62022CJ0305_RES
Lieta C‑305/22
C.J.
(Curtea de Apel Bucureşti lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 4. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2002/584/TI – Eiropas apcietināšanas orderis, kas izdots brīvības atņemšanas soda izpildei – 4. panta 6. punkts – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildīšanas pamats – Nosacījumi šī soda izpildes pārņemšanai izpildes valstī – 3. panta 2. punkts – Jēdziens “galīgs spriedums attiecībā uz tādām pašām darbībām” – Pamatlēmums 2008/909/TI – Spriedumu krimināllietās savstarpēja atzīšana, lai tos izpildītu citā dalībvalstī – 25. pants – Šajā pamatlēmumā paredzēto nosacījumu un procedūras ievērošana gadījumos, kad dalībvalsts apņemas izpildīt sodu, kas piespriests ar sprieduma valsts tiesas pasludinātu spriedumu – Prasība par sprieduma valsts piekrišanu tam, ka cita dalībvalsts uzņemas šāda soda izpildi – 4. pants – Sprieduma valstij piešķirtā iespēja nosūtīt izpildes valstij šajā pantā minēto spriedumu un apliecinošo dokumentu – Šādas nenosūtīšanas sekas – Lojālas sadarbības princips – 22. pants – Sprieduma valsts tiesības izpildīt šo sodu – Eiropas apcietināšanas ordera atstāšana spēkā – Izpildes tiesu iestādes pienākums izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildes pamati – Apcietināšanas orderis, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai arī lai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli – Pieprasītā persona, kas dzīvo izpildes dalībvalstī vai ir tās rezidents Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punkta izpratnē – Apcietināšanas ordera neizpildīšanas nosacījumi – Izpildes valsts apņemšanās izpildīt sodu – Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto nosacījumu un procedūras ievērošana – Piemērošanas joma – Prasība saņemt sprieduma valsts piekrišanu – Šīs valsts rīcības brīvība
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584 1. panta 2. punkts, 4. panta 6. punkts un 5. panta 3. punkts, kā arī Pamatlēmuma 2008/909 8. un 12. apsvērums, 4., 13. un 25. pants un I pielikums)
(skat. 47., 49.–52., 57., 59., 61.–67., 72., 87. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvas neizpildes pamati – Apcietināšanas orderis, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai arī lai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli – Pieprasītā persona, kas dzīvo izpildes dalībvalstī vai ir tās rezidents Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punkta izpratnē – Atteikums izpildīt apcietināšanas orderi, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzētos nosacījumus un procedūru – Lēmuma par atteikumu iedarbība – Sprieduma valsts tiesības atstāt spēkā apcietināšanas orderi un izpildīt sodu – Nosacījumi
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punkts un 26. panta 1. punkts, kā arī Pamatlēmuma 2008/909 4., 22. un 25. pants)
(skat. 75.–82., 85.–87. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas ordera obligātas neizpildes pamati – Pieprasītā persona, par kuru pieņemts galīgs spriedums par tiem pašiem nodarījumiem – Galīgs spriedums par tiem pašiem nodarījumiem – Jēdziens – Lēmums, ar ko atteikts nodot personu, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, atzīstot notiesājošo spriedumu, ar ko piespriests šis sods, un nosakot minētā soda izpildi izpildes valstī – Izslēgšana
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584 3. panta 2. punkts un 4. panta 6. punkts)
(skat. 92.–98. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatot Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa virspalātas sastāvā lemj par saikni starp Pamatlēmumu 2002/584 (
1
) un Pamatlēmumu 2008/909 (
2
) gadījumos, kad izpildes valsts vienpusēji ir pieņēmusi lēmumu par brīvības atņemšanas soda izpildi tajā pēc Eiropas apcietināšanas ordera (turpmāk tekstā – “EAO”) izdošanas, lai gan notiesājošā sprieduma valsts šādai izpildei skaidri nepiekrīt.
2020. gada 25. novembrī Bukarestes apelācijas tiesa attiecībā uz C.J. izdeva EAO, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu. 2020. gada decembrī C.J. tika aizturēts Itālijā. Pēc Itālijas iestāžu lūguma sprieduma tiesu iestāde tām nosūtīja notiesājošo spriedumu, vienlaikus iebilstot pret šī sprieduma atzīšanu un soda izpildes pārņemšanu Itālijā.
