Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
LAILA
MEDINA
prednesené
21. septembra
2023(1)
Spojené veci C‑414/22 a C‑584/22
DocLX Travel Events GmbH
proti
Verein für Konsumenteninformation
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Oberster
Gerichtshof
(Najvyšší
súd,
Rakúsko)]
a
QM
proti
Kiwi Tours GmbH
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Bundesgerichtshof
(Spolkový
súdny
dvor,
Nemecko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Balík cestovných služieb a spojené cestovné služby – Smernica (EÚ) 2015/2302 – Ukončenie zmluvy o balíku cestovných služieb – Neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti – Udalosti, ktoré nastali po ukončení zmluvy, ale pred poskytnutím balíka služieb – Predvídateľnosť v čase ukončenia zmluvy o cestovných službách“
I.      Úvod
1.        Dňa
11. marca 2020
Svetová
zdravotnícka
organizácia
(WHO)
vyhlásila
koronavírus
COVID‑19
za
pandémiu a varovala,
že
svet
„ešte
nikdy
nezažil
pandémiu
vyvolanú
koronavírusom“(2).
„Náhlosť,
rozsah a závažnosť“(3) pandémie
sa
prejavili v prijatí
bezprecedentných
reštriktívnych
opatrení v celosvetovom
meradle,
ktoré
si
vybrali
vysokú
daň
vo
všetkých
oblastiach
spoločenskej a hospodárskej
činnosti.
Jedným z najviac
postihnutých
odvetví
bol
cestovný
ruch.
2.        V tejto
súvislosti
si
mnohí
cestujúci
uplatnili
právo
na
ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
bez
zaplatenia
akéhokoľvek
stornovacieho
poplatku.
Urobili
tak
ešte
pred
oficiálnym
vyhlásením
pandémie a uzavretím
hraníc,
pričom
sa
odvolávali
na
existenciu
„neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností“ v zmysle
článku 12
ods. 2
smernice
(EÚ)
2015/2302(4).
Tieto
spojené
veci – spolu s vecou C‑299/22,
Tez
Tour, v ktorej
som
dnes
predniesla
svoje
návrhy – vyvolávajú
rôzne
otázky
týkajúce
sa
výkladu
uvedeného
ustanovenia.
Jedna z týchto
otázok
sa
týka
určenia
okamihu,
ktorý
je
rozhodujúci
pre
vznik
práva
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
povinnosti
zaplatiť
akýkoľvek
stornovací
poplatok.
Tieto
veci
nabádajú k zamysleniu
sa
nad
tým,
ako
najlepšie
dosiahnuť
primeranú
rovnováhu, o ktorú
sa
usiluje
smernica
2015/2302,
medzi
vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou
podnikov,
keďže
svet
sa
stáva
čoraz
neistejším a nepredvídateľnejším.
II.    Právny rámec
A.      Právo Európskej únie
3.        Odôvodnenie
31
smernice
2015/2302
stanovuje:
„(31)      Cestujúci
by
takisto
mali
mať
možnosť
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
kedykoľvek
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb
za
primeraný a odôvodnený
stornovací
poplatok,
zohľadňujúci
očakávané
úspory
nákladov a príjem z náhradného
poskytnutia
cestovných
služieb.
Mali
by
mať
tiež
právo
na
ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
bez
stornovacieho
poplatku v prípade,
ak
poskytovanie
balíka
služieb
výrazne
ovplyvnia
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti.
Tie
môžu
zahŕňať
napríklad
vojnu,
iné
vážne
bezpečnostné
problémy,
akými
sú
terorizmus,
významné
riziká
pre
ľudské
zdravie,
ako
sú
napríklad
prepuknutie
vážnej
choroby v cestovnej
destinácii,
prírodné
katastrofy,
ako
napríklad
záplavy
alebo
zemetrasenia,
alebo
poveternostné
podmienky,
ktoré
znemožňujú
bezpečne
cestovať
do
destinácie
tak,
ako
bolo
dohodnuté v zmluve o balíku
cestovných
služieb.“
4.        Článok 3
ods. 12
smernice
2015/2302 s názvom
„Definície“
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatňujú
tieto
vymedzenia
pojmov:
…
12.      ‚neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti‘
sú
situácie,
ktoré
zmluvná
strana,
ktorá
sa
na
takéto
situácie
odvoláva,
nemôže
ovplyvniť, a ktorých
dôsledkom
nemôže
zabrániť,
ani
keby
prijala
všetky
primerané
opatrenia;“
5.        Článok 12
smernice
2015/2302 s názvom
„Ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb a právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb“ v odsekoch
1
až
3
stanovuje:
„1.      Členské
štáty
zabezpečia,
aby
cestujúci
mohol
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
ukončiť
kedykoľvek
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb.
Ak
cestujúci
ukončí
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
podľa
tohto
odseku,
môže
sa
od
neho
požadovať,
aby
organizátorovi
zaplatil
primeraný a odôvodnený
stornovací
poplatok. V zmluve o balíku
cestovných
služieb
sa
môžu
stanoviť
primerané
štandardné
stornovacie
poplatky,
ktoré
vychádzajú z času
ukončenia
zmluvy
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb a očakávaných
úspor
nákladov a príjmu z náhradného
poskytnutia
cestovných
služieb.
Ak
štandardné
stornovacie
poplatky
nie
sú
stanovené,
výška
stornovacieho
poplatku
zodpovedá
cene
balíka
služieb
zníženej o úspory
nákladov a príjmy z náhradného
poskytnutia
cestovných
služieb.
Na
žiadosť
cestujúceho
poskytne
organizátor
odôvodnenie
výšky
stornovacích
poplatkov.
2.      Bez
ohľadu
na
odsek
1
má
cestujúci
právo
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb
bez
zaplatenia
akéhokoľvek
stornovacieho
poplatku v prípade,
keď v mieste
destinácie
alebo v jeho
bezprostrednej
blízkosti
nastanú
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb
alebo
ktoré
významne
ovplyvnia
prepravu
cestujúcich
do
destinácie. V prípade
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
podľa
tohto
odseku
má
cestujúci
nárok
na
úplnú
refundáciu
všetkých
platieb
za
balík
služieb,
ale
nemá
nárok
na
dodatočnú
náhradu.
3.      Organizátor
môže
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb a v plnej
miere
refundovať
cestujúcemu
všetky
platby
za
balík
služieb,
ale
nenesie
zodpovednosť
za
dodatočnú
náhradu,
ak:
…
b)      neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
zabraňujú
organizátorovi
plniť
zmluvu a cestujúcemu
oznámi
ukončenie
zmluvy
bez
zbytočného
odkladu
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb.“
6.        Článok 23
smernice
2015/2302 s názvom
„Záväzná
povaha
smernice“ v odsekoch
2 a 3
stanovuje:
„2.      Cestujúci
sa
nemôžu
vzdať
práv,
ktoré
majú
podľa
vnútroštátnych
opatrení
transponujúcich
túto
smernicu.
3.      Zmluvné
dojednania
alebo
vyhlásenia
cestujúceho,
ktorými
sa
priamo
alebo
nepriamo
vzdáva
práv
udelených
cestujúcim
podľa
tejto
smernice,
ktorými
tieto
práva
obmedzí
alebo
ktorými
chce
obísť
uplatňovanie
tejto
smernice,
nie
sú
pre
cestujúceho
záväzné.“
B.      Vnútroštátne právo
1.      Rakúske právo
7.        Ustanovenie § 3
Pauschalreisegesetz
(zákon o balíkoch
cestovných
služieb,
BGBl.
