61983CJ0278_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 19 . december 1983, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik ved at belaegge mousserende vine importeret fra andre medlemsstater med en hoejere mervaerdiafgift ( moms ) end indenlandsk fremstillede mousserende vine har undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 95 .
2 Det fremgaar af sagen, at der ifoelge artikel 16 i dekret nr . 633 fra republikkens praesident af 26 . oktober 1972 ( GURI, almindeligt supplement nr . 1 til nr . 292 af 11.11.1972, s . 2 ) om indfoerelse af moms, generelt gaelder tre forskellige momssatser, nemlig :
a ) en normalsats,
b ) en nedsat sats, der finder anvendelse paa varer og tjenesteydelser, som tjener til at opfylde fundamentale behov,
c ) en forhoejet sats, der finder anvendelse paa varer og tjenesteydelser, som er udtryk for et luksusforbrug .
Det fremgaar af tabellerne A og B, som er optaget som bilag til det naevnte dekret, hvilke varer og tjenesteydelser der er omfattet af henholdsvis den nedsatte og den forhoejede afgiftssats . Paa det tidspunkt, da tvisten opstod, var de naevnte afgiftssatser henholdsvis 18, 10 og 38% ( lovdekret nr . 495 af 4.8.1982, GURI, nr . 212 af 4.8.1982, s . 5481 ).
3 Ifoelge Kommissionens staevning finder normalsatsen paa 18% anvendelse paa mousserende vine, der har gaeret naturligt paa flaske, saafremt denne fremstillingsmetode ikke er obligatorisk i henhold til den paagaeldende nationale lovgivning . Afgiftssatsen paa 10% finder anvendelse paa mousserende vine, der ikke har gaeret paa flaske, og afgiftssatsen paa 38% finder anvendelse paa mousserende vine, der er omfattet af bilaget tabel B til dekretet om indfoerelse af moms, dvs . mousserende vine med oprindelsesbetegnelse, naar det i henhold til den paagaeldende lovgivning er obligatorisk at anvende den fremstillingsmetode at lade vinen gaere naturligt paa flaske ( bestemmelserne som aendret ved lovdekret nr . 46 af 18.3.1976, GURI nr . 73 af 18.3.1976, s . 2067, jfr . lov nr . 249 af 10.5.1976, GURI nr . 129 af 17.5 . 1976, s . 3744 ). Det bemaerkes, at der siden sagens anlaeggelse er sket visse aendringer i disse bestemmelser, idet der dog i det vaesentlige gaelder uaendrede regler for, hvilke mousserende vine der er omfattet af den hoejeste afgiftssats, som fortsat er fastsat til 38% ( lovdekret nr . 853 af 19.12.1984, GURI nr . 347 af 19.12.1984, s . 10582, jfr . lov nr . 17 af 17.2.1985, GURI nr . 41 a af 17.2.1985, s . 1181 ).
4 Kommissionen har gjort gaeldende, at alle mousserende vine, uanset om vinen har gaeret paa flaske ( den saakaldte »méthode champenoise« ) eller i lukkede fade, maa anses som lignende eller konkurrerende varer i betydningen i artikel 95, idet de »over for forbrugerne frembyder ensartede egenskaber og tjener samme behov«, jfr . Domstolens dom af 27 . februar 1980 ( Kommissionen mod Den italienske Republik, 169/78, Sml . s . 385, praemis 5 og de dér anfoerte henvisninger ). Kommissionen anfoerer i denne forbindelse, at alle »mousserende vine« tilhoerer den samme gruppe af varer i henhold til Raadets forordning nr . 337/79 af 5 . februar 1979 om den faelles markedsordning for vin ( EFT L 54, s . 1 ), jfr . bilag II, punkt 13, og Raadets forordning nr . 358/79 af 5 . februar 1979 om mousserende vine defineret under punkt 13 i bilag II til forordning nr . 337/79 ( EFT L 54, s . 130 ).
5 Kommissionen har anfoert, at den anfaegtede afgiftsordning medfoerer en ringere stilling for importerede mousserende vine, idet den begunstiger handelen med indenlandsk fremstillede mousserende vine . Samtlige italienske mousserende vine falder saaledes ind under en af de to lavest beskattede former for mousserende vin, nemlig mousserende vin gaeret i lukkede fade ( afgift paa 10% ) eller mousserende vin, der har gaeret naturligt paa flaske ( afgift paa 18% ), uden at denne fremstillingsmetode er obligatorisk i henhold til lovgivningen, idet der ikke i Italien findes bestemmelser, der paalaegger producenten at lade vinen gaere paa flaske . Derimod falder en betydelig del af de mousserende vine, der importeres, ind under den hoejest beskattede gruppe ( afgift paa 38% ), idet der kun i andre lovgivninger end den italienske findes bestemmelser om, at gaering paa flaske er en betingelse for at saelge vinen under en bestemt oprindelsesbetegnelse, i hvilken forbindelse fransk champagne er det mest typiske eksempel paa en saadan vin . Kommissionen finder paa denne baggrund, at der er tale om en aabenbar forskelsbehandling i strid med traktatens artikel 95, stk . 1 .
6 Kommissionens paastande er blevet stoettet af Den franske Republik, der har interveneret i sagen . Den franske regering har ikke for saa vidt anfaegtet medlemsstaternes ret til at opretholde graduerede afgiftssatser, saaledes at visse varer paa grundlag af objektive kriterier beskattes anderledes end andre . Den franske regering har endvidere anfoert, at den italienske regering lovligt kan opretholde afgiftsbestemmelser, der ud fra fordelingshensyn beskatter varer, der betragtes som luksusvarer, haardere end andre, men kun saafremt saadanne bestemmelser ikke strider mod reglerne i artikel 95 . Den franske regering finder, at den i sagen omhandlede italienske afgiftsordning er udtryk for en forskelsbehandling over for importerede mousserende vine fremstillet i lande, hvor lovgivningen indeholder bestemmelser om obligatorisk gaering paa flaske, navnlig fransk champagne, idet ordningen kan afholde forbrugerne fra at koebe denne form for vin, der er kendetegnet ved forholdsvis hoeje fremstillingsomkostninger .
7 Til stoette for sin paastand om frifindelse har den italienske regering anfoert, at det af Domstolens faste praksis, jfr . dommen af 15 . marts 1983 ( Kommissionen mod Den italienske Republik, 319/81, spiritusafgifter, Sml . s . 601 ), fremgaar, at medlemsstaterne lovligt kan opretholde differentierede afgiftssystemer, hvorefter visse varer paa grundlag af objektive kriterier beskattes anderledes end andre . I samme dom har Domstolen fastslaaet, at medlemsstaterne kan beskatte luksusvarer haardere end andre varer . Ved den i sagen omtvistede italienske afgiftsordning er der med henblik paa at underlaegge en bestemt vare de afgiftsregler, der gaelder for luksusvarer, sket en udskillelse af denne vare, som navnlig paa grund af sine hoeje pris i almindelighed betragtes som et statussymbol, og som koebes og anvendes af saerligt velhavende forbrugere som et symbol paa deres sociale tilhoersforhold . Da der ligger et objektivt kriterium til grund for ordningen, savner det grundlag at haevde, at den paagaeldende italienske lovgivning er udtryk for en ulovlig afgiftsmaessig forskelsbehandling .
8 Kommissionen har anfaegtet de kriterier, Den italienske Republiks regering har anvendt ved afgraensningen af, hvad der kan betragtes som luksusvarer . Kommissionen anfoerer, at Domstolen i den af den italienske regering naevnte dom af 15 . marts 1983 netop har fastslaaet, at en vare ikke paa det grundlag, at den har en oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, kan kvalificeres som luksusvare . Den understreger endvidere, at det maa anses for betaenkeligt paa grundlag af en vares pris at kvalificere denne som en luksusvare, idet prisforskelle kan vaere en foelge af, hvilke raamaterialer, fremstillingsmetoder og transportmaader, der anvendes, hvilket tilfaeldet med champagne, der importeres til Italien, netop viser . Den omstaendighed, at en vare kvalificeres som en luksusvare, kan ikke i sig selv anses som et tilstraekkelig objektivt kriterium for at beskatte den paagaeldende vare haardere, for saa vidt dette strider mod kravet i traktatens artikel 95 om afgiftsmaessig ligebehandling af importerede varer .
9 Det bemaerkes indledningsvis, at Kommissionen i sagen har nedlagt paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik har undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktatens artikel 95, »ved at belaegge mousserende vine importeret fra andre medlemsstater med en hoejere mervaerdiafgift end indenlandsk fremstillede mousserende vine« . Det fremgaar af sagen, at Kommissionen i realiteten kun anfaegter den forskel med hensyn til afgiften, der gaelder for paa den ene side mousserende vine, der har gaeret paa flaske, uden at denne fremstillingsmetode er obligatorisk i oprindelseslandet ( afgift paa 18% ), og mousserende vine, der har gaeret i fade ( afgift paa 10% ), og paa den anden side mousserende vine, der er forsynet med oprindelsesbetegnelse, naar det i henhold til den paagaeldende lovgivning er obligatorisk ved fremstillingen at lade vinen gaere naturligt paa flaske ( afgift paa 38% ). Derimod har Kommissionen ikke anfaegtet, at der sker en forskellig beskatning af de mousserende vine, der er belagt med en afgift paa henholdsvis 18 og 10% .
10 Hvad angaar realiteten i den saaledes fastlagte tvist, finder Domstolen det aabenbart, at de i den italienske lovgivning opstillede kriterier for, hvilke mousserende vine der belaegges med den hoejeste afgift, er fastlagt saaledes, at kun importerede varer rammes, og at ordningen har til formaal at beskytte tilsvarende indenlandsk fremstillede varer ved at beskatte disse vaesentligt lavere, hvorfor ordningen aabenbart strider mod forbudet mod forskelsbehandling i afgiftsmaessig henseende i artikel 95 .
11 Det er herefter ikke noedvendigt at undersoege spoergsmaalet om, hvorvidt en saerlig form for mousserende vin kan betragtes som en »luksusvare«, idet tilsvarende indenlandsk fremstillede varer i henhold til den italienske lovgivning ikke anses som saadanne . Det er derfor heller ikke noedvendigt at tage stilling til det af parterne anfoerte vedroerende kriterierne for, hvornaar en vare kan betragtes som en »luksusvare«, eller det af Kommissionen rejste spoergsmaal vedroerende betydningen heraf i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet .
12 Det maa herefter fastslaas, at Den italienske Republik har undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktatens artikel 95, ved at belaegge mousserende vine med oprindelsesbetegnelse, hvis fremstilling ifoelge national lovgivning skal ske ved naturlig gaering paa flaske, med en hoejere mervaerdiafgift ( moms ) end tilsvarende indenlandsk fremstillede mousserende vine .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at at afholde sagens omkostninger . Da Den italienske Republik har tabt sagen, boer den doemmes til at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Ved at belaegge mousserende vine med oprindelsesbetegnelse, hvis fremstilling ifoelge national lovgivning skal ske ved naturlig gaering paa flaske, med en hoejere mervaerdiafgift ( moms ) end tilsvarende indenlandsk fremstillede mousserende vine har Den italienske Republik undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktatens artikel 95 .
2 ) Den italienske Republik betaler sagens omkostninger, herunder intervenientens .