62021CC0127
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 14. jūlijā (
1
)
Lieta C‑127/21 P
American Airlines Inc.
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Regula (EK) Nr. 139/2004 – Uzņēmumu koncentrācijas darījumi – Gaisa transporta tirgus – Darījums, kas atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu – Koncentrācijas dalībnieku uzņemtās saistības – Lēmums, ar kuru ir piešķirtas priekšgājēja tiesības
I. Ievads
1.
Šajā lietā, kas ir saistīta ar uzņēmumu koncentrācijas darījumu gaisa transporta tirgū, Tiesai ir jāizskata American Airlines Inc. (turpmāk tekstā – “American”) iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā American Airlines/Komisija (T‑430/18, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2020:603), ar kuru tika noraidīta šīs sabiedrības prasība atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 30. aprīļa Lēmumu C(2018) 2788 final (lieta M.6607 – US Airways/American Airlines) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
2.
Šīs lietas īpatnība izriet no tā, ka Tiesa pirmo reizi saskarsies ar jautājumu, kā interpretēt konkrētus saistību noteikumus, kuri ir Komisijas lēmuma par koncentrāciju neatņemama sastāvdaļa.
II. Strīda priekšvēsture, strīdīgais lēmums un pārsūdzētais spriedums
3.
Strīda priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 1.–69. punktā, un šo secinājumu vajadzībām to var apkopot šādi.
A.
Lēmums apstiprināt US Airways/American Airlines apvienošanos
1. Administratīvā procedūra, kuras rezultātā tika pieņemts lēmums apstiprināt “US Airways/American Airlines” apvienošanos
4.
2013. gada 18. jūnijāUS Airways Group Inc (turpmāk tekstā – “US Airways”) un American (turpmāk tekstā – “apvienošanās puses”) paziņoja Komisijai par savu nodomu apvienoties.
5.
Komisija uzskatīja, ka šis darījums rada nopietnas šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu attiecībā uz maršrutu starp Londonas Hītrovas [London Heathrow] lidostu (Apvienotā Karaliste; turpmāk tekstā – “LHR”) un Filadelfijas starptautisko lidostu [Philadelphia International Airport] (Amerikas Savienotās Valstis; turpmāk tekstā – “PHL”) (turpmāk tekstā – “LHR‑PHL maršruts”).
6.
Lai kliedētu Komisijas paustās nopietnās šaubas par minēto darījumu, apvienošanās puses 2013. gada 10. un 14. jūlijā iesniedza sākotnējos saistību piedāvājumus. Abus šos piedāvājumus Komisija noraidīja, prasot, lai minētajās saistībās tiktu iekļautas priekšgājēja tiesības (tā sauktās “grandfathering rights”) “tādā formā kā tās”, kas tika piedāvātas COMP/M.6447 – IAG/bmi lietā (turpmāk tekstā – “IAG/bmi lieta”).
7.
2013. gada 16. jūlijā apvienošanās puses iesniedza trešo saistību piedāvājumu ar tostarp ietvertām priekšgājēja tiesībām. Komisijai nosūtītajā dokumentā bija iekļauta arī salīdzinoša versija, kurā bija atspoguļotas veiktās izmaiņas.
8.
It īpaši attiecībā uz priekšgājēja tiesību iekļaušanu pārskatītajās saistībās, šīm pēdējām pievienotajā elektroniskā pasta vēstulē bija norādīts vienīgi, ka priekšgājēja tiesības ir iekļautas “atbilstoši Komisijas lūgumam”. Turklāt 2013. gada 16. jūlija saistību piedāvājuma 1.9.–1.11. klauzula, kas pirmo reizi tika iekļautas minētajā priekšlikumā, bija formulētas identiski tām, kas bija ietvertas Komisijas galīgajās saistībās (
2
).
9.
Turklāt 2013. gada 30. jūlija RM formā (
3
) attiecībā uz to galīgo saistību priekšlikumu Komisijai (turpmāk tekstā – “galīgās saistības”) iedaļā “Novirzes no parauga tekstiem” apvienošanās pusēm bija jāziņo par visām piedāvāto saistību novirzēm no Komisijas dienestu publicētajiem saistību parauga tekstiem un jāpaskaidro šo noviržu iemesli.
10.
Šajā ziņā minētās formas 3. iedaļā apvienošanās puses norādīja:
“[Apvienošanās pušu] piedāvātās saistības atšķiras no Komisijas dienestu publicētajiem saistību parauga tekstiem, ciktāl tas nepieciešams, lai izpildītu strukturāla aizsardzības līdzekļa īpašās prasības konkrētajā gaisa transporta kontekstā.
Kā norādīts jaunākajās diskusijās, piedāvātās saistības ir balstītas uz saistībām, ko Komisija ir akceptējusi citās aviosabiedrību koncentrāciju lietās. It īpaši tās lielākoties ir balstītas uz [lietā] IAG/bmi piedāvātajām saistībām.
Lai atvieglotu piedāvāto saistību novērtēšanu, [apvienošanās puses] turpinājumā identificē jautājumus, kuros piedāvātajās saistībās ir novirzes no [lietā] IAG/bmi akceptētajām saistībām. Šajos punktos nav iekļautas maznozīmīgas lingvistiskas variācijas vai skaidrojumi, kas vajadzīgi šī gadījuma īpašo apstākļu dēļ, it īpaši iedaļā par definīcijām.”
11.
Attiecībā uz noteikumiem par priekšgājēja tiesībām 2013. gada 30. jūlijaRM formā nebija norādīta neviena novirze no IAG/bmi lietā akceptētajām saistībām.
2. Lēmums apstiprināt “US Airways/American” apvienošanos un apvienošanās pušu saistības
12.
Ar 2013. gada 5. augusta Lēmumu C(2013) 5232 final (Lieta COMP/M.6607 – US Airways/American Airlines) (OV 2013, C 279, 6. lpp.), kas pieņemts, piemērojot Regulas (EK) Nr. 139/2004 (
4
) 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 6. panta 2. punktu, Komisija atzina apvienošanās darījumu par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja vien tiek ievēroti izvirzītie nosacījumi un pienākumi (turpmāk tekstā – “lēmums par apstiprināšanu”).
13.
Lēmuma par apstiprināšanu 160. punktā ar priekšgājēja tiesībām saistīto saistību saturs bija apkopots šādi:
“Principā laika nišas, ko potenciālais jaunienācējs ir ieguvis saskaņā ar galīgajām saistībām, ir jālieto, lai sniegtu nepārtraukto regulāro pasažieru pārvadājuma pakalpojumu lidostu pārī [LHR–PHL], un citā pilsētu pārī var tikt lietotas tikai tad, ja potenciālais jaunienācējs ir sniedzis šo pakalpojumu lietošanas periodā [..]. Kad lietošanas periods ir pagājis, potenciālajam jaunienācējam ir tiesības laika nišas lietot jebkurā pilsētu pārī (“priekšgājēja tiesības”). Tomēr priekšnoteikums priekšgājēja tiesību iegūšanai ir apstiprinājums no Komisijas, kuru konsultē neatkarīgā pilnvarotā persona.”
14.
Lēmuma par apstiprināšanu 176., 178.–181., 186. un 197.–199. punktā, analizējot saistības, Komisija izdarīja šādus konstatējumus:
“(176) Saskaņā ar Eiropas Savienības tiesu judikatūru saistībām ir jābūt spējīgām novērst konstatētās konkurences problēmas un nodrošināt konkurētspējīgas tirgus struktūras. It īpaši pretēji II posma procedūras laikā uzņemtajām saistībām I posmā piedāvāto saistību mērķis nav novērst būtisku šķērsli efektīvai konkurencei, bet drīzāk skaidri kliedēt visas nopietnās šaubas šajā ziņā. Komisijai ir plaša novērtējuma brīvība, kad tā vērtē, vai šie aizsardzības līdzekļi ir tieša un pietiekama atbilde, kas spēj kliedēt šīs šaubas.
(178) Saskaņā ar Komisijas vērtējumu galīgās saistības kliedē visas procedūrā konstatētās nopietnās šaubas. Līdz ar to Komisija secina, ka galīgās saistības, ko ir uzņēmušās puses, ir pietiekamas, lai novērstu nopietnās šaubas attiecībā uz koncentrācijas saderību ar iekšējo tirgu.
(179) Lietās, kas attiecas uz aviosabiedrībām, saistības par laika nišu atbrīvošanu Komisijai ir pieņemamas, ja ir pietiekami skaidrs, ka notiks jaunu konkurentu efektīva ienākšana tirgū, kura novērsīs jebkādu būtisku šķērsli efektīvai konkurencei [..].
(180) Saistības attiecībā uz laika nišām ir balstītas uz faktu, ka laika nišu pieejamība [LHR] ir galvenā barjera ienākšanai maršrutā, attiecībā uz kuru ir konstatētas nopietnas šaubas. Tātad tās ir paredzētas, lai likvidētu (vai vismaz ievērojami samazinātu) šo barjeru un lai pieļautu pietiekamu, savlaicīgu un ticamu ienākšanu maršrutā [LHR–PHL].
(181) [..] Saistību paketes ietvaros laika nišu raksturīgā pievilcība ir pastiprināta ar perspektīvu iegūt priekšgājēja tiesības [..].
