62011CC0184
GENERALINĖS ADVOKATĖS
ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,
pateikta 2014 m. sausio 23 d. (
1
)
Byla C‑184/11
Europos Komisija
prieš
Ispanijos Karalystę
„Komisijos sprendimai, kuriais valstybės pagalba pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka — Priemonės, būtinos sprendimams įvykdyti — Teisingumo Teismo sprendimas, kuriame konstatuota, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų — Sprendimo neįvykdymas laiku — Piniginė sankcija“
1.
2001 m. Komisija priėmė šešis sprendimus, kuriuose konstatavo, kad tam tikros Comunidad Autónoma del País Vasco (toliau – Baskų kraštas) taikomos mokestinės priemonės yra valstybės pagalba, nesuderinama su bendrąja rinka, ir pareikalavo, kad Ispanijos Karalystė susigrąžintų tokią pagalbą. 2006 m. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą, kuriuo patenkino Komisijos ieškinius ir pripažino, kad Ispanija neįvykdė tų sprendimų. Dabar ji prašo pripažinti, kad Ispanija laiku neįvykdė pastarojo sprendimo, ir priteisti iš jos vienkartinę baudą už sprendimo neįvykdymo laikotarpį.
2.
Ispanija teigia, kad Komisija nustatė per dideles susigrąžintinas sumas ir kad bet kuriuo atveju turėtų būti nustatyta mažesnė nei Komisijos reikalaujama bauda.
Faktinės aplinkybės
Pagalba ir 2001 m. sprendimai
3.
1994–1997 m. trijose Baskų krašto provincijose – Álava, Vizcaya ir Guipúzcoa (
2
) (Alava, Biskaja, Gipuskoa) – buvo įvestos dviejų rūšių mokestinės priemonės: 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditas įmonėms ir mažėjantis ketverius metus naujoms įmonėms taikomas mokesčio bazės sumažinimas; šios abi priemonės buvo taikomos iki 1999 m. arba 2000 m. ir buvo laikomasi tam tikrų sąlygų.
4.
Apie šias priemones Komisijai nebuvo pranešta. Kai Komisija apie jas sužinojo, ji nusprendė pradėti procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį (
3
). 2001 m. liepos 11 d. ji priėmė šešis sprendimus (
4
).
5.
Kiekviename sprendime Komisija konstatavo, kad atitinkama priemonė yra pagalbos schema. Net nežinant informacijos apie tikruosius pagalbos gavėjus, pakako aplinkybės, kad potencialūs pagalbos gavėjai galėjo pasinaudoti pagalba, kuri neatitiko taikytinų direktyvų, gairių ir sistemų (
5
). Prieš padarydama išvadą, kad šios schemos buvo neteisėtai pradėtos įgyvendinti ir buvo nesuderinamos su bendrąja rinka, Komisija pažymėjo, jog sprendimai „neturi įtakos tam, ar individuali pagalba gali būti pripažinta visiškai ar iš dalies suderinama su bendrąja rinka remiantis jai būdingais požymiais vėlesniu Komisijos sprendimu arba taikant išimties reglamentus“ (
6
). Taigi, nė viename sprendime nebuvo nurodyta, kad tam tikra pagalba nesuderinama su bendrąja rinka, ir pagal nė vieną iš jų nebuvo atmesta galimybė, jog kai kuri pagalba galėtų būti su ja suderinama. Tačiau buvo pripažinta, kad visos pagalbos schemos nesuderinamos su bendrąja rinka.
Suderinamumo vertinimas
– 45 % mokesčių kredito schemos
6.
Visuose trijuose sprendimuose šis vertinimas iš esmės vienodas (
7
). Pagalba galėtų būti laikoma investicine pagalba, kaip ji suprantama pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires (
8
), jeigu ji būtų teikiama remiantis į regioną investuota suma ir jai būtų nustatyta riba, išreikšta tokios sumos procentiniu santykiu. Tačiau regiono BVP vienam gyventojui buvo per didelis, kad galėtų būti taikoma EB 87 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta regionams taikoma leidžianti nukrypti nuostata, ir, kalbant apie 87 straipsnio 3 dalies c punktą, buvo viršyta grynosios subsidijos ekvivalento (toliau – GSE) viršutinė riba. Be to, pagal gaires pagalba galėjo būti skiriama tik pradinėms investicijoms, o šios schemos galėjo būti taikomos ir kitoms išlaidoms. Turėjo būti įvykdyta ir daugiau reikalavimų (
9
). Taikytinų kriterijų neatitinkanti pagalba turi būti laikoma pagalba veiklai, o ne pagalba investicijoms. Tačiau pagalba veiklai turi atitikti 1998 m. Regioninės pagalbos gairių 4.15–4.17 punktuose numatytus kriterijus, o šioje byloje ji jų neatitiko, nes Baskų krašto provincijos nebuvo atokiausi regionai arba regionai, kuriuose gyventojų tankumas yra mažas. Todėl pagalbos schemos neatitiko regioninės pagalbos taisyklių. Be to, pagalba investicijoms už regiono ribų negalėtų būti laikoma regionine ir nebuvo galimybės pasinaudoti leidžiančia nukrypti nuostata, taikoma pagalbai mažosioms ir vidutinėms įmonėms (toliau – MVĮ), nes pagalba nebuvo ribojama atitinkamai 7,5 % arba 15 % bendrosios subsidijos ekvivalento (toliau – BSE). Bet kuriuo atveju tam tikriems sektoriams nebuvo taikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės, tačiau jiems buvo taikomos nagrinėjamos pagalbos schemos.
– Mokesčio bazės sumažinimo schemos
7.
Šis vertinimas visuose trijuose sprendimuose (
10
) taip pat iš esmės nesiskiria ir yra panašus į 45 % mokesčių kredito schemų vertinimą. BVP vienam gyventojui buvo per didelis, kad galėtų būti taikoma EB 87 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata. Nors pagalba regioninei plėtrai galėtų būti suderinama pagal 87 straipsnio 3 dalies c punktą, šios schemos turi būti laikomos ne pagalba investicijoms arba užimtumui, o pagalba veiklai. Tačiau dėl tų pačių kaip 45 % mokesčių kredito schemų priežasčių jos neatitinka regioninės pagalbos taisyklių. Be to, tokia pagalba negalėtų būti laikoma suderinama, nes gavėjai galėjo ja pasinaudoti pagal specialias tam tikriems sektoriams taikomas taisykles, visų pirma, todėl, kad ji neatitiko sąlygos, pagal kurią neturi būti skatinami nauji gamybos pajėgumai. Galiausiai, negalėjo būti taikoma nė viena kita EB 87 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta leidžianti nukrypti nuostata.
8.
Taigi, Komisija abiejų rūšių mokesčių schemas vertino kaip visumą, atsižvelgdama ne į aplinkybes, kuriomis jos buvo taikomos, o į aplinkybes, kuriomis jos galėtų būti taikomos.
2001 m. sprendimų rezoliucinės dalys
9.
Kiekvieno sprendimo 1 punkte konstatuota, kad atitinkama pagalbos schema pradėta įgyvendinti neteisėtai ir yra nesuderinama su bendrąja rinka. 2 punkte išdėstytas reikalavimas Ispanijai panaikinti schemą. Pagal 3 punkto 1 dalį reikalaujama, kad Ispanija „imtųsi visų reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytai pagalbai, kuri buvo neteisėtai suteikta, iš jos gavėjų susigrąžinti“ ir sustabdytų dar nesuteiktos pagalbos teikimą. 3 punkto 2 dalyje numatyta, kad pagalba turi būti susigrąžinta nedelsiant, laikantis skubių ir veiksmingų nacionalinių procedūrų, be to, turi būti susigrąžintos sumos su palūkanomis.
Panaikinimo procedūros, apeliaciniai skundai ir procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo
10.
Baskų provincijų valdžios institucijos pareiškė ieškinius Pirmosios instancijos teisme dėl nurodytų šešių sprendimų panaikinimo.
11.
Kadangi ieškinių pareiškimas neturi stabdomojo poveikio, Komisija priminė Ispanijos valdžios institucijoms apie jų pareigą susigrąžinti pagalbą, kuri 2001 m. sprendimais pripažinta neteisėta. Po maždaug dvejus metus trukusio nerezultatyvaus apsikeitimo raštais 2003 m. lapkričio mėn. Komisija pareiškė Ispanijos Karalystei šešis ieškinius dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
12.
2006 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą (
11
), kuriuo pripažino, kad per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių, būtinų visų šešių sprendimų 2 ir 3 punktų nuostatoms įgyvendinti, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šiuos sprendimus. Visų pirma Ispanija nesiėmė priemonių, būtinų suteiktai pagalbai susigrąžinti (
12
). Tačiau 2006 m. sprendime nagrinėjama pagalba nebuvo tiksliai nustatyta ir jos nustatymo klausimas nebuvo nagrinėjamas per teismo procesą.
13.
Iš vėliau nuo 2006 m. gruodžio mėn. iki 2010 m. lapkričio mėn. vykusio susirašinėjimo paaiškėjo, kad skiriasi šalių nuomonės dėl susigražintinų sumų. Per tą laikotarpį Ispanija susigrąžino dalį pagalbos. Komisija taip pat manė, kad Ispanija neteikia pakankamai informacijos. Remdamasi EB 228 straipsnio 2 dalimi, 2007 m. liepos 11 d. Komisija išsiuntė oficialų pranešimą, o vėliau, 2008 m. birželio 26 d., – pagrįstą nuomonę ir pareikalavo visiškai įvykdyti 2006 m. sprendimą per du mėnesius, t. y. iki 2008 m. rugpjūčio 26 d.
14.
2009 m. rugsėjo 9 d. Pirmosios instancijos teismas atmetė pirma nurodytus ieškinius dėl panaikinimo (
13
). Baskų provincijų valdžios institucijų apeliaciniai skundai atmesti 2011 m. liepos 28 d. (
14
)
15.
Sprendime dėl 45 % mokesčių kredito schemų Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, kai Komisija bendrai ir abstrakčiai sprendžia dėl valstybės pagalbos schemos, ji neprivalo analizuoti atskirų atvejų. Tik susigrąžinimo etape valstybė narė privalo patikrinti kiekvienos įmonės individualią padėtį, visų pirma – ar dėl pagalbos gavėjai suteikto pranašumo galėjo būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis prekybai Bendrijos viduje (
15
).
Reikalavimai
16.
Šį ieškinį Komisija pareiškė 2011 m. balandžio 18 d.2013 m. spalio 30 d. ji pakeitė reikalavimus. Dabar Teisingumo Teismo ji iš esmės prašo:
—
pripažinti, kad neįvykdžiusi 2006 m. sprendimo Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 2001 m. sprendimus ir SESV 260 straipsnį,
—
priteisti iš Ispanijos 64543000 EUR vienkartinę baudą (kurios dydis apskaičiuotas padauginus 25817,40 EUR baudos už vieną dieną dydį iš 2500 dienų nuo 2006 m. sprendimo priėmimo dienos iki 2013 m. spalio 15 d., kurią susigrąžinta visa 2001 m. sprendimais neteisėta pripažinta pagalba) ir
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Procesas
17.
Net kai buvo baigta rašytinė proceso dalis, šalių pareiškimai dėl pagalbos sumų, kurios buvo suteiktos, kurias reikėjo susigrąžinti, kurios buvo susigrąžintos ir kurias dar reikėjo susigrąžinti, labai skyrėsi. Todėl Teisingumo Teismas paprašė kiekvienos šalies lentelėje pateikti skaičius, susijusius su kiekvienu iš 2001 m. sprendimų, dėl kiekvieno juose išnagrinėto teisinio klausimo ir dėl kiekvienos įmonės. Šalims taip pat nurodyta paminėti konkrečius Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų puslapius, kuriais remdamosi jos nurodė atitinkamus skaičius, ir šalys įspėtos, kad į neaiškiai nurodytus įrodymus gali būti neatsižvelgta. Jų atsakymai gauti 2013 m. kovo mėn. (toliau – 2013 m. lentelės). Kadangi liko skirtumų ir neaiškumų, buvo raštu užduota papildomų klausimų ir gauti rašytiniai atsakymai į juos, tačiau neaiškumų liko.
18.
Per 2013 m. rugsėjo 10 d. įvykusį posėdį šalių paprašyta sutelkti dėmesį į klausimus, kuriuos Ispanijos Karalystė iškėlė triplike ir į kuriuos Komisija neturėjo galimybių išsamiai atsakyti.
19.
2013 m. spalio 30 d. Komisija pranešė Teisingumo Teismui esanti įsitikinusi, kad visa pagalba su palūkanomis jau susigrąžinta ir kad paskutinis su tuo susijęs mokėjimas atliktas 2013 m. spalio 15 d.
Nagrinėjamų klausimų santrauka
20.
