62003CJ0022_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-22/03,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Rechtbank te Rotterdam (Nederlandene) ved kendelse af 21. januar 2003, indgået til Domstolen den 23. januar 2003, i sagen
Optiver BV m.fl.
mod
Stichting Autoriteit Financiële Markten, som er trådt i stedet for Stichting Toezicht Effectenverkeer,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (refererende dommer), P. Kūris og G. Arestis,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 30. september 2004,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Optiver BV, Optrix BV og Optra BV ved advokaterne H. Speyart og M. Scheele
– All Options International BV ved advokaterne E. Kuijpers og G.J.G. Bolderman
– Robeco Obligatie DividendFunds NV m.fl. ved advokaterne H. Speyart og A.J.P. Tillema
– Stichting Autoriteit Financiële Markten, som er trådt i stedet for Stichting Toezicht Effectenverkeer, ved advokaterne H.J. Sachse, F. Leeflang og T. van Wagensveld
– den nederlandske regering ved S. Terstal og C. Wissels, som befuldmægtigede
– regeringen for Det Forenede Kongerige ved P. Ormond, som befuldmægtiget, bistået af barrister J. Stratford
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal og W. Wils, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 9. november 2004,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405).
2. Anmodningen er indgivet under en række tvister mellem Optiver BV og 38 andre selskaber (herefter »Optiver m.fl.«), som er værdipapirhandlere, der er etableret i Nederlandene, på den ene side, og Stichting Autoriteit Financiële Markten (herefter »AFM«), på den anden side, der er trådt i stedet for Stichting Toezicht Effektenverkeer. Tvisterne vedrører opkrævningen af en afgift af selskabernes bruttofortjeneste ved den af dem udøvede virksomhed.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
3. Som det fremgår af den første betragtning til direktiv 69/335, har direktivet til formål at fremme de frie kapitalbevægelser, hvilket betragtes som en af de væsentligste forudsætninger for at tilvejebringe en økonomisk union med lignende egenskaber som et internt marked.
4. Ifølge sjette betragtning til direktiv 69/335 forudsætter gennemførelsen af dette mål hvad angår kapitaltilførselsafgiften, at de indirekte afgifter på værdipapirer, der hidtil har været gældende i medlemsstaterne, afskaffes, og at der i stedet opkræves en afgift, som kun må opkræves en gang inden for det fælles marked, og som er lige høj i alle medlemsstater.
5. Artikel 4, stk. 1, i direktiv 69/335 bestemmer:
»Følgende dispositioner er undergivet kapitaltilførselsafgiften:
a) stiftelse af et kapitalselskab
b) omdannelse af et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person, der ikke er noget kapitalselskab, til et kapitalselskab
c) udvidelse af kapitalen i et kapitalselskab ved indskud af enhver art
d) udvidelse af selskabsformuen i et kapitalselskab ved indskud af enhver art, for hvilke der ikke indrømmes selskabsrettigheder, der repræsenterer nogen andel i kapitalen eller i selskabsformuen, men sådanne rettigheder, som indrømmes deltagere, […]
[…]«
6. Ifølge artikel 4, stk. 1, litra e) til h), i direktiv 69/335 er forlæggelse fra et tredjeland til en medlemsstat eller fra en medlemsstat til en anden medlemsstat af sædet for den egentlige ledelse eller det vedtægtsmæssige hjemsted for et kapitalselskab også undergivet kapitaltilførselsafgift.
7. Artikel 4, stk. 2, i direktiv 69/335 opregner de transaktioner, som kan undergives kapitaltilførselsafgift.
8. Endvidere bestemmer direktiv 69/335 i overensstemmelse med sidste betragtning, at andre indirekte afgifter med samme kendetegn som kapitaltilførselsafgiften eller stempelafgiften på værdipapirer skal ophæves, såfremt opretholdelsen heraf strider mod de mål, der forfølges med direktivet. Disse afgifter, som ikke må opkræves, er navnlig opregnet i artikel 10 i direktiv 69/335, som bestemmer:
»Bortset fra kapitaltilførselsafgiften opkræver medlemsstaterne af selskaber, personsammenslutninger eller juridiske personer med erhvervsformål ingen andre skatter eller afgifter af nogen art på:
a) de i artikel 4 nævnte dispositioner
b) indskud, lån eller ydelser i forbindelse med de i artikel 4 nævnte dispositioner
c) indregistrering eller andre formaliteter, der går forud for udøvelse af en virksomhed, og som et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person med erhvervsformål kan underkastes på grund af deres juridiske karakter.«
9. Artikel 11 i direktiv 69/335 bestemmer:
»Medlemsstaterne opkræver ikke skatter af nogen som helst art:
a) på udfærdigelse, udstedelse, optagelse til børsnotering, tilførsel til markedet af eller handel med aktier, andelsbeviser eller andre værdipapirer af lignende art samt certifikater for sådanne værdipapirer, uanset hvem emittenten måtte være
b) lån, herunder renter, der, uanset hvem emittenten måtte være, optages ved udstedelse af obligationer eller andre omsættelige værdipapirer, på alle dermed sammenhængende formaliteter samt på udfærdigelse, udstedelse eller optagelse til børsnotering, tilførsel til markedet af eller handel med sådanne obligationer eller andre omsættelige værdipapirer.«
10. Artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 bestemmer:
»Uanset artiklerne 10 og 11 kan medlemsstaterne opkræve følgende:
a) børsomsætningsskatter opkrævet efter fast eller variabel takst
[…]«
e) afgifter, der har karakter af vederlag
[…]«
Nationale retsforskrifter
11. Wet toezicht effektenverkeer 1995 (lov fra 1995 om tilsyn med omsætning af værdipapirer) af 16. november 1995 (Stbl 1995, nr. 574, herefter »loven fra 1995«) indeholder bestemmelser om tilsyn med omsætning af værdipapirer. Ifølge artikel 1 omfatter loven bl.a. værdipapirmæglere og formueforvaltere, hvilke to kategorier også betegnes som »værdipapirhandlere«.