Ar 2021. gada 6. maija spriedumu Corte d’appello di Roma (Romas apelācijas tiesa, Itālija), pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā paredzēto fakultatīvās neizpildes pamatu, atteicās nodot C.J., atzina notiesājošo spriedumu un izdeva rīkojumu to izpildīt Itālijā. Šī tiesa uzskatīja, ka soda izpilde Itālijā veicinātu C.J., kurš likumīgi un pastāvīgi dzīvo šajā valstī, sociālo reintegrāciju.
Pēc tam, kad Rumānijas tiesu iestādes bija saņēmušas izpildes orderi, kurā precizēts soda izpildes veids Itālijā, Itālijas tiesu iestādēm adresētajā vēstulē tās paziņoja, ka, kamēr tās netiks informētas par soda izpildes uzsākšanu Itālijā, tās saglabās tiesības izpildīt sodu Rumānijā. Tās arī norādīja, ka attiecībā uz C.J. izsniegtais EAO nav atcelts un joprojām ir spēkā.
2021. gada 15. oktobrī Bukarestes apelācijas tiesas Otrās krimināllietu palātas sodu izpildes birojs iesniedzējtiesā iesniedza iebildumus par notiesājošā sprieduma izpildi.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa, kurai tostarp jālemj par EAO spēkā esību, nolēma uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus būtībā, pirmkārt, par to, kādas juridiskās sekas ir atteikumam nodot pieprasīto personu, kurš pamatots ar Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, gadījumā, ja izpildes valsts neievēro Pamatlēmumā 2008/909 paredzētos nosacījumus un procedūru, un, otrkārt, par to, kā juridiski kvalificējams šāds lēmums par atteikumu.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa izvērtē saikni starp Pamatlēmumu 2002/584 un Pamatlēmumu 2008/909. Šajā ziņā abos pamatlēmumos krimināltiesību jomā ir konkretizēti savstarpējas uzticēšanās un savstarpējas atzīšanas principi. Nekas neļauj uzskatīt, ka Savienības likumdevējs būtu gribējis paredzēt divus atšķirīgus tiesiskos režīmus attiecībā uz spriedumu krimināllietās atzīšanu un izpildi atkarībā no tā, vai ir izdots EAO. Saistībā ar, konkrētāk, Pamatlēmuma 2008/909 ietekmi uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktā paredzētā fakultatīvas neizpildīšanas pamata īstenošanu, ņemot vērā tā mērķa identiskumu, kas sasniedzams, pirmkārt, ar šo pamatu un, otrkārt, ar Pamatlēmumā 2008/909 paredzētajiem noteikumiem, proti, atvieglot citā dalībvalstī notiesāto personu sociālo rehabilitāciju, jāuzskata, ka tad, ja izpildes valsts tiesu iestāde vēlas piemērot šo pamatu, tai jāņem vērā šie noteikumi.
Tādējādi Tiesa konstatē – lai ievērotu ar Pamatlēmumu 2002/584 izveidotās nodošanas sistēmas starp dalībvalstīm efektivitāti, notiesājošā sprieduma atzīšana un soda izpildes uzņemšanās jāveic, ievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzētos nosacījumus un procedūru. Šajā ziņā sprieduma valstij tostarp jādod piekrišana tam, lai izpildes valsts uzņemtos soda izpildi. Šāda piekrišana saskaņā ar šī pamatlēmuma 4. pantā noteikto kārtību izpaužas kā notiesājoša sprieduma, kam pievienots apliecinošs dokuments, kura paraugs ietverts minētā pamatlēmuma I pielikumā, pārsūtīšana izpildes valstij. Līdz ar to, ja sprieduma valsts, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, uzskata, ka sods faktiski netiks izpildīts izpildes valstī vai ka šī soda izpilde šajā valstī nesekmēs pieprasītās personas sociālās reintegrācijas mērķi, pēc tai piespriestā brīvības atņemšanas soda [izpildāmības] beigām, tā var atteikties pārsūtīt notiesājošo spriedumu un apliecinošo dokumentu, kas tam jāpievieno. Tas pats attiecas uz gadījumiem, kad sprieduma valsts krimināltiesību politikas apsvērumu dēļ uzskata, ka tās teritorijā piespriestā soda izpilde ir pamatota. Tomēr sprieduma valstij jānodrošina, lai tai Pamatlēmumā 2008/909 piešķirtā prerogatīva atteikt šādu pārsūtīšanu tiktu īstenota tādā veidā, kas dalībvalstu kompetentajām iestādēm ļauj efektīvi sadarboties krimināllietās un nodrošina, ka netiek paralizēta EAO darbība un spriedumu savstarpēja atzīšana, lai tos izpildītu citā dalībvalstī. Turklāt sprieduma un izpildes tiesu iestādēm pilnībā jāizmanto Pamatlēmumos 2002/584 un 2008/909 paredzētie instrumenti, lai veicinātu savstarpēju uzticēšanos, kas ir šīs sadarbības pamatā.