Komisija teigia, kad Ispanijos valdžios institucijos laiku nesusigrąžino visos nurodytos pagalbos. Ji nurodo, kad iš pradžių:
i)
šios valdžios institucijos manė, jog pagalba yra suderinama, o tai neatitiko 1998 m. Regioninės pagalbos gairėse nurodytų reikalavimų (Ispanija teigia, kad šiai pagalbai taikomos ankstesnės regioninės gairės arba kitos tam tikriems sektoriams taikomos taisyklės ir kad Komisija neteisingai aiškina 1998 m. gaires);
ii)
šios valdžios institucijos pritaikė atskaitą, kurios dydis – iki 100000 EUR kiekvienam gavėjui, nors de minimis taisyklės taikomos tik kai visa suma nesiekia nustatytos ribos (Ispanija teigia, kad nereikia atsižvelgti į visas šios ribos nesiekiančias pagalbos sumas);
iii)
šios valdžios institucijos atgaline data taikė mokesčių lengvatas ir neįrodė, kad įvykdytos jų taikymo sąlygos (Ispanija teigia, kad lengvatos pritaikytos teisingai – pagalbos gavėjai, kurie anksčiau neturėjo teisės pasinaudoti lengvatomis, nes naudojosi pagalba, turi įgyti tokią teisę, kai pagalba panaikinama); ir
iv)
ne visi pateikti mokėjimo reikalavimai buvo įvykdyti (Ispanija teigia, kad, kiek įmanoma, buvo siekiama įvykdyti sprendimus ir kad valdžios institucijos pareiškė kreditorinius reikalavimus bankroto bylose).
21.
Šalys visiškai nesutaria dėl pagalbos sumų, kurios dar turėjo būti susigrąžintos 2006 m. sprendimo priėmimo dieną ir dieną, kai buvo pareikštas ieškinys šioje byloje, nors dabar jos sutaria, kad visos pagalbos sumos buvo susigrąžintos iki 2013 m. spalio 15 d. 2006 m. sprendimo priėmimo dieną Komisija manė, kad dar turi būti susigrąžinti 358 mln. EUR ir 270 mln. EUR palūkanų; Ispanija atitinkamai nurodė 120,7 mln. EUR ir 48,4 mln. EUR. Tą dieną, kai buvo pareikštas ieškinys šioje byloje, Komisija manė, kad dar nesusigrąžintas 321 mln. EUR ir 248 mln. EUR palūkanų; Ispanijos manymu, šios sumos siekė atitinkamai 60 mln. EUR ir 31 mln. EUR.
22.
Ispanija pripažįsta, kad didelė pagalbos dalis susigrąžinta jau pareiškus ieškinį šioje byloje. Ji pabrėžia, kad ginčijamos pagalbos sumos susigrąžintos siekiant sumažinti Teisingumo Teismo taikomas sankcijas, tačiau nepripažįstant, jog tokios pagalbos sumos turi būti susigrąžintos pagal teisės reikalavimus.
23.
Be to, šalys nesutaria dėl baudų, kurios turi būti paskirtos, sumų. Komisija yra atlikusi skaičiavimus pagal savo Komunikatą dėl EB sutarties 228 straipsnio įgyvendinimo (
16
). Ispanija teigia, kad turi būti nustatytos atskiros baudos už kiekvieną 2001 m. sprendimą, atsižvelgiant į tai, kad Baskų krašte sukuriama tik 6,24 % Ispanijos BVP, ir taikant mažesnius pažeidimo sunkumo ir trukmės koeficientus.
Bendrosios ir pirminės pastabos
24.
Pirmiausia, didelė dalis klausimų šioje byloje kyla dėl to, kad nei 2001 m. sprendimuose, nei 2006 m. sprendime nebuvo tiksliai nustatyta nesuderinama pagalba. Be to, 2011 m. Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinius skundus dėl ginčijamos pagalbos, patvirtino, kad Komisija neprivalo analizuoti atskirais atvejais suteiktos pagalbos; patikrinti kiekvieno pagalbos gavėjo padėtį ir tai, ar dėl suteikto pranašumo galėjo būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis prekybai, turi nacionalinės valdžios institucijos susigrąžinimo etape (
17
). Pagal Ispanijos Karalystės pareiškimą, o jo nepaneigė Komisija, pastaroji jau išdėstė tokį požiūrį Ispanijos valdžios institucijoms 2007 m. spalio 3 d.
25.
Kita vertus, Komisijai nebuvo pranešta apie pagalbą prieš ją suteikiant. Todėl tai buvo „neteisėta pagalba“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 659/1999 (
18
). Šiomis aplinkybėmis, jeigu Ispanija nesusigrąžino bet kurios tokios pagalbos dalies pagal 2001 m. sprendimus ir 2006 m. sprendimą, ji įvykdė dar vieną pažeidimą, nebent Ispanija gali įrodyti, kad ji neklydo, kai manė, kad tokia pagalba suderinama su bendrąja rinka.
26.
Todėl, nepaisant faktinės aplinkybės, kad visa pagalba jau susigrąžinta, Teisingumo Teismui būtina nustatyti, kokią pagalbos sumą Ispanija turėjo susigrąžinti, ir remiantis šia suma nustatyti piniginės sankcijos, kuri turi būti paskirta dėl delsimo susigrąžinti pagalbą, dydį.
27.
Antra, Komisija skundžiasi, kad per ikiteisminę procedūrą Ispanijos valdžios institucijos, pirma, nepateikė svarbios informacijos arba ją pateikė pavėluotai ir, antra, ją užvertė nesusijusiais dokumentais. Akivaizdu tai, kad abi šalys Teisingumo Teismui pateikė ne vieną dešimtį tūkstančių puslapių ir kad daugelio jų nauda geriausiu atveju abejotina. Tačiau Teisingumo Teismas turėjo užduoti daugybę klausimų, kad nors kiek suprastų prieštaringus skaičius, kuriais kiekviena šalis grindžia savo argumentus. Manau, kad nė viena šalis tinkamai nepadėjo Teisingumo Teismui atlikti užduoties, kuri, nagrinėjant tokią bylą kaip ši, susijusi su faktinių aplinkybių nustatymu ir teisiniu įvertinimu. Todėl atrodo beveik neišvengiama, kad sumos, kurių Ispanija nesusigrąžino ir todėl, Teisingumo Teismo manymu, padarė klaidą ir kuriomis Teisingumo Teismas turi pagrįsti skiriamos finansinės sankcijos įvertinimą, bus apytikslės.
28.
Trečia, Ispanijos Karalystė pasinaudojo Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 16 straipsnio trečioje pastraipoje numatyta teise reikalauti, kad šią bylą nagrinėtų didžioji kolegija. Tačiau man atrodo, kad tokia didelė Teisingumo Teismo sudėtis – 15 teisėjų – netinkama tokioje byloje kaip ši, kurioje nagrinėjama tiek daug faktinių aplinkybių, nebent viena iš šalių reikalauja pakeisti ankstesnę teismo praktiką. Todėl manau, kad valstybės narės, siekdamos užtikrinti Teisingumo Teismo proceso ekonomiškumą, turėtų atsižvelgti į šiuos argumentus, kai sprendžia, ar pasinaudoti savo teise.
29.
Dabar išnagrinėsiu teisinius klausimus. Juos nagrinėsiu tokia tvarka: pirma – bendrieji klausimai, susiję su pareiga susigrąžinti pagalbą (1998 m. Regioninės pagalbos gairės, reikalavimas, kad pagalba turėtų skatinamąjį poveikį, de minimis taisyklės, tam tikriems sektoriams ir įvairiems sektoriams taikomos taisyklės, atgaline data pritaikytos mokesčių lengvatos); antra – su kiekvienu sprendimu susijusi informacija apie reikalaujamas susigrąžinti sumas, įskaitant reikalavimų nepareiškimą; ir galiausiai – skirtinos baudos dydis.
Bendrieji klausimai, susiję su pareiga susigrąžinti pagalbą
Suderinamumas su 1998 m. Regioninės pagalbos gairėmis
30.
Komisija teigia, jog Ispanijos valdžios institucijos taikė 45 % mokesčių kredito schemas nesilaikydamos 1998 m. Regioninės pagalbos gairėse numatyto reikalavimo dėl skatinamojo poveikio (kad paraiška suteikti pagalbą turi būti pateikta prieš pradedant darbus pagal projektą). Ispanija nurodo, kad šios gairės nebuvo taikomos ir, jeigu šis teiginys būtų atmestas, kad Komisija per siaurai aiškina reikalavimą dėl skatinamojo poveikio.
Ar taikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės?
– Šalių argumentai
31.
Ispanija teigia: kadangi nagrinėjama pagalba suteikta iki 1998 m., taikytinos gairės, nustatytos 1979 m. Komunikate dėl regioninės pagalbos schemų (
19
). Ji cituoja 2002 m. Komisijos pranešimą dėl taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą, nustatymo (
20
), kuriame numatyta: „Komisija šios pagalbos atitiktį bendrajai rinkai visada vertina pagal esminius reikalavimus, nustatytus kiekvienai priemonei ir galiojančius jos suteikimo metu“. Be to, 2000 m. priimtu 1998 m. Regioninės pagalbos gairių pakeitimu patvirtinta, kad visa nauja pagalba, suteikta nepranešus Komisijai, būtų „vertinama pagal taisykles ir gaires, galiojančias tuo metu, kai suteikiama pagalba“. Ir Komisija tiek sprendimuose pradėti formalią tyrimo procedūrą, tiek 2001 m. sprendimuose nurodė, kad 1998 m. Regioninės pagalbos gairės taikomos tik nuo 1999 m. sausio 1 d.
32.
Komisija atsikerta, kad pačiose 1998 m. Regioninės pagalbos gairėse (jų 6.1 punkte) numatyta, jog „Komisija turi įvertinti regioninės pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka remdamasi šiomis gairėmis, kai tik bus galima jas taikyti. Tačiau pagalbos siūlymai, apie kuriuos pranešama dar nesupažindinus valstybių narių su šiomis gairėmis ir Komisijai dėl jų dar nepriėmus galutinio sprendimo, turi būti vertinami remiantis pranešimo metu galiojančiais kriterijais“. Kadangi apie nagrinėjamą pagalbą nebuvo pranešta, taikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės. Be to, 2011 m. susijusioje byloje (
21
) Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagalba, apie kurią nebuvo pranešta, turi būti vertinama atsižvelgiant į 1998 m. Regioninės pagalbos gaires.
– Vertinimas
33.
Negaliu pritarti Ispanijos argumentams.
34.
Tiesa, kad, deja, Komisijos 2001 m. sprendimai neaiškūs: vienur ji remiasi 1998 m. Regioninės pagalbos gairių nuostatomis, o kitur – ankstesnių savo komunikatų nuostatomis (
22
). Taip pat neaiškūs ir jos bendresnio pobūdžio komunikatai (
23
). Tačiau, priešingai, nei nurodo Ispanija, Komisija formalią tyrimo procedūrą pradėjo ir 2001 m. sprendimus priėmė aiškiai remdamasi 1998 m. Regioninės pagalbos gairėse numatytu reikalavimu dėl skatinamojo poveikio (
24
).
35.
Be to, Teisingumo Teismas konstatavo, kad nagrinėjama pagalba, apie kurią nebuvo pranešta, turėjo būti vertinama atsižvelgiant į 1998 m. Regioninės pagalbos gaires (
25
). Šių gairių taikymas nebuvo ginčijamas ir per teismo procesą, per kurį priimtas 2006 m. sprendimas. Priešingai, Ispanija prašė patvirtinti, kad iš tiesų taikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės (
26
). Ji negali pirmą kartą iškelti šio klausimo tada, kai susiduria su kaltinimais dėl 2006 m. sprendimo neįvykdymo. Be to, kadangi suderinamumas su 1998 m. Regioninės pagalbos gairėmis nuo pat pradžių buvo aiškus kriterijus, Ispanija negali reikšti prieštaravimų, susijusių su tuo, kad šioje byloje pateiktoje pagrįstoje nuomonėje šios gairės konkrečiai nepaminėtos.
1998 m. Regioninės pagalbos gairių aiškinimas
– Šalių argumentai
36.
Pagal 1998 m. Regioninės pagalbos gairių 4.2 punkto trečią pastraipą paraiška pagalbai gauti turi būti pateikta prieš pradedant darbus pagal projektą (
27
). Komisija teigia, kad daugeliu atveju, kai gavėjams buvo suteiktas 45 % mokesčių kreditas, šio reikalavimo nebuvo laikomasi, tačiau Ispanijos valdžios institucijos šią pagalbą laiko suderinama.
37.
Ispanija pažymi, kad 2001 m. sprendimuose (
28
) Komisija nustatė, jog 45 % mokesčių kreditas buvo „pagalba, teikiama su investavimo sąlyga“, kaip ji suprantama pagal 1979 m. Komunikatą dėl regioninės pagalbos schemų (
29
), ir tai reiškia, kad pagalba turėjo skatinamąjį poveikį. Komisijos požiūris, kad pagalbos reikia paprašyti prieš pradedant darbus, formalistinis. Fiskalinės procedūros skiriasi: pagal Reglamento Nr. 1628/2006 (
30
) 5 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 800/2008 (
31
) 8 straipsnio 4 dalies b punktą tik reikalaujama prieš pradedant darbus priimti fiskalinę priemonę. Prieš tai, kai buvo priimtas Reglamentas Nr. 1628/2006, nebuvo nustatyta griežtesnių kriterijų. Atskirame sprendime (
32
) Komisija pripažino, kad pagalba, suteikta Alavos provincijoje pagal 45 % mokesčių kredito schemą, suderinama, jeigu ji neviršija 25 % GSE ribos, taikomos regioninei pagalbai Baskų krašte. Pagal vienodo vertinimo principą požiūris į visus pagalbos gavėjus turi būti vienodas.
38.
