62016CC0085
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 7. decembrī (
1
)
Apvienotās lietas C‑85/16 P un C‑86/16 P
Kenzo Tsujimoto
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO)
Apelācijas – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums – “KENZO ESTATE” – Agrāka Eiropas Savienības preču zīme “KENZO” – Relatīvi atteikuma pamati – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts – Frāzes “ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirīguma vai atpazīstamības vai tai kaitēt” interpretācija – Vai personas vārda izmantošana veido izmantošanu bez pietiekama iemesla
1.
Ar šīm apelācijām Kenzo Tsujimoto lūdz Tiesu atcelt divus Vispārējās tiesas 2015. gada 2. decembra spriedumus, Tsujimoto/ITSB (
2
) un Tsujimoto/ITSB (
3
). Tiesa man ir lūgusi šajos secinājumos pievērst uzmanību vienai K. Tsujimoto apelācijas daļai, proti, preču zīmes reģistrācijas relatīvā atteikuma pamata, kas izklāstīts Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punktā, interpretācijai (
4
). Izskatāmais jautājums ir par to, vai vārdiskā preču zīme “KENZO ESTATE”, ko K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai kā Eiropas Savienības preču zīmi, atbilst frāzes “pieteiktās preču zīmes izmantošana bez pietiekama iemesla” nozīmei šajā noteikumā. K. Tsujimoto apgalvo, ka tādēļ, ka šī preču zīme daļēji ir veidota no viņa vārda “Kenzo”, tās reģistrēšana nozīmētu izmantošanu ar pietiekamu iemeslu, tādēļ Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts nav piemērojams.
Regula Nr. 207/2009
2.
7. apsvērumā norādīts, ka “tiesības saistībā ar [ES] preču zīmi var iegūt, tikai to reģistrējot, un reģistrāciju atsaka tad, ja preču zīme nav atšķirīga [tai nav atšķirtspējas], ja tā ir nelikumīga vai ja tā ir pretrunā agrākām tiesībām”.
3.
8. pantā ir izklāstīti pamati, lai noteiktu, vai preču zīmes reģistrācijas pieteikums būtu jānoraida, ja agrākas preču zīmes īpašnieks uzsāk iebildumu procesu. Šie pamati ir divējādi. Pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja “tā ir identiska agrākajai preču zīmei un ja preces vai pakalpojumi, kam reģistrācija pieprasīta, ir identiski precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir aizsargāta agrākā preču zīme” (8. panta 1. punkta a) apakšpunkts). Preču zīmi nereģistrē arī tad, “ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ [sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja] pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi]”. (8. panta 1. punkta b) apakšpunkts). 8. panta 2. punkta izpratnē agrāka preču zīme nozīmē inter alia ES preču zīmes (Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punkts).
4.
8. panta 5. punktā ir noteikts, “ja 2. punkta nozīmē agrākās preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja tā ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei un to reģistrē precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja attiecībā uz agrāku [Eiropas Savienības] preču zīmi tā ir [ES] pazīstama un attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi tā ir pazīstama attiecīgajā dalībvalstī un ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirīguma vai atpazīstamības [atšķirtspējas vai reputācijas] vai tai kaitēt” (
5
).
5.
8. panta 5. punktam līdzīgs formulējums ir izmantots 2. iedaļas (“[ES] preču zīmju spēks”) 9. pantā (“Tiesības, ko piešķir [ES] preču zīme”). 9. panta 1. punktā ir uzskaitīti apstākļi, kādos ES preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešajām personām bez viņa piekrišanas darījumos izmantot apzīmējumus. To skaitā ir 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētās tiesības aizliegt izmantot “jebkādu apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs [ES] preču zīmei saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta [ES] preču zīme, ja šī pēdējā ir [Eiropas Savienībā] pazīstama un ja minētās zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no [ES] preču zīmes atšķirīguma vai pazīstamības vai tai kaitēt” (
6
).
6.
2. iedaļā ir arī 12. pants (“[ES] preču zīmes spēka ierobežojums”). Šajā pantā ir noteikts, ka
“ar nosacījumu, ka trešā persona minēto rūpnieciskos vai komercdarījumos izmanto godīgi, [ES] preču zīme tās īpašniekam nedod tiesības aizliegt trešai personai darījumos izmantot:
a)
tās vārdu vai adresi;
b)
norādes attiecībā uz preču vai pakalpojumu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzamo nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas laiku vai citas preču vai pakalpojumu īpašības;
c)
preču zīmi, ja nepieciešams norādīt produkta vai pakalpojuma paredzamo nolūku, it īpaši kā piederumus vai rezerves daļas.”
7.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 15. pantu, ja piecos gados pēc ES preču zīmes reģistrācijas tās īpašnieks nav sācis šo preču zīmi faktiski izmantot saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, var piemērot noteiktas sankcijas. Tāpat (saskaņā ar 51. pantu) īpašnieka tiesības var paziņot par atceltām, ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikā preču zīme nav faktiski izmantota. Līdzīgi 54. pantā ir noteikts, ja īpašnieks piecu secīgu gadu ilgā laika periodā ir piekritis vēlākas ES preču zīmes izmantošanai Eiropas Savienībā, par šo izmantošanu zinādams, tam vairs nav tiesību iesniegt pieprasījumu paziņojumam par vēlākās preču zīmes spēkā neesamību vai iebilst pret vēlākās preču zīmes izmantošanu.
