61990CJ0228_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved ni kendelser af 28. juni, 6. og 11. juli, 5. og 12. november 1990, indgaaet til Domstolen den 27. juli, den 13. og den 28. november 1990, har Pretore di Savona, Pretore di La Spezia og Vice-Pretore di Salerno i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen nogle praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 9, 95, 113 og 115 og af Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68 af 28. juni 1968 om den faelles toldtarif (EFT 1968 I, s. 265), med henblik paa at kunne afgoere, om en national forbrugsafgift ("imposta erariale di consumo") paa friske bananer er forenelig med disse bestemmelser, for saa vidt som denne afgift finder anvendelse paa import af friske bananer direkte fra tredjelande.
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst i forbindelse med retssager mellem en raekke importoerer og det italienske Finansministerium. Importoererne er af den opfattelse, at faellesskabsretten er til hinder for opkraevning af den paagaeldende afgift paa direkte import af friske bananer fra tredjelande, der hoerer ind under dollarzonen, eller som er deltagere i den tredje AVS-EOEF-konvention, som blev undertegnet i Lomé den 8. december 1984 (EFT 1986 L 86, s. 3).
3 Paa begaering af de importerende selskaber har de forelaeggende retter som en foreloebig forholdsregel paalagt forvaltningen at tillade indfoersel af de omhandlede bananer uden at opkraeve afgiften. Dernaest har de nationale retter fundet, at sagerne rejste problemer vedroerende fortolkningen af faellesskabsretten, og har derfor besluttet at udsaette sagerne, indtil Domstolen har besvaret foelgende praejudicielle spoergsmaal:
I sagerne C-228/90, C-229/90, C-230/90, C-231/90, C-232/90, C-233/90 og C-234/90
"1) Er forbrugsafgiften paa friske bananer, som er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, jf. traktatens artikel 9, som bestemmer, at der skal indfoeres en faelles toldtarif over for tredjelande, og dens artikel 113, som omhandler ivaerksaettelsen af den faelles handelspolitik fra medlemsstaternes side, naar henses til, at afgiften ° som ifoelge Domstolens domme i sag 184/85 og 193/85 ikke laengere kan anvendes paa varer, der er bragt i fri omsaetning i medlemsstaterne ° alene kan anvendes paa varer, der hidroerer direkte fra tredjelande, idet der er tale om en protektionistisk foranstaltning, som ikke er truffet under overholdelse af betingelserne i EOEF-traktatens artikel 115?
2) Skal den retsinstans, der skal fortolke loven om indfoerelse af afgiften, i bekraeftende fald undlade at anvende loven, og har private saaledes ikke pligt til at betale den paagaeldende afgift?
3) Subsidiaert oenskes det oplyst, om det alene er lov nr. 873/82, hvorved den italienske stat forhoejede afgiften fra 70 LIT til 525 LIT, der er uforenelig med de ovennaevnte bestemmelser i EOEF-traktaten ° samt med Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68, der traadte i kraft den 1. juli 1968 ° idet en saadan forhoejelse af afgiften er i strid med det i Domstolens dom i de forenede sager 37/73 og 38/73 opstillede forbud mod, at medlemsstaterne aendrer den grad af beskyttelse, der er fastlagt i den faelles toldtarif."
I sag C-339/90
"1) Er afgiften paa forbrug af friske bananer, som er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, i strid med EOEF-traktatens artikel 95, selv om den anvendes paa bananer, som indfoeres direkte fra tredjelande, eller er den under alle omstaendigheder uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, jf. traktatens artikel 9, som bestemmer, at der skal indfoeres en faelles toldtarif over for tredjelande, og dens artikel 113, som omhandler ivaerksaettelsen af den faelles handelspolitik fra medlemsstaternes side, naar henses til, at den omhandlede afgift ° som ifoelge Domstolens domme i sagerne 184/85 og 193/85 ikke laengere kan anvendes paa varer, der er bragt i fri omsaetning i medlemsstaterne ° alene kan anvendes paa varer, der hidroerer direkte fra tredjelande, idet der er tale om en protektionistisk foranstaltning, som ikke er truffet under overholdelse af betingelserne i EOEF-traktatens artikel 115?
2) Subsidiaert oenskes det oplyst, om det alene er lov nr. 873/82, hvorved den italienske stat forhoejede den omhandlede afgift fra 70 LIT til det nuvaerende beloeb paa 525 LIT, som maa fastslaas som vaerende uforenelig med ovennaevnte bestemmelser i EOEF-traktaten ° samt med Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68, der traadte i kraft den 1. juli 1968 ° idet en saadan forhoejelse af afgiften er i strid med det i Domstolens dom i de forenede sager 37/73 og 38/73 opstillede forbud mod, at medlemsstaterne aendrer den grad af beskyttelse, der er fastlagt i den faelles toldtarif."