Komisija neigia, kad jos požiūris pernelyg formalistinis; ji pripažino, kad pagalba, suteikta vienai įmonei, kuri buvo pradėjusi tiriamuosius darbus prieš pateikdama paraišką, buvo suderinama. Be to, reglamentai Nr. 1628/2006 ir Nr. 800/2008 šioje byloje netaikomi. Reglamento Nr. 800/2008 8 straipsnio 4 dalies b punkte numatytą taisyklę draudžiama taikyti pagal analogiją pagal patį reglamentą (
33
), kuris neskirtas atvejams, kai reikia atlikti išsamų įvertinimą. Be to, ta taisyklė reiškia, kad teisė į pagalbą suteikiama automatiškai, o šiose bylose reikėjo administracinio leidimo. Sprendime HGA (
34
) Teisingumo Teismas nurodė, kad turi būti įrodyta, jog, nesuteikus planuojamos pagalbos, investicijos nebūtų realizuotos; priešingu atveju vienintelis pagalbos tikslas – pagerinti pagalbos gavėjų padėtį. Kalbant apie vienodą vertinimą, joks Komisijos anksčiau pateiktas Sutarties nuostatos aiškinimas negali turėti įtakos tokios nuostatos aiškinimo, kurį ji pateikia nagrinėjamuose sprendimuose, teisingumui (
35
).
39.
Ispanija atsikerta, kad 45 % mokesčių kreditai buvo teikiami ne administracinių institucijų nuožiūra; nebuvo galima atsisakyti juos suteikti įmonėms, atitinkančioms teisės aktuose nustatytas sąlygas, ir todėl jie turėjo aiškų skatinamąjį poveikį. Be to, negalima remtis teismų praktika, kaip antai Sprendimu Freistaat Sachsen ir kt. (
36
), siekiant nepaisyti vienodo vertinimo principo, kuris yra bendrasis ES teisės principas.
– Vertinimas
40.
Kyla trys klausimai. Pirma, ar Komisija 2001 m. sprendimuose pripažino skatinamąjį poveikį ir, jeigu jis buvo, ar tai reiškia, kad nereikėjo susigrąžinti pagalbos, suteiktos pagal 45 % mokesčių kredito schemas? Antra, ar reikalavimas dėl skatinamojo poveikio turėtų būti taikomas kitaip dėl schemų mokestinio pobūdžio ir, jeigu taip, ar schemos atitinka kriterijų, susijusį su automatišku teisių įgijimu? Trečia, ar vienodo požiūrio principas turi įtakos analizei?
41.
Kalbant apie pirmąjį klausimą, 2001 m. sprendimuose Komisija aiškiai rėmėsi reikalavimu dėl skatinamojo poveikio kaip vienu iš kriterijų, kuris turi būti įvykdytas, kad galėtų būti pripažinta, jog 45 % mokesčių kredito schemos yra suderinamos su bendrąja rinka (
37
). Tačiau ji nenurodė, kad schemos neatitiko to kriterijaus. Priešingai – ji nurodė, kad šios schemos ne tik yra „pagalba, suteikiama su investavimo sąlyga“, bet ir „mokesčio paskata“ (
38
). Reikalavimo dėl skatinamojo poveikio laikymosi klausimas nebuvo keliamas ir per teismo procesą, per kurį priimtas 2006 m. sprendimas. Priešingai – 2001 m. sprendimuose Komisija iš tiesų nurodė, kad schemos neatitiko kitų kriterijų, numatytų 1998 m. Regioninės pagalbos gairėse (
39
), ir tuo remdamasi ji konstatavo, jog negali būti laikoma, kad 45 % mokesčių kredito schemos suderinamos su bendrąja rinka pagal Sutartyje numatytas regionams taikomas leidžiančias nukrypti nuostatas, nes jos neatitiko regioninės pagalbos taisyklių (
40
).
42.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, Ispanijos argumentas tam tikra prasme atrodo įtikinamas. Nei 2001 m. sprendimuose, nei 2006 m. sprendime nebuvo nurodyta, kad 45 % mokesčių kredito schemos neatitiko reikalavimo dėl skatinamojo poveikio, o iš 2001 m. sprendimų formuluočių galėtų atrodyti, kad šios schemos atitiko tą reikalavimą.
43.
Tačiau manau, kad Komisija teisingai teigia, jog, kadangi pagalbos schemos, vertinamos bendrai, neteisėtos ir nustatyta, kad jos nesuderinamos su bendrąja rinka, valstybė narė, vertindama atskirus atvejus, negalėjo nepatikrinti, ar laikomasi reikalavimo dėl skatinamojo poveikio.
44.
Kalbant apie antrąjį klausimą pažymėtina, kad vėliau priimtuose reglamentuose reikalavimą dėl skatinamojo poveikio, taikomą mokestinėms priemonėms, Komisija suformulavo ne taip griežtai (
41
). Jos požiūris pagrįstas aiškia logika. Jeigu įmonė nusprendžia investuoti į projektą, paskui pateikia paraišką ir gauna atitinkamos institucijos nuožiūra teikiamą pagalbą (dėl kurios suteikimo ji negalėjo būti tikra) jau pradėjusi darbus pagal projektą, mažai tikėtina, kad pagalba turi įtakos jos sprendimui investuoti. Tačiau jeigu ji atideda sprendimą tol, kol įsitikina, kad jai bus suteikta prašoma pagalba, gali būti laikoma, jog toks sprendimas priimtas atsižvelgiant į pagalbos suteikimą. Jeigu pagal taikomą apmokestinimo tvarką pagalba automatiškai suteikiama bet kurioms apibrėžtus kriterijus atitinkančioms investicijoms, toks skirstymas nesvarbus ir pati tokia tvarka gali būti laikoma paskata investuoti.
45.
Manau, kad tokią logiką galima taikyti visais atvejais, kai turi būti laikomasi reikalavimo dėl skatinamojo poveikio. Tam nebūtina pagal analogiją taikyti viso Reglamento Nr. 1628/2006 arba viso Reglamento Nr. 800/2008 ir taip atsisakyti reikalavimo, kad apie pagalbą turi būti pranešta Komisijai, kuri turi ją išnagrinėti, tais atvejais, kuriais tie reglamentai nebūtų taikomi. Tiesiog reikia pripažinti, kad tam tikromis aplinkybėmis mokesčių schemos buvimas yra pakankama paskata investuoti, todėl santykis tarp dienos, kurią pradedami darbai, ir dienos, kurią suteikiama pagalba, tampa nebesvarbus. Šioje byloje susiklosčiusios aplinkybės, kuriomis būtina įvykdyti reikalavimą dėl skatinamojo poveikio, ir sutinku su Ispanija, kad vertinant, ar toks reikalavimas įvykdytas, reikėtų atsižvelgti į susijusių mokestinių priemonių specifinį pobūdį.
46.
Tačiau sutinku su Komisija, kad mokestinės priemonės automatinis veikimas yra esminė jos skatinamojo poveikio dalis ir kad tokiomis kaip šios bylos aplinkybėmis valstybė narė turi įrodyti, jog schema atitinka tą kriterijų.
47.
Šalys nesutaria dėl to, ar kreditai buvo teikiami automatiškai, ir abi remiasi atitinkamais provincijų įstatymais, kurių sąlygos iš esmės tokios pačios:
„Investicijoms į naują materialųjį ilgalaikį turtą <...>, viršijančioms 2500 mln. ESP, <...> provincijos tarybos sprendimu suteikiamas 45 % investicijų sumos mokesčių kreditas, kurį nustato <...> provincijos taryba ir kuris įskaitomas į [asmeninių] mokestinių įsipareigojimų sumą.
<...>
[Tokiame sprendime] nurodomi terminai ir apribojimai, taikomi kiekvienu atskiru atveju.“ (
42
)
48.
Komisija pabrėžia, kad būtinas provincijos tarybos sprendimas, ir pažymi, kad 2006 m. sprendime Teisingumo Teismas, remdamasis 2001 m. sprendimais, padarė išvadą, jog pagalba suteikta administraciniu sprendimu (
43
). Ispanija pabrėžia, kad vartojama veiksmažodinė forma „gozarán“ („suteikiamas“), todėl provincijos taryba šiuo klausimu neturi diskrecijos.
49.
Šis argumentas atrodo įtikinamas (nors, žinoma, Teisingumo Teismas neturi kompetencijos aiškinti nacionalinės teisės). Tačiau bet kuriuo atveju jį sumenkina aplinkybė, kad, net jeigu pagal teisės aktus provincijos taryba turi priimti sprendimą suteikti pagalbą, ji taip pat turi nustatyti reikalavimus atitinkančių investicijų dydį, terminus ir apribojimus. Šie veiksniai prima facie suteikia sprendimui juntamą diskrecinį pobūdį, apie kurį Ispanija savo argumentuose neužsimena. Manau, kad dėl specifinio požiūrio į mokestinių priemonių skatinamojo poveikio vertinimą loginio pagrindo toks požiūris turi būti atmestas tais atvejais, kai pagalbos suma ir sąlygos, kuriomis ji turi būti naudojama, nustatomos įgyvendinant tokią administracinę diskreciją.
50.
Todėl manau, kad Komisija teisingai tvirtina, jog pagalba, suteikta po to, kai buvo pradėti darbai pagal atitinkamą projektą, negali atitikti reikalavimo dėl skatinamojo poveikio, kaip numatyta 1998 m. Regionines pagalbos gairių 4.2 punkto trečioje pastraipoje. Be to, reikia pažymėti, kad tik dėl keturių Gipuskoa provincijoje veikiančių įmonių Ispanija nurodo, jog paraiškos suteikti pagalbą iš tiesų pateiktos prieš pradedant darbus, ir kad Komisija pripažįsta tris iš šių atvejų (
44
).
51.
Galiausiai, kalbėdama apie tai remiuosi vienodo požiūrio principu. 1999 m. Komisija nesirėmė reikalavimu dėl skatinamojo poveikio ir nurodė, kad pagalba, suteikta pagal 45 % mokesčių kredito schemą, „suderinama su bendrąja rinka, jeigu ji <...> neviršija 25 % GSE ribos, taikomos regioninei pagalbai Baskų krašte“ (
45
). Ispanija teigia, kad vienodo požiūrio principas yra ES teisės bendrasis principas, kad pagal jį reikalaujama vienodai vertinti visus atvejus, susijusius su pagalba, teikiama pagal 45 % mokesčių kredito schemas, ir kad Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalyje numatyta: „Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui.“
52.
Šiam argumentui negaliu pritarti. Iš mano šioje išvadoje išdėstyto požiūrio galima padaryti išvadą, kad Komisija neteisingai taikė 1998 m. Regioninės pagalbos gaires, nes 1999 m. neišnagrinėjo nurodytos pagalbos atsižvelgdama į reikalavimą dėl skatinamojo poveikio. Ispanijos požiūris reikštų, kad Komisija nebegali taikyti šiose gairėse numatyto reikalavimo dėl skatinamojo poveikio jokiai pagalbai, teikiamai pagal vieną iš 45 % mokesčių kredito schemų arba galbūt net pagal bet kurią vėliau numatytą panašią schemą.
53.
Manau, kad tai neatitiktų Teisingumo Teismo praktikos, pagal kurią vienodo požiūrio principas turi derėti su teisėtumo principu, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai (
46
). Tiesa, kad 1998 m. Regioninės pagalbos gairės, kitaip nei kai kurios vėliau priimtos priemonės, neturi norminės galios, tačiau, kaip nurodo Ispanija, jos privalomos pačiai Komisijai. Jeigu Komisijai nepavyksta jų teisingai pritaikyti vieną kartą ir tokie Komisijos veiksmai neužginčijami, negali būti laikoma, kad siekdama užtikrinti vienodo požiūrio principą vėliau Komisija nebegali teisingai taikyti šių gairių.
54.
Taigi, manau, jog Ispanijos teiginius, kad 1998 m. Regioninės pagalbos gairės nebuvo taikomos pagalbai, suteiktai pagal 45 % mokesčių kredito schemas, arba kad pagalba atitiko tas gaires, reikia atmesti. Todėl negalima nustatyti, kad pareiga susigrąžinti pagalbą netaikoma kalbant apie su šiais teiginiais susijusias sumas.
Suderinamumas su specialiomis tam tikriems sektoriams arba įvairiems sektoriams taikomomis taisyklėmis
55.
Ieškinyje Komisija nurodo, kad pagalbai tam tikriems gavėjams, suteiktai pagal tris 45 % mokesčių kredito schemas, nebuvo taikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės (
47
). Tokia pagalba turėjo atitikti ne šias gaires, o specialias tam tikriems sektoriams arba įvairiems sektoriams taikomas taisykles. Tačiau Ispanija nesusigrąžino nurodytos pagalbos ir neįrodė, kad buvo laikomasi šių taisyklių.
Vyno sektorius
56.
Šalys sutaria, kad 12 45 % mokesčių kredito gavėjų iš Alavos provincijos vykdė veiklą žemės ūkio (vyno) sektoriuje. Komisija kaip pagalbos gavėją, kuriai netaikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės, visų pirma nurodo Comercializadora de la Rioja Alta SLU (toliau – Rioja Alta). Rašytinėse pastabose šalys pateikia skirtingas nuomones dėl taisyklių, taikomų įvairiai veiklai vyno sektoriuje, ir dėl jų laikymosi.
57.
Tačiau atsižvelgdama į 2013 m. lenteles darau išvadą, kad, nors yra nedidelių neatitikimų, kurių bendra suma siekia kelis tūkstančius eurų, šalys sutaria dėl sumų, kurios turi būti susigrąžintos, ir dėl sumų, kurios jau buvo susigrąžintos ir kurias dar reikėjo susigrąžinti iki 2013 m. kovo mėn., visais 12 nagrinėjamų atvejų, išskyrus du. Šie du atvejai susiję su įmonėmis Rioja Alta ir Familia Martínez Bujanda SL (toliau – Martínez Bujanda).
