62023TJ0102
PRESUDA OPĆEG SUDA (prvo vijeće)
30. travnja 2025. (
*1
)
„Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine – Zamrzavanje financijskih sredstava – Popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Uvrštenje i zadržavanje tužiteljeva imena na popisu – Pojam ‚povezanost’ – Članak 2. stavak 1. in fine Odluke 2014/145/ZVSP – Članak 3. stavak 1. in fine Uredbe (EZ) br. 269/2014 – Obveza obrazlaganja – Pravo na obranu – Pogreška u ocjeni – Proporcionalnost – Prigovor nezakonitosti”
U predmetu T‑102/23,
SBK Art OOO, sa sjedištem u Moskvi (Rusija), koji zastupaju G. Lansky i P. Goeth, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Vijeća Europske unije, koje zastupa A. Boggio‑Tomasaz, u svojstvu agenta, uz asistenciju B. Maingaina, odvjetnika,
tuženika,
koje podupiru
Republika Hrvatska, koju zastupa G. Vidović Mesarek, u svojstvu agenta,
Kraljevina Nizozemska, koju zastupaju M. Bulterman, A. Hanje i C. Schillemans, u svojstvu agenata,
i
Europska komisija, koju zastupaju M. Carpus Carcea, C. Georgieva i L. Puccio, u svojstvu agenata,
intervenijenti,
OPĆI SUD (prvo vijeće),
u sastavu: R. Mastroianni, predsjednik, M. Brkan (izvjestiteljica) i T. Tóth, suci,
tajnik: I. Kurme, administratorica,
uzimajući u obzir rješenje od 27. veljače 2024., SBK Art/Vijeće (T‑102/23 R, neobjavljeno),
uzimajući u obzir pisani dio postupka, osobito:
–
tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 26. veljače 2023.,
–
podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe podnesen tajništvu Općeg suda 13. travnja 2023.,
–
odluku od 29. lipnja 2023. kojom se Kraljevini Nizozemskoj dopušta intervencija u potporu Vijeću,
–
rješenje od 27. srpnja 2023. predsjednika prvog vijeća kojim se Komisiji odobrava intervencija u potporu Vijeću,
–
rješenje od 8. rujna 2023. predsjednika prvog vijeća kojim se Republici Hrvatskoj odobrava intervencija u potporu Vijeću,
–
podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe podnesen tajništvu Općeg suda 24. studenoga 2023.,
–
rješenje od 13. prosinca 2023. o tužiteljevu zahtjevu za povjerljivo postupanje u odnosu na Republiku Hrvatsku,
–
podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe podnesen tajništvu Općeg suda 18. travnja 2024.,
–
odluku predsjednika prvog vijeća od 14. listopada 2024. da se u spis ne priloži podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe, podnesen tajništvu Općeg suda 9. listopada 2024.,
–
tužiteljev dopis od 18. listopada 2024. o primjeni članka 45. drugog stavka Statuta Suda Europske unije,
–
dokumente tužitelja podnesene tajništvu Općeg suda 18. listopada 2024. i priložene spisu,
–
dokumente tužitelja podnesene tajništvu Općeg suda 5. studenoga 2024. i priložene spisu,
nakon rasprave održane 6. studenoga 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Tužitelj SBK Art OOO svojom tužbom na temelju članka 263. UFEU‑a zahtijeva poništenje, kao prvo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2022/2477 od 16. prosinca 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 322 I, str. 466.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2022/2476 od 16. prosinca 2022. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 322 I, str. 318.) (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: prvotni akti), kao drugo, Odluke Vijeća (ZVSP) 2023/572 od 13. ožujka 2023. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2023., L 75 I, str. 134.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2023/571 od 13. ožujka 2023. o provedbi Uredbe br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2023., L 75 I, str. 1.) (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: akti o zadržavanju iz ožujka 2023.), kao treće, Odluke Vijeća (ZVSP) 2023/1767 od 13. rujna 2023. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2023., L 226, str. 104.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2023/1765 od 13. rujna 2023. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2023., L 226, str. 3.) (zajedno u daljnjem tekstu: akti o zadržavanju iz rujna 2023.), kao četvrto, Odluke Vijeća (ZVSP) 2024/847 od 12. ožujka 2024. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL L, 2024./847) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2024/849 od 12. ožujka 2024. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL L, 2024./849) (zajedno u daljnjem tekstu: akti o zadržavanju iz ožujka 2024.) u dijelu u kojem se ti akti (zajedno u daljnjem tekstu: pobijani akti) odnose na njega.
Okolnosti spora i činjenice nastale nakon podnošenja tužbe
2
Tužitelj je društvo s ograničenom odgovornošću osnovano u skladu s ruskim pravom.
3
Ovaj je predmet dio mjera ograničavanja koje je Europska unija donijela u odnosu na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine.
4
Vijeće Europske unije 17. ožujka 2014. donijelo je, na temelju članka 29. UEU‑a, Odluku 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 16. i ispravci SL 2015., L 66, str. 21., SL 2015., L 66, str. 22., SL 2015., L 199, str. 46., SL 2015., L 275, str. 68., SL 2015., L 280, str. 39., SL 2017., L 253, str. 40., SL 2018., L 152, str. 60., SL 2022., L 55, str. 81., SL 2022., L 62, str. 104., SL 2022., L 67, str. 112., SL 2022., L 83I, str. 1., SL 2022., L 105, str. 67., SL 2022., L 117, str. 118., SL 2022., L 156, str. 160., SL 2022., L 158, str. 65., SL 2022., L 204, str. 18., SL 2022., L 271, str. 23., SL 2023., L 39, str. 65., SL 2023., L 67, str. 61., SL 2023., L 100, str. 98., SL 2023., L 142, str. 42., SL 2023., L 234, str. 206., SL 2023., L 90041, str. 1., SL 2024., L 90234, str. 1., SL 2025., L 90125, str. 1. i SL. 2025., L 90120, str. 1.). Istog je dana Vijeće, na temelju članka 215. UFEU‑a, donijelo Uredbu (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6. i ispravci SL 2014., L 121, str. 60., SL 2015., L 66, str. 20., SL 2015., L 66, str. 21., SL 2015., L 199, str. 46., SL 2015., L 275, str. 68., SL 2015., L 280, str. 38., SL 2017., L 253, str. 39., SL 2018., L 152, str. 60., SL 2022., L 62, str. 45., SL 2022., L 67, str. 113., SL 2022., L 105, str. 66., SL 2022., L 117, str. 117., SL 2022., L 154, str. 76., SL 2022., L 161, str. 122., SL 2022., L 204, str. 17., SL 2022., L 271, str. 24., SL 2023., L 39, str. 64., SL 2023., L 67, str. 60., SL 2023., L 100, str. 99., SL 2023., L 142, str. 43., SL 2023., L 234, str. 207., SL 2023., L 90040, str. 1., SL 2024., L 90233, str. 1., SL 2024., L 90485, str. 1, SL 2025., L 90123, str. 1. i SL 2025., L 90119, str. 1.).
5
Dana 25. veljače 2022., s obzirom na ozbiljnost situacije u Ukrajini, Vijeće je donijelo, s jedne strane, Odluku (ZVSP) 2022/329 o izmjeni Odluke 2014/145 (SL 2022., L 50, str. 1.), i, s druge strane, Uredbu (EU) 2022/330 o izmjeni Uredbe br. 269/2014 (SL 2022., L 51, str. 1.), kako bi se, među ostalim, izmijenili kriteriji na temelju kojih se mogu donijeti mjere ograničavanja o kojima je riječ u odnosu na fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela.
6
Člankom 2. stavkom 1. Odluke 2014/145, kako je izmijenjen Odlukom 2022/329, predviđa se sljedeće:
„1.   Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski resursi koji pripadaju ili su u vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom:
[…]
(f)
fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu Vladi Ruske Federacije, ili imaju koristi od nje, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine; ili
(g)
vodećih poslovnih osoba ili pravnih osoba, subjekata i tijela uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine,
te fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima, kako su navedeni u Prilogu.”
7
Načini provedbe tog zamrzavanja financijskih sredstava definirani su u daljnjim stavcima članka 2. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329.
8
Uredbom br. 269/2014, u verziji kako je izmijenjena Uredbom br. 2022/330, naloženo je donošenje mjera zamrzavanja financijskih sredstava te se definiraju načini provedbe tog zamrzavanja u bitnom na isti način kao i u Odluci 2014/145, u verziji izmijenjenoj Odlukom 2022/329. Naime, u članku 3. stavku 1. točkama (a) do (g) te uredbe preuzet je u bitnom sadržaj članka 2. stavka 1. točke (a) do (g) navedene odluke.
Prvotno uvrštenje tužiteljeva imena na sporne popise
9
Vijeće je 21. srpnja 2022. donijelo Odluku (ZVSP) 2022/1272 o izmjeni Odluke 2014/145 (SL 2022., L 193, str. 219.) i Provedbenu uredbu (EU) 2022/1270 o provedbi Uredbe br. 269/2014 (SL 2022., L 193, str. 133.), kojima je dodalo društvo Sberbank na popis priložen Odluci 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i na popis iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330 (u daljnjem tekstu: sporni popisi).
10
Vijeće je 16. prosinca 2022. donijelo prvotne akte kojima je tužiteljevo ime dodalo na sporne popise zbog sljedećih razloga:
„[Tužitelj] je društvo u Ruskoj Federaciji povezano sa Sberbankom. [Tužitelj] je osnovan kao društvo kći Sberbanka prije njegova uvrštenja, u svrhu držanja udjela koji Sberbank ima u grupi Fortenova. Sberbank zadržava stvarnu kontrolu nad [tužiteljem] bez obzira na navodni prijenos njegovih dionica na poduzetnika u Ujedinjenim Arapskim Emiratima.
[Tužitelj] stoga je povezan sa Sberbankom, koji je uvršten na popis kao subjekt koji financijski podupire Vladu Ruske Federacije i kao subjekt uključen u gospodarski sektor koji joj osigurava znatan izvor prihoda.”
11
Vijeće je 19. prosinca 2022. u Službenom listu Europske unije objavilo Obavijest namijenjenu osobama, subjektima i tijelima na koje se primjenjuju mjere ograničavanja predviđene u Odluci 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/2477, i Uredbom br. 269/2014, kako je provedena Provedbenom uredbom 2022/2476 (SL 2022., C 481 I, str. 1.). U toj se obavijesti osobito navodi da dotične osobe mogu Vijeću podnijeti zahtjev za ponovno razmatranje odluke o njihovu uvrštenju na sporne popise, zajedno s popratnom dokumentacijom.
12
Tužitelj je dopisom od 21. prosinca 2022. od Vijeća zatražio da dostavi spis na temelju kojeg je njegovo ime uvršteno na sporne popise.
13
Vijeće je 11. siječnja 2023. tužitelju dostavilo informacije iz spisa pod oznakom WK 17709/2022 INIT od 15. prosinca 2022., koje sadržavaju dokaze koji se na njega odnose (u daljnjem tekstu: prvi spis WK).
Zadržavanje tužiteljeva imena na spornim popisima do 15. rujna 2023.
14
Vijeće je 6. veljače 2023. tužitelju dostavilo spis pod oznakom WK 17709/2022 ADD 1 od 25. siječnja 2023. (u daljnjem tekstu: drugi spis WK) i spis pod oznakom WK 1325/23 INIT od 30. siječnja 2023. (u daljnjem tekstu: treći spis WK).
15
Dopisom od 9. ožujka 2023. tužitelj je Vijeću podnio zahtjev za ponovno razmatranje uvrštenja njegova imena na sporne popise.
16
Vijeće je 13. ožujka 2023. donijelo akte o zadržavanju iz ožujka 2023., kojima se mjere ograničavanja donesene protiv tužitelja produljuju do 15. rujna 2023. zbog istih razloga kao što su oni navedeni u točki 10. ove presude.
17
Dopisom od 13. travnja 2023. tužitelj je Vijeću podnio drugi zahtjev za ponovno razmatranje.
Zadržavanje tužiteljeva imena na spornim popisima do 15. ožujka 2024.
18
Vijeće je 13. rujna 2023. donijelo akte o zadržavanju iz rujna 2023., kojima mjere ograničavanja donesene protiv tužitelja produljuje do 15. ožujka 2024. zbog istih razloga poput onih navedenih u točki 10. ove presude.
19
Dopisom od 15. rujna 2023. Vijeće je obavijestilo tužitelja o svojoj odluci da zadrži njegovo ime na spornim popisima.
20
Dopisom od 22. rujna 2023. tužitelj je Vijeću podnio treći zahtjev za preispitivanje.
Zadržavanje tužiteljeva imena na spornim popisima do 15. rujna 2024.
21
Vijeće je 12. ožujka 2024. donijelo akte o zadržavanju iz ožujka 2024., kojima mjere ograničavanja donesene protiv tužitelja produljuje do 15. rujna 2024. zbog istih razloga poput onih navedenih u točki 10. ove presude.
22
Dopisom od 13. ožujka 2024. Vijeće je odbilo tužiteljev zahtjev za ponovno razmatranje zaprimljen 25. rujna 2023. uz obrazloženje da se njegovim očitovanjima ne dovodi u pitanje ocjena Vijeća prema kojoj je odluka o uvrštenju njegova imena na sporne popise opravdana dostatnim razlozima te mu je dostavilo odluku o zadržavanju njegova imena na spornim popisima.
Zadržavanje tužiteljeva imena na spornim popisima do 15. ožujka 2025.
23
Vijeće je 12. rujna 2024. donijelo Odluku (ZVSP) 2024/2456 o izmjeni Odluke 2014/145 (SL 2024./2456, L) i Provedbenu uredbu (EU) 2024/2455 o provedbi Uredbe br. 269/2014 (SL 2024./2455, L) (u daljnjem tekstu zajedno: akti o zadržavanju iz rujna 2024.), kojima mjere ograničavanja donesene protiv tužitelja produljuje do 15. ožujka 2025. zbog istih razloga poput onih navedenih u točki 10. ove presude.