Tiesvedības priekšvēsture
Lieta C‑85/16 P
8.
K. Tsujimoto2008. gada 21. janvārī iesniedza pieteikumu vārdiska apzīmējuma “KENZO ESTATE” (turpmāk tekstā – “pieteiktā preču zīme”) kā preču zīmes starptautiskai reģistrācijai toreizējā Eiropas Kopienā. Preces, attiecībā uz kurām bija pieteikta reģistrācija, bija preces, kas ietilpst Nicas nolīguma 33. klasē (
7
), un tās atbilda aprakstam: “vīns; alkoholiskie augļu dzērieni; rietumu stila alkoholiskie dzērieni (vispārīgi)”. Šis pieteikums tika publicēts 2008. gada 17. martaCommunity Trade Marks Bulletin [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 12/2008. Kenzo SA (persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā (turpmāk tekstā – “Kenzo”)), 2008. gada 16. decembrī saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 41. pantu iesniedza iebildumu, atsaucoties uz šīs regulas 8. panta 5. punktu. Iebildums bija pamatots ar agrāko ES preču zīmi “KENZO”, kas 2001. gada 20. februārī bija reģistrēta attiecībā uz precēm, kuras ietilpst tostarp Nicas klasifikācijas 3., 18., un 25. klasē (
8
). Iebildumu nodaļa 2011. gada 20. decembrī noraidīja iebildumu. Kenzo pārsūdzēja šo lēmumu Apelācijas padomē.
9.
Apelācijas padome 2013. gada 22. maijā pilnībā apmierināja Kenzo iebildumu. Tā uzskatīja, ka ir izpildīti trīs kumulatīvi 8. panta 5. punktā paredzētie nosacījumi: i) konfliktējošās preču zīmes bija ļoti līdzīgas būtiskai attiecīgās sabiedrības daļai, ii) pretēji Iebildumu nodaļas viedoklim agrākā preču zīme bija ieguvusi reputāciju, un iii) reģistrācijai pieteiktā preču zīme būtu radījusi saikni ar agrākās preču zīmes tēlu. Apelācijas padome secināja, ka preču zīme, ko K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai, Regulas 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē radītu netaisnīga labuma gūšanas risku no agrākās preču zīmes “KENZO” reputācijas.
10.
2013. gada 8. augustāK. Tsujimoto pārsūdzēja šo lēmumu Vispārējā tiesā. Viņš izvirzīja divus prasības pamatus. Viņš apgalvoja, ka Apelācijas padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu (
9
) un 8. panta 5. punktu. Vispārējā tiesa prasību pilnībā noraidīja un piesprieda K. Tsujimoto atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Lieta C‑86/16 P
11.
2009. gada 18. augustāK. Tsujimoto iesniedza pieteikumu vārdiska apzīmējuma “KENZO ESTATE” (turpmāk tekstā – “pieteiktā preču zīme”) kā preču zīmes starptautiskai reģistrācijai toreizējā Eiropas Kopienā. Preces un pakalpojumi, attiecībā uz ko bija pieteikta reģistrācija, ietilpst Nicas klasifikācijas 29., 30., 31., 35., 41. un 43. klasē (
10
). Šis pieteikums tika publicēts 2009. gada 16. novembraCommunity Trade Marks Bulletin [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 44/2009. Kenzo2010. gada 12. augustā saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 41. pantu iesniedza iebildumu, atsaucoties uz šīs regulas 8. panta 5. punktu. Arī šis iebildums bija pamatots ar agrāko preču zīmi “KENZO”, kas 2001. gada 20. februārī bija reģistrēta attiecībā uz precēm, kuras ietilpst tostarp Nicas klasifikācijas 3., 18., un 25. klasē.
12.
Iebildumu nodaļa ar 2012. gada 24. maija lēmumu noraidīja Kenzo iebildumu. Kenzo2012. gada 23. jūlijā apstrīdēja šo lēmumu Apelācijas padomē, kas ar 2013. gada 3. jūlija lēmumu Kenzo iebildumu daļēji apmierināja. Apelācijas padome attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29.–31. klasē (uz ko attiecas K. Tsujimoto reģistrācijas pieteikums), konstatēja, ka šīs preces netiek uzskatītas par luksusa precēm un ne vienmēr ir saistītas ar skaistuma vai modes pasauli. Apelācijas padome uzskatīja, ka tās ir parastas plaša patēriņa pārtikas preces, ko varētu nopirkt jebkurā vietējā veikalā, un tām tikai daļēji ir saistība ar Kenzo precēm. Tādēļ Apelācijas padome noraidīja iebildumu attiecībā uz šīm precēm. Tomēr tā apmierināja iebildumu attiecībā uz pakalpojumiem un precēm, kas ietilpst Nicas klasifikācijas 35., 41. un 43. klasē.