58.
Atrodo, kad Rioja Alta klausimu šalys sutaria dėl bendros sumos, kurią reikia susigrąžinti. Nuomonės nesutampa (maždaug 4 mln. EUR) tik dėl sumos, kuri jau buvo susigrąžinta iki 2013 m.
59.
Dėl Martínez Bujanda – dokumentuose, kuriais remiasi šalys, nerandu įtikinamų įrodymų, susijusių su taikytinų taisyklių arba gairių klausimu. Be to, 2013 m. lentelėje Komisijos pateikti skaičiai nenuoseklūs. Todėl Teisingumo Teismui siūlau tiesiog pripažinti Ispanijos pateiktus nuoseklesnius skaičius.
60.
Darau išvadą, kad tarp šalių nėra kilusio ginčo, dėl kurio reikėtų nuspręsti, ar ginčijama pagalba turėtų būti vertinama atsižvelgiant į 1998 m. Regioninės pagalbos gaires, ar į specialias taisykles arba gaires, taikomas vyno sektoriui.
Plieno sektorius
61.
Ieškinyje Komisija nurodė, kad keli 45 % mokesčių kredito gavėjai iš Alavos provincijos vykdė veiklą plieno sektoriuje, kuriam netaikomos 1998 m. Regioninės pagalbos gairės. Ispanija neigė, kad kuri nors iš jų vykdė veiklą susijusiuose subsektoriuose (
48
). Tada Komisija pateikė šešių įmonių, kurios, kaip ji mano, susijusios su šiuo sektoriumi, sąrašą. Ispanija atsikirto, kad pagal taisykles, galiojusias suteikiant nagrinėjamą pagalbą, buvo reikalaujama tik pranešti apie tam tikruose subsektoriuose teikiamą pagalbą ir du kartus per metus pateikti ataskaitas (
49
). Bet kuriuo atveju penkios iš paminėtų įmonių arba negamina plieno gaminių, kuriems taikomi 1988 m. Plieno pagrindai, arba joms netaikomi reikalavimai pranešti.
62.
2013 m. lentelėse Komisija nurodo septynias įmones, vykdančias veiklą plieno sektoriuje, o Ispanija nurodo šešias įmones, susijusias su šiuo klausimu. Anksčiau Komisija nebuvo nurodžiusi, kad Ispanijos nenurodyta įmonė vykdo veiklą plieno sektoriuje, ir nematyti, kad įrodymai, kuriais ji remiasi, susiję su šios įmonės veikla. Kalbant apie likusias įmones pažymėtina, kad šalys visiškai sutaria dėl sumų ir datų trimis atvejais, yra nedidelių prieštaravimų dėl susigrąžinimo datų dviem atvejais ir nesutampa šalių nuomonės dėl apie 4 mln. EUR sumos, kurios nereikia susigrąžinti vienu atveju (
50
). Tačiau nė viename iš dokumentų, kuriais remiasi šalys, nenurodyta, kad prieštaravimai susiję su sektoriaus, kuriame pagalbos gavėjas vykdo veiklą, pobūdžiu.
63.
Ieškinyje Komisija taip pat nurodė tris 45 % mokesčių kredito gavėjas iš Gipuskoa provincijos, kurios, jos manymu, vykdė veiklą plieno sektoriuje. Su atsiliepimu į ieškinį Ispanija pateikė pažymas, susijusias su tų pagalbos gavėjų veikla, ir galima daryti prielaidą, kad Komisija jas pripažino, nes 2013 m. lentelėje ji nenurodo, kad dėl kurios nors iš šių trijų įmonių kyla teisinis klausimas dėl veiklos plieno sektoriuje.
64.
Darau išvadą, kad nėra neišspręsto klausimo dėl to, ar pagalba suteikta įmonėms, vykdančioms veiklą plieno sektoriuje.
Dideli investiciniai projektai
65.
Dėl vienos 45 % mokesčių kredito gavėjos iš Biskajos provincijos (
51
) Komisija ieškinyje nurodė, kad Ispanijos valdžios institucijos iš susigrąžintinos sumos atskaitė didesnę dalį, nei leidžiama pagal 1998 m. daugiasektorę programą (
52
). Nepaisant nesutarimų, kurie atsispindi rašytinėse pastabose, atsižvelgiant į 2013 m. lenteles atrodo akivaizdu, kad dabar šalys sutaria dėl sumos, kurią reikėjo susigrąžinti, nesvarbu, koks yra vertinimo pagrindas, ir Komisija pripažįsta, kad ta suma iš tiesų buvo susigrąžinta 2011 m. liepos 20 d.
66.
Dublike Komisija dar nurodė, kad dvi 45 % mokesčių kredito gavėjos iš Alavos provincijos įgyvendino du didelius investicinius projektus ir Ispanijos valdžios institucijos neįrodė, jog buvo įvykdytos 1998 m. daugiasektorės programos sąlygos. Šis teiginys neišdėstytas Komisijos 2013 m. lentelėje ir manau, kad Teisingumo Teismui jis nenurodytas.
67.
Taigi, nėra neišspręstų klausimų, susijusių su 1998 m. daugiasektorinės programos taikymu.
Galimybė atskaityti pagalbą, nesiekiančią „de minimis“ ribos
68.
Pagal Reglamento Nr. 69/2001 (
53
) 2 straipsnį laikoma, kad pagalbos priemonės neatitinka visų SESV 107 straipsnio 1 dalies kriterijų ir joms netaikomas SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytas pranešimo reikalavimas, jeigu bendra pagalbos, suteiktos vienai įmonei per trejus metus, suma neviršija 100000 EUR neatskaičius mokesčių (arba BSE). Šio reglamento 3 straipsnyje numatytas reikalavimas valstybėms narėms tikrinti, ar tokios de minimis pagalbos teikimas kiekvienu atveju atitinka tuos kriterijus, saugoti susijusius dokumentus 10 metų ir paprašius juos pateikti. Panašios taisyklės anksčiau buvo numatytos 1996 m. Komisijos pranešime dėl de minimis pagalbos (
54
), nors pagal jį nebuvo reikalaujama rinkti duomenų.
69.
Ispanijos valdžios institucijos susigrąžino pagalbą, suteiktą sumažinant mokesčio bazę naujoms įmonėms, iš pradžių iš sumos, susigrąžintinos iš kiekvienos pagalbos gavėjos, atskaitydamos po 100000 EUR už trejų metų laikotarpį – daugeliui pagalbos gavėjų suteikta pagalba viršijo šią sumą.
Šalių argumentai
70.
Komisija teigia, kad tik tokia pagalba, kurios bendra suma per trejų metų laikotarpį nesiekia 100000 EUR, gali būti laikoma de minimis pagalba; be to, Ispanijos valdžios institucijos nepateikė dokumentų, įrodančių, kad pagalba buvo de minimis. Pagalba negali būti skaidoma į atskiras dalis, iš kurių viena nesiekia de minimis ribos, o kita ją viršija. Kadangi de minimis išlyga nukrypstama nuo SESV 107 straipsnio 1 dalies, ji turi būti aiškinama siaurai tiek pagal 1996 m. pranešimą, tiek pagal Reglamentą Nr. 69/2001. Jeigu ji būtų taikoma didesnėms sumoms, kurias bet kuriuo atveju reikia tikrinti, nebūtų pasiektas jos tikslas supaprastinti procedūras. Jeigu pagalbos gavėjai būtų tikri, kad jiems liks nustatytos ribos neviršijanti pagalbos suma, nebūtų paskatos riboti sumas arba nesuteikti pagalbos tol, kol ji nėra patvirtinta (
55
). Sprendimas WAM, kuriuo remiasi Ispanija (
56
), nėra vienintelis precedentas (
57
).
71.
Ispanija teigia, kad taikytinas 1996 m. pranešimo tekstas, pagal kurį nebuvo privaloma saugoti duomenų siekiant įrodyti de minimis statusą per trejų metų laikotarpį. Bet kuriuo atveju, jeigu įsteigiamos naujos įmonės, ankstesnė pagalba negali būti kaupiama. Be to, susigrąžinimo tikslas – atkurti padėtį, kurioje nėra konkurencijos iškraipymo, o leidžiančios nukrypti nuostatos dėl de minimis pagalbos loginis pagrindas yra faktinė aplinkybė, kad nustatytos ribos neviršijanti pagalba neturi įtakos prekybai tarp valstybių narių (
58
). Kadangi laikoma, kad per trejus metus suteikta mažesnė nei 100000 EUR pagalba neiškraipo konkurencijos, pakanka susigrąžinti 100000 EUR viršijančią sumą. Būtų neproporcinga, jeigu apie 100000 EUR pagalbą nereikėtų pranešti, o 100000,01 EUR pagalbą, apie kurią nebuvo pranešta, reikėtų susigrąžinti visą. Kiek tai susiję su Sprendimu WAM, Komisija nurodė susigrąžinti tik tą pagalbos dalį, kuri viršijo nustatytą ribą. Tas sprendimas buvo panaikintas, tačiau ne dėl pagrindų, susijusių su de minimis taisykle. Galiausiai, Ispanija nurodo, kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas. Ankstesnėje byloje (
59
) Ispanija buvo susigrąžinusi tik sumas, kurios viršijo 100000 EUR per kiekvieną trejų metų laikotarpį, ir Komisija tokiai procedūrai neprieštaravo.
Vertinimas
72.
Visų pirma manau, kad šis klausimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į 1996 m. pranešimą. Visuose trijuose sprendimuose, susijusiuose su mokesčio bazės sumažinimu, Komisija, remdamasi būtent tuo pranešimu, konstatavo, kad pagal atitinkamas schemas suteikta pagalba neatitinka de minimis taisyklės (
60
). Ji taip pat nurodė, kad pagal Reglamentą Nr. 69/2001 (
61
) būtų priimtas toks pat sprendimas, tačiau tas reglamentas taikomas tik pagalbai, suteiktai po jo įsigaliojimo 2001 m. vasario 2 d. (
62
) Komisija nieko konkrečiai nenurodo dėl pagalbos, suteiktos laikotarpiu nuo tos dienos iki ginčijamų pagalbos schemų atsisakymo (
63
).
73.
Pareiga rinkti ir pateikti duomenis nenumatyta 1996 m. pranešime. Tačiau negaliu sutikti, kad Ispanija neprivalėjo įrodyti, jog pagalba, kuri nebuvo susigrąžinta remiantis de minimis taisykle, atitiko reikalavimą dėl bendros per trejus metus suteiktos sumos. Taigi, ji turėjo pateikti atitinkamus dokumentus. Argumentas, kad šios schemos buvo taikomos tik naujoms įmonėms, nepagrįstas, nes jos visos buvo taikomos „keturis vienas po kito einančius mokestinius laikotarpius, pradedant nuo pirmojo, kuris turi būti vienas iš keturių pirmųjų mokestinių laikotarpių nuo [įmonių] komercinės veiklos pradžios, kai buvo pasiekta teigiama mokesčio bazė <...>“ (
64
), todėl jos buvo taikomos ir anksčiau nei prieš trejus metus įsteigtoms įmonėms. Komisija teigia, kad jokie dokumentai nebuvo pateikti. Vienintelis Ispanijos atsikirtimas susijęs su tuo, kad ji Komisijai siuntė įmonių mokesčių deklaracijas, kuriose nebuvo nurodyta jokia kita suteikta pagalba. Nemanau, jog norint įrodyti, kad pagalba nebuvo teikiama arba kad per kurį nors trejų metų laikotarpį nebuvo viršyta bendra de minimis pagalbos riba, pakanka pateikti dokumentus, kuriuose nenurodyta, jog buvo suteikta pagalba.
74.
Dėl galimybės suskaidyti pagalbą į de minimis ir ne de minimis dalis Reglamento Nr. 1998/2006 (
65
) 2 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje buvo numatyta: „Kai pagal pagalbos priemonę numatyta bendra pagalbos suma viršija [nustatytą] ribą, šis reglamentas negali būti taikomas pagalbos sumai, net mažai jos daliai, kuri neviršija nustatytos ribos. <...>“ Taigi, dabartinė teisinė padėtis yra tokia, kokią nurodo Komisija (
66
), tačiau 2006 m. ši aiški taisyklė buvo nauja.
75.
Be to, Komisija ne visada laikėsi požiūrio, kurio ji laikosi dabar, ir Sprendimas WAM nėra vienintelis atvejis. Pavyzdžiui, 2005 m. ji nurodė: „Tačiau dėl įpareigojimo susigrąžinti pagalbą nėra atmetama galimybė, kad visa arba dalis atskiriems gavėjams suteiktos pagalbos gali atitikti Komisijos reglamento (EB) Nr. 69/2001 <...> 2 straipsnio reikalavimus.“ (
67
) Byloje dėl pagalbos, pripažintos nesuderinama su bendrąja rinka, išskyrus kiek ji atitinka de minimis sąlygas, susigrąžinimo Komisija klausė, kodėl neturėtų būti įmanoma reikalauti grąžinti visą pagalbos sumą ir nustatyti, kad naudos gavėjas turi įrodyti, jog jos daliai iš tiesų gali būti taikomos su de minimis pagalba susijusios išlygos (
68
).
76.
Taigi, nors pagirtina, kad dabar Reglamente Nr. 1998/2006 numatyta aiški taisyklė, negali būti laikoma, kad šios taisyklės turinys buvo taikomas prieš ją oficialiai priimant. Tačiau kokia taisyklė buvo taikoma tada?
77.