I sag C-353/90
"1) Er afgiften paa forbrug af friske bananer, som er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, jf. traktatens artikel 9, som bestemmer, at der skal indfoeres en faelles toldtarif over for tredjelande, og dens artikel 113, som omhandler ivaerksaettelsen af den faelles handelspolitik fra medlemsstaternes side, naar henses til, at den omhandlede afgift, som ifoelge Domstolens domme i sagerne 184/85 og 193/85 alene kan anvendes paa varer, der hidroerer direkte fra tredjelande, idet der er tale om en protektionistisk foranstaltning, som ikke er truffet under overholdelse af betingelserne i EOEF-traktatens artikel 115?
2) Skal den retsinstans, der skal fortolke loven om indfoerelse af den omhandlede afgift, i bekraeftende fald undlade at anvende loven, og har private saaledes ikke pligt til at betale den paagaeldende afgift?
3) Subsidiaert oenskes det oplyst, om det alene er lov nr. 873/82, hvorved den italienske stat forhoejede afgiften fra 70 LIT til 525 LIT, der er uforenelig med de ovennaevnte bestemmelser i EOEF-traktaten ° samt med Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68, der traadte i kraft den 1. juli 1968 ° idet en saadan forhoejelse af afgiften er i strid med det i Domstolens dom i de forenede sager 37/73 og 38/73 opstillede forbud mod, at medlemsstaterne aendrer den grad af beskyttelse, der er fastlagt i den faelles toldtarif."
4 Ved kendelse afsagt den 20. september 1990 har Domstolen forenet sagerne C-228/90 ° C-234/90 med henblik paa retsforhandlingerne og domsafsigelsen.
5 Ved kendelse afsagt den 16. september 1991 har Domstolen forenet de forenede sager C-228/90 ° C-234/90 og sagerne C-339/90 og C-353/90 med henblik paa den mundtlige forhandling og domsafsigelsen.
6 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Den retlige karakter af en afgift som den nationale forbrugsafgift
7 Det bemaerkes for det foerste, at Domstolen allerede i sin dom af 7. maj 1987 (sag 193/85, Co-Frutta, Sml. s. 2085, praemis 13) har fastslaaet, at en afgift som den nationale forbrugsafgift skal betragtes som et led i en generel intern afgiftsordning i henhold til traktatens artikel 95, hvorfor spoergsmaalet om dens forenelighed med faellesskabsretten maa vurderes paa grundlag af denne artikel og ikke traktatens artikel 9 og 12.
8 Domstolen har navnlig understreget, at afgifter som de nitten forbrugsafgifter, der er gaeldende i Italien, er hjemlet i faelles afgiftsbestemmelser og rammer grupper af varer efter et objektivt kriterium, uanset den paagaeldende vares oprindelse, idet det afgoerende er, om varen falder ind under en naermere angiven varekategori. Domstolen har paapeget, at en del af disse afgifter rammer varer bestemt til konsum, som f.eks. forbrugsafgiften paa bananer, og at det ikke synes at vaere afgoerende for afgiftens stoerrelse, beregningsgrundlaget eller de naermere regler om opkraevningen, om de paagaeldende varer er fremstillet i Italien eller i udlandet. Endelig har Domstolen praeciseret, at provenuet af disse afgifter ikke anvendtes til et specielt formaal, og at det udgoer en statslig indtaegt paa linje med de oevrige afgifter og som disse bidrager til at daekke statens almindelige udgifter (jf. ovennaevnte dom af 7.5.1987, praemis 12).
9 Desuden har Domstolen i sin dom, der ogsaa blev afsagt den 7. maj 1987 (sag 184/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2013, praemis 15) fastslaaet, at Den Italienske Republik ved at indfoere og opretholde en forbrugsafgift paa friske bananer med oprindelse i andre medlemsstater ikke havde opfyldt sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 95, stk. 2.
10 Det er blevet gjort gaeldende i den foreliggende sag, at den nationale forbrugsafgift ikke laengere udgjorde en intern afgift, men en afgift med tilsvarende virkning som importtold, idet den efter dommene af 7. maj 1987 ikke laengere kunne udgoere et led i en generel intern afgiftsordning, for saa vidt som den ikke laengere anvendes paa bananer, der indfoeres direkte fra tredjelande, og derfor ikke laengere opkraeves paa grundlag af objektive kriterier, navnlig uafhaengigt af indfoerselslandet.