(186) Ņemot vērā iepriekš minēto un citus pieejamos pierādījumus, it īpaši intereses un, apspriežoties ar tirgus dalībniekiem, saņemtās norādes par ticamu un laicīgu ienākšanu, Komisija secina, ka saistības attiecībā uz laika nišām ir centrālais elements ticamai un savlaicīgai ienākšanai maršrutā [LHR–PHL]. Ienākšanas šajā maršrutā apjoms būs pietiekams, lai novērstu šajā tirgū konstatētās nopietnās šaubas [..].
(197) Saskaņā ar Apvienošanās regulas 6. panta 2. punkta otrās daļas pirmo teikumu Komisija savam lēmumam var pievienot nosacījumus un pienākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgie uzņēmumi ievēro saistības, ko tie uzņēmušies attiecībā pret Komisiju ar mērķi padarīt koncentrāciju saderīgu ar iekšējo tirgu.
(198) [..] Ja kāds nosacījums nav izpildīts, lēmums [par apstiprināšanu] vairs nav spēkā [..].
(199) [..], lēmums šajā lietā ir atkarīgs no tā, vai tiek pilnībā ievērotas galējo saistību 1., 2., 3. un 4. iedaļā (nosacījumi) paredzētās prasības, savukārt pārējās galīgo saistību sadaļas ir pušu pienākumi.”
15.
Lēmuma par apstiprināšanu 200. punktā bija precizēts, ka galīgās saistības ir pievienotas šim lēmumam un ir pēdējā minētā neatņemama sastāvdaļa. Visbeidzot, lēmuma par apstiprināšanu 201. punktā Komisija secināja, ka tā ir nolēmusi atzīt paziņoto darījumu, kas ir grozīts ar galīgajām saistībām, par saderīgu ar iekšējo tirgu, “ja vien tiek pilnībā ievēroti nosacījumi un pienākumi, kas ir paredzēti šim lēmumam pievienotajās galīgajās saistībās”.
16.
Lēmumam par apstiprināšanu pievienoto galīgo saistību preambulas pirmajā rindkopā apvienošanās puses atgādināja, ka tās ir piekritušas galīgajām saistībām, lai Komisija apvienošanos varētu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
17.
Šīs preambulas trešajā rindkopā ir precizēts:
“Šis teksts ir jāinterpretē lēmuma [par apstiprināšanu] gaismā, jo saistības ir pievienotas kā nosacījumi un pienākumi, Eiropas Savienības tiesību vispārējā kontekstā, it īpaši Apvienošanās regulas gaismā, un atsaucoties uz Komisijas paziņojumu par pieņemamiem aizsardzības līdzekļiem saskaņā ar [Apvienošanās] regulu [..] un [Īstenošanas] regulu [..].”
18.
Galīgo saistību iedaļā “Definīcijas” daži formulējumi ir definēti šādi:
–
formulējums “priekšgājēja tiesības” ir definēts, norādot uz 1.10. klauzulu;
–
formulējums “nepareiza izmantošana” ir definēts, norādot uz 1.13. klauzulu;
–
formulējums “lietošanas periods” ir definēts, norādot uz 1.9. klauzulu, ar precizējumu, saskaņā ar kuru šim periodam ir jābūt sešām sezonām Starptautiskās Gaisa transporta asociācijas (IATA) (turpmāk tekstā – “IATA sezonas”) izpratnē.
19.
Galīgo saistību 1.9.–1.11. klauzulā ir noteikts:
“1.9. Principā Laika Nišas, ko Laika Nišu Atbrīvošanas Procedūras beigās ir ieguvis Potenciālais Jaunienācējs, tiek lietotas vienīgi, lai sniegtu Konkurētspējīgu Gaisa Satiksmes Pakalpojumu Lidostu Pārī. Laika Nišas nevar tikt lietotas citā pilsētu pārī, ja vien Potenciālais Jaunienācējs nav sniedzis nepārtraukto pārvadājumu pakalpojumu Lidostu Pārī atbilstoši piedāvājumam, kas ir iesniegts saskaņā ar 1.24. klauzulu, noteiktu skaitu pilnu IATA Sezonu pēc kārtas (“Lietošanas periods”).
1.10. Tiek uzskatīts, ka Potenciālajam Jaunienācējam ir priekšgājēja tiesības uz iegūtajām Laika Nišām, ja ir notikusi Laika Nišu pienācīga izmantošana Lidostu Pārī Lietošanas Periodā. Šajā ziņā, beidzoties Lietošanas Periodam, Potenciālajam Jaunienācējam ir tiesības Laika Nišas, kas ir iegūtas, balstoties uz šīm Saistībām, lietot jebkurā pilsētu pārī (“Priekšgājēja tiesības”).
1.11. Lai iegūtu Priekšgājēja Tiesības, Lietošanas Perioda beigās ir jāsaņem apstiprinājums no Komisijas, kuru konsultē Neatkarīgā Pilnvarotā Persona [..].”
20.
Šo saistību 1.13. klauzulā ir noteikts:
“Tiek uzskatīts, ka Lietošanas Periodā ir notikusi Nepareiza Izmantošana, ja Potenciālais Jaunienācējs, kurš ir ieguvis Pušu atbrīvotās Laika Nišas, nolemj:
[..]
b)
veikt mazāku Lidojumu skaitu, nekā tas ir uzņēmies piedāvājumā atbilstoši 1.24. klauzulai, vai pārtraukt darbību Lidostu Pārī, ja vien šis lēmums nav saderīgs ar Regulas [(EEK) Nr. 95/93 (1993. gada 18. janvāris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz laika nišu piešķiršanu Kopienas lidostās (OV 1993, L 14, 1. lpp.)] 10. panta 2. punktā paredzēto principu “izmanto vai zaudē” (vai arī jebkādu tā piemērošanas apturēšanu);
[..].”
21.
Saskaņā ar minēto saistību 1.24. klauzulu:
“Pirms Laika Nišu Piešķiršanas Pieprasījumu iesniegšanas termiņa beigām katram Kandidātam ir arī Neatkarīgajai Pilnvarotajai Personai jāiesniedz savs formālais piedāvājums Laika Nišu piešķiršanai. Formālajā piedāvājumā ir jānorāda vismaz:
a)
Galvenie Nosacījumi (proti, Laika Nišu grafiks, lidojumu skaits un IATA Ekspluatācijas Sezonu skaits (darbība visu gadu vai sezonāli));
b)
detalizēts uzņēmējdarbības plāns [..].”
22.
Galīgo saistību 1.26. klauzula ir formulēta šādi:
“Pēc oficiālā piedāvājuma vai piedāvājumu saņemšanas Komisijai (kuru konsultē Neatkarīgā Pilnvarotā Persona) ir:
a)
jānovērtē, vai katrs Kandidāts ir esošs vai potenciāls darbotiesspējīgs konkurents, kuram ir spēja, resursi un vēlme ilgtermiņā sniegt pakalpojumus Lidostu Pārī kā dinamiskam un darbotiesspējīgam konkurences spēkam;
b)
jānovērtē katra Kandidāta formālie piedāvājumi, kas atbilst a) punkta prasībām, un jāsarindo šie Kandidāti prioritārā secībā.”
23.
Saistību 1.27. klauzulā ir paredzēts:
“Veicot novērtējumu saskaņā ar 1.26. klauzulu, Komisija dod priekšroku Kandidātam, kas īstenos kopumā visefektīvāko konkurences spiedienu Lidostu Pārī [..]. Šajā nolūkā Komisija ņem vērā Kandidāta uzņēmējdarbības plāna dinamismu un it īpaši dod priekšroku Kandidātam, kas atbilst vienam vai vairākiem no šādiem kritērijiem:
a)
lielākā kapacitāte (ko mēra pēc pakalpojumos piedāvāto sēdvietu skaita divas (2) IATA sezonas pēc kārtas) un/vai lielākais kopējais pakalpojumu/lidojumu skaits;
b)
darbība visu gadu, sezonāla darbība vasarā vai darbība tikai IATA ziemas sezonā; un
c)
tarifu struktūra un pakalpojumu piedāvājumi, kas var radīt visefektīvāko konkurences spiedienu Lidostu Pārī.
[..]”
B.
Komisijas lēmums par laika nišu piešķiršanu Delta
24.
2014. gada 9. oktobrī persona, kas iestājusies lietā, proti, Delta AirLines Inc. (turpmāk tekstā – “Delta”), iesniedza formālo piedāvājumu laika nišu piešķiršanai atbilstoši galīgo saistību 1.24. klauzulai. Kā ir norādīts tās pieteikuma dokumentos, tā plānoja katru dienu veikt pa lidojumam lidostu pārī LHR–PHL sešas IATA sezonas pēc kārtas, sākot ar 2015. gada vasaru.
25.
Delta bija vienīgā, kas iesniedza piedāvājumu laika nišu piešķiršanai saskaņā ar galīgajām saistībām.
26.
Ar 2014. gada 6. novembra lēmumu, izvērtējusi personas, kas iestājusies lietā, darbotiesspēju un tās formālo piedāvājumu saskaņā ar galīgo saistību 1.21. un 1.26. klauzulu, Komisija paziņoja, ka minētā ir, pirmkārt, neatkarīga no pusēm un tai nav saiknes ar tām, un ka tā ir iztērējusi pati savu laika nišu portfeli LHR saistību 1.21. klauzulas izpratnē un, otrkārt, ir potenciāla darbotiesspējīga pušu konkurente lidostu pārī, attiecībā uz kuru tā bija pieprasījusi laika nišas atbilstoši saistībām, un tai ir spēja, resursi un vēlme ilgtermiņā sniegt pakalpojumus maršrutā LHR–PHL kā darbotiesspējīgam konkurences spēkam.