I, 2017/50)
stanovuje:
„Pokiaľ
sú
dohody
odchylné
od
ustanovení
tohto
spolkového
zákona v neprospech
cestujúceho,
sú
neúčinné.“
8.        V § 10
ods. 2
zákona o balíkoch
cestovných
služieb
sa
stanovuje:
„Bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
právo
na
ukončenie
zmluvy
podľa
odseku
1,
môže
cestujúci
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb
bez
povinnosti
nahradiť
škodu,
keď v mieste
destinácie
alebo v jeho
bezprostrednej
blízkosti
nastanú
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb
alebo
ktoré
významne
ovplyvnia
prepravu
cestujúcich
do
destinácie.
Ak
cestujúci
ukončí
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
podľa
tohto
odseku,
má
nárok
na
úplnú
refundáciu
všetkých
platieb
za
balík
služieb,
ale
nemá
nárok
na
dodatočnú
náhradu.“
2.      Nemecké právo
9.        V § 651h
Bürgerliches
Gesetzbuch
(Občiansky
zákonník)
nazvanom
„Odstúpenie
od
zmluvy
pred
začatím
poskytovania
balíka
služieb“
sa
uvádza:
„1.      Pred
začatím
poskytovania
balíka
služieb
môže
cestujúci
kedykoľvek
odstúpiť
od
zmluvy.
Ak
cestujúci
odstúpi
od
zmluvy,
organizátor
už
nemá
nárok
na
zaplatenie
dohodnutej
ceny
za
balík
služieb.
Organizátor
však
môže
požadovať
primeranú
náhradu.
2.      Primeraná
štandardná
výška
náhrady
môže
byť
uvedená v zmluve, a to
aj
prostredníctvom
štandardných
zmluvných
podmienok,
ktoré
vychádzajú z týchto
kritérií:
(1)      obdobie
medzi
vyhlásením o odstúpení
od
zmluvy a začiatkom
poskytovania
balíka
služieb;
(2)      výdavky,
ktoré
by
mal
organizátor
ušetriť,
a
(3)      očakávané
zisky
vyplývajúce z náhradného
poskytnutia
cestovných
služieb.
Ak v zmluve
nie
je
uvedená
štandardná
výška
náhrady,
výška
náhrady
sa
určí
na
základe
ceny
balíka
služieb
zníženej o hodnotu
výdavkov,
ktoré
organizátor
ušetrí,
ako
aj o hodnotu
toho,
čo
organizátor
inak
získa
poskytnutím
cestovných
služieb.
Na
žiadosť
cestujúceho
je
organizátor
povinný
odôvodniť
výšku
náhrady.
3.      Odchylne
od
tretej
vety
odseku
1
organizátor
nemôže
požadovať
náhradu,
ak
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
nastali v mieste
destinácie
alebo v jeho
bezprostrednej
blízkosti,
významne
ovplyvňujú
poskytovanie
balíka
služieb
alebo
prepravu
cestujúcich
do
destinácie.
Okolnosti
sú
neodvrátiteľné a mimoriadne v zmysle
tohto
podnadpisu,
ak
ich
strana,
ktorá
sa
na
ne
odvoláva,
nemôže
ovplyvniť a ktorých
dôsledkom
nemôže
zabrániť,
ani
keby
prijala
všetky
primerané
opatrenia.“
III. Stručné uvedenie skutkového stavu a konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
A.      Vec C‑414/22
10.      V januári
2020
si
spotrebiteľ
FM
rezervoval u žalovanej
cestovnej
kancelárie
DocLX
zájazd
do
Chorvátska
pre
maturantov.
Zájazd
bol
naplánovaný
od
27. júna
do
3. júla
2020.
Zájazd
zahŕňal
dopravu
do
cieľovej
destinácie a späť
na
miesto
odchodu a bol
naplánovaný
ako
slávnostný
výlet s veľkým
počtom
mladých
účastníkov a bujarými
oslavami.
11.      Celková
cena
balíka
služieb
bola
787
eur,
ktorú
FM
zaplatil
vopred v plnej
výške.
12.      Rakúske
ministerstvo
zahraničných
vecí
vydalo
13. marca 2020
varovanie
štvrtého
stupňa
pre
všetky
krajiny
sveta a vyzvalo
na
odloženie
všetkých
ciest,
ktoré
nie
sú
absolútne
nevyhnutné,
alebo
na
využitie
možnosti
ich
zrušenia.
13.      Dňa
21. apríla
2020
DocLX
informovala
FM,
že
bezplatné
ukončenie
balíka
služieb
nie
je v danom
čase
možné a bude
možné
len
na
základe
objektívnych
okolností,
ako
je
varovanie
šiesteho
stupňa
týkajúce
sa
cestovania, a aj
to
len
sedem
dní
pred
plánovaným
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb.
DocLX
však
ponúkla
ukončenie
zájazdu
za
znížený
stornovací
poplatok a FM
túto
ponuku
prijal.
DocLX
následne
vrátila
FM
zaplatenú
zálohu,
pričom
si z nej
zrazila
sumu
227,68 eura
ako
náklady
na
ukončenie
zmluvy.
14.      Balík
cestovných
služieb
nakoniec
nebol
poskytnutý.
15.      Pohľadávka
FM
na
vrátenie
stornovacieho
poplatku
bola
postúpená
na
rakúske
spotrebiteľské
združenie
Verein
für
Konsumenteninformation
(Združenie
pre
informovanie
spotrebiteľov;
ďalej
len
„Verein“).
Predmetná
pohľadávka
sa
týka
práva
na
vrátenie
sumy
227,68 eura
zrazenej
organizátorom, a jej
existencia
je
odôvodnená
tým,
že v čase
dohody o ukončení
zmluvy o zájazde
bol
FM
oprávnený
bezplatne
ukončiť
zmluvu o zájazde.
Verein
tvrdilo,
že
dohoda,
na
základe
ktorej
cestujúci
ukončil
zájazd
za
znížený
stornovací
poplatok,
by
sa
mala
považovať
za
neúčinnú
podľa
článku 10
ods. 2
(rakúskeho)
zákona o balíkoch
cestovných
služieb,
keďže
bola
pre
FM
menej
výhodná.
16.      DocLX
spochybňovala
túto
pohľadávku a tvrdila,
že v apríli
2020
ešte
nebolo
možné
predvídať,
či
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
skutočne
znemožnia
poskytnutie
balíka
cestovných
služieb v júni
2020. V dôsledku
toho
tvrdila,
že v čase
uzavretia
dohody o výške
stornovacieho
poplatku
(alebo
vyhlásenia o ukončení
zmluvy)
neexistovala
možnosť
bezplatného
ukončenia
zmluvy.
17.      Zatiaľ
čo
súd
prvého
stupňa
žalobu
Verein, v zásade v súlade s argumentáciou
cestovnej
kancelárie
DocLX,
zamietol,
odvolací
súd
tento
rozsudok
zmenil a žalobe
vyhovel,
pričom
konštatoval,
že v čase
ukončenia
zmluvy
sa
taký
zájazd
pre
maturantov,
aký
bol
dohodnutý,
nemohol
uskutočniť z dôvodu
pandémie
COVID‑19.
18.      Vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
výsledok
sporu
vo
veci
samej
závisí
od
výkladu
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302.
Konkrétne
závisí
od
toho,
či
na
vznik
práva
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy o cestovných
službách
postačuje,
aby
po
ukončení
zmluvy,
na
základe
posúdenia
ex
post
facto,
skutočne
nastali
neodvratné a mimoriadne
okolnosti
do
začatia
poskytovania
balíka
služieb
(v najneskoršom
možnom
čase
jeho
ukončenia),
alebo
je
rozhodujúce,
že
takéto
okolnosti,
na
základe
posúdenia
ex
ante,
boli
pravdepodobné
alebo
sa
dali
očakávať.