11 Dette argument kan ikke laegges til grund. Det foelger nemlig af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 10.10.1978, sag 148/77, Hansen, Sml. s. 1787, praemis 22), at én og samme afgiftsopkraevning i princippet ikke samtidig kan bestemmes som en intern afgift i henhold til traktatens artikel 95 og en afgift med tilsvarende virkning som importtold i henhold til artikel 9.
12 I den foreliggende sag er det forhold, at en afgift som den nationale forbrugsafgift senere udelukkende er blevet opkraevet af bananer indfoert direkte fra tredjelande, en foelge af ovennaevnte domme af 7. maj 1987 og kan ikke anses for bestemmende kendetegn for begrebet afgift med tilsvarende virkning som importtold. En saadan afgift kan heller ikke betragtes isoleret i forhold til det interne afgiftssystem, den er en del af.
Det i sag C-339/90 forelagte spoergsmaal om fortolkning af traktatens artikel 95
13 Saafremt en afgift som den nationale forbrugsskat skal betragtes som en intern afgift efter artikel 95, maa allerfoerst det spoergsmaal besvares, om en saadan afgift er uforenelig med denne bestemmelse, for saa vidt som den anvendes paa indfoersel af friske bananer direkte fra tredjelande.
14 Ifoelge Domstolens praksis (jf. ovennaevnte dom af 10.10.1978) finder artikel 95 kun anvendelse paa varer, som indfoeres fra andre medlemsstater. Heraf foelger, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse paa varer, der indfoeres direkte fra tredjelande.
15 Spoergsmaalet maa derfor besvares med, at en afgift som den nationale forbrugsafgift, der er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, ikke er omfattet af traktatens artikel 95, da en saadan afgift finder anvendelse paa import af friske bananer direkte fra tredjelande.
Spoergsmaalene om fortolkning af traktatens artikel 113
16 Disse spoergsmaal har til formaal at fastslaa, om en afgift som forbrugsafgiften ° navnlig i betragtning af dens protektionistiske karakter ° er uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, der foelger af traktatens artikel 113, som foreskriver ivaerksaettelsen af en faelles handelspolitik for medlemsstaterne.
17 EOEF-traktatens bestemmelser om den faelles handelspolitik, og navnlig artikel 113, er ikke i sig selv til hinder for, at medlemsstaterne paalaegger varer, der indfoeres direkte fra tredjelande, en afgift som den nationale forbrugsafgift.
18 Som Domstolen nemlig allerede har fastslaaet (jf. ovennaevnte dom af 10.10.1978), indeholder traktaten selv ikke nogen regel for samhandelen med tredjelande, hvad angaar interne afgifter, som svarer til artikel 95.
19 Selv om traktaten imidlertid ikke i sig selv indeholder bestemmelser, der er til hinder for eventuelle forskelsbehandlinger i anvendelsen af interne afgifter paa varer, der indfoeres direkte fra tredjelande, saa skal der i de foreliggende sager tages hensyn til de internationale overenskomster, der er indgaaet mellem Faellesskabet og de tredjelande, hvorfra bananerne indfoeres, og som eventuelt indeholder bestemmelser, der kan faa indflydelse paa afgoerelsen af hovedsagerne (jf. ovennaevnte dom af 10.10.1978).
20 Det bemaerkes, at i henhold til artikel 139, stk. 2, i den ovennaevnte tredje AVS-EOEF-konvention har Faellesskabet og dets medlemsstater forpligtet sig til under den almindelige samhandelsordning ikke at anvende protektionistiske midler over for varer fra AVS-staterne.
21 Domstolen har udtrykkeligt i ovennaevnte domme af 7. maj 1987 fastslaaet den protektionistiske karakter af en afgift som den nationale forbrugsafgift i forhold til den paagaeldende medlemsstats indenlandske produktion af spiselig frugt.
22 Det tilkommer de nationale domsmyndigheder, eventuelt efter at have forelagt Domstolen praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen, at fastslaa, om bestemmelserne i de internationale overenskomster faktisk er til hinder for, at en medlemsstat paalaegger en afgift som forbrugsafgiften paa friske bananer, der indfoeres direkte fra de paagaeldende tredjelande.