13.
K. Tsujimoto2013. gada 26. septembrī pārsūdzēja šo lēmumu Vispārējā tiesā. Viņš apgalvoja, ka Apelācijas padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu un 8. panta 5. punktu. Vispārējā tiesa prasību pilnībā noraidīja un piesprieda K. Tsujimoto atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Apelācijas un tiesvedība Tiesā
14.
K. Tsujimoto lūdz Tiesai divās izskatāmajās lietās:
–
atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;
–
pieņemt galīgo nolēmumu lietā;
–
piespriest EUIPO un Kenzo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar procesu Apelācijas padomē.
15.
EUIPO un Kenzo lūdz Tiesai noraidīt abas apelācijas un piespriest K. Tsujimoto atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16.
Abos gadījumos K. Tsujimoto izvirza divus apelācijas pamatus. Pirmkārt, viņš apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu. Atsaucoties uz otro pamatu, kas ir sadalīts četros prasījumos, K. Tsujimoto apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi minētās regulas 8. panta 5. punktu. Šā pamata ceturtais prasījums ir vienāds abās lietās C‑85/16 P un C‑86/16 P. Šis prasījums izvirza jaunu tiesību jautājumu, un tādēļ šajos secinājumos man jāpievērš uzmanība vienīgi šim jautājumam.
Otrā apelācijas pamata ceturtais prasījums – atsaucoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta nepareizu interpretāciju – reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana “bez pietiekama iemesla”
17.
K. Tsujimoto apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Apzīmējums (“KENZO ESTATE”), ko viņš pieteica reģistrācijai, ietver viņa vārdu – tātad apzīmējuma izmantošana bija ar pietiekamu iemeslu. Turklāt K. Tsujimoto apgalvo, ka Vispārējās tiesas pamatojums nav atbilstošs, jo tā tikai norāda, ka “nav pierādīts nekāds pietiekams iemesls”. Viņš apgalvo, ka tiesa ir kļūdījusies, neatzīstot, ka Apelācijas padomei bija jānorāda pamatojums secinājumam, ka K. Tsujimoto vārda izmantošana apzīmējumā “KENZO ESTATE” bija izmantošana bez pietiekama iemesla.
Pārsūdzētie spriedumi
18.
Vispārējā tiesa uzskatīja par pareizu Apelācijas tiesas lēmumu, ka K. Tsujimoto pieteiktās preču zīmes reģistrācija varētu radīt netaisnīga labuma gūšanas risku no agrākās preču zīmes reputācijas. Tā apstiprināja Apelācijas padomes konstatējumu, ka K. Tsujimoto preču zīme “[..] būtu radījusi saikni ar agrākās preču zīmes tēlu, lai gūtu labumu no tās pievilcīguma, reputācijas un prestiža, un ar to, nemaksājot nekādu finanšu atlīdzību, tiktu izmantoti komerciālie pūliņi, ko [Kenzo] veltījis, lai radītu un uzturētu šīs preču zīmes tēlu” (
11
).
19.
Vispārējā tiesa savā spriedumā atgādināja K. Tsujimoto apgalvojumu, ka Apelācijas padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu, jo tā nav ņēmusi vērā argumentu, ka viņš vienkārši lūdza reģistrēt savu vārdu kā preču zīmi (
12
). Vispārējā tiesa nolēma šādi:
“Jāatzīmē, ka Apelācijas padome atbildēja uz pieteikuma iesniedzēja argumentu, norādot, ka “netika pierādīts nekāds pietiekams iemesls” (apstrīdētā lēmuma 50. punkts). Jāatzīst, ka tā ir lakoniska atbilde, bet tā ir atbilstoša. Regula Nr. 207/2009 nenosaka nekādu beznosacījuma tiesību reģistrēt uzvārdu kā Kopienas preču zīmi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 25. maijs, Prinz von Hannover/ITSB (Ģerboņa attēls), T‑397/09, EU:T:2011:246, 29. punkts), kur nu vēl reģistrēt personas vārdu kā preču zīmi. Attiecīgi nepietiek ar faktu, ka pieteikuma iesniedzēja vārds ir Kenzo, lai tas Regulas 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē veidotu pietiekamu iemeslu izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi [..].
No tā izriet, ka otrā prasījuma ceturtā daļa ir jānoraida” (
13
).
Vērtējums
Pienākums norādīt iemeslus
20.
K. Tsujimoto arguments, ka Vispārējās tiesas pamatojums tās spriedumos nav atbilstošs, būtībā ir iebildums, ka Vispārējā tiesa nav norādījusi Apelācijas padomes lēmumu apstiprināšanas iemeslus, konstatējot, ka viņa vārda izmantošana pieteiktajā preču zīmē bija izmantošana bez pietiekama iemesla Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē.
21.
