ar pārkāpumu saistīto izstrādājumu definīciju, kurai ir nozīme izskatāmās lietas vērtējumā. Līdz ar to Tiesai sava argumentācija ir jābalsta vienīgi uz Lēmumā ietvertajām specifiskajām definīcijām un paša Lēmuma formulējumu.
b)
Lēmuma tvērums
45.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, “interpretējot [Savienības] tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās noteikumi, bet arī konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā iekļaujas šī norma, īstenojamie mērķi” (
19
).
46.
Tomēr Tiesa nedrīkst interpretēt šo tiesību normu pretēji tās skaidram un precīzam formulējumam (
20
).
1) Lēmuma formulējums
47.
Vispirms – nav strīda par to, ka Lēmumā ietvertā jēdziena “kravas automobiļi” definīcija atbilst tai, kas minēta paziņojumā par iebildumiem, un vienīgā atšķirība ir tā, ka Lēmumā Komisija no tās tvēruma tieši izslēdza militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus (ja tas tā nebūtu, uzņēmumi, iespējams, pārsūdzētu Lēmumu, balstoties uz šo aspektu).
48.
Lēmuma 1. pantā ir paredzēts: “ar koluzīvu vienošanos par cenas noteikšanu un bruto cenu paaugstināšanu vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļiem Eiropas Ekonomikas zonā; un laika grafiku un izmaksu pārnešanu attiecībā uz emisiju tehnoloģiju ieviešanu vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļiem, kas paredzēta EURO 3 līdz 6 standartos, šādi uzņēmumi ir pārkāpuši LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta noteikumus minētajos laikposmos: [..] c) Daimler AG no 1997. gada 17. janvāra līdz 2011. gada 18. janvārim” (turpmāk tekstā – “pārkāpums”).
49.
Lēmuma 1. pants ir aplūkojams kopsakarā ar šā lēmuma 5. apsvērumu.
50.
Lēmuma 5. apsvērumā ir paredzēts: “ar pārkāpumu saistītie izstrādājumi ir kravas automobiļi, kuru svars ir no 6 līdz 16 tonnām (“vidējas noslodzes kravas automobiļi”) un kravas automobiļi, kas sver vairāk nekā 16 tonnas (“lielas noslodzes automobiļi”) – gan kravas automobiļi bez piekabes, gan autovilcēji (turpmāk vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļus kopā sauc par “kravas automobiļiem”). [5. zemsvītras piezīme ir formulēta šādi: “tā neattiecas uz kravas automobiļiem, kas paredzēti militārām vajadzībām”]. Lieta neattiecas uz pēcpārdošanas pakalpojumiem, citiem pakalpojumiem un garantijām attiecībā uz kravas automobiļiem, lietotu kravas automobiļu vai jebkuru citu preču vai pakalpojumu pārdošanu, ko īsteno šā Lēmuma adresāti”.
51.
No Lēmuma formulējuma skaidri izriet, ka tas attiecas uz visu vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļu pārdošanu, vai tās būtu kravas automašīnas bez piekabes vai autovilcēji (
21
).
52.
Saskaņā ar konkrētā lēmuma formulējumu tas neattiecas vienīgi uz militārām vajadzībām paredzētiem kravas automobiļiem. Papildus militārām vajadzībām paredzētiem kravas automobiļiem Lēmums neattiecas uz pēcpārdošanas pakalpojumiem, citiem pakalpojumiem un garantijām attiecībā uz kravas automobiļiem, lietotu kravas automobiļu vai jebkuru citu preču vai pakalpojumu pārdošanu (
22
), ko īsteno šā lēmuma adresāti.
53.
Ciktāl tas attiecas uz specializētajiem transportlīdzekļiem, ņemot vērā to, ka no Lēmuma tvēruma ir izslēgti vienīgi militārām vajadzībām paredzētie kravas automobiļi, jāuzskata, ka tas ir attiecināms uz visiem kravas automobiļiem, kuru svars ir no 6 līdz 16 tonnām, kā arī tiem, kas sver vairāk nekā 16 tonnas, tostarp specializētajiem transportlīdzekļiem (izņemot vienīgi militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus).
54.
Ja Komisija būtu vēlējusies izslēgt citus kravas automobiļu veidus, piemēram, atkritumu savākšanas kravas automobiļus, tā būtu tos skaidri norādījusi.
55.
Manuprāt, šī ir vienīgā Lēmuma interpretācija, kas atbilst tiesiskās noteiktības un tiesiskās drošības principiem. Šie abi principi ir savstarpēji saistīti.
56.
Pirmkārt, tiesiskās noteiktības princips paredz, ka Savienības iestāžu pieņemtie tiesību akti, piemēram, Komisijas lēmumi konkurences jomā, ir skaidri un nepārprotami.
57.
Otrkārt, vispārējais tiesiskās drošības princips, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, it īpaši prasa, lai “tiesību akti būtu skaidri un precīzi, lai personas varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties” (
23
).
58.
