62022TO0706(01)
BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) NUTARTIS
2023 m. rugsėjo 20 d. (
*1
)
„Ieškinys dėl panaikinimo – Visuomenės sveikata – Tam tikrų išimčių panaikinimas kaitinamojo tabako gaminiams – Tiesioginė sąsaja – Konkrečios sąsajos nebuvimas – Nepriimtinumas“
Byloje T‑706/22
Nicoventures Trading Ltd, įsteigta Londone (Jungtinė Karalystė), ir kitos ieškovės, kurių pavadinimai nurodyti priede (
1
), atstovaujamos advokatų L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz-Evren ir P. Wytinck,
ieškovės,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą H. van Vliet, A. Becker ir F. van Schaik,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro pirmininkė A. Marcoulli, teisėjai S. Frimodt Nielsen (pranešėjas) ir R. Norkus,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į 2023 m. vasario 1 d. sprendimą atmesti ieškovių pateiktą prašymą taikyti pagreitintą procedūrą,
atsižvelgęs į 2023 m. vasario 2 d. Nutartį Nicoventures Trading ir kt. / Komisija (T‑706/22 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2023:39), kuria atmestas laikinųjų apsaugos priemonių prašymas,
priima šią
Nutartį
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovės, Nicoventures Trading Ltd ir kiti juridiniai asmenys, kurių pavadinimai nurodyti priede, prašo panaikinti 2022 m. birželio 29 d. Komisijos deleguotąją direktyvą (ES) 2022/2100, kuria dėl tam tikrų išimčių panaikinimo kaitinamojo tabako gaminiams iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/40/ES (OL L 283, 2022, p. 4; toliau – ginčijamas aktas).
Ginčo aplinkybės
2
British American Tobacco grupė (toliau – BAT grupė), kuriai priklauso ieškovės, gamina ir parduoda tabako gaminius, įskaitant kaitinamojo tabako gaminius. Viena ieškovių Nicoventures Trading buvo įsteigta 2011 m. BAT grupėje, kad sutelktų dėmesį tik į novatoriškų nedegių gaminių, įskaitant kaitinamojo tabako gaminius, kūrimą ir prekybą. Nicoventures Trading parduoda BAT grupės kaitinamojo tabako gaminius kitoms grupės bendrovėms, įskaitant ir kitas ieškoves. Pastarosios užtikrina arba ketina užtikrinti Nicoventures Trading gaminių platinimą keturiolikos valstybių narių rinkoje.
3
2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/40/ES dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo ir kuria panaikinama Direktyva 2001/37/EB (OL L 127, 2014, p. 1), reglamentuoja tabako gaminių pateikimą rinkai. Šiuo tikslu ja siekiama derinti valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas, be kita ko, susijusias su tabako gaminių sudedamosiomis dalimis, ženklinimu ir pakuotėmis.
4
Direktyvos 2014/40 7 straipsnio 1 ir 7 dalyse numatyta, kad valstybės narės draudžia pateikti rinkai būdingo kvapo ar skonio tabako gaminius ir tabako gaminius, kurių bet kurioje sudėtinėje dalyje yra kvapiųjų medžiagų. Pagal minėtos direktyvos 7 straipsnio 12 dalį iki jos pakeitimo ginčijamu aktu kitiems nei cigaretės ir cigaretėms sukti skirtas tabakas tabako gaminiams nebuvo taikomi šio straipsnio 1 ir 7 dalyse nustatyti draudimai. Be to, tos pačios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje, prieš ją pakeičiant ginčijamu aktu, buvo numatyta, kad valstybės narės gali taikyti išimtį kitiems nei cigaretės rūkomojo tabako gaminiams, cigaretėms sukti skirtam tabakui ir kaljanų tabakui ir netaikyti tam tikrų įpareigojimų, susijusių su tabako gaminių ženklinimu ir privalomu tam tikrų kombinuotų įspėjimų, informacinių pranešimų ir įspėjimų apie galimą žalą sveikatai žymėjimu ant pakuočių. Be to, tos pačios direktyvos 7 straipsnio 12 dalyje ir 11 straipsnio 6 dalyje nurodyta, kad Europos Komisija priima deleguotuosius aktus, kuriais panaikina 7 straipsnyje nurodytas išimtis ar galimybę suteikti 11 straipsnyje numatytas išimtis tam tikros kategorijos gaminiams, jei iš esmės pasikeičia aplinkybės, kaip nustatyta jos parengtoje ataskaitoje.
