62024CO0475
DOMSTOLENS KENDELSE (Sjette Afdeling)
12. november 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – det fælles system for merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 168 – ret til fradrag af moms – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 47 – adgang til effektive retsmidler og ret til en retfærdig rettergang – artikel 50 – princippet ne bis in idem – henlæggelse af straffesager mod fysiske personer – administrativ procedure vedrørende et selskab, der har egenskab af afgiftspligtig person – undersøgelse af beviser indsamlet under straffesagerne – artikel 99 i Domstolens procesreglement – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis«
I sag C-475/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Curtea de Apel Constanţa (appeldomstolen i Constanţa, Rumænien) ved afgørelse af 9. april 2024, indgået til Domstolen den 3. juli 2024, i sagen
Fashion TV RO SRL,
Maestro SPRL
mod
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța,
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecţie Fiscală,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Ziemele, Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz (refererende dommer), som fungerende dommer for Sjette Afdeling, og dommer A. Kumin,
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Fashion TV RO SRL ved T. Chiuariu,
–
den rumænske regering ved R. Antonie, E. Gane, og L. Ghiţă, som befuldmægtigede,
–
den tjekkiske regering ved L. Březinová, M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved A. Armenia og T. Isacu de Groot, som befuldmægtigede,
og efter at have hørt generaladvokat D. Spielmann,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1, herefter »momsdirektivet«), af artikel 47 og 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side selskabet Fashion TV RO SRL (herefter »Fashion TV«) og på den anden side Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (det regionale generaldirektorat for offentlige finanser i Galați – klagebehandlingstjeneste – den regionale myndighed for offentlige finanser i Constanța, Rumænien) og Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Activitatea de Inspecție Fiscală (det regionale generaldirektorat for offentlige finanser i Galați – den regionale myndighed for offentlige finanser i Constanța – tjeneste for skatte- og afgiftskontrol, Rumænien) vedrørende et afslag på retten til fradrag af den merværdiafgift (moms), som Fashion TV hævder at have erlagt i et tidligere omsætningsled i forbindelse med erhvervelsen af varer.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Momsdirektivets artikel 167 bestemmer, at fradragsretten indtræder samtidig med, at den fradragsberettigede afgift forfalder.
4
Direktivets artikel 168 er sålydende:
»I det omfang varer og ydelser anvendes i forbindelse med hans afgiftspligtige transaktioner, hvoraf der er betalt moms, har den afgiftspligtige person i den medlemsstat, hvor han foretager transaktionerne, ret til i den afgift, der påhviler ham, at fradrage følgende beløb:
a)
den moms, som skal betales eller er betalt i nævnte medlemsstat for varer og ydelser, der er eller vil blive leveret til ham af en anden afgiftspligtig person
[...]«
5
Det nævnte direktivs artikel 178, litra a), fastsætter, at for at kunne udøve den i direktivets artikel 168, litra a), omhandlede fradragsret skal den afgiftspligtige person være i besiddelse af en faktura, der er udfærdiget i overensstemmelse med kravene i direktivet.
Rumænsk ret
6
Artikel 6 i Codul de procedură penală (strafferetsplejeloven), der har overskriften »Ne bis in idem«, bestemmer:
»Ingen skal på ny kunne retsforfølges eller dømmes for at have begået en strafbar handling, såfremt den pågældende allerede har været genstand for en endelig dom for samme forhold, selv med en forskellig retlig kvalifikation.«
7
Den nævnte lovs artikel 335 med overskriften »Fortsættelse i tilfælde af genoptagelse af en straffesag« har følgende ordlyd:
»1.   Hvis den anklager, der hierarkisk er overordnet den anklager, som har truffet afgørelsen om henlæggelse, på et senere tidspunkt konstaterer, at omstændigheden til grund for afgørelsen om henlæggelse ikke forelå, ophæver denne afgørelsen og beslutter, at straffesagen skal genoptages. Bestemmelserne i artikel 317 finder tilsvarende anvendelse.
2.   Hvis der fremkommer nye forhold eller omstændigheder, hvoraf det fremgår, at omstændigheden til grund for afgørelsen om henlæggelse ikke længere foreligger, ophæver anklageren afgørelsen og beslutter, at straffesagen skal genoptages.