Pienākums norādīt iemeslus izriet no Tiesas statūtu 36. panta, kas piemērojams Vispārējai tiesai saskaņā ar šo statūtu 53. panta pirmo rindkopu, kā arī no Vispārējās tiesas Reglamenta 117. panta (
14
). Tā ir iedibināta judikatūra, ka Tiesa Vispārējai tiesai neprasa sniegt pārskatu, kurā izsmeļoši un cits pēc cita būtu izskatīti visi argumenti, ko izvirzījuši lietas dalībnieki, tādēļ Vispārējās tiesas pamatojums var būt netiešs, ar nosacījumu, ka tas iesaistītajām personām ļauj saprast, kādēļ Vispārējā tiesa nav atbalstījusi to argumentus, un sniedz pietiekamu materiālu Tiesai, lai tā varētu izmantot savas pārskatīšanas tiesības (
15
).
22.
No pārsūdzētajiem spriedumiem ir skaidri saprotams, ka Vispārējā tiesa ir izskatījusi K. Tsujimoto argumentu attiecībā uz viņa vārda izmantošanu. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Apelācijas padomes atbilde uz šo argumentu bija “lakoniska”, tomēr atbilstoša (
16
). Ir taisnība, ka Vispārējā tiesa nav sīki izklāstījusi savu viedokli par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta interpretāciju. Tomēr šī tiesa tieši norādīja, ka šā noteikuma izpratnē tā uzskatīja par nepietiekamu apgalvojumu, ka personas vārda izmantošana pati par sevi veido pietiekamu iemeslu. Tādēļ, manuprāt, no Vispārējās tiesas nolēmuma ir iespējams konstatēt, kādēļ tiesa noraidīja K. Tsujimoto prasījumu šajā sakarā.
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts
23.
K. Tsujimoto lietas būtība ir šāda: tā kā viņš vārdu “Kenzo” izmanto labticīgi, jo tas ir viņa vārds, viņam vajadzētu būt tiesīgam reģistrēt preču zīmi “KENZO ESTATE”.
24.
Es K. Tsujimoto nepiekrītu. Manuprāt no fakta, ka Kenzo ir viņa vārds, neizriet, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana veidotu izmantošanu “ar pietiekamu iemeslu” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē. Vārdiskā preču zīme “Kenzo” tika reģistrēta 2001. gadā – gandrīz astoņus gadus pirms K. Tsujimoto iesniedza reģistrācijas pieteikumu. Šīs preču zīmes tiesības ir aizsargātas ar Regulu Nr. 207/2009, un piešķirtā aizsardzība nav atcelta vienkārši tādēļ, ka vārds Kenzo ir diezgan plaši izplatīts Japānā.
25.
Man jāsāk sava analīze ar dažiem iepriekšējiem apsvērumiem. Nav strīda par to, ka vārdiskā preču zīme “Kenzo” izskatāmajās lietās ir “agrāka preču zīme” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punkta izpratnē. Vispārējā tiesa savu spriedumu 54. punktā apstiprināja Apelācijas padomes konstatējumu, ka K. Tsujimoto preču zīme “radītu saikni ar agrākās preču zīmes tēlu” un tādēļ nodarītu kaitējumu īpašniekam Kenzo.
26.
Attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta interpretāciju vispirms jāpatur prātā, ka frāze “pieteiktās preču zīmes izmantošana bez pietiekama iemesla” šajā regulā nav definēta. Tādēļ šis jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā sistēmas, kuras daļa tas ir, kopējo struktūru un mērķus un it īpaši tā noteikuma kontekstu, kas šo jēdzienu ietver (
17
).
27.
Otrkārt, ar Regulu Nr. 207/2009 izveidotajā sistēmā 8. panta nosaukums ir “Relatīvs atteikuma pamatojums [pamats]”. Tajā ir izklāstīti noteikumi strīdu atrisināšanai, kad agrāka preču zīme nodibina tiesības īpašniekam laikā, kad ir iesniegts vēlāks reģistrācijas pieteikums. 9. pantā ir noteiktas tiesības, ko ES preču zīme piešķir īpašniekam. Saskaņā ar šo noteikumu īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešajām personām (bez viņa piekrišanas) izmantot apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs ES preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta ES preču zīme (9. panta 1. punkta a) apakšpunkts). Īpašnieks var arī aizliegt izmantot apzīmējumu, kurš tā identiskuma vai līdzības ES preču zīmei dēļ un ES preču zīmes un apzīmējuma aptverto preču vai pakalpojumu identiskuma vai līdzības dēļ var radīt sabiedrībai sajaukšanas iespēju (9. panta 1. punkta b) apakšpunkts). 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta (kas attiecas uz frāzi “izmantošana bez pietiekama iemesla”) formulējums ir līdzīgs pēdējam nosacījumam 8. panta 5. punktā. Manuprāt, šie divi noteikumi būtu jāinterpretē konsekventi ar mērķi nodrošināt, ka Regula Nr. 207/2009 tiek interpretēta saskaņotā veidā (
18
).
28.
