62008CJ0375_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑375/08
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale di Treviso
(Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 6. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2008. gada 18. augustā, kriminālprocesā pret
Luigi Pontini  u.c.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ], tiesneši P. Linda [ P. Lindh ], A. Ross [ A. Rosas ], A. O’Kīfs [ A. Ó Caoimh ] (referents) un A. Arabadžijevs [ A. Arabadjiev ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 14. janvāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Emanueles Reka [ Emanuele Rech ], Džovanni Forato [ Giovanni Forato ] un Lauras Forato [ Laura Forato ] vārdā – B. Našimbene [ B. Nascimbene ] un F. Rossi dal Poco [ F. Rossi dal Pozzo ], avvocati,
– Adeles Adami [ Adele Adami ] u.c. vārdā – V. Viskardīni [ W. Viscardini ], avvocato,
– Ivo Kolomberoto [ Ivo Colomberotto ] vārdā – A. Maskoto [ A. Mascotto ] un O. Bigolins [ O. Bigolin ], avvocati,
– Agrirocca di Rech Emanuele
un Asolat di Rech Emanuele & C.
vārdā – Dž. Donā [ G. Donà ], avvocato,
– Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura – AVEPA
vārdā – A. dal Ferro [ A. dal Ferro ] un A. Čevēze [ A. Cevese ], avvocati,
– Itālijas valdības vārdā – I. Bruni [ I. Bruni ], pārstāve, kurai palīdz P. Džentili [ P. Gentili ], avvocato dello Stato,
– Grieķijas valdības vārdā – A. Vasilopulu [ A. Vassilopoulou ] un E. Lefteriotu [ E. Leftheriotou ], pārstāves,
– Eiropas Komisijas vārdā – P. Rosi [ P. Rossi ] un N. Rasmusens [ N. Rasmussen ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Kopienu tiesisko regulējumu attiecībā uz pieteikumiem atbalstam ganāmpulkam, it īpaši Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp., labojumi – OV 1999, L 282, 16. lpp., un OV 2000, L 263, 34. lpp.).
2. Šis lūgums ir iesniegts kriminālprocesā, kas ierosināts pret L. Pontini [ L. Pontini ], E. Reku, Dž. Forato, D. Bonoru [ D. Bonora ] un I. Kolomberoto, kā arī L. Forato un A. Adami. Viņi tiek apsūdzēti vairāku noziedzīgu nodarījumu izdarīšanā, nodarot kaitējumu Eiropas Kopienai, saistībā ar Kopienas finanšu palīdzības attiecībā uz īpašām piemaksām, kuras veiktas par vīriešu dzimuma liellopiem, un ekstensifikācijas maksājumiem saņemšanu laikā no 2000. līdz 2004. gadam, – šo saņemšanu apsūdzības uzturētājs uzskata par prettiesisku.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Regula (EEK) Nr. 3508/92
3. Padomes 1992. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.), 1. panta 1. punktā ir paredzēts, ka visas dalībvalstis izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu (turpmāk tekstā – “IAKS”), ko piemēro dažādām atbalsta shēmām augkopības un lopkopības nozarēs.
4. Šīs regulas 2. pantā, kurš grozīts ar Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1593/2000 (OV L 182, 4. lpp.), ir noteikts, ka IAKS sastāv no elektroniskas datu bāzes, identifikācijas sistēmas lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem, sistēmas dzīvnieku identificēšanai un reģistrēšanai, atbalsta pieteikumiem un integrētas kontroles sistēmas.
5. Regulas Nr. 3508/92 6. pantā, kurš grozīts ar Regulu Nr. 1593/2000, ir paredzēts:
“1. Lai iegūtu tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar vienu vai vairākām Kopienas shēmām, uz kurām attiecas šī regula, visi lauksaimnieki par katru gadu iesniedz platībatkarīgā atbalsta pieteikumus, kuros norāda:
– lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, to skaitā platības, kas apsētas ar rupjās lopbarības kultūrām, un lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, uz kuriem attiecas atmatas pasākumi aramzemei, un tos, kas atstāti papuvē,
– attiecīgā gadījumā, jebkuru citu vajadzīgu informāciju, kas vai nu paredzēta regulās, kas attiecas uz Kopienas shēmām, vai ko paredzējusi attiecīgā dalībvalsts.
[..]
6. Attiecībā uz visiem deklarētajiem lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem lauksaimnieki norāda to platību un atrašanās vietu, un atbilstīgi šai informācijai zemes gabals ir jāidentificē lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalu identifikācijas sistēmā.
[..]”
Regula (EEK) Nr. 3887/92
6. Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92, kurā noteikti sīki izstrādāti noteikumi integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 391, 36. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regulu (EK) Nr. 1678/98 (OV L 212, 23. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3887/92”), preambulas septītajā un devītajā apsvērumā ir noteikts:
“[..] Kopienas atbalsta noteikumu ievērošana ir efektīvi jākontrolē; [..]
[..]
[..] ievērojot iegūto pieredzi un ņemot vērā samērīguma principu, kā arī īpašas ar nepārvaramu varu un dabas radītajiem apstākļiem saistītās problēmas, jāievieš noteikumi efektīvai pārkāpumu un krāpšanas novēršanai un sodīšanai par tiem; [..].” [Neoficiāls tulkojums]
7. Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts, ka, ja rupjās lopbarības kultūru platību izmanto kopīgi, tad kompetentās iestādes to nodod atsevišķu lauksaimnieku pārziņā proporcionāli viņu tiesībām izmantot minēto zemi vai tam, kā viņi to izmanto.
8. Regulas Nr. 3887/92 4. panta 1. punktā ir noteikts:
“Neskarot nozaru regulās noteiktās prasības, platībatkarīgā atbalsta pieteikumā ietver visu vajadzīgo informāciju, it īpaši:
– lauksaimnieka identitāti,
– dokumentus, ar kuriem var identificēt visus saimniecības lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, to platības, atrašanās vietas, to kultūras – attiecīgā gadījumā, ja runa ir par apūdeņotiem zemes gabaliem, kā arī konkrēto atbalsta shēmu,
– ražotāja paziņojums, ka viņš apzinās visas prasības, kas attiecas uz konkrēto atbalstu.
“Kultūras” nozīmē augu kultūras vai augu segu, vai kultūras neesamību.
[..]”
Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95
9. Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.) 4. panta 3. punktā ir noteikts:
“Ja konstatēts, ka darbības nolūks ir iegūt labumu pretēji attiecīgajā gadījumā piemērojamo Kopienas tiesību aktu mērķiem, labuma saņemšanai vajadzīgos apstākļus radot mākslīgi, šo labumu atbilstoši gadījumam nepiešķir vai atsauc.”
10. Šīs regulas 8. pantā ir paredzēts:
“1. Saskaņā ar saviem normatīvajiem un administratīvajiem aktiem dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka ar Kopienas finansiālajām interesēm saistītie darījumi ir likumīgi un patiešām notiek.
2. Paredzētajiem kontroles pasākumiem jāatbilst katras nozares īpatnībām un jābūt samērā ar izvirzītajiem mērķiem. [..]
[..]”
Regula Nr. 1254/1999
11. Regulas Nr. 1254/1999 preambulas trīspadsmitajā apsvērumā ir noteikts, ka, “ņemot vērā liellopu un teļa gaļas ražošanas intensifikācijas tendences, piemaksas par lopkopību būtu jāierobežo, pamatojoties uz katra uzņēmuma lopbarības jaudu attiecībā uz turēto dzīvnieku skaitu un šķirnēm; [..] lai izvairītos no pārāk intensīviem ražošanas veidiem, šādas piemaksas būtu jāpiešķir, ja uzņēmumā ir ievērots maksimālais ganāmpulka blīvums”.
12. Attiecībā uz vajadzību noteikt elastīgu Kopienas papildu maksājumu kārtību šīs pašas regulas preambulas piecpadsmitajā apsvērumā ir paredzēts, ka “ir īpaši būtiski, lai dalībvalstis būtu spiestas izmantot savas pilnvaras, tikai pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, lai pilnībā aizsargātu vienlīdzīgas attieksmes jēdzienu un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem”.
13. Jēdziens “saimniecība” ir definēts Regulas Nr. 1254/1999 3. panta b) punktā kā “visas ražošanas vienības, ko pārvalda ražotājs un kas atrodas vienas dalībvalsts teritorijā”.
14. Atbilstoši šīs pašas regulas 4. panta 1. punktam ražotājs, kurš savā saimniecībā tur vīriešu dzimuma liellopus, iesniedzot pieteikumu, var pretendēt uz īpašas piemaksas piešķiršanu.
15. Minētās regulas 12. pantā, kura virsraksts ir “Ganāmpulka blīvums”, ir noteikts:
“1. Kopējo dzīvnieku skaitu, par ko var gūt labumu no īpašajām piemaksām un piemaksām par zīdītājgovīm, ierobežo, piemērojot ganāmpulka blīvumu saimniecībā, attiecībā uz divu ganāmpulka vienību (GV) par hektāru un kalendāro gadu. Šo ganāmpulka blīvumu izsaka GV skaitā par lopbarības platības vienību saimniecībā, kas tiek lietota tajā esošo dzīvnieku barošanai. Ražotāju tomēr var atbrīvot no ganāmpulka blīvuma piemērošanas, ja dzīvnieku skaits, ko tur viņa saimniecībā un kas jāņem vērā, lai noteiktu ganāmpulka blīvumu, nav vairāk kā 15 GV.
2. Lai noteiktu ganāmpulka blīvumu saimniecībā, ņem vērā:
a) vīriešu dzimuma liellopus, zīdītājgovis un teles, aitas un/vai kazas, par kurām ir iesniegts piemaksas pieteikums, kā arī piena govis, kas vajadzīgas, lai saražotu kopējo piena salīdzināmo daudzumu, kas iedalīts ražotājam. Dzīvnieku skaitu pārvērš GV, atsaucoties uz pārrēķinu tabulu III pielikumā;
b) lopbarības platību, kas nozīmē to saimniecības platību, kas visu kalendāro gadu ir pieejama liellopu un aitu, un/vai kazu audzēšanai. Lopbarības platība neietver:
– ēkas, mežus, dīķus, takas,
– platības, ko izmanto citām kultūrām, par kurām var pretendēt uz Kopienas atbalstu, vai pastāvīgajām kultūrām, vai dārzkopības kultūrām, izņemot pastā vīgās ganības, par kurām maksājumi par platību ir piešķirti, ievērojot šīs regulas 17. pantu un [Padomes 1999. gada 17. maija] Regulas (EK) Nr. 1255/1999 [par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 48. lpp.)] 19. pantu,
– platības, par ko var pretendēt uz atbalsta sistēmu, kas noteikta dažu laukaugu ražotājiem, kuru izmanto atbalsta sistēmā par žāvētu lopbarību, vai uz ko attiecas valsts vai Kopienas programma par zemes atstāšanu atmatā.
Lopbarības platība ietver platības, kuras izmanto kopīgi, un platības, kurās audzē jauktas kultūras.
3. Komisija saskaņā ar procedūru, kas noteikta 43. pantā, pieņem sīki izstrādātus šā panta piemērošanas noteikumus. Šie noteikumi īpaši attiecas uz to, kas:
– saistīts ar platībām, kuras izmanto kopīgi, un platībām, kurās audzē jauktas kultūras,
– ļauj novērst nepareizu ganāmpulka blīvuma piemērošanu.”
16. Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 1. punkts tika grozīts ar Padomes 2001. gada 23. jūlija Regulu (EK) Nr. 1512/2001 (OV L 201, 1. lpp.), pēc tajā ietvertā pirmā teikuma pievienojot šādu teikumu:
“No 2002. gada 1. janvāra ganāmpulka blīvums ir 1,9 GV un no 2003. gada 1. janvāra – 1,8 GV.”
17. Regulas Nr. 1254/1999 13. panta, kura virsraksts ir “Ekstensifikācijas maksājums”, 1. punktā ir paredzēts:
“Ražotāji, kas saņem īpašo piemaksu un/vai piemaksu par zīdītājgovīm, var pretendēt uz ekstensifikācijas maksājumu.”
18. Regulas Nr. 1254/1999 45. pantā ir noteikts, ka Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.) un noteikumus, kas pieņemti, to ieviešot, piemēro produktiem, kas uzskaitīti Regulas Nr. 1254/1999 1. pantā.
Regula Nr. 1258/1999
19. Saskaņā ar Regulas Nr. 1258/1999 1. pantu Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fondā (ELVGF) ir Garantiju nodaļa, kura tostarp finansē intervenci, kas ir paredzēta, lai stabilizētu lauksaimniecības tirgu.
20. Šīs regulas 8. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis saskaņā ar dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu noteikumiem veic pasākumus, ko vajag, lai:
a) pārliecinātos, ka [ELVGF] finansētie darījumi tiek faktiski veikti un ir izpildīti pareizi;
b) novērstu un cīnītos ar pārkāpumiem;
c) atgūtu summas, kas zaudētas pārkāpumu vai nolaidības dēļ.
Dalībvalstis informē Komisiju par pasākumiem, kas veikti šajā nolūkā, un jo īpaši par administratīvo un juridisko procedūru stāvokli.”