[...]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8
Fashion TV beskæftiger sig med produktion af film, videoer og TV-programmer. I perioden 2014-2015 var selskabet genstand for en skatte- og afgiftskontrol, som førte til, at det ved en skatte- og afgiftsansættelse blev pålagt at betale supplerende afgifter vedrørende bl.a. moms plus renter samt tillæg og morarenter på 416360 rumænske leus (RON) (ca. 81340 EUR) for så vidt angår efteropkrævningen af moms.
9
Skatte- og afgiftsforvaltningen fandt, at betingelserne for fradrag af den moms, som Fashion TV angiveligt havde erlagt for erhvervelser af varer i et tidligere omsætningsled, ikke var opfyldt, for så vidt som momsen var blevet fradraget på grundlag af fakturaer, hvis leverandører aldrig var blevet momsregistreret eller ikke var blevet momsregistreret på tidspunktet for fakturaerne, fakturaer udstedt af leverandører, hvis identifikationsnummer ikke svarede til noget selskab, der var opført i den rumænske skatte- og afgiftsforvaltnings databaser, eller svarede til et andet selskab, fakturaer udstedt af leverandører, som var erklæret inaktive på det pågældende tidspunkt, samt fakturaer vedrørende transaktioner, der ikke blev anerkendt af de pågældende leverandører.
10
Efter vedtagelsen af skatte- og afgiftsansættelsen rettede den rumænske skatte- og afgiftsforvaltning den 11. august 2015 henvendelse til Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța (anklagemyndigheden ved appeldomstolen i Constanța, Rumænien) med henblik på at få fastlagt, om de faktiske omstændigheder, der er anført i den foregående præmis i nærværende kendelse, udgjorde strafbare handlinger. I denne forbindelse blev der indledt en straffesag mod to fysiske personer, DX og JC, som var henholdsvis direktør og regnskabsfører for Fashion TV, på grundlag af indicier, der tydede på, at disse fysiske personer havde gjort sig skyldige i momssvig ved at medtage fiktive transaktioner og fakturaer i dette selskabs regnskaber og momsangivelser. Denne straffesag blev imidlertid henlagt ved kendelse af 31. januar 2023, i det væsentlige med den begrundelse, at det ikke var godtgjort, at der forelå en lovovertrædelse, og at der var indtrådt forældelse.
11
Sideløbende anlagde Fashion TV i sin egenskab af afgiftspligtig person sag til prøvelse af skatte- og afgiftsansættelsen ved Tribunalul Constanţa (retten i første instans i Constanţa, Rumænien), der forkastede søgsmålet som ugrundet. Den nævnte retsinstans fastslog bl.a., at den rumænske skatte- og afgiftsforvaltnings vurdering var støttet på objektive forhold med hensyn til den fiktive karakter af de påberåbte økonomiske transaktioner, og at Fashion TV ikke havde fremlagt bevis for det modsatte.
12
Fashion TV har iværksat appel til prøvelse af afgørelsen i første instans ved Curtea de Apel Constanța (appeldomstolen i Constanța, Rumænien), som er den forelæggende ret. Med henblik på at træffe afgørelse i appelsagen påtænker den nævnte retsinstans at supplere de i skatte- og afgiftssagen indeholdte beviser ved hertil at tilføje de beviser, der blev indsamlet i forbindelse med straffesagen. Fashion TV har anfægtet dette skridt med den begrundelse, at en undersøgelse af de beviser, der blev indsamlet under straffesagen, vil være i strid med den retskraft, som er knyttet til afgørelsen om henlæggelse, med princippet ne bis in idem, med retten til en retfærdig rettergang samt med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
13
I denne henseende ønsker den forelæggende ret oplyst, om den retsinstans, som har kompetence på skatte- og afgiftsområdet, kan eller endog skal efterprøve, om de materielle og formelle betingelser, der er fastsat i momsdirektivet med henblik på udøvelsen af fradragsretten, er opfyldt, bl.a. ved at undersøge beviser, som er blevet indsamlet i forbindelse med tidligere straffesager, eller om chartrets artikel 47 og 50 samt retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning tværtimod er til hinder for en sådan undersøgelse med den følge, at den retslige procedure på skatte- og afgiftsområdet skal afsluttes til fordel for den afgiftspligtige person.