27.
2014. gada 17. decembrīAmerican un Delta iesniedza Komisijai nolīgumu par laika nišu atbrīvošanu, kurš abām sabiedrībām bija jānoslēdz, lai izpildītu saistības attiecībā uz Deltas pieprasītajām laika nišām lidostu pārī LHR–PHL.
28.
Ar 2014. gada 19. decembra lēmumu Komisija atbilstoši pilnvarotās personas 2014. gada 17. decembra ziņojumam apstiprināja nolīgumu par laika nišu atbrīvošanu. Šajā lēmumā bija paredzēts, ka Delta ir jālieto US Airways laika nišas, lai sniegtu nepārtraukto lidojumu pakalpojumu maršrutā LHR–PHL. Minētajā lēmumā turklāt bija paredzēts, ka tad, ja izmantošanas periodā šīs laika nišas būs izmantotas pienācīgi, ar Komisijas piekrišanu tiks uzskatīts, ka Delta ir priekšgājēja tiesības, un tad, kad Komisija būs apstiprinājusi priekšgājēja tiesības, Delta paturēs prasītājas laika nišas un tai būs tiesības tās izmantot vienalga kuros pilsētu pāros.
29.
Delta sāka darboties LHR–PHL maršrutā IATA 2015. gada vasaras lidojumu plānošanas sezonas sākumā.
C.
Strīdīgais lēmums
30.
2018. gada 30. aprīlī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, kurā konstatēja, ka lietošanas periodā Delta ir pienācīgi izmantojusi laika nišas, un apstiprināja priekšgājēja tiesību piešķiršanu pēdējai minētajai saskaņā ar galīgo saistību 1.10. klauzulu.
31.
Pamatojoties uz saistību formulējumu, konteksta un mērķa interpretāciju, Komisija strīdīgajā lēmumā secināja, ka formulējums “pienācīga izmantošana” nevar tikt saprasts kā “izmantošana atbilstoši piedāvājumam”, bet tas ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nozīmē laika nišu “nepareizas izmantošanas neesamību” galīgo saistību 1.13. klauzulas izpratnē.
32.
Pēc tam Komisija strīdīgajā lēmumā pārbaudīja, vai Delta bija īstenojusi laika nišu nepareizu izmantošanu galīgo saistību 1.13. klauzulas izpratnē, lai noteiktu, vai tai ir jāpiešķir priekšgājēja tiesības. Šajā ziņā šī iestāde uzskatīja, ka laika nišu izmantošana, lai arī nepietiekamā apjomā, atbilst principam “izmanto vai zaudē”, kā tas ir reglamentēts Regulas Nr. 95/93 (
5
) 10. panta 2. un 3. punktā, jo laika nišu izmantošanas apjoms joprojām pārsniedza 80 % slieksni. Konstatējusi, ka Delta nav nepareizi izmantojusi laika nišas saskaņā ar galīgo saistību 1.13. klauzulu, Komisija no tā secināja, ka atbilstoši pilnvarotās personas rakstveida ieteikumam Delta laika nišas lietošanas periodā ir izmantojusi pienācīgi, un apstiprināja priekšgājēja tiesību piešķiršanu tai atbilstoši šo saistību 1.10. klauzulai.
D.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
33.
Ar 2018. gada 10. jūlijā Vispārējās tiesas kancelejā iesniegto prasības pieteikumu American cēla prasību par strīdīgā lēmuma atcelšanu, izvirzot divus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz tiesību kļūdām, ko Komisija esot pieļāvusi, interpretējot formulējumu “pienācīga izmantošana”. Otrajā pamatā American norādīja, ka Komisija nav ņēmusi vērā visus elementus, kam ir nozīme priekšgājēja tiesību piešķiršanā.
34.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja American prasību pilnībā un piesprieda tai segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus. Vispārējā tiesa it īpaši uzskatīja, ka Komisija ir pareizi interpretējusi 1.10. klauzulas formulējumu “pienācīga izmantošana” tādējādi, ka tā nozīmē “nepareizas izmantošanas neesamību” 1.13. klauzulas izpratnē.
35.
Vispārējās tiesas ieskatā šī interpretācija izriet, pirmkārt, no 1.10. klauzulas formulējuma, ņemot vērā tās kontekstu, otrkārt, šīs tiesību normas un noteikumu, pie kuriem tā pieder, mērķa – atvieglot jaunu ienākšanu attiecīgajā maršrutā – un it īpaši no Regulas par laika nišām, un, treškārt, no apvienošanās pušu nodoma, kas izriet no RM formas.
III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
36.
Ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 26. februārī, American iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu.
37.
Apelācijas sūdzībā American lūdz Tiesu:
–
apturēt pārsūdzētā sprieduma izpildi un atcelt to;
–
atcelt strīdīgo lēmumu;
–
pakārtoti, ja nepieciešams, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai atbilstoši Tiesas spriedumam;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.
38.
Komisija lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību;
–
piespriest American atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
39.
Delta lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību pilnībā;
–
piespriest American atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.
IV. Vērtējums
40.
Apelācijas sūdzības pamatojumam American izvirza vienīgo pamatu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas pieļautu tiesību kļūdu, atzīstot, ka formulējums “pienācīga izmantošana” galīgo saistību 1.10. klauzulā nozīmē “nepareizas izmantošanas neesamību”. Turklāt Vispārējā tiesa esot nepamatoti atstājusi spēkā lēmumu piešķirt Delta priekšgājēja tiesības, jo Delta nebija izmantojusi piešķirtās laika nišas.
41.
Šim pamatam ir trīs daļas. Pirmajā daļā American būtībā norāda, ka Vispārējā tiesa, interpretējot formulējumu “pienācīga izmantošana”, nav ņēmusi vērā attiecīgi Apvienošanās regulas, saskaņā ar šo regulu noteikto aizsardzības līdzekļu un apvienošanās pušu noslēgto saistību kā tādu mērķus. Otrajā daļā tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka “pienācīga izmantošana” nozīmē “nepareizas izmantošanas neesamību”. Trešajā daļā American argumentē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, interpretējot RM formu un saistību 1.9. klauzulu, it īpaši saistībā ar juridiskajām sekām, kas izriet no formulējuma “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam”.
42.
Ievērojot izvirzīto pamatu, šīs apelācijas sūdzības galvenais jautājums ir par to, kā interpretēt jēdzienu “pienācīga izmantošana”, kurš saskaņā ar galīgo saistību 1.10. klauzulu ir juridiskais kritērijs, kas nosaka priekšgājēja tiesību piešķiršanu.
43.
Tā kā formulējums “pienācīga izmantošana” šo saistību 1.10. klauzulā nav definēts, tad būs jānoskaidro, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka strīdīgajā lēmumā ietvertā interpretācija, saskaņā ar kuru jēdziens “pienācīga izmantošana” ir jāsaprot kā “nepareizas izmantošanas neesamība” galīgo saistību 1.13. klauzulas izpratnē, ir pamatota ar konkrēto tiesību normu mērķi un kontekstu.
A.
Par vienīgā pamata pirmo daļu
44.
Vienīgā pamata pirmajā daļā American būtībā apstrīd Vispārējās tiesas sniegto galīgo saistību 1.10. klauzulā paredzētā jēdziena “pienācīga izmantošana” teleoloģisko un kontekstuālo interpretāciju. American argumentācija ir sadalīta trīs daļās. Minētās ieskatā Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā savā vērtējumā neesot ņēmusi vērā, pirmkārt, Apvienošanās regulas un saskaņā ar šo regulu noteikto aizsardzības līdzekļu mērķus, otrkārt, galīgo saistību konkrētos mērķus un, treškārt, ar šīm saistībām izveidoto visaptverošo aizsardzības sistēmu. American norāda, ka, nepārbaudot šos elementus, pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta acīmredzama kļūda juridiskajā interpretācijā.
45.
Komisija apstrīd šos pārmetumus un apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir izsmeļoši pārbaudījusi gan Apvienošanās regulas mērķus un saskaņā ar šo regulu noteiktos aizsardzības līdzekļus, gan konkrētās saistības.
46.
Savukārt Delta izvirza iebildumu par šīs daļas nepieņemamību, jo American, neveikdama precīzu pārsūdzētā sprieduma vērtējumu, tikai atkārtojot argumentus, kas jau ir pausti pirmajā instancē.
1. Pirmās daļas pieņemamība
47.
Pirms trīs argumentu, kuri pamato vienīgā prasības pamata pirmo daļu, vērtēšanas ir jāizlemj Delta izvirzītais jautājums par šīs daļas pieņemamību.
48.
Lai gan American apelācijas sūdzībā tiešām atkārto dažus pirmajā instancē paustos argumentus, tomēr man šķiet, ka tā skaidri un precīzi norāda pārsūdzētā sprieduma kritizētos elementus, kas attiecas uz tiesību jautājumiem, kā arī juridiskos argumentus, kuri īpaši pamato šo pirmo daļu. Proti, kā ir norādīts šo secinājumu 44. punktā, American apstrīd jēdziena “pienācīga izmantošana” teleoloģisko un kontekstuālo interpretāciju pārsūdzētajā spriedumā.
49.
Tātad Delta izvirzītajam iebildumam par nepieņemamību šajā daļā nevar piekrist.