Treškārt, Regulai Nr. 207/2009 un Preču zīmju direktīvai ir vienāda priekšvēsture, un to kopīgais mērķis ir izveidot Eiropas preču zīmes režīmu (
19
). Šajās direktīvās Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktam un 9. panta 1. punkta c) apakšpunktam paralēli noteikumi attiecīgi ir 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 2. punkts. Tādēļ man šķiet, ka jebkurā Regulas Nr. 2072009 8. panta 5. punkta analīzē ir atbilstoši atsaukties uz esošo judikatūru, kas interpretē paralēlos noteikumos Preču zīmju direktīvā. Tiesa jau ir lēmusi, ka Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta interpretācija tāpat attiecas uz šīs direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktu (
20
). Manuprāt, tāda pati pieeja saglabājas attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu un 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
29.
Attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 sistēmu Tiesas nolēmums lietā Levi Strauss (
21
) sniedz dažas lietderīgas norādes, ko, manuprāt, varētu piemērot pēc analoģijas. Tiesību akta sistēma paredz, ka, nosakot šo tiesību aizsardzības jomu, ir jāņem vērā īpašnieka rīcība (
22
).
30.
Proti, 15. pantā ir noteikts, ka, ja pēc reģistrācijas procedūras pabeigšanas preču zīmes īpašnieks nav sācis šo preču zīmi attiecīgajā dalībvalstī faktiski izmantot saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, vai ja tās izmantošana ir pārtraukta piecu gadu nepārtrauktā laikposmā, uz šo preču zīmi attiecina Regulā Nr. 207/2009 paredzētās sankcijas, ja vien šai neizmantošanai nav pamatotu iemeslu. Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 51. pantu ES preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt, ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikā preču zīme nav faktiski izmantota vai īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā tā ir kļuvusi par preces vai pakalpojuma vispārēju nosaukumu. Visbeidzot, saskaņā ar 54. pantu, ja agrākas preču zīmes īpašnieks piecu secīgu gadu ilgā laika periodā ir piekritis vēlākas Eiropas Savienībā reģistrētas preču zīmes izmantošanai Eiropas Savienībā, par šo izmantošanu zinādams, tam, pamatojoties uz agrāku preču zīmi, principā vairs nav tiesību iesniegt pieprasījumu paziņojumam par vēlākās preču zīmes spēkā neesamību vai iebilst pret vēlākās preču zīmes izmantošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem to izmanto (
23
).
31.
Šie noteikumi norāda, ka Regulas Nr. 207/2009 mērķis kopumā ir atrast pareizu līdzsvaru. Preču zīmes īpašnieka interesēs ir aizsargāt tās būtisko funkciju Eiropas Savienībā. Šī funkcija ir garantēt patērētājam vai galalietotājam apzīmētā produkta vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, nodrošinot iespēju bez kādas sajaukšanas iespējas atšķirt šo produktu vai pakalpojumu no citiem, kam ir citāda izcelsme. Īpašniekam ir jābūt aizsargātam pret konkurentiem, kas vēlas netaisnīgi iegūt labumu no īpašnieka preču zīmes statusa un reputācijas, tirgojot produktus, uz kuriem ir nelikumīgi izvietota šī preču zīme. Otra līdzsvarošanas daļa ietver citu uzņēmēju intereses iegūt preču zīmes, kas spēj apzīmēt to produktus un pakalpojumus (
24
).
32.
No tā izriet, ka tiesību aizsardzība, ko preču zīmes īpašnieks iegūst saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009, nav beznosacījumu, jo, lai saglabātu līdzsvaru starp šiem diviem interešu kopumiem, šī aizsardzība ir īpaši ierobežota ar tām lietām, kur īpašnieks pierāda pietiekamu modrību, iebilstot pret to, ka apzīmējumus izmanto citi uzņēmēji, iespējams, nodarot kaitējumu īpašnieka preču zīmei (
25
). Tieši tāda ir nostāja pašreizējās lietās, kur Kenzo ir aktīvi iebildis pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju. Kenzo tādā veidā cenšas aizsargāt agrākās preču zīmes būtisko funkciju.
33.
Vai Regulas Nr. 207/2009 sistēmā K. Tsujimoto pieteikums reģistrēt preču zīmi, kas ietver viņa vārdu, veido izmantošanu ar pietiekamu iemeslu šīs regulas 8. panta 5. punkta izpratnē (
26
)?
34.
Tiesas lēmumā lietā Leidseplein Beheer un de Vries, kas attiecas uz Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktu, ir izklāstīti daži principi, ko būtu lietderīgi ņemt vērā, analizējot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu. Tajā Tiesa konstatēja, ka aizsardzība, kas piešķirta preču zīmei ar reputāciju, ir plaša. Šajā lietā Kenzo ir pierādījusi zināma veida kaitējuma esamību agrākajai preču zīmei, ciktāl ir konstatējums, ka K. Tsujimoto preču zīme radītu saikni ar šīs preču zīmes tēlu (
27
). Attiecīgi K. Tsujimoto ir pienākums pierādīt, ka viņam tomēr ir pietiekams iemesls reģistrēt preču zīmi “KENZO ESTATE” (
28
). Jēdziens “pietiekams iemesls” var ne tikai iekļaut objektīvi prioritārus iemeslus, bet arī attiekties uz tādas trešās personas subjektīvajām interesēm, kura izmanto apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei ar reputāciju. Pamatojoties uz šo jēdzienu, nevar atzīt, ka K. Tsujimoto gūst labumu no tiesībām, kas saistītas ar reģistrēto preču zīmi. Drīzāk, ja ir pierādīts pietiekams iemesls, preču zīmes ar reputāciju īpašniekam (šajā gadījumā – Kenzo) ir jāpacieš līdzīgas zīmes izmantošana (
29
).