14
På denne baggrund har Curtea de Apel Constanța (appeldomstolen i Constanța) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Under omstændigheder som dem, der forelå i den sag, hvori der blev truffet afgørelse om henlæggelse af straffesagen mod den afgiftspligtige persons retlige repræsentant for afgiftsunddragelse med den begrundelse, at der ikke forelå bevis for, at den pågældende afgiftspligtige persons retlige repræsentant har begået den strafbare handling, og at strafansvaret samtidigt er forældet, ønskes det oplyst, om [chartrets] artikel 47 og 50 [...], retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kræver, at ne bis in idem-princippet skal anvendes, hvilket vil have til følge, at afgiftssagerne mod den afgiftspligtige person indstilles, eller forholder det sig således, at målet om bekæmpelse af svig, afgiftsunddragelse og muligt misbrug, der er anerkendt ved [momsdirektivet], tillader eller endog kræver, at en civil domstol, for hvilken der er indbragt en sag med påstand om annullation af en afgiftsansættelse truffet over for samme afgiftspligtige person, skal efterprøve – herunder ved en undersøgelse af de beviser, der er fremlagt under straffesagen – om de materielle og formelle betingelser i [momsdirektivet] for udøvelsen af retten til fradrag er opfyldt?«
Om det præjudicielle spørgsmål
15
Med det nævnte spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om momsdirektivets artikel 168, sammenholdt med chartrets artikel 47 og 50 samt retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at den nationale retsinstans, for hvilken der er indbragt en tvist vedrørende udøvelsen af retten til momsfradrag, skal efterprøve, om den pågældende afgiftspligtige person opfyldte de i direktivet fastsatte materielle og formelle betingelser, bl.a. ved at foretage en undersøgelse af beviser, som er blevet indsamlet i forbindelse med tidligere straffesager mod andre personer end denne afgiftspligtige person, eller således, at disse artikler og principper tværtimod er til hinder for en sådan undersøgelse, navnlig når de nævnte straffesager er blevet henlagt.
Formaliteten
16
Den rumænske regering har bestridt, at det præjudicielle spørgsmål kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som den forelæggende ret ikke har redegjort for de præcise grunde til, at den er af den opfattelse, at fortolkningen af visse principper og bestemmelser, der er omhandlet i det præjudicielle spørgsmål, er nødvendig for afgørelsen af tvisten i hovedsagen.
17
Desuden har den nævnte regering samt den tjekkiske regering og Europa-Kommissionen gjort gældende, at chartrets artikel 50 ikke finder anvendelse på omstændighederne i hovedsagen.
18
I denne henseende fremgår det af fast retspraksis, at Domstolen kan afslå at træffe afgørelse om et præjudicielt spørgsmål forelagt af en national retsinstans, hvis det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, såfremt problemet er af hypotetisk karakter, eller såfremt Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de forelagte spørgsmål (dom af 3.4.2025, Swiftair, C-701/23, EU:C:2025:237, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
19
Desuden skal det bemærkes, at kravene til indholdet af en anmodning om præjudiciel afgørelse udtrykkeligt fremgår af artikel 94 i Domstolens procesreglement, som den forelæggende ret inden for rammerne af det ved artikel 267 TEUF indførte samarbejde forventes at have kendskab til, og som den nøje skal iagttage. I henhold til disse krav, der er nævnt i punkt 15 i Den Europæiske Unions Domstols anbefalinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål (EUT 2019, C 380, s. 1), skal alle anmodninger om præjudiciel afgørelse indeholde »en kortfattet fremstilling af genstanden for tvisten i hovedsagen og de relevante faktiske omstændigheder, således som de er fastslået af den forelæggende ret, eller i det mindste en fremstilling af de faktiske oplysninger, som ligger til grund for spørgsmålene«, »ordlyden af de nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, og i givet fald relevant national retspraksis«, samt »en fremstilling af grundene til, at den forelæggende ret finder, at der er tvivl om fortolkningen eller gyldigheden af visse EU-retlige bestemmelser, samt af sammenhængen mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen« (dom af 3.4.2025, Swiftair, C-701/23, EU:C:2025:237, præmis 22).