Šādos apstākļos, ja izpildes valstī nav iespējams faktiski uzņemties soda izpildi, tostarp Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto nosacījumu un procedūras neievērošanas dēļ, lai novērstu pieprasītās personas nesodāmību, EAO ir jāizpilda. EAO izpilde ir princips, jo atteikums to izpildīt ir izņēmums, kas tātad jāinterpretē šauri.
Tātad sprieduma valsts saglabā tiesības izpildīt brīvības atņemšanas sodu un tādējādi atstāt spēkā EAO apstākļos, kad, neievērojot Pamatlēmumā 2008/909 paredzētos nosacījumus un procedūru attiecībā uz notiesājošā sprieduma, ar kuru piespriests brīvības atņemšanas sods, atzīšanu un šī soda izpildes uzņemšanos, izpildes tiesu iestāde, balstīdamās uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, ir atteikusies izpildīt EAO (
3
). Pretēja interpretācija pavērtu ceļu Pamatlēmumā 2008/909 paredzēto noteikumu apiešanai un apdraudētu ar Pamatlēmumu 2002/584 ieviestās vienkāršotās un efektīvās pieprasīto personu nodošanas sistēmas darbību. Tomēr sprieduma tiesu iestādei jāpārbauda, vai, ņemot vērā lietas īpatnības, šī paturēšana spēkā, kas var apdraudēt pieprasītās personas individuālo brīvību, ir samērīga. Šādā pārbaudē būtu jāņem vērā sekas, ko uz šo personu atstāj EAO atstāšana spēkā, kā arī tā izpildes perspektīvas.
Otrām kārtām, Tiesa nospriež, ka par “galīgu spriedumu attiecībā uz tādām pašām darbībām” Pamatlēmuma 2002/584 3. panta 2. punkta izpratnē nav uzskatāms nolēmums, ar kuru izpildes tiesu iestāde, pamatojoties uz šī pamatlēmuma 4. panta 6. punktu, ir atteikusies izpildīt EAO, kas izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, ir atzinusi notiesājošu spriedumu, ar kuru piespriests šis sods, un ir izdevusi rīkojumu par minētā soda izpildi izpildes valstī. Proti, pārbaude, kas veikta saistībā ar šādu nolēmumu, nenozīmē kriminālvajāšanas sākšanu pret notiesāto personu un neietver lietas vērtējumu pēc būtības, jo šāda nolēmuma mērķis ir ļaut sprieduma valstī piespriesto sodu izpildīt izpildes valstī.
(
1
)	Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2002/584”).
(
2
)	Padomes Pamatlēmums 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2008/909”).
(
3
)	Proti, Pamatlēmuma 2008/909 22. panta 1. punkts, kurā paredzēts, ka sprieduma valsts vairs nevar izpildīt piespriesto sodu, ja tā izpilde ir sākusies izpildes valsts teritorijā, nav piemērojams, ja, kā tas ir šajā gadījumā, izpildes valsts atteikums nodot personu, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 4. panta 6. punktu, nav noticis saskaņā ar Pamatlēmumā 2008/909 paredzētajiem noteikumiem.