62023CO0732
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 8. júla 2024 (
*1
)
„Odvolanie – Článok 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Inštitucionálne právo – Článok 263 ZFEÚ – Žaloba o neplatnosť – Úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis v Rumunsku – Neexistencia napadnuteľného aktu – Nedosiahnutie potrebnej jednomyseľnosti – Zjavná neprípustnosť žaloby v prvostupňovom konaní – Zjavne nedôvodné odvolanie“
Vo veci C‑732/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 30. novembra 2023,
Răzvan‑Eugen Nicolescu, bydliskom v Bukurešti (Rumunsko),
Exclusive Car Trading SRL, so sídom v Băicoi (Rumunsko),
Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice, so sídlom v Bukurešti,
v zastúpení: Y. Beşleagă, M. Bodea, D. S. Bogdan, C. Pintilie a V. Stoica, avocaţi,
odvolatelia,
ďalší účastník konania:
Rada Európskej únie,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory T. von Danwitz, sudcovia P. G. Xuereb (spravodajca) a A. Kumin,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojím odvolaním pán Răzvan‑Eugen Nicolescu, spoločnosť Exclusive Car Trading SRL a združenie Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice (Združenie pre čistú energiu a klimatické zmeny) navrhujú zrušiť uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 26. októbra 2023, Nicolescu a i./Rada (T‑272/23, ďalej len napadnuté uznesenie, EU:T:2023:694), ktorým Všeobecný súd zamietol ich žalobu podanú na základe článku 263 ZFEÚ, ktorou sa domáhajú zrušenia „rozhodnutia“ Rady Európskej únie z 8. decembra 2022 spočívajúceho v neprijatí návrhu č. 15218/22 rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Bulharsku a Rumunsku (ďalej len „sporný akt“).
Právny rámec
2
V znení článku 4 Aktu o podmienkach pristúpenia Bulharskej republiky a Rumunska a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 203, ďalej len „akt o pristúpení“), ktorý tvorí prílohu k Zmluve medzi členskými štátmi Európskej únie a Bulharskou republikou a Rumunskom o pristúpení Bulharskej republiky a Rumunska k Európskej únii (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 11), podľa článku 2 ods. 2 tejto Zmluvy, ktorá bola podpísaná 25. apríla 2005 a nadobudla platnosť 1. januára 2007:
„1.   Ustanovenia Schengenského acquis začleneného do rámca Európskej únie… a na ňom založených alebo inak s ním súvisiacich aktov, ktoré sú uvedené v prílohe II, ako aj všetkých ostatných takých aktov prijatých predo dňom pristúpenia, sú odo dňa pristúpenia pre Bulharsko a Rumunsko záväzné a v týchto štátoch uplatniteľné.
2.   Tie ustanovenia Schengenského acquis začleneného do rámca [Únie] a na ňom založených alebo inak s ním súvisiacich aktov neuvedené v odseku 1, ktoré sú síce odo dňa pristúpenia pre Bulharsko a Rumunsko záväzné, v každom z týchto štátov sa však budú uplatňovať iba na základe na tento účel prijatého rozhodnutia Rady po overení v súlade s platnými schengenskými hodnotiacimi postupmi, že nevyhnutné podmienky pre uplatňovanie celého príslušného acquis boli v tomto štáte splnené.
Rada po porade s Európskym parlamentom prijme rozhodnutie jednomyseľne svojimi členmi, ktorí zastupujú vlády členských štátov, v ktorých sú už ustanovenia uvedené v tomto odseku účinné, a zástupcom vlády členského štátu, v ktorom majú tieto ustanovenia nadobudnúť účinnosť. …“
Okolnosti predchádzajúce sporu
3
Všeobecný súd uviedol okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 2 až 18 napadnutého uznesenia a pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť takto.
4
Odvolateľmi sú rumunský štátny príslušník, ktorý je členom Európskeho inovačného a technologického inštitútu (EIT), spoločnosť so sídlom v Rumunsku pôsobiaca v oblasti medzinárodnej dopravy a rumunská mimovládna organizácia na podporu ochrany životného prostredia.
5
Rumunsko po pristúpení k Únii 1. januára 2007 podniklo v rokoch 2009 až 2011 rad krokov v rámci postupov schengenského hodnotenia s cieľom splniť kritériá požadované na úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis.