Om chartrets artikel 50
20
Hvad angår chartrets artikel 50 skal det umiddelbart bemærkes, at procedurer, der vedrører momslovovertrædelser, og som har til formål at sikre en korrekt opkrævning af denne afgift og at undgå svig, såsom de i hovedsagen omhandlede, udgør en gennemførelse af momsdirektivet og følgelig af EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1. De bestemmelser i national ret, der regulerer sådanne procedurer, er således omfattet af chartrets anvendelsesområde (jf. i denne retning dom af 5.4.2017, Orsi og Baldetti, C-217/15 og C-350/15, EU:C:2017:264, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis).
21
Når det er sagt, skal der ligeledes henvises til Domstolens praksis, hvorefter anvendelsen af det i chartrets artikel 50 sikrede princip ne bis in idem for det første forudsætter, at det er den samme person, der er genstand for de pågældende sanktioner eller strafforfølgningen. Det følger således af selve ordlyden af denne artikel, at bestemmelsen forbyder, at den samme person retsforfølges eller straffes mere end en gang for den samme lovovertrædelse (jf. i denne retning dom af 5.4.2017, Orsi og Baldetti, C-217/15 og C-350/15, EU:C:2017:264, præmis 17 og 18).
22
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at retsforfølgningen blev iværksat over for to fysiske personer, DX og JC, som er juridisk adskilte fra den i hovedsagen omhandlede afgiftspligtige person, dvs. Fashion TV. Følgelig – og således som den tjekkiske og den rumænske regering samt Kommissionen med rette har anført i deres skriftlige indlæg – synes den betingelse for at anvende princippet ne bis in idem, hvorefter det er den »samme person«, som skal være genstand for de pågældende sanktioner og retsforfølgningen, ikke at være opfyldt. Den omstændighed, at DX og JC blev retsforfulgt for forhold begået i deres egenskab af retlige repræsentanter for Fashion TV, kan ikke rejse tvivl om denne konklusion. Under disse omstændigheder synes chartrets artikel 50 ikke at kunne finde anvendelse på tvisten i hovedsagen (jf. analogt dom af 5.4.2017, Orsi og Baldetti, C-217/15 og C-350/15, EU:C:2017:264, præmis 22, 23 og 26).
23
I denne sammenhæng skal det bemærkes, at når de EU-retlige bestemmelser, som et præjudicielt spørgsmål vedrører, ikke finder anvendelse på tvisten i hovedsagen og derfor ikke er relevante for løsningen heraf, skal det fastslås, at den præjudicielle afgørelse, der anmodes om, ikke er nødvendig for, at den forelæggende ret kan afsige dom, og at dette spørgsmål derfor i denne henseende ikke kan antages til realitetsbehandling (jf. i denne retning dom af 3.4.2025, Swiftair, C-701/23, EU:C:2025:237, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
24
Det følger heraf, at det spørgsmål, som den forelæggende ret har stillet i det foreliggende tilfælde, af denne grund ikke kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som det vedrører chartrets artikel 50.
Om retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
25
Det skal bemærkes, at retssikkerhedsprincippet, der hænger sammen med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, kræver dels, at retsreglerne er klare og præcise, dels at deres anvendelse er forudsigelig for borgerne, især når de kan have bebyrdende virkninger. Dette princip kræver bl.a., at den pågældende lovgivning giver de berørte personer mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der pålægges dem ved lovgivningen, og at disse personer utvetydigt skal kunne kende deres rettigheder og forpligtelser og handle derefter (jf. i denne retning dom af 27.6.2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C-168/23, EU:C:2024:557, præmis 40, og af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken), C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 158 og den deri nævnte retspraksis).
26
Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan kun påberåbes af en borger, hos hvem en forvaltningsmyndighed har skabt begrundede forventninger på baggrund af præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, der hidrører fra autoriserede og pålidelige kilder, og som myndigheden har afgivet til den pågældende (dom af 27.6.2024, Prysmian Cabluri şi Sisteme, C-168/23, EU:C:2024:557, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
27
Disse principper skal overholdes af medlemsstaterne på de områder, der er omfattet af EU-retten. I denne henseende skal medlemsstaternes retsregler være udformet så utvetydigt, at de berørte personer sættes i stand til på en klar og præcis måde at kende deres rettigheder og forpligtelser, og de nationale domstole i stand til at sikre iagttagelsen heraf (jf. i denne retning dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis).
28
I det foreliggende tilfælde har den forelæggende ret henvist til den argumentation, som Fashion TV har fremført, og hvorefter den inden for rammerne af den for retsinstansen verserende skatte- og afgiftssag foretagne undersøgelse af beviser indsamlet under den straffesag, der blev iværksat over for DX og JC, kan gøre indgreb i den retskraft, som er knyttet til den afgørelse om henlæggelse, der blev truffet over for disse fysiske personer.