2. Piedāvātais vērtējums
a) Par Apvienošanās regulas un saskaņā ar šo regulu noteikto aizsardzības līdzekļu ņemšanu vērā Vispārējā tiesā
50.
American vispirms norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā, interpretējot jēdzienu “pienācīga izmantošana”, nav ņemts vērā Apvienošanās regulā un Komisijas paziņojumā par pieņemamiem aizsardzības līdzekļiem saskaņā ar [Apvienošanās regulu] un [Īstenošanas regulu] (OV 2008, C 267, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par aizsardzības līdzekļiem”) paredzētais mērķis, atbilstoši kuram saistībām ir “jānovērš” konkurences problēmas “pilnībā”.
51.
Iesākumā jāatgādina, ka tad, ja apvienošanās rada konkurences problēmas, jo tā var būtiski kaitēt efektīvai konkurencei, apvienošanās puses var piedāvāt aizsardzības līdzekļus, kas tiek dēvēti par saistībām, lai atrisinātu Komisijas konstatētās problēmas (
6
).
52.
Runājot par saskaņā ar Apvienošanās regulu noteiktiem aizsardzības līdzekļiem, to mērķis ir pilnībā novērst Komisijas konstatētās konkurences problēmas tādējādi, lai apvienošanās būtiski nekaitētu efektīvai konkurencei. Proti, atkarībā no administratīvās procedūras posma piedāvātajām saistībām ir jāļauj Komisijai vai nu atzīt, ka paziņotais darījums vairs nerada nopietnas šaubas par tā saderību ar kopējo tirgu sākotnējās izmeklēšanas posmā (“I posms”) saskaņā ar Apvienošanās regulas 6. panta 2. punktu, vai arī atbildēt uz konstatētajiem iebildumiem, veicot padziļinātu izmeklēšanu (“II posms”) saskaņā ar šīs regulas 18. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar 8. panta 2. punktu.
53.
Jākonstatē, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir pienācīgi pārbaudījusi Apvienošanās regulas mērķus un saskaņā ar šo regulu noteiktos aizsardzības līdzekļus.
54.
Šajā ziņā, pirmkārt, jāatzīmē, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 111. un 112. punktā ir izklāstījusi attiecīgo interpretācijas ietvaru, norādot, ka ir jāņem vērā konkrētie interpretācijas noteikumi, kas ietverti galīgo saistību preambulas trešajā rindkopā. Proti, šajā noteikumā ir paredzēts, ka saistības ir jāinterpretē “lēmuma par apstiprināšanu gaismā, Savienības tiesību vispārējā kontekstā, it īpaši Apvienošanās regulas gaismā, un atsaucoties uz Komisijas [paziņojumu par aizsardzības līdzekļiem]”.
55.
Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 117.–120. punktā ir izklāstījusi principus, uz kuriem balstās koncentrācijas kontrole, atgādinot, pirmām kārtām, ka saistībām ir jānodrošina, “lai salīdzinoši tuvā nākotnē netiktu radīts vai pastiprināts dominējošs stāvoklis vai šķēršļi efektīvai konkurencei, kurus ar šīm saistībām ir paredzēts novērst”, un, otrām kārtām, ka “I posmā uzņemto saistību mērķis ir kliedēt visas nopietnās šaubas attiecībā uz jautājumu par to, vai koncentrācija radītu ievērojamu šķērsli efektīvai konkurencei iekšējā tirgū vai būtiskā tā daļā, it īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai pastiprināšanas dēļ”. Vispārējās tiesas ieskatā no tā izriet, ka “I posmā uzņemtajām saistībām, ņemot vērā to apjomu un saturu, ir jābūt tādām, kuras ļauj Komisijai pieņemt lēmumu par apstiprināšanu, neuzsākot II posmu, [jo Komisijai ir bijis jāvar], nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatīt, ka minētās saistības ir tieša un pietiekama atbilde, kas var nepārprotami kliedēt visas nopietnās šaubas” (
7
). Turklāt Vispārējā tiesa, teleoloģiski interpretējot “pienācīgu izmantošanu”, pārsūdzētā sprieduma 255. punktā atgādināja, ka “apvienošanās puses [šīs saistības uzņēmās], lai ļautu Komisijai konstatēt, ka tās kliedē tās nopietnās šaubas”.
56.
Fakts, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā nav tieši minējusi Apvienošanās regulas 30. apsvērumu un Paziņojuma par aizsardzības līdzekļiem 9. punktu – pretēji American apgalvotajam –, nenozīmē, ka tā nav ņēmusi vērā saistību mērķus, kas izriet no piemērojamā tiesiskā regulējuma.
57.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa, interpretējot jēdzienu “pienācīga izmantošana”, nav ignorējusi saskaņā ar Apvienošanās regulu noteikto aizsardzības līdzekļu mērķi. Tātad šajā ziņā pārsūdzētajā spriedumā nav pieļauta tiesību kļūda.
b) Par apvienošanās pušu saistību ņemšanu vērā Vispārējā tiesā
58.
American norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā nav ņemts vērā apvienošanās pušu saistību īpašais mērķis, proti, replicēt konkurences zudumu maršrutā LHR–PHL, bet tas prasītu šaurāku “pienācīgas izmantošanas” interpretāciju.
59.
Šajā ziņā tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 30. punktā nav atsaukusies uz būtiskiem elementiem Komisijas secinājumos par minētajām saistībām, kas tostarp ir minēti lēmuma par apstiprināšanu 176., 178.–181., 186. un 197.–199. punktā. It īpaši Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā neesot norādījusi, citastarp, uz aizsardzības līdzekļu apjoma un darbības jomas nozīmi, darījuma radīto pieaugumu, ienākšanas perspektīvām, to, ka galīgās saistības ļautu pietiekamā mērā nodrošināt konkurenci starp aviosabiedrībām maršrutā LHR–PHL, vai arī aizsardzības līdzekļa strukturālo raksturu.
60.
Turklāt, lai gan pārsūdzētajā spriedumā tiek atgādināts par judikatūru, saskaņā ar kuru saistībām ir jābūt tiešai un pietiekamai atbildei, kas skaidri kliedē visas nopietnās šaubas par konkrēto darījumu, American pārmet Vispārējai tiesai, ka tā, akceptējot, ka Delta nav izmantojusi 470 korektīvās laika nišas, šo aizsardzības līdzekļa efektivitātes pieeju nav piemērojusi jēdziena “pienācīga izmantošana” interpretācijā.
61.
American norāda, ka, pārsūdzētā sprieduma 250.–278. punktā interpretējot attiecīgos saistību noteikumus to mērķa aspektā, Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā tikai priekšgājēja tiesību mērķi uzlabot laika nišu raksturīgo pievilcību, bet nav vērtējusi pašu šo saistību mērķi kompensēt konkurences zaudējumu – kas izriet no tā, ka viena no apvienošanās pusēm atsakās no ikdienas pakalpojumu sniegšanas, – garantējot to, lai ienākšana būtu pietiekama. Šajā ziņā American norāda, ka jautājums par to, vai laika nišu efektīva lietošana atbilst vai neatbilst šim mērķim, ir būtisks ikviena lēmuma priekšgājēja tiesību jomā elements.
62.
Visbeidzot, American apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 266. un 267. punktā priekšgājēja tiesību mērķi un nolūku ir sajaukusi ar “pienācīgas izmantošanas” nosacījumu šo tiesību izmantošanai. Tā uzskata, ka, tā kā saistību attiecībā uz laika nišām mērķis ir replicēt vienas apvienošanas puses ikdienas pakalpojumus, lai pilnībā novērstu konkurences problēmu, šo nišu konkrētais lietojums šī mērķa sasniegšanai ir ne tikai pilnībā savienojams ar “pienācīgas izmantošanas” noteikšanu un lēmumu piešķirt vai nepiešķirt priekšgājēja tiesības, bet patiesībā ir būtisks šī vērtējuma aspekts.
63.
Šajā ziņā iesākumā norādīšu, ka American argumentācijas pamatā ir pieņēmums, ka koncentrācijas kontroles ietvaros noteikto aizsardzības līdzekļu vispārējais mērķis, kā arī galīgo saistību konkrētais mērķis ir replicēt ikdienas pakalpojumu, ko iepriekš nodrošināja viena no apvienošanās pusēm.
64.
Turpmākajā šo saistību mērķa pārbaudē redzams, ka šis pieņēmums ir kļūdains.
65.
Atgādināšu, ka apvienošanās pušu uzņemto saistību mērķis bija kliedēt Komisijas paustās nopietnās šaubas par darījuma saderību ar iekšējo tirgu, kuras darījums citādi būtu radījis. Proti, apvienotais subjekts būtu bijis vienīgais gaisa pārvadātājs, kas nodrošinātu tiešos lidojumus maršrutā LHR–PHL. Turklāt Komisija bija konstatējusi, ka laika nišu nepieejamība LHR ir galvenais šķērslis ienākšanai šajā maršrutā, par ko tika konstatētas nopietnas šaubas (
8
).
66.
Tātad šo saistību mērķis bija pilnībā novērst konkurences problēmas maršrutā LHR–PHL, likvidējot (vai ievērojami samazinot) šķēršļus ienākšanai LHR, lai pieļautu potenciālajam jaunienācējam pietiekamu, savlaicīgu un ticamu ienākšanu šajā maršrutā.
67.