6
Predsedníctvo Rady vypracovalo dva návrhy rozhodnutia o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
7
Skupina pre schengenské hodnotenie pracovnej skupiny Rady pre schengenské záležitosti v záveroch z 9. júna 2011 o ukončení procesu hodnotenia pripravenosti Rumunska na vykonávanie všetkých ustanovení schengenského acquis (9166/3/11 REV 3) vzala na vedomie ukončenie postupov schengenského hodnotenia týkajúcich sa Rumunska. Konštatovala, že podmienky vo všetkých oblastiach schengenského acquis boli v Rumunsku splnené, a dospela k záveru, že Rada môže prijať rozhodnutie uvedené v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
8
Po týchto dvoch návrhoch rozhodnutia o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku, ktoré vypracovalo Predsedníctvo Rady, nasledovalo prijatie viacerých uznesení Parlamentu, v ktorých Parlament vyjadril svoju podporu pristúpeniu Rumunska k schengenskému priestoru a vyzval Radu, aby na tento účel prijala potrebné opatrenia. O týchto dvoch návrhoch sa však v Rade nehlasovalo.
9
Dňa 29. novembra 2022, predsedníctvo Rady na základe článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení vypracovalo návrh č. 15218/22 rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Bulharsku a Rumunsku.
10
Na zasadnutí 8. decembra 2022 zasadala skupina Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci (SVV), aby rozhodla o návrhu č. 15218/22 zaradenom v bode 3 písm. a) programu tohto zasadnutia, v ktorom sa stanovuje, že je možné požiadať o hlasovanie s cieľom prípadného prijatia zástupcami vlád členských štátov. Keďže pri hlasovaní nebola dosiahnutá jednomyseľnosť, tento návrh nebol prijatý.
11
Dňa 22. marca 2023 bola odvolateľom údajne poskytnutá zápisnica z tohto zasadnutia, a tak sa dozvedeli o neprijatí návrhu č. 15218/22.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnuté uznesenie
12
Odvolatelia podali žalobu o určenie neplatnosti sporného aktu podľa článku 263 ZFEÚ návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 19. mája 2023.
13
Dňa 26. októbra 2023 Všeobecný súd podľa článku 126 svojho Rokovacieho poriadku bez ďalšieho konania odmietol túto žalobu ako zjavne neprípustnú.
14
Všeobecný súd najskôr v bode 28 napadnutého uznesenia konštatoval, že rozhodnutie Rady uvedené v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení napriek ukončeniu postupov schengenského hodnotenia môže existovať, a teda vyvolávať záväzné právne účinky vo vzťahu k odvolateľom len vtedy, ak bolo prijaté jednomyseľne za podmienok stanovených v druhom pododseku tohto odseku.
15
Všeobecný súd potom jednak v bode 29 napadnutého uznesenia poukázal na to, že napriek ukončeniu postupov schengenského hodnotenia a prijatiu viacerých uznesení Parlamentu nebola v rámci Rady pri hlasovaní o návrhu č. 15218/22 dosiahnutá jednomyseľnosť zástupcov vlád dotknutých členských štátov požadovaná v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, a jednak v bode 30 tohto uznesenia, že článok 4 aktu o pristúpení nestanovuje nijakú lehotu, po ktorej uplynutí by sa rozhodnutie Rady muselo prijať alebo by sa považovalo za prijaté.
16
Všeobecný súd v bode 31 spomenutého uznesenia konštatoval, že by bolo v rozpore so znením tohto článku, ktorý výslovne stanovuje postup pozostávajúci z viacerých fáz a bez stanovenia lehoty na tento účel, ak by ukončenie predbežných fáz viedlo k zániku práva Rady prijať rozhodnutie v zmysle uvedeného článku jednomyseľne zástupcami vlád dotknutých členských štátov, a preto rozhodnutie Rady stanovené v tom istom článku nemožno považovať za akt, ktorý má iba potvrdiť splnenie „technických kritérií“ stanovených vopred v rámci postupov schengenského hodnotenia.
