62024CJ0328_RES
Vec C‑328/24 P
Constantin Mincu Pătrașcu Brâncuși
proti
Európskej prokuratúre
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. apríla 2026
„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Nariadenie (EÚ) 2017/1939 – Európska prokuratúra – Článok 42 ods. 1 – Procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám – Súdne preskúmanie vykonané vnútroštátnymi súdmi – Námietka protiprávnosti – Prípustnosť – Výlučná právomoc Súdneho dvora Európskej únie preskúmať zákonnosť aktov Únie – Článok 86 ods. 2 a 3 ZFEÚ – Funkcia prokurátora na vnútroštátnych súdoch – Oprávnenie normotvorcu Únie stanoviť pravidlá uplatniteľné na súdne preskúmanie procesných opatrení Európskej prokuratúry – Nepovolená odchýlka od článku 263 ZFEÚ – Neexistencia – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Právo na účinnú súdnu ochranu – Porušenie – Neexistencia – Nedostatok právomoci Všeobecného súdu“
Odvolanie – Dôvody – Prípustnosť – Podmienky – Uvedenie tvrdení nastolených aj pred Všeobecným súdom
[Článok 256 ZFEÚ ods. 1 druhý pododsek; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 168 ods. 1 písm. d) a článok 169 ods. 2]
(pozri body 38 – 40)
Žaloba o neplatnosť – Podmienky prípustnosti – Právomoc súdu Únie – Otázka verejného poriadku – Námietka protiprávnosti smerujúca k preukázaniu porušenia primárneho práva Únie – Akt sekundárneho práva vylučujúci právomoc súdu Únie – Povinnosť súdu Únie preskúmať túto námietku predtým, ako vyhlási, že nemá právomoc na základe žaloby vo veci samej
(Článok 256 ods. 1 druhý pododsek a článok 263 ZFEÚ; nariadenie Rady 2017/1939, článok 42)
(pozri body 53, 58 – 61)
Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Únie – Žaloba podaná proti rozhodnutiu stálej komory Európskej prokuratúry postúpiť vec týkajúcu sa odvolateľa na súd – Procesný úkon Európskej prokuratúry – Nedostatok právomoci – Právomoc vnútroštátnych súdov – Právo na účinnú súdnu ochranu – Porušenie – Neexistencia
(Článok 19 ods. 1 a 3 ZEÚ; článok 86 ods. 1 až 3, článok 263 štvrtý pododsek, články 267 a 277 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, články 47 a 48; nariadenie Rady 2017/1939, odôvodnenia 83, 85, 86, 87 prvý pododsek a odôvodnenie 88, článok 10 ods. 2, článok 13 ods. 1, článok 28 ods. 1, článok 30 ods. 5, článok 31 ods. 3, článok 36, článok 37 ods. 2, článok 41 a článok 42 ods. 1 až 3 a 8)
(pozri body 64‑91, 96‑100)
Odvolanie – Dôvody – Procesná vada – Rozhodnutie o spojení námietky neprípustnosti s konaním o merite veci – Voľná úvaha Všeobecného súdu
(Článok 256 ZFEÚ; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 130 ods. 1 a 7)
(pozri bod 106)
Zhrnutie
Súdny dvor rozhodujúci o odvolaní, ktoré zamietol, spresnil vzťah medzi súdnym systémom zavedeným Zmluvami a článkom 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 (
1
), podľa ktorého procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, podliehajú preskúmaniu príslušnými vnútroštátnymi súdmi.
V nadväznosti na vyšetrovanie zo strany Európskej prokuratúry stála komora Európskej prokuratúry rozhodla postaviť odvolateľa pred rumunský trestný súd. Tento súd podal proti tomuto rozhodnutiu na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť spolu s námietkou protiprávnosti smerujúcou proti článku 42 nariadenia 2017/1939. Všeobecný súd rozhodol, že nemá právomoc, pretože súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry patrí do právomoci vnútroštátnych súdov.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor rozhodol, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že nemá právomoc rozhodovať o žalobe smerujúcej proti procesnému úkonu Európskej prokuratúry v zmysle článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939, bez toho, aby preskúmal, či primárne právo Únie nebráni takémuto konštatovaniu.
Keďže právomoc je otázkou verejného poriadku, ktorá musí byť prípadne vznesená aj bez návrhu, Všeobecný súd nemôže vyhlásiť, že nemá právomoc rozhodnúť o žalobe, bez toho, aby predtým preskúmal dôvodnosť všetkých tvrdení, ktoré mu boli predložené, a ktoré smerujú práve k preukázaniu jeho právomoci v tejto súvislosti. Konkrétnejšie, ustálená judikatúra, podľa ktorej neprípustnosť žaloby vo veci samej má za následok neprípustnosť námietky protiprávnosti vznesenej na podporu tejto žaloby, nemôže Všeobecnému súdu umožniť, aby vyhlásil, že nemá právomoc preskúmať z hľadiska primárneho práva Únie platnosť ustanovenia sekundárneho práva z dôvodu, že nemá právomoc rozhodnúť o žalobe vo veci samej, ak sa opiera práve o toto ustanovenie, aby dospel k záveru, že nemá právomoc. Z judikatúry teda vyplýva, že ak je Všeobecnému súdu predložená námietka protiprávnosti ustanovenia sekundárneho práva, ktoré vylučuje z akéhokoľvek súdneho preskúmania rozhodnutie orgánu Únie, ktoré je pred ním napadnuté z dôvodu nezlučiteľnosti tohto ustanovenia s článkom 263 ZFEÚ, prináleží mu overiť, či je táto námietka protiprávnosti odôvodnená, a prípadne vyhlásiť, že má právomoc preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia na základe článku 263 ZFEÚ, aby zabezpečil účinné súdne preskúmanie.
Súdny dvor však rozhodol, že normotvorca Únie tým, že priznal vnútroštátnym súdom právomoc vykonať súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím osobám, neporušil jeho právomoci stanovené v článkoch 19 ZEÚ a 263 ZFEÚ.
Súdny dvor v tejto súvislosti uviedol, že rozdelenie právomocí medzi vnútroštátne súdy a súdy Únie vykonané v článku 42 nariadenia 2017/1939 nepredstavuje nepovolenú odchýlku od výlučnej právomoci súdov Únie preskúmať zákonnosť aktov prijatých orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie na základe článku 263 ZFEÚ. Normotvorca Únie tým, že podriadil súdnemu preskúmaniu vnútroštátnymi súdmi iba procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, s výnimkou rozhodnutí o odmietnutí veci, a tým, že v ostatných prípadoch stanovil právomoc Súdneho dvora, neprekročil právomoc, ktorú mu priznáva článok 86 ods. 3 ZFEÚ na to, aby stanovil „pravidlá uplatniteľné na súdne preskúmanie procesných úkonov“ Európskej prokuratúry.
Okrem toho vzhľadom na osobitnú povahu úloh zverených Zmluvou o FEÚ Európskej prokuratúre a s ohľadom na rozsah právomocí zverených touto Zmluvou normotvorcovi Únie na vymedzenie inštitucionálneho a procesného rámca, v ktorom Európska prokuratúra vykonáva svoje úlohy, sa pojem „pravidlá súdnej kontroly preskúmania… procesných úkonov [Európskej prokuratúry]“ má vykladať v tom zmysle, že môže zahŕňať nielen zavedenie osobitných podmienok a postupov pri podávaní žalôb proti týmto procesným úkonom, ale prípadne aj stanovenie osobitných pravidiel pri vymedzení súdnej právomoci.
V tomto inštitucionálnom a procesnom rámci sú právne účinky procesných úkonov Európskej prokuratúry voči tretím stranám z veľkej časti určené vnútroštátnym právom. Okrem toho procesné úkony Európskej prokuratúry predstavujú fázu trestného konania, o ktorého výsledku rozhodujú výlučne príslušné vnútroštátne súdy, ktoré disponujú voľnou úvahou pri posudzovaní dôkazov. Za týchto podmienok právomoc vnútroštátnych súdov preskúmať tieto akty nepredstavuje nepovolenú odchýlku od článku 263 ZFEÚ. Navyše všeobecná štruktúra článku 42 nariadenia potvrdzuje toto rozdelenie právomocí.
Okrem toho Súdny dvor pripomenul, že článok 47 Charty základných práv Európskej únie nemôže založiť právomoc v prospech súdov Únie, ak to Zmluvy vylučujú, ani zmeniť systém súdneho preskúmania upravený týmito Zmluvami, najmä pravidlá týkajúce sa prípustnosti priamych žalôb. V každom prípade článok 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 rešpektuje právo na účinnú súdnu ochranu.
Na jednej strane súdne preskúmanie procesných úkonov, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, vykladané s prihliadnutím na článok 41 nariadenia 2017/1939 a jeho odôvodnenia, umožňuje zabezpečiť, aby Európska prokuratúra dodržiavala základné práva. Okrem toho majú členské štáty zabezpečiť účinné opravné prostriedky.
Na druhej strane, keďže prvý odsek článku 42 sa má vykladať s ohľadom na jeho všeobecnú štruktúru, je tento článok plne v súlade s komplexným systémom opravných prostriedkov a postupov určených na zabezpečenie preskúmania zákonnosti aktov Únie. Najmä preto, že je prepojený s odsekom 2, podľa ktorého sa mechanizmus prejudiciálneho konania uplatňuje na súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry, sa zabezpečuje, že Súdny dvor môže preskúmať akékoľvek otázky týkajúce sa výkladu alebo platnosti procesných úkonov Európskej prokuratúry, ktoré sú napadnuté na príslušnom vnútroštátnom súde, ako aj predmetného nariadenia.
(
1
)	Nariadenie Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry (Ú. v. EÚ L 283, 2017, s. 1).