Dėl de minimis taisyklių dvejopų tikslų – nustatyti pagalbą, kuri neturi juntamo poveikio konkurencijai arba prekybai tarp valstybių narių, ir leisti Komisijai sutelkti dėmesį į pagalbą, kuri viršija nustatytą ribą, – laikomasi viena kitai prieštaraujančių nuomonių; šias abi nuomones išdėstė šalys ir jas abi galima tam tikra prasme pateisinti.
78.
Vis dėlto manau, kad Komisija teisi. Jos argumentą aiškiai ir detaliai patvirtino Bendrasis Teismas Sprendime Regione autonoma della Sardegna prieš Komisiją (
69
), kuris turi būti laikomas teisinga teismo praktika teisės, kuri galiojo net prieš priimant Reglamentą Nr. 1998/2006, požiūriu. Šis sprendimas susijęs su Reglamentu Nr. 69/2001, netaikomu šiai bylai, tačiau jo motyvai grindžiami leidžiančios nukrypti nuostatos dėl de minimis pagalbos bendraisiais principais. Faktinė aplinkybė, kad šis sprendimas nebuvo priimtas tuo metu, kai Ispanija turėjo susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą, nereiškia, kad negali būti laikoma, jog jame teisingai nurodyta ankstesnė teisinė padėtis. Ispanija taip pat negali remtis jokia aiškia nuoroda, kad padėtis iki Reglamento Nr. 1998/2006 nebuvo tokia pati kaip dabar, bet gali remtis tik tuo, kad padėtis nebuvo aiški. Tokiomis aplinkybėmis ji galėtų tik remdamasi lojalaus bendradarbiavimo principu, kuris dabar įtvirtintas ESS 4 straipsnio 3 dalyje, bendradarbiauti su Komisija, kad neliktų jokių neaiškumų.
79.
Galiausiai, kalbant apie tariamą vienodo požiūrio principo pažeidimą, pažymėtina, kad Ispanija šį klausimą iškėlė tik triplike ir nepateikė jokių įrodymų, kad nurodytoje ankstesnėje byloje ji iš tiesų buvo susigrąžinusi tik sumas, viršijančias 100000 EUR per kiekvieną trejų metų laikotarpį. Todėl negalima remtis jos argumentais.
80.
Taigi, atsižvelgdama ir į tai, kad pagalbos schemos buvo neteisėtos apskritai, darau išvadą, kad Ispanijos valdžios institucijos neturėjo teisės nesusigrąžinti pagalbos sumų, kurios nesiekė taikytinos 100000 EUR de minimis ribos, jeigu visa pagalbos gavėjui suteiktos pagalbos suma tą ribą viršijo.
Kitų mokesčių lengvatų taikymas atgaline data
Šalių argumentai
81.
Komisija teigia, kad, kalbant apie pagalbą pagal 45 % mokesčių kredito schemą Alavos ir Gipuskoa provincijose ir pagal mokesčio bazės sumažinimo naujoms įmonėms schemą Alavos provincijoje, Ispanija atgaline data pritaikė tam tikras mokesčių lengvatas tokiomis aplinkybėmis, kuriomis jos iš tiesų negalėjo būti taikomos arba neįrodyta, kad jos galėjo būti taikomos, pagal taikytinus teisės aktus, būtent pagal Provincijos įstatymo 24/1996 37 ir 45 straipsnius Alavos provincijoje ir pagal „beveik tokio paties“ Provincijos įstatymo 7/1996 37 straipsnį Gipuskoa provincijoje, ir taip sumažino sumą, kurią siekia susigrąžinti.
82.
Kiekvieno iš šių įstatymų 37 straipsnyje numatyta galimybė įmonėms taikyti mokesčio lengvatą, lygią 15 % investicijų į naują ilgalaikį turtą (išskyrus žemę), skirtą jų ekonominei veiklai plėsti, jeigu laikomasi tam tikrų sąlygų. Pagal Alavos provincijos įstatymo 45 straipsnio 1 dalį suteikiama galimybė atskaityti 600000 ESP (3606 EUR) už kiekvieną sukurtą darbo vietą, jeigu ji išsaugoma dvejus metus. Tais atvejais, kai 10 % padidėjus darbuotojų skaičiui kartu 10 % sutrumpėja darbo valandos, pagal 45 straipsnio 2 dalį atsisakoma tam tikrų 37 straipsnyje numatytų sąlygų ir padidinama abiejose nuostatose numatyta lengvata, jeigu mokesčių administratoriui pateikiami išsamūs planai.
83.
Komisija neneigia, kad yra galimybė taikyti šias lengvatas atgaline data. Tačiau, kalbėdama apie tam tikrus pagalbos, kuri buvo pripažinta neteisėta, gavėjus, ji teigia, kad Ispanija nepateikė įrodymų, jog lengvatos buvo pritaikytos laikantis taikytinų sąlygų. Ispanija atsikerta, kad atitinkami įrodymai buvo pateikti per ikiteisminę procedūrą, ir ji pateikė papildomų dokumentų per šį procesą. Komisija nepripažįsta, kad šių įrodymų pakanka kalbant apie Alavą, bet pripažįsta, kad, kiek tai susiję su Gipuskoa provincija, pažeidimas nutrūko, kai buvo pateiktas atsiliepimas į ieškinį.
Vertinimas
84.
Manau, kad šiuo klausimu Komisijos argumentai turėtų būti atmesti. Neteigiama, kad ginčijamos lengvatos yra kurios nors mokesčių kredito schemos, pripažintos neteisėta valstybės pagalba, dalis. Jos neminimos 2001 m. sprendimuose arba 2006 m. sprendime, o šioje byloje nurodytas padarytas tariamas pažeidimas susijęs su 2006 m. sprendimo nesilaikymu. Taigi, klausimas, ar lengvatos buvo (arba įrodyta, kad buvo) pritaikytos teisingai pagal nacionalinę teisę, nėra šios bylos objektas.
85.
Žinoma, Komisijos argumentai dėl šio klausimo nėra nesusiję su pagalbos, suteiktos kaip mokesčių kreditai, kuri pripažinta neteisėta 2001 m. sprendimais, susigrąžinimu. Šie argumentai susiję su tokios pagalbos sumomis, kurios nebuvo susigrąžintos dėl to, kad, jeigu nebūtų buvusi suteikta neteisėta pagalba, pagalbos gavėjai būtų galėję reikalauti vienodų sumų, tačiau jie negalėjo jų reikalauti, nes gavo tokią pagalbą. Tačiau Komisija neteigia, kad šios sumos buvo neteisingai įvertintos kaip pagalba, kuri suderinama su bendrąja rinka, todėl neturi būti susigrąžinta.
86.
Be to, Komisija pripažįsta, kad Ispanijos požiūris iš esmės pagrįstas. Pavyzdžiui, ji neteigia, kad pirmiausia reikėjo susigrąžinti visą neteisėtą pagalbą, o vėliau atskirai pritaikyti nagrinėjamas lengvatas (toks požiūris taip pat galėjo būti pagrįstas). Jeigu Komisija laikėsi arba reikalavo laikytis tokio požiūrio, negali būti abejonių, kad sąlygos, kuriomis buvo pritaikytos lengvatos, buvo visiškai nesusijusios su 2006 m. sprendimo laikymusi (net jeigu vertinant atskirai atrodė, kad šios lengvatos pačios yra neteisėta pagalba). Nemanau, kad šias aplinkybes galima analizuoti kitaip vien dėl to, kad viena mokestinė nauda (lengvatos) buvo įskaityta į kitą (kreditus), jeigu įskaitymas pripažįstamas tinkama procedūra.
Sumos, kurias reikia susigrąžinti pagal kiekvieną sprendimą
87.
Padariau tokias išvadas: 1) būtinybė susigrąžinti ginčijamą pagalbą turi būti vertinama pagal 1998 m. Regioninės pagalbos gaires; 2) pagal tose gairėse numatytą reikalavimą, kad pagalba turėtų skatinamąjį poveikį, leidžiama nesusigrąžinti pagalbos tik jeigu įrodyta, kad paraiška suteikti pagalbą pateikta prieš pradedant darbus pagal investicinį projektą; 3) tarp šalių nėra neišspręstų teisinių ginčų dėl specialių tam tikriems sektoriams arba įvairiems sektoriams skirtų taisyklių taikymo; 4) Ispanijos valdžios institucijos neturėjo teisės leisti nesusigrąžinti ginčijamos pagalbos sumų, nesiekiančių 100000 EUR per trejų metų laikotarpį de minimis ribos, tačiau 5) Komisija neteisingai teigia, kad turėjo būti susigrąžintos sumos, atitinkančios atgaline data pritaikytas lengvatas, kurios negalėjo būti taikomos pagalbos gavėjams, kai jie gavo ginčijamą pagalbą.
88.
Atsižvelgiant į šias išvadas lieka nustatyti, kokios pagalbos sumos turėjo būti susigrąžintos pagal kiekviename iš 2001 m. sprendimų nustatytą teisinį reikalavimą. Tam reikia išnagrinėti skaičius, kuriuos abi šalys pateikė 2013 m. lentelėse, ir (prireikus ir kur įmanoma) pašalinti neatitikimus.
89.
Ne visus toliau nurodytus skaičius pateikė šalys – kai kuriais atvejais jie gauti palyginus šalių pateiktus skaičius.
Sprendimas 2002/820 (45 % mokesčių kreditas Alavos provincijoje)
90.
Iš 2013 m. lentelių visų pirma atrodo, kad vienintelis nesutarimas dėl iš pradžių suteiktos pagalbos sumos susijęs su Martínez Bujanda suteiktos pagalbos 2048,87 EUR skirtumu. Siūlau šį nesutarimą išspręsti Ispanijos naudai (
70
). Antra, Komisija mano, kad turėjo būti susigrąžinta 10683553,22 EUR suma, susijusi su atgaline data pritaikytomis mokesčių lengvatomis. Siūlau neatsižvelgti į šią sumą (
71
). Dėl likusių klausimų (1998 m. Regioninės pagalbos gairių laikymosi) Komisija mano, kad turėjo būti susigrąžinta 207461498,01 EUR. Manau, kad reikėtų neatsižvelgti tik į tas sumas, dėl kurių paraiškos pateiktos (kaip yra įrodžiusi Ispanija) prieš pradedant darbus pagal investicinį projektą (
72
). Ispanija nėra nurodžiusi tokių atvejų Alavos provincijoje.
91.
Taigi, atsižvelgdama į su Martínez Bujanda susijusį skirtumą, manau, kad turėjo būti susigrąžinta 207459449,14 EUR.
92.
Neginčijama, kad visa ta suma (su palūkanomis) buvo susigrąžinta iki 2013 m. spalio 15 d. Iš šalių nurodytų datų matyti, kad didžioji jos dalis susigrąžinta 2012 m. kovo mėn. ir vėliau, o iki 2013 m. kovo mėn. susigrąžinta apie 90 % šios sumos.
Sprendimas 2002/892 (mokesčio bazės sumažinimas Alavos provincijoje)
93.
Kalbant apie atskaitas, kurias iš pradžių atliko Ispanija pagal de minimis taisykles, 2013 m. lentelės rodo, kad šalys sutaria dėl bendros 2316461,49 EUR sumos, susigrąžintos laikotarpiu nuo 2011 m. rugsėjo mėn. iki 2012 m. rugsėjo arba gruodžio mėn. Yra šiokių tokių nesutarimų dėl atgaline data pritaikytų mokesčių lengvatų, tačiau siūlau bet kuriuo atveju neatsižvelgti į šias sumas (
73
).
94.
Dar neišspręstas ginčas dėl 2586312,37 EUR su palūkanomis susigrąžinimo iš likviduojamos bendrovės (
74
). Komisija nurodo, jog iki 2013 m. sausio 21 d. jai nebuvo pranešta apie tai, kad valdžios institucijos tinkamai pareiškė reikalavimus, o Ispanija teigia, jog jai buvo pranešta 2010 m. birželio 28 d. Abi šalys remiasi raštu, kurį Ispanijos valdžios institucijos tariamai nusiuntė Komisijai, tačiau nė viena šalis nėra tiksliai nurodžiusi, kur jį rasti tarp Teisingumo Teismui pateiktų dešimčių tūkstančių įrodymų puslapių. Šiomis aplinkybėmis siūlau Teisingumo Teismui atsižvelgti į ankstesnę datą.
Sprendimas 2003/27 (45 % mokesčių kreditas Biskajos provincijoje)
95.
Vienintelis su šiuo sprendimu susijęs ginčijamas klausimas yra dėl dienos, kurią Ispanijos valdžios institucijos įrodė, kad 6194944,87 EUR suma buvo teisingai atskaityta iš sumos, kuri buvo susigrąžinta iš Norbega (
75
). Iš procesinių dokumentų ir 2013 m. lentelių darau išvadą, kad suma, kuri iš tiesų turi būti susigrąžinta (
76
), faktiškai buvo susigrąžinta 2007 m. lapkričio mėn., tačiau įrodymai, kad atskaita buvo atlikta teisingai, buvo pateikti tik 2012 m. liepos mėn. su šioje byloje pateiktu atsiliepimu į ieškinį. Turi būti laikoma, kad pagalbos suma (abi šalys sutaria, kad ji siekia 59247555,26 EUR), dėl kuriai taikomo reikalavimo dėl skatinamojo poveikio yra kilęs ginčas, turi būti susigrąžinta (
77
).
96.