35.
Man šķiet, ka, šeit piemērojot šos principus, svari nenosveras K. Tsujimoto labā.
36.
Lietā Leidseplein Beheer un de Vries nav strīda par to, ka trešā persona (de Vries, attiecīgā apzīmējuma īpašnieks) šo apzīmējumu ir reģistrējis un pierādījis tās izmantošanu, pirms savu preču zīmi reģistrēja īpašnieks (Red Bull GmbH), kurš lūdza atsaukties uz Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktu (
30
). Tomēr K. Tsujimoto iesniedza pieteikumu reģistrēt apzīmējumu “KENZO ESTATE” astoņus gadus pēc tam, kad bija reģistrēta ES preču zīme “Kenzo” (
31
).
37.
Tātad nerodas jautājums, vai K. Tsujimoto apzīmējumu bija atzinusi attiecīgā sabiedrība un vai tam bija reputācija tajā. Ņemot vērā iepriekš minēto, jau tas vien, ka K. Tsujimoto vēlētos izmantot savu vārdu kā preču zīmi, līdzsvarošanas mērķiem apsverot, vai viņš var pierādīt izmantošanu ar pietiekamu iemeslu, neveido situāciju viņam par labu.
38.
Ja faktam, ka K. Tsujimoto vārds ir Kenzo, būtu piešķirts lielāks svars nekā kaitējumam, kas radīts plaši pazīstamas ES preču zīmes īpašniekam, tas nozīmīgi mazinātu aizsardzību, kas piešķirta ar Regulu Nr. 207/2009. Šādas izmantošanas automātiska iedalīšana tādā kategorijā kā izmantošana ar pietiekamu iemeslu nozīmētu, ka jebkurai agrākai preču zīmei, kas ietver personas vārdu, tiktu atņemta tās būtiskā funkcija.
39.
Personas vārdu kā preču zīmju izmantošanas koncepcija nebūt nav neparasta (
32
). Tiesa ir spriedusi, ka lietās, kur pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ir lietderīgi ņemt vērā izskatāmajai lietai specifiskus faktorus, piemēram, vai attiecīgā persona ir plaši pazīstama (
33
). Šķiet skaidrs, ka, ja personas vārds saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009 ir reģistrēts kā preču zīme, tad preču zīmes būtiskā funkcija ir aizsargāt īpašnieka intereses saskaņā ar šo regulu. No tā nevar secināt (kā apgalvo K. Tsujimoto), ka izmantošanu ar pietiekamu iemeslu veido tas vien, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme daļēji ir izveidota no viņa vārda.
40.
Attiecībā uz relatīvo atteikuma pamatu mērķiem Regulas Nr. 207/2009 preambulas 7. apsvērumā ir norādīts, ka “reģistrāciju atsaka tad, ja preču zīme nav atšķirīga, ja tā ir nelikumīga vai ja tā ir pretrunā agrākām tiesībām”. Tas norāda, ka reģistrācija būtu jāatsaka, ja tiek uzskatīts, ka reģistrācijai pieteikta preču zīme konfliktē ar agrāku preču zīmi 8. panta 5. punkta izpratnē. Šā noteikuma formulējums attiecas uz situācijām, kad ar reģistrācijai pieteiktas preču zīmes izmantošanu varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai kaitēt. Vispārējās tiesas nostāja pārsūdzēto spriedumu 54. punktā, kas apstiprina Apelācijas padomes konstatējumu, ka preču zīme, ko K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai, “būtu radījusi saikni ar Kenzo agrākās preču zīmes tēlu”, skaidri parāda tiesas uzskatu, ka K. Tsujimoto preču zīme būtu netaisnīgi guvusi labumu no agrākās preču zīmes.
41.
Secinu, ka K. Tsujimoto vārda izmantošana tā reģistrācijai pieteiktajā apzīmējumā neveido izmantošanu ar pietiekamu iemeslu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē.
42.
Kārtības labad jāpiebilst, ka ES preču zīme tās īpašniekam nedod tiesības aizliegt trešajai personai darījumos izmantot tās vārdu vai adresi, ar nosacījumu, ka trešā persona rūpnieciskos vai komercdarījumos to izmanto godīgi (
34
). Tātad Regula Nr. 207/2009 nodrošina, lai personai K. Tsujimoto situācijā nebūtu Kenzo agrākās reģistrācijas dēļ liegts izmantot savu vārdu kā darījumos lietojamo vārdu.
43.