29
Den forelæggende ret har imidlertid ikke forklaret, hvorledes en sådan undersøgelse skulle give anledning til en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet eller af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til Fashion TV i dette selskabs egenskab af afgiftspligtig person. Endvidere har den forelæggende ret ikke angivet, hvorledes de relevante bestemmelser i rumænsk ret mangler klarhed, præcision eller forudsigelighed, og den har ikke henvist til nogen forsikringer, som den rumænske skatte- og afgiftsforvaltning skulle have givet Fashion TV med hensyn til fradragsretten, i forbindelse med afgørelsen om henlæggelse. I denne henseende har den forelæggende ret ikke redegjort for den forbindelse, som den hævder at have fastslået mellem retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning på den ene side og den nationale lovgivning, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, på den anden side.
30
Hvad angår de nævnte principper er det spørgsmål, som den forelæggende ret har stillet, således ikke i overensstemmelse med de krav, der er omhandlet i nærværende kendelses præmis 19. Det følger heraf, at dette spørgsmål ligeledes ikke kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som det vedrører disse principper.
31
Følgelig skal det nævnte spørgsmål alene besvares, for så vidt som det vedrører momsdirektivets artikel 168, sammenholdt med chartrets artikel 47.
Realiteten
32
Det fremgår af procesreglementets artikel 99, at såfremt besvarelsen af et præjudicielt spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, eller såfremt besvarelsen af dette spørgsmål ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl, kan Domstolen til enhver tid på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
33
Den nævnte artikel bør finde anvendelse i det foreliggende tilfælde.
34
Det følger af fast retspraksis, at afgiftspligtige personers ret til i den moms, der påhviler dem, at fradrage den moms, som skal betales eller er betalt for varer, som de har købt, og tjenesteydelser, som de har fået leveret, udgør et grundlæggende princip i det fælles momssystem. Som Domstolen gentagne gange har fastslået, udgør den i momsdirektivets artikel 167 ff. fastsatte fradragsret en integrerende del af momsordningen, og den kan som udgangspunkt ikke begrænses, for så vidt som de afgiftspligtige personer, der ønsker at udøve denne ret, overholder de krav og betingelser, både materielle og formelle, som retten er undergivet (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
35
Hvad angår de materielle krav eller betingelser, som momsfradragsretten er underlagt, fremgår det af momsdirektivets artikel 168, litra a), at indrømmelse af den nævnte ret for det første kræver, at den berørte person er en »afgiftspligtig person« i dette direktivs forstand, og for det andet, at de varer eller ydelser, der påberåbes til støtte for denne fradragsret, anvendes i et efterfølgende led af den afgiftspligtige person i forbindelse med dennes egne afgiftspligtige transaktioner, og at de pågældende varer eller ydelser er blevet leveret i et foregående led af en anden afgiftspligtig person. Hvad angår de nærmere vilkår for udøvelsen af retten til momsfradrag – hvilke kan sidestilles med krav eller betingelser af formel art – bestemmer det nævnte direktivs artikel 178, litra a), at den afgiftspligtige person skal være i besiddelse af en faktura, der er udfærdiget i overensstemmelse med kravene i direktivet (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
36
De materielle betingelser, som fradragsretten er underlagt, er kun opfyldt, hvis den levering af varer eller ydelser, som fakturaen vedrører, rent faktisk er blevet gennemført. Hvad angår bevisbyrden fremgår det i denne henseende af fast retspraksis, at det påhviler den afgiftspligtige person, som anmoder om momsfradrag, at godtgøre, at denne opfylder de betingelser, der er fastsat for at opnå dette. Skatte- og afgiftsmyndighederne kan derfor af den afgiftspligtige person kræve de beviser, som de finder nødvendige for at kunne afgøre, om det fradrag, der anmodes om, skal indrømmes. Hvad angår vurderingen af disse beviser skal denne foretages af den nationale retsinstans i overensstemmelse med national rets bevisregler ved at foretage en samlet vurdering af alle forhold og faktiske omstændigheder i den konkrete sag (jf. i denne retning dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 34, og af 12.12.2024, Weatherford Atlas Gip, C-527/23, EU:C:2024:1024, præmis 36 og 37 samt den deri nævnte retspraksis).