Taigi, atsižvelgdama į bylos medžiagą, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti, kad pagal Sprendimą 2003/27 turėjo būti susigrąžinta 66664908,29 EUR, iš kurių 54261801,88 EUR susigrąžinta 2011 m. rugsėjo–lapkričio mėn., 7417353,03 EUR – 2012 m. liepos mėn. ir 4985753,38 EUR (
78
) – 2013 m. vasario mėn. (šios sumos susigrąžintos su palūkanomis).
Sprendimas 2002/806 (mokesčio bazės sumažinimas Biskajos provincijoje)
97.
Vienintelis klausimas, dėl kurio ginčijamasi kalbant apie ši sprendimą, susijęs su atskaitomis, kurias iš pradžių atliko Ispanija atsižvelgdama į de minimis taisykles. Šalys sutaria, kad bendra pagalbos suma – 2 004 658,60 EUR ir ji visa (su palūkanomis) buvo susigrąžinta 2011 m. rugsėjo 30 d.–lapkričio 14 d. (
79
)
Sprendimas 2002/894 (45% mokesčių kreditas Gipuskoa provincijoje)
98.
Su šiuo sprendimu susiję tokie klausimai: pirma, dėl 1998 m. Regioninės pagalbos gairių netaikymo trims įmonėms, veikiančioms plieno sektoriuje, – manau, kad Komisija šio klausimo nebekelia (
80
); antra, kitų 4110495,50 EUR dydžio mokesčių lengvatų pritaikymas atgaline data – siūlau į šį klausimą neatsižvelgti (
81
); trečia, reikalavimo, kad pagalba turėtų skatinamąjį poveikį, laikymasis teikiant 5909830,30 EUR pagalbą įmonei GKN (
82
); ketvirta, Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (
83
) taikymas apie 20 mln. EUR pagalbai, suteiktai įmonei Papresa (
84
).
99.
Iš 2013 m. lentelių matyti, kad ne visi šalių nurodyti skaičiai sutampa; kai kurie Ispanijos pateikti skaičiai sunkiai sutampa, o Komisijos nurodyti skaičiai kartais palankesni Ispanijai. Šiomis aplinkybėmis norėčiau remtis Komisijos pateiktais skaičiais. Ji mano, kad turėjo būti susigrąžinta 39900773,41 EUR. Atsižvelgdama į skirtingas nuomones dėl 5909830,30 EUR, suteiktų GKN, ir 20 mln. EUR, suteiktų Papresa, remsiuosi šiuo Komisijos nurodytu skaičiumi.
100.
Dėl GKN Ispanija teigia, kad vienintelės išlaidos, patirtos prieš pateikiant paraišką suteikti pagalbą, buvo nedidelės ir susijusios su ekonominio pagrįstumo analizėmis; Komisija nepripažįsta pateiktų įrodymų. Ispanija remiasi dokumentais, pateiktais Komisijos ieškinio prieduose, tačiau man nepavyko jų rasti pagal Ispanijos nuorodas (
85
). Todėl nepritariu teiginiui, kad Ispanija įrodė, jog reikalavimas dėl skatinamojo poveikio buvo įvykdytas.
101.
Dėl Papresa Ispanija teigia, kad ši įmonė yra La Papelera Española SA, kurią 1993 m. Komisija pripažino sunkumų patiriančia įmone, teisių perėmėja (
86
). Ji remiasi Sprendimo 2002/894 99 punktu, kuriame Komisija rėmėsi savo teiginiu, išdėstytu 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, jog ji „mano, kad pagalba sanavimui ir restruktūrizavimui gali prisidėti prie ekonominės veiklos plėtros netrikdydama prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų Bendrijos interesui, jei yra vykdomos šiose gairėse nustatytos sąlygos“.
102.
Tačiau šis argumentas buvo nurodytas tik triplike ir Komisija neturėjo galimybės į jį atsikirsti. Be to, Ispanija nenurodė, kad Sprendimo 2002/894 99 konstatuojamojoje dalyje toliau buvo nurodyta: „Jeigu šios sąlygos nevykdomos, pagalba nesuderinama su bendrąja rinka, jeigu ji skirta sunkumų patiriančioms įmonėms. Todėl Komisija daro išvadą, kad, jeigu nagrinėjama mokestinė pagalba teikiama sunkumų patiriančioms įmonėms, ji nesuderinama su bendrąja rinka pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punkte pateiktą nukrypti leidžiančią nuostatą dėl tam tikros veiklos skatinimo.“ Ispanija, siekdama įrodyti, kad laikosi 1994 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių sąlygų, pateikia ekspertų išvadą, kuri esą patvirtina, kad laikomasi šių gairių 3.2.2 papunktyje nurodytų bendrųjų sąlygų. Tačiau atidžiai perskaičius šią išvadą matyti, kad cituojamos tik sutrumpintos sąlygos ir kad tam tikri aspektai nenagrinėjami.
103.
Šiomis aplinkybėmis nemanau, kad Ispanija įrodė, jog galima teigti, kad Papresa suteikta pagalba atitinka Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių sąlygas.
104.
Darau išvadą, kad pagal Sprendimą 2002/894 turėjo būti susigrąžinta 39900773,41 EUR. Šalys sutaria, kad, išskyrus Papresa suteiktą pagalbą, nagrinėjamos sumos su palūkanomis buvo susigrąžintos 2011 m. lapkritį–2012 m. spalį. Likusi Papresa suteikta pagalba (19448623,59 EUR su palūkanomis) buvo susigrąžinta 2013 m. kovo–rugsėjo mėn.
Sprendimas 2002/540 (mokesčio bazės sumažinimas Gipuskoa provincijoje)
105.
2013 m. lentelėse Komisija nurodo, kad buvo atgaline data pritaikytos mokesčių lengvatos ir taip susigrąžintina suma nepagrįstai sumažinta 211159,23 EUR. Siūlau neatsižvelgti į šią sumą (
87
).
106.
Šalys sutaria dėl pritaikytos 1344192,60 EUR dydžio de minimis atskaitos – pagal mano atliktą analizę ši suma turėjo būti susigrąžinta. Komisija nurodo, kad visa ši suma buvo susigrąžinta su palūkanomis per 2012 m. Ispanija teigia, kad visa suma susigrąžinta anksčiau, tačiau atrodo, kad jos nurodytos datos susijusios ne su tų sumų, kurios buvo atskaitytos pagal de minimis taisyklę, susigrąžinimu. Todėl siūlau pripažinti Komisijos nurodytas datas.
107.
Galiausiai nurodyta keista 8,74 EUR suma ir Komisija teigia, kad neįvykdytas dėl jos pateiktas mokėjimo reikalavimas. Kadangi Komisija kitoje lentelėje taip pat nurodo, kad tokia pati suma turėjo būti neįtraukta į grąžintiną sumą, siūlau į ją neatsižvelgti.
Išvada dėl susigrąžintinų sumų
108.
Darau išvadą, kad 2006 m. sprendimo priėmimo dieną turėjo būti susigrąžinta suapvalinta bendra 322 mln. EUR pagrindinė suma – 10 % mažesnė už tą, kurią nurodė Komisija. Negaliu tiksliai apskaičiuoti mokėtinų palūkanų, bet siūlau Teisingumo Teismui nurodyti, kad jos taip pat yra 10 % mažesnės už Komisijos nurodytą palūkanų sumą.
109.
Komisija teigia, kad apie 13 % visos sumos buvo susigrąžinta iki ieškinio šioje byloje pareiškimo dienos. Atsižvelgdama į tai, kad Komisija nesugebėjo aiškiai pagrįsti reikalavimo, susijusio su Gasteiz Desarrollo (
88
), siūlau laikyti, kad iš tiesų ši suma siekė 14 %. Likę 86 % buvo susigrąžinti jau pareiškus ieškinį, laikotarpiu nuo 2011 m. rugsėjo mėn. iki 2013 m. spalio mėn.
Piniginė sankcija (vienkartinė bauda)
Šalių argumentai
110.
Komisija remiasi dabar galiojančiomis jos priimtomis SESV 260 straipsnio taikymo gairėmis (
89
), kuriose ji nurodo reikalausianti ir vienkartinės baudos už pažeidimo tęsimą laikotarpiu nuo pirmojo iki antrojo sprendimo priėmimo, ir periodinės baudos už kiekvieną papildomą delsimo dieną po to, kai priimtas antrasis sprendimas. Šioje byloje ji atsisakė reikalavimo dėl pastarosios baudos. Komisija vienkartinę baudą apskaičiuoja arba kaip kiekvienai valstybei narei atsižvelgiant į jos kintamąjį „n“ (
90
) nustatytą mažiausią sumą, arba kaip sumos už dieną (
91
) ir dienų nuo pirmojo sprendimo iki pažeidimo pabaigos skaičiaus sandaugą, jeigu tokia sandauga didesnė.
111.
Komisija mano, kad šioje byloje taikant vertinimo skalę nuo 1 iki 20 turėtų būti nustatytas pažeidimo sunkumo koeficientas 9. Ji pabrėžia, kad nuostatos dėl valstybės pagalbos yra esminės ir būtina panaikinti dėl suteiktos pagalbos atsiradusį konkurencijos iškraipymą, be to, ji pabrėžia aplinkybes, kad pagalba pasinaudojo daugiau kaip 100 gavėjų, kad iki ieškinio pareiškimo šioje byloje dar nebuvo susigrąžinta 569 mln. EUR (jos skaičiavimu) suma ir kad jau du kartus pripažinta, jog Ispanija nesusigrąžino Baskų krašte neteisėtai suteiktos pagalbos (
92
).
112.
Taigi, ji siūlo 25817,40 EUR (
93
) vienkartinę baudą už kiekvieną dieną nuo 2006 m. sprendimo priėmimo dienos iki pažeidimo nutraukimo 2013 m. spalio 15 d. Komisijos skaičiavimu bauda turi būti mokama už 2500 dienų, todėl jos bendra suma yra 64543500 EUR.
113.
Ispanija teigia, kad šešias skirtingas schemas nustatė trys skirtingos infravalstybinės institucijos, kurioms visoms ji turės perkelti pareigą sumokėti dalį baudų. Kadangi pagalba buvo teikiama tik Baskų krašte, kuriame sukuriama 6.24 % Ispanijos BVP, suma už dieną turėtų būti padauginta iš 6,24 % ir turėtų būti taikoma 13 EUR dydžio suma už dieną.
114.
Dėl pažeidimo sunkumo Ispanija teigia, kad turėtų būti taikomas mažiausias koeficientas, nes Komisija per 40 metų nė karto nepasinaudojo turimais įgaliojimais, susijusiais su valstybės pagalba, kuri teikiama kaip mokestinės priemonės. Be to, visos nagrinėjamos priemonės buvo priimtos prieš tai, kai buvo paskelbtas Komisijos pranešimas dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (
94
), ir Baskų krašto valdžios institucijos panaikino šias schemas, kai sužinojo, kad Komisija jas laiko valstybės pagalba.
115.
Remdamasi tuo, Ispanija siūlo skirti 177,58 EUR (
95
) už dieną baudą.
116.
Komisija atmeta pasiūlymą dauginti pagrindinę sumą iš 6,24 %. Nagrinėjamos sumos visoms valstybėms narėms nustatytos vienodos (ir jos turi būti pakankamai didelės, kad valstybės narės jaustų spaudimą) (
96
) ir Teisingumo Teismas anksčiau nėra koregavęs baudų dydžio atsižvelgdamas į ribotą teritoriją, kurioje vykdomas pažeidimas.
117.
Kalbėdama apie pažeidimo sunkumą Komisija neigia, kad ji nėra anksčiau naudojusis įgaliojimais, susijusiais su valstybės pagalba, kuri teikiama kaip mokestinės priemonės (
97
), arba kad dėl 1998 m. pranešimo pasikeitė padėtis (
98
).
118.
Triplike Ispanija remiasi Sprendimu Komisija prieš Italiją (
99
) ir pabrėžia, kad baudos dydį turi nustatyti tik Teisingumo Teismas. Jeigu pagalba turi būti susigrąžinta iš didelio gavėjų skaičiaus, bauda, nustatyta atsižvelgiant į valstybės narės vykdant įsipareigojimus padarytą progresą, gali būti tinkama ir todėl proporcinga įsipareigojimų neįvykdymui (
100
). Kai Teisingumo Teismas taiko pažeidimo sunkumo ir valstybės narės mokumo kriterijus, jis turi atsižvelgti į įsipareigojimų neįvykdymo pasekmes viešiesiems ir privatiems interesams ir į valstybės narės pareigų įvykdymo skubą (
101
). Vienkartinė bauda turi priklausyti nuo visų veiksnių, susijusių su pažeidimo pobūdžiu ir su valstybės narės elgesiu, ir Teisingumo Teismui suteikta didelė diskrecija spręsti šį klausimą (
102
). Šioje byloje valdžios institucijos veikė sąžiningai. Dėl Baskų krašto valdžios institucijų autonomijos (
103
) ir taikomo proporcingumo principo Teisingumo Teismas turėtų koreguoti baudas atsižvelgdamas į geografinę teritoriją, kurioje įvykdytas pažeidimas.
119.
Dėl pažeidimo sunkumo Ispanija visų pirma teigia, kad sprendimas (
104
), kuriuo Komisija remiasi kalbėdama apie 1998 m. pranešimą, buvo priimtas visiškai kitokiomis aplinkybėmis ir kad nėra priimta sprendimų panašiose bylose, todėl sudėtinga apskaičiuoti ir susigrąžintinas sumas, ir taikytinas palūkanas, taigi, sudėtingiau laikytis 2006 m. sprendimo. Be to, nacionalinės valdžios institucijos, spręsdamos, ar reikia susigrąžinti konkrečią pagalbą, sąžiningai siekė taikyti, kaip jos pačios mano, teisingus kriterijus.