Attiecībā uz apvienošanās pušu atbrīvotajām un potenciālā jaunienācēja pārņemtajām laika nišām saistībās bija paredzēts, ka tās jāizmanto, lai sniegtu “konkurētspējīgu gaisa satiksmes pakalpojumu”, kas galīgajās saistībās ir definēts kā “nepārtraukto regulāro pasažieru pārvadājuma pakalpojums lidostu pārī LHR–PHL” (
9
). Lai sniegtu “konkurētspējīgu gaisa satiksmes pakalpojumu”, potenciālam jaunienācējam nebija jāveic konkrēts ikdienas lidojumu skaits. Proti, lai gan galīgo saistību 1.1. klauzulā ir norādīts tikai maksimālais atbrīvoto korektīvo laika nišu skaits, tajā nav noteikts fiksēts un saistošs potenciālā jaunienācēja nodrošināmo lidojumu skaits.
68.
Turklāt jaunienācēja iegūtās laika nišas varēja izmantot tikai LHR–PHL maršrutā lietošanas periodā. Saskaņā ar saistību 1.10. klauzulu priekšgājēja tiesības tika iegūtas tikai tad, ja šajā periodā ir notikusi laika nišu “pienācīga izmantošana” maršrutā LHR–PHL. Šo tiesību iegūšana jaunienācējam ļāva pastāvīgi saglabāt šīs laika nišas un tās izmantot jebkurā citā maršrutā vai pilsētu pārī.
69.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem var izdarīt šādus secinājumus.
70.
Pirmkārt, saistības attiecībā uz laika nišām ir aizsardzības līdzeklis ar mērķi atvieglot ienākšanu maršrutā LHR–PHL, likvidējot galveno šķērsli ienākšanai, bez norādēm par konkrētu lidojumu skaitu, kas potenciālajiem kandidātiem būtu jānodrošina. Tādējādi pretēji American apgalvotajam, nevienā no saistību klauzulām nav prasīts, lai potenciālais jaunienācējs apņemtos izmantot 100 % korektīvo laika nišu, kuru lietošanu tas ir lūdzis, vai pamatotu jebkādas novirzes salīdzinājumā ar tā piedāvājumu.
71.
Otrkārt, šo saistību mērķis ir nevis replicēt US Airways ikdienas pakalpojumus, bet gan – konkurences spiedienu, ko US Airways radīja pirms apvienošanās. Tādējādi saistības attiecībā uz laika nišām nodrošina to, ka pēc koncentrācijas darījuma rezultātā izveidotā subjekta darbību ierobežos faktiska vai potenciāla ienākšana tirgū. Ar laika nišu nodošanu jaunienācējam saistībās ir paredzēts nodrošināt minētajam iespēju tās izmantot ar tādiem pašiem nosacījumiem kā US Airways pirms apvienošanās (
10
).
72.
Treškārt, US Airways ikdienas pakalpojumu replicēšana arī nav priekšnosacījums priekšgājēja tiesību piešķiršanai jaunienācējam vai potenciālajiem jaunienācējiem.
73.
Ceturtkārt, kā Vispārējā tiesa ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 257.–261. punktā, priekšgājēja tiesību mērķis ir palielināt saistību attiecībā uz laika nišām efektivitāti, palīdzot sasniegt kopējo mērķi pilnībā novērst Komisijas konstatētās konkurences problēmas, atvieglojot pietiekamu, savlaicīgu un ticamu ienākšanu maršrutā LHR–PHL.
74.
Turklāt atzīmēšu, ka, pretēji kritikai, ko American ir paudusi savā apelācijas sūdzībā, Vispārējā tiesa nav ignorējusi American apgalvoto mērķi, saskaņā ar kuru saistības ir paredzētas, lai replicētu darījuma radīto pieaugumu. Vispārējā tiesa ir skaidri noraidījusi šo argumentāciju, jo tā nav pamatota ne ar lēmumu par apstiprināšanu un strīdīgo lēmumu, ne ar galīgajām saistībām, un tā nav atbilstīga pašai priekšgājēja tiesību būtībai un Komisijas novērtējuma brīvībai, akceptējot apvienošanās pušu piedāvātos aizsardzības līdzekļus (
11
). Jākonstatē arī, ka American nostāju nepamato neviens no šo secinājumu 59. punktā minētajiem izvilkumiem no lēmuma par apstiprināšanu.
75.
Visbeidzot, uzskatu, ka ir jānoraida šo secinājumu 61. punktā izklāstītais American arguments, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa ir koncentrējusies tikai uz priekšgājēja tiesību mērķi palielināt korektīvo laika nišu pievilcību, neņemot vērā saistību plašāko mērķi – nodrošināt, lai tiktu ieviests efektīvs risinājums konkurences problēmām, ko rada paziņotā koncentrācija.
76.
Kā ir paskaidrots šo secinājumu 72. un 73. punktā, priekšgājēja tiesību piešķiršanai nebija savs mērķis, bet gan ar to bija paredzēts palīdzēt sasniegt saistību vispārējo mērķi – pilnībā novērst konkurences problēmas maršrutā LHR–PHL. Tādējādi priekšgājēja tiesību ietveršanas šajās saistībās mērķis bija atvieglot šo ienākšanu, padarot laika nišu piedāvājumu pievilcīgāku, lai mudinātu aviosabiedrības pieprasīt iespēju izmantot korektīvās laika nišas un ienākt maršrutā LHR–PHL ar konkurētspējīgu gaisa satiksmes pakalpojumu, tādējādi nodrošinot minēto saistību efektīvu izpildi. Vispārējā tiesa tātad nav pieļāvusi tiesību kļūdu, koncentrējoties uz priekšgājēja tiesību mērķi.
c) Par saistību izveidotās visaptverošās aizsardzības sistēmas ņemšanu vērā Vispārējā tiesā
77.
American apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu jēdziena “pienācīga izmantošana” kontekstuālajā interpretācijā, aprobežojoties tikai ar galīgo saistību 1.13. klauzulas nošķirtu pārbaudi, neņemot vērā ar šīm saistībām izveidoto visaptverošo aizsardzības sistēmu. Šī sabiedrība uzskata, ka kontekstuālajā interpretācijā būtu jāņem vērā vismaz galīgo saistību 1.1., 1.24., 1.26., 1.27., 1.10. un 1.11. klauzula. Šīs tiesību normas, tās pārbaudot kopsakarā, veidojot saskanīgu sistēmu, kas ļauj sasniegt noteiktā aizsardzības līdzekļa galveno mērķi, kurš paredz, ka ir “jānovērš” konkurences problēma “pilnībā”.
78.
Pirmkārt, jāatzīmē, ka kontekstuāla vai sistēmiska interpretācija nenozīmē, ka tiesību norma ir jāinterpretē, ņemot vērā visas pārējās teksta, kurā tā ir iekļauta, normas. Tādējādi šo citu normu novērtējums ir nepieciešams tikai tad, ja tām ir nozīme lietā.
79.
Otrkārt, attiecībā uz saistību izveidotās visaptverošās aizsardzības sistēmas vērtējumu ir jākonstatē, ka, lasot pārsūdzēto spriedumu, redzams, ka Vispārējā tiesa ir vērtējusi citus galīgo saistību noteikumus, tostarp tos, uz kuriem atsaucas American. Tomēr to nozīme formulējuma“pienācīga izmantošana” vērtējumā tika noraidīta, jo šie noteikumi neattiecas uz priekšgājēja tiesību piešķiršanu. Šajā ziņā, kā Vispārējā tiesa pamatoti konstatēja pārsūdzētā sprieduma 246.–249. punktā, galīgo saistību 1.1., 1.24., 1.26. un 1.27. klauzulā tiek reglamentēts potenciālā jaunienācēja piedāvājums, un tiem ir nozīme korektīvo laika nišu, nevis priekšgājēja tiesību piešķiršanā.
80.
Kā Vispārējā tiesa konstatēja pārsūdzētā sprieduma 239. punktā, vienīgais galīgo saistību noteikums, kas tiešām attiecas uz konkrēto laika nišu izmantošanu, ir 1.13. klauzula par nepareizu izmantošanu. Precīzāk, galīgo saistību 1.13. klauzulas b) punktā tiek minēts lidojumu skaits, kas ir jāveic, lai mazāka lidojumu skaita izmantošana, nekā ir piedāvājis veikt potenciālais konkurents, netiktu uzskatīta par “nepareizu izmantošanu”. Šādai izmantošanai jābūt saderīgai ar Regulas par laika nišām 10. panta 2. punktā minēto principu “izmanto vai zaudē”, kas būtībā paredz – lai gaisa pārvadātājs varētu izmantot piešķirtās laika nišas nākamajā periodā, tam ir jāpierāda, ka tas ir izmantojis šīs laika nišas vismaz 80 % apmērā no laika tajā laika plānošanas periodā, kuram minētās laika nišas bija piešķirtas (turpmāk tekstā – “80/20 noteikums”).
81.
Turklāt, kā jau arī ir minēts šo secinājumu 70. punktā, nevienā no galīgo saistību klauzulām nav prasīts, lai potenciālais jaunienācējs apņemtos izmantot 100 % no pieprasītajām korektīvajām laika nišām vai pamatotu jebkādas novirzes salīdzinājumā ar tā piedāvājumu.
82.
Tātad, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka vienīgā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
B.
Par vienīgā pamata otro daļu
83.