23 Spoergsmaalet maa derfor besvares med, at en afgift som den nationale forbrugsafgift, der er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, for saa vidt som den finder anvendelse paa import af friske bananer direkte fra tredjelande, ikke er uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, saaledes som disse fremgaar af traktatens bestemmelser om ivaerksaettelse af den faelles handelspolitik, jf. dog bestemmelser i internationale overenskomster, som eventuelt er gaeldende mellem Faellesskabet og de tredjelande, hvorfra de i hovedsagerne omhandlede bananer hidroerer.
Spoergsmaalene om fortolkning af traktatens artikel 9 og af forordning nr. 950/68
24 Disse spoergsmaal har til formaal at fastslaa, om traktatens artikel 9, som foreskriver indfoerelse af en faelles toldtarif over for tredjelande, og forordning nr. 950/68 om den faelles toldtarif er til hinder for, at der opkraeves en afgift som den nationale forbrugsafgift paa bananer indfoert direkte fra tredjelande, navnlig i betragtning af de senere forhoejelser, som den omhandlede afgift har vaeret genstand for efter ikrafttraedelsen af den faelles toldtarif.
25 Da en afgift i princippet ikke samtidig kan betegnes som en intern afgift efter traktatens artikel 95 og en afgift med tilsvarende virkning som importtold efter artikel 9, finder sidstnaevnte bestemmelse og forordning nr. 950/68 med senere aendringer ikke anvendelse paa en afgift som den nationale forbrugsafgift, og der er saaledes ingen grund til at besvare spoergsmaalene om fortolkningen heraf.
Spoergsmaalene om, hvorvidt den nationale lovgivning eventuelt ikke finder anvendelse
26 Disse spoergsmaal gaar ud paa at fastslaa, om de nationale retter, for saa vidt som en national lov, der paalaegger opkraevning af en afgift som den nationale forbrugsafgift, er uforenelig med faellesskabsretten, skal lade denne lov ude af betragtning, idet de beroerte borgere ikke er forpligtet til at erlaegge den omhandlede afgift.
27 Ifoelge Domstolens faste praksis (dom af 9.3.1978, sag 106/77, Simmenthal, Sml. s. 629, praemis 21) har enhver national ret pligt til at anvende faellesskabsretten fuldt ud og til at beskytte de rettigheder, som faellesskabsretten tillaegger private, idet den skal undlade at anvende enhver eventuelt modstridende bestemmelse i national lov.
28 Heraf foelger noedvendigvis, at i tilfaelde, hvor de forelaeggende retter ser sig foranlediget til at betragte en national lov, der indfoerer en afgift som den nationale forbrugsafgift, som uforenelig med bestemmelser i traktater indgaaet af Faellesskabet, der tillaegger borgerne rettigheder, er de paagaeldende borgere ikke forpligtet til at erlaegge en saadan afgift.
29 Spoergsmaalet maa derfor besvares med, at for saa vidt som en national lov, der indfoerer en afgift som forbrugsafgiften, anses for at vaere uforenelig med bestemmelser i traktater indgaaet af Faellesskabet, der tillaegger borgerne rettigheder, skal de nationale retter lade denne lov ude af betragtning, idet de paagaeldende borgere i saa fald ikke er forpligtet til at erlaegge den omhandlede afgift.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af Den Italienske Republiks regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for de nationale retter, tilkommer det disse at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Pretore di Savona, Pretore di La Spezia og Vice-Pretore di Salerno ved kendelser af 28. juni, 6. og 11. juli, 5. og 12. november 1990, for ret:
1) En afgift som den nationale forbrugsafgift, der er indfoert i den italienske retsorden ved lov nr. 986/64, som aendret ved lov nr. 873/82, er ikke omfattet af traktatens artikel 95, da denne afgift finder anvendelse paa import af friske bananer direkte fra tredjelande.
2) For saa vidt som en afgift som den nationale forbrugsafgift finder anvendelse paa import af friske bananer direkte fra tredjelande, er den ikke uforenelig med faellesskabsrettens aand og opbygning, saaledes som disse fremgaar af traktatens bestemmelser om ivaerksaettelse af den faelles handelspolitik, jf. dog bestemmelser i internationale overenskomster, som eventuelt er gaeldende mellem Faellesskabet og de tredjelande, hvorfra de i hovedsagerne omhandlede bananer hidroerer.
3) For saa vidt som en national lov, der indfoerer en afgift som forbrugsafgiften, anses for at vaere uforenelig med bestemmelser i traktater indgaaet af Faellesskabet, der tillaegger borgerne rettigheder, skal de nationale retter lade denne lov ude af betragtning, idet de paagaeldende borgere i saa fald ikke er forpligtet til at erlaegge den omhandlede afgift.