Regula (EK) Nr. 1259/1999
21. Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1259/1999, ar ko paredz kopīgus noteikumus tieša atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (OV L 160, 113. lpp.), saskaņā ar tās 1. pantu attiecas uz maksājumiem, ko tieši piešķir lauksaimniekiem saskaņā ar atbalsta shēmām kopējā lauksaimniecības politikā (turpmāk tekstā – “KLP”) un ko pilnīgi vai daļēji finansē ELVGF Garantiju nodaļa, izņemot tos maksājumus, kas paredzēti saskaņā ar Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV L 160, 80. lpp.).
22. Atbilstoši Regulas Nr. 1259/1999 7. pantam neatkarīgi no visiem īpašajiem noteikumiem atsevišķās atbalsta shēmās maksājumus neizdara saņēmējiem, par kuriem ir konstatēts, ka viņi mākslīgi radījuši nosacījumus, kas vajadzīgi šādu maksājumu saņemšanai, lai gūtu priekšrocības, kas ir pretrunā attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem.
Regula (EK) Nr. 2419/2001
23. Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulas (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 11. lpp., labojums – OV 2002, L 7, 48. lpp.), 4. panta, kura virsraksts ir “Lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu identifikācija un minimālais lielums”, 1. punktā ir noteikts:
“Identifikācijas sistēma, kas minēta Regulas (EEK) Nr. 3508/92 4. pantā, darbojas lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala līmenī. Dalībvalstis var paredzēt, ka lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala vietā izmanto kādu citu vienību, piemēram, kadastrālo zemes gabalu vai lauksaimniecības kultūraugu platību. Tādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka lauksaimniecībā izmantojamie zemes gabali ir ticami identificēti, un jo īpaši pieprasa, lai platībatkarīgā atbalsta pieteikumiem būtu pievienota sīka informācija vai dokumenti, ko precizējusi kompetentā iestāde un kas dotu iespēju noteikt katra lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala atrašanās vietu un to izmērīt.”
24. Regulas Nr. 2419/2001 5. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Šajā regulā:
[..]
b) ja rupjās lopbarības kultūru platību izmanto kopīgi, tad kompetentās iestādes to nosacīti nodod atsevišķu lauksaimnieku pārziņā proporcionāli viņu tiesībām izmantot minēto zemi vai tam, kā viņi to izmanto;
c) visām rupjās lopbarības kultūru platībām jābūt pieejamām lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanai vismaz septiņus mēnešus, sākot no dienas, kuru nosaka attiecīgā dalībvalsts un kurai jābūt laikposmā no 1. janvāra līdz 31. martam.”
25. Regulas Nr. 2419/2001 10. pantā, kura virsraksts ir “Prasības attiecībā uz ganāmpulka atbalsta pieteikumiem”, ir noteikts:
“1. Ganāmpulku atbalsta pieteikumā ir ietverta visa informācija, kas vajadzīga, lai būtu iespējams konstatēt tiesības pretendēt uz atbalstu, konkrēti:
a) lauksaimnieka identitāte;
b) norāde uz platībatkarīgā atbalsta pieteikumu, ja tas jau ir iesniegts;
c) to katra veida dzīvnieku skaits, par kuriem ir iesniegts pieteikums par jebkādu atbalstu, un par liellopiem – dzīvnieku identifikācijas kods;
d) attiecīgā gadījumā, lauksaimnieka apņemšanās turēt c) apakšpunktā minētos dzīvniekus savā saimniecībā nosacījumu nemainīšanas laikposmā un informācija par atrašanās vietu vai vietām, kur dzīvniekus turēs, iekļaujot attiecīgo laikposmu vai laikposmus;
e) piemērotā gadījumā, individuālā maksimālā robeža par attiecīgajiem dzīvniekiem;
[..]
g) lauksaimnieka paziņojums, ka viņš apzinās visas prasības, kas attiecas uz konkrēto atbalstu.
Ja dzīvnieku pārved uz citurieni nosacījumu nemainīšanas laikposmā, tad lauksaimnieks par to iepriekš rakstiski paziņo kompetentajai iestādei.
2. Dalībvalstis katram dzīvnieku turētājam garantē tiesības bez apgrūtinājuma, ar saprātīgiem pārtraukumiem un bez pārliekas kavēšanās iegūt no kompetentās iestādes informāciju par elektroniskajā datu bāzē glabātajiem datiem, kas attiecas uz viņu un viņa turētajiem dzīvniekiem. Iesniedzot savu atbalsta pieteikumu, lauksaimnieks deklarē, ka šie dati ir pareizi un pilnīgi un ka viņš izlabos visus nepareizos datus un pievienos trūkstošos datus.
[..]”
26. Saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001 15. pantu administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas veic tā, lai nodrošinātu efektīvu atbilstības pārbaudi noteikumiem, saskaņā ar kuriem piešķir atbalstu.
27. Šīs regulas 22. pantā, kura virsraksts ir “Platību noteikšana un apstiprināšana”, ir noteikts:
“1. Lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu platības nosaka, izmantojot visus atbilstīgos līdzekļus, ko noteikusi kompetentā iestāde un kas nodrošina tādu mērījumu precizitāti, kura ir vismaz līdzvērtīga tai, ko prasa oficiāli mērījumi saskaņā ar valsts noteikumiem. [..]
2. Kopējo lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala platību var ņemt vērā ar noteikumu, ka to pilnībā izmanto atbilstīgi attiecīgās dalībvalsts vai reģiona ierastajiem noteikumiem. Citos gadījumos ņem vērā faktiski izmantoto platību.
[..]
3. Tiesības pretendēt uz atbalstu par lauksaimniecībā izmantojamiem zemes gabaliem pārbauda ar atbilstīgiem līdzekļiem. Tādēļ vajadzības gadījumā pieprasa papildu pierādījumu.”
28. Ar Regulas Nr. 2419/2001 53. panta 1. punktu tika atcelta Regula Nr. 3887/92, norādot, ka tomēr to turpina piemērot atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu laikposmiem, kas sākas pirms 2002. gada 1. janvāra.
29. Saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001 54. panta 2. punktu šo regulu piemēro atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu laikposmiem, kas sākas no 2002. gada 1. janvāra.
Regula (EK) Nr. 1782/2003
30. Ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp., labojums – OV 2004, L 94, 70. lpp.), 153. panta 1. punktu tika atcelta Regula (EEK) Nr. 3508/92, norādot, ka to turpina piemērot tiešo maksājumu pieteikumiem attiecībā uz kalendārajiem gadiem līdz 2005. gadam.
31. Sākot no 2005. gada 1. janvāra, ar Regulu Nr. 1782/2003 tika atcelti arī atsevišķi Regulas Nr. 1254/1999 noteikumi.
Valsts tiesiskais regulējums
32. Republikas prezidenta 1999. gada 1. decembra Dekrētā Nr. 503 par Lauksaimnieka un zvejnieka hartas ieviešanu, kā arī lauksaimniecības saimniecību reģistra izveidi (1999. gada 30. decembra GURI
Nr. 305, turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 503/1999”) ir reglamentēta lauksaimniecības saimniecību reģistrā un lauksaimnieka vai ražotāja lietā iekļautā informācija.
