62023CJ0040_RES
Lieta C‑40/23 P
Eiropas Komisija
pret
Nīderlandes Karalisti
Tiesas (otrā palāta) 2024. gada 13. jūnija spriedums
Apelācija – Valsts atbalsts – Likums, ar ko aizliedz ogļu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai – Ar oglēm darbināmas elektrostacijas priekšlaicīga slēgšana – Kompensācijas piešķiršana – Lēmums, ar kuru pasākums atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, nelemjot par valsts atbalsta esamību – Eiropas Komisijas kompetences īstenošana
Valstu piešķirts atbalsts – Novērtējums, ko veic Komisija – Kompetence – Lēmuma, ar kuru konstatēta valsts pasākuma saderība ar iekšējo tirgu, iepriekš nekvalificējot šo pasākumu par valsts atbalstu, pieņemšana – Lēmums, kas pārsniedz Komisijas kompetenci
(LESD 107. un 108. pants)
(skat. 37.–49. punktu)
Rezumējums
Noraidīdama Eiropas Komisijas iesniegto apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2022. gada 16. novembra spriedumu (
1
) lietā pret Nīderlandes Karalisti, Tiesa precizē īstenošanas nosacījumus Komisijas kompetencei izvērtēt valsts pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, ņemot vērā LESD 107. un 108. pantu. Spriedumā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka Komisija nevar lemt par valsts pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, iepriekš nekonstatējot, ka šis pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
2019. gadā Nīderlandes iestādes paziņoja Komisijai savu Likuma par ogļu izmantošanas aizliegumu elektroenerģijas ražošanai projektu saskaņā ar Direktīvu 2015/1535 (
2
). Tā mērķis bija samazināt oglekļa dioksīda (CO2) emisijas Nīderlandē, un tajā bija paredzēts kompensēt ar oglēm darbināmai elektrostacijai nodarīto kaitējumu, kuru salīdzinājumā ar citām tāda paša veida elektrostacijām nesamērīgi ietekmējot aizliegums izmantot ogles elektroenerģijas ražošanai. Taču šis likumprojekts netika paziņots Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu.
Pēc likumprojekta paziņošanas saskaņā ar Direktīvu 2015/1535 Komisija pēc savas iniciatīvas sāka izskatīt informāciju par iespējamo atbalstu un ar 2020. gada 12. maija lēmumu (
3
) secināja, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu (
4
), tomēr nekonstatējot, ka ar šo pasākumu saņēmējam tiktu piešķirta priekšrocība un tādējādi tas būtu valsts atbalsts.
Tad Nīderlandes Karaliste cēla prasību atcelt šo lēmumu Vispārējā tiesā, pārmetot Komisijai, ka tā pārsniegusi savu kompetenci un radījusi tiesisko nedrošību. Pēc tam, kad Vispārējā tiesa atcēla minēto lēmumu, Komisija iesniedza Tiesā apelācijas sūdzību par tās spriedumu.
Tiesas vērtējums
Apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija it īpaši apgalvo, ka, nospriezdama, ka tās kompetencē nav nolemt, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja iepriekš nav konstatēts, ka šis pasākums ir valsts atbalsts, Vispārējā tiesa ir nepamatoti šauri interpretējusi LESD 107. panta 3. punktu. Komisija uzskata, ka jēdziens “atbalsts” šajā pantā attiecas arī uz pasākumiem, kuru atzīšana par valsts atbalstu joprojām ir neskaidra.
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka, lai gan LESD 107. panta 1. punktā termins “atbalsts” ir lietots ierastajā nozīmē ikdienas valodā, tas tomēr apzīmē vienīgi valsts atbalstu šī paša panta 3. punktā. Proti, no LESD 107. panta 1. punkta izriet, ka tikai tie pasākumi, kuri atbilst no šī 1. punkta izrietošajiem nosacījumiem un kuri tādēļ uzskatāmi par valsts atbalstu, ja vien Līgumā nav paredzētas atkāpes, nav saderīgi ar iekšējo tirgu. Tādējādi LESD 107. panta 3. punkts, kurā, atkāpjoties no šīs tiesību normas, ir uzskaitīti pasākumi, ko var uzskatīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu, var attiekties tikai uz valsts atbalstu.
Lai gan ir taisnība, ka LESD 107. pantā nav nedz paredzēti procesuālie noteikumi, nedz tieši Komisijas kompetence, tomēr no šīs tiesību normas izriet, ka pasākuma kvalificēšana par valsts atbalstu minētās tiesību normas 1. punkta izpratnē ir priekšnosacījums tās 3. punktā paredzētās atkāpes iespējamai piemērošanai. Tādējādi Eiropas Savienībai nav piešķirta kompetence lemt par tādu pasākumu saderību, kas nav noteikti kā valsts atbalsts, bet tai ir kompetence lemt par valsts atbalstu veidojošo pasākumu saderību ar iekšējo tirgu. Ar LESD 108. pantu šīs kompetences īstenošana piešķirta Komisijai, kuras darbību kontrolē Tiesa. Savienības iestādes var rīkoties tikai tām piešķirtās kompetences robežās.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa pamatoti atcēlusi apstrīdēto lēmumu.
(
1
)	Spriedums, 2022. gada 16. novembris, Nīderlande/Komisija (T‑469/20, EU:C:2022:713).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).
(
3
)	Komisijas 2020. gada 12. maija Lēmums C(2020) 2998 final par valsts atbalstu SA.54537 (2020/NN) – Nīderlande, Aizliegums izmantot ogles elektroenerģijas ražošanai Nīderlandē (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
(
4
)	Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu “var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu: [..] c) atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm”.