Vertinimas
120.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką šis teismas, atsižvelgdamas į aplinkybes ir į, kaip jis pats mano, reikalingą atgrasymo lygį, turi nustatyti piniginę sankciją, kad būtų užkirstas kelias kartoti panašius pažeidimus. Komisijos gairės ir pasiūlymai neįpareigoja Teisingumo Teismo ir tegali būti naudinga gairė garantuojant Komisijos veiksmų skaidrumą, nuspėjamumą ir teisinio saugumo užtikrinimą. Teisingumo Teismas turi nustatyti tokį baudos dydį, kad jis atitiktų aplinkybes ir būtų proporcingas įsipareigojimų neįvykdymui ir valstybės narės mokumui. Tarp šiuo požiūriu svarbių veiksnių yra pažeidimo sunkumas ir trukmė po sprendimo, kuriuo jis konstatuotas (
105
).
121.
Šioje byloje man atrodo akivaizdu, kad vienkartinė bauda yra tinkama atgrasymo priemonė. Nagrinėjamos neteisėtos pagalbos suma didelė ir ją ilgai delsta susigrąžinti, be to, iš byloje pateiktų daugybės dokumentų matyti, kad Ispanijos valdžios institucijos skyrė daug laiko ir jėgų siekdamos kuo labiau sumažinti susigrąžintinas sumas ir dažnai tai darė per daug leisdamosi į smulkmenas, todėl buvo sugaišta dar daugiau laiko.
122.
Komisija prašo skirti 64543500 EUR vienkartinę baudą, apskaičiuotą 210 EUR bazinį dydį padauginus iš koeficiento 9 (už pažeidimo sunkumą), iš kintamojo „n“, kurio dydis – 13,66, ir iš 2500 dienų.
123.
Atsižvelgiant į pačios Komisijos paskelbtus kriterijus, nėra galimybių keisti 210 EUR bazinio dydžio už dieną. Šis dydis pagal tuos paskelbtus kriterijus liko pastovus klostantis visoms šios bylos aplinkybėms. Teisingumo Teismas Sprendime C‑610/10 (
106
) atmetė Ispanijos pasiūlymą padauginti jį iš 6,24 %.
124.
Tačiau pažeidimo sunkumo koeficientas galėtų būti proporcingai sumažintas nuo 9 iki 8 iš 20, jeigu Teisingumo Teismas pritartų mano atliktam sumų, kurios iš tiesų turėjo būti susigrąžintos, vertinimui (
107
). Atsižvelgiant į Komisijos atnaujintus duomenis (
108
), kintamasis „n“ taip pat galėtų būti sumažintas iki 13,28. Taip apskaičiuota vienkartinė suma už dieną būtų 22310,40 EUR, o ne 25817,40 EUR, kaip iš pradžių nurodė Komisija.
125.
Komisijos skaičiavimu nuo 2006 m. sprendimo priėmimo 2006 m. gruodžio 14 d. iki visos nagrinėjamos pagalbos galutinio susigrąžinimo praėjo 2500 dienų. Manau, kad toks skaičiavimas teisingas, jeigu atsižvelgiama į visą laikotarpį iki 2013 m. spalio 18 d., kai Komisija įsitikino, kad buvo susigrąžinta visa pagalba ir už ją priskaičiuotos palūkanos. Taikant 22 310 40 EUR sumą už dieną visos vienkartinės baudos dydis būtų 55776000 EUR.
126.
Tačiau iš Teisingumo Teismo praktikos akivaizdžiai matyti, kad nustatydamas vienkartinės baudos dydį jis niekada nesivadovauja detaliais Komisijos skaičiavimais, bet, atsižvelgdamas į visas aplinkybes, nustato tinkamą suapvalintą sumą. Teisingumo Teismas nustato tokią sumą ir paprastai detaliai neišdėsto konkrečių argumentų, o tik nurodo įvairias atsakomybę sunkinančias ir lengvinančias aplinkybes, į kurias atsižvelgia (kaip antai, nacionalinės valdžios institucijų vilkinimu pasižymintis elgesys arba sąžiningumas). Be to, analizuojant bylas, kuriose Komisija prašė skirti tokią baudą ir Teisingumo Teismas ją skyrė, matyti, kad kiekvienu atveju Teisingumo Teismo paskirta suma aiškiai mažesnė, nei prašo skirti Komisija, – ji siekia 8–62 % ir vidutiniškai sudaro 40 % Komisijos nurodytos sumos (
109
). Neteigiu, kad Teisingumo Teismas saistomas su tuo susijusios savo suformuotos praktikos (
110
), bet manau, kad tie skaičiai yra naudingi, ypač kai jie nagrinėjami atsižvelgiant į tam tikrus veiksnius, kaip antai pažeidimo sunkumą ir trukmę, į kuriuos atsižvelgė Teisingumo Teismas.
127.
Tai ketvirta byla, kurioje Komisija reikalauja skirti vienkartinę baudą už neteisėtai suteiktos valstybės pagalbos nesusigrąžinimą (kitos bylos iš esmės susijusios su direktyvų neperkėlimu į nacionalinę teisę arba su nacionalinės teisės neatitiktimi ES teisei, todėl su jomis sunkiau lyginti). Mano vertinimu, šioje byloje kalbama apie 322 mln. EUR sumą, o pažeidimo trukmė – šešeri metai ir 10 mėnesių.
128.
Pavyzdžiui, Sprendimu Komisija prieš Graikiją (C‑369/07) (
111
) už 23 mln. EUR nesusigrąžinimą daugiau nei ketverių metų laikotarpį skirta 2 mln. EUR vienkartinė bauda (apie 13 % Komisijos reikalautos sumos); Sprendimu Komisija prieš Italiją (C‑496/09) (
112
) už apie 188 mln. EUR nesusigrąžinimą per maždaug septynerius su puse metų skirta 30 mln. EUR bauda (apie 43 % Komisijos reikalautos sumos); o Sprendimu Komisija prieš Ispaniją (C‑610/10) (
113
) už apie 23 mln. EUR nesusigrąžinimą ilgesnį nei 10 metų laikotarpį skirta 20 mln. EUR bauda (apie 38 % Komisijos reikalautos sumos).
129.
Pirmais dviem sprendimais už vieną delsimo mėnesį ir vieną susigrąžintiną milijoną eurų skirtos sumos labai panašios (1 730–1 740 EUR), o trečioje byloje ši suma kur kas didesnė (apie 8333 EUR). Jeigu būtų remiamasi pirmuoju skaičiumi, reikėtų nustatyti apie 50 mln. EUR sumą, o remiantis antruoju – tokia suma siektų apie 220 mln. EUR.
130.
Atrodo, kad Sprendime Komisija prieš Ispaniją (C‑610/10) Teisingumo Teismas kaip į svarbias atsakomybę sunkinančias aplinkybes atsižvelgė į tai, kad pirmojo sprendimo vykdymas „neturėjo sukelti didelių sunkumų, nes nagrinėjamos neteisėtos pagalbos gavėjų buvo nedaug, šiame sprendime buvo įvardyti jų pavadinimai ir nurodytos susigrąžintinos sumos“ (
114
).
131.
Šioje byloje tokių aplinkybių nėra. Pagalbos gavėjų daug, o pagalbos sumos, kurios turėjo būti susigrąžintos arba neįtrauktos į susigrąžintinas sumas, nebuvo nei nurodytos, nei visiškai aiškios. Todėl Teisingumo Teismui siūlyčiau laikytis panašaus požiūrio, kokio jis laikėsi sprendimuose Komisija prieš Graikiją (C‑369/07) ir Komisija prieš Italiją (C‑496/09), ir kaip atskaitos tašką nustatyti 50 mln. EUR sumą.
132.
Taip pat nematau įtikinamų priežasčių, dėl kurių ši suma turėtų būti padidinta arba sumažinta. Tai didelė suma – didesnė už visas anksčiau Teisingumo Teismo skirtas vienkartines sumas – ir ji gali turėti didelį atgrasomąjį poveikį visoms valstybėms narėms net ir nepadidinta. Vis dėlto nagrinėjamas pažeidimas sunkus, susijęs su tokio dydžio valstybės pagalba (didesne nei bet kada anksčiau nagrinėta bet kurioje panašioje byloje), kuri gali turėti didelį poveikį prekybai tarp valstybių narių ilgą laikotarpį (iš esmės pagalba buvo pradėta susigrąžinti tik praėjus daugiau kaip ketveriems metams po to, kai buvo priimtas 2006 m. sprendimas).
Išvada
133.
Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų:
—
pripažinti, kad laiku neįvykdžiusi 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją (sujungtos bylos C‑485/03–C‑490/03) Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal sprendimus, su kuriais susijęs šis sprendimas, ir pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės sumokėti Komisijai į „Europos Sąjungos nuosavų išteklių“ sąskaitą 50 mln. EUR vienkartinę sumą,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Siekiant nuoseklumo šioje išvadoje provincijų pavadinimai rašomi taip, kaip ir ankstesniuose proceso etapuose, nors rašyba baskų kalba skiriasi ir dabar oficiali rašyba ispanų kalba nustatyta atsižvelgiant į rašybą baskų kalba.
(
3
)	Žr. OL C 351, 1999, p. 29; OL C 55, 2000, p. 2 ir OL C 71, 2000, p. 8.
(
4
)	2001 m. liepos 11 d. Komisijos sprendimas 2002/820/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus Alavos provincijos įmonėms 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą (OL L 296, 2002, p. 1), 2001 m. liepos 11 d. Sprendimas 2002/892/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus pagalbą kai kurioms naujai įsteigtoms įmonėms Alavos provincijoje (OL L 314, 2002, p. 1), 2001 m. liepos 11 d. Sprendimas 2003/27/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus Biskajos provincijos įmonėms 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą (OL L 17, 2003, p. 1), 2001 m. liepos 11 d. Sprendimas 2002/806/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus pagalbą kai kurioms naujai įsteigtoms Biskajos provincijos įmonėms (OL L 279, 2002, p. 35), 2001 m. liepos 11 d. Sprendimas 2002/894/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus Gipuskoa provincijos įmonėms 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą (OL L 314, 2002, p. 26) ir 2001 m. liepos 11 d. Sprendimas 2002/540/EB dėl valstybės pagalbos schemos, Ispanijai suteikus pagalbą kai kurioms naujai įsteigtoms Gipuskoa provincijos įmonėms (OL L 174, 2002, p. 31) (toliau – 2001 m. sprendimai).
(
5
)	Sprendimas 2002/820, 76 punktas; sprendimai 2002/892, 2002/806 ir 2002/540, 78 punktas; sprendimai 2003/27 ir 2002/894, 83 punktas.
(
6
)	Sprendimas 2002/820, 98 punktas; sprendimai 2002/892, 2002/806 ir 2002/540, 90 punktas; Sprendimas 2003/27, 105 punktas, ir Sprendimas 2002/894, 107 punktas.
(
7
)	Sprendimas 2002/820, 76–94 punktai; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 83–100 punktai.
(
8
)	OL C 74, 1998, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 226, pakeistos OL C 258, 2000, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 377 (toliau – 1998 m. Regioninės pagalbos gairės).
(
9
)	Sprendimas 2002/820, 83 punktas; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 89 punktas.
(
10
)	Visi sprendimai (2002/540, 2002/806 ir 2002/892), 78–90 punktai.
(
11
)	2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (sujungtos bylos C-485/03-C-490/03, Rink. p. I-11887) (toliau – 2006 m. sprendimas).
(
12
)	2006 m. sprendimo 81 punktas.
(
13
)	Dėl 45 % mokesčių kredito schemų žr. 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos T-227/01-T-229/01, T-265/01, T-266/01 ir T-270/01, Rink. p. II-3029); dėl mokesčio bazės sumažinimo žr. 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos T‑230/07–T‑232/01 ir T‑267/01–T‑269/01).
(
14
)	Dėl 45 % mokesčių kredito schemų žr. 2011 m. liepos 28 d. Sprendimą Diputación Foral de Vizcaya prieš Komisiją (sujungtos bylos C‑471/09 P–C‑473/09 P); dėl mokesčio bazės sumažinimo žr. 2011 m. liepos 28 d. Sprendimą Diputación Foral de Vizcaya prieš Komisiją (sujungtos bylos C‑474/09 P–C‑476/09 P).
(
15
)	14 išnašoje minėto sprendimo sujungtose bylose C‑471/09 P–C‑473/09 P 98, 99 ir 102 punktai, kuriuose daroma nuoroda į 2011 m. birželio 9 d. Sprendimo Comitato „Venezia vuole vivere“ ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos C-71/09 P, C-73/09 P ir C-76/09 P, Rink. p. I-4727) 63, 64, 115 ir 130 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką.
(
16
)	2005 m. gruodžio 13 d. Komunikatas SEC(2005) 1658, atnaujintas 2010 m. liepos 20 d. Komunikatu SEC(2010) 923.
(
17
)	Šios išvados 15 punktas.
(
18
)	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).
(
19
)	OL C 31, p. 9.
(
20
)	OL C 119, p. 22.
(
21
)	2011 m. birželio 9 d. Sprendimo Diputación Foral de Vizcaya prieš Komisiją (sujungtos bylos C‑465/09 P–C‑470/09 P) 121 ir 122 punktai.
(
22
)	Visų pirma žr. Sprendimo 2002/820 37 išnašą, Sprendimo 2002/894 33 išnašą ir Sprendimo 2003/27 34 išnašą.