17
Okrem toho Všeobecný súd v bode 32 napadnutého uznesenia spresnil, že Rada stále môže opätovne zaradiť návrh č. 15218/22 do programu nového zasadnutia, prípadne predsedníctvo Rady môže vypracovať nový návrh rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
18
Všeobecný súd tak v bode 33 tohto uznesenia dospel k záveru, že keďže nebola dosiahnutá požadovaná jednomyseľnosť pri hlasovaní o návrhu č. 15218/22, nebolo prijaté nijaké rozhodnutie Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, a že hlasovanie, ktoré viedlo k neprijatiu tohto návrhu, samo osebe neznamená odmietnutie Rady prijať takéto rozhodnutie neskôr.
19
Všeobecný súd preto v bode 34 spomenutého uznesenia rozhodol, že sporný akt nemožno považovať za napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ.
Návrhy odvolateľov a konanie na Súdnom dvore
20
Svojím odvolaním podaným 30. novembra 2023 odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie.
O odvolaní
21
Podľa článku 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie čiastočne alebo úplne zjavne neprípustné alebo zjavne nedôvodné, tento súd ho môže odôvodneným uznesením na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek čiastočne alebo úplne zamietnuť.
22
Toto ustanovenie je v prejednávanej veci potrebné uplatniť.
23
Na podporu svojho odvolania odvolatelia uvádzajú tri odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd mal pri určení, či sporný akt vyvoláva právne účinky, zohľadniť právo občanov Únie na voľný pohyb, ako aj povinnosť Únie a členských štátov prijať úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis, ak už boli splnené technické podmienky stanovené v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, druhý je založený na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom sporný akt predstavuje akt napadnuteľný žalobou o neplatnosť v zmysle článku 263 ZFEÚ, a tretí, uvedený subsidiárne, na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom by neprijatie aktu mohlo za výnimočných okolností predstavovať napadnuteľný akt v zmysle tohto článku.
O prvom a druhom odvolacom dôvode
24
V rámci prvého a druhého odvolacieho dôvodu, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, odvolatelia v prvom rade v podstate tvrdia, že bod 28 napadnutého uznesenia je poznačený chybou vzhľadom na to, že Všeobecný súd mal sporný akt kvalifikovať ako „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 ZFEÚ.
25
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry žalobu o neplatnosť podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v spojení s prvým odsekom tohto článku možno podať proti ustanoveniam alebo opatreniam, ktoré boli prijaté inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky spôsobilé ovplyvniť záujmy fyzickej alebo právnickej osoby tým, že podstatným spôsobom menia jej právne postavenie. Na účely stanovenia, či akt vyvoláva takéto účinky, a či teda môže byť predmetom takejto žaloby, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky vzhľadom na objektívne kritériá, akými je obsah tohto aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry, ktorá je jeho autorom (rozsudok z 18. júna 2024, Komisia/SRB, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, bod 65 a citovaná judikatúra).
26
Pokiaľ ide o kontext, v ktorom bol sporný akt prijatý, a právomoci inštitúcie Únie, ktorá je jeho autorom, treba uviesť, že článok 4 ods. 2 aktu o pristúpení stanovuje niekoľko procesných fáz a len ukončenie všetkých týchto fáz môže viesť k úplnému uplatňovaniu ustanovení schengenského acquis v Rumunsku. Tieto fázy zahŕňajú overenie v súlade s postupmi schengenského hodnotenia uplatniteľnými v tejto oblasti, či sú v danom štáte splnené podmienky potrebné na uplatňovanie všetkých častí tohto acquis, poradu s Parlamentom (ďalej spoločne len „technické podmienky“) a prijatie rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení tohto acquis v Rumunsku jednomyseľným súhlasom.
27
Okrem toho treba konštatovať, že pokiaľ ide o obsah sporného aktu, spočíva, ako uviedol Všeobecný súd v bode 17 napadnutého uznesenia, v konštatovaní na zasadnutí skupiny Rady pre SVV 8. decembra 2022, že návrh č. 15218/22 rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku nebol prijatý z dôvodu nedosiahnutia jednomyseľnosti zástupcov vlád členských štátov pri hlasovaní o tomto návrhu.
28
So zreteľom na podstatu sporného aktu, ktorú Všeobecný súd náležite zohľadnil, tvrdenia odvolateľov, že toho hlasovanie predstavuje stanovisko Rady o neexistencii úplného uplatňovania schengenského acquis vzhľadom na to, že bolo dohodnuté, že rozhodnutie podľa článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení má byť prijaté najneskôr v septembri 2011 a že Rada odložila toto hlasovanie k tomuto poslednému dátumu, treba zamietnuť.
29
Hoci je pravda, že 24. júna 2011 bolo dohodnuté, že toto rozhodnutie treba prijať najneskôr v septembri 2011, neznamená to prijatie rozhodnutia Rady v zmysle tohto ustanovenia, ktoré podlieha podmienkam uvedeným v bode 26 vyššie, a najmä procesnej podmienke, konkrétne podmienke jednomyseľného hlasovania v rámci tejto inštitúcie.
30
Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 28 napadnutého uznesenia rozhodol, že rozhodnutie Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení napriek ukončeniu postupov schengenského hodnotenia môže existovať, a teda vyvolávať záväzné právne účinky vo vzťahu k odvolateľom, len vtedy, ak je prijaté jednomyseľne za podmienok uvedených v tomto ustanovení.
31
Tvrdenia odvolateľov založené na rozsudku z 31. marca 1971Komisia/Rada (22/70, EU:C:1971:32), nemôžu spochybniť tento záver. Je pravda, že Súdny dvor v tomto rozsudku rozhodol, že uznesenie Rady z 20. marca 1970 o rokovaniach a uzatvorení Európskej zmluvy o práci posádok vozidiel vykonávajúcich medzinárodnú cestnú dopravu členskými štátmi Európskeho hospodárskeho spoločenstva predstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 173 prvého odseku prvej vety ES (teraz článok 263 prvý odsek ZFEÚ).
32
Vo veci, v ktorej bol vydaný spomenutý rozsudok, však Rada v priebehu tohto zasadnutia vydala súbor „záverov“ týkajúci sa postoja, ktorý majú zaujať vlády členských štátov v rámci rokovaní rozhodujúceho významu o tejto zmluve. Súdny dvor pritom konštatoval, že toto uznesenie Rady malo za cieľ stanoviť záväzný spôsob správania inštitúcií Únie a členských štátov a že Rada prijala predpisy, ktorými bolo prípadne možné zmeniť postupy stanovené Zmluvou, pokiaľ ide o rokovania s tretími štátmi, a z tohto dôvodu uvedené uznesenie vyvolávalo záväzné právne účinky bez ohľadu na jeho povahu alebo formu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, 22/70, EU:C:1971:32, body 44 a 53 až 55). Sporný akt pritom nevyvolával žiadne účinky.
33
V rozpore s tým, čo tvrdia odvolatelia, nemožno Všeobecnému súdu vytýkať ani to, že v bodoch 28 a 34 napadnutého uznesenia analogicky uplatnil rozsudok z 13. júla 2004, Komisia/Rada (C‑27/04, EU:C:2004:436), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že keď pri hlasovaní v Rade nie je dosiahnutá požadovaná väčšina, nie je prijaté nijaké rozhodnutie v zmysle článku 104 ods. 8 a 9, ES (teraz článok 126 ods. 8 a 9 ZFEÚ), že neexistuje nijaké ustanovenie práva Spoločenstva, ktoré určuje lehotu, po uplynutí ktorej by bolo implicitné rozhodnutie podľa tohto ustanovenia považované za prijaté a ktoré stanovuje obsah tohto rozhodnutia, a že neprijatie aktov uvedených v danom ustanovení nemožno považovať za napadnuteľný akt v zmysle článku 230 ES (teraz článok 263 ZFEÚ) (rozsudok z 13. júla 2004, Komisia/Rada, C‑27/04, EU:C:2004:436, body 31, 32 a 34).
34
Totiž hoci, ako zdôrazňujú odvolatelia, vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, Súdny dvor spresnil, že v tomto prípade Európska komisia mohla podať žalobu na nečinnosť, treba pripomenúť, že okrem inštitúcií Únie na základe článku 265 prvého odseku ZFEÚ môže aj každá fyzická alebo právnická osoba podať žalobu na nečinnosť za podmienok stanovených v článku 265 treťom odseku ZFEÚ. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však na jednej strane nevyplýva, že by bola Rada v predmetnej veci vyzvaná, aby konala, a na druhej strane by napriek tomu Rade prináležalo konať v súlade s podmienkou jednomyseľnosti uvedenou v bode 26 vyššie.
35
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľov, že údajná neexistencia lehoty, po uplynutí ktorej by sa rozhodnutie Rady muselo prijať alebo by sa považovalo za prijaté, nie je ani správne, ani relevantné, pretože toto tvrdenie vychádza z nesprávneho výkladu bodu 30 napadnutého uznesenia.
36
Ako totiž vyplýva z bodu 29 vyššie, okrem technických podmienok podlieha prijatie rozhodnutia Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení procesnej podmienke, a to podmienke jednomyseľného hlasovania v tejto inštitúcii.
37
V tejto súvislosti je judikatúra vyplývajúca z rozsudku z 19. novembra 2013, Komisia/Rada (C‑63/12, EU:C:2013:752), na ktorú sa odvolatelia odvolávajú, v prejednávanej veci irelevantná. Vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, bolo napadnuté rozhodnutie rozhodnutím Rady, ktorým táto inštitúcia zamietla návrh nariadenia Komisie predložený na základe článku 3 prílohy XI Služobného poriadku úradníkov Európskej únie.
38
Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že, ako vyplývalo z odôvodnení tohto rozhodnutia, Rada neodložila tento návrh, ale ho odmietla, čím ukončila „bežný“ postup ročnej úpravy odmien a dôchodkov podľa článku 3 ods. 1 prílohy XI tohto služobného poriadku, ktorý sa začal podľa tohto článku, a následne dospel k záveru, že napadnuté rozhodnutie vyvoláva záväzné právne účinky (rozsudok z 19. novembra 2013, Komisia/Rada, C‑63/12, EU:C:2013:752, body 32 a 33).
39
Treba však konštatovať, že v prejednávanej veci sporný akt neukončuje postup schengenského hodnotenia týkajúci sa Rumunska a nemá teda konečnú povahu.
40
Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia ani tým, že v bode 32 napadnutého uznesenia konštatoval, že Rada stále môže opätovne zaradiť návrh č. 15218/22 do programu nového zasadnutia, prípadne môže predsedníctvo Rady vypracovať nový návrh rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
41
V druhom rade odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd mal pri určení, či sporný akt vyvoláva právne účinky, zohľadniť tak právo občanov Únie na voľný pohyb, ako aj povinnosť Únie a členských štátov, vyplývajúcu zo zásad lojálnej spolupráce a vzájomnej dôvery, prijať úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis v Rumunsku, ak už boli splnené technické podmienky stanovené v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, čo je tento prípad.
42
Ako pritom vyplýva z bodov 26 a 29 vyššie, po prvé nie je dôvod domnievať sa, že prijatie rozhodnutia uvedeného v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení je podmienené iba splnením technických podmienok, a nie ukončením všetkých procesných fáz uvedených v tomto ustanovení vrátane jednomyseľného prijatia rozhodnutia Rady. Táto inštitúcia je naopak povinná dodržať túto podmienku jednomyseľnosti.
43
Po druhé, pokiaľ ide o údajné porušenie slobody pohybu rumunských občanov v Únii, odvolanie neobsahuje nijaký konkrétny dôkaz, na základe ktorého by bolo možné usúdiť, že vznesené výhrady sa týkajú právnej normy Únie, ktorá by mohla byť uplatniteľná na Rumunsko podľa článku 4 ods. 1 a 2 aktu o pristúpení v spojení s jeho prílohou II.
44
Navyše, pokiaľ ide o údajné diskriminačné zaobchádzanie s Rumunskom v porovnaní s Chorvátskou republikou, je potrebné konštatovať, že odvolatelia nevysvetľujú, ako by takéto rozdielne zaobchádzanie za predpokladu, že by bolo preukázané, ovplyvnilo prijatie rozhodnutia Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
45
Všeobecný súd sa preto v bode 31 napadnutého uznesenia nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že rozhodnutie Rady podľa článku 4 aktu o pristúpení nemožno považovať za akt, ktorý má iba potvrdiť splnenie vopred zostavených „technických kritérií“ stanovených v ods. 2 tohto článku.
46
V treťom rade, pokiaľ ide o tvrdenia odvolateľov, že aj keby bol sporný akt dočasným aktom, dočasný akt je napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 ZFEÚ, Súdny dvor rozhodol, že dočasný akt, ktorý vyvoláva samostatné právne účinky, môže byť predmetom žaloby o neplatnosť, keď nezákonnosť spojená s týmto aktom nemôže byť napravená v rámci žaloby smerujúcej proti konečnému rozhodnutiu, ktorého prípravnú fázu predstavuje (rozsudok z 15. decembra 2022, Picard/Komisia, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 110 a citovaná judikatúra).
47
Ak teda spochybnenie zákonnosti dočasného aktu v rámci takejto žaloby nemôže zabezpečiť účinnú súdnu ochranu žalobcu proti účinkom tohto aktu, musí byť možné, aby tento akt mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť (rozsudok z 15. decembra 2022, Picard/Komisia, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 111 a citovaná judikatúra).
48
Treba však konštatovať, že odvolateľom sa nepodarilo preukázať, že sporný akt sám osebe vyvoláva samostatné právne účinky na ich postavenie.
49
Prvý a druhý odvolací dôvod treba preto zamietnuť.
O treťom odvolacom dôvode
50
Napokon, pokiaľ ide o tretí odvolací dôvod uvedený subsidiárne, podľa ktorého mlčanie inštitúcie možno za výnimočných okolností napadnúť, treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že mlčanie inštitúcie nemožno v zásade prirovnať k implicitnému zamietnutiu okrem prípadov, keď je takýto následok výslovne vyjadrený v ustanovení práva Únie a nemožno vylúčiť, že za určitých osobitných okolností sa táto zásada neuplatní, keďže mlčanie alebo nečinnosť inštitúcie možno výnimočne považovať za rozhodnutie o implicitnom zamietnutí (rozsudok z 9. decembra 2004, Komisia/Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, bod 45).
51
V tejto súvislosti je však potrebné na jednej strane konštatovať, že rozsudok z 9. decembra 2004, Komisia/Greencore (C‑123/03 P, EU:C:2004:783), na ktorý sa odvolatelia odvolávajú, sa netýka otázky úplného uplatňovania ustanovení schengenského acquis v Rumunsku. Na druhej strane v rozpore s tým, čo tvrdia odvolatelia, sporný akt nepredstavuje ani mlčanie, ani nečinnosť Rady, ktoré by znamenali rozhodnutie o implicitnom zamietnutí úplného uplatňovania ustanovení schengenského acquis v Rumunsku. Aj keď totiž vzhľadom na nedosiahnutie jednomyseľnosti hlasovania nemožno tento akt považovať za rozhodnutie v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, nejde jednoducho ani o mlčanie alebo nečinnosť, ale o akt, ktorý, ako vyplýva z bodu 27 vyššie, spočíva v neprijatí návrhu č. 15218/22 rozhodnutia Rady o tomto úplnom uplatňovaní, čím nie je dotknutá možnosť, aby táto inštitúcia prijala takéto rozhodnutie podľa tohto ustanovenia v neskoršom štádiu. Odvolatelia v každom prípade neuviedli takéto osobitné okolnosti v zmysle judikatúry spomenutej v predchádzajúcom bode tohto uznesenia.
52
Tretí odvolací dôvod treba preto zamietnuť.
53
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že odvolanie treba v celom rozsahu zamietnuť ako zjavne nedôvodné.
O trovách
54
Podľa článku 137 Rokovacieho poriadku, ktorý je uplatniteľný na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, Súdny dvor rozhoduje o trovách konania uznesením, ktorým sa konanie končí.
55
Keďže sa v prejednávanom prípade toto uznesenie prijalo predtým, ako bolo odvolanie doručené ďalšiemu účastníkovi konania, a teda predtým, ako tomuto ďalšiemu účastníkovi konania vznikli trovy konania, treba rozhodnúť, že odvolatelia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) nariadil:
1.
Odvolanie sa zamieta ako zjavne nedôvodné.
2.
Pán Răzvan‑Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL a Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.