33. Atbilstoši šī dekrēta 3. panta 1. punkta f) apakšpunktam minētajā reģistrā esošajā informācijā par katru saimniecību tostarp ir jāiekļauj informācija par tās platību, dokuments par tās aktivitātēm un kadastrālie dati, attiecīgā gadījumā – informācija par ēkām, tostarp administrācijas rīcībā esošie aerofoto, kartogrāfiskie un no attāluma uztveramie dati.
34. Iesniedzējtiesa norāda, ka atbilstošajā valsts tiesiskajā regulējumā, proti, Dekrētā Nr. 503/1999 un lauksaimniecības un mežsaimniecības politikas ministra 2000. gada 4. aprīļa, 2001. gada 10. augusta un 2003. gada 17. aprīļa dekrētos, attiecībā uz pienākumiem saistībā ar ražotāja lietu ir paredzēts, ka, ja dokuments, saskaņā ar kuru tiek lietoti saimniecībai piesaistītie zemes gabali, nav īpašuma tiesību apliecinošs dokuments, atbalsta pieteikuma iesniedzējam savam pieteikumam ir jāpievieno šo lietošanu pamatojoši dokumenti.
35. Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura – AVEPA
(turpmāk tekstā – “ AVEPA ”), maksātājiestāde Veneto reģionā, īstenoja Dekrētu Nr. 503/1999 ar vairākiem Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura
izdotajiem apkārtrakstiem, tostarp 2001. gada 24. aprīļa Apkārtrakstu Nr. 35, kurā paredzēts:
“B) Īpašās prasības pieteikumiem [saistībā ar KLP, turpmāk tekstā – “pieteikumi KLP”] attiecībā uz aramzemi:
Lai uzlabotu pieteikumu KLP attiecībā uz aramzemi iesniegšanas stadijas administrēšanu, attiecīgais ražotājs tiek lūgts iesniegt atjaunoto kadastrālo apliecinājumu par visiem pieteikumā norādītajiem zemes gabaliem kopiju.
Ja ražotājs, kurš iesniedz pieteikumu, nav pirmajā daļā minētajos kadastrālajos apliecinājumos norādītais īpašnieks, viņam ir jāpierāda attiecīgo zemes gabalu lietošanas tiesību apliecinošs dokuments (piemēram, nomas, patapinājuma, lietošanas tiesību, ilgtermiņa nomas u.c. gadījumos), iesniedzot apliecinātu saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu atbilstoši reģistrēta dokumenta kopiju.
[..] Ja ražotājs, kurš iesniedz pieteikumu, nevar iesniegt lietošanas tiesības apliecinošus dokumentus, un/vai mutvārdos noslēgta līguma gadījumā viņam pašam ir jāapliecina līgumattiecību esamība, ar kurām minētais pieteikums tiek pamatots, un jāuzņemas ievērot no 1998. gada 23. decembra Likuma Nr. 448 izrietošos pienākumus; ar šo personisko apliecinājumu tiek apliecināts, ka ražotājs ir likumīgais zemes gabalu lietotājs, un tajā ir jāietver informācija par īpašnieka identitāti, līguma sākuma un beigu datumiem, uz savu atbildību norādot lietošanas tiesību apliecinošu dokumentu un pamatojumu, kādēļ ir jāizmanto minētais apliecinājums.”
Tiesvedības priekšvēsture un prejudiciālais jautājums
36. Pēc 2004. gadā saskaņā ar Procura della Repubblica di Treviso
[Treviso prokuratūras] pieteikumu uzsāktajām izmeklēšanām Pontini u.c. tika tiesāti Tribunale di Treviso
(Treviso pirmās instances tiesa), pamatojoties uz attiecīgajiem Itālijas Kriminālkodeksa noteikumiem par organizētā grupā izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem, kā arī turpinošu krāpšanu pastiprinošos apstākļos, kas nodara kaitējumu Eiropas Kopienai. Apsūdzības puse viņiem pārmet, ka viņi laikā no 2000. līdz 2004. gadam prettiesiski bija saņēmuši Kopienas finanšu palīdzību, proti, īpašās piemaksas par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumus, kuri attiecīgi paredzēti Regulas Nr. 1254/1999 4. panta 1. punktā un 13. pantā.
37. No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka apsūdzības puse uzskata, ka apsūdzētie izmantoja viltību vai krāpšanu, maldinot kompetentās valsts iestādes, lai paši vai citas personas iegūtu nepamatotu peļņu. Apsūdzības pamatojas uz to, ka īpašās piemaksas par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumi tika saņemti krāpšanas ceļā, pieteikumu pielikumā pievienojot patapinājuma līgumus par atbalsta pieteikumu iesniedzēju saimniecībām piesaistītajām lopbarības platībām – līgumus, kuri tika sagatavoti bez attiecīgo zemes gabalu īpašnieku ziņas.
38. Iesniedzējtiesa uzskata, ka piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka atbalsta pieteikuma iesniedzējam savam pieteikumam ir jāpievieno dokumenti, kuri pierāda platību, kurās atrodas viņa lauksaimniecības lopbarības platības, lietošanas tiesības. Ja atbalsta pieteikuma iesniedzējs nav to zemes gabalu īpašnieks, uz kuriem attiecas viņa pieteikums, viņam šim pieteikumam ir jāpievieno šo zemes gabalu lietošanu pamatojoši dokumenti. Šī tiesa uzskata, ka piemērojamais valsts tiesiskais regulējums ir jāinterpretē tādējādi, ka atbalsta pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz atbilstošs dokuments, kurš pamato minēto zemes gabalu lietošanu, un pretēji tam, ko uzskata apsūdzētie, nepietiek ar to, ka viņš patiešām lieto lopbarības platības neatkarīgi no veida, kādā tās viņam pieder, un vai viņš tās lieto.
39. Iesniedzējtiesā apsūdzētie norādīja, ka dažās dalībvalstīs tādas Kopienu finanšu palīdzības kā pamata lietā piešķiršana ir pakļauta vienīgi nosacījumam par attiecīgo lopbarības platību faktisku pieejamību un izmantošanu, neprasot iesniegt juridisku dokumentu, kas pamato tiesības izmantot attiecīgos zemes gabalus.
40. Iesniedzējtiesa jautā, vai, ņemot vērā tādas Kopienu finanšu palīdzības kā pamata lietā piešķiršanas nosacījumus, Regulā Nr. 1254/1999 bija paredzēti stingri nosacījumi, no kuriem dalībvalstis nevar atkāpties, vai arī tajā bija noteikts vispārējs regulējums, atstājot valsts kompetento iestāžu ziņā veikt vajadzīgo ieviešanu un paredzēt detalizētāku regulējumu.