Tas atbilst Hartas 7. pantam, kas garantē tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību. Tiesa ir atkārtoti lēmusi, ka personas vārds ir viens no tās identitātes un privātās dzīves elementiem. Mēs sevi identificējam, izmantojot savus vārdus. Turklāt personas vārds ir saikne ar tās ģimeni un senčiem vai mantojumu un attiecas uz tās privāto un ģimenes dzīvi (
35
). Tomēr faktam, ka Kenzo kā preču zīmi ir reģistrējis plaši izplatītu vārdu (kāds ir K. Tsujimoto vārds), nav tik liela ietekme, lai skartu viņa privāto vai ģimenes dzīvi.
Izdevumi
44.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 137. pantu lēmumu par tiesāšanās izdevumiem ietver galīgajā spriedumā par tiesvedības izbeigšanu.
Secinājumi
45.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
–
noraidīt otrā apelācijas pamata ceturto prasījumu kā nepamatotu un
–
pieņemt atbilstošu lēmumu par tiesāšanās izdevumiem saskaņā ar Tiesas Reglamentu, izbeidzot šo tiesvedību.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Spriedums, 2015. gada 2. decembris, Tsujimoto/ITSB – Kenzo (KENZO ESTATE), T‑414/13, nav publicēts, EU:T:2015:923.
(
3
)	Spriedums, 2015. gada 2. decembris, Tsujimoto/ITSB – Kenzo (KENZO ESTATE), T‑522/13, nav publicēts, EU:T:2015:922. Šajos secinājumos atsaucos kopā uz spriedumiem lietās T‑414/13 un T‑522/13 kā uz “pārsūdzētajiem spriedumiem”.
(
4
)	OV 2009, L 78, 1. lpp. Ar Regulu Nr. 207/2009 tika atcelta un aizstāta Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.). Šī regula bija spēkā, kad K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai preču zīmi, kas izskatīta lietā T‑414/13. Attiecīgo noteikumu numerācija palika tāda pati. Regula Nr. 207/2009 tika grozīta vairākas reizes. Laikā, kad K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai preču zīmi, kas izskatīta lietā T‑522/13, bija piemērojama šīs regulas sākotnējā redakcija. Man jāatsaucas uz laikposmiem, kad K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai preču zīmi, kā uz “attiecīgo laiku”. Šī regula tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 14. jūnija Regulu (ES) Nr. 2017/1001 par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.), sākot no 2017. gada 1. oktobra. Regulas Nr. 207/2009 būtiskie noteikumi paliek nemainīgi Regulā (ES) 2017/1001.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.) (turpmāk tekstā – “Preču zīmju direktīva”). Ar Direktīvu 2008/95 tika atcelta un aizstāta Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva 89/104/EEK (OV 1989, L 40, 1. lpp.). Pēdējā minētā direktīva bija spēkā laikā, kad K. Tsujimoto pieteica reģistrācijai preču zīmi, kas izskatīta lietā T‑414/13. Direktīvā 2008/95, kas bija spēkā laikā, kad K. Tsujimoto lūdza reģistrēt preču zīmi, kura izskatīta lietā T‑522/13, numerācija un būtiskie noteikumi bija tādi paši. Direktīvā 2008/95 ir noteikumi, kas atspoguļo Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta formulējumu. Šī direktīva ir atcelta un no 2019. gada 15. janvāra tiks aizstāta ar Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Direktīvu (ES) 2015/2436 par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2015, L 336, 1. lpp.). Attiecīgajā laikā Direktīvā 2008/95 bija paralēli noteikumi, proti, 4. panta 3. punktā – attiecībā uz Eiropas Savienībā reģistrētām preču zīmēm un 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā – attiecībā uz dalībvalstī reģistrētām preču zīmēm. Direktīvā 2015/2436 šo noteikumu numerācija ir mainīta. Direktīvas 2008/95 4. panta 3. punkts un 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts tagad ir jaunās direktīvas 5. panta 3. punkta a) apakšpunkts.
(
6
)	Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta formulējums ir atspoguļots Direktīvas 2008/95 5. panta 2. punktā. Šis noteikums tagad ir Direktīvas 2015/2436 10. panta 2. punkta c) apakšpunkts.
(
7
)	Pārskatītais un grozītais Nicas nolīgums par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, pieņemts 1957. gada 15. jūnijā (turpmāk tekstā – “Nicas klasifikācija”).
(
8
)	Minētās klases atbilst šādiem aprakstiem: 3. klase: “mazgāšanas un balināšanas līdzekļi un citas vielas mazgāšanas vajadzībām”; 18. klase: “āda un ādas imitācijas, jostas, ceļasomas, somas”; 25. klase: “apģērbi, apavi, galvassegas”.
(
9
)	Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts EUIPO ļauj neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās personas nav iesniegušas laicīgi. Tas neietekmē K. Tsujimoto prasībā izvirzīto jautājumu attiecībā uz reģistrācijas atteikuma relatīvo pamatu, kas izklāstīts Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktā, un personas vārda “Kenzo” izmantošanu.
