61988CJ0032_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 14 . januar 1988, indgaaet til Domstolen den 28 . januar 1988, har den franske Cour de cassation i medfoer af protokollen af 3 . juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27 . september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager ( herefter benaevnt "konventionen ") forelagt to praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af konventionens artikel 5, stk . 1 .
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under behandlingen af en sag, der er anlagt af Paul Humbert, Labrède, Frankrig, mod Six Constructions Ltd, Bruxelles, i anledning af ophaevelse af en arbejdsaftale . Under sagen er der nedlagt paastand om betaling af en raekke beloeb i form af loen i opsigelsestiden, skadeserstatning, gratiale, forskellige godtgoerelser samt loentilgodehavender .
3 Det fremgaar af oplysningerne i sagen, at Six Constructions Ltd er stiftet i henhold til lovgivningen i Sharjah, som er et af de arabiske emirater, og at selskabet har et forretningssted i Bruxelles . Under behandlingen af sagen for den nationale domstol har selskabet angivet Bruxelles som sit hjemsted, og dette er blevet lagt til grund af de franske domstole, idet der ikke rettidigt er blevet rejst indsigelse herimod .
4 For conseil de prud' hommes de Bordeaux, hvor sagen blev anlagt, og for cour d' appel er der opstaaet to kompetenceproblemer . For det foerste har det sagsoegte selskab paaberaabt sig en klausul i arbejdsaftalen, hvorefter sager vedroerende aftalens gennemfoerelse skal anlaegges ved retterne i Bruxelles; det dokument, aftalevilkaarene findes i, er imidlertid aldrig blevet underskrevet af Paul Humbert . For det andet har sagsoegte rejst indsigelse mod de franske domstoles kompetence under henvisning til, at arbejdsaftalen ikke blev opfyldt i Frankrig, men i en raekke lande uden for Faellesskabets omraade . Paul Humbert var nemlig i tiden fra marts 1979, da han blev ansat som "deputy project manager", til december 1979, da han blev afskediget, udsendt til Libyen og derefter til Zaire og det arabiske emirat Abu Dhabi .
5 Cour de cassation har overvejet begge disse kompetenceproblemer . Med hensyn til det foerste problem har Cour de cassation fundet, at vaernetingsklausulen ikke opfyldte gyldighedsbetingelserne i konventionens artikel 17 . Med hensyn til det andet har Cour de cassation udtalt, at sager om kontraktsforhold i medfoer af konventionens artikel 5, stk . 1, kan anlaegges ved retten paa det sted, hvor forpligtelsen er opfyldt eller skal opfyldes, og at det foelger af Domstolens praksis, at det i sager om arbejdsaftaler er den forpligtelse, der er karakteristisk for aftalen, som skal tages i betragtning, specielt forpligtelsen til at udfoere det aftalte arbejde . Cour de cassation har imidlertid fundet, atspoergsmaalet om, hvilken forpligtelse der skal tages i betragtning, giver anledning til et fortolkningsproblem, naar arbejdet er blevet udfoert uden for Faellesskabets omraade .
6 Paa denne baggrund har Cour de cassation udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Hvilken forpligtelse skal laegges til grund med henblik paa anvendelsen af artikel 5, stk . 1, i Bruxelles-konventionen af 27 . september 1968, naar de i sagen fremsatte krav stoettes paa forpligtelser i henhold til en arbejdsaftale, der er indgaaet mellem en arbejdstager med bopael i Frankrig og et selskab med hjemsted i Belgien, og selskabet har udsendt arbejdstageren til flere forskellige lande uden for Faellesskabets omraade?
2 ) Maa det antages, at den forpligtelse, som er den karakteristiske, opfyldes i den virksomhed eller del af en virksomhed, som har ansat arbejdstageren, eller skal kompetencespoergsmaalet afgoeres i medfoer af Bruxelles-konventionens artikel 2?"
7 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 Indledningsvis bemaerkes, at hovedsagen er anlagt foer den 1 . november 1986, dvs . forud for ikrafttraedelsen af den aendrede affattelse af konventionens bestemmelser som foelge af de nye medlemsstaters tiltraedelse . Det er saaledes konventionsbestemmelserne som affattet i 1971, der skal fortolkes .
Spoergsmaal 1
9 Spoergsmaal 1 angaar en situation som den, der foreligger i hovedsagen, hvor kravene stoettes paa flere forskellige forpligtelser, der er en foelge af én og samme arbejdsaftale . Med henblik paa anvendelsen af konventionens artikel 5, stk . 1, skal der saaledes tages stilling til, hvor forpligtelsen i en saadan situation er opfyldt eller skal opfyldes .