12. Artikel 7, stk. 1, i loven fra 1995 bestemmer, at det er forbudt personer, der ikke er godkendt som værdipapirmæglere eller formueforvaltere, at tilbyde eller præstere tjenesteydelser i Nederlandene eller fra nederlandsk område. Ifølge artikel 7, stk. 4, meddeler finansministeren godkendelse, såfremt visse kvalitative betingelser er opfyldt.
13. Artikel 42 i loven fra 1995 bestemmer:
»Ministeren eller en juridisk person, der i henhold til artikel 40 har fået overdraget opgaver og beføjelser hertil, kan efter de af ministeren udstedte regler lade de omkostninger, der opstår ved udførelsen af disse opgaver og beføjelser, betale af indehavere af værdipapirbørser, af institutioner, som har udstedt værdipapirer, der er optaget til notering på en i henhold til artikel 22 anerkendt værdipapirbørs, af værdipapirhandlere, af personer, der har indgivet ansøgning om godkendelse i henhold til artikel 7, stk. 1 […]«
14. AFM er den myndighed, som har fået overdraget beføjelserne i medfør af artikel 40 i loven fra 1995. Størrelsen af det udgiftsbeløb, som AFM kan kræve betalt af de værdipapirhandlere, som har opnået godkendelse i henhold til artikel 7, stk. 1, i loven fra 1995, fastsættes på grundlag af AFM’s budget.
15. De beløb, som skal betales af værdipapirhandlerne, består dels af afgifter for de særlige ydelser, som faktisk er præsteret over for dem, dels af en afgift, der beregnes på grundlag af den bruttofortjeneste, som de har erhvervet i regnskabsåret forud for det år, som AFM’s budget udfærdiges for (sidstnævnte afgift benævnes herefter »afgiften«).
16. Artikel 5, stk. 1, i Regeling toezichskosten Wet toezicht effektenverkeer 1995 (bekendtgørelse om tilsynsgebyrer i henhold til loven fra 1995 om tilsyn med omsætning af værdipapirer), som ændret i 2000 (Stcrt 2000, nr. 137, s. 10, herefter »bekendtgørelsen«), bestemmer:
»Det påhviler de værdipapirhandlere, som er etableret i Nederlandene, og som har fået meddelt godkendelse i henhold til lovens artikel 7, stk. 1, at betale et årligt beløb, som fastsættes på grundlag af de i stk. 3 omhandlede beløbsgrænser for de indtægter, de har erhvervet i året forud for budgetlægningen.«
17. De nævnte beløbsgrænser er fastsat i bekendtgørelsens artikel 5, stk. 3, som omfatter ti forskellige indtægtsgrupper.
18. Det fremgår af bekendtgørelsens betragtninger, at der ved »indtægter« forstås bruttofortjenesten ved udøvelse af almindelig virksomhed, såfremt indtægterne herved erhverves ved virksomhed som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i loven fra 1995. Disse indtægter kan bl.a. erhverves som provision eller kurtage for tjenesteydelser vedrørende værdipapirer, nettohandel, formidling af ordrer, formueforvaltning, »repo«-transaktioner (lån og udlån af værdipapirer), kursgevinster af værdipapirtransaktioner, overtagelse og placering af emissioner, forvaring og forvaltning af værdipapirkonti, opbevaring af værdipapirer, clearing og afregning samt porteføljepleje.
19. Artikel 3 i Vaststellingregeling bedragen Regeling toezichtskosten Wet toezicht effektenverkeer 1995 voor 2000 (bekendtgørelse om fastsættelse af satser for gebyrerne for 2000 som omhandlet i bekendtgørelsen om tilsynsgebyrer i henhold til lov af 1995 om tilsyn med omsætning af værdipapirer, Stcrt. 2000, nr. 137, s. 9) fastsætter beløbene i henhold til bekendtgørelsens artikel 5, stk. 1.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
20. Optiver m.fl. har opnået godkendelse til at handle med værdipapirer i henhold til artikel 7, stk. 1, i loven fra 1995.