Šajā ziņā Tiesa jau ir precizējusi, ka tiesiskās drošības prasība ir īpaši stingri jāievēro gadījumā, kad runa ir par Savienības tiesisko regulējumu, kam var būt finansiālas sekas, lai ieinteresētās personas varētu precīzi zināt tām noteikto pienākumu apmēru (
24
).
59.
Turklāt šāda Lēmuma interpretācija ir nepieciešama arī tāpēc, ka izņēmumi – piemēram, Lēmumā ietvertais izņēmums, ar kuru tiek izslēgti vienīgi militārām vajadzībām paredzētie kravas automobiļi, – ir jāinterpretē šauri.
60.
Tāpat kā Northeimas apriņķis, uzskatu, ka lēmums iekļaut zemsvītras piezīmi par militārām vajadzībām paredzētiem kravas automobiļiem Lēmuma 5. apsvērumā uzreiz pēc to kravas automobiļu apraksta, uz kuriem tas ir attiecināms, skaidri norāda, ka Komisija ir uzskatījusi, ka specializētie transportlīdzekļi ir vieni no izstrādājumiem, kurus aptver Lēmums un kuri nevar tikt klasificēti, piemēram, kā “citas preces, kuru pārdošanu veic aizliegtās vienošanās dalībnieki”.
61.
Turklāt no sistēmiskā salīdzinājuma ar citiem Lēmuma teksta fragmentiem tāpat izriet, ka tas aptver arī specializētos transportlīdzekļus (izņemot militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus).
62.
Piekrītu Komisijai, ka ir svarīgi norādīt, ka aizliegtā vienošanās, kuras dalībnieks bija Daimler, ietvēra pretkonkurences vienošanās attiecībā uz sarakstiem, kuros norādītas dažādu detaļu bruto cenas, kā arī uz informāciju par kravas automobiļu konfiguratoriem, kas ir daudzu konkrētu transportlīdzekļu komplektācijas pats pamats. Šis fakts ir arī norādīts Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) spriedumā KZR 35/19 (
25
). Tā kā katrs kravas automobilis bija pielāgots klienta vajadzībām, pretkonkurences darbība tieši arī attiecās uz dažādiem kravas automobiļu elementiem un detaļām.
63.
Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos, it īpaši Lēmumā, nekas neliecina par to, ka aizliegtā vienošanās neattiektos uz atkritumu savākšanas kravas automobiļiem atšķirībā no citiem kravas automobiļiem.
64.
Apstāklis, ka atkritumu savākšanas kravas automobilī var tikt izmantotas detaļas, kas ir atšķirīgas no tām, ko iekļauj citiem mērķiem paredzētajos kravas automobiļos, nenozīmē, ka tas vairs nav uzskatāms par kravas automobili un vēl jo mazāk, ka tas nav kravas automobilis, kuru aptver Lēmums. Savukārt daudz pārliecinošāki ir Austrijas valdības un Komisijas apsvērumi par to, ka lielākā daļa atkritumu savākšanas kravas automobiļu iezīmju un detaļu principā ir identiskas tām, kas raksturīgas citiem kravas automobiļu veidiem.
65.
Šajā ziņā attiecīgās aizliegtās vienošanās mehānisms, ko Komisija ir raksturojusi Lēmuma 27. un 28. apsvērumā (“Cenas noteikšanas mehānisms un bruto cenu saraksti”), kā arī tā 46.–60. apsvērumā (“Rīcības apraksts”), neļauj secināt, ka specializētie transportlīdzekļi ir izslēgti no tiem izstrādājumiem, uz kuriem attiecas pārkāpums.
66.
No Lēmuma 28. apsvēruma izriet, ka attiecīgo uzņēmumu izmantotajos bruto cenu sarakstos bija iekļautas visu vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļu modeļu un visu rūpnīcā uzstādīto aprīkojuma elementu cenas (attiecībā uz speciālo aprīkojumu), ko piedāvāja attiecīgais ražotājs. Turklāt no Lēmuma 46. apsvēruma izriet, ka attiecīgie uzņēmumi apmainījās ar bruto cenu sarakstiem un datorizētu informāciju par kravas automobiļu konfiguratoriem attiecībā uz visiem modeļiem un aprīkojuma iespējām, kas ļāva aprēķināt bruto cenas jebkuram kravas automobiļa modelim. Tāpat Lēmuma 48. apsvērumā ir skaidri norādīts, ka apmaiņa ar informāciju par kravas automobiļu konfiguratoriem palīdzēja salīdzināt savus un konkurentu piedāvājumus, un tādējādi no šīs informācijas par konfiguratoriem varēja uzzināt, kurš papildu aprīkojums būtu saderīgs ar kuriem kravas automobiļiem un kuri elementi ietilptu standarta vai papildu aprīkojumā. Visbeidzot, no minētā lēmuma 56. apsvēruma izriet, ka informācijas apmaiņa, kuru, pārkāpjot LESD 101. pantu, savstarpēji veica uzņēmumi, attiecās vai nu uz kravas automobiļu pamatmodeļiem, vai arī uz kravas automobiļiem un pieejamām aprīkojuma iespējām (bieži tas bija norādīts atsevišķi tabulās, ar kurām bija apmainījušies uzņēmumi) (
26
).