5
2022 m. birželio 15 d. Komisija paskelbė ataskaitą dėl iš esmės pasikeitusių aplinkybių, susijusių su kaitinamojo tabako gaminiais pagal Direktyvą 2014/40.
6
Parengus šią ataskaitą, 2022 m. birželio 29 d. Komisija priėmė ginčijamą aktą. Ginčijamo akto 1 straipsniu pakeistos Direktyvos 2014/40 7 straipsnio 12 dalis ir 11 straipsnio 1 dalis. Nuo 2023 m. spalio 23 d., datos, kai ginčijamame akte numatytos priemonės turi būti perkeltos į nacionalinę teisę, kaitinamojo tabako gaminiams bus taikomi su kvapiosiomis medžiagomis susiję draudimai, nurodyti Direktyvos 2014/40 7 straipsnio 1 ir 7 dalyse. Be to, nuo tos pačios datos nedraudžiamiems rūkomojo kaitinamojo tabako gaminiams bus taikomi tokie patys pakuočių ženklinimo apribojimai kaip ir kitiems rūkomojo tabako gaminiams, kuriems netaikoma išimtis.
Šalių reikalavimai
7
Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą aktą,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
8
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
9
Pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, nagrinėti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą nagrinėjant bylą iš esmės,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
10
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalis, jeigu atsakovas prašo, Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą dėl nepriimtinumo arba kompetencijos nebuvimo nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės. Kadangi šioje byloje Komisija prašė priimti sprendimą dėl nepriimtinumo, Bendrasis Teismas konstatuoja, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, todėl nusprendžia priimti sprendimą dėl šio prašymo ir netęsti proceso.
11
Grįsdama nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Komisija tvirtina, kad ginčijamas aktas nėra nei tiesiogiai, nei konkrečiai susijęs su ieškovėmis.
Dėl ieškinio priimtinumo sąlygų
12
Pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, taip pat dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, kurie tiesiogiai su juo susiję ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių.
13
Pirmiausia reikia priminti, kad ši byla nesusijusi su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu paskutiniu atveju, kurio, be to, nenurodo nei ieškovės, nei Komisija. Iš tiesų sąvoka „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, apima bet kuriuos visuotinio taikymo teisės aktus, išskyrus pagal teisėkūros procedūrą priimtus aktus (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60 ir 61 punktus). Nagrinėjamoje byloje ginčijamas aktas, kuriame numatytos visuotinio taikymo priemonės, nurodytos šios nutarties 4 ir 6 punktuose, ir kuris nepriimtas nė pagal vieną SESV 289 straipsnyje numatytų teisėkūros procedūrų, yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, kaip jis suprantamas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Vis dėlto ginčijamo akto 2 straipsnyje numatytos įgyvendinimo priemonės, t. y. perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės, kurias turi priimti valstybės narės. Todėl šis ieškinys iš tikrųjų negali būti susijęs su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu paskutiniu atveju.
14
Be to, kadangi ginčijamas aktas nėra skirtas ieškovėms, pirmasis SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytas atvejis juo labiau netaikytinas nagrinėjamoje byloje. Todėl reikia nustatyti, ar ieškovėms taikytinas antrasis SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos atvejis, t. y. ar ginčijamas aktas yra tiesiogiai ir konkrečiai su jomis susijęs (šiuo klausimu žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimo Unión de Pequeños Agricultores / Taryba, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35–37 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Be to, jos neprieštarauja, kad šios dvi sąlygos, susijusios su teise pareikšti ieškinį, taikytinos šiam ieškiniui.
15
Šiomis aplinkybėmis, kalbant apie ieškovių argumentą, kad dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų pareikštų ieškinių priimtinumas turėtų būti vertinamas ne taip griežtai kaip dėl kitų aktų, t. y. argumentą, kurį, jų nuomone, galima suformuoti remiantis 2013 m. spalio 3 d. Sprendimu Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), reikia pažymėti, kad to sprendimo 57 punkte Teisingumo Teismas savo analizę aiškiai grindžia „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių“, kategorija, kuriai, kaip priminta, nepriklauso ginčijamas aktas. Priešingai, nei teigia ieškovės, Teisingumo Teismas nenurodo, kad ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygų analizė, kiek tai susiję su reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų kategorija apskritai, turi būti vertinama ne taip griežtai kaip kitais atvejais.
16
Iš tiesų Lisabonos sutartimi padarytu SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pakeitimu siekta, kad pareiškiant ieškinį dėl panaikinimo būtų taikoma teisminė tam tikrų visuotinai taikomų aktų, galinčių reglamentuoti privačių asmenų teisinę padėtį, kontrolė, nors prieš šį pakeitimą asmenys neturėjo galimybės jų ginčyti nei pateikdami tiesioginį ieškinį, nebent būtų įvykdyta sąlyga dėl jų konkrečios sąsajos, nei prejudiciniu klausimu dėl galiojimo įvertinimo, nesant įgyvendinimo priemonių. Tačiau šis pakeitimas neturėjo poveikio fizinių ir juridinių asmenų teisės pareikšti ieškinį sąlygų apimčiai, nes jos ir toliau taikomos (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 70 ir 71 punktus).
17
Taigi reikia išnagrinėti, ar Komisija pagrįstai teigia, kad ginčijamas aktas nėra nei tiesiogiai, nei konkrečiai susijęs su ieškovėmis.
Dėl tiesioginės sąsajos
18
Komisija teigia, jog pagal suformuotą jurisprudenciją, kad ieškovas būtų laikomas tiesiogiai susijusiu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, reikia, kad ginčijama priemonė, pirma, darytų tiesioginį poveikį jo teisinei padėčiai ir, antra, nepaliktų jokios diskrecijos adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, nes šis įgyvendinimas yra visiškai automatinio pobūdžio ir išplaukia tik iš Europos Sąjungos teisės normų, netaikant kitų tarpinių normų.
19
Pirma, ieškovės neįrodė, kad ginčijamas aktas daro neigiamą poveikį jų teisinei padėčiai. Konkrečiai kalbant, reikia atsižvelgti į tai, kad ieškovių klientai jau turi kaitinimo prietaisą, kuriuo jos prekiauja, ir galės jį toliau naudoti kaitinamojo tabako gaminiams, kurie nebus draudžiami pagal ginčijamą aktą. Iš tiesų ginčijamu aktu neuždraudžiami kaitinamojo tabako gaminiai, bet reglamentuojamos leidžiamos sudėtinės dalys ir nuorodos, kurios turi būti pateikiamos ant pakuočių. Taigi vienintelis ginčijamo akto poveikis – kaitinamojo tabako gaminiams taikomos bendrosios taisyklės dėl sudėties ir ženklinimo, kurios taikomos, pavyzdžiui, cigaretėms ir cigaretėms sukti skirtam tabakui.
20
Antra, Komisija pažymi, kad ieškovių teiginiai, nurodyti siekiant įrodyti jų tiesioginę sąsają, yra ne teisinio, o faktinio pobūdžio. Taigi jos remiasi tikėtinu negautu pelnu, tačiau neįrodo, kad ginčijamas aktas daro tiesioginį poveikį jų teisinei padėčiai.
21
Trečia, net darant prielaidą, kad ginčijamas aktas daro poveikį ieškovių teisinei padėčiai, reikėtų konstatuoti jo netiesioginį pobūdį. Iš tiesų bet koks būsimas, galimas ir tik spekuliatyvus poveikis atsirastų ne dėl ginčijamo akto įsigaliojimo, o dėl valstybių narių priimtų sprendimų. Šiuo atveju tam, kad ginčijamas aktas darytų poveikį ieškovių teisinei padėčiai, jam reikalingos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės, todėl jo įgyvendinimas nėra visiškai automatinis, kaip reikalaujama pagal jurisprudenciją.
22
Ketvirta, ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas 2022 m. liepos 12 d. Sprendimas Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Iš tiesų toje byloje nagrinėjama direktyva reglamentuoja ūkio subjektų teises, o ginčijamu aktu nustatytos bendrosios gaminiams taikomos taisyklės.
23
Ieškovės nesutinka su šiais argumentais ir teigia, kad ginčijamas aktas yra tiesiogiai su jomis susijęs.
