61992CC0189_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. I denne sag er Domstolen blevet anmodet om at fortolke faellesskabsreglerne om tildeling af de maelkemaengder, der er undtaget fra tillaegsafgift (referencemaengder) i forbindelse med en retssag mellem den unge landmand Bernard Le Nan og det andelsselskab, der opkoeber maelken, Coopérative laitière de Ploudaniel.
2. Idet jeg skal henvise til retsmoederapporten vedroerende en detaljeret gennemgang af den faellesskabslovgivning, der er relevant i sagen, skal jeg her fremhaeve de elementer, der er vaesentlige for min gennemgang af sagen.
Det er bekendt, at der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (1) blev indfoert en tillaegsafgift, der betales af de maengder maelk eller maelkeaekvivalent, som overskrider en referencemaengde, der skal fastsaettes, for at reducere de strukturelle overskud af maelk.
Til gennemfoerelse af tillaegsafgiftsordningen kunne medlemsstaterne vaelge mellem to formler: formel A, hvorefter afgiften erlaegges direkte af producenten, og formel B, hvorefter afgiften erlaegges af opkoeberen (andelsselskabet eller mejeriet), som derefter overvaelter den paa de forskellige producenter i forhold til deres andel i overskridelsen af den referencemaengde, der er fastsat for opkoeberen. Referencemaengderne er i princippet fastsat i forhold til de maengder, der blev leveret i kalenderaaret 1981 (artikel 2, stk. 1); medlemsstaterne havde imidlertid mulighed for at vaelge kalenderaaret 1982 eller 1983 (artikel 2, stk. 2). Frankrig valgte at anvende formel B med 1983 som referenceaar.
De almindelige regler for anvendelsen af tillaegsafgiften er indeholdt i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 (2), mens gennemfoerelsesbestemmelserne er fastsat i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (3).
3. Ved anvendelsen af formel B fastsaettes referencemaengderne ikke for de forskellige producenter, men for opkoeberne, netop fordi tillaegsafgiften paahviler de sidstnaevnte. Forordning nr. 857/84 giver dog mulighed for tildeling af supplerende (individuelle) referencemaengder for at tage hensyn til visse saerlige situationer, som f.eks. for unge landmaend (artikel 3, nr. 2) eller producenter, hvis maelkeproduktion i referenceaaret er blevet paavirket i kendelig grad af usaedvanlige begivenheder (artikel 3, nr. 3).
Artikel 7, stk. 1, i samme forordning, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 (4), er mere direkte relevant for min gennemgang. Bestemmelsen omhandler overfoersel af referencemaengder som foelge af aendring i ejendomsretten eller brugsretten til bedriften og bestemmer navnlig, at "i tilfaelde af salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift overfoeres den tilsvarende referencemaengde helt eller delvis til koeberen, forpagteren eller arvingen ifoelge betingelser, der skal fastsaettes".
Overfoerselsbetingelserne er fastsat i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1371/84, hvori det - efter formulering af princippet om, at der "ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift som helhed overfoeres den tilsvarende referencemaengde til den producent, som overtager bedriften" (nr. 1) - bestemmes, at ved delvis overfoersel af bedriften har den paagaeldende producent ret til en forholdsmaessig overfoersel af referencemaengden (nr. 2), og det tilfoejes, at disse bestemmelser (nr. 1 og 2) finder anvendelse for andre tilfaelde af overdragelse, som ifoelge de forskellige nationale bestemmelser har tilsvarende retsvirkning for producenterne (nr. 3). I artikel 5, stk. 2, bestemmes dernaest, at "medlemsstaterne kan goere brug af bestemmelserne i nr. 1 og 2 i forbindelse med overdragelser, som har fundet sted i og efter referenceperioden".
Endelig bemaerkes, at medlemsstaterne i henhold til artikel 6, stk. 2, i den paagaeldende forordning ogsaa kan tildele en referencemaengde til producenter, som har paabegyndt deres virksomhed efter referenceperiodens begyndelse (efter 1.4.1984), dvs. producenter, som ikke kan godtgoere en referenceproduktion paa grundlag af andre bestemmelser i den paagaeldende lovgivning.
4. Jeg vil nu gennemgaa de faktiske omstaendigheder i hovedsagen. Bernard Le Nan erhvervede i oktober 1983 en landbrugsbedrift, som havde vaeret anvendt til maelkeproduktion til og med foerste halvaar s.aa., dvs. indtil det tidspunkt, hvor forpagteren (maelkeproducenten) af den paagaeldende bedrift opsagde forpagtningsaftalen og indstillede produktionen. Bernard Le Nan genoptog maelkeproduktionen fra 1. april 1984, og samme dato oprettede han sammen med sin far François Le Nan, der ligeledes er maelkeproducent, et Groupement Agricole d' Exploitation en Commun (sameje om en landbrugsbedrift, herefter benaevnt "GAEC"), hvori begge indbragte deres landbrugsjorder.