(
23
)	Šios išvados 31 ir 32 punktai.
(
24
)	OL C 351, 1999, p. 33, paskutinė pastraipa; OL C 71, 2000, p. 13, trečia pastraipa; Sprendimas 2002/820, 83 punktas; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 89 punktas.
(
25
)	Šios išvados 32 punktas ir 21 išnaša.
(
26
)	2006 m. sprendimo 12 ir 50 punktai.
(
27
)	2008 m. balandžio 15 d. Sprendimo Nuova Agricast (C-390/06, Rink. p. I-2577) 69 punktas.
(
28
)	Sprendimas 2002/820, 27 punktas; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 23 punktas.
(
29
)	Šios išvados 31 punktas ir 19 išnaša.
(
30
)	2006 m. spalio 24 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1628/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo nacionalinei regioninei investicinei pagalbai (OL L 302, p. 29).
(
31
)	2008 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 800/2008, skelbiantis tam tikrų rūšių pagalbą suderinama su bendrąja rinka taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (OL L 214, p. 3).
(
32
)	1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendimo 2000/795/EB dėl Ispanijos suteiktos valstybės pagalbos Ramondín SA ir Ramondín Cápsulas (OL L 318, 2000, p. 36) 134 konstatuojamoji dalis ir 1 straipsnis.
(
33
)	1 straipsnis ir 7 konstatuojamoji dalis.
(
34
)	2013 m. birželio 13 d. Sprendimo HGA ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos C‑630/11 P–C‑633/11 P, 105 punktas).
(
35
)	2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos C-57/00 P ir C-61/00 P, Rink. p. I-9975) 52 punktas.
(
36
)	Minėtas 35 išnašoje.
(
37
)	Sprendimas 2002/820, 83 punktas; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 89 punktas.
(
38
)	Sprendimas 2002/820, 25, 27, 33, 87, 90 ir 91 punktai; sprendimų 2002/894 ir 2003/27, 1, 7, 21, 23, 43, 49, 93 ir 97 punktai.
(
39
)	Šios išvados 6 punktas.
(
40
)	Sprendimas 2002/820, 84–87 punktai; sprendimai 2002/894 ir 2003/27, 90–93 punktai.
(
41
)	Šios išvados 37 punktas ir 30 bei 31 išnašos.
(
42
)	Kiekvieno sprendimo, susijusio su 45 % mokesčių kredito schemomis, 8 punktas.
(
43
)	2006 m. sprendimo 63 punktas.
(
44
)	Šios išvados 98 ir paskesni punktai.
(
45
)	Šios išvados 37 punktas ir 32 išnaša.
(
46
)	Pavyzdžiui, 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group (sujungtos bylos C-259/10 ir C-260/10, Rink. p. I-10947) 62 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.
(
47
)	1998 m. Regioninės pagalbos gairių 2 punktas ir 5 išnaša.
(
48
)	Būtent – subsektoriuose, nurodytuose Tam tikrų plieno subsektorių, kuriems netaikoma EAPB sutartis, pagrinduose (OL C 320, 1988, p. 3, toliau – 1988 m. Plieno pagrindai).
(
49
)	1988 m. Plieno pagrindų 4 punktas.
(
50
)	Condesa Fabril SA.
(
51
)	Compañía Norteña de Bebidas Gaseosas Norbega SA (toliau – Norbega).
(
52
)	Regioninės pagalbos dideliems investiciniams projektams daugiasektorė programa (OL C 107, 1998, p. 7).
(
53
)	2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 69/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis valstybės pagalbai (OL L 10, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 138), kuris nuo tada pakeistas 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1998/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis pagalbai (OL L 379, p. 5), o pastarasis – 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1407/2013 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai (OL L 4352, p. 1).
(
54
)	OL C 68, p. 9 (toliau – 1996 m. pranešimas).
(
55
)	2011 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Regione autonoma della Sardegna prieš Komisiją (sujungtos bylos T-394/08, T-408/08, T-453/08 ir T-454/08, Rink. p. II-6255) 299–311 punktai. Apeliaciniai skundai, kuriais apskųstas šis sprendimas (34 išnašoje minėtas Sprendimas HGA ir kt. prieš Komisiją), nesusiję su de minimis klausimu.
(
56
)	2004 m. gegužės 19 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos Nr. C 4/2003 (ex NN 102/2002), kurią Italija suteikė WAM S.p.A. (OL L 63, 2006, p. 11). Jis buvo panaikintas 2006 m. rugsėjo 6 d. Sprendimu Italija ir WAM prieš Komisiją (sujungtos bylos T‑304/04 ir T‑316/04) (patvirtintas 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimu Komisija prieš Italija ir WAM (C-494/06 P, Rink. p. I-3639), tačiau nebuvo daroma nuoroda į de minimis taisyklę.
(
57
)	Komisija remiasi sprendimais 2000/46/EB (OL L 18, 2001, p. 18), 2002/142/EB (OL L 48, 2002, p. 20), 2003/643/EB (OL L 227, 2003, p. 123) ir 2006/937/EB (OL L 366, 2006, p. 1). Ji teigia nė viename iš šių sprendimų nesilaikiusi tokio paties požiūrio kaip Sprendime WAM.
(
58
)	Žr. 1998 m. gegužės 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 994/98 dėl Europos bendrijos steigimo sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (OL L 142, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 312), kuris buvo Reglamento Nr. 69/2001 teisinis pagrindas; visų pirma žr. 9 konstatuojamąją dalį ir 2 straipsnį.
(
59
)	2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C-177/06, Rink. p. I-7689).
(
60
)	Kiekvieno iš trijų sprendimų 20 ir 75 punktai ir jų išnašos.
(
61
)	Kiekvieno iš trijų sprendimų 75 punkto išnaša.
(
62
)	To reglamento 4 straipsnis, aiškinamas kartu su 53 išnašoje minėto Reglamento Nr. 1998/2006 4 straipsniu.
(
63
)	Taip pat žr. jos ieškinio, pateikto byloje, kurioje priimtas 2006 m. sprendimas, 23 ir 24 punktus, kuriuose ji pripažino, kad vėliausiai po 2001 m. spalio 23 d. nebegalėtų būti suteikta jokia pagalba.
(
64
)	Kiekvieno iš trijų sprendimų 7 punktas.
(
65
)	Minėtas 53 išnašoje.
(
66
)	2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-214/07, Rink. p. I-8357; žr. Komisijos pastabas, 25 punktas.
(
67
)	2005 m. rugsėjo 6 d. Komisijos sprendimo 2006/638/EB dėl pagalbos schemos, kurią Italija taiko kai kuriems kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektams, kurių specializacija yra mažos ir vidutinės kapitalizacijos įmonių, įtrauktų į oficialųjį prekybos sąrašą reguliuojamose rinkose, akcijos (OL L 268, p. 1) 60 punktas, išskirta mano.
(
68
)	2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-214/07, Rink. p. I-8357); žr. 25 punkte pateiktą Komisijos atsakymą.
(
69
)	Minėtas 55 išnašoje.
(
70
)	Šios išvados 59 punktas.
(
71
)	Šios išvados 81–86 punktai.
(
72
)	Šios išvados 38 ir paskesni punktai.
(
73
)	Šios išvados 81–86 punktai.
(
74
)	Gasteiz Desarrollo Industrial e Ingeniería SA (toliau – Gasteiz Desarrollo)
(
75
)	Šios išvados 63 punktas.
(
76
)	Šalys sutaria, kad ji siekia 7417353,03 EUR.
(
77
)	Šios išvados 38 ir paskesni punktai.
(
78
)	Pagalba, suteikta Industrias de Maderas Aglomeradas.
(
79
)	Komisija teigia, kad viena 200000 EUR suma (Ingenería y Construcción de Matrices) buvo susigrąžinta (arba įrodyta, kad ji susigrąžinta) tik 2012 m. liepos 11 d., tačiau įrodymai, kuriais ji remiasi, Teisingumo Teismui nepateikti.
(
80
)	Šios išvados 63 punktas.
(
81
)	Šios išvados 81–86 punktai.
(
82
)	GKN Driveline Zumaia SA. Trimis kitais atvejais Komisija pripažino, kad reikalavimas dėl skatinamojo poveikio buvo įvykdytas, o dar aštuoniais atvejais Ispanija nenurodė, kad paraiška suteikti pagalbą buvo pateikta prieš pradedant darbus pagal projektą (šios išvados 38 ir paskesni punktai).
(
83
)	OL C 368, 1994, p. 12, pakeista OL C 288, 1999, p. 2 (toliau – 1994 m. (1999 m.) Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės).
(
84
)	Papresa SA. Komisijos ir Ispanijos nurodytos pagalbos sumos nesutampa maždaug 500000 EUR.
(
85
)	Pripažįstu, kad dėl to, jog šie priedai pateikti kaip į skaitmeninius vaizdo diskus įrašyti paieškai netinkamo PDF formato puslapių suglaudintieji aplankai, nustatyti tam tikrą konkretų dokumentą dar sudėtingiau; tačiau Ispanijai buvo pranešta, kad ji privalo aiškiai nurodyti įrodymus, kuriais remiasi (šios išvados 17 punktas).
(
86
)	Komisijos pranešimas C 29/92 (NN 12/92) (OL C 123, 1993, p. 7).
(
87
)	Šios išvados 81–86 punktai.
(
88
)	Šios išvados 94 punktas.
(
89
)	SEC (2005) 1658 (OL C 126, 2007, p. 15), atnaujintas SEC (2010) 923/3.
(
90
)	Jis apibrėžiamas kaip geometrinis vidurkis, apskaičiuojamas atsižvelgiant į valstybės narės BVP ir į jos turimų balsų Taryboje skaičių. Kai šioje byloje buvo pareikštas ieškinys, Ispanijos kintamasis „n“ buvo 13,66, o minimali vienkartinė bauda – 7 215 00 EUR. Dabar šie dydžiai yra atitinkamai 13,28 ir 7036000 EUR (2012 m. rugpjūčio 31 d., C(2012) 6106 galutinis).
(
91
)	Šiuo metu taikoma 210 EUR mažiausia suma, padauginta iš pažeidimo sunkumo koeficiento.
(
92
)	2002 m. liepos 2 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C-499/99, Rink. p. I-6031) ir 59 išnašoje minėtas Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C‑177/06).
(
93
)	T. y. 210 EUR, padaugintų iš koeficiento 9 už pažeidimo sunkumą ir iš Ispanijai nustatyto kintamojo „n“, kuris yra 13,66.
(
94
)	OL C 384, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 277 (toliau – 1998 m. pranešimas).
(
95
)	13 EUR, padaugintų iš koeficiento 1 už pažeidimo sunkumą ir iš Ispanijai nustatyto kintamojo „n“, kurio dydis – 13,66.
(
96
)	SEC(2005) 1658, 15 punktas.
(
97
)	Ji cituoja 1993 m. gegužės 10 d. Komisijos sprendimą 93/337/EEB dėl mokestinės pagalbos schemos investicijoms Baskų krašte (OL L 134, p. 25).
(
98
)	2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos T-30/01-T-32/01, T-86/02-T-88/02, Rink. p. II-2919) 314 ir 315 punktai ir juose nurodyta teismų praktika.
(
99
)	2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-496/09, Rink. p. I-11483).
(
100
)	Ten pat, 49 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.
(
101
)	Ten pat, 56 ir 57 punktai ir juose nurodyta teismo praktika.
(
102
)	Ten pat, 83 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.
(
103
)	Ispanija cituoja 2006 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Portugalija prieš Komisiją (C-88/03, Rink. p. I-7115) ir 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą UGT‑Rioja ir kt. (sujungtos bylos C-428/06-C-434/06, Rink. p. I-6747).
(
104
)	Minėtas 98 išnašoje.
(
105
)	Pavyzdžiui, 99 išnašoje minėto Sprendimo Komisija prieš Italiją 35–37punktai ir 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją (C‑610/10) 115 ir paskesni punktai.
(
106
)	Minėtas 105 išnašoje, 132 punktas.
(
107
)	Šios išvados 108 ir 109 punktai.
(
108
)	Šios išvados 90 išnaša; pagal 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją (C‑533/11) 35 punktą Komisija pati rėmėsi duomenimis, atnaujintais nuo to laiko, kai ji pareiškė ieškinį.
(
109
)	2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-121/07, Rink. p. 9159); 2009 m. birželio 4 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (C-109/08, Rink. p. I-4657); 2009 m. liepos 7 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (C-369/07, Rink. p. I-5703); 2009 m. birželio 4 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (C-568/07, Rink. p. I-4505); 2011 m. kovo 31 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (C-407/09, Rink. p. I-2467); 99 išnašoje minėtas Sprendimas Komisija prieš Italiją (C‑496/09); 105 išnašoje minėtas Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C‑610/10); 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Komisija prieš Airiją (C‑279/11); 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Komisija prieš Airiją (C‑374/11); 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimas Komisija prieš Švediją (C‑270/11); 2013 m. birželio 25 d. Sprendimas Komisija prieš Čekijos Respubliką (C‑241/11); 108 išnašoje minėtas Sprendimas Komisija prieš Belgiją (C‑533/11) ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą (C‑576/11).
(
110
)	Arba kad – priešingai nei SESV 260 straipsnio 3 dalyje nurodytu atveju – Teisingumo Teismas negali nustatyti didesnės sumos, nei reikalauja Komisija.
(
111
)	Minėtas 109 išnašoje.
(
112
)	Minėtas 99 išnašoje.
(
113
)	Minėtas 105 išnašoje.
(
114
)	Ten pat, 145 punktas.