24
Pagal suformuotą jurisprudenciją sąlyga, kad fizinis arba juridinis asmuo turi būti tiesiogiai susijęs su priemone, dėl kurios pareikštas ieškinys, reikalauja, kad būtų įvykdyti du kumuliaciniai kriterijai, t. y. kad ši priemonė, pirma, darytų tiesioginį poveikį to asmens teisinei padėčiai ir, antra, nepaliktų jokios diskrecijos už jos įgyvendinimą atsakingiems adresatams, nes tas įgyvendinimas yra visiškai automatiškas ir pagrįstas tik Sąjungos teisės aktais, netaikant kitų tarpinių normų (žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
25
Ieškinį dėl panaikinimo, numatytą SESV 263 straipsnyje, galima pareikšti dėl institucijų priimtų bet kokių nuostatų (neatsižvelgiant į jų formą), kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių. Siekiant nustatyti, ar aktas sukelia tokių pasekmių, reikia remtis šio akto esme ir įvertinti jo poveikį, atsižvelgiant į objektyvius kriterijus, pavyzdžiui, to akto turinį, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus. Taigi galimybė aktu daryti tiesioginį poveikį fizinio ar juridinio asmens teisinei padėčiai negali būti vertinama atsižvelgiant vien į tai, kad šis aktas priimtas direktyvos forma (žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62–64 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
26
Iš tiesų bet kuris aktas, nesvarbu, ar jis būtų reglamentuojamojo, ar kitokio pobūdžio, iš principo gali daryti tiesioginį poveikį fizinio ar juridinio asmens teisinei padėčiai, neatsižvelgiant į tai, ar dėl jo reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, įskaitant, kiek tai susiję su direktyva, perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Taigi tuo atveju, kai direktyva sukelia tokį poveikį, aplinkybė, kad šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės buvo ar turi būti priimtos, savaime nėra reikšminga, nes jos nepaneigia tiesioginio šios direktyvos ir poveikio ryšio pobūdžio. Taip yra su sąlyga, kad direktyva valstybėms narėms nepalieka jokios diskrecijos dėl tokio poveikio taikymo šiam asmeniui (2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 74 punktas).
27
Kaip nurodyta šios nutarties 4 ir 6 punktuose, pagal ginčijamą aktą draudžiama prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais ir rūkomojo kaitinamojo tabako gaminiams, neturintiems būdingo kvapo ar skonio, taikomi tokie patys ženklinimo reikalavimai kaip ir tam tikriems kitiems rūkomojo tabako gaminiams, t. y. cigaretėms, cigaretėms sukti skirtam tabakui ir kaljanų tabakui. Pagal ginčijamo akto 2 straipsnį valstybės narės turi priimti būtinas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones, kad šie nauji draudimai ir reikalavimai būtų įgyvendinti iki 2023 m. spalio 23 d.
28
Taigi ūkio subjektų, kurie, kaip ieškovės, prekiauja arba ketina prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais, teisinei padėčiai daromas poveikis, nes ši prekyba taps neteisėta. Šie ūkio subjektai taip pat privalės ant neuždraustų rūkomojo kaitinamojo tabako gaminių pakuočių nurodyti tuos pačius įspėjimus apie galimą žalą sveikatai, kurie turi būti pateikiami ant kai kurių kitų rūkomojo tabako gaminių pakuočių. Taigi ieškovėms taikomas draudimas ir pareigos, tiesiogiai kylantys iš ginčijamo akto, neatsižvelgiant į tai, kad dėl šio akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, t. y. perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Iš tiesų sąlyga, kad aktas, dėl kurio pareikštas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijęs su ieškovu, ir sąlyga, kad dėl tokio akto nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, nėra ta pati (šiuo klausimu žr. 2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 71 ir 72 punktus). Nagrinėjamu atveju ginčijamame akte numatytos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės yra būtinos tik siekiant visiškai įgyvendinti minėtus draudimą ir pareigas valstybių narių teisėje, nesuteikiant joms savarankiškos diskrecijos, nes ginčijamu aktu valstybėms narėms nepalikta jokios diskrecijos šiuo klausimu. Taigi reikia pripažinti, kad ginčijamas aktas yra tiesiogiai susijęs su ieškovėmis.
29
Šios išvados negali paneigti nė vienas Komisijos pateiktų argumentų.
30
Pirma, Komisija, žinoma, tvirtina, kad ginčijamu aktu nedraudžiama prekiauti kaitinamojo tabako gaminiais, o tik reglamentuojama jų sudėtis, uždraudžiant būdingo kvapo ar skonio medžiagas. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad ieškovės prekiauja būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais ir negalės to daryti pasibaigus ginčijamame akte nustatytam perkėlimo į nacionalinę teisę terminui. Todėl Komisija negali teigti, kad ginčijamu aktu tik reglamentuojama minėtų gaminių sudėtis ir nedaroma poveikio ūkio subjektų teisėms.