19.      Vnútroštátny
súd
konštatuje,
že
smernica
2015/2302
nestanovuje
konkrétnu
hranicu
pravdepodobnosti
výskytu
„neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností“
ani
lehoty
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
zo
strany
cestujúceho.
Vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
možno
uvažovať o posúdení
týchto
okolností
ex
post
aj
ex
ante.
Na
základe
posúdenia
ex
post
by
mal
byť
cestujúci
vždy
oprávnený
bezplatne
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb,
ak
takéto
okolnosti
skutočne
nastanú
neskôr a ak
by
významne
ovplyvnili
alebo
znemožnili
poskytnutie
balíka
cestovných
služieb,
ktorý
cestujúci v dôsledku
týchto
okolností
ukončil. V takom
prípade
by
nezáležalo
na
tom,
či
cestujúci
ex
ante
nesprávne
posúdil
situáciu a ukončil
zmluvu
„príliš
skoro“.
Naopak
na
základe
posúdenia
ex
ante
je
rozhodujúca
len
objektívna
situácia v čase
vyhlásenia o ukončení
zmluvy. V takom
prípade
by
akékoľvek
následné
zlepšenie
rizikovej
situácie
nebolo
na
ujmu
práva
na
ukončenie
zmluvy.
Ak
však
cestujúci v čase
ukončenia
nesprávne
(„príliš
opatrne“)
vyhodnotí
rizikovú
situáciu,
bude
aj
tak
povinný
zaplatiť
stornovacie
poplatky, a to
aj v prípade,
že
sa
následne
skutočne
stane
poskytnutie
balíka
služieb
neprimeraným
alebo
nemožným.
20.      Za
týchto
okolností
Oberster
Gerichtshof
(Najvyšší
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a predložil
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 12
ods. 2
[smernice
2015/2302]
vykladať v tom
zmysle,
že
cestujúcemu,
bez
ohľadu
na
okamih
jeho
vyhlásenia o ukončení
zmluvy,
prináleží
bezplatné
ukončenie
zmluvy
určite
vtedy,
ak
neodvrátiteľné,
mimoriadne
okolnosti,
ktoré
balík
cestovných
služieb
významne
ovplyvnia,
skutočne
nastali
na
(plánovanom)
začiatku
cesty?
2.      Má
sa
článok 12
ods. 2
[smernice
2015/2302]
vykladať v tom
zmysle,
že
cestujúci
má
právo
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
už
vtedy,
ak
sa v okamihu
vyhlásenia o ukončení
zmluvy
mohlo
počítať s tým,
že
neodvrátiteľné,
mimoriadne
okolnosti
nastanú?“
21.      Písomné
pripomienky
predložili
žalobca
vo
veci
samej,
rakúska a grécka
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
Rozhodnutie o spojení
konaní
podľa
článku 54
rokovacieho
poriadku v tejto
veci a vo
veci C‑584/22
bolo
prijaté
28. marca 2023.
Účastníci
konania
vo
veci
samej,
grécka
vláda a Európska
komisia
predniesli
ústnu
argumentáciu
na
spoločnom
pojednávaní,
ktoré
sa
uskutočnilo
vo
veciach C‑414/22 a C‑584/22
spolu s vecou C‑299/22,
Tez
Tour,
7. júna
2023.
B.      Vec C‑584/22
22.      V januári
2020
si
QM
zarezervoval
pre
seba a svoju
manželku
zájazd
do
Japonska v cestovnej
kancelárii
Kiwi
Tours v termíne
od
3.
do
12. apríla
2020.
Celková
cena
balíka
služieb
bola
6 148
eur a QM z nej
zaplatil
zálohu
vo
výške
1 230
eur.
23.      Po
sérii
opatrení
prijatých
japonskými
orgánmi v súvislosti s koronavírusom
QM
listom z 1. marca 2020
ukončil
zmluvu o balíku
služieb z dôvodu
ohrozenia
zdravia,
ktoré
predstavuje
koronavírus.
24.      Kiwi
Tours
následne
vystavila
faktúru
za
ukončenie
zmluvy
na
dodatočnú
sumu
307 eur,
ktorú
QM
zaplatil.
25.      Dňa
26. marca 2020
Japonsko
zakázalo
cestovanie
do
krajiny.
QM
následne
požiadal o vrátenie
zaplatených
súm,
čo
Kiwi
Tours
odmietla.
26.      Aj
keď
Amtsgericht
(Okresný
súd,
Nemecko)
na
základe
žaloby
QM
nariadil
Kiwi
Tours
vrátiť
zaplatené
sumy,
Landgericht
(Krajinský
súd,
Nemecko)
túto
žalobu
na
základe
odvolania
Kiwi
Tours
zamietol.
Landgericht
(Krajinský
súd)
uviedol,
že v čase
ukončenia
zmluvy
nebolo
možné
uvažovať o existencii
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností.
Na
základe
posúdenia
ex
ante
QM z uvedeného
dôvodu
nebol
oprávnený
ukončiť
zmluvu
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku.
27.      QM
podal
proti
rozsudku
Landgericht
(Krajinský
súd)
kasačný
opravný
prostriedok
na
Bundesgerichtshof
(Spolkový
súdny
dvor,
Nemecko).
Vnútroštátny
súd
konštatuje,
že
odvolací
súd
sa
správne
domnieval,
že
podmienky
upravujúce
právo
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
sú
splnené,
keď
je
možné
vyhodnotiť
ešte
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb,
že
prišlo k neodvrátiteľným a mimoriadnym
okolnostiam.
Takéto
vyhodnotenie
zahŕňa
posúdenie,
či
mimoriadne
okolnosti
sú
dôvodom
vzniku
značnej
pravdepodobnosti,
že
balík
služieb
alebo
preprava
cestujúcich
do
miesta
určenia
bude
významne
ovplyvnená.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
významný
vplyv
existuje
vtedy,
ak
by
poskytnutie
balíka
služieb
zahŕňalo
významné a neprimerané
riziká v súvislosti
so
zákonom
chránenými
záujmami
cestujúceho.
28.      Vnútroštátny
súd
sa
však
domnieva,
že
posúdenie
odvolacieho
súdu,
pokiaľ
ide o existenciu
takéhoto
rizika v prejednávanej
veci,
vychádza z nesprávneho
právneho
posúdenia.
Odvolací
súd
sa
mal
zaoberať
otázkou,
či
neobvyklá
povaha a množstvo
obmedzujúcich
opatrení
predstavovali
už v čase
ukončenia
zmluvy
dostatočné
indície,
že
existuje
významné
riziko
nákazy
vírusom.
Nemožno
teda
vylúčiť,
že
správnym
posúdením
tohto
rizika
by
odvolací
súd
dospel k záveru,
že v čase
ukončenia
zmluvy
bola
cesta
do
Japonska
spojená s vážnym a závažným
zdravotným
rizikom,
pri
existencii
ktorého
by
sa
od
obozretného
cestujúceho
nemohlo
rozumne
očakávať,
že
ho
podstúpi.
29.      Vnútroštátny
súd
však
pripomína,
že
podľa
nemeckého
procesného
práva
nemôže v tejto
súvislosti
sám
rozhodnúť
vo
veci
samej a v zásade
by
musel
vec
vrátiť
odvolaciemu
súdu.
Naproti
tomu
by
mohol
sám
rozhodnúť o odvolaní
bez
ďalšieho
zisťovania
skutkového
stavu a odvolanie
zamietnuť,
ak
sú
na
účely
posúdenia
nároku
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
relevantné
aj
okolnosti,
ktoré
nastali
až
po
ukončení
zmluvy.
