62005CJ0023_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C-23/05,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 25. januára 2005,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Rozet a N. Yerrell, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Luxemburskému veľkovojvodstvu, v zastúpení: S. Schreiner, splnomocnený zástupca,
žalovanému,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: J.-P. Puissochet, vykonávajúci funkciu predsedu šiestej komory, sudcovia S. von Bahr a A. Borg Barthet (spravodajca),
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Svojou žalobou sa Komisia Európskych spoločenstiev domáha toho, aby Súdny dvor určil, že Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho Parlamentu a Rady 2000/34/ES z 22. júna 2000, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/104/ES o niektorých aspektoch organizácie pracovného času, a ktorá sa vzťahuje na sektory a činnosti vylúčené z uvedenej smernice (Ú. v. ES L 195, s. 41; Mim. vyd. 05/004, s. 27) (ďalej len „smernica“) alebo v každom prípade tým, že o nich neinformovalo Komisiu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 ods. 1 smernice.
2. Článok 2 ods. 1 smernice upresňuje, že „členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 1. augusta 2003 alebo zabezpečia, že najneskôr do uvedeného dátumu obidve strany priemyselného odvetia zavedú nevyhnutné opatrenia podľa dohody, pričom od členských štátov sa bude vyžadovať, aby prijali akékoľvek nevyhnutné opatrenie, ktoré im kedykoľvek umožní, že budú v takom postavení, že zaručia výsledky, ktoré im ukladá táto smernica. Pokiaľ ide o odbornú prax lekárov, bude takýto dátum 1. august 2004. Budú o tom bezodkladne informovať Komisiu.“
3. Podľa názoru Komisie smernica nebola prebratá do luxemburského práva v lehote, ktorú stanovuje, a preto začala konanie o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 prvého odseku ES. Po tom, čo Luxemburské veľkovojvodstvo 6. októbra 2003 vyzvala, aby predložilo pripomienky, vydala Komisia 9. júla 2004 odôvodnené stanovisko, v ktorom tento členský štát vyzvala, aby prijal opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia. Keďže z informácií, ktoré luxemburské orgány poskytli v nadväznosti na uvedené stanovisko, vyplynulo, že smernica ešte stále nebola prebratá, Komisia sa rozhodla podať túto žalobu.
4. Luxemburská vláda nepopiera, že smernica nebola prebratá v stanovenej lehote. Tvrdí však, že opatrenia potrebné na tento účel sa vypracúvajú. Je už pripravený aj návrh zákona preberajúci smernicu.
5. Podľa článku 92 ods. 2 rokovacieho poriadku môže Súdny dvor kedykoľvek aj bez návrhu posúdiť, či neexistuje prekážka konania z dôvodu verejného záujmu.
6. V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že smernica vo svojom článku 2 ods. 1 upravuje, že členské štáty ju musia prebrať najneskôr do 1. augusta 2003. Pokiaľ ide o odbornú prax lekárov, je táto lehota stanovená na 1. august 2004. Výzva, ktorú zaslala Komisia Luxemburskému veľkovojvodstvu, je datovaná 6. októbra 2003. K tomuto dňu lehota na prebratie smernice v súvislosti s jej ustanoveniami týkajúcimi sa odbornej praxe lekárov teda ešte neuplynula.
7. Ako už Súdny dvor rozhodol, vypracovanie výzvy predpokladá, že sa namieta nesplnenie povinnosti dotknutého členského štátu predchádzajúce tejto výzve (pozri uznesenie z 13. septembra 2000, Komisia/Holandsko, C‑341/97, Zb. s. I‑6611, bod 18, a rozsudok z 15. februára 2001, Komisia/Francúzsko, C‑230/99, Zb. s. I‑1169, bod 32). Príležitosť vyjadriť pripomienky – hoci členský štát usúdi, že ju nepotrebuje využiť – predstavuje pre členský štát podstatnú záruku, zakotvenú v Zmluve ES a jej zachovanie predstavuje podstatný predpoklad zákonnosti konania o nesplnenie povinnosti členským štátom. Výzva sa preto nemôže týkať neprebratia smernice, ktorej lehota na vykonanie ešte neuplynula (pozri rozsudok zo 17. februára 1970, Komisia/Taliansko, 31/69, Zb. s. 25, body 12 až 14).
8. Z toho pre uvedený prípad vyplýva, že namietané nesplnenia smernice, pokiaľ ide o odbornú prax lekárov, nie je preukázané a že žalobu je potrebné zamietnuť v tej časti, ktorá sa týka vykonania smernice v súvislosti s odbornou praxou lekárov.
9. Pokiaľ ide naopak o oblasti, na ktoré sa smernica s výnimkou odbornej praxe lekárov vzťahuje, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa má existencia nesplnenia povinnosti hodnotiť vo vzťahu ku konkrétnemu členskému štátu ku dňu ukončenia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a že Súdny dvor nemôže brať do úvahy neskoršie zmeny (pozri najmä rozsudky z 30. mája 2002, Komisia/Taliansko, C‑323/01, Zb. s. I‑4711, bod 8, a z 2. októbra 2003, Komisia/Holandsko, C‑322/00, Zb. s. I‑11267, bod 50).
10. V tejto veci je nesporné, že opatrenia vyžadované na zabezpečenie prebratia smernice do vnútroštátneho právneho poriadku neboli v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku prijaté.
11. Za týchto okolností je žaloba Komisie čiastočne dôvodná.
12. Preto je potrebné konštatovať, že Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, s výnimkou opatrení, ktoré je potrebné prijať v súvislosti s odbornou praxou lekárov, na dosiahnutie súladu so smernicou, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 ods. 1 tejto smernice.
O trovách
13. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Luxemburské veľkovojvodstvo na náhradu trov konania a Luxemburské veľkovojvodstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, s výnimkou opatrení, ktoré je potrebné prijať v súvislosti s odbornou praxou lekárov, na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho Parlamentu a Rady 2000/34/ES z 22. júna 2000, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/104/ES o niektorých aspektoch organizácie pracovného času, a ktorá sa vzťahuje na sektory a činnosti vylúčené z uvedenej smernice, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 ods. 1 tejto smernice.
2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3. Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.