31
Antra, Komisija pažymi, kad ieškovės pateikia argumentus labiau dėl poveikio jų faktinei, o ne teisinei padėčiai. Vis dėlto aplinkybė, kad ieškovės remiasi tuo, jog pakenkta jų faktinei padėčiai, ir tvirtina, kad būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiai sudaro didelę visų jų pardavimų, turimos rinkos ir investicijų dalį, nereiškia, kad jų teisinė padėtis taip pat negali būti paveikta.
32
Trečia, Komisijos teigimu, ginčijamo akto poveikis ieškovių teisinei padėčiai yra nebent netiesioginis dėl to, kad pagal ginčijamą aktą turi būti priimtos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės. Šiuo klausimu, kaip pažymėta šios nutarties 28 punkte, ginčijamu aktu valstybėms narėms nepaliekama jokios diskrecijos dėl būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminių prekybos draudimo ir pareigos ženklinti nedraudžiamus kaitinamojo tabako gaminius.
33
Darytina išvada, kad Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą, grindžiamą tuo, kad ginčijamas aktas nėra tiesiogiai susijęs su ieškovėmis, reikia atmesti.
Dėl konkrečios sąsajos
34
Komisija teigia, kad ieškovės turi įrodyti, jog ginčijamas aktas yra konkrečiai su jomis susijęs. Kadangi aktas nėra joms skirtas, jos galėtų būti konkrečiai susijusios tik tuo atveju, jei ginčijamas aktas darytų poveikį dėl tam tikrų joms būdingų savybių arba dėl faktinės padėties, kuri išskiria iš kitų asmenų ir taip individualizuoja jas analogiškai kaip adresatus. Komisija nesutinka, kad taip yra.
35
Ieškovės tvirtina, kad ginčijamas aktas yra konkrečiai su jomis susijęs. Šiuo klausimu jos teigia, kad jų situacija yra tokia, kaip nagrinėta 1963 m. liepos 15 d. Sprendime Plaumann / Komisija (25/62, EU:C:1963:17), kai teisės subjektui poveikis daromas dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl jį iš kitų asmenų išskiriančios padėties ir individualizuoja taip pat, kaip ir asmenį, kuriam skirtas sprendimas. Jų teigimu, taip yra dėl dviejų Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nurodytų priežasčių grupių. Pirma, ieškovės priklauso uždarai ūkio subjektų grupei. Antra, ginčijamas aktas gali iš esmės paveikti jų padėtį rinkoje.
36
Nors iš esmės visuotinai taikomus aktus gali ginčyti tik SESV 263 straipsnio antroje ir trečioje pastraipose nurodyti privilegijuotieji ieškovai, vis dėlto tam tikromis aplinkybėmis tokie aktai gali būti konkrečiai susiję su tam tikrais fiziniais ar juridiniais asmenimis, todėl jų atžvilgiu jie yra sprendžiamojo pobūdžio. Taip yra tuo atveju, kai nagrinėjamas aktas susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl faktinės padėties, kuri išskiria iš kitų asmenų, todėl individualizuoja jį taip pat, kaip ir asmenį, kuriam jis skirtas (1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann / Komisija, 25/62, EU:C:1963:17, p. 223; taip pat žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimo Unión de Pequeños Agricultores / Taryba, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35 ir 36 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
37
Akto visuotinio taikymo, taigi norminio pobūdžio, nepaneigia galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems jis tam tikru momentu taikomas, skaičių ar net tapatybę, jeigu siekiant numatytų tikslų aišku, kad toks aktas taikomas atsižvelgiant į jame apibrėžtas objektyvias teisines ar faktines aplinkybes (žr. 1994 m. gegužės 18 d. Sprendimo Codorniu / Taryba, C‑309/89, EU:C:1994:197, 18 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Pirmiausia reikia pažymėti, kad nors ieškovės prašo panaikinti visą ginčijamą aktą, jos savo argumentuose daugiausia dėmesio skiria kaitinamojo tabako gaminių, turinčių vieną ar daugiau būdingų skonio ar kvapo medžiagų, draudimo poveikiui jų faktinei padėčiai.