10 Som den nationale domstol med rette har anfoert, fremgaar det af Domstolens praksis, at den forpligtelse, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af konventionens artikel 5, stk . 1, paa arbejdsaftaler, er den, der er karakteristisk for saadanne aftaler, saerlig forpligtelsen til at udfoere det aftalte arbejde ( dom af 26 . maj 1982, Ivenel, 133/81, Sml . s . 1891, og dom af 15 . januar 1987, Shenavai, 266/85, Sml . s . 239 ). Domstolen har begrundet dette med, at arbejdsaftaler, ligesom andre aftaler om udfoerelse af ikke-selvstaendigt arbejde, i modsaetning til andre aftaler er af saerlig beskaffenhed, idet arbejdstageren varigt knyttes til virksomhedens eller arbejdsgiverens forretningsmaessige organisation, og idet arbejdsaftaler refererer sig til det sted, hvor arbejdet udfoeres, hvilket er afgoerende for anvendelsen af praeceptive retsregler og kollektive overenskomster .
11 Den nationale domstol har lagt til grund, at arbejdstageren i den konkrete sag ikke har udfoert sit arbejde i Bruxelles, hvor han ifoelge oplysningerne i sagen regelmaessigt har aflagt rapport, men udelukkende i afrikanske og arabiske lande, hvortil han blev udsendt for at beskaeftige sig med naermere bestemte anlaegsarbejder, og paa denne baggrund har retten rejst spoergsmaalet om, hvorledes arbejdsstedskriteriet skal anvendes ved afgoerelsen af kompetencespoergsmaalet .
12 I denne forbindelse har Forbundsrepublikken Tysklands, Det Forenede Kongeriges og Den Franske Republiks regering anfoert, at i tilfaelde, hvor en arbejdstager ikke saedvanligvis udfoerer sit arbejde i ét bestemt land, maa vaernetinget for sager, der vedroerer arbejdsaftalen, i henhold til konventionens artikel 5, stk . 1, antages at vaere retten paa det sted, hvor den virksomhed eller del af en virksomhed, der har ansat arbejdstageren, er beliggende . Regeringerne har anfoert, at denne fortolkning stoettes af den regel, der med henblik paa denne situation er opstillet i Rom-konventionen om, hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser ( EFT 1980 L 266, s . 1 ), og af den affattelse, der er valgt i det foreloebige udkast til konvention om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som skal indgaas mellem Faellesskabets medlemsstater og de lande, der er medlemmer af Den Europaeiske Frihandelssammenslutning ( den saakaldte parallelkonvention til Bruxelles-konventionen ). Efter afgivelsen af indlaeggene i denne sag er sidstnaevnte konvention blevet indgaaet i Lugano den 16 . september 1988 ( EFT L 319, s . 9 ). I konventionens artikel 5, stk . 1, bestemmes det, at det sted, hvor forpligtelsen er opfyldt eller skal opfyldes, i sager om individuelle arbejdskontrakter er der, "hvor arbejdstageren saedvanligvis udfoerer sit arbejde eller, hvis arbejdstageren ikke saedvanligvis udfoerer sit arbejde i et bestemt land ... der, hvor den virksomhed, som har antaget arbejdstageren, er beliggende ".
13 Dette synspunkt er blevet imoedegaaet af Den Italienske Republiks regering og af Kommissionen . Kommissionen har anfoert, at man med den fortolkning, de tre regeringer gaar ind for, dels fjerner sig temmelig meget fra ordlyden af konventionens artikel 5, stk . 1, dels ikke tager tilboerligt hensyn til noedvendigheden af at beskytte den part i kontraktsforholdet, der set under en social synsvinkel er den svageste, nemlig arbejdstageren . Kommissionen har naermere anfoert, at hvis man vaelger at laegge vaegt paa det sted, hvor den virksomhed, der har antaget arbejdstageren, er beliggende, tillaegger man retten paa arbejdsgiverens hjemsted kompetencen, ogsaa i sager anlagt af arbejdsgiveren, og dermed vil der vaere indfoert et forum actoris, selv om man i konventionen netop har oensket at begraense antallet af tilfaelde, hvor sag kan anlaegges ved sagsoegerens hjemting, hvilket klart er kommet til udtryk i konventionens artikler 2 og 3 .
14 Der maa gives Kommissionen medhold heri . Som Domstolen har udtalt i de ovenfor naevnte domme af 26 . marts 1982 og 15 . januar 1987, indebaerer arbejdsaftalers saerlige beskaffenhed nemlig, at retten paa det sted, hvor forpligtelsen til at udfoere arbejdet skal opfyldes, er det mest hensigtsmaessige vaerneting for tvister, som kan opstaa i forbindelse med en eller flere forpligtelser, der foelger af saadanne aftaler . Arbejdsaftalernes saerlige beskaffenhed kan ikke begrunde en fortolkning, hvorefter konventionens artikel 5, stk . 1, giver adgang til at tage det sted i betragtning, hvor den virksomhed, som har ansat arbejdstageren, er beliggende, i tilfaelde, hvor det er vanskeligt eller umuligt at fastslaa, i hvilken stat arbejdet er udfoert .