67.
No Tiesas rīcībā esošajiem dokumentiem, un it īpaši Lēmuma, izriet, ka bruto cenu saraksti un informācija par konfiguratoriem attiecās uz detaļām un sastāvdaļām, kas tiek izmantotas arī specializētajos transportlīdzekļos (piemēram, atkritumu savākšanas kravas automobiļos).
68.
Līdz ar to arī papildaprīkojuma un komplektācijas iespējas bija aizliegtās vienošanās daļa, tāpēc uz tām ir attiecināms Lēmums.
69.
Tādēļ es piekrītu Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa), kurai jau ir bijusi iespēja lemt tieši par to jautājumu, par ko ir runa izskatāmajā lietā, un kura nolēma (
27
), ka Lēmumā nav minēts neviens apstāklis, kas ļautu izdarīt secinājumu, ka “specializētie transportlīdzekļi” nav vieni no izstrādājumiem, kas saistīti ar pārkāpumu. Gluži otrādi, no minētā lēmuma 28. un 46.–48. apsvērumam izriet, ka attiecīgais pārkāpums bija saistīts ar visu speciālo un pamataprīkojumu un modeļiem, kā arī visiem rūpnīcā uzstādītajiem aprīkojuma elementiem, ko piedāvāja attiecīgais ražotājs.
70.
Minētā sprieduma 34. punktā Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) būtībā nolēma, ka apelācijas instances tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka pastāv cēloņsakarība, kas rada atbildību par kaitējumu arī saistībā ar betona maisītāja, divu pašizgāzēju un platformas kravas automobiļa iegādi. Tā arī nolēma, ka apelācijas instances tiesa pamatoti no Lēmuma neizdarīja secinājumu, ka aizliegtās vienošanās neaptver minētos kravas automobiļus. Saskaņā ar Lēmumu, kas ir saistošs valsts tiesām, tas aptver kravas automobiļus, kuru svars ir no 6 līdz 16 tonnām un kravas automobiļus, kas sver vairāk nekā 16 tonnas, – gan kravas automobiļus bez piekabes, gan autovilcējus. Tā nosprieda, ka Lēmums neaptver vienīgi militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus, pēcpārdošanas pakalpojumus, citus pakalpojumus un garantijas attiecībā uz kravas automobiļiem, lietotu kravas automobiļu vai jebkuru citu preču vai pakalpojumu pārdošanu, ko veic attiecīgie uzņēmumi.
71.
Minētā sprieduma 35. punktā Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) arī nosprieda, ka apelācijas tiesvedībā netika atklāti nekādi pierādījumi vai fakti, kas pamatotu argumentu, saskaņā ar kuru iepriekš minētie trīs kravas automobiļu veidi, kuriem nav pašizgāzējam vai betona maisītājam raksturīgas virsbūves, atšķiras no pamata jeb “atsauces modeļiem”, uz kuriem norādīja atbildētāja uzņēmums un personas, kas iestājušās lietā, un uz kuriem katrā ziņā attiecās vienošanās par cenām, un kuri bija pamats plašam konkrētu transportlīdzekļu komplektāciju klāstam. Līdz ar to tā arī nosprieda, ka uzņēmumu apsvērumiem, kas balstīti uz 2015. gada informācijas pieprasījumu, nav nozīmes lietā.
72.
Turklāt vairākas citas Vācijas tiesas jau ir izdarījušas līdzīgu secinājumu. Tās ir nolēmušas, ka Lēmums aptver specializētos transportlīdzekļus, it īpaši atkritumu savākšanas kravas automobiļus. Šīs valsts pirmās un otrās instances tiesas, konstatējot faktus, izvirzīja argumentus, kas ir analogi tiem, kurus es izklāstīju šajos secinājumos, un tostarp pamatoja šo secinājumu ar šādiem apsvērumiem: i) apstākli, ka to ieskatā Lēmuma formulējums ir skaidrs un no tā tvēruma netiek izslēgti nekādi specializētie transportlīdzekļi, izņemot militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus, ii) Lēmumā paredzētais kritērijs, lai noteiktu, vai konkrētais kravas automobilis ietilpst tā tvērumā, ir kravas automobiļa svars, iii) Lēmuma formulējumā nav rodams pamatojums uzņēmumu argumentiem par to, ka tas neaptver specializētos transportlīdzekļus, piemēram, ugunsdzēsēju transportu, pašizgāzējus, pielāgotus kravas automobiļus (turpmāk tekstā –“CTT”) vai atkritumu savākšanas kravas automobiļus, iv) ciktāl 2015. gada informācijas pieprasījumā bija minēts, ka šis pieprasījums neattiecas uz specializētajiem transportlīdzekļiem, šī pieeja katrā ziņā nav atspoguļota pašā Lēmumā, v) neraugoties uz uzņēmumu argumentiem, daudzos gadījumos prasītāji follow‑on prasību ietvaros faktiski no atbildētāja uzņēmuma nav iegādājušies, piemēram, ugunsdzēsības transportu vai pašizgāzējus, bet drīzāk kravas automobiļu šasiju, kurai pēc tam vajadzības gadījumā trešie uzņēmumi uzstāda ugunsdzēsības transporta virsbūves daļas (
28
).