37
I denne sammenhæng kan fradragsretten nægtes den afgiftspligtige person, hvis det på grundlag af objektive forhold er godtgjort, at påberåbelsen heraf er udtryk for svig eller misbrug. Det skal nemlig bemærkes, at bekæmpelse af svig, afgiftsunddragelse og muligt misbrug er et formål, som anerkendes og støttes i momsdirektivet, og at Domstolen gentagne gange har fastslået, at borgerne ikke kan gøre EU-retten gældende med henblik på at muliggøre svig eller misbrug. Selv om de materielle betingelser for fradragsretten er opfyldt, tilkommer det derfor de nationale myndigheder og retsinstanser at nægte at indrømme denne ret, hvis det på grundlag af objektive forhold er godtgjort, at påberåbelsen af denne ret er udtryk for svig eller misbrug (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
38
Eftersom nægtelse af fradragsretten er en undtagelse til anvendelsen af det grundlæggende princip, som nævnte ret udgør, påhviler det skatte- og afgiftsmyndighederne i tilstrækkelig grad at godtgøre de objektive forhold, som gør det muligt at konkludere, at den afgiftspligtige person begik momssvig eller vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er blevet påberåbt til støtte for fradragsretten, var led i en sådan svig. Det tilkommer herefter de nationale retsinstanser at efterprøve, om de pågældende skatte- og afgiftsmyndigheder har godtgjort, at der foreligger sådanne objektive forhold (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis)
39
Da EU-retten i denne henseende ikke fastsætter nogen regler om fremgangsmåden for bevisoptagelse på området for momssvig, skal disse objektive forhold godtgøres af skatte- og afgiftsforvaltningen i overensstemmelse med de i national ret fastsatte regler. Disse regler må imidlertid ikke begrænse EU-rettens effektive virkning og skal være i overensstemmelse med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten, herunder særligt ved chartret (dom af 24.2.2022, SC Cridar Cons, C-582/20, EU:C:2022:114, præmis 36, og af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
40
Det er således og under disse betingelser, at Domstolen har fastslået, at EU-retten ikke er til hinder for bl.a., at skatte- og afgiftsforvaltningen med henblik på at konstatere, om der foreligger et misbrug på momsområdet, under en administrativ procedure kan anvende beviser, der er tilvejebragt inden for rammerne af en endnu uafsluttet sideløbende national straffesag vedrørende den afgiftspligtige person, med forbehold for at de rettigheder, som EU-retten og navnlig chartret sikrer, overholdes. Domstolen har med samme forbehold ligeledes fastslået, at skatte- og afgiftsforvaltningen for at fastslå, at der foreligger momssvig, skal kunne støtte sig på beviser, der er tilvejebragt i forbindelse med ikke-afsluttede straffesager, som ikke vedrører den afgiftspligtige person, eller som er indsamlet i forbindelse med relaterede procedurer, som den afgiftspligtige person ikke var part i (jf. i denne retning dom af 24.2.2022, SC Cridar Cons, C-582/20, EU:C:2022:114, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
41
For det første omfatter de rettigheder, som er sikret ved EU-retten, bl.a. iagttagelsen af retten til forsvar, der ifølge fast retspraksis udgør et generelt princip i EU-retten, som finder anvendelse, så snart forvaltningen over for en person påtænker at træffe en for vedkommende bebyrdende retsakt. I medfør af dette princip skal adressater for afgørelser, som i væsentlig grad påvirker deres interesser, have mulighed for at gøre deres synspunkter gældende med hensyn til de forhold, forvaltningen påtænker at støtte sig på. Denne forpligtelse påhviler medlemsstaternes forvaltninger, når de træffer foranstaltninger, der er omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, selv om den gældende EU-ret ikke udtrykkeligt foreskriver en sådan formalitet (jf. i denne retning dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 39, og af 13.6.2024, C (Retslige administratorer og likvidatorer), C-696/22, EU:C:2024:499, præmis 104-106 og den deri nævnte retspraksis).