Vienīgā pamata otrajā daļā American būtībā norāda, ka Vispārējā tiesa ir nepamatoti uzskatījusi, ka jēdziens “pienācīga izmantošana” nozīmē “nepareizas izmantošanas neesamību”.
84.
Šis arguments ir sadalīts divās daļās. Pirmkārt, American apgalvo, ka “nepareizas izmantošanas neesamības” kritērija piemērošana jēdziena “pienācīga izmantošana” interpretācijai izraisa laika nišu izmantošanas apjomu, kas neatbilst pašiem apvienošanās pušu noteikto saistību mērķiem. Otrkārt, American uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi kļūdu virkni, uzskatot, ka jēdziens “pienācīga izmantošana” nozīmē “nepareizas izmantošanas neesamību”.
85.
Savukārt Komisija un Delta norāda, ka neviens no argumentiem, ko American ir izvirzījusi šajā apelācijas sūdzības daļā, nepierāda, ka Vispārējā tiesa savā vērtējumā būtu pieļāvusi kļūdas.
1. Par izmantošanas apjomu, kas atbilst “nepareizas izmantošanas” neesamībai
86.
American norāda, ka ikreiz, kad nav izmantota korektīvā laika niša, nav sasniegts mērķis, kas paredz, ka “jānovērš” konkurences problēma “pilnībā”, un tas ir “būtisks šķērslis efektīvai konkurencei”. Šī sabiedrība uzskata, ka, lai gan Komisijai ir plaša novērtējuma brīvība, lai pārbaudītu, vai saistības ir pietiekama atbilde un spēj kliedēt visas nopietnās šaubas, tā šīs obligātās saistības nevar grozīt ar jēdziena “pienācīga izmantošana” interpretāciju, kas nav saderīga ar saistību mērķiem un nosacījumiem.
87.
Uzskatu, ka šī argumentācija ir jānoraida, it īpaši ņemot vērā, ka prasība izmantot laika nišas kā priekšgājēja tiesību piešķiršanas nosacījums, uz ko uzstāj American, ir pretrunā saistību noteikumiem un mērķiem un varētu apdraudēt to efektivitāti.
88.
Proti, pirmkārt, American atbalstītās interpretācijas pieņemšana nozīmētu, ka jebkuram potenciālajam jaunienācējam ir jāsasniedz lielāks izmantošanas apjoms nekā 80 %, kas ir nozares standarts (
12
). Nav iemesla, kādēļ Delta, lai tā iegūtu priekšgājēja tiesības, būtu jāievēro stingrāki izmantošanas nosacījumi nekā tie, kas paredzēti atsauces tiesiskajā regulējumā un kas tātad tika piemēroti US Airways pirms darījuma un tiek piemēroti American pēc apvienošanās.
89.
Otrkārt, lielāka izmantošanas apjoma noteikšana jebkuram potenciālajam jaunienācējam salīdzinājumā ar tā konkurentiem būtu pretrunā nepieciešamībai nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus maršrutā LHR–PHL. Tādējādi šāda prasība liegtu Delta izmantot ar “80/20 noteikumu” sniegto elastību, nostādot to neizdevīgākā situācijā attiecībā pret American, kas turpinātu izmantot šo noteikumu. Tā kā saistību mērķis ir nodrošināt efektīvu konkurenci maršrutā LHR–PHL, Delta situācijai jābūt salīdzināmai ar jebkuras citas aviosabiedrības situāciju, jo īpaši ar to aviosabiedrību situāciju, kas darbojas šajā maršrutā. No tā izriet, ka tikai ar to, ka jaunienācējs laika nišas izmanto saskaņā ar galīgo saistību 1.13. klauzulas nosacījumiem, tiek nodrošināts, ka jaunienācējs – šajā gadījumā Delta – var darboties vienlīdzīgi ar savu galveno konkurentu, proti, American.
90.
Treškārt, American aizstāvētā nostāja nebūtu savienojama ar saistību īpašo mērķi atvieglot ienākšanu maršrutā LHR–PHL. Saglabājot par nozares standartu lielāku izmantošanas apjomu, pastāv risks atturēt jebkuru potenciālo jaunienācēju, atņemot saistībām stimulējošo ietekmi, ko rada priekšgājēja tiesību iekļaušana, un samazinot saistību attiecībā uz laika nišām efektivitāti.
91.
Ceturtkārt, American atbalstītās interpretācijas pieņemšana varētu apdraudēt tiesisko drošību, kas ir nepieciešama, lai nodrošinātu strīdīgā lēmuma piemērošanu un saistību efektivitāti. Šajā ziņā atzīmēšu, kā Vispārējā tiesa pamatoti atgādina pārsūdzētā sprieduma 125. un 275. punktā, ka papildus mērķim novērst nopietnas šaubas par koncentrācijas atbilstību iekšējam tirgum šīs saistības ir nozīmīgas arī trešajām personām, kuras pārņem koncentrācijas dalībnieku darbības, jo šādu darbību pārņemšanas nosacījumi lielā mērā ir noteikti ar šīm saistībām. Šajā nolūkā ir svarīgi, lai priekšgājēja tiesību piešķiršanas kritēriji būtu skaidri un pārbaudāmi, izslēdzot jebkādus patvaļīgus apsvērumus. Tādējādi American nostājas pieņemšana nozīmētu akceptēt to, ka jebkura novirze salīdzinājumā ar laika nišu pārņēmēja – šajā gadījumā Delta – piedāvājumu būtu jāpamato saskaņā ar neskaidriem un saistībās nenorādītiem kritērijiem. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 250. punktā pamatoti norāda, ka tikai interpretācija, saskaņā ar kuru “pienācīga izmantošana” tiek saprasta kā “nepareizas izmantošanas” neesamība galīgo saistību 1.13. klauzulas izpratnē, nodrošina vajadzīgo tiesisko drošību jebkuram potenciālajam jaunienācējam.
92.
Piektkārt, jānorāda, ka, lai koncentrācijas pušu piedāvātās saistības varētu atcelt uzskaitītās konkurences problēmas, tās ir efektīvi jāizpilda un jākontrolē (
13
). Šo secinājumu iepriekšējā punktā uzskaitīto iemeslu dēļ šis nosacījums tiek izpildīts tikai ar atsauci uz galīgo saistību 1.13. klauzulu.
93.
Sestkārt, šāda interpretācija par nosacījumiem, kādos pieļaujama priekšgājēja tiesību piešķiršana, tās neprecīzā rakstura dēļ principā nevar tikt pieņemta I posmā, kura mērķis, atgādinu, ir kliedēt jebkādas nopietnas šaubas par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu (
14
).
94.
Turklāt uzskatu, ka ir jānoraida American arguments par to, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 291. punktā atzīstot – tas, ka Delta laika nišu izmantošanas apjoms svārstījās no 76,4 % līdz 81 %, nevar nozīmēt, ka ir apdraudēts saistību mērķis. Šajā ziņā American atgādina, ka Delta maršrutā LHR–PHL neveica 470 reisus (kopā turp un atpakaļ) un ka līdz ar to saistību noteiktais konkrētais mērķis nav sasniegts, jo šīs laika nišas galu galā neizmantoja neviena aviosabiedrība. Pēc prasītājas domām, šis rezultāts ir būtiska norāde uz to, ka “nepareizas izmantošanas neesamība” ir juridiski kļūdaina “pienācīgas izmantošanas” jēdziena interpretācija.
95.
Jānorāda, pirmkārt, ka American izvirzītais arguments par Komisijas izmantoto metodoloģiju izmantošanas apjoma aprēķināšanai attiecas uz faktiem [un faktu vērtējumiem], par kuriem galīgi ir nospriests pārsūdzētā sprieduma 285.–291. punktā, un uz to sagrozīšanu prasītāja nav atsaukusies. Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 90., 290. un 294. punktā ir norādīts, ka prasītāja, kritizējot Delta laika nišu nepietiekamas izmantošanas apmēru, neapstrīd, ka Delta ir rīkojusies atbilstoši 80/20 noteikumam.
2. Par citiem elementiem, kas ļauj atbalstīt to, ka formulējums “pienācīga izmantošana” tiek interpretēts kā “nepareizas izmantošanas” neesamība
96.
Pirmkārt, American norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 95., 103., 104. un 207. punktā ir nepamatoti balstījusies uz formulējuma “nepareiza izmantošana” parasto nozīmi, lai atzītu, ka tas ir savienojams ar jēdzienu “pienācīga izmantošana”. American uzskata, ka Vispārējai tiesai bija jāatzīst – formulējuma “nepareiza izmantošana” parastā nozīme attiecas uz jebkuru situāciju, piemēram, kā šajā lietā, kad solījumi, kas doti, lai iegūtu juridisku labumu, konkrēti, priekšgājēja tiesības, nav ievēroti bez pietiekama attaisnojuma.
97.
Šajā ziņā jānorāda – no pārsūdzētā sprieduma skaidri izriet, ka Vispārējā tiesa savus secinājumus nav balstījusi uz formulējuma “nepareiza izmantošana” parasto nozīmi un gramatisku interpretāciju. It īpaši tāpēc, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 107. punktā secināja, ka gramatiskā interpretācija “nav pārliecinoša”, tā turpinājumā veica saistību kontekstuālo interpretāciju.
98.