73.
Uzskatu, ka šie Vācijas tiesu izvirzītie argumenti ir pārliecinoši un arī piemērojami mutatis mutandis atkritumu savākšanas kravas automobiļu gadījumā. Proti, tā kā šasija šādiem izstrādājumiem kopumā ir identiska, bet galvenās atšķirības attiecas uz kravas automobiļa virsbūvi (superstruktūru), no minētā izriet, ka Lēmumā nevar lietderīgi un precīzi definēt “specializēto transportlīdzekļu” apakškategoriju.
74.
Tādēļ, ņemot vērā, ka Lēmumā nav minēts neviens cits izņēmums vai ierobežojums attiecībā uz kravas automobiļiem, kas saistīti ar pārkāpumu, šā lēmuma skaidrais un nepārprotamais formulējums, paredzot, ka Lēmums ir tieši balstīts tikai uz kravas automobiļa svara kritēriju, ir attiecināms uz visiem vidējas un lielas noslodzes kravas automobiļiem, izņemot militārām vajadzībām paredzētos. Līdz ar to tas aptver specializētos transportlīdzekļus, it īpaši pamatlietā aplūkotos atkritumu savākšanas kravas automobiļus.
2) Konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā iekļaujas tiesību norma, īstenojamie mērķi
75.
Kā minēts šo secinājumu 45. punktā, Lēmuma interpretācijā ir jāņem vērā arī tā konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā tas iekļaujas, īstenojamie mērķi.
76.
Es piekrītu Austrijas valdībai, ka specializēto transportlīdzekļu izslēgšana no Lēmuma tvēruma tikai tāpēc, ka šasijai, ko izmanto šādu kravas automobiļu izgatavošanā, ir papildu aprīkojums, neatbilst nedz Lēmuma vispārējai struktūrai, nedz tā garam un mērķim. Proti, kravas automobiļi, neatkarīgi no tā, vai tie ir pamata kravas automobiļi vai kravas automobiļi ar īpašu virsbūvi, principā ir izgatavoti uz vienas un tās pašas šasijas. Specializēto transportlīdzekļu, ko izmanto tādiem mērķiem kā ugunsdzēsība, atkritumu savākšana, sniega izvešana vai ielu tīrīšana, standarta aprīkojumā ir attiecīgo uzņēmumu ražota kravas automobiļa šasija.
3) Iemesli, kāpēc no “attiecīgo izstrādājumu” jēdziena tika izslēgti militārām vajadzībām paredzētie kravas automobiļi
77.
Administratīvā procesa un diskusiju, kuru mērķis bija panākt izlīgumu, ietvaros uzņēmumi iesniedza Komisijai argumentus par to, ka militārām vajadzībām paredzētie kravas automobiļi būtu izslēdzami no Lēmuma tvēruma. Komisija ņēma vērā šos argumentus.
78.
Ir jāuzsver, ka militārām vajadzībām paredzētie kravas automobiļi ir speciāli aprīkoti, ņemot vērā to pielietojumu, un, kā Komisija to paskaidroja tiesas sēdē, tā nevarēja nešaubīgi konstatēt, ka militārām vajadzībām paredzēto kravas automobiļu cenas tika noteiktas, balstoties uz bruto cenām, ar kurām uzņēmumi apmainījās, vai arī ka informācijas apmaiņa par konfiguratoriem ietvēra šādus militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus.
79.
No minētā skaidri izriet, kādēļ bija lietderīgi no Lēmuma tvēruma izslēgt militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus (un tikai šos kravas automobiļus).
80.
Turklāt es uzskatu par nepieciešamu norādīt, ka nevienā visa administratīvā procesa brīdī neviens no uzņēmumiem nav apgalvojis, ka atkritumu savākšanas kravas automobiļi būtu uzskatāmi par izslēgtiem no aizliegtās vienošanās tvēruma.
c)
2015. gada informācijas pieprasījumam nav nozīmes, lai Komisijas Lēmumā noteiktu “ar pārkāpumu saistītos izstrādājumus”
81.
No Regulas Nr. 1/2003 18. panta “Informācijas pieprasījumi” tostarp izriet, ka, “lai veiktu pienākumus, kas tai uzlikti ar šo regulu, Komisija ar vienkāršu pieprasījumu vai ar lēmumu var pieprasīt uzņēmumiem [..] sniegt visu vajadzīgo informāciju. [..] Ja tiek nosūtīts vienkāršs pieprasījums pēc informācijas uzņēmumam [..], Komisija paziņo pieprasījuma juridisko pamatu un nolūku [..]”.
82.