15 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at konventionens artikel 5, stk . 1, skal fortolkes saaledes, at den forpligtelse, der skal laegges til grund i sager om arbejdsaftaler, er den, som er karakteristisk for saadanne aftaler, saerlig forpligtelsen til at udfoere det aftalte arbejde .
Spoergsmaal 2
16 Spoergsmaal 2 drejer sig om, hvorledes kriteriet "den karakteristiske forpligtelse" skal anvendes i forbindelse med arbejdsaftaler, naar hele arbejdet er udfoert uden for Faellesskabets omraade . Det oenskes navnlig oplyst, om rettens kompetence i dette tilfaelde knytter sig til det sted, hvor den virksomhed, der har antaget arbejdstageren, er beliggende, eller om kompetencespoergsmaalet skal afgoeres i henhold til konventionens artikel 2 .
17 Spoergsmaalet om, hvorvidt det sted, hvor den virksomhed, der har antaget arbejdstageren, er beliggende, kan benyttes som kriterium, er allerede behandlet i forbindelse med spoergsmaal 1 .
18 I denne forbindelse bemaerkes, som Domstolen har udtalt i dom af 27 . september 1988, Kalfelis ( 189/87, Sml . s . 0000 ), at de "specielle kompetenceregler", som opstilles i konventionens artikler 5 og 6, er undtagelser fra princippet om, at retterne i den stat, hvor sagsoegte har bopael, har kompetencen, jfr . de "almindelige bestemmelser" i konventionens artikler 2 og 3, og at de specielle kompetenceregler derfor maa fortolkes snaevert .
19 Naar en retsinstans under disse omstaendigheder konstaterer, at de fremsatte krav stoettes paa forpligtelser, der foelger af en arbejdsaftale, og at arbejdstagerens forpligtelse til at udfoere det aftalte arbejde er blevet opfyldt og skal opfyldes uden for de kontraherende staters omraade, maa den noedvendigvis naa til det resultat, at det i konventionens artikel 5, stk . 1, omhandlede sted ikke kan danne grundlag for et vaerneting inden for de kontraherende staters omraade, og at artikel 5, stk . 1, saaledes ikke kan finde anvendelse .
20 Selv om der er ulemper forbundet med, at et i konventionen fastsat alternativt vaerneting for sager om kontraktsforhold ikke kan anvendes paa grund af den maade, hvorpaa parterne har bestemt, at aftalen skal opfyldes, maa det dog bemaerkes, at sagsoegeren altid har mulighed for at anlaegge sag ved retten paa det sted, hvor sagsoegte har bopael, jfr . konventionens artikel 2, hvorved man faar et sikkert og paalideligt kriterium .
21 Det bemaerkes endvidere, at denne fortolkning er i overensstemmelse med de i de kontraherende stater gaeldende regler om retternes kompetence i sager vedroerende arbejdsaftaler . Det fremgaar saaledes af en sammenlignende undersoegelse af disse staters retsregler, at det hyppigst anvendte kriterium er sagsoegtes bopael og det sted, hvor arbejdet udfoeres; i de fleste tilfaelde giver reglerne sagsoegeren valget mellem disse to vaerneting .
22 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at konventionens artikel 5, stk . 1, ikke kan finde anvendelse i sager om arbejdsaftaler, naar arbejdstagerens forpligtelse til at udfoere det aftalte arbejde er blevet opfyldt og skal opfyldes uden for de kontraherende staters omraade; i dette tilfaelde er det sagsoegtes bopael, der er afgoerende for, hvilken ret der har kompetencen, jfr . konventionens artikel 2 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands, Den Franske Republiks, Den Italienske Republiks og Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser,
kender
DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour de cassation ved dom af 14 . januar 1988, for ret :
1 ) Artikel 5, stk . 1, i konventionen af 27 . september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, skal fortolkes saaledes, at den forpligtelse, der skal laegges til grund i sager om arbejdsaftaler, er den, som er karakteristisk for saadanne aftaler, saerlig forpligtelsen til at udfoere det aftalte arbejde .
2 ) I sager om arbejdsaftaler kan konventionens artikel 5, stk . 1, ikke finde anvendelse, naar arbejdstagerens forpligtelse til at udfoere det aftalte arbejde er blevet opfyldt og skal opfyldes uden for de kontraherende staters omraade; i dette tilfaelde er det sagsoegtes bopael, der er afgoerende for, hvilken ret der har kompetencen, jfr . konventionens artikel 2 .