Otrkārt, American apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 209. un 210. punktā ir nepamatoti balstījusies uz to, ka noteikumi par “nepareizu izmantošanu” parādās iedaļā par “priekšgājēja tiesību uz laika nišām piešķiršanu”IAG/bmi lietā, uzskatot, ka šis formulējums nozīmē “nepienācīgu izmantošanu”. Šajā ziņā American norāda, ka saistības izskatāmajā lietā neietver šo virsrakstu. Turklāt, pēc tās domām, šī saistību iedaļa IAG/bmi lietā, kas it kā attiecās uz “priekšgājēja tiesībām”, patiesībā attiecās uz citiem aspektiem, kuriem nav nozīme formulējuma “piemērota izmantošana” interpretācijā.
99.
Kā ir paskaidrots šo secinājumu 6. punktā, saistības IAG/bmi bija paraugs saistībām šajā lietā. Turklāt, kā izriet no šo secinājumu 118. un 119. punkta, ja puses būtu vēlējušās novirzīties no šā parauga vai sniegt no minētās lietas atšķirīgu interpretāciju, tas būtu bijis jānorāda saistībās. No tā izriet – apstāklis, ka, pirmām kārtām, saistības IAG/bmi lietā ietver virsrakstu “Priekšgājēja tiesību uz laika nišām piešķiršana” un ka, otrām kārtām, iedaļā “Priekšgājēja tiesību uz laika nišām piešķiršana” ir arī daži noteikumi, kas neattiecas uz šo tiesību piešķiršanu, neatspēko pārsūdzētā sprieduma 209. punktā minēto apsvērumu, ka saistības IAG/bmi lietā ir atbilstīgs pamats saistību šajā lietā interpretācijai (
15
).
100.
Treškārt, American norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā nav sniegts saskaņots un pilnīgs vērtējums par apsvērumu, saskaņā ar kuru galīgo saistību 1.13. klauzula, kas attiecas uz formulējumu “nepareiza izmantošana”, ir kritērijs, lai noteiktu “pienācīgu izmantošanu”. Turklāt American norāda uz vairākām Vispārējās tiesas pieļautām tiesību kļūdām šajā pamatojumā, it īpaši pārsūdzētā sprieduma 236.–240., 276. un 277. punktā.
101.
Manuprāt, lai gan pārsūdzētā sprieduma struktūra patiešām ne vienmēr ir ļoti skaidra un dažkārt apgrūtina tā lasīšanu un izpratni, tomēr šāds apsvērums nenozīmē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, novērtējot, ka formulējums “nepareiza izmantošana” ir kritērijs, lai noteiktu “pienācīgu izmantošanu”.
102.
Ceturtkārt, American pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu interpretācijā, pārsūdzētā sprieduma 279.–292. punktā atzīstot, ka saistību “kontekstuāla interpretācija” ir jāveic, ņemot vērā Regulu par laika nišām. Vispirms tā apgalvo, ka šis apsvērums nav savienojams ar galīgo saistību preambulas trešās rindkopas formulējumu, jo šajā noteikumā šī regula netiek minēta kā viens no dokumentiem, saskaņā ar kuriem šīs saistības ir interpretējamas, lai gan tā tomēr ir minēta citās minēto saistību daļās. Turpinājumā tā norāda, ka Regulas par laika nišām mērķis neatbilst Apvienošanās regulas aizsardzības līdzekļu mērķiem un šajā lietā pieņemtajiem īpašajiem aizsardzības līdzekļiem.
103.
Pirmām kārtām, atzīmēšu – tas, ka Regula par laika nišām ir īpaši minēta saistībās, neatstāj nekādas šaubas par to, ka tā ir viens no elementiem, kas jāņem vērā kontekstuālā vērtējumā. Atgādināšu arī, ka galīgo saistību preambulas trešajā rindkopā ir precizēts, ka tās ir jāinterpretē tostarp “Savienības tiesību vispārējā kontekstā”. Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 124. punktā ir norādījusi, ka ir jāņem vērā Regula par laika nišām, kas ir daļa no “Savienības tiesību vispārējā konteksta”.
104.
Otrām kārtām, kā ir paskaidrots šo secinājumu 80. un 88. punktā, tā kā regulā paredzētais lietošanas apjoms ir nozares standarts, Vispārējā tiesa ir pamatoti uzskatījusi, ka Delta varēja sagaidīt, ka tā veiks savu darbību atbilstoši atsauces tiesiskajam regulējumam. Turklāt, tā kā Regulas par laika nišām 10. panta 2. un 3. punkta noteikumi veido Savienības atsauces tiesisko regulējumu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 283. punktā pamatoti uzskatīja, ka var sagaidīt, ka gadījumā, ja priekšgājēja tiesību piešķiršanas nosacījumi ietvertu novirzi no šī regulējuma, tas būtu skaidri izrietējis no galīgo saistību teksta, kā tas nav šajā gadījumā.
105.
Trešām kārtām un visbeidzot uzskatu, ka pretēji American norādītajam tas, ka Regulai par laika nišām ir no Apvienošanās regulas atšķirīgi mērķi, neizslēdz iespēju to ņemt vērā koncentrācijas kontroles procesā. Tādējādi, kā ir paskaidrots šo secinājumu 89. punktā, 80/20 noteikuma piemērošanu pamato ne tikai apsvērumi saistībā ar gaisa satiksmi, bet tas ir arī nepieciešams, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp Delta un tās galveno konkurentu maršrutā LHR–PHL, proti, American. Turklāt atgādināšu, ka Komisijai, pildot savu uzdevumu, ir jāpārbauda visi attiecīgie elementi, kas saistīti ar piedāvāto aizsardzības līdzekli, atkarībā no tirgus, kurā ir konkurences problēmas, struktūras un īpašajām iezīmēm (
16
).
106.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka vienīgā pamata otrā daļa ir jānoraida.
C.
Par vienīgā pamata trešo daļu
107.
Vienīgā pamata trešajā daļā American būtībā norāda, ka Vispārējā tiesa, interpretējot jēdzienu “pienācīga izmantošana”, RM formas saturam ir piešķīrusi pārmērīgi lielu un neattaisnotu nozīmi.
1. Par trešā pamata pieņemamību
108.
Šajā ziņā norādīšu, ka Komisija šīs argumentācijas nepieņemamību pamato ar to, ka tā nav tikusi norādīta pirmajā instancē.
109.
Tomēr uzskatu, ka American argumentācija ir pieņemama, jo ar to tiek apstrīdēti Vispārējās tiesas pārsūdzētajā spriedumā paustie apsvērumi, saskaņā ar kuriem RM formā ietvertā informācija norāda uz to, ka formulējumam “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” nav nozīmes saistību 1.10. klauzulā minētā formulējuma “pienācīga izmantošana” interpretācijā.
2. Piedāvātais vērtējums
110.
American apgalvo, pirmām kārtām, ka RM forma ir sagatavošanas dokuments un ka tādējādi pārsūdzētajā spriedumā veiktais vērtējums neatbilst Savienības judikatūrai, saskaņā ar kuru “sagatavošanas dokumenti” nav uzskatāmi par interpretācijas metodēm, kas var mainīt Savienības tiesību normas saturu vai mērķi.
111.
Šajā ziņā jāmin, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 122. un 123. punktā ir pamatoti norādījusi, ka RM formas esamība izriet tieši no Apvienošanās regulas. Tā kā galīgo saistību formulējumi atbilstoši to preambulas trešajai rindkopai ir jāinterpretē, ņemot vērā šo regulu, tad Vispārējā tiesa savā vērtējumā ir pamatoti ņēmusi vērā RM formu (
17
).
112.
Otrkārt, attiecībā uz RM formas saturu Īstenošanas regulas 20. panta 1.a punktā ir noteikts, ka uzņēmumiem šajā formā ir jānorāda informācija un dokumenti, kas tiem jāiesniedz, piedāvājot saistības. Turklāt minētās regulas IV pielikumā ir noteikts, ka RM formā sniegtā informācija ir nepieciešama, lai Komisijai ļautu pārbaudīt, vai iesniegtās saistības ir tādas, lai nodrošinātu koncentrācijas saderību ar iekšējo tirgu, novēršot būtisku šķēršļu radīšanu efektīvai konkurencei. Turklāt konstatēju, ka Paziņojuma par aizsardzības līdzekļiem 7. punktā arī ir atsauce uz RM formu, norādot, ka koncentrācijā iesaistītajām pusēm, kurām vienīgajām ir visa attiecīgā informācija, ir pienākums sniegt “vis[u] informācij[u], kas [..] ir vajadzīga”, lai Komisijai ļautu novērtēt iesniegtos aizsardzības līdzekļus.
113.
No iepriekš minētā izriet, ka RM forma nav tikai sagatavošanas dokuments, kā apgalvo prasītāja, bet gan saistības papildinošs dokuments, kura tiešais mērķis, kā Vispārēja tiesa ir atzinusi pārsūdzētā sprieduma 133. punktā, ir palīdzēt Komisijai novērtēt piedāvāto aizsardzības līdzekļu saturu, mērķi, dzīvotspēju un efektivitāti, kā arī aprakstīt paša uzņēmuma izpratni par šiem aizsardzības līdzekļiem.
114.
Treškārt, jānorāda, ka, lai gan pārsūdzētajā spriedumā RM formas vērtējumam tiešām ir veltīta nozīmīga vieta (
18
), American argumentācija, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa šai formai ir piešķīrusi pārmērīgu nozīmi, ir noraidāma. Proti, no pārsūdzētā sprieduma diezgan skaidri izriet, ka RM formas vērtējums ir tikai viens no elementiem, ko Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā savā kontekstuālajā vērtējumā, lai secinātu, ka jēdzienu “pienācīga izmantošana” var interpretēt kā “nepareizas izmantošanas” neesamību galīgo saistību 1.13. klauzulas izpratnē (
19
).