41. Tribunale di Treviso, uzskatot, ka Regulas Nr. 1254/1999, it īpaši tās 12. pantā minētā jēdziena “pieejamā lopbarības platība”, interpretācija ir ļoti svarīga tajā izskatīšanai iesniegtā strīda izšķiršanai, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Kādi ir nosacījumi, lai saņemtu piemaksas par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumus, un it īpaši – vai prasība par to, ka lopbarības platības tiek lietotas neatkarīgi no tā, vai ir šīs izmantošanas pamatojošs juridisks dokuments, ir pietiekama?”
42. Iesniedzējtiesa, uzskatot, ka šis jautājums prasa Tiesai sniegt steidzamu atbildi, ievērojot, ka pret apsūdzētajiem ierosinātais kriminālprocess iesniedzējtiesā tiek izskatīts kopš 2004. gada un ka šajā laikā kompetentā valsts iestāde ir apturējusi jebkādas Kopienas palīdzības piešķiršanu apsūdzētajiem, lūdza Tiesai šim lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu piemērot steidzamības tiesvedību atbilstoši Tiesas Reglamenta 104.b pantam.
43. Tiesas trešā palāta šo lūgumu ar 2008. gada 21. augusta lēmumu noraidīja, pamatojoties uz to, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu neattiecas uz jomu, kurai saskaņā ar Tiesas Statūtu 23.a pantu un Tiesas Reglamenta 104.b pantu ir piemērojama steidzamības tiesvedība, un ka katrā ziņā uz šo lūgumu nav attiecināma steidzamība, kas vajadzīga, lai piemērotu minēto tiesvedību.
44. Iesniedzējtiesa pakārtoti un iepriekš minēto iemeslu dēļ lūdza Tiesai šim lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu piemērot paātrināto procesu saskaņā ar Reglamenta 104.a panta pirmo daļu.
45. Tiesas priekšsēdētājs šo lūgumu ar 2008. gada 29. septembra rīkojumu noraidīja, pamatojoties uz to, ka nav izpildīti 104.a panta pirmajā daļā ietvertie nosacījumi.
Par prejudiciālo jautājumu
46. Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai atbilstošie Kopienu tiesiskā regulējuma noteikumi par pieteikumiem atbalstam ganāmpulkam, it īpaši Regula Nr. 1254/1999, prasa, lai pieteikumam par īpašo piemaksu vīriešu dzimuma liellopiem vai ekstensifikācijas maksājumu saņemšanu tiktu pievienots spēkā esošs juridisks dokuments, kurš apliecina atbalsta pieteikuma iesniedzēja tiesības izmantot šajā pieteikumā norādītās lopbarības platības.
47. Vispirms jākonstatē, ka pamata tiesvedības priekšvēsture ir dedzīgu diskusiju temats, kā tas izriet no debatēm Tiesā notikušajā tiesas sēdē. Šīs diskusijas it īpaši ir par to, vai nomas līgumi bija viltoti un apsūdzētie vai daži no viņiem tos bija iesnieguši nolūkā saņemt Kopienu piemaksas, un vai lielākā daļa no pamata lietā apspriestajos atbalsta pieteikumos minētajiem zemes gabaliem var tikt atzīta par pieejamām lopbarības platībām Regulas Nr. 1254/1999 izpratnē.
48. Tomēr atbilstoši EKL 234. pantam, kurš balstās uz skaidru valsts tiesu un Tiesas funkciju nodalīšanu, Tiesa ir tiesīga lemt vienīgi par Kopienu tiesību akta interpretāciju vai spēkā esamību, pamatojoties uz valsts tiesas sniegtajiem faktiem (šajā ziņā skat. 2009. gada 19. februāra spriedumu lietā C‑321/07 Schwarz, Krājums, I‑1113. lpp., 49. punkts).
49. Līdz ar to iesniedzējtiesai ir jākonstatē strīda rašanās fakti un no tiem jāizdara secinājumi, lai pieņemtu no tās prasīto nolēmumu (skat. it īpaši 1999. gada 16. septembra spriedumu lietā C‑435/97 WWF  u.c., Recueil, I‑5613. lpp., 32. punkts).
50. Apsūdzētie arī apstrīd iesniedzējtiesas norādīto dekrētu, kuri minēti šī sprieduma 34. punktā, kā piemērojamo tiesisko regulējumu atbilstību, kā arī šī sprieduma 35. punktā minēto apkārtrakstu, uz kuriem atsaucas AVEPA, atbilstību. Apsūdzētie uzskata, ka minētie dekrēti un apkārtraksti nebija piemērojami faktu norises laikā vai arī tie ir vienīgi administratīvi, nevis tiesību akti.
51. Tomēr lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvaros valsts tiesa ir tā, kurai ir jāizskaidro pamata lietas faktiskie apstākļi un tiesiskais regulējums (skat. 2000. gada 28. jūnija rīkojumu lietā C‑116/00 Laguillaumie, Recueil, I‑4979. lpp., 23. punkts). Tiesai nav jānosaka šajā strīdā piemērojamās atbilstošās valsts tiesību normas, nav jāinterpretē šīs normas un nav jālemj par to, vai valsts tiesas sniegtā šo normu interpretācija ir pareiza (šajā ziņā skat. 2009. gada 23. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās no C‑378/07 līdz C‑380/07 Angelidaki  u.c., Krājums, I‑3071. lpp., 48. punkts).
52. Pamata lieta it īpaši attiecas uz to, kā interpretēt Kopienu tiesisko regulējumu par pieteikumiem atbalstam ganāmpulkam, šajā tiesiskajā regulējumā paredzētos nosacījumus Regulas Nr. 1254/1999 4. un 13. pantā noteikto īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu piešķiršanai un veidu, kādā attiecīgās kompetentās valsts iestādes piemēro Kopienu tiesisko regulējumu.
53. Apsūdzētie norāda, ka atbilstošā Kopienu tiesiskā regulējuma interpretēšana tādējādi, ka ar lopkopību var nodarboties vienīgi tajās lopbarības platībās, kuras pieder ražotājam vai attiecībā uz kurām viņš var pamatot šo platību īpašumu tiesības, būtu pretrunā šī tiesiskā regulējuma garam, ņemot vērā, ka šis regulējums atsaucas uz platībām, kuras ražotājs lieto vai kuras tam pieder neatkarīgi no tāda dokumenta esamības, saskaņā ar kuru notiek lietošanas vai īpašumtiesību izmantošana. Apsūdzētie uzskata, ka Kopienu likumdevēja nodoms kā maksājumu saņemšanas nosacījumu paredzēt vienīgi lopbarības platību lietošanu vai pieejamību izriet no Regulas Nr. 1254/1999 3., 12. un 17. panta, Regulas Nr. 3508/92 1. panta 4. punkta un Regulas Nr. 2419/2001 5., 6. un 22. panta.