Zahtjevi stranaka
24
Tužitelj, prema posljednjem stanju iz njegovih podnesaka, od Općeg suda zahtjeva da:
–
poništi pobijane akte u dijelu u kojem se odnose na njega;
–
naloži Vijeću snošenje troškova.
25
Vijeće, koje podupiru Republika Hrvatska, Kraljevina Nizozemska i Europska komisija, od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu,
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Dopuštenost tužbe u dijelu u kojem se odnosi na Provedbenu uredbu 2023/1765
26
Vijeće, koje podupire Komisija, u svojim očitovanjima o drugom podnesku kojim se izvršava prilagodba tužbe tvrdi da je taj podnesak nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na poništenje Provedbene uredbe 2023/1765. Prema mišljenju Vijeća, izmjene uvedene navedenom uredbom ne odnose se na uvrštenje tužiteljeva imena na sporne popise i stoga na njega ne utječu ni izravno ni neizravno.
27
Tužitelj tvrdi da, iako se Provedbenom uredbom 2023/1765 tehnički ne mijenja uvrštenje njegova imena na sporne popise, njezin je učinak prešutno potvrđivanje prethodnog uvrštenja i, konkretno, potvrđivanje razloga za uvrštenje koji se na njega odnose.
28
Osim toga, tužitelj ističe da Vijeće ima obvezu razmotriti njegovu situaciju svaki put kada ponovno razmatra uvrštenje njegova imena na sporne popise. Budući da Provedbena uredba 2023/1765 ne ispunjava tu obvezu, to predstavlja povredu njegovih prava te se navedena uredba na njega izravno i osobno odnosi.
29
Ocjenu dopuštenosti tužbe podnesene protiv Provedbene uredbe 2023/1765 treba provesti na način koji je u skladu s obvezom Vijeća da provede periodično preispitivanje popisa iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, u skladu s člankom 14. stavkom 4. te uredbe. U tom pogledu valja istaknuti da se u provedbenim uredbama donesenima nakon preispitivanja, kao što je Provedbena uredba 2023/1765, navode samo izmjene i brisanja spornih popisa nakon tog preispitivanja, tako da se na temelju tih provedbenih uredbi uvrštenja koja nisu izmijenjena ili izbrisana produljuju (vidjeti po analogiji presudu od 28. travnja 2021., Sharif/Vijeće, T‑540/19, neobjavljenu, EU:T:2021:220, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
30
Prema sudskoj praksi, čak i u slučaju u kojem dotična osoba nije navedena u naknadnom aktu kojim se mijenja popis na koji je njezino ime uvršteno i iako taj naknadni akt ne mijenja razloge zbog kojih je ime te osobe prvotno uvršteno, takav akt treba shvatiti kao izraz volje Vijeća da zadrži ime dotične osobe na navedenom popisu, što za posljedicu ima zadržavanje zamrzavanja njezinih financijskih sredstava, s obzirom na to da je Vijeće dužno redovito ispitivati taj popis (vidjeti presudu od 11. rujna 2024., NSD/Vijeće, T‑494/22, EU:T:2024:607, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
31
Usto, u skladu s člankom 14. stavkom 3. Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, ako se očitovanje podnese ili su predočeni važni novi dokazi, Vijeće mora preispitati svoju odluku o uvrštavanju osobe na sporne popise. Iz drugog podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe proizlazi da je Vijeće dopisom od 15. rujna 2023. obavijestilo tužitelja da je donošenjem akata o zadržavanju iz rujna 2023. odlučilo zadržati na snazi mjere ograničavanja koje je u odnosu na njega donijelo. Stoga valja smatrati da ti akti proizlaze iz preispitivanja tužiteljeve situacije.
32
S obzirom na prethodno navedeno, valja zaključiti da je ova tužba dopuštena u dijelu u kojem se odnosi na poništenje Provedbene uredbe 2023/1765 u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.
Podnošenje dodatnih dokaza
33
Dopisom zaprimljenim u tajništvu Općeg suda 18. listopada 2024. tužitelj je podnio 19 dodatnih dokumenata, pozivajući se na članak 85. stavak 3. Poslovnika Općeg suda. Podnosi tri skupine dodatnih dokaza. Prva se skupina odnosi na tvrdnju da je isključen iz društva Fortenova Group. Drugom se skupinom nastoji dokazati da Sberbank nije imao kontrolu nad tužiteljem, a treća skupina odnosi se na prodaju tužitelja emiratskom ulagaču.
34
Dopisom od 5. studenoga 2024. tužitelj je podnio dva dodatna dokumenta, pri čemu se ponovno pozvao na članak 85. stavak 3. Poslovnika.
35
Kako bi opravdao nepravodobno podnošenje svih tih dokaza, tužitelj upućuje, s jedne strane, na važna i nedavna zbivanja do kojih je došlo nakon podnošenja podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe u pogledu akata o zadržavanju iz ožujka 2024. i na tvrdnju da je isključen iz društva Fortenova Group te, s druge strane, na potrebu da se odgovori na argumente Vijeća.
36
Vijeće, koje podupiru Republika Hrvatska i Komisija, na raspravi je osporavalo dopuštenost novih dokaza navedenih u točkama 33. i 34. ove presude zbog nepravodobnosti.
37
Valja podsjetiti na to da se prema članku 85. stavcima 1. i 3. Poslovnika dokazi podnose u okviru prve razmjene podnesaka, a iznimno glavne stranke mogu podnositi dokaze ili staviti dokazne prijedloge i prije zatvaranja usmenog dijela postupka pod uvjetom da opravdaju kašnjenje u podnošenju takvih dokaza.
38
Članak 85. stavak 3. ne predstavlja, kao članak 85. stavak 2. Poslovnika, puko odstupanje od općeg pravila o prekluziji predviđenog člankom 85. stavkom 1. navedenog poslovnika, nego iznimku od načelnog pravila i odstupanja predviđenih člankom 85. stavcima 1. i 2. Poslovnika, s obzirom na to da je mogućnost predviđena člankom 85. stavkom 3. dostupna, prema samom tekstu te odredbe, samo iznimno i njezina primjena stoga pretpostavlja da je dokazano postojanje iznimnih okolnosti (vidjeti presudu od 23. studenoga 2023., Ryanair i Airport Marketing Services, C‑758/21 P, EU:C:2023:917, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
39
U ovom slučaju valja utvrditi da tužitelj nije izričito naveo u prilog poništenju kojih akata su podneseni dokazi na temelju članka 85. stavka 3. Poslovnika. Međutim, uzimajući u obzir tužiteljeve podneske, ispitat će se može li se smatrati da su ti dokazi podneseni nepravodobno u odnosu na podnošenje podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe zbog akata o zadržavanju iz ožujka 2024.
40
Što se tiče prve skupine dokumenata, koji se odnose na navodno isključivanje tužitelja iz društva Fortenova Group, valja utvrditi, s jedne strane, da je on podnio nedatiranu brošuru s informacijama o općim uvjetima ulaganja, nedatirani ugovor o upisivanju i izvadak iz Komisijina dokumenta koji se odnosi na često postavljena pitanja u području mjera ograničavanja od 8. travnja 2022. (prilozi J.3, J.4 i J.8). Budući da ti dokumenti nisu datirani ili nose datum raniji od podnošenja podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe zbog akata o zadržavanju iz ožujka 2024., trebaju se smatrati nepravodobnima. Međutim, budući da se tužitelj ograničio na upućivanje na važna i nedavna zbivanja u vezi sa svojim isključenjem iz društva Fortenova Group, a da nije dokazao postojanje iznimnih okolnosti, treba ih odbaciti kao nedopuštene na temelju članka 85. stavaka 1. i 3. Poslovnika (vidjeti u tom smislu presudu od 12. listopada 2017., Moravia Consulting/EUIPO – Citizen Systems Europe (SDC‑554S), T‑316/16, EU:T:2017:717, t. 63.). S druge strane, tužitelj podnosi sažetak zahtjeva za prethodnu odluku u predmetu C‑465/24 podnesen 2. srpnja 2024., obavijest o ponudi društva Open Pass AG od 8. kolovoza 2024., Komisijinu obavijest o kontroli koncentracija od 11. lipnja 2024., niz poruka elektroničke pošte iz srpnja i kolovoza 2024. i dokument društva Fortenova Group od 2. kolovoza 2024. o prijenosu poljoprivrednog segmenta društva Fortenova Group (prilozi J.1 i J.2 te J.5 do J.7).
41
Valja podsjetiti na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, zakonitost akta Unije ocjenjuje prema činjeničnim i pravnim okolnostima koje postoje na dan njegova donošenja (vidjeti u tom smislu presude od 3. rujna 2015., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Komisija, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, t. 22. i navedenu sudsku praksu i od 4. rujna 2015., NIOC i dr./Vijeće, T‑577/12, neobjavljenu, EU:T:2015:596, t. 112. i navedenu sudsku praksu).
42
Međutim, navedeni dokumenti upućuju na činjenične elemente nastale nakon pobijanih akata, koji su doneseni 16. prosinca 2022., 13. ožujka 2023., 13. rujna 2023. i 12. ožujka 2024. Zato se neće uzeti u obzir pri ocjenjivanju zakonitosti tih akata. Stoga, s obzirom na to da ti dokumenti ne utječu na ocjenjivanje zakonitosti pobijanih akata, valja utvrditi da taj dokazni prijedlog nije relevantan u okviru ovog spora, a da pritom nije potrebno odlučiti o njegovoj dopuštenosti.
43
Što se tiče druge skupine dokaza koji se odnose na nepostojanje kontrole koju Sberbank ima nad tužiteljem, valja utvrditi da tužitelj podnosi novinske članke objavljene 2022. ili 2023. (prilozi J.9 do J.12). Međutim, valja utvrditi da su novinski članci već bili podneseni u prilogu tužiteljeva očitovanja u pogledu intervencijskog podneska Republike Hrvatske (prilozi 3, 4, 8 i 9. tog očitovanja) te su dopušteni jer odgovaraju na njezin intervencijski podnesak. Slijedom toga, nije potrebno odlučiti o dopuštenosti tih dokaza s obzirom na članak 85. stavak 3. Poslovnika.
44
Usto, tužitelj je podnio prijevod intervjua dioničara društva Fortenova Group (prilog J.13). Međutim, valja utvrditi da je riječ o nedatiranom dokumentu koji treba smatrati nepravodobno podnesenim u smislu članka 85. stavka 3. Poslovnika. Tužitelj u dopisu od 18. listopada 2024. samo navodi da je taj dokument relevantan u ovom slučaju. Slijedom toga, nije ponudio obrazloženje u vezi sa zakašnjelim podnošenjem tog dokaza, koji valja odbaciti kao nedopušten na temelju članka 85. stavka 3. Poslovnika.
45
Što se tiče treće skupine dokaza, koji se odnose na prodaju tužitelja emiratskom ulagaču, valja utvrditi da je riječ o punomoći koju je 31. listopada 2022. izdao emiratski ulagač, dokazima o plaćanju od 31. listopada 2022., ugovoru o prodaji i dodacima od 24. veljače 2022. i 31. svibnja 2022., tužiteljevu nedatiranom pristanku na ustup potraživanja, obavijesti o ustupu potraživanja od 31. listopada 2022. i dokumentu od istog dana kojim se potvrđuje isplata na temelju ugovora o ustupu potraživanja (prilozi J.14 do J.19). Budući da ti dokumenti nisu datirani ili nose datum raniji od podnošenja podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe zbog akata o zadržavanju iz ožujka 2024., treba smatrati da su nepravodobno podneseni. Međutim, kako bi opravdao njihovo nepravodobno podnošenje, tužitelj je samo uputio na potrebu da odgovori na očitovanja Vijeća. Valja utvrditi da tužitelj nije iznio razloge zbog kojih ih nije mogao ranije podnijeti. Slijedom toga, te dokaze treba odbaciti kao nedopuštene.
46
Što se tiče dokumenata koje je tužitelj podnio 5. studenoga 2024., valja utvrditi da je riječ o procjeni vrijednosti društva Agrokor od 8. lipnja 2018. i članku od 11. siječnja 2019. koji se odnosi na isto društvo. Budući da ti dokumenti nose datum raniji od podnošenja podneska kojim se izvršava prilagodba tužbe zbog akata o zadržavanju iz ožujka 2024., treba smatrati da su nepravodobno podneseni. Tužitelj samo navodi da je pristup tim dokumentima dobio tek nedavno, zbog razvoja događaja u vezi s njegovim navodnim isključenjem iz društva Fortenova Group. Međutim, valja istaknuti da se tužitelj u tužbi poziva na restrukturiranje društva Agrokor koje je dovelo do osnivanja društva Fortenova Group. Slijedom toga, nije iznio razloge zbog kojih nije mogao podnijeti te dokumente koji se odnose na društvo Agrokor najkasnije u okviru podneska kojim se izvršava prilagodba zbog akata o zadržavanju iz ožujka 2024., tako da njihovo nepravodobno podnošenje nije opravdao.
47
U tim okolnostima valja smatrati da tužitelj nije opravdao, u smislu članka 85. stavka 3. Poslovnika, nepravodobno podnošenje tih dodatnih dokaza, koje stoga treba odbaciti kao nedopuštene.
48
Slijedom toga, tužitelj se ne može pozivati na članak 85. stavak 3. Poslovnika kako bi podnio te dodatne dokaze jer su djelomično nedopušteni i djelomično ne utječu na zakonitost pobijanih akata.
Zahtjev za primjenu članka 45. Statuta Suda Europske unije podnesen 18. listopada 2024.
49
Tužitelj je 9. listopada 2024. zasebnim aktom tajništvu Općeg suda podnio podnesak kojim se izvršava prilagodba na temelju članka 86. stavka 1. Poslovnika, kojim traži poništenje akata o zadržavanju iz rujna 2024. u dijelu u kojem se ti akti odnose na njega.
50
U skladu s člankom 86. stavkom 1. Poslovnika, u verziji koja proizlazi iz izmjena Poslovnika Općeg suda od 12. kolovoza 2024. (SL L, 2024./2095), koje su stupile na snagu 1. rujna 2024., kad se akt čije se poništenje zahtijeva zamijeni ili izmijeni drugim aktom istog predmeta, tužitelj može, najkasnije dva tjedna od dostave odluke o određivanju dana održavanja rasprave ili prije dostave odluke Općeg suda o neprovođenju usmenog dijela postupka, prilagoditi tužbu kako bi se uzeo u obzir taj novi čimbenik.
51
U skladu s člankom 246. stavkom 3. Poslovnika, odredba članka 86. stavka 1. primjenjuje se samo ako rok iz članka 86. stavka 2., odnosno rok za podnošenje tužbe iz članka 263. šestog stavka UFEU‑a, počinje teći nakon 1. rujna 2024.
52
Međutim, s jedne strane valja utvrditi da su akti, zbog kojih je izvršena prilagodba tužbe, doneseni 12. rujna 2024. i sljedećeg dana objavljeni u Službenom listu – što znači da je rok za podnošenje tužbe predviđen člankom 263. šestim stavkom UFEU‑a počeo teći nakon 1. rujna 2024. – čime je članak 86. stavak 1. Poslovnika postao primjenjiv u ovom slučaju i, s druge strane, da je poziv na raspravu tužitelju dostavljen 18. rujna 2024. Slijedom toga, rok za podnošenje podneska kojim se izvršava prilagodba radi poništenja akata o zadržavanju iz rujna 2024. istekao je 2. listopada 2024.
53
Budući da je podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe podnesen tajništvu Općeg suda nakon isteka roka predviđenog člankom 86. stavkom 1. Poslovnika, odlukom predsjednika prvog vijeća od 14. listopada 2024. odlučeno je da ga se neće uložiti u spis predmeta, o čemu je tužitelj obaviješten dopisom tajništva istog dana.
54
Dopisom od 18. listopada 2024. tužitelj je podnio zahtjev na temelju članka 45. Statuta Suda Europske unije. Upitan o tome na raspravi, tužitelj je pojasnio da tim zahtjevom traži da Opći sud proglasi dopuštenim nepravodobno podnesen podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe na temelju članka 45. Statuta Suda Europske unije. Tužitelj tvrdi da ga je postojanje nepredvidivih okolnosti spriječilo da podnese navedeni podnesak kojim se izvršava prilagodba tužbe u roku predviđenim člankom 86. stavkom 1. Poslovnika, kako je izmijenjen. Naime, tvrdi da s obzirom na to da su izmjene Poslovnika bile objavljene tijekom sudskih praznika, s navodno dvosmislenim informacijama na internetskoj stranici EUR‑Lex, nije mogao predvidjeti da će Opći sud zamijeniti dobro poznat i važan rok u roku od nekoliko tjedana bez ikakvog prethodnog upozorenja ili objave.
55
Vijeće, koje podupiru Republika Hrvatska i Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
56
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se od primjene propisa Unije o postupovnim rokovima može odstupiti samo u iznimnim okolnostima, u smislu nepredvidivih okolnosti ili u slučaju više sile, sukladno članku 45. drugom stavku Statuta Suda Europske unije, s obzirom na to da se stroga primjena tih pravila zahtijeva u skladu s načelom pravne sigurnosti i potrebom izbjegavanja diskriminacije ili proizvoljnog postupanja pri vođenju sudskih postupaka (vidjeti presudu od 14. prosinca 2016., SV Capital/ABE, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, t. 56. i navedenu sudsku praksu).
57
Valja podsjetiti na to da se članak 45. Statuta Suda Europske unije, na temelju njegova članka 53., primjenjuje na postupak pred Općim sudom.
58
Sud je presudio da instituti „više sile” ili „iznimnih okolnosti” sadržavaju objektivni element, koji se odnosi na neuobičajene okolnosti i okolnosti izvanjske tužitelju, i subjektivni element koji uključuje obvezu istog da se zaštiti od posljedica neuobičajenog događaja poduzimajući odgovarajuće mjere bez snošenja prekomjerne štete. Osobito, tužitelj mora brižljivo nadzirati odvijanje započetog postupka, a posebice postupati s dužnom pažnjom kako bi poštovao predviđene rokove (presuda od 15. prosinca 1994., Bayer/Komisija, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, t. 32.).
59
Pojmovi „viša sila” i „nepredvidive okolnosti” ne primjenjuju se u situaciji u kojoj bi pažljiva i razborita osoba objektivno bila u mogućnosti izbjeći istek roka za pokretanje postupka (vidjeti rješenje od 11. lipnja 2020., GMPO/Komisija, C‑575/19 P, neobjavljeno, EU:C:2020:448, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
60
Naposljetku valja podsjetiti na to da je, u skladu s člankom 45. drugim stavkom Statuta Suda Europske unije, na zainteresiranoj osobi koja se poziva na nepredvidive okolnosti ili višu silu da dokaže njihovo postojanje.
61
U ovom slučaju valja istaknuti da se okolnosti na koje se poziva tužitelj odnose na činjenicu da je tek kasno saznao za izmjene Poslovnika zbog, s jedne strane, njihove objave tijekom razdoblja sudskih praznika i, s druge strane, dvosmislenog prikazivanja Poslovnika na internetskoj stranici EUR‑Lexa iz kojeg nisu jasno vidljive te izmjene.
62
Međutim, kao što to pravilno ističe Vijeće, valja utvrditi da su izmjene Poslovnika objavljene u Službenom listu12. kolovoza 2024., s navedenim datumom stupanja na snagu 1. rujna 2024. Osim toga, Sud Europske unije je 30. kolovoza 2024. o njima objavio priopćenje za medije, a pročišćena verzija Poslovnika bila je dostupna od 1. rujna 2024. na njegovoj internetskoj stranici, dok se poveznica na tu konsolidiranu verziju Poslovnika nalazila u dopisu od 18. rujna 2024. kojim je tajništvo pozvalo stranke na raspravu.
63
Akt koji donose Unijine institucije nema učinak prema fizičkim i pravnim osobama u državi članici prije nego što su te osobe imale mogućnost upoznati se s njegovim sadržajem posredstvom uredne objave u Službenom listu (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2007., Skoma‑Lux, C‑161/06, EU:C:2007:773, t. 37. i navedenu sudsku praksu). Naime, nakon navedene objave svi trebaju poznavati sadržaj Službenog lista.
64
Slijedom toga, tužitelj nije dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile koje omogućuju odstupanje od predmetnog roka na temelju članka 45. drugog stavka Statuta Suda Europske unije.
65
Iz prethodno navedenog proizlazi da tužiteljev zahtjev podnesen na temelju članka 45. Statuta Suda Europske unije treba odbiti kao neosnovan.
Meritum
66
U prilog tužbi tužitelj u bitnome ističe pet tužbenih razloga, koji se temelje na prigovoru nezakonitosti članka 2. stavka 1. in fine Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i članka 3. stavka 1. in fine Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, na povredi prava na saslušanje, pogrešci u ocjeni, povredi načela proporcionalnosti i povredi obveze obrazlaganja.
Prigovor nezakonitosti kriterija povezanosti
67
Tužitelj na temelju članka 277. UFEU‑a ističe prigovor nezakonitosti članka 2. stavka 1. in fine Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i članka 3. stavka 1. in fine Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, koji se odnose na osobe povezane s osobom na koju se odnose mjere ograničavanja na temelju članka 2. stavka 1. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i članka 3. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330 (u daljnjem tekstu: kriterij povezanosti).
68
Tužitelj ističe da kriterij povezanosti nije u skladu s ciljevima članka 21. UEU‑a i članka 215. UFEU‑a jer omogućuje Vijeću da na sporne popise uvrsti imena osoba koje nisu ni na koji način povezane s režimom na koji se odnose predmetne mjere ograničavanja. Poziva se na povredu načela pravne sigurnosti. Konkretnije, tužitelj osporava široku definiciju kriterija povezanosti koja Vijeću daje neograničenu i arbitrarnu diskrecijsku ovlast i omogućuje mu da bilo koju osobu uvrsti na sporne popise.
69
U replici tužitelj ističe da proizvoljnost uvrštavanja njegova imena proizlazi iz činjenice, s jedne strane, da postoji samo jedan drugi subjekt čije je ime uvršteno na sporne popise kao subjekt povezan s drugim subjektom i, s druge strane, da uvrštavanje njegova imena na sporne popise – u slučaju da je još uvijek pod kontrolom Sberbanka, kao što to tvrdi Vijeće – nije nužno.
70
Tužitelj također tvrdi da više nije pod kontrolom Sberbanka.
71
Vijeće, koje podupire Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
72
U skladu s člankom 277. UFEU‑a, svaka se stranka u postupcima o aktu opće primjene koji su donijeli neka institucija, tijelo, ured ili agencija Unije može pred Sudom Europske unije pozvati na neprimjenjivost tog akta zbog razloga određenih člankom 263. drugim stavkom UFEU‑a.
73
Članak 277. UFEU‑a izraz je općeg načela kojim se svakoj stranci osigurava pravo neizravno osporavati valjanost ranijih akata institucija koji čine pravnu osnovu pobijanog akta, radi poništenja akta protiv kojeg ona može pokrenuti postupak, ako ta stranka na temelju članka 263. UFEU‑a nije bila ovlaštena podnijeti izravnu tužbu protiv tih akata koji su na nju tako utjecali, a da nije mogla zahtijevati njihovo poništenje. Opći akt čija se nezakonitost ističe mora biti izravno ili neizravno primjenjiv na slučaj koji je predmet tužbe te mora postojati izravna pravna veza između pojedinačne pobijane odluke i predmetnog općeg akta (vidjeti presudu od 17. veljače 2017., Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr./Vijeće, T‑14/14 i T‑87/14, EU:T:2017:102, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
74
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, sudovi Unije moraju, u skladu s nadležnostima koje imaju na osnovi UFEU‑a, osigurati u načelu cjelovit nadzor zakonitosti svih akata Unije u pogledu temeljnih prava koja čine sastavni dio pravnog poretka Unije, što osobito uključuje poštovanje prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu (vidjeti u tom smislu presude od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C‑402/05 P i C‑415/05 P, EU:C:2008:461, t. 326. i od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 97. i 98.).
75
Međutim, Vijeće ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu opće i apstraktne definicije pravnih kriterija i načina donošenja mjera ograničavanja (vidjeti u tom smislu presudu od 21. travnja 2015., Anbouba/Vijeće, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, t. 41. i navedenu sudsku praksu). Slijedom toga, nad pravilima opće primjene kojima se definiraju ti kriteriji i ti načini, kao što su odredbe pobijanih akata kojima se predviđaju sporni kriteriji i na koje se odnosi ovaj tužbeni razlog, izvršava se ograničeni sudski nadzor samo u pogledu provjere poštovanja pravila postupka i obrazlaganja, pravilnosti utvrđenog činjeničnog stanja, nepostojanja pogreške koja se tiče prava, kao i nepostojanja očite pogreške u ocjeni činjenica i nepostojanja zloporabe ovlasti (vidjeti presudu od 15. studenoga 2023., OT/Vijeće, T‑193/22, EU:T:2023:716, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
76
Prema tužiteljevu mišljenju, kriterij povezanosti nije u skladu s člankom 21. UEU‑a i člankom 215. UFEU‑a te povređuje načelo pravne sigurnosti.
77
Kao prvo, načelo pravne sigurnosti podrazumijeva da zakonodavstvo Unije mora biti jasno i precizno i da je njegova primjena predvidljiva za pojedince (vidjeti presudu od 15. studenoga 2023., OT/Vijeće, T‑193/22, EU:T:2023:716, t. 42. i navedenu sudsku praksu).
78
U tom je pogledu presuđeno da kriterij povezanosti ograničava diskrecijsku ovlast Vijeća uvođenjem objektivnih kriterija kojima se jamči stupanj predvidljivosti koji se zahtijeva pravom Unije i poštovanjem načela pravne sigurnosti (presuda od 6. rujna 2023., Pumpyanskiy/Vijeće, T‑291/22, neobjavljena, EU:T:2023:499, t. 126.).
79
Kao drugo, valja istaknuti da tužitelj ističe tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 215. UFEU‑a jer ne postoji dovoljna veza između osoba na koje se odnose mjere ograničavanja i predmetne treće zemlje te se poziva osobito na presudu od 13. ožujka 2012., Tay Za/Vijeće (C‑376/10 P, EU:C:2012:138, t. 64. i 68.). Međutim, valja utvrditi da se sudska praksa koju navodi tužitelj ne odnosi na članak 215. UFEU‑a, nego na članke 60. i 301. UEZ‑a.
80
Iz sudske prakse proizlazi da se, nakon izmjena primarnog prava do kojih je došlo nakon stupanja Ugovora iz Lisabona na snagu 1. prosinca 2009., sadržaj članka 60. UEZ‑a, koji se odnosi na mjere ograničavanja u pogledu kretanja kapitala i plaćanja, i članka 301. UEZ‑a, koji se odnosi na prekid ili djelomično ili potpuno smanjenje gospodarskih odnosa s jednom ili više trećih zemalja, odražava u članku 215. UFEU‑a. Člankom 215. stavkom 2. UFEU‑a Vijeću se omogućuje donošenje mjera ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba, skupina ili nedržavnih subjekata, odnosno mjera koje su, prije stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona, zahtijevale da se u njihovu pravnu osnovu uključi i članak 308. UEZ‑a, ako njihovi adresati nisu uopće povezani s režimom koji je na vlasti u trećoj zemlji (presuda od 19. srpnja 2012., Parlament/Vijeće, C‑130/10, EU:C:2012:472, t. 51. i 53.).
81
Iz toga slijedi da tužiteljev argument koji se temelji na povredi članka 215. UFEU‑a treba odbiti.
82
Kao treće, valja istaknuti to da kriterij povezanosti ne zahtijeva da osoba na koju se odnosi taj kriterij bude izravno povezana sa situacijom u Ukrajini (vidjeti u tom smislu presudu od 11. rujna 2024., Ezubov/Vijeće, T‑741/22, neobjavljenu, EU:T:2024:605, t. 120.).
83
Mogućnost određivanja mjera ograničavanja u takvoj situaciji objašnjava se nezanemarivim rizikom da osoba na koju se odnose mjere ograničavanja, kako bi ih zaobišla, iskorištava vezu koju ima s osobama koje su s njom povezane kako bi na njih izvršila pritisak (vidjeti presudu od 11. rujna 2024., Ezubov/Vijeće, T‑741/22, neobjavljenu, EU:T:2024:605, t. 121. i navedenu sudsku praksu).
84
Slijedom toga, taj kriterij pridonosi osiguravanju učinkovitosti mjera ograničavanja i stoga izvršavanju pritiska na ruske vlasti kako bi one okončale svoja djelovanja i politike kojima se destabilizira Ukrajina, kao i vojnu agresiju prema toj zemlji.
85
Iz toga slijedi da su kriterij povezanosti i mjere ograničavanja donesene na toj osnovi sukladni cilju očuvanja mira, sprečavanja sukoba i jačanja međunarodne sigurnosti, u skladu s ciljevima i načelima Povelje Ujedinjenih naroda, potpisane u San Franciscu (Sjedinjene Američke Države) 26. lipnja 1945., iz članka 21. stavka 2. točke (c) UEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2023., OT/Vijeće, T‑193/22, EU:T:2023:716, t. 46.).
86
Slijedom toga, treba odbiti tužiteljev argument koji se odnosi na nepostojanje veze između situacije u Ukrajini i uloge fizičkih osoba na koje se odnose navedene mjere ograničavanja.
87
Osim toga, valja odbiti tužiteljev argument prema kojem je uvrštenje njegova imena na sporne popise proizvoljno jer postoji samo jedan drugi subjekt na koji se predmetne mjere ograničavanja na temelju kriterija povezanosti odnose. Naime, takav se argument odnosi na primjenu kriterija povezanosti, a ne na njegovu definiciju.
88
Usto, tužiteljev argument prema kojem ga Sberbank više ne kontrolira odnosi se na pitanje osnovanosti razloga za uvrštenje i ne odnosi se na pitanje zakonitosti kriterija koji čini pravnu osnovu za uvrštenje njegova imena na sporne popise.
89
Iz toga slijedi da se prigovor nezakonitosti koji je istaknuo tužitelj mora odbiti.
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja
90
Tužitelj ističe da Vijeće nije pružilo dostatne ili prikladne razloge za uvrštenje njegova imena na sporne popise, protivno članku 296. drugom stavku UFEU‑a i članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
91
Kao prvo, tužitelj tvrdi da mu kontekst pobijanih akata nije omogućio da shvati doseg mjere koja se na njega odnosi. Prema njegovu mišljenju, nije mu bilo moguće predvidjeti da će Vijeće tvrditi da ga „Sberbank kontrolira”, iako ga je Sberbank prodao novom vlasniku.
92
Kao drugo, tužitelj tvrdi da tvrdnja prema kojoj je on i dalje pod stvarnom kontrolom Sberbanka nije obrazložena, neovisno o činjenici da je netočna, iako je Vijeće imalo stvarnu mogućnost dati preciznije obrazloženje.
93
Kao treće, tužitelj u replici dodaje da mu obrazloženje ne omogućuje da shvati točne razloge za uvrštenje i zadržavanje njegova imena na spornim popisima. Budući da se kontekst koji proizlazi iz uvodne izjave 3. Odluke 2022/2477 temelji na ruskim raketnim napadima i napadima bespilotnim letjelicama na ukrajinske civile, Vijeće nije pružilo nikakvo razumno objašnjenje kojim bi se dokazalo na koji se način tužitelj nalazi u istoj situaciji kao i „osobe odgovorne” za te napade.
94
Vijeće, koje podupire Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
95
Valja podsjetiti na to da obrazloženje koje se zahtijeva člankom 296. UFEU‑a mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke institucije koja ga je donijela na način da se zainteresiranim strankama omogući da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere kako bi mogle donijeti zaključak o njezinoj osnovanosti, a nadležnom sudu da provede svoj nadzor (presuda od 15. studenoga 2012., Vijeće/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, t. 50.; vidjeti i presudu od 22. travnja 2021., Vijeće/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
96
Obrazloženje koje se zahtijeva člankom 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno prirodi predmetnog akta i kontekstu u kojem je taj akt donesen. Zahtjev obrazlaganja mora se ocijeniti s obzirom na okolnosti predmetnog slučaja, osobito sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji za dobivanje objašnjenja mogu imati adresati akta ili druge osobe na koje se taj akt izravno i osobno odnosi. Nije nužno da obrazloženje sadržava sve relevantne činjenične i pravne elemente, ni da detaljno odgovara očitovanjima koje je zainteresirana osoba uputila tijekom savjetovanja prije donošenja tog akta, i to stoga što se njegova dostatnost mora procjenjivati ne samo u odnosu na njegov tekst, nego i u odnosu na njegov kontekst i na sva pravna pravila kojima se uređuje predmetno područje. Slijedom toga, akt koji negativno utječe na neku osobu u dovoljnoj je mjeri obrazložen ako je donesen u kontekstu poznatom zainteresiranoj osobi, što joj omogućuje da razumije doseg mjere koja se na nju odnosi (presuda od 15. studenoga 2012., Vijeće/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, t. 53. i 54.; vidjeti također presudu od 22. travnja 2021., Vijeće/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
97
Usto, u sudskoj je praksi pojašnjeno da obrazloženje akta Vijeća kojim se primjenjuje mjera ograničavanja treba navesti ne samo pravnu osnovu te mjere, nego i specifične i konkretne razloge zbog kojih Vijeće u izvršavanju svoje ovlasti diskrecijske ocjene smatra da na pojedinca treba primijeniti takvu mjeru (vidjeti presudu od 27. srpnja 2022., RT/Vijeće, T‑125/22, EU:T:2022:483, t. 105. i navedenu sudsku praksu).
98
Također valja podsjetiti na to da je obveza obrazlaganja propisana člankom 296. UFEU‑a bitna procesna pretpostavka koja se mora razlikovati od pitanja osnovanosti obrazloženja, koje se odnosi na materijalnu zakonitost osporenog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 2. travnja 1998., Komisija/Sytraval i Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, t. 67.). Naime, obrazloženje odluke sastoji se od formalnog navođenja razloga na kojima se temelji ta odluka. Ako ti razlozi sadržavaju pogreške, one utječu na materijalnu zakonitost navedene odluke, ali ne i na njezino obrazloženje, koje može biti dostatno bez obzira na izražavanje pogrešnih razloga (presuda od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, t. 181.).
99
U ovom slučaju, kao prvo, treba istaknuti da je opći kontekst na temelju kojeg je Vijeće donijelo mjere ograničavanja o kojima je riječ jasno naveden u uvodnim izjavama pobijanih akata u kojima se upućuje, među ostalim, na ničim izazvanu i neopravdanu vojnu agresiju Ruske Federacije prema Ukrajini. Isto tako, jasno se navode pravne osnove na temelju kojih su doneseni navedeni akti, odnosno članak 29. UEU‑a i članak 215. UFEU‑a.
100
Kao drugo, razlozi pobijanih akata u odnosu na tužitelja jesu oni navedeni u točki 10. ove presude. Suprotno onomu što tvrdi tužitelj, valja utvrditi da su, s obzirom na njihov tekst, razlozi dovoljno jasni i precizni da bi mu omogućili da shvati razloge zbog kojih je njegovo ime uvršteno, a potom zadržano na spornim popisima. Konkretno, iz tog obrazloženja proizlazi da je Vijeće u prvotnim aktima te aktima o zadržavanju iz ožujka 2023., rujna 2023. i ožujka 2024. uvrstilo i zadržalo tužiteljevo ime na spornim popisima na temelju kriterija povezanosti.
101
Naime, iz obrazloženja jasno proizlazi da je tužiteljevo ime uvršteno na sporne popise zbog toga što je „povezan sa Sberbankom” jer je Sberbank zadržao stvarnu kontrolu nad njim unatoč navodnom prijenosu njegovih dionica na poduzetnika iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Upotrebom izraza „navodni prijenos” obrazloženje jasno upućuje na to da Vijeće dovodi u pitanje prodaju tužitelja emiratskom poslovnom čovjeku.
102
Kao treće, valja odbiti tužiteljeve argumente prema kojima Vijeće nije dovoljno obrazložilo na koji je način on ostao pod kontrolom Sberbanka što je pogrešno. Naime, budući da se ti argumenti odnose na osnovanost tvrdnji sadržanih u razlozima za uvrštenje na sporne popise, oni se zapravo odnose na pogrešku u ocjeni, a ne na povredu obveze obrazlaganja te će se ispitati u okviru trećeg tužbenog razloga.
103
Kao četvrto, također valja odbiti tužiteljev argument, istaknut u replici, prema kojem Vijeće nije pružilo nikakvo razumno objašnjenje u kojem se navodi na koji se način on nalazi u istoj situaciji kao i „odgovorne osobe” za napade bespilotnim letjelicama u Ukrajini. Naime, iako se u uvodnoj izjavi 3. prvotnih akata upućuje na raketne napade i napade bespilotnim letjelicama Ruske Federacije na civile i civilne objekte i infrastrukturu u Ukrajini, valja utvrditi da se u toj uvodnoj izjavi opisuje opći kontekst izvornih akata, kao što i uvodna izjava 4. tih istih akata upućuje na ozbiljnost situacije u Ukrajini. Međutim, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, cilj prvotnih akata nije staviti ga u istu situaciju kao i osobe odgovorne za te napade.
104
Stoga iz obrazloženja pobijanih akata proizlazi da su posebni i konkretni razlozi zbog kojih je Vijeće uvrstilo, a potom zadržalo tužiteljevo ime na spornim popisima, dovoljno jasno navedeni kako bi mu omogućili da ih razumije, a Općem sudu da provede svoj nadzor u tom pogledu.
105
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja valja odbiti.
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na saslušanje
106
Tužitelj u tužbi ističe povredu članka 41. Povelje i osobito povredu prava na saslušanje. Prema njegovu mišljenju, Vijeće ga je trebalo saslušati prije donošenja prvotnih akata jer nije bilo potrebno stvoriti učinak iznenađenja. U tom pogledu, kao prvo, tvrdi da financijski instrumenti društva Fortenova Group koje drži, čak i u slučaju promjene vlasništva, ostaju imovina koja se nalazi u Uniji te da stoga nije postojao nikakav rizik da se financijski instrumenti prenesu izvan Unije i izvan područja primjene Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330.
107
Kao drugo, tužitelj ističe da je društvo Fortenova Group već zamrznulo financijske instrumente kada je bilo u vlasništvu Sberbanka. Prema tužiteljevu mišljenju, dati mu priliku da podnese svoja očitovanja prije prvotnog uvrštenja njegova imena na sporne popise, stoga ne bi bilo štetno i ne bi dovelo ni do kakvog prebacivanju imovine izvan Unije.
108
Tužitelj u podnesku, kojim izvršava prilagodbu, zbog akata o zadržavanju iz rujna 2023., tvrdi da priopćavanje elemenata, koji se stavljaju na teret osobi o kojoj je riječ, i mogućnost da dotična osoba bude saslušana trebaju prethoditi odluci o zadržavanju imena osobe na spornim popisima. Međutim, Vijeće ga nije kontaktiralo prije zadržavanja njegova imena na spornim popisima.
109
Isto vrijedi i za akte o zadržavanju iz ožujka 2024., koje je Vijeće donijelo suprotno svojoj obvezi periodičnog preispitivanja.
110
Vijeće, koje podupire Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
111
Valja podsjetiti na to da pravo na saslušanje u svakom postupku, predviđeno člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje, koje je sastavni dio poštovanja prava obrane, daje mogućnost svakoj osobi da svrsishodno i djelotvorno iznese svoje stajalište u upravnom postupku, prije donošenja bilo koje odluke koja bi mogla nepovoljno utjecati na njezine interese (vidjeti presudu od 27. srpnja 2022., RT/Vijeće, T‑125/22, EU:T:2022:483, t. 75. i navedenu sudsku praksu).
112
U okviru postupka koji se odnosi na donošenje odluke o uvrštenju imena osobe na popis iz priloga aktu o mjerama ograničavanja, poštovanje prava obrane nalaže da nadležno tijelo Unije priopći osobi koje se to tiče, razloge i dokaze stavljene na teret toj osobi, a na kojima to tijelo namjerava utemeljiti svoju odluku. U trenutku tog priopćenja nadležno tijelo Unije mora omogućiti toj osobi da se izjasni o razlozima koji se navode protiv nje (vidjeti u tom smislu presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 111. i 112.).
113
Člankom 52. stavkom 1. Povelje međutim dopuštaju se ograničenja u ostvarivanju prava ugrađenih u Povelju, pod uvjetom da to ograničenje poštuje bit temeljnog prava o kojem je riječ i da, uz poštovanje načela proporcionalnosti, ono bude potrebno i odgovara ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija (vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 101. i navedenu sudsku praksu).
114
U tom pogledu, Sud je u više navrata presudio da prava obrane mogu podlijegati ograničenjima ili odstupanjima, i to posebice u području mjera ograničavanja donesenih u kontekstu zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP) (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2011., Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
115
Usto, postojanje povrede prava na obranu treba ocijeniti s obzirom na posebne okolnosti predmeta, uključujući prirodu predmetnog akta, kontekst njegova donošenja i pravna pravila kojima se uređuje predmetno područje (vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 102. i navedenu sudsku praksu).
116
Valja još podsjetiti na to da sud Unije razlikuje, s jedne strane, prvotno uvrštenje imena osobe na predmetne popise i, s druge strane, zadržavanje imena te osobe na navedenim popisima (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2015., Al‑Chihabi/Vijeće, T‑593/11, EU:T:2015:249, t. 40.).
117
Tužiteljeve argumente valja analizirati u skladu s tim načelima sudske prakse.
– Prvotni akti
118
U području mjera ograničavanja, valja podsjetiti na to da u slučaju prvotne odluke Vijeće nije dužno dotičnoj osobi ili subjektu prethodno priopćiti razloge na kojima namjerava temeljiti uvrštenje imena te osobe ili subjekta na sporne popise. Naime, kako ne bi ugrozila svoju učinkovitost, takva mjera mora po samoj svojoj prirodi imati učinak iznenađenja te se mora trenutačno primijeniti. U takvom je slučaju u načelu stoga dovoljno da institucija priopći razloge osobi ili subjektu o kojima je riječ i omogući toj osobi ili subjektu pravo na saslušanje istodobno s donošenjem odluke ili neposredno nakon njezina donošenja (vidjeti u tom smislu presude od 21. prosinca 2011., Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, t. 61. i od 14. listopada 2009., Bank Melli Iran/Vijeće, T‑390/08, EU:T:2009:401, t. 92. i 93.).
119
Usto, valja naglasiti da ni relevantne odredbe Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, ni opće načelo poštovanja prava obrane ne daju strankama pravo na saslušanje, već je dovoljna mogućnost iznošenja očitovanja u pisanom obliku (vidjeti po analogiji presudu od 15. studenoga 2023., OT/Vijeće, T‑193/22, EU:T:2023:716, t. 97. i navedenu sudsku praksu).
120
U ovom slučaju valja istaknuti da je tužiteljevo ime na sporne popise prvi put uvršteno prvotnim aktima. Kao što to proizlazi iz točke 11. ove presude, obavijest o razlozima uvrštenja tužiteljeva imena na sporne popise objavljena je u Službenom listu19. prosinca 2022.
121
U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 118. ove presude, Vijeće u okolnostima ovog slučaja nije bilo dužno pribaviti tužiteljeva očitovanja prije donošenja prvotnih akata.
122
Tužiteljevi argumenti prema kojima učinak iznenađenja nije bio nužan, s obzirom na okolnost da su njegova financijska sredstva već bila zamrznuta, ne dovode u pitanje taj zaključak.
123
Naime, u ovom slučaju, iako su sredstva tužitelja u društvu Fortenova Group već bila zamrznuta nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise, a prije uvrštenja njegova imena, valja također uzeti u obzir da je jedna od posljedica predmetne transakcije bila upravo odmrzavanje tužiteljevih financijskih sredstava. Naime, tužitelj je na raspravi priznao da su sredstva koja je držao u društvu Fortenova Group trebala biti odmrznuta nakon transakcije od 31. listopada 2022. kojom ga je Sberbank prodao emiratskom ulagaču. To je potvrđeno i porukom elektroničke pošte od 20. studenoga 2022. koju je emiratski ulagač poslao društvu Fortenova Group, koja je uključena u prvi spis WK u dijelu „Dodatni dokazi”, u kojoj je pojašnjeno da na taj dan tužitelj više nije pod kontrolom subjekta na koji se odnose mjere ograničavanja te je u biti zatražio da mu se omogući sudjelovanje i korištenje njegovim glasačkim pravima na budućim sastancima društva Fortenova Group. Stoga, iako sâmo Vijeće nije priznalo tu prodaju, nije moglo biti sigurno da je to slučaj i za sve gospodarske subjekte koji su morali zamrznuti predmetna sredstva. S obzirom na rizik od odmrzavanja sredstava, Vijeće je pravilno smatralo da je u ovom slučaju potreban učinak iznenađenja kako bi se zajamčila učinkovitost mjera ograničavanja.
124
Iz prethodno navedenog proizlazi da Vijeće nije povrijedilo tužiteljevo pravo na saslušanje u okviru donošenja prvotnih akata.
– Akti o zadržavanju iz rujna 2023.
125
Što se tiče odluke o zadržavanju mjera ograničavanja u odnosu na osobu na koju su one već primijenjene, Vijeće je dužno toj osobi priopćiti elemente kojima raspolaže na kojima temelji svoju odluku i mora joj omogućiti da se prije donošenja te odluke na odgovarajući način izjasni o razlozima koji se navode protiv nje. Poštovanje te dvostruke postupovne obveze mora prethoditi donošenju te odluke (vidjeti u tom smislu presude od 21. prosinca 2011., Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, t. 62. i navedenu sudsku praksu i od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 111. do 113. i navedenu sudsku praksu).
126
Međutim, valja istaknuti da se pravo na saslušanje prije donošenja akata kojima se zadržavaju mjere ograničavanja protiv osoba na koje se te mjere već primjenjuju nužno postoji, ako je Vijeće steklo nove elemente protiv tih osoba, a ne kada se takvo zadržavanje temelji na istim razlozima kojima je opravdano donošenje prvotnog akta kojim su primijenjene predmetne mjere ograničavanja (presude od 28. srpnja 2016., Tomana i dr./Vijeće i Komisija, C‑330/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:601, t. 67. i od 7. lipnja 2023., Shakutin/Vijeće, T‑141/21, neobjavljena, EU:T:2023:303, t. 74.).
127
Kada se zadržavanje imena dotične osobe ili subjekta na popisu osoba ili subjekata na koje se odnose mjere ograničavanja temelji na istim razlozima kao što su oni koji su opravdali donošenje prvotnog akta, a da u odnosu na njih nisu utvrđeni novi dokazi, Vijeće im nije dužno ponovno priopćiti dokaze koji im se stavljaju na teret kako bi se poštovalo njihovo pravo na saslušanje (presuda od 22. lipnja 2022., Haswani/Vijeće, T‑479/21, neobjavljena, EU:T:2022:383, t. 85.; vidjeti u tom smislu i presudu od 7. travnja 2016., Central Bank of Iran/Vijeće, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, t. 32. i 33.).
128
U ovom slučaju Vijeće je dopisom od 15. rujna 2023. obavijestilo tužitelja o zadržavanju njegova imena na spornim popisima. U tom pogledu, budući da se obrazloženje akata o zadržavanju iz rujna 2023. u odnosu na tužitelja nije promijenilo i Vijeće nije podnijelo nove inkriminirajuće dokaze kako bi dopunilo dokumente na kojima se temeljilo zadržavanje njegova imena na spornim popisima, ono nije bilo dužno, na vlastitu inicijativu i bez tužiteljeva zahtjeva u tom smislu, ponovno mu dostaviti dokaze koji mu se stavljaju na teret i dati mu priliku da podnese očitovanja.
129
Slijedom toga, valja odbiti drugi tužbeni razlog u dijelu u kojem se odnosi na akte o zadržavanju iz rujna 2023.
– Akti o zadržavanju iz ožujka 2024.
130
Iz točke 21. ove presude proizlazi da je tužiteljevo ime zadržano na spornim popisima aktima o zadržavanju iz ožujka 2024. zbog nepromijenjenih razloga. Usto, valja istaknuti da se Vijeće, radi donošenja tih akata, nije oslonilo ni na jedan novi optužujući dokaz. Prema tome, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 125. do 127. ove presude, kako bi poštovalo tužiteljevo pravo na saslušanje, Vijeće nije bilo dužno ponovno mu priopćiti iste elemente koji mu se stavljaju na teret i saslušati ga prije donošenja akata o zadržavanju iz ožujka 2024.
131
Usto, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, činjenica da ga Vijeće nije saslušalo prije zadržavanja njegova imena na spornim popisima, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 125. do 127. ove presude, ne može predstavljati povredu obveze preispitivanja koju ima Vijeće.
132
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja odbiti tužbeni razlog koji se temelji na povredi prava na saslušanje.
Tužbeni razlog koji se temelji na pogrešci u ocjeni
– Uvodna razmatranja
133
Uvodno, iako je doduše točno da Vijeće raspolaže određenom diskrecijskom ovlašću za utvrđivanje od slučaja do slučaja jesu li ispunjeni pravni kriteriji na kojima se temelje predmetne mjere ograničavanja, sudovi Unije ipak moraju osigurati načelno cjelovit nadzor zakonitosti svih akata Unije (vidjeti u tom smislu presude od 3. srpnja 2014., National Iranian Tanker Company/Vijeće, T‑565/12, EU:T:2014:608, t. 54. i 55. te od 26. listopada 2022., Ovsyannikov/Vijeće, T‑714/20, neobjavljenu, EU:T:2022:674, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
134
Osim toga, valja naglasiti to da djelotvornost sudskog nadzora koju jamči članak 47. Povelje zahtijeva, među ostalim, da se sud Unije uvjeri u to da se odluka kojom su donesene ili zadržane mjere ograničavanja, koja se pojedinačno primjenjuje na osobu ili subjekt o kojima je riječ, temelji na dovoljno čvrstoj činjeničnoj osnovi. To podrazumijeva provjeru činjenica navedenih u obrazloženju koje podupire spomenutu odluku, tako da sudski nadzor nije ograničen na utvrđenje apstraktne vjerojatnosti navedenih razloga, nego se odnosi na pitanje jesu li ti razlozi, ili barem jedan od njih ako ga se smatra dovoljnim kako bi podržao tu istu odluku, dokazani (presude od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 119. i od 5. studenoga 2014., Mayaleh/Vijeće, T‑307/12 i T‑408/13, EU:T:2014:926, t. 128.).
135
Takvu ocjenu treba provesti tako da se dokazi i podaci ispitaju ne odvojeno, nego u kontekstu u kojem su smješteni. Naime, Vijeće je ispunilo obvezu u pogledu tereta dokazivanja ako je sudu Unije predočilo skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija na temelju kojih se može dokazati postojanje dovoljne veze između osobe koja podliježe mjeri zamrzavanja njezinih financijskih sredstava i režima ili općenito stanja protiv kojega se vodi borba (vidjeti presudu od 20. srpnja 2017., Badica i Kardiam/Vijeće, T‑619/15, EU:T:2017:532, t. 99. i navedenu sudsku praksu).
136
Na nadležnom je tijelu Unije da u slučaju osporavanja dokaže osnovanost razloga iznesenih protiv osobe koje se to tiče, a ne na toj osobi samoj da pruži negativan dokaz o neosnovanosti spomenutih razloga. Važno je da pruženi podaci ili dokazi potkrijepe razloge protiv dotične osobe (presude od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 121. i 122. te od 3. srpnja 2014., National Iranian Tanker Company/Vijeće, T‑565/12, EU:T:2014:608, t. 57.).
137
U tom pogledu valja naglasiti da se treba uzeti u obzir kontekst predmetnih mjera i da stupanj dokazivanja koji se može zahtijevati od Vijeća treba prilagoditi zbog poteškoća u pristupu objektivnim dokazima i informacijama (vidjeti presudu od 1. lipnja 2022., Prigožin/Vijeće, T‑723/20, neobjavljenu, EU:T:2022:317, t. 102. i navedenu sudsku praksu).
138
Osim toga, valja istaknuti da za djelovanje suda Unije vrijedi načelo slobodne ocjene dokaza i jedini kriterij za ocjenu vrijednosti podnesenih dokaza jest njihova vjerodostojnost. U tom smislu, kako bi se ocijenila dokazna snaga neke isprave, treba provjeriti vjerodostojnost podatka koje ona sadržava i uzeti u obzir, osobito, tko je izdao ispravu, okolnosti njezina nastanka i tko je njezin adresat te razmotriti doima li se ona sadržajno smislenom i pouzdanom (vidjeti presudu od 31. svibnja 2018., Kaddour/Vijeće, T‑461/16, EU:T:2018:316, t. 107. i navedenu sudsku praksu).
139
Usto, valja podsjetiti na to da su mjere ograničavanja preventivne i po definiciji privremene prirode, te da su uvijek valjane samo toliko dugo dok postoje činjenične i pravne okolnosti koje su dovele do njihova donošenja te dok postoji potreba njihova održavanja na snazi radi ostvarenja cilja s kojim su povezane. Na Vijeću je stoga da prilikom periodičnog preispitivanja tih mjera ograničavanja dâ aktualnu ocjenu situacije i odredi koji je učinak takvih mjera kako bi utvrdilo jesu li se njima mogli postići ciljevi zadani prvotnim uvrštenjem imena dotičnih osoba i subjekata na sporne popise odnosno je li i dalje moguće izvesti isti zaključak u vezi s navedenim osobama i subjektima (presuda od 12. veljače 2020., Amisi Kumba/Vijeće, T‑163/18, EU:T:2020:57, t. 58. i 59.).
140
Naposljetku, valja podsjetiti na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, zakonitost akta Unije mora ocijeniti u skladu s činjeničnim i pravnim elementima koji su postojali na dan kada je taj akt donesen (vidjeti presude od 3. rujna 2015., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Komisija, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, t. 22. i navedenu sudsku praksu i od 4. rujna 2015., NIOC i dr./Vijeće, T‑577/12, neobjavljenu, EU:T:2015:596, t. 112. i navedenu sudsku praksu).
141
S obzirom na ta razmatranja valja provjeriti je li Vijeće počinilo pogrešku u ocjeni time što je odlučilo uvrstiti, a zatim zadržati tužiteljevo ime na spornim popisima.
142
U ovom slučaju valja istaknuti da se Vijeće, kako bi opravdalo uvrštenje, a zatim zadržavanje tužiteljeva imena na spornim popisima, oslonilo na dokaze koji se nalaze u prvom spisu WK te drugom i trećem spisu WK.
143
Prvi spis WK sadržava sljedeće dokaze:
–
presuda rechtbanka Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) od 6. rujna 2022. (dokument br. 1),
–
dokument društva Kroll Issuer Services Ltd od 5. travnja 2022. (dokument br. 2);
–
snimku zaslona stranice društva Fortenova Group (dokument br. 3);
–
izvadak iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba od 14. rujna 2022. (dokument br. 4);
–
izvadak iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba od 3. studenoga 2022. (dokument br. 5);
–
članak novinske agencije Reuters od 3. studenoga 2022. (dokument br. 6);
–
novinski članak Euractiva od 8. studenoga 2022. (dokument br. 7);
–
novinski članak Bloomberg Newsa od 21. studenoga 2022. (dokument br. 8);
–
priopćenje za medije s internetske stranice društva Fortenova Group od 12. ožujka 2021. (dokument br. 9);
–
snimku zaslona internetske stranice društva Fortenova Group (dokument br. 10);
–
snimku zaslona internetske stranice društva GFC Media group (dokument br. 11);
–
novinski članak Večernjeg lista od 8. studenoga 2022. (dokument br. 12).
144
Prvi spis WK također sadržava nekoliko dokumenata pod naslovom „Dodatni dokazi” koji sadržavaju sljedeće dokumente:
–
pismena podnesena u okviru spora između emiratskog ulagača i društva Fortenova Group pred rechtbankom Amsterdam (Sud u Amsterdamu) i njihove priloge, odnosno dopis hrvatskog Ministarstva vanjskih i europskih poslova od 25. studenoga 2022., izvadak iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba koji se odnosi na tužitelja od 31. listopada 2022., dokaz o plaćanju koje je izvršio specijalizirani fond kojim se koristi emiratski ulagač u korist društva Sberbank od 31. listopada 2022., izvadak iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba koji se odnosi na specijalizirani fond kojim se koristio emiratski ulagač od 22. studenoga 2022., izjavu emiratskog ulagača od 22. studenoga 2022., dopis društva Fortenova Group upućen tužitelju 22. studenoga 2022., godišnje izvješće društva Fortenova Group TopCo za 2021.;
–
poruku elektroničke pošte emiratskog ulagača od 20. studenoga 2022. društvu Fortenova Group STAK;
–
memorandum odvjetničkog društva od 14. prosinca 2022. koji je upućen društvu Fortenova Group i njegove priloge, među kojima je tužiteljev ugovor o prodaji sklopljen između društva SBC Aktiv i SBK Uraniuma, s jedne strane, i emiratskog ulagača, s druge strane, ugovor o zajmu između emiratskog ulagača i specijaliziranog fonda koji se koristi za sklapanje transakcije, izvatke iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba koji se odnose na tužitelja od 31. listopada 2022. i od 15. studenoga 2022., sporazum o ustupanju potraživanja između Sberbanka i emiratskog ulagača od 31. listopada 2022., dokaz o plaćanju koje je platio specijalizirani fond kojim se koristi emiratski ulagač u korist društva Sberbank od 31. listopada 2022., izvatke iz jedinstvenog ruskog nacionalnog registra pravnih osoba koji se odnosi na specijalizirani fond od 8. studenoga 2022. i 24. studenoga 2022., obavijest o izvršenju obveze koju je treća osoba uputila Sberbanku.
145
Drugi spis WK sadržava samo presudu Gerechtshofa Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska) od 29. prosinca 2022.
146
Treći spis WK sadržava samo sažetak klasificiranog dokaza koji glasi kako slijedi: „Dokaz na temelju službenih registara trgovačkih društava kojim se potvrđuje da je SBK Art LLC društvo kći pod kontrolom Vlade Ruske Federacije”.
– Pouzdanost dokaza koje je podnijelo Vijeće
147
Tužitelj dovodi u pitanje pouzdanost dokaza iz prvog spisa WK na koje se Vijeće oslonilo kako bi uvrstilo njegovo ime na sporne popise, smatrajući da oni potječu iz nepouzdanih izvora, odnosno novinskih članaka i objava na blogovima osrednje kvalitete objavljenih na internetu. Konkretno, tužitelj tvrdi da medijski članci iz prvog spisa WK samo odražavaju službene izjave glavnog izvršnog direktora (GID) društva Fortenova Hrvatska. Usto, tužitelj dovodi u pitanje dokaznu vrijednost dokumenta odvjetničkog društva koji, među ostalim, ne sadržava informacije o njegovu autoru i koji je sastavljen u interesu društva Fortenova Group.
148
Vijeće osporava tužiteljeve argumente. Tvrdi da se nije ograničilo samo na novinske članke, nego i da je prikupilo dokaze koji potječu iz službenih dokumenata i sudskih postupaka pred nizozemskim sudovima.
149
Valja podsjetiti na to da, ako u trećim zemljama ne postoje istražne ovlasti, ocjena tijela Unije treba u stvari biti zasnovana na izvorima informacija dostupnim javnosti, izvješćima, novinskim člancima, izvješćima tajnih službi ili drugim sličnim izvorima informacija. No, prema sudskoj praksi, novinski članci mogu se koristiti kako bi potkrijepili postojanje određenih činjenica kada su dovoljno konkretni, precizni i dosljedni u pogledu činjenica koje su u njima opisane. U tom pogledu, bilo bi pretjerano i nerazmjerno od Vijeća zahtijevati da sâmo izvršava istrage na terenu o istinitosti činjenica koje prenose brojni mediji (vidjeti presudu od 1. lipnja 2022., Prigožin/Vijeće, T‑723/20, neobjavljenu, EU:T:2022:317, t. 59. i navedenu sudsku praksu).
150
Uvodno valja napomenuti da tužitelj osporava pouzdanost samo onih dokaza koji se nalaze u prvom spisu WK.
151
Najprije valja odbiti tužiteljevu tvrdnju prema kojoj se za potrebe uvrštenja njegova imena na sporne popise Vijeće temelji samo na novinskim člancima i objavama na blogovima osrednje kvalitete. Naime, valja utvrditi da novinski članci potječu iz digitalnih izvora informacija različitog podrijetla, kao što su Reuters (dokument br. 6), Euractiv (isprava br. 7) ili Bloomberg News (dokument br. 8). Što se tiče pouzdanosti dokaza koje je podnijelo Vijeće, valja podsjetiti na to da, kao što je to istaknuto u točki 149. ove presude, ako u trećim zemljama ne postoje istražne ovlasti, ocjena tijela Unije treba zapravo biti zasnovana na izvorima informacija dostupnima javnosti, izvješćima, novinskim člancima ili drugim sličnim izvorima informacija. Usto, tužitelj nije podnio nijedan drugi dokaz koji bi mogao dovesti u pitanje pouzdanost navedenih dokaza.
152
Nadalje, tužitelj ističe da su u novinskim člancima samo preuzete izjave predstavnika društva Fortenova Group. U tom pogledu, što se tiče dokumenta br. 6 u prvom spisu WK, koji je Reutersov članak, i dokumenta br. 7, koji je Euractivov članak, valja istaknuti da se u njima ne navode izjave predstavnika društva Fortenova Group. Što se tiče dokumenta br. 8, koji je članak Bloomberg Newsa, valja istaknuti da ta objava doista navodi izjave predstavnika društva Fortenova Group i također prenosi izjave predstavnika Sberbanka. Međutim, sama činjenica da se u novinskom članku, koji sadržava i druge informacije, navode izjave predstavnika društva ne može kao takva dovesti u pitanje dokaznu vrijednost tog dokaza. Usto, valja istaknuti to da tužitelj nije podnio nijedan dokaz kojim bi dokazao da su izjave i informacije koje su u njima sadržane pogrešne.
153
S obzirom na prethodno navedeno i s obzirom na to da tužitelj nije iznio dokaz koji bi mogao dovesti u pitanje pouzdanost izvora koje je Vijeće upotrijebilo, valja im priznati smislenost i pouzdanost u smislu sudske prakse navedene u točki 138. ove presude.
154
Naposljetku, što se tiče dokumenta odvjetničkog društva, a koji je jedan od dokumenata koje je Vijeće dodalo u dio „Dodatni dokazi” prvog spisa WK, valja, poput Vijeća, utvrditi da to pravno mišljenje pripremljeno na zahtjev društva Fortenova Group ima slabu dokaznu vrijednost.
– Primjena kriterija povezanosti na tužitelja
155
Tužitelj u bitnome tvrdi da Vijeće nije podnijelo konkretne, precizne i dosljedne dokaze koji bi mogli predstavljati dovoljnu činjeničnu osnovu za potkrepljivanje uvrštenja njegova imena na sporne popise na temelju kriterija povezanosti. Tužitelj osporava činjenicu da ga je Sberbank nastavio kontrolirati i tvrdi da Vijeće nije podnijelo dokaz o takvoj stvarnoj kontroli. Kao prvo, tužitelj osporava dio razloga za uvrštenje prema kojem ga je Sberbank navodno prodao tvrdeći da je takva prodaja uređena ruskim pravom te da Vijeće nije dokazalo da do nje nije došlo.
156
Kao drugo, tužitelj osporava činjenicu da je jedan od direktora društva Fortenova Group, koji je također bio zaposlenik Sberbanka, ostao na radnom mjestu nakon što ga je Sberbank prodao, dokazuje kontrolu potonjeg, to više što su tužiteljeva imovina i glasačka prava u društvu Fortenova Group bili zamrznuti i nisu mu omogućili da zamijeni tog direktora.
157
Kao treće, tužitelj osporava analizu iznesenu u dokumentu odvjetničkog društva iz prvog spisa WK, u kojem se zaključuje da ne raspolaže dostatnim informacijama kako bi se odlučilo o usklađenosti Sberbankove prodaje s pravom Unije i okolnostima te prodaje. Tužitelj tvrdi da okolnosti prodaje kao i financiranje transakcije, zahvaljujući zajmu ruske banke, nisu bili neuobičajeni.
158
Kao četvrto, tužitelj tvrdi da se na temelju dokaza iz prvog spisa WK ne može utvrditi da ga je Sberbank kontrolirao na dan donošenja prvotnih akata.
159
Konkretno, tužitelj osporava dokument iz prvog spisa WK koji je izdalo hrvatsko Ministarstvo vanjskih i europskih poslova prema kojem je on još uvijek pod kontrolom Sberbanka, osobito zbog činjenice da hrvatskim tijelima nije podnesen nikakav zahtjev za odobrenje njegove prodaje. Tužitelj tvrdi da ona nisu morala odobriti tu prodaju, s obzirom na to da članak 17. točka (e) Uredbe br. 269/2014, prema kojem se ta uredba primjenjuje „na sve pravne osobe, subjekte ili tijela u vezi s bilo kojom gospodarskom djelatnošću koja se u cijelosti ili djelomično obavlja u Uniji”, nije primjenjiv.
160
S jedne strane, tužitelj u replici dodaje da je stajalište Vijeća kojim se dovodi u pitanje valjanost transakcije kojom ga je Sberbank prodao emiratskom ulagaču neosnovano. Naime, tvrdi da ta transakcija, koja uključuje ruskog prodavatelja (Sberbank), rusku imovinu (tužitelja), i emiratskog kupca, nije obuhvaćena područjem primjene članka 17. Uredbe br. 269/2014. Prema tužiteljevu mišljenju, Sberbank ga je mogao prodati bez korištenja odstupanjem predviđenim člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014.
161
S druge strane, tužitelj osporava argument Vijeća koji se odnosi na zaobilaženje mjera, s obzirom na to da transakcija provedena izvan Unije koja se odnosi na inozemnu imovinu i sa stranim kupcem ne može predstavljati zaobilaženje mjera u smislu članka 9. Uredbe br. 269/2014.
162
Tužitelj u podnescima kojima se izvršava prilagodba tužbe koji se odnose na akte o zadržavanju iz rujna 2023. i ožujka 2024. ponavlja argument prema kojem Vijeće nije podnijelo nijedan dokaz kojim se uvjerljivo utvrđuje povezanost između njega i Sberbanka.
163
Vijeće, koje podupiru Republika Hrvatska, Kraljevina Nizozemska i Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
164
Valja istaknuti da se obrazloženja pobijanih akata temelje na kriteriju povezanosti predviđenom člankom 2. stavkom 1. in fine Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i člankom 3. stavkom 1. in fine Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330.
165
U tom pogledu valja naglasiti da, iako se pojam „povezanost” često upotrebljava u aktima Vijeća koji se odnose na mjere ograničavanja, on kao takav nije definiran i njegovo značenje ovisi o kontekstu i okolnostima o kojima je riječ. S obzirom na navedeno, može se smatrati da se takav pojam odnosi na fizičke ili pravne osobe koje su općenito povezane zajedničkim interesima, a da pritom nije potrebna veza putem gospodarske aktivnosti, ali se ipak ne može isključivo temeljiti na obiteljskoj vezi (presuda od 25. listopada 2023., QF/Vijeće, T‑386/22, neobjavljena, EU:T:2023:670, t. 54.; vidjeti u tom smislu i presudu od 8. ožujka 2023., Prigožina/Vijeće, T‑212/22, neobjavljenu, EU:T:2023:104, t. 93., 103. i 104. i navedenu sudsku praksu).
166
Kriterij povezanosti stoga se može tumačiti na način da se odnosi na svaku fizičku ili pravnu osobu ili svaki subjekt koji je povezan, kako je definirano u točki 165. ove presude, s osobom na koju se odnose mjere ograničavanja na temelju jednog od kriterija za uvrštenje predviđenih Odlukom 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i Uredbom br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330.
167
Usto, kada subjekt pripada ili ga kontrolira subjekt na koji se odnose mjere ograničavanja na temelju jednog od kriterija za uvrštenje predviđenih Odlukom 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i Uredbom br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, veza na osnovi vlasništva kapitala ili kontrole koja ujedinjuje ta dva subjekta očito predstavlja vezu u smislu opisanom u točki 165. ove presude, s obzirom na to da postoji nezanemariva opasnost da predmetno društvo majka izvršava pritisak na subjekt koji je u njegovu vlasništvu ili da ga kontrolira kako bi zaobišlo učinak mjera koje se na njega odnose (vidjeti po analogiji presudu od 4. rujna 2015., NIOC i dr./Vijeće, T‑577/12, neobjavljenu, EU:T:2015:596, t. 114.).
168
Valja podsjetiti na to da se razlozi zbog kojih je tužiteljevo ime uvršteno na sporne popise navode u točki 10. ove presude te da su ostali nepromijenjeni u aktima o zadržavanju iz ožujka 2023., rujna 2023. i ožujka 2024. Iz toga u bitnome proizlazi da je tužiteljevo ime bilo uvršteno, a zatim zadržano na spornim popisima kao subjekt povezan sa Sberbankom, zbog njegova svojstva društva kćeri Sberbanka, posebno osnovanog radi držanja Sberbankovih udjela u društvu Fortenova Group i zbog stvarne kontrole koju je Sberbank zadržao nad tužiteljem, unatoč navodnom prijenosu njegovih dionica poslovnom čovjeku iz Ujedinjenih Arapskih Emirata.
169
U tom kontekstu valja provjeriti ispunjavaju li dokazi, koje je Vijeće podnijelo radi donošenja pobijanih akata, teret dokazivanja koji je na njemu i predstavljaju li skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija kako bi se potkrijepilo razloge za uvrštenje tužiteljeva imena na sporne popise na temelju kriterija povezanosti.
170
U ovom slučaju, što se tiče tužiteljeva svojstva društva kćeri Sberbanka, radi držanja Sberbankovih udjela u društvu Fortenova Group, među strankama je nesporno da je Sberbank, posredstvom njegovih društava kćeri SBK Uranium i SBC Aktiv, držao 100 % udjela u tužitelju kada je Sberbankovo ime dodano na sporne popise Odlukom 2022/1272 i Provedbenom uredbom 2022/1270. Usto, tužitelj ne osporava da je osnovan 10. prosinca 2021. kao specijalizirani fond za držanje depozitarnih potvrda i zamjenjivih obveznica koje je Sberbank imao u društvu Fortenova Group, odnosno društvu Fortenova Group TopCo koje se nalazi u Nizozemskoj. Tužitelj ne osporava ni to da mu je 5. travnja 2022. Sberbank prenio navedene depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice.
171
Međutim, Vijeće je 21. srpnja 2022. donijelo Odluku 2022/1272 i Provedbenu uredbu 2022/1270 kojima je Sberbankovo ime pod brojem 108. uvrstilo na sporne popise. U skladu s člankom 2. Uredbe br. 269/2014, na dan uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise, odnosno 21. srpnja 2022., sva su financijska sredstva i gospodarski izvori koji su bili u vlasništvu Sberbanka, posjedu ili pod njegovom kontrolom u Uniji zamrznuti te se nijedno financijsko sredstvo ni gospodarski izvor nije moglo dati na raspolaganje, izravno ni neizravno, što je uključivalo, među ostalim, depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo u Nizozemskoj, koje neizravno drži tužitelj. Usto, glasačka prava i sudjelovanje povezano s tim depozitarnim potvrdama i zamjenjivim obveznicama također su bili zamrznuti od tog istog datuma jer su predstavljali gospodarske resurse u smislu članka 1. točke (d) Uredbe br. 269/2014.
172
Slijedom toga, jedina svrha tužitelja bila je držati kao specijalizirani fond Sberbankove depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo koje se nalazi u Nizozemskoj, a koje su bile zamrznute nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise.
173
Tužitelj ne osporava da su depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo, koje se nalazi u Nizozemskoj, zamrznute počevši od uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise. Međutim, tužitelj tvrdi da je prestao biti Sberbankovo društvo kći od 31. listopada 2022., kad su ga Sberbankova društva kćeri koja su ga držala, odnosno društva SBK Uranium i SBC Aktiv, prodala emiratskom ulagaču te tvrdi da, slijedom toga, na dan uvrštenja njegova imena na sporne popise, odnosno 16. prosinca 2022., i na dan donošenja akata o zadržavanju iz ožujka 2023., rujna 2023. i ožujka 2024., on više nije bio Sberbankovo društvo kći.
174
Što se tiče te prodaje, prvi spis WK sadržava akt o prodaji tužitelja, koji su potpisali SBK Uranium i SBC Aktiv te emiratski ulagač, i kupoprodajni ugovor između društva Sberbank i tog emiratskog ulagača, čiji je predmet potraživanje koje je Sberbank imao nakon što su 5. travnja 2022. na tužitelja prenesene depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo. Prvi spis WK također sadržava ugovor o zajmu sklopljen između specijaliziranog fonda (koji je koristio emiratski ulagač za preuzimanje tužitelja) i ruske banke, kao i dokaz o prijenosu koji je ta banka izvršila u taj fond 31. listopada 2022. i prijenosu navedenog fonda Sberbanku za plaćanje tog potraživanja na isti dan.
175
Vijeće, koje podupiru Republika Hrvatska, Kraljevina Nizozemska i Komisija, smatra da ta prodaja nema učinak u Uniji jer je nije odobrilo nadležno nacionalno tijelo u skladu s odstupanjem predviđenim člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014.
176
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iz točke 171. ove presude proizlazi da su, od uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise 21. srpnja 2022., tužiteljeve depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo koji se nalazi u Uniji, zamrznute u skladu s člankom 2. Uredbe br. 269/2014.
177
U članku 1. točki (f) Uredbe br. 269/2014 pojam „zamrzavanje sredstava” definiran je kao „sprečavanje svakog premještaja, prijenosa, izmjene ili upotrebe sredstava, pristupa sredstvima ili poslovanja sa sredstvima na bilo koji način koji bi za posljedicu imao bilo kakvu promjenu njihova opsega, iznosa, lokacije, vlasništva, posjedovanja, karaktera, odredišta ili drugu promjenu kojom bi se omogućila uporaba sredstava, uključujući upravljanje portfeljem”.
178
Slijedom toga, kao što to proizlazi iz primjene članka 1. točke (f) Uredbe br. 269/2014, u ovom se slučaju tužiteljeve depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice više nisu mogle ni na koji način premještati, prenijeti, izmijeniti, upotrijebiti ili im pristupiti na bilo koji način koji bi za posljedicu imao, među ostalim, promjenu njihova vlasništva, posjeda ili bilo koju drugu promjenu koja bi se omogućila njihova uporaba od datuma uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise, odnosno 21. srpnja 2022.
179
Jedine mogućnosti da se navedene tužiteljeve depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice odmrznu su ili povlačenje Sberbankova imena sa spornih popisa ili primjena jednog od odstupanja predviđenih Uredbom br. 269/2014.
180
U tom pogledu valja utvrditi da je u trenutku uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise Vijeća Odlukom 2022/1272 u članak 2. stavak 15. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, unijelo posebno odstupanje za Sberbank, uvršteno pod brojem 108., kojim se pod određenim uvjetima predviđa oslobađanje zamrznutih financijskih sredstava ili gospodarskih resursa. Usto, članak 6.b stavak 2.b Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, sadržava odstupanje istovjetno onomu iz članka 2. stavka 15. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329.
181
Valja podsjetiti na to da tužitelj ima depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo koje se nalazi u Nizozemskoj. Usto, stranke se slažu da nije zatraženo nikakvo odobrenje od nizozemskog nadležnog nacionalnog tijela u vezi s prijenosom tužitelja emiratskom ulagaču, a ni od bilo kojeg drugog nacionalnog tijela države članice. To uostalom potvrđuju dokazi br. 7, 8 i 9 iz prvog spisa WK, koji su članci koje su objavili Reuters, Euractiv i Bloomberg News, a prema kojima se od hrvatskih ili nizozemskih tijela nije zahtijevalo odobrenje za Sberbankov prijenos tužitelja emiratskom ulagaču.
182
Prema tužiteljevu mišljenju, članak 6.b stavak 2.b Uredbe br. 269/2014 primjenjiv je samo ako je transakcija obuhvaćena područjem primjene članka 17. Uredbe br. 269/2014, što ovdje nije slučaj jer se predmetna transakcija odnosila na prijenos vlasništva ruskog subjekta, odnosno njega samog, u skladu s ruskim pravom te je uključivala fizičke ili pravne osobe koje nisu državljani Unije i nemaju poslovni nastan u Uniji.
183
Kao prvo, valja utvrditi je li Uredba br. 269/2014 bila primjenjiva na transakciju kojom je Sberbank, posredstvom svojih društava kćeri SBC Aktiv i SBK Uranium, prenio tužitelja emiratskom ulagaču.
184
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 17. točkom (a) Uredbe br. 269/2014 određuje da se ta uredba primjenjuje „na području Unije, uključujući njezin zračni prostor”.
185
U ovom slučaju valja utvrditi da je predmetna transakcija provedena između Sberbanka, posredstvom njegovih društava kćeri SBC Aktiv i SBK Uranium sa sjedištem u Rusiji, i emiratskog ulagača, te se odnosi na prodaju društva sa sjedištem u Rusiji, odnosno tužitelja. Međutim, kao što to proizlazi iz dokumenta br. 1 iz prvog spisa WK, tužitelj je osnovan kao specijalizirani fond s jedinim ciljem držanja Sberbankovih udjela u društvu Fortenova Group, odnosno depozitarnih potvrda i zamjenjivih obveznica društva Fortenova Group TopCo koje se nalazi u Nizozemskoj, a koje su 5. travnja 2022. prenesene na tužitelja. Slijedom toga, iako je tužitelj društvo sa sjedištem u Rusiji, on drži sredstva koja se nalaze u Uniji u obliku depozitarnih potvrda i zamjenjivih obveznica društva sa sjedištem u Uniji.
186
Budući da bi Sberbankov prijenos tužitelja emiratskom ulagaču imao za posljedicu prijenos tih sredstava koja se nalaze na području Unije, u skladu s člankom 17. točkom (a) Uredbe br. 269/2014, ta se uredba primjenjivala na Sberbankov prijenos tužitelja emiratskom ulagaču.
187
Kao drugo, valja utvrditi je li odstupanje predviđeno člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014 primjenjivo na predmetnu transakciju kojom je tužitelj prodan emiratskom ulagaču.
188
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst nego i njezin kontekst te ciljeve propisa kojeg je ona dio (vidjeti presudu od 29. travnja 2021., X (Europski uhidbeni nalog – ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, t. 69. i navedenu sudsku praksu).
189
Valja podsjetiti na to da se člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014 određuje da „[o]dstupajući od članka 2., nadležna tijela države članice mogu, pod uvjetima koje smatraju primjerenima, odobriti oslobađanje određenih zamrznutih sredstava ili gospodarskih izvora, ili stavljanje na raspolaganje određenih sredstava ili gospodarskih izvora subjektu uvrštenom na popis pod rednim brojem 108 u Prilogu I., nakon što su utvrdila da su sredstva ili gospodarski izvori potrebni za dovršetak, do 31. listopada 2022., tekuće prodaje i prijenosa vlasničkih prava koja su u izravnom ili neizravnom vlasništvu tog subjekta u pravnoj osobi, subjektu ili tijelu s poslovnim nastanom u Uniji.”
190
Kao prvo, iz teksta članka 6.b stavka 2.b Uredbe br. 269/2014 proizlazi da se to odstupanje primjenjuje na prodaju vlasničkih prava koja izravno ili neizravno ima Sberbank u pravnoj osobi, subjektu ili tijelu s poslovnim nastanom u Uniji.
191
U tom pogledu valja odbiti tužiteljev argument prema kojem to odstupanje nije primjenjivo na predmetnu transakciju s obzirom na to da je predmet te transakcije bilo društvo sa sjedištem u Rusiji, odnosno on sâm, i ne odnosi se na imovinu koja se nalazi u Uniji. Naime, kao što to proizlazi iz točke 170. ove presude, na dan uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise on je u vlasništvu držao 100 % tužitelja posredstvom svojih društava kćeri SBK Uranium i SBC Aktiv, a tužitelj je držao depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice u kapitalu društva Fortenova Group TopCo, koje se nalazi u Nizozemskoj. Slijedom toga, te su depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice predstavljale vlasnička prava koja je Sberbank neizravno držao u pravnoj osobi sa sjedištem u Uniji, odnosno društvu Fortenova Group Topco sa sjedištem u Nizozemskoj.
192
Kao drugo, što se tiče sustavnog tumačenja članka 6.b stavka 2.b Uredbe br. 269/2014, valja utvrditi da je odstupanje predviđeno tom odredbom odstupanje u odnosu na članak 2. Uredbe br. 269/2014, kojim se predviđa zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora koji pripadaju fizičkim ili pravnim osobama, subjektima ili tijelima ili s njima povezanim fizičkim ili pravnim osobama, subjektima ili tijelima. U nedostatku odobrenja za oslobađanje poput onog predviđenog člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014, financijska sredstva i gospodarski resursi zamrznuti na temelju članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 ne mogu se odmrznuti i ne mogu biti predmet prijenosa vlasništva.
193
Kao treće, taj je zaključak potkrijepljen ciljem koji se želi postići Uredbom br. 269/2014. Cilj je odstupanja predviđenih tom uredbom, kao što je odstupanje predviđeno člankom 6.b stavkom 2.b, jasno definirati slučajeve u kojima subjekti uvršteni na sporne popise mogu od nadležnih nacionalnih tijela zatražiti odobrenja za prodaju zamrznute imovine i tako osigurati učinkovitost mjera ograničavanja. Slijedom toga, to se odstupanje slaže s ciljevima propisa o predmetnim mjerama ograničavanja, kojima se nastoje ostvariti ciljevi povezani s nužnošću, s obzirom na ozbiljnost situacije, izvršavanja najvećeg pritiska na ruske vlasti, kako bi ona okončala svoja djelovanja i svoje politike destabiliziranja Ukrajine, kao i vojnu agresiju prema toj zemlji.
194
Stoga vlasništvo na zamrznutim financijskim sredstvima, poput imovine koja se nalazi unutar Unije, a koju tužitelj drži u društvu Fortenova Group, fizičke ili pravne osobe čije je ime uvršteno na sporne popise ne mogu prenijeti drugim osobama izvan Unije bez korištenja odstupanjem poput onog predviđenog člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014.
195
Sberbankova prodaja tužitelja, čija je jedina svrha držanje depozitarnih potvrda i zamjenjivih obveznica u društvu Fortenova Group TopCo, koje se nalazi u Uniji, imala bi za posljedicu odmrzavanje i prijenos te zamrznute imovine nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise.
196
Slijedom toga, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, članak 6.b stavak 2.b Uredbe br. 269/2014 bio je primjenjiv na njegovu prodaju emiratskom ulagaču, tako da je bilo potrebno zatražiti i ishoditi odobrenje nadležnog nizozemskog tijela za provedbu predmetne transakcije.
197
Naime, kad bi se takva transakcija, bez odobrenja nadležnog nacionalnog tijela na temelju odstupanja predviđenog Uredbom br. 269/2014, priznala u Uniji, poništili bi se učinci mjera ograničavanja u odnosu na Sberbank.
198
U tom pogledu valja utvrditi da za tu prodaju nije ishođeno prethodno odobrenje nadležnog nacionalnog tijela u skladu s člankom 6.b stavkom 2.b Uredbe br. 269/2014. No, bez takvog odobrenja ta prodaja ne može proizvesti učinak s obzirom na pravo Unije o mjerama ograničavanja. Stoga je Vijeće tu prodaju pravilno kvalificiralo kao „navodni prijenos” u razlozima za uvrštenje tužiteljeva imena na sporne popise.
199
Iz toga slijedi da je Sberbankov prijenos depozitarnih potvrda i zamjenjivih obveznica, koje tužitelj drži u društvu Fortenova Group TopCo u Uniji i koje su zamrznute od uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise, bez odobrenja nadležnog nacionalnog tijela protivan odredbama Uredbe br. 269/2014 i stoga ga treba smatrati bez učinka u pravu Unije.
200
Slijedom toga, iz perspektive prava Unije, navodna prodaja tužitelja emiratskom ulagaču nije izmijenila njegovu situaciju na datum donošenja prvotnih akata i akata o zadržavanju iz ožujka 2023., rujna 2023. i ožujka 2024. u odnosu na njegovu situaciju na datum uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise. Naime, tužitelj je nastavio držati depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo koje su zamrznute nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise i od tog datuma više nisu mogle biti predmetom ni izmijene ni prijenosa vlasništva bez odobrenja nadležnog nacionalnog tijela za oslobađanje tih sredstava.
201
Iz toga slijedi da činjenica da je tužitelj nastavio držati depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo koje se nalazi u Nizozemskoj, a koje su zamrznute nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise, dokazuje postojanje zajedničkih interesa koji ga vežu za Sberbank.
202
S obzirom na sve te elemente, valja zaključiti da je Vijeće podnijelo skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija na temelju kojih se može dokazati činjenica da je tužitelj na dan prvotnih akata i akata o zadržavanju iz ožujka 2023., rujna 2023. i ožujka 2024. bio pravna osoba povezana sa Sberbankom, u smislu kriterija povezanosti, jer je držao Sberbankove udjele u društvu Fortenova Group.
203
Prema sudskoj praksi, u pogledu nadzora zakonitosti odluke o određivanju mjera ograničavanja, s obzirom na njihovu preventivnu narav, ako sud Unije smatra da je barem jedan od spomenutih razloga dovoljno precizan i konkretan, da je dokazan i predstavlja dovoljnu osnovu za tu odluku, tada činjenica da ostali razlozi to nisu ne opravdava poništenje spomenute odluke (vidjeti presudu od 28. studenoga 2013., Vijeće/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, t. 72. i navedenu sudsku praksu).
204
Stoga osnovanost razloga koji se temelji na svojstvu tužitelja kao društva kćeri Sberbanka, koje drži depozitarne potvrde i zamjenjive obveznice društva Fortenova Group TopCo, sama po sebi opravdava odbijanje drugog tužbenog razloga, a da nije potrebno ispitati osnovanost drugih razloga koji se temelje na stvarnoj kontroli koju je Sberbank nastavio izvršavati nad tužiteljem.
205
Iz toga slijedi da valja odbiti tužbeni razlog koji se temelji na pogrešci u ocjeni.
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
206
Tužitelj ističe da pobijani akti ne pridonose ostvarenju ciljeva Unije. Prema tužiteljevu mišljenju, uvrštenje i zadržavanje njegova imena na spornim popisima nema za cilj povećanje troškova rata Ruske Federacije, nego se zapravo odnosi na druge ciljeve povezane s gospodarskim interesima Republike Hrvatske u društvu Fortenova Group, društvo koje smatra strateški važnima.
207
Tužitelj tvrdi da su uvrštenje i zadržavanje njegova imena na spornim popisima suvišni i neproporcionalni. Prema njegovu mišljenju, s obzirom na to da je uvrštavanje Sberbankova imena na sporne popise dovelo do zamrzavanja imovine svih njegovih društava kćeri koja se nalaze u Uniji, nije bilo potrebno dodatno ga sankcionirati ako, kao što to tvrdi Vijeće, Sberbank nikada nije izgubio svoju kontrolu nad njim.
208
Osim toga, tužitelj ističe da je društvo Fortenova Group bilo dužno djelovati zbog mjera ograničavanja koje su se odnosile na Sberbank. Da je društvo Fortenova Group zaključilo da emiratski ulagač ne kupuje tužiteljeve dionice za vlastiti račun, predmetni financijski instrumenti ostali bi zamrznuti, čak i da Vijeće nije uvrstilo tužiteljevo ime na sporne popise.
209
Vijeće, koje podupiru Kraljevina Nizozemska i Komisija, osporava tužiteljeve argumente.
210
Načelo proporcionalnosti, koje je dio općih načela prava Unije i koje je navedeno u članku 5. stavku 4. UEU‑a, zahtijeva da su sredstva stavljena na raspolaganje odredbom prava Unije takve prirode da omogućuju ostvarivanje legitimnih ciljeva koji se nastoje postići propisom o kojem je riječ i da ne prekoračuju ono što je nužno za ostvarivanje navedenih ciljeva (presuda od 15. studenoga 2012., Al‑Aqsa/Vijeće i Nizozemska/Al‑Aqsa, C‑539/10 P i C‑550/10 P, EU:C:2012:711, t. 122.).
211
U ovom slučaju valja istaknuti da se uvrštenjem tužitelja kao pravne osobe povezane sa Sberbankom nastoji postići jedan od ciljeva ZVSP‑a. Naime, donošenje mjera ograničavanja u pogledu subjekata povezanih s fizičkim ili pravnim osobama, subjektima ili tijelima uvrštenima na sporne popise na temelju jednog od kriterija predviđenih Odlukom 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, odgovara cilju očuvanja mira, sprečavanja sukoba i jačanja međunarodne sigurnosti, u skladu s ciljevima i načelima Povelje Ujedinjenih naroda, iz članka 21. stavka 2. točke (c) UEU‑a. Iz toga slijedi da se, s obzirom na ciljeve koji se nastoje postići mjerama ograničavanja koje se odnose na tužitelja, kad je riječ o prikladnosti navedenih mjera, one kao takve ne mogu smatrati neprimjerenima (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 2. prosinca 2020., Kalai/Vijeće, T‑178/19, neobjavljenu, EU:T:2020:580, t. 171. i navedenu sudsku praksu).
212
U okolnostima ovog predmeta također valja istaknuti i to da je Vijeće u uvodnim izjavama 2. do 10. Odluke 2022/329 izvijestilo o kontinuiranom pogoršanju situacije u Ukrajini koje je 24. veljače 2022. dovelo do agresije Ruske Federacije prema Ukrajini uz očitu povredu teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti te države. Stoga je Vijeće smatralo da zbog pogoršanja situacije u Ukrajini, koju obilježava agresivan rat koji je pokrenula Ruska Federacija, treba proširiti krug osoba i subjekata na koje se odnose mjere ograničavanja u svrhu postizanja postavljenih ciljeva. Iz tog pristupa, koji se temelji na progresivnosti zadiranja u prava s obzirom na učinkovitost mjera, proizlazi da je proporcionalnost tih mjera uspostavljena (vidjeti po analogiji presude od 28. studenoga 2013., Vijeće/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, t. 126. i od 25. siječnja 2017., Almaz‑Antey Air and Space Defence/Vijeće, T‑255/15, neobjavljenu, EU:T:2017:25, t. 104.).
213
Usto, time što je uključilo fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela povezane s osobama uvrštenima na sporne popise na temelju jednog od kriterija predviđenih člankom 2. stavkom 1. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, Vijeće je moglo opravdano očekivati da će djelovanja Ruske Federacije prestati ili da će se njihovi troškovi povećati za one koji ih poduzimaju kako bi se promicao prestanak očite povrede teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2018., Rosneft i dr./Vijeće, T‑715/14, neobjavljenu, EU:T:2018:544, t. 157.). Stoga, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, postoji veza između uvrštenja njegova imena na sporne popise i cilja koji se nastoji postići mjerama ograničavanja.
214
U tom pogledu valja podsjetiti na to da važnost ciljeva koji se žele postići aktom Unije kojim se utvrđuje sustav mjera ograničavanja opravdava negativne, čak znatne, posljedice za određene subjekte, uključujući one koji nisu ni na koji način odgovorni za situaciju zbog koje su donesene predmetne mjere (vidjeti po analogiji presude od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, C‑402/05 P i C‑415/05 P, EU:C:2008:461, t. 361. i od 28. ožujka 2017., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 150.).
215
Uvrštenje tužiteljeva imena na sporne popise kao pravne osobe povezane sa Sberbankom i mjere ograničavanja koje iz njega proizlaze također su potrebni radi ostvarivanja i provedbe ciljeva iz članka 21. UEU‑a, s obzirom na to da alternativne i manje otegotne mjere, poput sustava prethodne dozvole ili naknadne obveze opravdanja korištenja uplaćenih sredstava, ne omogućuju tako učinkovito postizanje cilja koji se želi postići, osobito u pogledu mogućnosti zaobilaženja nametnutih ograničenja (vidjeti u tom smislu presude od 21. siječnja 2016., Makhlouf/Vijeće, T‑443/13, neobjavljenu, EU:T:2016:27, t. 112. i od 25. siječnja 2017., Almaz‑Antey Air and Space Defence/Vijeće, T‑255/15, neobjavljenu, EU:T:2017:25, t. 106.). Usto, tužitelj nije dokazao da bi manje ograničavajuće alternativne mjere omogućile jednako učinkovito postizanje tih ciljeva.
216
Osim toga, valja utvrditi da se Odlukom 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i Uredbom br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330, predviđa mogućnost davanja posebnih odobrenja kojima se omogućuje odmrzavanje financijskih sredstava, druge financijske imovine ili drugih gospodarskih resursa te periodično preispitivanje uvrštenja imena dotičnih osoba ili subjekata na sporne popise, kako bi se omogućilo da se s njih izbrišu osobe i subjekti koji više ne ispunjavaju kriterije za uvrštenje na navedene popise.
217
Što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem je uvrštenje njegova imena na sporne popise suvišno zbog činjenice da je imovina koju posjeduje već bila zamrznuta nakon uvrštenja Sberbankova imena, kao prvo, valja istaknuti da mogućnost uvrštenja na sporne popise i fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela povezanih sa sankcioniranim osobama proizlazi iz članka 2. stavka 1. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, i članka 3. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2022/330.
218
Kao drugo, cilj takvog uvrštavanja također može biti izbjegavanje opasnosti od zaobilaženja mjera ograničavanja. Naime, kao što to proizlazi iz sudske prakse, ako su financijska sredstva subjekta zamrznuta, postoji nezanemariva opasnost da on izvršava pritisak na subjekte čiji je vlasnik ili koje kontrolira da bi zaobišao učinak mjera koje se na njega odnose, tako da je zamrzavanje financijskih sredstava tih subjekata nužno i prikladno da bi se osigurala učinkovitost donesenih mjera i zajamčilo da se mjere ne zaobilaze (vidjeti u tom smislu presude od 13. ožujka 2012., Melli Bank/Vijeće, C‑380/09 P, EU:C:2012:137, t. 58. i od 22. rujna 2016., NIOC i dr./Vijeće, C‑595/15 P, neobjavljenu, EU:C:2016:721, t. 89.).
219
Stoga, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, donošenje pobijanih akata kojima se njegovo ime uvrštava i zadržava na spornim popisima nije bilo suvišno, čak i ako je imovina koju je imao u Uniji već bila zamrznuta nakon uvrštenja Sberbankova imena na sporne popise. U tom pogledu, iz poruke elektroničke pošte koju je emiratski ulagač poslao društvu Fortenova Group od 20. studenoga 2022., koja je uključena u prvi spis WK u dijelu „Dodatni dokazi”, proizlazi među ostalim da je taj ulagač smatrao da na taj dan tužitelj više nije bio pod kontrolom subjekta na kojeg se odnose mjere ograničavanja te je zatražio da sudjeluje i koristi se svojim glasačkim pravima na budućim sastancima društva Fortenova Group.
220
Osim toga, također valja odbiti tužiteljev argument prema kojem je uvrštavanje njegova imena sredstvo zaštite interesa Republike Hrvatske. Naime, člankom 3. stavkom 1. Odluke 2014/145, kako je izmijenjena Odlukom 2022/329, predviđa se da „Vijeće, na prijedlog države članice […], jednoglasno odlučuje o uspostavljanju i izmjeni popisa iz Priloga”. Stoga je Vijeće djelujući jednoglasno, a ne Republika Hrvatska, donijelo odluku o uvrštavanju tužiteljeva imena na sporne popise kako bi ostvarilo ciljeve ZVSP‑a.
221
Iz toga slijedi da valja odbiti tužbeni razlog koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti, a time i tužbu u cijelosti.
Troškovi
222
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
223
Usto, prema članku 138. stavku 1. Poslovnika, države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove.
224
U ovom slučaju, budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Vijeća, u skladu s njegovim zahtjevom, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite. Republika Hrvatska, Kraljevina Nizozemska i Komisija snosit će vlastite troškove.
Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (prvo vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Društvo SBK Art OOO snosit će vlastite troškove, kao i troškove Vijeća Europske unije, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
3.
Republika Hrvatska, Kraljevina Nizozemska i Europska komisija snosit će vlastite troškove.
Mastroianni
Brkan
Tóth
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 30. travnja 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski