62010CJ0137_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑137/10,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Belgicko) zo 4. marca 2010 a doručený Súdnemu dvoru 15. marca 2010, ktorý súvisí s konaním:
Európske spoločenstvá
proti
Région de Bruxelles‑Capitale,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia E. Juhász (spravodajca), G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz,
generálny advokát: P. Cruz Villalón,
tajomník: R. Şereş, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. novembra 2010,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– belgická vláda, v zastúpení: T. Materne, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci J.‑P. Lagasse a F. Van de Gejuchte, advokáti,
– Rada Európskej únie, v zastúpení: A. Vitro a M. Balta, splnomocnení zástupcovia,
– Európska komisia, v zastúpení: I. Martínez del Peral a J.‑P. Keppenne, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 13. januára 2011,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 207 ods. 2 ES a článku 282 ES.
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Európskymi spoločenstvami, zastupovanými Radou Európskej únie, a Région de Bruxelles‑Capitale (Belgicko) vo veci súladu poplatku na územný rozvoj, ktorý Région de Bruxelles‑Capitale uložil Rade, s pravidlami Únie a ktorý sa týka podmienok a postupov, za akých má byť iná inštitúcia Európskych spoločenstiev než Komisia zastúpená v konaní pred súdom členského štátu.
Právny rámec
Právo Únie
3. Keďže skutkové okolnosti sporu vo veci samej nastali pred 1. decembrom 2009, čo je dátum nadobudnutia účinnosti Lisabonskej zmluvy, relevantnými ustanoveniami primárneho práva Únie sú ustanovenia, ktoré boli účinné pred uvedeným dátumom.
4. Článok 207 ods. 2 a 3 ES stanovoval:
„2. Rade pomáha generálny sekretariát pod vedením generálneho tajomníka, vysokého splnomocnenca pre spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku, ktorému pomáha zástupca generálneho tajomníka, ktorý zodpovedá za chod generálneho sekretariátu. Generálneho tajomníka a zástupcu generálneho tajomníka vymenúva Rada kvalifikovanou väčšinou.
Rada rozhoduje o organizácii generálneho sekretariátu.
3. Rada prijme svoj rokovací poriadok.
…“
5. Článok 281 ES stanovoval:
„Spoločenstvo má právnu subjektivitu.“
6. Článok 282 ES znel:
„V každom členskom štáte požíva Spoločenstvo najširšiu spôsobilosť na práva a právne úkony, aké ich právo priznáva právnickým osobám; Spoločenstvo môže najmä nadobúdať alebo scudzovať hnuteľný a nehnuteľný majetok a môže vystupovať pred súdmi. V takom prípade zastupuje Spoločenstvo Komisia.“
7. Znenie článku 185 ESAE bolo totožné so znením článku 282 ES.
8. Článok 47 ZEÚ stanovuje:
„Únia má právnu subjektivitu.“
9. Článok 335 ZFEÚ, ktorý zodpovedá článku 282 ES, teraz stanovuje:
„V každom členskom štáte požíva Únia najširšiu spôsobilosť na práva a právne úkony, aké ich právo priznáva právnickým osobám; Únia môže najmä nadobúdať alebo scudzovať hnuteľný a nehnuteľný majetok a môže vystupovať pred súdmi. V takom prípade zastupuje Úniu Komisia. Únia je však zastúpená aj každou z inštitúcií na základe ich administratívnej autonómie v záležitostiach týkajúcich sa ich fungovania.“
Vnútroštátna právna úprava
10. Nariadeniami z 12. júna a 18. decembra 2003 vláda Région de Bruxelles‑Capitale podmienila vydanie akéhokoľvek povolenia v stavebnom konaní zaplatením poplatku na územný rozvoj, ktorý uvedený Región použije na služby vo verejnom záujme, konkrétne na výstavbu, prestavbu a rekonštrukciu sociálneho bývania.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11. Na to, aby Rada mohla prijímať delegácie nových členských štátov, podala 20. novembra 2002 vláde Région de Bruxelles‑Capitale žiadosť o povolenie v stavebnom konaní na účely prestavby jej hlavnej budovy s názvom „Justus Lipsius“. Požadované povolenie v stavebnom konaní bolo vydané na základe aktov z 12. a 22. decembra 2003. V týchto aktoch sa však uvádzalo, že Rada je povinná do dvanástich mesiacov od vydania povolenia v stavebnom konaní zaplatiť poplatok na územný rozvoj vo výške 1 109 750 eur.
12. Keďže sa Rada domnievala, že takýto poplatok predstavuje daň, od ktorej sú Európske spoločenstvá oslobodené na základe článku 3 protokolu o ich výsadách a imunitách, pôvodne pripojenému k Zmluve o vytvorení spoločnej Rady a spoločnej Komisie Európskych spoločenstiev, podpísanej 8. apríla 1965, a následne na základe Amsterdamskej zmluvy k Zmluve ES, podala 23. januára 2004 na Collège d’urbanisme (Rada pre územné plánovanie) Région de Bruxelles‑Capitale opravný prostriedok proti uloženiu povinnosti zaplatiť predmetný poplatok. Vzhľadom na to, že Collège d’urbanisme neposkytla odpoveď v zákonnej lehote, podala Rada 10. novembra 2004 opravný prostriedok vláde Région de Bruxelles‑Capitale, ktorým sa domáhala zmeny povolenia v stavebnom konaní v časti týkajúcej sa tohto poplatku.
13. Nariadením zo 14. júla 2005 vláda Région de Bruxelles‑Capitale odmietla tento opravný prostriedok ako neprípustný z dôvodu, že údajne uplynula lehota na jeho podanie. Rada zastupujúca Európske spoločenstvá podala proti tomuto nariadeniu žalobu o neplatnosť na Conseil d’État. Vláda Région de Bruxelles‑Capitale, ktorá je žalovanou stranou, vzniesla námietku neprípustnosti tejto žaloby, a to z dôvodu, že Rada nie je riadne zastúpená.
14. Vnútroštátny súd poukazuje na to, že Komisia podľa článku 282 ES a článku 185 ESAE účinne splnomocnila Radu na základe dokumentu z 23. septembra 2005, aby podala túto žalobu o neplatnosť. Vnútroštátny súd však poznamenáva, že Komisia vo svojom splnomocnení určila konkrétnu osobu na účely podania žaloby, ktorou je „Jean‑Claude Piris [generálny riaditeľ právnej služby Rady], alebo akákoľvek iná osoba, ktorú Jean‑Claude Piris určí na podanie návrhu na zrušenie nariadenia vlády Région de Bruxelles‑Capitale zo 14. júla 2005 pred belgickou Conseil d’État“. Vnútroštátny súd pritom poznamenáva, že v návrhu na začatie konania sa uvádza, že ho podávajú „Európske spoločenstvá, zastúpené Radou Európskej únie prostredníctvom Pierra de Boissieu, zástupcu generálneho tajomníka Rady“. Z toho vyplýva, že táto žaloba bola podaná inou osobou, ako je osoba, ktorú Komisia menovite splnomocnila, pričom sa nezdá, že J. C. Piris určil na podanie žaloby P. de Boissieu.
15. Za týchto podmienok Conseil d’État, ktorá sa domnieva, že dosah článkov 207 ES a 282 ES môže byť skutočne diskutabilný „najmä s ohľadom na jej právomoc ubezpečiť sa, že príslušný orgán právnickej osoby, ktorá je žalobcom, rozhodol konať spôsobom, ktorý je v súlade s pravidlami zastupovania, ktoré sa ho týkajú“, rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Má sa článok 282 [ES] a osobitne slovné spojenie ‚v takom prípade zastupuje Spoločenstvo Komisia‘, ktoré je uvedené v [druhej] vete tohto článku, vykladať v tom zmysle, že inštitúcia je platne splnomocnená zastupovať Spoločenstvo už na základe samotnej existencie splnomocnenia, ktorým Komisia delegovala na túto inštitúciu svoje právomoci na zastupovanie Spoločenstva pred súdmi, nezávisle od toho, či v tomto splnomocnení je, alebo nie je menovite určená fyzická osoba, ktorá je oprávnená zastupovať poverenú inštitúciu?
2. Môže v prípade zápornej odpovede vnútroštátny súd, akým je Conseil d’État, overiť prípustnosť žaloby európskej inštitúcie, ktorú Komisia riadne splnomocnila na konanie pred súdmi v zmysle článku 282 [druhej] vety [ES], tak, že preskúma, či je táto inštitúcia zastúpená príslušnou fyzickou osobou, ktorá je oprávnená podať žalobu na vnútroštátny súd?
3. Subsidiárne, má sa v prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku článok 207 ods. 2 pododsek 1 prvá veta [ES], konkrétne slovné spojenie ‚ktorému pomáha zástupca generálneho tajomníka, ktorý zodpovedá za chod generálneho sekretariátu‘, vykladať v tom zmysle, že zástupca generálneho tajomníka Rady môže platne zastupovať Radu na účely podania žaloby na vnútroštátnych súdoch?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
16. Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či splnomocnenie, ktorým Komisia delegovala na inú inštitúciu svoju právomoc, ktorú jej zveruje článok 282 ES, na zastupovanie Spoločenstiev pred vnútroštátnym súdom v spore týkajúcom sa tejto inštitúcie, bolo udelené platne a nezávisle od toho, či v tomto splnomocnení je, alebo nie je menovite určená fyzická osoba, ktorá je oprávnená zastupovať splnomocnenú inštitúciu.
17. V prvom rade treba zdôrazniť, že skutkové okolnosti, ktoré viedli k položeniu tejto otázky, súvisia s ustanoveniami Zmluvy ES, ktoré už nie sú platné. Problém, s ktorým sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor, sa navyše týka len prípustnosti žaloby, ktorú podali Európske spoločenstvá. Napriek širokej a abstraktnej formulácii prejudiciálnych otázok sa Súdny dvor môže pri ich preskúmaní a pri odpovedi na ne obmedziť len na to, čo je nevyhnutné, aby vnútroštátny súd mohol tento problém vyriešiť.
18. Ďalej treba uviesť, že podľa systému zavedeného Zmluvami, tak ako vyplýva z článkov 281 ES a 184 ESAE, mali právnu subjektivitu len Spoločenstvá ako právnické osoby riadiace sa verejným právom, a nie ich inštitúcie. To v súlade s článkom 47 ZEÚ v súčasnosti platí aj pre Úniu. Podľa článkov 282 ES a 185 ESAE Spoločenstvá požívali najširšiu spôsobilosť na práva a právne úkony, akú vnútroštátne právne predpisy priznávajú právnickým osobám, a mohli najmä nadobúdať alebo scudzovať hnuteľný a nehnuteľný majetok a vystupovať pred súdmi, pričom na tento účel boli zastupované Komisiou.
19. Komisia mohla delegovať túto právomoc na základe splnomocnenia udeleného týmto inštitúciám v záležitostiach týkajúcich sa ich fungovania.
20. V právnom poriadku Spoločenstva bolo v záujme riadnej správy vecí verejných, aby Spoločenstvá boli v prípadoch nadobúdania alebo scudzovania majetku, ako aj v prípadoch súdnych konaní pred vnútroštátnymi súdmi zastupované inštitúciou, ktorej sa predmetný akt alebo predmetné konanie dotýkalo. Takáto inštitúcia mala totiž v rámci svojej administratívnej a funkčnej autonómie najlepšie predpoklady na to, aby v týchto veciach posúdila alebo obhajovala záujmy Spoločenstiev.
21. Pokiaľ ide o rozsah uvedeného splnomocnenia, z povahy právomoci Komisie zastupovať a delegovať vyplýva, že mohla splnomocniť inú inštitúciu a v tomto splnomocnení určiť na účely tohto zastupovania fyzickú osobu, alebo sa takéhoto určenia zdržať. V takýchto prípadoch splnomocnená inštitúcia, ako aj fyzická osoba, pokiaľ bola určená, mohli na zastupovanie Spoločenstiev splnomocniť advokáta.
22. Treba zdôrazniť, že delegačnú prax potvrdzuje a zakotvuje článok 335 ZFEÚ. Na základe uvedeného článku tak môže v súčasnosti každá inštitúcia vzhľadom na svoju administratívnu autonómiu zastupovať Úniu v záležitostiach týkajúcich sa jej fungovania.
23. V prejednávanej veci sa zdá, že fyzickou osobou menovite určenou v splnomocnení bol právny poradca, konkrétne vedúci právnej služby Rady, ktorý splnomocnil na zastupovanie inštitúcie v danom konaní pred vnútroštátnym súdom advokáta, pretože jeho prítomnosť vyžadovali procesné predpisy dotknutého členského štátu.
24. Preto v prípade existencie následného reťazového delegovania splnomocnení, keď prvé splnomocnenie udelila Komisia Rade s tým, že v rámci splnomocnenej inštitúcie určila konkrétnu fyzickú osobu, a keď posledná uvedená osoba udelila advokátovi druhé splnomocnenie na zastupovanie tejto inštitúcie pred vnútroštátnym súdom, Komisia udelila platné splnomocnenie a splnomocnená inštitúcia bola riadne zastúpená.
25. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že splnomocnenie, ktorým Komisia delegovala na inú inštitúciu Spoločenstva svoju právomoc, ktorú jej zveruje článok 282 ES, na zastupovanie Spoločenstiev pred vnútroštátnym súdom v spore týkajúcom sa tejto inštitúcie, bolo udelené platne a nezávisle od toho, či v tomto splnomocnení je, alebo nie je menovite určená fyzická osoba, ktorá je oprávnená zastupovať splnomocnenú inštitúciu. V takýchto prípadoch mohla táto splnomocnená inštitúcia, ako aj fyzická osoba, pokiaľ bola určená, splnomocniť na zastupovanie Spoločenstiev advokáta.
O druhej a tretej otázke
26. Vzhľadom na odpoveď poskytnutú na prvú otázku netreba odpovedať na druhú a tretiu položenú otázku.
O trovách
27. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Splnomocnenie, ktorým Európska komisia delegovala na inú inštitúciu Spoločenstva svoju právomoc, kto rú jej zveruje článok 282 ES, na zastupovanie Európskych spoločenstiev pred vnútroštátnym súdom v spore týkajúcom sa tejto inštitúcie, bolo udelené platne a nezávisle od toho, či v tomto splnomocnení je, alebo nie je menovite určená fyzická osoba, ktorá je oprávnená zastupovať splnomocnenú inštitúciu. V takýchto prípadoch mohla táto splnomocnená inštitúcia, ako aj fyzická osoba, pokiaľ bola určená, splnomocniť na zastupovanie Európskych spoločenstiev advokáta.