Coopérative laitière de Ploudaniel afslog imidlertid at tildele GAEC - ud over François Le Nan' s referencemaengde - en referencemaengde paa grundlag af den bedrift, som Bernard Le Nan erhvervede i 1983. Sidstnaevnte anlagde derefter uden at faa medhold sag ved Tribunal administratif de Rennes, derefter ved Tribunal de grande instance de Brest, hvor han heller ikke fik medhold med den begrundelse, at maelkeleverancerne havde vaeret midlertidigt suspenderet paa grund af de stedfundne aendringer i ejendoms- og brugsretten til den paagaeldende bedrift.
Bernard Le Nan appellerede denne afgoerelse til Cour d' appel de Rennes, som har besluttet at anmode Domstolen om en praejudiciel udtalelse, der i alt vaesentligt drejer sig om, hvorvidt Bernard Le Nan har ret til at faa overfoert den referencemaengde, som den foregaaende producent havde kunnet kraeve, naar henses til det forhold, at maelkeleverancerne har vaeret afbrudt i flere maaneder. Den nationale ret oensker dernaest, saafremt sagsoegeren har ret til at faa overfoert den paagaeldende maengde, oplyst, om den omstaendighed, at den tidligere producent og forpagter kun leverede maelk i foerste halvaar af 1983, der af Frankrig er valgt som referenceaar, kan medfoere, at Bernard Le Nan' s referencemaengde kan beregnes paa grundlag af leverancerne i 1982 og ikke leverancerne i 1983.
5. De ovenfor faktiske omstaendigheder kraever paa baggrund af den ovenfor beskrevne lovgivning nogle indledende bemaerkninger: a) som ung landmand kan Bernard Le Nan faa tildelt en supplerende (specifik) referencemaengde, og dette synes i oevrigt at vaere sket (5); b) selv om Bernard Le Nan ikke var maelkeproducent den 1. april 1984, som sagsoegte i hovedsagen haevder, og mere generelt, saafremt han ikke har ret til overfoersel af en referencemaengde, kan han ansoege om en individuel maengde i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1371/84, saafremt den nationale lovgivning giver adgang hertil.
Men lad mig vende tilbage til de spoergsmaal, som den nationale ret har stillet, foerst og fremmest, om Bernard Le Nan har ret til at faa overfoert en referencemaengde paa grundlag af de maengder, som den tidligere forpagter havde leveret. I denne sammenhaeng skal jeg indledningsvis bemaerke, saaledes som det foelger af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84, at forbindelsen mellem landbrugsjord og maelkeproduktion er uanfaegtelig. Domstolen har i oevrigt i Wachauf-dommen (6) udtrykkeligt udledt af artikel 7, at "faellesskabslovgiver har fastsat som hovedregel, at referencemaengden ved en forpagtningsaftales udloeb skal tilfalde bortforpagteren, som igen overtager bedriften". I Kuehn-dommen (7) har Domstolen dog praeciseret, at bestemmelserne i artikel 7 kun drejer sig om den situation, hvor en referencemaengde allerede er tildelt en producent, dvs. en situation, hvor bedriften overdrages efter ikrafttraedelsen af tillaegsafgiftsordningen.
6. Dette er netop ikke Bernard Le Nan' s situation. Han har nemlig erhvervet den paagaeldende bedrift, foer tillaegsafgiftsordningen traadte i kraft, og har ifoelge egne oplysninger paabegyndt maelkeproduktionen paa den dag, hvor ordningen traadte i kraft. Det foelger heraf, at hverken artikel 7 i forordning nr. 857/84 eller artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1371/84 med foeje kan paaberaabes i denne sag. Det er tvaertimod den naevnte artikel 5, stk. 2, der har betydning. I henhold hertil kan medlemsstaterne goere brug af bestemmelserne om overfoersel af referencemaengder ogsaa i forbindelse med producentskifte paa en bedrift, som har fundet sted i eller efter referenceperioden, og som derfor har fundet sted, foer den paagaeldende ordning traadte i kraft.
Domstolen har i oevrigt i den ovennaevnte Kuehn-sag, der er analog med denne sag, praeciseret, at en helhedsvurdering af artikel 7 i forordning nr. 857/84 og artikel 5 i forordning nr. 1371/84 viser, at "de overdragelser af forpagtede bedrifter, som er sket forud for ikrafttraedelsen af ordningen om tillaegsafgiften, kun medfoerer overdragelse af en tilsvarende referencemaengde, saafremt den paagaeldende medlemsstat har udnyttet den med henblik herpaa givne bemyndigelse i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1371/84. Alene i dette tilfaelde skal de maelkeleverancer, som en forpagter, der tidligere drev bedriften, leverede i det af den paagaeldende medlemsstat valgte referenceaar, tages i betragtning ved fastlaeggelsen af den referencemaengde, der tildeles den nye forpagter" (praemis 24).