Tāpat kā Austrijas valdība un Komisija, uzskatu, ka administratīvajā procesā nosūtīta informācijas pieprasījuma saturs nevar ierobežot turpmāka Komisijas galīgā lēmuma tvērumu vai tikt izmantots, lai Komisijas lēmumā noteiktu “ar pārkāpumu saistītos izstrādājumus”.
83.
Kā Tiesa ir norādījusi, “informācijas pieprasījums ir izmeklēšanas līdzeklis, kas parasti tiek izmantots pierādījumu savākšanas posmā, kurš ir pirms paziņojuma par iebildumiem un kura vienīgais mērķis ir ļaut Komisijai iegūt ziņas un dokumentus, kas vajadzīgi, lai pārbaudītu konkrētas faktiskās un tiesiskās situācijas esamību un tvērumu” (
29
). No šajos secinājumos iepriekš minētajiem apsvērumiem ir skaidrs, ka šādu pieprasījumu mērķis nav noteikt vai precizēt izstrādājumus, kurus skar pretkonkurences rīcība, tas tiek īstenots paziņojuma par iebildumiem un Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanas posmā. Kā tas ir skaidri norādīts 2015. gada informācijas pieprasījumā, tā mērķis bija vienīgi noteikt attiecīgos pārdošanas apjomus, lai aprēķinātu naudas soda apmēru, ņemot vērā Komisijas rīcības brīvību šajā ziņā (
30
).
84.
Ir skaidri jānošķir faktu iegūšana naudas soda aprēķināšanas mērķiem, no vienas puses, un Komisijas lēmuma tvēruma noteikšana, no otras puses. Tā kā Daimler, Iveco Magirus, TRATON un MAN cenšas sapludināt šo robežšķirtni, šie argumenti ir jānoraida.
85.
Šādi informācijas pieprasījumi ir paredzēti, lai iegūtu papildu informāciju, un tie noteikti nevar liegt Komisijai šaurāk vai plašāk definēt konkrēto tirgu vai, citiem vārdiem sakot, “ar pārkāpuma saistīto izstrādājumu” veidus. Patiesībā tas var tieši izrādīties nepieciešams, ņemot vērā uzņēmumu sniegtās atbildes uz 2015. gada informācijas pieprasījumu.
86.
Šajā kontekstā ir jānorāda, ka, pirmkārt, informācijas pieprasījums nav daļa no Komisijas lēmuma, un, otrkārt, tas nav Komisijas (kā Savienības iestādes) tiesību akts, bet gan procesuāls dokuments, ko sagatavojusi (Konkurences ģenerāldirektorāta) darba grupa. Tādējādi izskatāmajā lietā tam nav nozīmes pārkāpuma apjoma un tvēruma noteikšanā.
87.
Turpretim Lēmums ir balstīts uz visiem administratīvajā procesā konstatētajiem faktiem un ir šī procesa formāls noslēgums, kā arī Komisija to pieņem kā Savienības iestāde (komisāru kolēģija).
88.
Lēmuma 1. pantā un 5. apsvērumā ir skaidri definēti izstrādājumi, ko skāra pret konkurenci vērstā rīcība. Komisija definēja ar pārkāpumu saistītos izstrādājumus, balstoties uz tās rīcībā esošajiem pierādījumiem.
89.
No tā izriet, ka tikai šā lēmuma saturam ir nozīme, lai noteiktu, kuri izstrādājumi ir saistīti ar pārkāpumu.
d)
Tas, ka specializēto transportlīdzekļu pārdošanas apjoms netiek ņemts vērā naudas soda aprēķinā, neietekmē iepriekš minēto interpretāciju
90.
Pretēji Daimler, MAN un Iveco Magirus paustajiem argumentiem, tas, ka Komisija naudas soda aprēķinā nav ņēmusi vērā specializēto transportlīdzekļu pārdošanas apjomu, neietekmē manu Lēmuma interpretāciju.
91.
Komisija savu aprēķinu ir balstījusi uz informāciju par pārdošanas apjomiem, ko uzņēmumi norādīja savās atbildēs uz 2015. gada informācijas pieprasījumu. Specializētie transportlīdzekļi tika izslēgti no šā aprēķina, lai gan ne pilnībā (
31
).
92.
Kā norādīts Lēmuma 112. apsvērumā, Komisija piemēroja Pamatnostādņu par naudas sodiem (
32
) 37. punktu, kas ļauj tai atkāpties no pamatnostādņu metodikas, lai vienādi koriģētu katra uzņēmuma pārdošanas apjoma vērtības daļu, aprēķinot naudas soda mainīgo lielumu un papildu summas. Komisija paskaidroja, ka tā ir rīkojusies savas rīcības brīvības ietvaros, tostarp samērīguma apsvērumu vadīta. Pārdošanas apjoma vērtība, ko Komisija izmantoja, katrā ziņā bija ievērojami zemāka nekā tā, ko faktiski tieši vai netieši ietekmēja aizliegtā vienošanās.
93.