(
10
)	Tās atbilst šādiem aprakstiem: 29. klase: “(pārtikas) olīveļļa; (pārtikas) vīnogu kauliņu eļļa; pārtikas eļļas un tauki; rozīnes; apstrādāti dārzeņi un augļi; saldēti dārzeņi; saldēti augļi; neapstrādāti pākšaugi; apstrādāti gaļas produkti; apstrādāti jūras produkti”; 30. klase: “konditorejas izstrādājumi; maize un smalkmaizītes; vīna etiķis; salātu mērces; garšvielas (izņemot pikantās garšvielas); pikantās garšvielas; picas; hotdogi (sviestmaizes); gaļas pīrāgi; ravioli”; 31. klase: “(svaigas) vīnogas; (svaigas) olīvas; (svaigi) augļi; (svaigi) dārzeņi; sēklas un sīpoli”; 35. klase: “vīna tirgus izpēte, informācijas sniegšana par vīna tirdzniecību; reklāmas un publicitātes pakalpojumi; importa, eksporta aģentūras; pārtikas un dzērienu mazumtirdzniecības vai vairumtirdzniecības pakalpojumi; alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības vai vairumtirdzniecības pakalpojumi”; 41. klase, tostarp: “izglītojoši un mācību pakalpojumi saistībā ar vispārīgu zināšanu apguvi par vīniem; izglītojoši un mācību pakalpojumi saistībā ar vispārīgu zināšanu apguvi vīnziņa sertifikāta iegūšanai”, un 43. klase: “apgāde ar uzturu un dzērieniem, pagaidu izmitināšanas nodrošināšana”.
(
11
)	Pārsūdzēto spriedumu 54. punkts.
(
12
)	Pārsūdzētā sprieduma lietā T‑414/13 57. punkts: atbilstošs fragments lietā T‑522/13 ir 58. punkts.
(
13
)	Skat. 58. un 59. punktu lietā T‑414/13 (EU:T:2015:923) un 59. un 60. punktu lietāT‑522/13 (EU:T:2015:922) ar līdzīgu formulējumu.
(
14
)	Spriedums, 2017. gada 11. maijs, Dyson/Komisija, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 37 punkts un tajā minētā judikatūra.
(
15
)	Spriedums, 2017. gada 11. maijs, Dyson/Komisija, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 38 punkts un tajā minētā judikatūra.
(
16
)	Skat. 58. punktu lietā T‑414/13 (EU:T:2015:923) un attiecīgo 59. punktu lietāT‑522/13 (EU:T:2015:922), minēts 19. punktā iepriekš.
(
17
)	Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 28. punkts.
(
18
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2003. gada 9. janvāris, Davidoff, C‑292/00, EU:C:2003:9, 17. punkts.
(
19
)	Skat. Von Mühlendhal, A., Botis, D., Maniatis, S., Wiseman, I., Trade Mark Law in Europe (trešais izdevums), Oxford University Press, 2016, 231. un 262. punkts. Skat. arī Komisijas informāciju presei, IP/15/4823, 2015. gada 21. aprīlis.
(
20
)	Spriedums, 2008. gada 27. novembris, Intel Corporation, C‑252/07, EU:C:2008:655, 24. un 25. punkts.
(
21
)	Spriedums, 2006. gada 27. aprīlis, C‑145/05, EU:C:2006:264.
(
22
)	Spriedums, 2006. gada 27. aprīlis, Levi Strauss, C‑145/05, EU:C:2006:264, 27. punkts. Skat. arī 27. punktu iepriekš.
(
23
)	Spriedums, 2006. gada 27. aprīlis, Levi Strauss, C‑145/05, EU:C:2006:264, 28. punkts.
(
24
)	Spriedums, 2006. gada 27. aprīlis, Levi Strauss, C‑145/05, EU:C:2006:264, 15. un 29. punkts.
(
25
)	Spriedums, 2006. gada 27. aprīlis, Levi Strauss, C‑145/05, EU:C:2006:264, 30. punkts.
(
26
)	Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 43. punkts.
(
27
)	Skat. 11. punktu iepriekš.
(
28
)	Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 39.–44. punkts.
(
29
)	Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 45. un 46. punkts.
(
30
)	Spriedums, 2014. gada 6. februāris, Leidseplein Beheer un de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, 50. un 52. punkts un tajos minētā judikatūra.
(
31
)	Skat. 8. un 11. punktu iepriekš.
(
32
)	Dažas slavenības ir reģistrējušas savus vārdus kā preču zīmes, piemēram, Frank Sinatra, Elvis, Beyoncé, Michael Jordan, Arnold Schwarzenegger un David Beckham.
(
33
)	Spriedums, 2010. gada 24. jūnijs, Becker/Harman International Industries, C‑51/09 P, EU:C:2010:368, 36. un 37. punkts.
(
34
)	Regulas Nr. 207/2009 12. panta a) punkts.
(
35
)	Spriedums, 2010. gada 22. decembris, Sayn‑Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, 52. punkts; skat. arī spriedumu, 2017. gada 8. jūnijs, Freitag, C‑541/15, EU:C:2017:432, 33.–36. punkts.