21. Ved beslutninger af 15. august 2000 pålagde AFM sagsøgerne i hovedsagen en afgift af deres indtægter af virksomhed i forbindelse med værdipapirer for det regnskabsår, som sluttede den 31. december 2000.
22. Da Optiver m.fl. fandt, at afgiften strider mod direktiv 69/335, indgav de klage over beslutningerne. Efter afvisning af klagerne anlagde sagsøgerne i hovedsagen sag ved Rechtbank te Rotterdam, hvor de gjorde gældende, at afgiften er uforenelig med artikel 11 i direktiv 69/335, da den opkræves af tilførsel til markedet og handel med værdipapirer.
23. AFM gjorde gældende, at afgiften ikke er en afgift på handelen med værdipapirer, men opkræves af de indtægter, der erhverves ved transaktioner med værdipapirerne. Subsidiært anførte AFM, at afgiften er omfattet af en af undtagelserne i henhold til artikel 12, stk. 1, litra a) og e), i direktiv 69/335.
24. Da Rechtbank te Rotterdam fandt, at afgørelsen af den for den verserende tvist nødvendiggjorde en fortolkning af direktiv 69/335, besluttede den at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er direktiv [69/335], navnlig fortolkningen af direktivets artikel 11 og 12, til hinder for, at der af værdipapirhandlere opkræves en afgift […] af bruttofortjenesten ved deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer?«
Det præjudicielle spørgsmål
25. Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 69/335 skal fortolkes således, at det er til hinder for, at værdipapirhandlere opkræves en afgift som den i hovedsagen omhandlede, der beregnes på grundlag af bruttofortjenesten af deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer.
26. For at kunne besvare dette spørgsmål må det afgøres, om afgiften henhører under anvendelsesområdet for direktiv 69/335.
27. Herom bemærkes, at det fremgår af direktiv 69/335, at direktivets formål er at afskaffe indirekte afgifter – bortset fra kapitaltilførselsafgiften – der har samme kendetegn som denne, dvs. afgifter på de transaktioner, som er omfattet af direktivet.
28. Hvad angår bestemmelsen af en afgift som den i hovedsagen omhandlede bemærkes, at værdipapirmæglere og formueforvaltere ifølge nederlandsk lovgivning skal have en godkendelse i Nederlandene for at kunne præstere tjenesteydelser i denne medlemsstat.
29. Ifølge bestemmelserne i loven fra 1995 er den tilsynsbeføjelse over for transaktioner vedrørende værdipapirer, som er henlagt til finansministeriet, overdraget AFM. Denne har beføjelse til at overvælte sine administrative udgifter, bl.a. på værdipapirhandlere, navnlig ved opkrævning af den afgift, som pålægges disse, og som ifølge en i bekendtgørelsen indeholdt tabel fastsættes årligt på grundlag af den bruttofortjeneste, som værdipapirhandlerne har erhvervet i regnskabsåret forud for det år, som den pågældende myndigheds budget udfærdiges for.
30. Den omhandlede afgift, der skal erlægges i medfør af en af staten udstedt retsregel, betales altså af private til et organ, der udøver en statslig opgave, og har til formål at finansiere dette organs virksomhed.
31. Som Kommissionen med føje har anført, kan det ganske vist ikke benægtes, at afgiften er en skat, når henses til dens kendetegn, men den udgør dog ikke en skat, som er forbudt efter direktiv 69/335, da den ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde.
32. For det første består den omstændighed, som udløser afgiften, ikke i gennemførelsen af en bestemt transaktion såsom de transaktioner, der er omhandlet i artikel 4, 10 og 11 i direktiv 69/335, men i udøvelsen af en mere omfattende virksomhed, der generelt vedrører værdipapirer.
33. Da grundlaget for beregningen af afgiften er de bruttofortjenester, som værdipapirhandlere erhverver ved udøvelsen af forskellig virksomhed, har afgiften for det andet mere lighed med en direkte indkomstskat og henhører dermed under en kategori af skatter, som ikke er omfattet af direktiv 69/335 (jf. bl.a. dom af 26.9.1996, sag C-287/94, Frederiksen, Sml. I, s. 4581, præmis 21, og af 18.1.2001, sag C-113/99, P.P. Handelsgesellschaft, Sml. I, s. 471, præmis 24 og 27).
34. Det må derfor fastslås, at en afgift som den i hovedsagen omhandlede ikke er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 69/355 og derfor ikke udgør en skat, som er forbudt ifølge dette direktiv.
35. Det forelagte spørgsmål må herefter besvares med, at direktiv 69/335 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at værdipapirhandlere opkræves en afgift som den i hovedsagen omhandlede, der beregnes på grundlag af bruttofortjenesten af deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer.
Sagens omkostninger
36. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. De udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes, bortset fra de af hovedsagens parter afholdte udgifter.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at værdipapirhandlere opkræves en afgift som den i hovedsagen omhandlede, der beregnes på grundlag af bruttofortjenesten af deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer.