RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM
(Anden Afdeling)
1. marts 2016
Sag F-83/15
Antonio Pujante Cuadrupani
mod
Det Europæiske GNSS-Agentur (GSA)
»Personalesag – ansættelse – midlertidigt ansat – afskedigelse ved prøveperiodens udløb – annullationssøgsmål rettet dels mod afgørelsen om afskedigelse, dels mod afgørelsen om stadfæstelse af afskedigelsen – antagelse til realitetsbehandling – artikel 14, stk. 3, i ansættelsesvilkårene – magt- og procedurefordrejning – åbenbart urigtigt skøn – ret til forsvar – høring af det paritetiske bedømmelsesudvalg – udtalelse, som hviler på en undersøgelse af skriftlige akter, uden afhøring af sagsøgeren – ingen tilsidesættelse af retten til forsvar«
Angående:      Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Antonio Pujante Cuadrupani har nedlagt påstand dels om annullation af den bedømmelsesrapport, der blev udfærdiget efter hans prøvetid ved Det Europæiske GNSS-Agentur (GSA), dels om annullation af afgørelsen truffet af GSA’s administrerende direktør den 15. oktober 2014 om at afskedige ham ved udløbet af prøvetiden samt om annullation af afgørelsen truffet af GSA’s bestyrelsesformand den 30. oktober 2014, hvori denne afgørelse om afskedigelse stadfæstes.
Udfald:      Det Europæiske GNSS-Agentur (GSA) frifindes. Antonio Pujante Cuadrupani bærer sine egne omkostninger og betaler de af GSA afholdte omkostninger.
Sammendrag
1.      Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – forberedende akt – udtalelse ved prøvetidens udløb med henblik på en afgørelse om afskedigelse – ikke omfattet
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 14, stk. 1, og 3)
2.      Tjenestemandssager – annullationssøgsmål rettet mod en bekræftende afgørelse – afvisning – betingelse – stadfæstet afgørelse, som er blevet endelig
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91)
3.      Tjenestemænd – ansættelse – prøvetid – udtalelse ved prøvetidens udløb – administrationens skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser – åbenbart urigtigt skøn – begreb
(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 14, stk. 1 og 3)
4.      Tjenestemænd – ansættelse – prøvetid – bedømmelse af resultaterne – bedømmelse af en prøveansat midlertidigt ansats egnethed – rækkevidde
(Tjenestemandsvedtægten, art. 34)
5.      Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – principper – ret til forsvar – rækkevidde – pligt til at høre den berørte inden vedtagelsen af en afgørelse om afskedigelse – overholdelse af retten til forsvar på området for afskedigelse ved udløbet af prøvetiden
[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a); ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 14, stk. 3]
1.      Kun retsakter eller foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre en sagsøgers interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, er bebyrdende. Når det således drejer sig om retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig sådanne, som afslutter en intern procedure, er det kun foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, der kan anfægtes, i modsætning til foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning. Akter, der er forberedende i forhold til en afgørelse, er ikke bebyrdende, og det er først i forbindelse med en sag anlagt til prøvelse af den afgørelse, der træffes som afslutning på proceduren, at en sagsøger kan gøre gældende, at de forudgående akter, der er snævert forbundne med afgørelsen, er retsstridige.
I denne henseende kan en påstand om annullation af udtalelser ved prøvetidens udløb, på hvilke afgørelsen om at afskedige en midlertidigt ansat er baseret, ikke antages til realitetsbehandling. Selv om afgørelsen om afskedigelse, som endeligt fastsætter administrationens stillingtagen, og hermed direkte og umiddelbart berører den ansattes interesser, udgør en akt, som er bebyrdende for sidstnævnte, gælder dette ikke udtalelsen ved prøvetidens udløb, der kun udgør en forberedende akt i forhold til denne.
(jf. præmis 43-45)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: dom af 17. maj 2006, Lavagnoli mod Kommissionen, T-95/04, EU:T:2006:131, præmis 33, og af 16. marts 2009, R mod Kommissionen, T-156/08 P, EU:T:2009:69, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis
Den Europæiske Unions Ret: dom af 2. marts 2010, Doktor mod Rådet, T-248/08 P, EU:T:2010:57, præmis 81
Personaleretten: kendelse af 24. maj 2007, Lofaro mod Kommissionen, F-27/06 og F-75/06, EU:F:2007:89, præmis 59
2.      Et annullationssøgsmål anlagt af en tjenestemand eller en anden ansat til prøvelse af en bekræftende afgørelse skal kun afvises, hvis den bekræftede afgørelse er blevet endelig i forhold til sagsøgeren, fordi den ikke er blevet anfægtet ved et søgsmål anlagt inden for de krævede frister. I modsat fald kan den pågældende anfægte enten den bekræftede afgørelse, den bekræftende afgørelse eller begge afgørelser.
(jf. præmis 52)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: dom af 27. oktober 1994, Chavane de Dalmassy m.fl. mod Kommissionen, T-64/92, EU:T:1994:260, præmis 25, og af 25. oktober 2005, Dedeu i Fontcuberta mod Kommissionen, T-299/02, EU:T:2005:370, præmis 22
Personaleretten: dom af 5. maj 2009, Simões Dos Santos mod KHIM, F-27/08, EU:F:2009:44, præmis 73, ikke ophævet på dette punkt ved dom af 10. november 2010, KHIM mod Simões Dos Santos, T-260/09 P, EU:T:2010:461
3.      Administrationen råder over et vidt skøn ved bedømmelsen af en tjenestemands eller en anden ansats egnethed og præstationer under dennes prøvetid, og det tilkommer ikke Personaleretten at erstatte institutionernes skøn med sit eget for så vidt angår resultatet af en prøvetid og egnetheden af en ansøger, som søger om endelig ansættelse i eller bekræftelse af hans kontrakt med Unionens offentlige tjeneste, idet Personalerettens kontrol er begrænset til en prøvelse af, at der ikke er anlagt et åbenbart urigtigt skøn eller foreligger magtfordrejning.
Et urigtigt skøn fra administrationens side kan udelukkende anses for åbenbart, når det umiddelbart og tydeligt kan konstateres på baggrund af de kriterier, som lovgiver har ønsket skal anvendes ved administrationens vedtagelse af dens afgørelse.
For at godtgøre, at administrationen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder, der kan begrunde, at en afgørelse annulleres, skal de beviser, som det påhviler sagsøgeren at fremlægge, følgelig være tilstrækkeligt stærke til at bevirke, at de vurderinger, administrationen har lagt til grund, bliver usandsynlige. Med andre ord skal anbringendet om et åbenbart urigtigt skøn forkastes, såfremt den anfægtede bedømmelse, uanset de beviser sagsøgeren har fremført, kan anses for at være korrekt eller gyldig.
(jf. præmis 84-86)
Henvisning til:
Personaleretten: dom af 24. marts 2011, Canga Fano mod Rådet, F-104/09, EU:F:2011:29, præmis 35, stadfæstet efter appel ved dom af 16. maj 2013, Canga Fano mod Rådet, T-281/11 P, EU:T:2013:252, præmis 127, af 29. september 2011, AJ mod Kommissionen, F-80/10, EU:F:2011:172, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis, og af 12. juni 2013, Bogusz mod Frontex, F-5/12, EU:F:2013:75, præmis 72
4.      Når administrationen skal vedtage en afgørelse om bekræftelse af en prøveansat midlertidig ansats kontrakt, foretager den en overordnet undersøgelse, som vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der på baggrund af prøvetidens forløb foreligger en sådan helhed af positive forhold, at bekræftelsen af den prøveansattes kontrakt fremgår at være i tjenestens interesse. En sådan undersøgelse indebærer således en afvejning af de positive og negative forhold, som eventuelt er kommet frem under prøvetiden, med henblik på at efterprøve, om bekræftelsen af kontrakten er i tjenestens interesse eller ej.
(jf. præmis 97)
Henvisning til:
Personaleretten: dom af 18. oktober 2007, Krcova mod Domstolen, F-112/06, EU:F:2007:178, præmis 61, ikke ophævet på dette punkt ved dom af 8. juni 2009, Krcova mod Domstolen, T-498/07 P, EU:T:2009:178
5.      Overholdelsen af retten til forsvar, som er et grundlæggende princip, der er knæsat i artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, kræver, at adressaten for en afgørelse, som i væsentligt grad berører hans interesser, effektivt er i stand til at fremsætte sine synspunkter vedrørende rigtigheden og relevansen af de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke denne afgørelse er blevet vedtaget.
På området for afskedigelse af en midlertidigt ansat ved udløbet af prøvetiden er princippet om overholdelse af retten til forsvar gennemført ved artikel 14, stk. 3, første afsnit, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, som bestemmer, at den udtalelse, som senest en måned før udløbet af den midlertidigt ansattes prøvetid afgives om hans egnethed til varetagelse af de med hans stilling forbundne opgaver samt om hans tjenstlige indsats og adfærd, meddeles den midlertidigt ansatte, som skriftligt kan fremsætte sine bemærkninger.
Desuden er fremsendelsen til den prøveansatte tjenestemand eller til den prøveansatte midlertidigt ansatte af udtalelsen fra det paritetiske bedømmelsesudvalg en tilstrækkelig garanti for, at retten til forsvar er overholdt.
Princippet om overholdelse af retten til forsvar, således som iværksat ved nævnte ansættelsesvilkårs artikel 14, stk. 3, kan imidlertid ikke indebære en generel forpligtelse for ansættelsesmyndigheden til mundtligt at høre den prøveansatte midlertidigt ansatte, inden afgørelsen om afskedigelse træffes.
Endelig har proceduren i vedtægtens artikel 34 ifølge retspraksis ikke til formål at give den pågældende prøveansatte tjenestemand lejlighed til at udtale sig om den afgørelse, der skal træffes som følge af den negative karakter af udtalelsen ved prøvetids ophør. En sådan retspraksis finder med de fornødne ændringer anvendelse på artikel 14 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte og på afgørelsen om at afskedige en midlertidigt ansat ved udløbet af dennes prøvetid.
(jf. præmis 114, 115, 121, 127 og 128)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: dom af 1. april 1992, Kupka-Floridi mod ØSU, T-26/91, EU:T:1992:53, præmis 38
Personaleretten: dom af 18. oktober 2007, Krcova mod Domstolen, F-112/06, EU:F:2007:178, præmis 75, stadfæstet efter appel ved dom af 8. juni 2009, Krcova mod Domstolen, T-498/07 P, EU:T:2009:178, af 10. juli 2008, Sapara mod Eurojust, F-61/06, EU:F:2008:98, præmis 149, af 7. oktober 2009, Y mod Kommissionen, F-29/08, EU:F:2009:136, præmis 45, af 14. september 2010, Da Silva Pinto Branco mod Domstolen, F-52/09, EU:F:2010:98, præmis 51, og af 11. december 2014, CZ mod ESMA, F-80/13, EU:F:2014:266, præmis 55 og 57