Principā pārdošanas apjoms ir viens no faktoriem, ko Komisija izmanto naudas sodu aprēķināšanā (skat. Komisijas paskaidrojumus par šo principu Lēmuma 108. un 109. apsvērumā), otrs faktors ir pārkāpuma ilgums (
33
).
94.
Uzskatu, ka šajā ziņā Komisija, neņemot vērā datus par specializētajiem transportlīdzekļiem pārdošanas apjoma vērtības noteikšanā, ir rīkojusies savas rīcības brīvības ietvaros (
34
). Attiecībā uz visiem iesaistītajiem uzņēmumiem, kā arī par labu tiem Komisija vienādi ņēma vērā tādu pārdošanas apjoma vērtību, kas ir mazāka nekā maksimālā, uz ko tā varēja atsaukties, īstenojot savu rīcības brīvību.
95.
Vispār Komisijas naudas soda aprēķins ne vienmēr pilnībā ir balstīts uz to pārdošanas apjomu, ko ietekmējusi aizliegtā vienošanās (
35
).
e)
Izlīguma procedūra nenozīmē atšķirīgu interpretāciju
96.
Pretēji Daimler, MAN un Iveco Magirus apgalvotajam tas, ka Lēmums tika pieņemts izlīguma procedūras kontekstā, neietekmē pretkonkurences rīcības tvēruma noteikšanu.
97.
Kā izriet no paziņojuma par izlīguma procedūru (
36
), Komisija neiesaistās pārrunās par konkurences tiesību pārkāpuma esamību ar izlīguma procedūrā iesaistītajiem uzņēmumiem. Drīzāk uzņēmumi atzīst, ka ir tādas aizliegtas vienošanās dalībnieki, kura ir pretrunā LESD 101. pantam, kā arī savu atbildību šajā ziņā. Ja lēmums tiek pieņemts izlīguma procedūras rezultātā, Komisija samazina šā lēmuma adresātiem uzliktā naudas soda apmēru par 10 %.
f)
Sākotnējais secinājums
98.
No visiem iepriekšminētajiem apsvērumiem izriet, ka procesuālie noteikumi, uz kuriem atsaucas lietas dalībnieki, ir paredzēti, lai noteiktu procedūru, kas jāievēro Komisijai un attiecīgajām pusēm. Šie noteikumi parasti vai konkrētajā gadījumā pamatlietā nevar ietekmēt Komisijas Lēmumā konstatētā pārkāpuma materiāltiesisko tvērumu.
g)
Apstāklis, ka attiecīgo kravas automobiļu iegāde tika veikta, “pamatojoties uz konkursu”, nenozīmē atšķirīgu interpretāciju
99.
Komisijas Lēmumā konstatētais pārkāpums attiecas arī uz iegādēm, kas veiktas saistībā ar publisko iepirkumu (publiskā iepirkuma paziņojumu), vismaz tiktāl, cik kravas automobiļu pircēji bija publisko tiesību subjekti. Pretkonkurences rīcība tostarp tika īstenota saistībā ar publiskā iepirkuma sagatavošanu.
100.
Kā norāda Austrijas valdība, izņemot lielākos privātos kravu pārvadājumu uzņēmumus, valsts līgumslēdzējas iestādes ir galvenie klienti, kas iegādājas ar pārkāpumu saistītos kravas automobiļus (tostarp ceļu tīrīšanas, sniega izvešanas, atkritumu savākšanas, notekūdeņu savākšanas, sabiedrisko būvju un citu komunālo pakalpojumu sniegšanas vajadzībām).
101.
Lēmumā nav nošķirta tiešā pārdošana un pārdošana, pamatojoties uz publisko iepirkumu. Lēmums galvenokārt ir balstīts uz bruto cenu sarakstiem un informāciju par konfiguratoriem, turklāt šis pamatojums attiecas uz pārdošanas apjomu kopumā, neatkarīgi no tā, vai to veido tiešā pārdošana vai publiskā iepirkuma iznākums.
102.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Lēmuma formulējums attiecībā uz pārkāpuma tvērumu un “ar pārkāpumu saistītajiem izstrādājumiem” ir skaidrs – tas ietver arī specializētos transportlīdzekļus (izņemot militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus) un it īpaši atkritumu savākšanas kravas automobiļus – un neviens no lietas dalībnieku izvirzītajiem argumentiem nevar atspēkot šo secinājumu.
III. Secinājumi
103.
Ierosinu Tiesai uz Landgericht Hannover (Hannoveres apgabaltiesa, Vācija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Komisijas 2016. gada 19. jūlija lēmums C (2016) 4673 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39824 – Kravas automobiļi) ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā Komisijas lēmumā konstatētais attiecas uz specializētajiem transportlīdzekļiem – izņemot militārām vajadzībām paredzētos kravas automobiļus – un it īpaši uz atkritumu savākšanas kravas automobiļiem.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	OV 2017, C 108, 6. lpp. Komisijas lēmuma kopsavilkums ir publiski pieejams: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX%3A52017XC0406%2801%29.
(
3
)	Komisija uzlika sodu pirmās summas apmērā tiem uzņēmumiem, kuri nolēma noslēgt izlīgumu. Pēc tam tā uzlika naudas sodu 880523000 EUR apmērā arī uzņēmumam Scania, kas nolēma neslēgt izlīgumu saistībā ar šo aizliegto vienošanos. Uzņēmumam MAN tika piemērota pilnīga imunitāte par ziņošanu par aizliegto vienošanos, tādējādi izvairoties no naudas soda aptuveni 1,2 miljardu EUR apmērā.
(
4
)	Tas neattiecas vienīgi uz militārām vajadzībām paredzētiem kravas automobiļiem.
(
5
)	Padomes Regula (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102. pantā] (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
6
)	Lēmuma 5. apsvērumā ir paredzēts: “lieta neattiecas uz pēcpārdošanas pakalpojumiem, citiem pakalpojumiem un garantijām attiecībā uz kravas automobiļiem, lietotu kravas automobiļu vai jebkuru citu preču vai pakalpojumu pārdošanu, ko īsteno Lēmuma adresāti” (mans izcēlums).
(
7
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2018. gada 30. maijs) par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanu un tirgus uzraudzību un ar ko groza Regulas (EK) Nr. 715/2007 un (EK) Nr. 595/2009 un atceļ Direktīvu 2007/46/EK (OV 2018, L 151, 1. lpp.).
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2019. gada 17. aprīlis) par CO2 emisiju standartu noteikšanu jauniem vieglajiem pasažieru automobiļiem un jauniem vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr. 443/2009 un Regulu (ES) Nr. 510/2011 (OV 2019, L 111, 13. lpp.).
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2018. gada 28. jūnijs) par jaunu lielas noslodzes transportlīdzekļu CO2 emisiju un degvielas patēriņa monitoringu un ziņošanu (OV 2018, L 173, 1. lpp.).
(
10
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2006. gada 20. decembris) par vadītāju apliecībām (OV 2006, L 403, 18. lpp.).
(
11
)	Spriedums, 2018. gada 4. decembris, Minister for Justice and Equality un Commissioner of An Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
12
)	Skat. šo secinājumu 5. punktu.
(
13
)	Skat. spriedumus, 2010. gada 20. maijs, Todaro Nunziatina & C. (C‑138/09, EU:C:2010:291) un 2019. gada 13. jūnijs, Copebi (C‑505/18, EU:C:2019:500).
(
14
)	Spriedums, 2016. gada 28. jūnijs, Portugal Telecom/Komisija (T‑208/13, EU:T:2016:368, 176. punkts un tajā minētā judikatūra; nav pārsūdzēts).
(
15
)	Skat. Lēmuma 69. apsvērumu. Lēmums nav ticis pārsūdzēts un ir ieguvis res judicata spēku.
(
16
)	Spriedums, 2014. gada 27. februāris, InnoLux/Komisija (T‑91/11, EU:T:2014:92, 131. punkts) un tajā minētā judikatūra; apelācijas sūdzība Tiesai tika noraidīta).
(
17
)	Spriedums, 2005. gada 15. jūnijs, Tokai Carbon u.c./Komisija (T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 un T‑91/03, nav publicēts, EU:T:2005:220, 90. punkts; apelācijas sūdzība Tiesai tika noraidīta).
(
18
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva ((1997. gada 22. jūlijs), kas attiecas uz dažu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju kategoriju masu un gabarītiem un ar ko groza Direktīvu 70/156/EEK (OV 1997, L 233, 31. lpp.).
(
19
)	Skat. spriedumu, 2005. gada 7. jūnijs, VEMW u.c. (C‑17/03, EU:C:2005:362, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
20
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 15. jūlijs, Komisija/Apvienotā Karaliste (C‑582/08, EU:C:2010:429, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Par minēto Komisijas lēmumu skat. arī spriedumus, 2019. gada 29. jūlijs, Tibor‑Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, 8. punkts), un 2021. gada 6. oktobris, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800). Skat. arī ģenerāladvokāta A. Ranta [A. Rantos] secinājumus lietā Volvo un DAF Trucks, kas tiek izskatīta (C‑267/20, EU:C:2021:884).
(
22
)	Kā Komisija paskaidroja tiesas sēdē, formulējumu “jebkuras citas preces vai pakalpojumi” tā vienkārši vēlējās attiecināt uz visiem tiem izstrādājumiem, kas nav kravas automobiļi. Proti, daži no attiecīgajiem uzņēmumiem, piemēram, Renault, ražo plašu vieglo transportlīdzekļu klāstu, un šie transportlīdzekļi acīmredzami bija jāizslēdz no lēmuma tvēruma.
(
23
)	Spriedums, 2008. gada 3. jūnijs, Intertanko u.c. (C‑308/06, EU:C:2008:312, 69. punkts).
(
24
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 8. marts, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, 38. punkts).
(
25
)	Es pievērsīšos šim spriedumam šo secinājumu 69. punktā.
(
26
)	56. apsvērums ir formulēts šādi: “Vācijas līmeņa sanāksmes kļuva oficiālākas, un informācija par bruto cenu pieaugumu, kas nebija publiski pieejama, parasti tika iekļauta izklājlapā, kas sadalīta pēc katra ražotāja kravas automobiļu standarta modeļa [..]. Šī informācijas apmaiņa notika vairākas reizes gadā [..]. Informācijas apmaiņa par bruto cenas turpmāku pieaugumu attiecās vai nu uz kravas automobiļu pamatmodeļiem, vai arī uz kravas automobiļiem un pieejamām aprīkojuma iespējām (nereti tas bija norādīts atsevišķi tabulās, ar kurām bija apmainījušies uzņēmumi), informācijas apmaiņa par neto cenām vai to pieaugumu parasti netika veikta. Informācija par paredzēto bruto cenu turpmāku pieaugumu, kuras apmaiņa tika veikta Vācijas meitasuzņēmumu līmenī, dažādā apjomā tika nodota to galvenajiem birojiem.”
(
27
)	Tās 2020. gada 23. septembra sprieduma lietā KZR 35/19 34. un 35. punktā, DE:BGH:2020:230920UKZR35.19.0.
(
28
)	Skat. tostarp Landgericht Stuttgart (Štutgartes apgabaltiesa, Vācija) 2019. gada 6. jūnija spriedumus lietās 30 O 88/18 (59. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra; http://lrbw.juris.de/cgi-bin/laender_rechtsprechung/document.py?Gericht=bw&nr=28244), 30 O 124/18 (58. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra; http://lrbw.juris.de/cgi-bin/laender_rechtsprechung/document.py?Gericht=bw&nr=28238) un 30 O 38/17 (77. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra; http://lrbw.juris.de/cgi-bin/laender_rechtsprechung/document.py?Gericht=bw&nr=28241); minētās valsts tiesas 2019. gada 23. decembra spriedumu lietā 30 O 132/18 (31. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra), kā arī Oberlandesgericht Stuttgart (Federālās zemes Augstākā tiesa Štutgartē, Vācija) 2019. gada 4. aprīļa spriedumu lietā 2 U 101/18 (112. un nākamie punkti un tajos minētā judikatūra).
(
29
)	Spriedums, 2016. gada 10. marts, HeidelbergCement/Komisija (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, 37. punkts).
(
30
)	Skat. spriedumus, 2009. gada 3. septembris, Papierfabrik Koehler/Komisija (C‑322/07 P, C‑327/07 P un C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 112. punkts), un 2012. gada 19. decembris, HeinekenNederland un Heineken/Komisija (C‑452/11 P, nav publicēts, EU:C:2012:829, 92. punkts).
(
31
)	Kā Komisija paskaidroja tiesas sēdē, katrā ziņā daži specializētie transportlīdzekļi tika iekļauti pārdošanas apjomā, ņemot vērā, ka puses nevarēja pilnībā izslēgt no tā specializēto transportlīdzekļu pārdošanas apjoma vērtību. Attiecīgie uzņēmumi apstiprināja, ka atsevišķos gadījumos tas tā bija, jo tas bija atkarīgs no katra uzņēmuma pieejas attiecīgo datu iegūšanai, kā arī bija saistīts ar to, cik viegli vai sarežģīti bija iegūt datus par attiecīgajiem pārdošanas apjomiem.
(
32
)	Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).
(
33
)	Komisija ņem vērā vairākus faktorus, piemēram, pārkāpuma veidu, visu attiecīgo dalībnieku kopējo tirgus daļu, pārkāpuma izdarīšanas ģeogrāfisko teritoriju un to, vai pārkāpums jau ir īstenots vai vēl ne. Skat. Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 19.–26. punktu.
(
34
)	Skat. spriedumu, 2005. gada 28. jūnijs, Dansk Rørindustri u.c./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P, EU:C:2005:408, 172. punkts).
(
35
)	Pirmkārt, Komisijai nav jāņem vērā pārdošanas apjoms, ko faktiski ir ietekmējusi aizliegtā vienošanās (spriedums, 2013. gada 11. jūlijs, Team Relocations u.c./Komisija (C‑444/11 P, nav publicēts, EU:C:2013:464, 76. un 77. punkts)). Otrkārt, Komisijai nav jāņem vērā viss attiecīgās pārdošanas apjoms (spriedums, 2013. gada 14. marts, Dole Food un Dole Germany/Komisija (T‑588/08, EU:T:2013:130, 620. un nākamie punkti, apstiprināts apelācijas tiesvedībā ar spriedumu, 2015. gada 19. marts, Dole Food un Dole Fresh Fruit Europe/Komisija (C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 150. un nākamie punkti), un spriedums, 2014. gada 17. septembris, PilkingtonGroup u.c./Komisija (T‑72/09, nav publicēts, EU:T:2014:1094, 209. un nākamie punkti, apelācijas sūdzība Tiesai tika noraidīta).
(
36
)	Komisijas paziņojums par izlīguma procedūras kārtību karteļu lietās, lai pieņemtu lēmumus saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. un 23. pantu (OV 2008, C 167, 1. lpp.).