Je
totiž
nesporné,
že
cesta
do
cieľovej
destinácie
sa
nemohla
uskutočniť z dôvodu
zákazu
cestovania
do
krajiny,
ktorý
Japonsko
zaviedlo
26. marca 2020 v súvislosti
so
šírením
koronavírusu.
30.      Vnútroštátny
súd
sa
prikláňa k názoru,
že
je
potrebné
zohľadniť
okolnosti,
ktoré
nastali
až
po
ukončení
zmluvy. V tejto
súvislosti
najprv
uvádza,
že
článok 12
ods. 2
smernice
2015/2302
formálne
stanovuje
prípad
ukončenia
zmluvy
odlišný
od
prípadu
uvedeného v odseku
1
predmetného
článku,
ktorý
sa
uplatní,
ak v rozpore s posúdením
cestujúceho
neexistujú
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
sa
vyskytujú v čase
ukončenia a ktoré
významne
ovplyvňujú
poskytovanie
balíka
služieb.
Článok 12
ods. 2
je v podstate
relevantný
len
pre
právne
dôsledky
ukončenia,
ktoré
nie
sú
závislé
od
dôvodov,
na
základe
ktorých
cestujúci
ukončil
zmluvu o balíku
cestovných
služieb,
ale
len
od
skutočnej
existencie
okolností,
ktoré
majú
významný
vplyv
na
uskutočnenie
cesty.
31.      Po
druhé
sa
vnútroštátny
súd
domnieva,
že
účel
stornovacieho
poplatku
by
viedol k rovnakému
záveru
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
má
považovať
za
platbu
podobnú
náhrade
škody
alebo
za
náhradu
za
cenu
balíka
cestovných
služieb. V prípade,
ak
by
sa
mal
stornovací
poplatok
považovať
za
platbu
podobnú
náhrade
škody,
vnútroštátny
súd
pripomína,
že
pri
posudzovaní
škody,
ktorá
má
byť
nahradená,
sa v zásade
musí
zohľadniť
celý
vývoj
škody
od
okamihu,
kedy
nastala
udalosť,
ktorá
bola
základom
nároku,
až
do
konečného
rozhodnutia o nároku.
To
by
svedčilo v prospech
domnienky
neexistencie
škody
na
strane
organizátora v prípadoch,
keď
sa
až
po
ukončení
zmluvy
ukáže,
že
poskytnutie
balíka
služieb
je
významne
ovplyvnené, a organizátor
by z tohto
dôvodu
bol
povinný
vrátiť
plnú
cenu
balíka
služieb,
aj
keby
cestujúci
zmluvu
neukončil. V prípade,
ak
sa
má
stornovací
poplatok
považovať
za
náhradu
za
cenu
balíka
služieb v zmysle
platby,
ktorá
sa
platí
namiesto
pôvodnej
dlžnej
ceny
balíka
služieb,
musí
sa
rovnako
prihliadať
na
následný
vývoj,
ktorý
vedie k strate
nároku
organizátora
na
cenu
balíka
služieb.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
totiž
nárok
na
náhradnú
platbu
existuje
len v takom
rozsahu, v akom
by
existoval
aj v prípade,
ak
by
cestujúci
neukončil
zmluvu o cestovných
službách.
32.      Nakoniec
vnútroštátny
súd
pripomína,
že
úvahy o ochrane
spotrebiteľa
by
mali
svedčiť v prospech
zohľadnenia
následného
vývoja.
Podľa
názoru
vnútroštátneho
súdu
si
vysoká
úroveň
ochrany
vyžaduje,
aby
ani v prípade
predčasného
ukončenia
zmluvy o cestovných
službách
nebol
cestujúci
povinný
zaplatiť
za
cestovné
služby,
ktorých
poskytnutie
je
následne
významne
ovplyvnené. V opačnom
prípade
by v situáciách
neistoty
mohli
byť
cestujúci
odradení
od
včasného
využitia
svojho
práva
ukončiť
zmluvu o cestovných
službách,
aj
keď
pri
včasnom
ukončení
je
šanca,
že
stornovací
poplatok,
ktorý
sa
má
zaplatiť,
bude v skutočnosti
nízky.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
sa
tým
znižuje
riziko
nielen
pre
cestujúceho,
ale
aj
pre
organizátora,
ktorý
sa v skoršom
štádiu
nachádza v jasnejšej
situácii a má
viac
času
na
úsporu
nákladov
alebo
na
náhradné
poskytnutie
cestovných
služieb.
Naopak
podmienenie
práva
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
momentom
jej
ukončenia
by
podporovalo
špekulatívne
správanie
najmä
zo
strany
organizátora.
Podľa
názoru
vnútroštátneho
súdu
by
to
mohlo
viesť
organizátora k tomu,
aby
odkladal
ukončenie
zmluvy o cestovných
službách
až
do
momentu
tesne
pred
začiatkom
zájazdu s cieľom
dosiahnuť,
aby
čo
najviac
cestujúcich
ukončilo
zmluvu
spôsobom,
ktorý
by
bol
pre
organizátora
finančne
výhodnejší.
33.      Vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
vyššie
uvedené
tvrdenia
nespochybňuje
skutočnosť,
že
maximálna
lehota
na
vrátenie
platieb
predstavuje
14
dní
po
ukončení
zmluvy o balíku
cestovných
služieb,
ako
to
stanovuje
článok 12
ods. 4
smernice
2015/2302.
Konkrétne
vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že z tohto
ustanovenia
nie
je
možné
vyvodiť,
že
výška
stornovacieho
poplatku
musí
byť v tomto
okamihu
definitívne
stanovená a že
následné
nároky
na
dodatočné
platby
alebo
ich
vrátenie
majú
byť
vylúčené.
34.      Za
týchto
okolností
Bundesgerichtshof
(Spolkový
súdny
dvor)
rozhodol
prerušiť
konanie a predložil
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 12
ods. 2
[smernice
2015/2302]
vykladať v tom
zmysle,
že
pre
posúdenie
oprávnenosti
odstúpenia
od
zmluvy
sú
relevantné
len
tie
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
existovali
už v čase
odstúpenia
od
zmluvy;
alebo v tom
zmysle,
že
sa
majú
zohľadniť
aj
neodvrátiteľné,
mimoriadne
okolnosti,
ktoré v skutočnosti
nastali
až
po
odstúpení
od
zmluvy,
ale
ešte
pred
plánovaným
začiatkom
cesty?“
35.      Písomné
pripomienky
predložili
QM,
grécka
vláda a Európska
komisia.
Účastníci
konania
vo
veci
samej,
grécka
vláda a Európska
komisia
predniesli
ústnu
argumentáciu
na
spoločnom
pojednávaní,
ktoré
sa
uskutočnilo
vo
veciach C‑414/22 a C‑584/22
spolu s vecou C‑299/22,
Tez
Tour,
7. júna
2023.
IV.    Posúdenie
36.      Dvomi
otázkami
vo
veci C‑414/22 a jednou
otázkou
vo
veci C‑584/22
sa
vnútroštátne
súdy v podstate
pýtajú,
či
sa
má
článok 12
ods. 2
smernice
2015/2302
vykladať v tom
zmysle,
že
posúdenie
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ktoré
významne
ovplyvňujú
poskytovanie
balíka
služieb,
ktoré
zakladajú
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku,
sa
má
vykonať
len v okamihu
ukončenia
zmluvy,
alebo
či
sa
má
toto
ustanovenie
vykladať v tom
zmysle,
že
je
potrebné
zohľadniť
aj
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
skutočne
nastanú
po
ukončení
zmluvy o balíku
cestovných
služieb,
ale
pred
začatím
poskytovania
balíka
cestovných
služieb.
