62018TJ0432_RES
Lieta T‑432/18
Peeter Palo
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 16. oktobra spriedums
Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pensijas – Pensiju shēmas noteikumi – Atlaišanas pabalsts – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkts – Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi – Tiesiskā paļāvība – Labas pārvaldības princips – Rūpības pienākums
Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Atlaišanas pabalsts – Piešķiršanas nosacījumi – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkts – Šaura interpretācija
(Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkts)
(skat. 23.–25. punktu, 27. un 28. punktu)
Ierēdņi – Vienlīdzīga attieksme – Robežas – Prettiesiski piešķirta priekšrocība
(skat. 37.–39. punktu)
Ierēdņi – Principi – Tiesiskās paļāvības aizsardzība – Nosacījumi
(Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkts)
(skat. 45., 46. un 49. punktu)
Ierēdņi – Administrācijas rūpības pienākums – Piemērojamība – Robežas
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants)
(skat. 60.–62. punktu)
Rezumējums
Spriedumā Palo/Komisija (T‑432/18), kas pasludināts 2019. gada 16. oktobrī, Vispārējā tiesa noraidīja bijušā pagaidu darbinieka prasību, ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu neizmaksāt viņam Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktā paredzēto atlaišanas pabalstu un lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, kas iesniegta par minēto lēmumu, un, otrkārt, atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts ar šiem lēmumiem.
Prasītājs bija nodarbināts kā Eiropas Savienības Aģentūras tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols) pagaidu darbinieks no 2010. gada 1. decembra līdz 2017. gada 31. augustam. 2017. gada 19. jūnijā viņš lūdza piešķirt atlaišanas pabalstu atbilstoši Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktam. Šajā ziņā prasītājs apliecināja, pirmkārt, ka kopš savas stāšanās amatā Eiropolā viņš ir veicis iemaksas 14200 EUR apmērā privātā apdrošināšanas sabiedrībā, lai izveidotu vai uzturētu savas pensijas tiesības, un, otrkārt, ka viņš ar šo pašu sabiedrību 2014. gada 1. decembrī ir noslēdzis otru apdrošināšanas līgumu, kura iemaksu summai bija jāsasniedz 87460 EUR. Komisija 2017. gada 5. oktobrī noraidīja prasītāja pieteikumu, norādot, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktā esot pieprasīts, lai iemaksas, kas veiktas privātajā apdrošināšanas shēmā, “atbilstu” tām, kas tajā pašā laikposmā veiktas Eiropas Savienības iestāžu pensiju shēmā (turpmāk tekstā – “ESIPS”), kas tā nebija šajā gadījumā, jo ESIPS veikto iemaksu summa sasniedza 65334,95 EUR. Turklāt otrais līgums nevarēja tikt ņemts vērā, jo tas nav bijis noslēgts kopš prasītāja pienākumu pildīšanas sākšanas. Visbeidzot Komisija atgādināja, ka prasītājs tomēr atbilst nosacījumiem, lai nodotu pensijas tiesības citai shēmai saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šajā kontekstā prasītājs ir atsaucies tostarp uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkta pārkāpumu.
Vispirms Vispārējā tiesa atgādināja, ka atlaišanas pabalsts, kas minēts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktā, ir nevis pabalsts par darba attiecību izbeigšanu, uz kuru attiecīgajam darbiniekam ir tiesības automātiski brīdī, kad viņa līgums tiek izbeigts vai beidzas tā termiņš, bet finanšu pasākums, ko piemēro atkāpes veidā un kas paredzēts Civildienesta noteikumos sociālā nodrošinājuma jomā. Līdz ar to šī tiesību norma ir jāinterpretē šauri. Pēc Vispārējās tiesas domām, no šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka iemaksas valsts vai privātajā pensiju shēmā, kuru izvēlējies darbinieks, ir jāveic pensiju tiesību nodibināšanas vai uzturēšanas nolūkā. Tātad šajā tiesību normā ir prasīts, ka – lai novērstu situācijas, kad darbinieks pensijas vecumā ir bez pietiekamiem ienākumiem un ir spiests izmantot dalībvalstu sociālo palīdzību, neatkarīgi no tā, ka ir iegūtas tiesības ESIPS, ko var nodot citai shēmai, – šiem maksājumiem ir jāgarantē darbiniekam izdienas pensija, proti, ikmēneša pensija, ko viņš saņems pensijas vecumā. No tā izriet, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punkta šaura interpretācija noteikti nozīmē, ka šādā valsts vai privātajā pensiju shēmā veiktajām iemaksām pašām par sevi ir jāspēj attiecīgajam darbiniekam nodrošināt pietiekamu segumu pensijas vecumā, garantējot viņam tādu izdienas pensiju, kas izslēdz vēršanos pēc dalībvalstu sociālās palīdzības.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa precizēja – lai noteiktu, vai šīs iemaksas garantē izdienas pensiju, kas izslēdz vēršanos pie dalībvalstu sociālās palīdzības dienestiem, katrs gadījums ir jāizvērtē atsevišķi. Šis vērtējums nozīmē, ka tiek ņemti vērā faktiskie apstākļi, kas attiecas uz konkrēto lietu, piemēram, attiecīgās pensijas apdrošināšanas veids, to iemaksu summa, ko šis darbinieks ir veicis kopš savas stāšanās amatā, vai saprātīgi paredzamie ienākumi, kurus var radīt šīs iemaksas un kurus var saņemt pensijas vecumā.
Šajā lietā Vispārējā tiesa secināja, ka iemaksas 14200 EUR apmērā, ko prasītājs veicis attiecīgajai privātajai apdrošināšanas sabiedrībai kopš savas stāšanās amatā, acīmredzami nebija atbilstošas, lai nodrošinātu viņam apmierinošu izdienas pensiju, izslēdzot vēršanos pēc dalībvalstu sociālās palīdzības. Attiecībā uz iemaksām, kas veiktas saskaņā ar otro prasītāja noslēgto līgumu ar šo pašu privāto apdrošināšanas sabiedrību, Vispārējā tiesa apstiprināja, ka tās Komisija nevar ņemt vērā, jo tās nebija iemaksātas kopš viņa pienākumu pildīšanas sākšanas, kā prasīts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktā.
Līdz ar to pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija noraidījusi arī pārējos prasītāja izvirzītos pamatus par vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu, tiesiskās paļāvības aizsardzības un labas pārvaldības principa pārkāpumu, kā arī rūpības pienākuma pārkāpumu, tā noraidīja prasību kopumā.