Den omstaendighed, at der i denne sag i modsaetning til Kuehn-sagen er tale om to paa hinanden foelgende overdragelser (forpagter-maelkeproducent til ejer og sidstnaevnte til Bernard Le Nan) aendrer ikke problemet. Naar alt kommer til alt giver artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84 og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1371/84 medlemsstaterne en mulighed for, men bestemt ikke en pligt til at tildele en ny producent, uanset om han er forpagter eller ejer, som har genoptaget maelkeproduktionen paa en bedrift, der tidligere har vaeret anvendt hertil, og efter en overdragelse, der har fundet sted forud for ikrafttraedelsen af tillaegsafgiftsordningen, en referencemaengde under hensyn til den maengde maelk, som blev leveret i loebet af referenceaaret af den person, der drev bedriften, foer den paagaeldende ordning traadte i kraft.
Spoergsmaalet om, der kan tildeles en referencemaengde i en situation, hvor producentskiftet har fundet sted forud for ikrafttraedelsen af tillaegsafgiftsordningen, afhaenger saaledes af den nationale lovgivning, som eventuelt er udstedt i henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1371/84. Det er saaledes uden betydning, om produktionen midlertidigt har vaeret indstillet paa grund af en eller flere paa hinanden foelgende aendringer i ejendoms- eller brugsretten til den paagaeldende bedrift. En saadan omstaendighed har nemlig kun betydning for saa vidt angaar stoerrelsen af den referencemaengde, som den paagaeldende producent faar tildelt.
7. Jeg er saaledes kommet til det andet praejudicielle spoergsmaal, hvorved den nationale ret oensker fastslaaet, om den paagaeldende faellesskabslovgivning giver en producent adgang til at vaelge et andet referenceaar end det, der er valgt af den paagaeldende medlemsstat, alene paa grundlag af det forhold, at leverancerne i referenceperioden er faldet paa grund af producentskifte.
Den eneste relevante bestemmelse i denne sammenhaeng er artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 857/84, der indeholder en saadan valgmulighed for producenter, hvis maelkeproduktion i referenceaaret er blevet paavirket i kendelig grad af usaedvanlige begivenheder. Den samme bestemmelse indeholder i andet led en opregning af situationer, der kan berettige anvendelsen af et andet referenceaar end det, medlemsstaten har valgt. Denne liste omfatter imidlertid ikke en situation af den type, som denne sag drejer sig om.
Domstolen har imidlertid allerede i Leukhardt-dommen (8) praeciseret, at "det fremgaar af opbygningen af og formaalet med de omhandlede bestemmelser, at de udtoemmende opregner de situationer, hvor der kan tildeles referencemaengder eller individuelle maengder, samt at de indeholder detaljerede regler for fastsaettelsen af saadanne maengder". Da den situation, der er til behandling her, ikke er beskrevet i de paagaeldende bestemmelser, er det saaledes udelukket, at der kan anvendes et andet aar end det, medlemsstaten har valgt. Domstolen har i oevrigt netop i Kuehn-dommen (9) udelukket, at et producentskifte med en tilsvarende nedgang i produktionen og dermed i leverancerne af maelk giver mulighed for at tage hensyn til et andet referenceaar end det, den paagaeldende medlemsstat har valgt.
8. Paa baggrund af disse betragtninger skal jeg derfor foreslaa Domstolen, at den besvarer de af Cour d' appel de Rennes forelagte spoergsmaal saaledes:
"1. Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, navnlig artikel 7, stk. 1, samt Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984, navnlig artikel 5, skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne har mulighed for - men ikke er forpligtet til - at tillaegge en ny ejer, der producerer maelk, og som har erhvervet en bedrift, der blev anvendt til maelkeproduktion inden tillaegsafgiftsordningens ikrafttraeden, en referencemaengde baseret paa de maengder, den tidligere producent har leveret i referenceperioden.
2. Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 skal fortolkes saaledes, at en producent ikke kan kraeve, at der tages hensyn til et andet referenceaar end det af den paagaeldende medlemsstat valgte, blot fordi ledelsen af bedriften i referenceaaret har vaeret genstand for én eller flere aendringer, der har foert til et fald i maelkeleverancerne; der er nemlig her tale om et tilfaelde, som ikke er omfattet af den udtoemmende opregning i forordningens artikel 3, nr. 3."
(*) Originalsprog: italiensk.
(1) - EFT L 90, s. 10.
(2) - EFT L 90, s. 13.
(3) - EFT L 132, s. 11.
(4) - EFT L 68, s. 1.
(5) - Den franske regering har nemlig bekraeftet, at GAEC har faaet tildelt en supplerende referencemaengde paa 11 500 l maelk paa grund af Bernard Le Nan' s egenskab af ung landmand.
(6) - Dom af 13.7.1989 (sag 5/88, Sml. s. 2609, praemis 13).
(7) - Dom af 10.1.1992 (sag C-177/90, Sml. I, s. 36, praemis 22).
(8) - Dom af 27.6.1989 (sag 113/88, Sml. s. 1991, praemis 13).
(9) - Ovennaevnte dom af 10.1.1992, praemis 10 og 11.