37.      Vnútroštátny
súd
vo
veci C‑414/22
zastáva
názor,
že z článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302
by
mohlo
vyplývať,
že
právo
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy o balíku
služieb
by
malo
existovať
vždy,
ak
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
skutočne
následne
nastanú a významne
by
ovplyvnili
alebo
znemožnili
poskytnutie
balíka
služieb.
Tento
vnútroštátny
súd
však
zastáva
názor,
že
je
možné
tiež
tvrdiť,
že
rozhodujúca
je
len
objektívna
situácia v čase
vyhlásenia o ukončení
zmluvy.
Vnútroštátny
súd
vo
veci C‑584/22
sa
domnieva,
že
posúdenie,
či
existujú
významné a neprimerané
riziká
súvisiace
so
zdravím
alebo
inými
právom
chránenými
záujmami
cestujúceho,
si
vyžaduje
prognostické
posúdenie,
pričom
relevantným
obdobím
je
obdobie
pred
začiatkom
poskytovania
zmluvy o balíku
služieb.
Tento
vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
pre
toto
posúdenie
môžu
byť
relevantné
aj
okolnosti,
ktoré
nastanú
po
ukončení
zmluvy o balíku
služieb,
ale
pred
plánovanou
cestou.
38.      Z návrhov
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
hlavnou
spornou
otázkou
je,
či
existuje
samostatné
právo
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
len
na
základe
skutočného
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ktoré
významne
ovplyvňujú
balík
služieb v deň
uskutočnenia
cesty.
39.      V tejto
súvislosti
je
potrebné
na
úvod
pripomenúť,
že
článok 12
smernice
2015/2302,
ako
vyplýva z jeho
názvu,
upravuje
„ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb a právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb“.
Článok 12
ods. 1
uvedenej
smernice
stanovuje
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
„kedykoľvek
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb“. V takom
prípade
sa
podľa
predmetného
ustanovenia
„môže
od
neho
požadovať,
aby
organizátorovi
zaplatil
primeraný a odôvodnený
stornovací
poplatok“. V článku 12
ods. 2
je
upravené
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
zaplatenia
akéhokoľvek
stornovacieho
poplatku v prípade,
keď
„v mieste
destinácie
alebo v jeho
bezprostrednej
blízkosti
nastanú
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb
alebo
ktoré
významne
ovplyvnia
prepravu
cestujúcich
do
destinácie“.
40.      Podľa
ustálenej
judikatúry
je
pri
výklade
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
znenie
ustanovenia,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
dané
ustanovenie
súčasťou, a prípadne
aj
históriu
jeho
vzniku.
Osobitne
treba
zohľadniť
najmä
odôvodnenia
predmetného
právneho
aktu
Únie,
keďže
tieto
odôvodnenia
môžu
vysvetľovať
vôľu
normotvorcu,
ktorý
tento
akt
vydal, a predstavovať
dôležitý
výkladový
nástroj
tohto
aktu.(5)
41.      Jedným z možných
výkladov
znenia
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302
je,
že
na
to,
aby
cestujúci
bol
oprávnený
bezplatne
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb,
sa
významný
vplyv
na
poskytnutie
balíka
cestovných
služieb
prejaví
alebo
pretrváva v deň
poskytnutia
balíka
cestovných
služieb.
Toto
ustanovenie
odkazuje
na
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
„nastanú v mieste
destinácie“ a „významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb“,
pričom
používa
prítomný
čas.
Rakúska
vláda a Európska
komisia
však
konštatovali,
že
odôvodnenie
31
smernice
používa
budúci
čas
(v anglickom
znení),
keď
uvádza,
že
právo
na
ukončenie
zmluvy
bez
stornovacieho
poplatku
vzniká
„v prípade, ak poskytovanie balíka služieb výrazne ovplyvnia
neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
To
by
naznačovalo,
že
nárok
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
závisí
od
posúdenia
budúcej
situácie
cestujúcim v momente
ukončenia
zmluvy.
42.      Bez
ohľadu
na
čas
použitý v článku
12 ods. 2
smernice
2015/2302 a v odôvodnení
31
tejto
smernice
treba
zdôrazniť,
že
ako
poznamenávam v mojich
dnes
prednesených
návrhoch
vo
veci C‑299/22,
právo
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
zaplatenia
akéhokoľvek
stornovacieho
poplatku
vzniká
„pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb“.
Použitie
predložky
„pred“
naznačuje,
že
medzi
rozhodnutím
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb a začiatkom
poskytovania
balíka
cestovných
služieb
existuje
časový
odstup.
Rozhodnutie o ukončení
balíka
služieb
podľa
článku 12
ods. 2 z uvedeného
dôvodu
smeruje
do
budúcna.
Opiera
sa o prognózu
alebo
posúdenie
ex
ante
výskytu
„neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností“ a ich
významného
vplyvu
na
poskytovanie
balíka
služieb,
alebo v prípade,
ak
tieto
okolnosti
už
nastali, o prognózu
pretrvávania
významného
vplyvu
na
poskytovanie
balíka
služieb.
Ako
tvrdila
rakúska
vláda,
aj
keď
je v konkrétnej
situácii
už
ku
dňu
ukončenia
zmluvy
preukázané,
že
tieto
okolnosti
nastanú
ku
dňu
uskutočnenia
cesty,
bude
potrebné
posúdiť,
do
akej
miery
tieto
okolnosti
konkrétne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb.
43.      Posúdenie
ex
ante,
ktoré
vykoná
cestujúci
ku
dňu
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb,
teda
predpokladá
posúdenie
pravdepodobnosti,
že
„neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti“
budú
mať
významný
vplyv
na
poskytovanie
balíka
služieb.
Takéto
posúdenie
sa
musí
riadiť
výnimočnou
povahou
práva
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
povinnosti
zaplatiť
stornovací
poplatok. V čase
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
musí
cestujúci
odôvodnene
očakávať,
že
existuje
dostatočne
vysoká
pravdepodobnosť,
že
„neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti“
budú
mať
významný
vplyv
na
poskytovanie
balíka
služieb.
44.      Z toho
vyplýva,
že
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku v súlade s článkom 12
ods. 2
smernice
2015/2302
je
možné
nadobudnúť
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb v okamihu
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
na
základe
odôvodnenej
predvídateľnosti
významného
vplyvu
na
balík
služieb.
Predmetné
nadobudnuté
právo
nemôže
zaniknúť v dôsledku
následných
udalostí.
Ako
tvrdí
Komisia,
bolo
by
absurdné,
ak
by
cestujúci
mohol
ukončiť
zmluvu z dôvodu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ale
následne
by
musel
čakať,
kým
tieto
okolnosti
skutočne
nastanú v deň
cesty
na
to,
aby
nemusel
platiť
stornovací
poplatok.
Naopak,
ak
cestujúci
nemá
právo
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy,
takéto
právo
nemôže
nadobudnúť
spätne
po
ukončení
zmluvy o balíku
cestovných
služieb v dôsledku
následných
udalostí.
45.      Tento
výklad
potvrdzuje
aj
kontext
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302. V tejto
súvislosti z uvedených
predbežných
pripomienok(6) vyplýva,
že
tento
článok
obsahuje
dve
odlišné
práva
cestujúceho
na
ukončenie
zmluvy.
Na
jednej
strane
podľa
článku 12
ods. 1
smernice
môže
cestujúci
„ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
kedykoľvek
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb“.
Keďže
na
uplatnenie
tohto
práva
nie
je
nutné
uviesť
dôvody
ukončenia
zmluvy,
cestujúci
môže
byť
povinný,
taktiež
podľa
článku 12
ods. 1
smernice,
zaplatiť
„primeraný a odôvodnený
stornovací
poplatok“.
Na
druhej
strane
článok 12
ods. 2
smernice
2015/2302
obsahuje
právo
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku
„pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb… v prípade,
keď v mieste
destinácie…
nastanú
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti,
ktoré
významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb“.