42
Princippet om iagttagelse af retten til forsvar finder anvendelse under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en medlemsstat underkaster en afgiftspligtig person en skatte- og afgiftskontrolprocedure for at overholde den af anvendelsen af EU-retten følgende forpligtelse til at vedtage alle de love og administrative foranstaltninger, der er egnede til at sikre opkrævning af hele den moms, som skyldes på medlemsstatens område, samt til at bekæmpe svig (jf. i denne retning dom af 13.6.2024, C (Retslige administratorer og likvidatorer), C-696/22, EU:C:2024:499, præmis 107 og den deri nævnte retspraksis).
43
En integrerende del af iagttagelsen af retten til forsvar er retten til at blive hørt, som garanterer enhver muligheden for på en hensigtsmæssig og effektiv måde at tilkendegive sit synspunkt under den administrative procedure, inden der træffes nogen afgørelse, som kan berøre vedkommendes interesser negativt. Retten til at blive hørt indebærer bl.a., at forvaltningen tager ethvert nødvendigt hensyn til de af den pågældende person således fremlagte bemærkninger ved, med omhu og upartiskhed, at undersøge alle de relevante elementer i den konkrete sag og ved at begrunde sin afgørelse udførligt, idet forpligtelsen til at begrunde en afgørelse på en måde, der er tilstrækkeligt specifik og konkret til at gøre det muligt for den pågældende at forstå grundene til det afslag, der er blevet meddelt på vedkommendes ansøgning, således udgør en nødvendig følge af princippet om iagttagelse af retten til forsvar (jf. i denne retning dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 41 og 42 og den deri nævnte retspraksis).
44
For det andet skal der også tages hensyn til chartrets artikel 47, som sikrer effektiviteten af domstolsprøvelsen. I medfør af denne artikel skal enhver, hvis rettigheder og friheder som sikret af EU-retten er blevet krænket, have adgang til effektive retsmidler for en domstol på de i artiklen fastsatte betingelser. Enhver har bl.a. ret til en retfærdig rettergang (jf. i denne retning dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 60).
45
Princippet om processuel ligestilling, der udgør en integrerende del af det i chartrets artikel 47 fastsatte princip om en effektiv domstolsbeskyttelse af de rettigheder, som borgerne er tillagt ved EU-retten, indebærer – for så vidt som princippet ligesom bl.a. kontradiktionsprincippet følger af selve begrebet en retfærdig rettergang – en forpligtelse til at give hver af parterne rimelig mulighed for at fremlægge sin sag, herunder sine beviser, under betingelser, der ikke stiller den pågældende i en klart ufordelagtig situation i forhold til modparten (dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
46
Det nævnte princip har til formål at sikre den processuelle ligevægt mellem parterne i en retssag og således sikre ligheden mellem disse parters rettigheder og forpligtelser, bl.a. med hensyn til de bestemmelser, der regulerer bevisoptagelsen og den kontradiktoriske forhandling for retsinstansen samt disse parters adgang til retsmidler. For at opfylde de krav, der er forbundet med retten til en retfærdig rettergang, er det væsentligt, at parterne har kendskab til og kontradiktorisk kan diskutere såvel de faktiske som de retlige forhold, der er afgørende for udfaldet af proceduren (dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 62 og den deri nævnte retspraksis).
47
I denne henseende bemærkes, at for at den domstolsprøvelse, der er sikret ved chartrets artikel 47, skal være effektiv, er det et krav, at den retsinstans, som foretager prøvelsen af lovligheden af en afgørelse, der udgør en gennemførelse af EU-retten, kan efterprøve, om de beviser, som ligger til grund for denne afgørelse, er blevet tilvejebragt og anvendt i strid med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten og navnlig ved chartret (jf. i denne retning dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
48
For at den domstolsprøvelse, som er sikret ved chartrets artikel 47, skal være effektiv, er det følgelig også et krav, at den retsinstans, ved hvilken der er anlagt sag til prøvelse af en afgørelse om momsberigtigelse fra afgiftsforvaltningen, har beføjelse til at efterprøve, om de beviser, der er blevet tilvejebragt i forbindelse med en relateret procedure, som den afgiftspligtige person ikke var part i, og som er blevet anvendt med henblik på at støtte denne afgørelse, er blevet tilvejebragt i strid med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten og navnlig ved chartret (jf. i denne retning dom af 16.10.2019, Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019:861, præmis 65 og den deri nævnte retspraksis).