115.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka galīgo saistību noteikumi ir interpretējami, ņemot vērā RM formu.
116.
Otrām kārtām, American apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu RM formas un galīgo saistību 1.9. klauzulas interpretācijā, un it īpaši attiecībā uz juridiskajām sekām, kas izriet no formulējuma “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” RM formas aspektā. Tā uzskata, ka šāds formulējums nav vienkārši saistību “lingvistiska variācija”, jo tā izriet no citiem Komisijas nesen akceptētiem saistību paraugiem.
117.
Turpmāk norādīto iemeslu dēļ uzskatu, ka arī šis arguments ir lemts neveiksmei.
118.
Jāatgādina, ka Komisija tieši prasīja, lai apvienošanās pušu piedāvātajās saistībās tiktu ietvertas tāda veida priekšgājēja tiesības, kādas bija iesniegtas IAG/bmi lietā, lai apvienošanās darījumu varētu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu. Pamatojoties uz to, apvienošanās pušu Komisijai iesniegtās RM formas 3. iedaļā bija skaidri norādīts, ka saistības ir balstītas uz lēmumā IAG/bmi lietā noteiktajām saistībām un ka punkti, attiecībā uz kuriem puses novirzās no šīm saistībām, tiks norādīti RM formā (
20
). Turklāt apvienošanās puses precizēja, ka šie punkti neietver “maznozīmīgas lingvistiskas variācijas” vai precizējumus, kas nepieciešami konkrēto apstākļu dēļ. Konkrētāk attiecībā uz noteikumiem par priekšgājēja tiesībām RM formā netika konstatētas nekādas novirzes no IAG/bmi lietā akceptētajām saistībām.
119.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 143. un 144. punktā tātad ir pamatoti atzinusi, ka American bija pienākums RM formā norādīt jebkādas būtiskas izmaiņas attiecībā pret saistību formulējumu IAG/bmi lietā, kas bija paraugs šajā lietā. Tā kā jēdziens “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” nebija ietverts saistībās IAG/bmi lietā un šī formulējuma pievienošana netika norādīta kā izmaiņas attiecībā pret saistībām šajā lietā, Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 139. punktā atzina – ir uzskatāms, ka šis formulējums ir saistību “maznozīmīga lingvistiska variācija”.
120.
Šos apsvērumus nevar atspēkot American apgalvojumi par to, ka formulējuma “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” izcelsme ir citos saistību paraugos un ka saistībās attiecībā uz laika nišām šajā lietā ir ietverti daudzi noteikumi, kas izriet no saistībām lietā COMP/AT.39595 – A++ (
21
). Proti, vienīgais paraugs, ko Komisija skaidri pieprasīja piedāvātajās saistībās attiecībā uz priekšgājēja tiesību piešķiršanu, bija IAG/bmi lieta. Līdz ar to citu saistību noteikumiem nav nozīmes, interpretējot jēdzienu “pienācīga izmantošana” un piešķirot priekšgājēja tiesības, it īpaši tāpēc, ka citos iespējamo saistību modeļos priekšgājēja tiesības nav paredzētas.
121.
Šajā ziņā es vēlētos precizēt, ka, lai gan Komisijai, pildot savu uzdevumu pierādīt, ka koncentrācijas darījums var ievērojami kaitēt konkurencei, nav pienākuma pārbaudīt koncentrācijā iesaistīto pušu sniegto informāciju, tomēr nevar prasīt, lai tā paredzētu visas šo pušu piedāvāto saistību iespējamās interpretācijas, it īpaši, ja šī interpretācija ne tikai ietver novirzi no pašu pušu akceptētā analītiskā ietvara, kā arī no atsauces nozares standartiem attiecīgajā tirgū, bet arī skaidri neizriet no šo saistību teksta. Proti, uzskatu, ka gadījumā, ja apvienošanās puses vēlējās saistības interpretēt citādi nekā IAG/bmi lietā, kur par atskaites punktu priekšgājēja tiesību piešķiršanai ir izmantots “piedāvājums”, tad tam bija skaidri jāizriet no RM formas vai vismaz tajā bija jābūt minētam, kā Vispārējā tiesa pamatoti norādīja pasūdzētā sprieduma 138., 149., 151.–158. un 199. punktā.
122.
Trešām kārtām, American apgalvo, ka Vispārējās tiesas sniegtā galīgo saistību 1.9. klauzulas interpretācija ir kļūdaina. Šajā ziņā tā norāda – ja formulējumu “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” un 1.9. klauzulu, lasot to kopsakarā ar 1.10. klauzulu, interpretē pareizi, tad no saistību noteikumiem izriet, ka jaunienācēja piedāvājums ir jāuzskata par “pienācīgas izmantošanas” un lēmuma piešķirt vai nepiešķirt priekšgājēja tiesības analīzes sākumpunktu.
123.
Šo secinājumu 64.–73. punktā vērtēto iemeslu dēļ uzskatu, ka šim argumentam nevar piekrist.
124.
Turklāt fakts, ka formulējums “[izmantošana] atbilstoši piedāvājumam” jau bija iekļauts apvienošanās pušu sākotnēji iesniegtajā saistību piedāvājumā, kurā nebija paredzētas priekšgājēja tiesības, pierāda, ka šim noteikumam bija cits mērķis, nevis noteikt nosacījumus priekšgājēja tiesību piešķiršanai (
22
).
125.
Šādos apstākļos uzskatu, ka vienīgā pamata trešā daļa, kā arī apelācijas sūdzība kopumā pilnībā ir jānoraida.
D.
Par tiesāšanās izdevumiem
126.
Šajā tiesvedībā Tiesā Delta ir lūgusi piespriest American atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.
127.
Turpmāk minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka šo lūgumu nevar apmierināt.
128.
Jāprecizē – tā kā Delta pirmajā instancē neiesniedza prasījumus par tiesāšanās izdevumiem, tad Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā tai piesprieda segt pašai savus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējas tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktu un 138. panta 3. punktu.
129.
Tāpat arī jāatgādina, ka gadījumā, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa pieņem lēmumu par tiesāšanās izdevumiem saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu. Turklāt šī paša reglamenta 138. panta 1. punktā, kas mutatis mutandis ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
130.
Tomēr šīs normas ir jāinterpretē tādējādi, ka Tiesa var lietas dalībniekam piespriest atlīdzināt cita lietas dalībnieka izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā tikai tad, ja šis pēdējais ir paudis šādu lūgumu Vispārējā tiesā (
23
). Ja tas tā nav un lūgums piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā tiek iesniegts tikai tiesvedības Tiesā stadijā, tad šis lūgums ir jānoraida, un nav nozīmes tam, ka apelācijas sūdzība tiek noraidīta, kā šajā lietā.
V. Secinājumi
131.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai nospriest šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt,
–
American Airlines sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Delta Air Lines tiesāšanās izdevumus (tikai attiecībā uz tiesvedību Tiesā).
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Skat. šo secinājumu 19. punktu.
(
3
)	Turpmāk tekstā – “RM forma”. Skat. Komisijas Regulas (EK) Nr. 802/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 133, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”), IV pielikumu.
(
4
)	Padomes Regula (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Apvienošanās regula”).
(
5
)	Turpmāk tekstā – “Regula par laika nišām”.
(
6
)	Skat. Apvienošanās regulas 30. apsvērumu un Paziņojuma par aizsardzības līdzekļiem 5. un 9. apsvērumu.
(
7
)	Skat. spriedumu, 2015. gada 13. maijs, Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, 297. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
8
)	Skat. lēmuma par apstiprināšanu 180. punktu.
(
9
)	Skat. galīgo saistību 1.9. klauzulu un lēmuma par apstiprināšanu 160. punktu.
(
10
)	Skat. šo secinājumu 88. un 89. punktu.
(
11
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 262.–270. punktu.
(
12
)	Skat. šo secinājumu 80. punktu.
(
13
)	Skat. Paziņojuma par aizsardzības līdzekļiem 13. punktu.
(
14
)	Skat. šo secinājumu 55. punktu.
(
15
)	Turklāt, kā ir norādījusi Komisija, 644. un 645. apsvērums lēmumā IAG/bmi lietā, liecina par labu saiknes esamībai starp priekšgājēja tiesību piešķiršanu un nepareizas izmantošanas jēdzienu, jo apakšiedaļā “1.1.3. Priekšgājēja tiesības” ir aplūkotas gan priekšgājēja tiesības, gan nepareiza izmantošana, tādējādi nodibinot saikni starp abiem jēdzieniem.
(
16
)	Skat. Paziņojuma par aizsardzības līdzekļiem 12. punktu.
(
17
)	Skat. šo secinājumu 17. un 54. punktu.
(
18
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 126.–200. punktu.
(
19
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 292. punktu.
(
20
)	Skat. šo secinājumu 9.–11. punktu.
(
21
)	Lieta, kuras rezultātā tika pieņemts Komisijas Lēmums C(2013) 2836 (2013. gada 23. maijs) (OV 2013, C 201, 8. lpp.).
(
22
)	Skat. šo secinājumu 6. punktu.
(
23
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Parlaments/Ripa di Meana u.c. (C‑470/00 P, EU:C:2004:241, 83.–90. punkts).