46.      Ak
by
sa
akceptovalo,
že
skutočný
výskyt
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností
je
samostatnou
podmienkou
na
uznanie
práva
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
bez
ohľadu
na
posúdenie
vykonané
ku
dňu
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb,
dôsledkom
toho
by
bolo
uznanie
nového
práva
na
plnú
náhradu
pre
všetkých
cestujúcich
nezávisle
od
dôvodov,
ktoré
uviedli
na
účely
ukončenia
zmluvy.
Ak
totiž
nie
je
dôležité,
aká
situácia
existovala
ku
dňu s dátumom
x (dátum
ukončenia
zmluvy),
ale
dôležité
je
to,
čo
sa
skutočne
stalo
neskôr v deň s dátumom
z (dátum
cesty),
potom
by
cestujúci,
ktorý
ukončil
zmluvu z osobných
dôvodov v súlade s článkom 12
ods. 1
smernice
2015/2302,
mal
mať
aj
právo
požadovať
vrátenie
stornovacieho
poplatku,
ktorý
už
zaplatil v prípade,
ak
nevycestoval z dôvodu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností.
47.      Ako v podstate
uviedla
grécka
vláda,
uznanie
možnosti
cestujúceho
bezplatne
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb v prípade
skutočného
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností
bez
ohľadu
na
situáciu v čase
ukončenia
zmluvy
by
bolo v rozpore s úplnou
harmonizáciou
práv a povinností
zmluvných
strán
zmluvy o cestovných
službách,
ako
sa
uvádza v článku 4
smernice
2015/2302.
48.      Riešenie
ex
post
facto
totiž
vytvára
neistotu,
pokiaľ
ide o moment,
ku
ktorému
je
nutné
posúdiť
práva a povinnosti
oboch
zmluvných
strán.
Ako
uviedla
grécka
vláda
na
pojednávaní,
zmluvný
vzťah
sa
končí
pre
obe
strany v momente,
keď
cestujúci
ukončí
zmluvu.  Keďže
normotvorca
Únie
vyslovene
neuviedol,
že
budúce
udalosti
po
ukončení
zmluvy
môžu
ovplyvniť
zmluvný
vzťah,
ukončenie
zmluvy
musí
byť
rozhodujúce
na
účely
určenia,
či
je
prognostické
vyhodnotenie
vykonané
cestujúcim
primerané.
Práve v tomto
okamihu
je
potrebné
posúdiť
právne
dôsledky
uplatnenia
práva
na
ukončenie
zmluvy o balíku
cestovných
služieb.
Ak
sú
splnené
podmienky
článku 12
ods. 2,
právnym
dôsledkom
uplatnenia
práva
na
ukončenie
zmluvy
je
povinnosť
organizátora
vrátiť
všetky
platby
za
balík
služieb v plnej
výške
najneskôr
do
14
dní
po
ukončení
zmluvy o balíku
cestovných
služieb v súlade s článkom 12
ods. 4
smernice.
49.      Ako
uviedla
grécka
vláda,
krátkosť
časového
úseku, v ktorom
sa
musí
uskutočniť
vrátenie
všetkých
platieb
podľa
článku 12
ods. 4,
potvrdzuje
výklad,
podľa
ktorého
je
moment
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
rozhodujúci
pre
určenie
práv a povinností
zmluvných
strán. V tejto
súvislosti
by
som
si
dovolila
poznamenať,
že
určenie
presnej
výšky
stornovacieho
poplatku
je
odlišné
od
určenia
práva
cestujúceho
ukončiť
zmluvu
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku.
Cestujúci
môže
ukončiť
zmluvu
len
raz a práve v okamihu
jej
ukončenia
musí
existovať
istota,
či
má
alebo
nemá
nárok
na
vrátenie
všetkých
zaplatených
platieb.
50.      Okrem
toho
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu z dôvodu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností
je
neoddeliteľne
spojené s neexistenciou
povinnosti
zaplatiť
akýkoľvek
stornovací
poplatok.
Nie
je
preto
možné z časového
hľadiska
rozdeliť
základné
prvky
práva
stanoveného v článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302 a pripustiť,
že
je
možné,
aby
cestujúci
ukončil
zmluvu z dôvodu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ale
že
jeho
právo
na
vrátenie
všetkých
platieb
závisí
od
následných
udalostí.
51.      Posúdenie
ex
post
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností
by
malo
vplyv
aj
na
výklad
príslušných
práv
organizátora.
Povinnosť
cestujúceho
zaplatiť
stornovací
poplatok v prípade,
ak
nie
sú
splnené
požiadavky
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302,
zodpovedá
príslušnému
nároku
organizátora.
Ako
uviedla
Kiwi
Tours
na
pojednávaní,
ak
by
takéto
právo
cestujúceho
na
bezplatné
ukončenie
záviselo
od
následných
udalostí,
malo
by
to
za
následok,
že
právo
organizátora
na
stornovací
poplatok
by
vzniklo
alebo
zaniklo v závislosti
od
vývoja
situácie,
ktorá
nastala
medzi
okamihom
ukončenia
zmluvy a okamihom
plánovanej
cesty.
52.      Okrem
toho
je
potrebné
pripomenúť,
že v súlade s článkom 12
ods. 3 písm. b)
smernice
2015/2302
môže
organizátor
ukončiť
zmluvu o balíku
cestovných
služieb a v plnej
miere
refundovať
cestujúcemu
všetky
platby
za
balík
služieb
bez
povinnosti
zaplatiť
dodatočnú
náhradu,
ak
„neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
zabraňujú
organizátorovi
plniť
zmluvu a cestujúcemu
oznámi…
pred
začiatkom
poskytovania
balíka“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
Ak
by
udalosti,
ktoré
nastanú
po
ukončení
zmluvy,
mali
mať
autonómny
význam z hľadiska
určenia
práv a povinností
zmluvných
strán,
potom
by
sa
muselo
pripustiť,
že
organizátor
môže
ukončiť
zmluvu
pred
začatím
poskytovania
balíka
služieb,
ale
jeho
povinnosť
zaplatiť
dodatočnú
náhradu
by
závisela
od
toho,
či
sa v deň
plánovanej
cesty
jeho
predpoveď
skutočne
potvrdila.
Takýto
výsledok
by
spôsobil,
že
oslobodenie
organizátora
od
zodpovednosti
by
bolo
neisté.
Okrem
toho
by
to
bolo v rozpore s vyššie
uvedenou
úplnou
harmonizáciou
práv a povinností
zmluvných
strán
normotvorcom
Únie,
vrátane
otázky
zodpovednosti
organizátora
zaplatiť
dodatočnú
náhradu.
53.      Z toho
vyplýva,
že
posúdenie
ex
post
by
malo
za
následok
neistotu
postavenia
zmluvných
strán
zmluvy o cestovných
službách v okamihu
jej
ukončenia a mohlo
by
zmariť
systém
určovania
práv a povinností
zmluvných
strán
stanovený v článku 12
smernice
2015/2302.
Naopak
posúdenie
ex
ante
rizikovej
situácie v čase
ukončenia
zmluvy
je
možné
považovať
za
jediné
rozhodujúce
kritérium
zabezpečujúce
právnu
istotu,
pokiaľ
ide o dôsledky
ukončenia
zmluvy.
Inak
povedané,
budúce
udalosti,
ktoré
nastanú
pred
plánovanou
cestou,
ale
po
ukončení
zmluvy,
by
nemali
byť
spôsobilé
zvrátiť
právny
stav
ustálený v čase
ukončenia
zmluvy.