49
I det foreliggende tilfælde forholder det sig i lyset af den faste retspraksis, hvortil der er blevet henvist i nærværende kendelses præmis 34-38, således, at den retsinstans, der har kompetence på skatte- og afgiftsområdet, og som skal undersøge retten til fradrag af den moms, som Fashion TV angiveligt har erlagt i et tidligere omsætningsled, derfor er forpligtet til at efterprøve, om betingelserne for udøvelse af denne ret er opfyldt, ved at undersøge de beviser, der er blevet fremlagt for den i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i national ret, og ved i denne forbindelse at foretage en samlet vurdering af alle forhold og faktiske omstændigheder i den foreliggende sag.
50
Med henblik på at afgøre, om der foreligger momssvig, påhviler det i denne sammenhæng den nævnte retsinstans at efterprøve, om skatte- og afgiftsforvaltningen i tilstrækkelig grad har godtgjort de objektive forhold, som gør det muligt at konkludere, at den afgiftspligtige person har begået en sådan svig, eller at den pågældende vidste eller burde have vidst, at den til støtte for fradragsretten påberåbte transaktion var led i momssvig. Sådanne objektive forhold kan bl.a. være blevet indsamlet i forbindelse med relaterede procedurer, som den afgiftspligtige person ikke var part i.
51
Følgelig kan den nævnte retsinstans – i lyset af den faste retspraksis, hvortil der er blevet henvist i nærværende kendelses præmis 39 og 40 – undersøge beviser, der blev indsamlet i forbindelse med en relateret procedure, som den afgiftspligtige person ikke var part i, såsom i det foreliggende tilfælde den straffesag, der blev iværksat over for DX og JC. I denne henseende har den omstændighed, at denne relaterede procedure gav anledning til en afgørelse om henlæggelse i forhold til disse fysiske personer, ingen betydning, og den kan ikke begrunde, at den nævnte retsinstans undlader at efterprøve, om den afgiftspligtige person opfylder betingelserne for udøvelse af fradragsretten. En sådan omstændighed kan endvidere ikke begrunde, at den retslige procedure på skatte- og afgiftsområdet afsluttes til fordel for den afgiftspligtige person, og at denne indrømmes denne fradragsret, uden at den retsinstans, for hvilken sagen er indbragt, har kunnet efterprøve, om de nævnte betingelser er opfyldt.
52
Når det er sagt, skal undersøgelsen af beviser, som hidrører fra en relateret straffesag, der førte til en afgørelse om henlæggelse, og som den afgiftspligtige person ikke var part i, ske i overensstemmelse med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten og navnlig ved chartret.
53
Henset til den faste retspraksis og de principper, hvortil der er blevet henvist i nærværende kendelses præmis 41-52, skal den forelæggende ret bl.a. sikre sig, at den rumænske skatte- og afgiftsforvaltning har givet den pågældende afgiftspligtige person mulighed for på en hensigtsmæssig og effektiv måde at tilkendegive sit synspunkt under den administrative procedure inden vedtagelsen af afgørelsen om nægtelse af retten til fradrag.
54
Følgelig skal det forelagte spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 168, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at den nationale retsinstans, for hvilken der er indbragt en tvist vedrørende udøvelsen af retten til momsfradrag, skal efterprøve, om den pågældende afgiftspligtige person opfyldte de i direktivet fastsatte materielle og formelle betingelser, og med henblik herpå kan foretage en undersøgelse af beviser, som er blevet indsamlet i forbindelse med tidligere straffesager mod andre personer end denne afgiftspligtige person, forudsat at denne undersøgelse sker i overensstemmelse med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten, særligt ved chartret, herunder princippet om processuel ligestilling og retten til forsvar.
Sagsomkostninger
55
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Artikel 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den nationale retsinstans, for hvilken der er indbragt en tvist vedrørende udøvelsen af retten til fradrag af merværdiafgift, skal efterprøve, om den pågældende afgiftspligtige person opfyldte de i direktivet fastsatte materielle og formelle betingelser, og med henblik herpå kan foretage en undersøgelse af beviser, som er blevet indsamlet i forbindelse med tidligere straffesager mod andre personer end denne afgiftspligtige person, forudsat at denne undersøgelse sker i overensstemmelse med de rettigheder, der er sikret ved EU-retten, særligt ved chartret om grundlæggende rettigheder, herunder princippet om processuel ligestilling og retten til forsvar.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: rumænsk.