54. Kopienu tiesiskajā regulējumā par sīki izstrādātajiem noteikumiem īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu piešķiršanai neesot norādīts lopbarības platību izmantošanas dokuments. Vienīgais, kas esot vajadzīgs, ir tas, lai ganībām paredzētie zemes gabali faktiski tiktu lietoti. Regulā Nr. 1254/1999 esot paredzēti vairāki stingri nosacījumi, lai nodrošinātu, ka lopkopis savā saimniecībā audzē tādu skaitu liellopu, kas ir pietiekams piemaksas saņemšanai. Būtiskākā prasība ir deklarētā dzīvnieku skaita esamība.
55. AVEPA, kā arī Itālijas un Grieķijas valdības savukārt uzskata, ka valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atbalsta pieteikuma iesniedzējam jāiesniedz spēkā esošs juridisks dokuments, kas pierāda, ka viņš lieto viņa pieteikumā par īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu saņemšanu minēto platību, ir saderīgs ar attiecīgo Kopienu tiesisko regulējumu. Dalībvalstīm IAKS ietvaros ir jāievieš uzraudzības pasākumi un sīki izstrādāti kontroles noteikumi, lai efektīvi kontrolētu noteikumu ievērošanu Kopienas atbalsta jomā, un jāievieš noteikumi, lai efektīvi novērstu pārkāpumus un krāpšanu, kā arī sodītu par to.
56. AVEPA
un Itālijas valdība it īpaši uzskata, ka prasība iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu ļauj kontrolēt atbalsta pieteikumos sniegto datu saskaņotību, palīdz izvairīties no divkāršas attiecīgās lopbarības platības jaudas ņemšanas vērā un novērst, ka lopkopji ļaunprātīgi varētu izmantot citiem piederošus zemes gabalus acīmredzamā nolūkā apiet tiesisko regulējumu atbalsta jomā.
57. Kā Komisija pareizi norāda, jāizvērtē, vai Kopienu tiesiskajā regulējumā, it īpaši Regulā Nr. 1254/1999, kā īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu saņemšanas nosacījums ir paredzēts pienākums iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu par atbalsta pieteikumā minēto lopbarības platību izmantošanu un – noliedzošas atbildes gadījumā – vai Kopienu tiesiskais regulējums pieļauj, ka dalībvalstis savos tiesiskajos regulējumos paredz šādu pienākumu.
58. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Kopienu tiesību normas, ir jāņem vērā ne tikai to formulējums, bet arī konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā tās ir ietvertas, mērķi (2007. gada 1. marta spriedums lietā C‑34/05 Schouten, Krājums, I‑1687. lpp., 25. punkts, un 2007. gada 24. maija spriedums lietā C‑45/05 Maatschap Schonewille‑Prins, Krājums, I‑3997. lpp., 30. punkts).
59. Vispirms, runājot par attiecīgo Kopienu tiesību normu formulējumu, Regulas Nr. 1254/1999 3. panta b) punktā saimniecība ir definēta kā visas ražošanas vienības, ko pārvalda ražotājs un kas atrodas vienas dalībvalsts teritorijā.
60. Šīs regulas 12. panta 1. punktā ir noteikts, ka kopējo dzīvnieku skaitu, par ko var saņemt šīs regulas 4. panta 1. punktā paredzētās īpašās piemaksas, ierobežo, piemērojot ganāmpulka blīvumu saimniecībā, kurš pamata lietā apspriesto gadu laikā bija dažāds no 2 līdz 1,8 GV par hektāru un kalendāro gadu.
61. Kā izriet no minētās regulas 12. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta, šis ganāmpulka blīvums atbilst daļskaitlim, kura skaitītājs ir dzīvnieku skaits, par kuriem ir iesniegts piemaksas pieteikums, un kura saucējs ir saimniecības lopbarības platība, kas visu kalendāro gadu ir pieejama liellopu un aitu, un/vai kazu audzēšanai. Līdz ar to jo vairāk lopbarības platības tiek atvēlētas liellopu audzēšanai attiecīgajā gadā, jo lielāks ir to dzīvnieku skaits, par kuriem var tikt saņemta īpašā piemaksa.
62. Nedz Regulas Nr. 1254/1999 3. panta b) punktā sniegtā saimniecības definīcija, nedz šīs regulas 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā izdarītā atsauce uz “pieejamo saimniecības platību” neļauj secināt, ka ražotājam, iesniedzot savu atbalsta pieteikumu, saskaņā ar minēto regulu un nolūkā saņemt attiecīgās piemaksas ir jāiesniedz spēkā esošs juridisks dokuments, kurš vai nu pierāda, ka ražotājs pats ir attiecīgās platības īpašnieks, vai arī pamato viņa tiesības lietot minēto citam piederošo platību.
63. Kā norāda Komisija, šie noteikumi neizslēdz, ka tikai tas vien, ka lopbarības platība visu kalendāro gadu patiešām tiek lietota, var tikt uzskatīts par šīs platības pieejamību Regulas Nr. 1254/1999 izpratnē.
64. Gan no Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta pēdējās daļas, gan Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka atbalsta pieteikumā minētās lopbarības platības var tikt lietotas kopīgi. Saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001, kura piemērojama atbalsta pieteikumiem, kuri iesniegti par tirdzniecības gadiem vai piemaksu atsauces periodiem, sākot no 2002. gada 1. janvāra, 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ja rupjās lopbarības kultūru platību izmanto kopīgi, tad kompetentās iestādes to nosacīti nodod atsevišķu lauksaimnieku pārziņā proporcionāli viņu tiesībām izmantot minēto zemi vai tam, kā viņi to izmanto.
65. Regulas Nr. 2419/2001 22. pantā ar nosaukumu “Platību noteikšana un apstiprināšana” ir paredzēts, ka lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu platības nosaka, izmantojot visus atbilstīgos līdzekļus, un ka, tā kā kopējā lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala platība netiek ņemta vērā tāpēc, ka tā netiek izmantota pilnībā, tiek ņemta vērā faktiski izmantotā platība.
66. No iepriekš minētajiem noteikumiem izriet, ka attiecīgo piemaksu piešķiršana tiek noteikta atkarībā, pirmkārt, no faktiski izmantotajām lopbarības platībām un, otrkārt, no šajās platībās turēto dzīvnieku skaita attiecīgajā kalendārajā gadā, nevis atkarībā no spēkā esoša juridiska dokumenta, kurš pamato minēto platību izmantošanu, iesniegšanas.
67. Turpinājumā, runājot par Regulas Nr. 1254/1999 mērķiem, no tās preambulas ceturtā un trīspadsmitā apsvēruma izriet, ka viens no šīs regulas mērķiem ir ierobežot liellopu gaļas ražošanas intensifikācijas tendences, kad ražotāji savā saimniecībā tur nepārtraukti pieaugošu liellopu skaitu, nepalielinot platību, kas tādējādi nav pietiekama šo dzīvnieku barošanai (iepriekš minētais spriedums lietā Schouten, 28. punkts).
68. Minētās regulas 12. pantā norādītais ganāmpulka blīvuma mērķis tādējādi ir piešķirt piemaksu tikai par tiem dzīvniekiem, kuri tiek turēti saimniecībā, kuras platība ir pietiekama, lai tos pabarotu. Kā pareizi norāda Komisija, ganāmpulka blīvuma aprēķināšana, pamatojoties uz pieejamo lopbarības platību, līdz ar to attiecas uz faktisko saimniecības lopbarības jaudu un šīs jaudas faktiskas izmantošanas kontroli, nevis oficiāli vai likumiski pieejamo lopbarības jaudu, kā arī šīs platības faktisku neizmantošanu.
69. Kā uzskata apsūdzētie, šī Regulas Nr. 1254/1999 mērķa īstenošana kā priekšnosacījumu attiecīgo piemaksu piešķiršanai neprasa iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu, kas apliecina atbalsta pieteikumā minēto lopbarības platību izmantošanu, bet par pietiekamu šajā sakarā ir uzskatāms pierādījums, ka minētās platības patiešām tiek izmantotas.
70. No iepriekš minētā izriet, ka ar Regulas Nr. 1254/1999 12. pantu atbalsta pieteikuma pieņemamībai nav izvirzīts nosacījums par spēkā esoša juridiska dokumenta iesniegšanu, tādējādi apliecinot pieteicēja tiesības izmantot šajā pieteikumā minētās lopbarības platības. Atbilstošās Regulas Nr. 1254/1999 tiesību normas, konteksts, kādā tās ir iekļautas, kā arī it īpaši ar šo regulu sasniedzamie mērķi norāda, ka tieši lopbarības platību faktiska izmantošana ir viens no nosacījumiem, lai piešķirtu attiecīgās piemaksas.
71. Tomēr, pat ja šāds nosacījums nav ieviests ar Kopienu tiesisko regulējumu, jāizvērtē, kā izriet no šī sprieduma 57. punkta, vai Kopienu tiesiskais regulējums pieļauj, ka dalībvalstis savos tiesiskajos regulējumos paredz pienākumu iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu, kas apliecina atbalsta pieteicēja tiesības izmantot savā pieteikumā norādītās lopbarības platības.
72. Šajā sakarā jāizvērtē ar Kopienu tiesisko regulējumu attiecībā uz Kopienu atbalsta shēmām izveidotās IAKS raksturs un mērķi un jānosaka, kāda ir dalībvalstīm piešķirtā rīcības brīvība attiecībā uz tādu nosacījumu ievērošanas pārbaudi, kuri paredzēti atbalsta piešķiršanai IAKS ietvaros.
73. Saskaņā ar Regulas Nr. 3508/92 1. un 2. pantu visas dalībvalstis izveido IAKS, kura sastāv no elektroniskas datu bāzes, identifikācijas sistēmas lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem, sistēmas dzīvnieku identificēšanai un reģistrēšanai, atbalsta pieteikumiem un integrētas kontroles sistēmas.
74. Atbilstoši Regulas Nr. 3887/92 preambulas septītajam un devītajam apsvērumam IAKS mērķi ir efektīvi kontrolēt noteikumu ievērošanu Kopienas atbalstu jomā un ieviest noteikumus efektīvai pārkāpumu un krāpšanas novēršanai un sodīšanai par tiem (šajā ziņā skat. 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑354/95 National Farmers’ Union  u.c., Recueil, I‑4559. lpp., 51. punkts; 2002. gada 16. maija spriedumu lietā C‑63/00 Schilling
un Nehring, Recueil, I‑4483. lpp., 25. punkts, kā arī 2004. gada 1. jūlija spriedumu lietā C‑295/02 Gerken, Krājums, I‑6369. lpp., 41. punkts).
75. No Kopienu tiesiskā regulējuma par IAKS, Kopienu finansiālo interešu aizsardzību un KLP finansēšanu nepārprotami izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu pareizu IAKS ieviešanu, un tām it īpaši ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu tādu darījumu faktisku norisi un likumību, kuras finansē Kopiena, runājot vispārīgi, un konkrēti – ELVGF, kā arī lai novērstu un sodītu pārkāpumus.
76. Tāpat no atbilstošajiem Kopienu tiesiskā regulējuma noteikumiem par Kopienas atbalsta shēmām un IAKS izriet, ka dalībvalstīm, ieviešot šīs shēmas un izvēloties noteikt valsts pasākumus, kurus tās uzskata par vajadzīgiem efektīvai pārkāpumu un krāpšanas novēršanai un sodīšanai par tiem, ir rīcības brīvība.
77. Regulas Nr. 3508/92 6. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, lai iegūtu tiesības pretendēt uz Kopienas atbalsta shēmām, uz kurām attiecas šī regula, visi lauksaimnieki par katru gadu iesniedz platībatkarīgā atbalsta pieteikumus, kuros norāda lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, to skaitā platības, kas apsētas ar rupjās lopbarības kultūrām, un, attiecīgā gadījumā, “jebkuru citu vajadzīgu informāciju, kas vai nu paredzēta regulās, kas [kuras] attiecas uz [minētajām] Kopienas [atbalsta] shēmām, vai ko paredzējusi attiecīgā dalībvalsts”.
78. Tāpat Regulas Nr. 3887/92 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka platībatkarīgā atbalsta pieteikumā ietver visu vajadzīgo informāciju, it īpaši datus, ar kuriem var identificēt visus saimniecības lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, to platību, atrašanās vietu un izmantošanu.
79. Dalībvalstīm piešķirtā rīcības brīvība attiecībā uz atbalsta pieteikumu kontroli izriet arī no Regulas Nr. 2419/2001. No šīs regulas preambulas četrdesmit astotā apsvēruma izriet, ka dalībvalstīm ir jāveic visi turpmākie pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šīs regulas pareizu darbību. Saskaņā ar tās 4. pantu dalībvalstis nodrošina, ka lauksaimniecībā izmantojamie zemes gabali ir ticami identificēti, un it īpaši pieprasa, lai platībatkarīgā atbalsta pieteikumiem būtu pievienota sīka informācija vai dokumenti, ko precizējusi kompetentā iestāde un kas dotu iespēju noteikt katra lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala atrašanās vietu un to izmērīt. Atbilstoši šīs pašas regulas 22. panta 3. punktam tiesības pretendēt uz atbalstu par lauksaimniecībā izmantojamiem zemes gabaliem pārbauda ar atbilstīgiem līdzekļiem un tādēļ vajadzības gadījumā pieprasa papildu pierādījumus.
80. Turklāt Regulas Nr. 1259/1999 7. pantā ir noteikts, ka maksājumus saistībā ar šajā regulā paredzētajām atbalsta shēmām neizdara saņēmējiem, par kuriem ir konstatēts, ka viņi mākslīgi radījuši nosacījumus, kas vajadzīgi šādu maksājumu saņemšanai, lai gūtu priekšrocības, kas ir pretrunā attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem.
81. Tādēļ šī sprieduma 75. punktā minētie pasākumi, kuri jāveic dalībvalstīm, lai nodrošinātu Kopienas finansēto darījumu faktisku norisi un likumību, kā izriet no Regulas Nr. 2988/95 8. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1258/1999 8. panta 1. punkta, ir jānosaka atbilstoši valstu normatīvo un administratīvo aktu noteikumiem.
82. No visiem iepriekš minētajiem Kopienu tiesiskā regulējuma noteikumiem par atbalsta shēmām un IAKS piemērošanas kārtību nepārprotami izriet, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība attiecībā uz apliecinošiem dokumentiem un pierādījumiem, kuri tām ir jāpieprasa no atbalsta pieteicēja saistībā ar viņa pieteikumā norādītajām lopbarības platībām. Ņemot vērā šo rīcības brīvību, dalībvalstīm ir atļauts precizēt atbalsta pieteikumam pievienojamos pierādījumus, it īpaši atsaucoties uz to teritorijā īstenoto ierasto praksi lauksaimniecības jomā saistībā ar tiesībām uz lopbarības platībām un to izmantošanu, kā arī attiecībā uz šo izmantošanu iesniedzamajiem dokumentiem.
83. Tomēr jāatgādina, ka šai rīcības brīvībai ir noteiktas robežas.
84. Kā izriet no Regulas Nr. 1254/1999 preambulas piecpadsmitā apsvēruma, dalībvalstīm ir jāīsteno sava rīcības brīvība, tikai pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, lai pilnībā aizsargātu vienlīdzīgas attieksmes jēdzienu un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem. Lai arī prasība iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu principā ir uzskatāma par šādu objektīvu kritēriju, iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai tā tiek prasīta no visiem attiecīgā atbalsta pieteicējiem, kuri atrodas salīdzināmās situācijās.
85. Tāpat no Regulas Nr. 2988/95 8. panta 1. un 2. punkta izriet, ka dalībvalstu noteiktajiem kontroles pasākumiem, lai nodrošinātu, ka ar Kopienas finansiālajām interesēm saistītie darījumi, kā, piemēram, ELVFG finansētie darījumi, ir likumīgi un patiešām notiek, ir jāatbilst katras nozares īpatnībām un jābūt samērā ar izvirzītajiem mērķiem.
86. Līdz ar to dalībvalstīm, īstenojot savu rīcības brīvību attiecībā uz atbalsta pieteikumam iesniedzamajiem pierādījumiem, it īpaši attiecībā uz tiesībām pieprasīt atbalsta pieteicējam iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu, kas apliecina viņa tiesības lietot viņa pieteikumā norādītās lopbarības platības, ir jāievēro attiecīgajā Kopienu tiesiskajā regulējumā noteiktie mērķi un Kopienu tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma princips.
87. Kā Tiesa ir lēmusi, šis pēdējais minētais princips, kas prasa, lai ar konkrētu tiesību normu ieviestie līdzekļi būtu atbilstoši attiecīgajam sasniedzamajam mērķim un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai, ir jāievēro gan Kopienu likumdevējam, gan valstu likumdevējiem un tiesām, kas piemēro Kopienu tiesības (šajā ziņā skat. 2008. gada 17. janvāra spriedumu apvienotajās lietās C‑37/06 un C‑58/06 Viamex Agrar Handel
un ZVK, Krājums, I‑69. lpp., 33. punkts). Līdz ar to šis princips ir jāievēro kompetentajām valsts iestādēm, piemērojot Regulas Nr. 1254/1999 noteikumus un noteikumus par IAKS.
88. Kā izriet no šī sprieduma 75. punkta, Kopienu tiesiskais regulējums par IAKS, Kopienu finansiālo interešu aizsardzību un KLP finansēšanu prasa veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu pareizu IAKS ieviešanu, kā arī Kopienas finansēto atbalsta shēmu faktisku norisi un likumību. Pamata lietā piemērojamais tiesiskais regulējums, kura, kā izriet no šī sprieduma 56. punkta, mērķis it īpaši ir novērst, ka lopkopji ļaunprātīgi varētu izmantot citiem piederošus zemes gabalus acīmredzamā nolūkā apiet tiesisko regulējumu atbalsta jomā, cenšas ievērot šo mērķi. Šķiet, ka šādā tiesiskajā regulējumā noteiktā prasība iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu ievēro samērīguma principa prasības.
89. Tomēr iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai šis princips ir ievērots pamata lietā esošo apstākļu kontekstā.
90. Ņemot vērā iepriekš teikto, uz uzdoto jautājumu jāatbild šādi: Kopienu tiesiskais regulējums, it īpaši Regula Nr. 1254/1999, pieteikumam attiecībā uz īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu saņemšanu neizvirza prasību iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu, kas apliecina atbalsta pieteicēja tiesības lietot šajā pieteikumā norādītās lopbarības platības. Tomēr Kopienu tiesiskais regulējums pieļauj, ka dalībvalstis savos tiesiskajos regulējumos nosaka prasību iesniegt šādu dokumentu, ar noteikumu, ka tiek ievēroti ar Kopienu tiesisko regulējumu sasniedzamie mērķi un Kopienu tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma princips.
Par tiesāšanās izdevumiem
91. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Kopienu tiesiskais regulējums, it īpaši Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju, pieteikumam attiecībā uz īpašo piemaksu par vīriešu dzimuma liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu saņemšanu neizvirza prasību iesniegt spēkā esošu juridisku dokumentu, kas apliecina atbalsta pieteicēja tiesības lietot šajā pieteikumā norādītās lopbarības platības. Tomēr Kopienu tiesiskais regulējums pieļauj, ka dalībvalstis savos tiesiskajos regulējumos nosaka prasību iesniegt šādu dokumentu, ar noteikumu, ka tiek ievēroti ar Kopienu tiesisko regulējumu sasniedzamie mērķi un Kopienu tiesību vispārējie principi, it īpaši samērīguma princips.