54.      Pokiaľ
ide o cieľ
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302,
toto
ustanovenie
obsahuje
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
služieb
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku
už
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb
za
podmienok v ňom
stanovených.
Ako
je
vysvetlené
vyššie,
na
to,
aby
cestujúci
mohol
ukončiť
balík
služieb
pred
jeho
začiatkom,
musí
predvídať
situáciu v čase
ukončenia
zmluvy a zohľadniť
vplyv
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností
na
poskytnutie
balíka
služieb.
Ak
by
bolo
možné
posúdiť
existenciu
práva
na
ukončenie
zmluvy
a posteriori
vzhľadom
na
to,
čo
sa
skutočne
stalo v deň
uskutočnenia
cesty,
potom
by
nebolo
možné
priznať
právo
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb.
Takéto
právo
by
muselo
byť
odložené
až
do
dňa
uskutočnenia
cesty.
To
by
však
bolo v rozpore s tým,
čo
uvádza
článok 12
ods. 2
smernice.
55.      Ex
post
prístup,
podľa
ktorého
sú
udalosti,
ktoré
nastanú
po
ukončení
zmluvy,
ale
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb,
rozhodujúce
vo
vzťahu k právu
na
ukončenie
zmluvy,
nie
je
podľa
môjho
názoru
podložený
úvahami
súvisiacimi s vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa. V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že
podľa
odôvodnenia
5
smernice
2015/2302
je
cieľom
tejto
smernice
dosiahnuť
„správnu
rovnováhu
medzi
vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou
podnikov“.
Ex
post
prístup
nie
je
pre
cestujúceho
výhodnejší
než
prístup
zahŕňajúci
posúdenie
ex
ante. V tejto
súvislosti
si
možno
predstaviť
situáciu,
keď
cestujúci v čase
ukončenia
zmluvy
primerane a odôvodnene
vyhodnotí
riziká
spojené s cestovaním,
ale
potom
sa
nakoniec,
na
rozdiel
od
jeho
pôvodného
prognostického
hodnotenia
rizikovej
situácie,
situácia
zlepší.
Ex
post
prístup
by
bol
pre
cestujúceho
výhodnejší
len
vtedy,
ak
by
sa
akceptovalo,
že
následné
udalosti
možno
zohľadniť
len
vtedy,
ak
potvrdzujú
posúdenie,
ktoré
vykonal
cestujúci, a nie
ak
preukážu
nesprávnosť
tohto
posúdenia.
Je
mi
však
jasné,
že
ak
by
sa
bolo
možné
riadiť
výkladom
tohto
pravidla
len
do
tej
miery,
do
akej
ide
jedným
smerom,
ktorý
je v prospech
cestujúceho, a zároveň
nezohľadňovať
možný
nepriaznivý
výsledok
tohto
výkladu,
bolo
by
to v rozpore s tým,
čo
normotvorca
Únie
zamýšľal
článkom 12
ods. 2.
56.      Vnútroštátny
súd
sa
vo
veci C‑584/22
domnieval,
že
predovšetkým
účel
stornovacieho
poplatku
hovorí v prospech
zohľadnenia
okolností,
ktoré
nastali
po
ukončení
zmluvy.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
by
to
tak
bolo
bez
ohľadu
na
skutočnosť,
či
sa
má
stornovací
poplatok
považovať
za
platbu
podobnú
náhrade
alebo
za
náhradu
za
cenu
balíka
cestovných
služieb.
Zásadné
tvrdenie,
ktoré
uvádza
vnútroštátny
súd
je,
že
ak
by
sa
mal
zohľadniť
následný
vývoj,
organizátor
by
bol
povinný
vrátiť
cestujúcemu
všetky
platby, a to
aj v prípade,
ak
by
od
zmluvy
neodstúpil. Z tohto
pohľadu
by
organizátor
nemal
mať
nárok
na
žiadny
stornovací
poplatok,
ak
sa
neskôr
ukáže,
že
nedošlo
ku „škode“
alebo
ku vzniku
nároku
na
stornovací
poplatok,
keďže
skutočne
nastali
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti.
57.      Pokiaľ
ide o toto
tvrdenie,
je
potrebné
pripomenúť,
že
cestujúci
je
povinný
zaplatiť
stornovací
poplatok,
ak
využije
právo
„kedykoľvek“
ukončiť
zmluvu
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb v zmysle
článku 12
ods. 1
smernice
2015/2302 a z akéhokoľvek
dôvodu.
Pojem
„stornovací
poplatok“
je
neutrálny v porovnaní s pojmom
„náhrada“
(nemecký
výraz
pre
tento
pojem
je
„Entschädigung“),
ktorý
sa
používa
vo
vnútroštátnych
transpozíciách
tohto
ustanovenia
smernice.
Podľa
článku 12
ods. 1
smernice
2015/2302
sa v zmluve o balíku
cestovných
služieb
môžu
určiť
primerané
stornovacie
poplatky,
ktoré
vychádzajú
„z času
ukončenia
zmluvy
pred
začiatkom
poskytovania
balíka
služieb a z očakávaných
úspor
nákladov a príjmu z náhradného
poskytnutia
cestovných
služieb“.
Opis
toho,
čo
predstavuje
stornovací
poplatok,
je
podobný
tomu,
čím
sa
vyvažuje
právo
cestujúceho
kedykoľvek
ukončiť
zmluvu.
Ako v podstate
uvádza
Komisia,
ide o ďalší
príklad
rovnováhy
medzi
právami a povinnosťami
zmluvných
strán
uvedenými v zmluve o poskytnutí
cestovných
služieb,
ktorú
má
smernica v úmysle
dosiahnuť.
58.      Ako
som
už
uviedla
vyššie,
bez
ohľadu
na
právnu
povahu
stornovacieho
poplatku,
akceptovanie
skutočnosti,
že
na
takýto
poplatok
nie
je
nárok,
ak
sa
neskôr
ukáže,
že
cesta
sa
nemohla
uskutočniť,
vytvára
veľkú
právnu
neistotu a narúša
harmonizáciu
práv a povinností
zmluvných
strán
uvedených v zmluve o poskytnutí
cestovných
služieb.
59.      Pritom
vnútroštátny
súd
vo
veci C‑584/22
varoval
pred
rizikom,
že
by
mohlo
dôjsť k negatívnym
dôsledkom,
ak
by
povinnosť
zaplatiť
stornovací
poplatok
nebola
založená
na
skutočnosti,
či
balík
cestovných
služieb
bol
naozaj
poskytnutý.
Uvedený
vnútroštátny
súd
zastával
názor,
že v neistých
situáciách
by
cestujúci
mohli
byť
odradení
od
uplatnenia
svojho
práva
ukončiť
zmluvu o poskytnutí
cestovných
služieb v počiatočnom
štádiu a že
by
boli
nútení
čakať,
kým
nebudú k dispozícii
ďalšie
informácie
alebo
kým
organizátor
neukončí
balík
služieb z vlastnej
iniciatívy.
60.      V tejto
súvislosti
uznávam,
že
prospektívne
rozhodnutie,
ktoré
je
cestujúci
nútený
urobiť z dôvodu
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
je
samo
osebe
spojené
so
situáciou
neistoty.
Pri
výklade
podmienok
uplatnenia
práva
na
ukončenie
zmluvy o cestovných
službách
podľa
článku 12
ods. 2
smernice
2015/2302
je
však
potrebné
zohľadniť
mieru
neistoty.
Ako v zásade
tvrdí
rakúska
vláda,
predmetné
právo
na
ukončenie
zmluvy
totiž
nevyžaduje,
aby
cestujúci
mohol s absolútnou
istotou
potvrdiť,
že
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
určite
nastanú a budú
mať
významný
vplyv.
Ako
už
bolo
zdôraznené, v čase
ukončenia
zmluvy o balíku
cestovných
služieb
je
postačujúce,
aby
cestujúci
odôvodnene
očakával,
že
existuje
dostatočne
vysoká
pravdepodobnosť,
že
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
významne
ovplyvnia
poskytovanie
balíka
služieb.
Ďalej,
ako
som v podstate
naznačila v mojich
návrhoch,
ktoré
som
dnes
predniesla
vo
veci C‑299/22,
Tez
Tour,
pri
určovaní
skutočností,
ktoré
priemerný
cestujúci
vedel, a jeho
posúdenia
pravdepodobnosti
výskytu
významného
vplyvu
na
plnenie
zmluvy,
je
potrebné
zohľadniť
vysokú
mieru
neistoty a mimoriadne
rýchlo
sa
vyvíjajúcu
situáciu
na
začiatku
pandémie.
61.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
znenie,
kontext a cieľ
smernice
2015/2302
svedčia v prospech
takého
výkladu
článku 12
ods. 2
tejto
smernice,
podľa
ktorého
je
rozhodujúcim
momentom
pre
určenie
práva
na
ukončenie
zmluvy
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku
posúdenie
ex
ante v okamihu
ukončenia
zmluvy.
62.      Vzhľadom
na
uvedené
článok 12
ods. 2
nie
je v rozpore s tým,
aby
vnútroštátne
súdy
považovali
následné
udalosti
za
dôkazné
prostriedky,
ktoré
sa
majú
voľne
posúdiť v súlade s vnútroštátnym
procesným
právom.
Ako v podstate
tvrdila
grécka
vláda
na
pojednávaní,
ak
sa v okamihu
ukončenia
zmluvy
cestujúci
odvolával
na
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti a situácia,
na
ktorú
sa
odvolával,
sa
zhoršila,
čo
viedlo k významnému
vplyvu
poskytovania
balíka
služieb,
slúži
to
na
posilnenie
jeho
predpovede v okamihu
ukončenia
zmluvy.
Ak
však
cestujúci v čase
ukončenia
zmluvy
nemal
dôvod
na
ukončenie
zmluvy,
následné
udalosti
nemôžu
samy
osebe
zakladať
nárok
na
bezplatné
ukončenie
zmluvy,
na
ktoré
nemá
nárok.
Podobne
ani
zlepšenie
situácie
nemôže
retroaktívne
zasiahnuť
nárok
cestujúceho
na
úplnú
refundáciu
všetkých
platieb,
ak v čase
ukončenia
zmluvy
odôvodnene
predpokladal,
aký
vplyv
budú
mať
neodvrátiteľné a mimoriadne
okolnosti
na
balík
služieb.
63.      Vo
konaniach
vo
veci
samej,
pokiaľ
ide o vec C‑414/22,
vnútroštátny
súd
by
mal
posúdiť,
či
ku
dňu
ukončenia
zmluvy v apríli
2020
mohol
priemerný
cestujúci
odôvodnene
očakávať,
že
pandémia
významne
ovplyvní
poskytovanie
balíka
služieb
plánovaného
ako
slávnostný
zájazd
počas
leta
2020. Z informácií
uvedených v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, s prihliadnutím
na
výzvy
vnútroštátnych
orgánov
odložiť
všetky
cesty,
ktoré
nie
sú
nevyhnutné, a využiť
možnosti
ukončenia
zmlúv o cestovných
službách,
sa
zdá,
že
priemerný
cestujúci
by
mohol v apríli
2020
odôvodnene
predpokladať,
že
takýto
zájazd
(ktorého
samotnou
myšlienkou
je
zhromaždenie
veľkého
počtu
mladých
ľudí s cieľom
osláv)
sa
neuskutoční.
Toto
posúdenie
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
pričom
sa
musí
riadiť
aj
kritériami,
ktoré
analyzujem v mojich
návrhoch,
ktoré
som
predniesla
dnes
vo
veci C‑299/22,
Tez
Tour.
64.      Tiež
je
potrebné
konštatovať,
že
ak
by
vnútroštátny
súd
usúdil,
že
cestujúci
mal
právo
ukončiť
zmluvu v súlade s článkom 12
ods. 2
smernice
2015/2302,
cestujúcemu
prináleží
toto
právo
bez
toho,
aby
bol
viazaný
dohodou o zaplatení
znížených
stornovacích
poplatkov,
ktorú
uzatvoril z dôvodu
neznalosti
svojich
práv.
Výsledkom
uvedenej
dohody
je
totiž
obmedzenie
jeho
práv,
ktoré
podľa
článku 23
ods. 3
predmetnej
smernice
nie
je
pre
cestujúceho
záväzné.
65.      Pokiaľ
ide o vec C‑584/22,
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
odvolací
súd
by
sa
mal
zaoberať
otázkou,
či v čase
ukončenia
zmluvy
1. marca 2020
už
bola
cesta
do
Japonska
spojená s vážnymi
zdravotnými
rizikami,
ktoré
by
obozretný
cestujúci
nemal
podstupovať. Z dôvodov,
ktoré
som
analyzovala
vyššie,
je
pre
takéto
určenie
rozhodujúci
iba
okamih
ukončenia
zmluvy.
66.      Vzhľadom
na
uvedené
sa
domnievam,
že
článok 12
ods. 2
smernice
2015/2302
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
posúdenie
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ktoré
významne
ovplyvňujú
plnenie
zmluvy a ktoré
zakladajú
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
služieb
bez
zaplatenia
akéhokoľvek
stornovacieho
poplatku,
sa
musí
uskutočniť
iba v okamihu
ukončenia
zmluvy.
Vznik
tohto
práva
nezávisí
od
skutočnosti,
či
takéto
okolnosti
skutočne
nastali
po
ukončení
zmluvy.
V.      Návrh
67.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
otázky,
ktoré
položil
Oberster
Gerichtshof
(Najvyšší
súd,
Rakúsko) a Bundesgerichtshof
(Spolkový
súdny
dvor,
Nemecko)
takto:
Článok 12
ods. 2
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2015/2302 z 25. novembra
2015 o balíkoch
cestovných
služieb a spojených
cestovných
službách,
ktorou
sa
mení
nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 2006/2004 a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/83/EÚ a ktorou
sa
zrušuje
smernica
Rady
90/314/EHS
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
posúdenie
výskytu
neodvrátiteľných a mimoriadnych
okolností,
ktoré
významne
ovplyvňujú
plnenie
zmluvy a ktoré
zakladajú
právo
cestujúceho
ukončiť
zmluvu o balíku
služieb
bez
zaplatenia
stornovacieho
poplatku,
sa
musí
uskutočniť
iba v čase
ukončenia
zmluvy.
Vznik
tohto
práva
nezávisí
od
skutočnosti,
či
takéto
okolnosti
skutočne
nastali
po
ukončení
zmluvy.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Úvodné poznámky generálneho riaditeľa WHO na brífingu pre médiá ku COVID‑19, 11. marca 2020.
3      Pozri „Usmernenie o práve cestujúcich ukončiť zmluvy o balíku cestovných služieb z dôvodu mimoriadnych okolností vyplývajúcich z COVID‑19“, ktoré vydala írska vláda, ministerstvo podnikania, obchodu a zamestnanosti 26. marca 2020, s. 5.
4      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 25. novembra 2015 o balíkoch cestovných služieb a spojených cestovných službách, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ a ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/314/EHS (Ú. v. EÚ L 326, 2015, s. 1).
5      Rozsudok z 8. júna 2023, VB (Informácie pre osobu odsúdenú v neprítomnosti) (C‑430/22 a C‑468/22, EU:C:2023:458, bod 24 a citovaná judikatúra).
6      Pozri bod 39 vyššie.