39
Pirma, ieškovės teigia, kad priklauso uždarai ūkio subjektų, kuriuos galima identifikuoti ir kurie iš tikrųjų identifikuoti priimant ginčijamą aktą, kategorijai. Konkrečiai su ginčijamu aktu susijusių ūkio subjektų kategorija apima tuos, kurie jo priėmimo dieną prekiavo ar turėjo leidimus prekiauti gaminiais, kuriems naujai taikomi apribojimai. Ieškovių teigimu, priimant ginčijamą aktą šios grupės narius buvo galima identifikuoti, nes jie visi turėjo valstybių narių jiems išduotus leidimus prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais arba buvo pateikę prašymus šiuo tikslu. Grupė yra uždara, nes dėl aptariamų gaminių draudimo ji nebus išplėsta. Be to, ši grupė yra ribota dėl nedidelio ūkio subjektų, kurie yra jos nariai, skaičiaus, nes joje yra tik dvi dideles rinkos dalis turinčių įmonių grupės. Galiausiai, priešingai, nei teigia Komisija, jų padėtis skiriasi nuo įmonių, esančių ankstesniuose ir vėlesniuose aptariamų gaminių gamybos ir platinimo grandinės etapuose.
40
Tiesa, Teisingumo Teismas pripažino konkrečią sąsają su juridiniu asmeniu, turinčiu intelektinės nuosavybės teisę, kuriam norminiu aktu, skirtu bendrai ir abstrakčiai apibrėžtų teisės subjektų visumai reglamentuoti, padarytas konkretus poveikis (1994 m. gegužės 18 d. Sprendimo Codorniu / Taryba, C‑309/89, EU:C:1994:197, 19–23 punktai).
41
Be to, buvo nuspręsta, kad įmonių, turinčių įgytas teises, pareikštas ieškinys dėl visuotinai taikomos priemonės yra priimtinas, pavyzdžiui, dėl to, kad priemone buvo pakenkta galiojančios sutarties vykdymui (1985 m. sausio 17 d. Sprendimo Piraiki-Patraiki ir kt. / Komisija, 11/82, EU:C:1985:18, 31 punktas) arba išimtinėms transliavimo teisėms, leidžiančioms matyti šių teisių turėtojus, kuriuos galima aiškiai nustatyti ginčijamo akto priėmimo momentu, kaip priklausančius „ribotai grupei“ (2008 m. kovo 13 d. Sprendimo Komisija / Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 71–77 punktai), arba kuriuo ginčytas teigiamas sprendimas dėl valstybės pagalbos schemos, kuria naudojosi ieškovai (2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 59–63 punktai).
42
Siekdamos įrodyti, kad priklauso ribotai grupei, kaip tai suprantama pagal minėtą jurisprudenciją, ieškovės iš esmės remiasi tuo, pirma, kad kompetentingoms institucijoms pateikė Direktyvos 2014/40 5 straipsnyje numatytus pareiškimus ir minėtos direktyvos 19 straipsnyje numatytus pranešimus apie būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminius, ir, antra, kad kai kurios jų valstybėse narėse, kuriose nustatyta licencijavimo sistema pagal tos pačios direktyvos 19 straipsnio 3 dalį, gavo licencijas prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais. Neginčydama šių faktinių aplinkybių, Komisija mano, kad jų nepakanka, kad ieškovės būtų individualizuotos taip pat, kaip ir asmuo, kuriam skirtas sprendimas.
43
Šiuo klausimu Direktyvoje 2014/40 numatyta būtinybė nustatyti bendrą pranešimo apie tabako gaminiuose esančias sudedamąsias dalis ir jų išskiriamas tam tikras toksines medžiagas formą (13–15 konstatuojamosios dalys) ir gamintojų bei importuotojų pareiga pranešti apie naujoviškus tabako gaminius, nedarant poveikio valstybių narių galimybei juos uždrausti arba leisti (34 konstatuojamoji dalis). Šie principai įgyvendinti Direktyvos 2014/40 5 ir 19 straipsniuose. Taigi, remiantis visomis šiomis nuostatomis, gamintojai ir importuotojai gali pateikti rinkai tik tabako gaminius, kurie atitinka minėtos direktyvos reikalavimus ir dėl kurių buvo pateikti šioje direktyvoje numatyti pareiškimai ir pranešimai, ar net prireikus gautos licencijos, numatytos valstybių narių, nustačiusių licencijavimo sistemą. Direktyvoje nustatyti reikalavimai, be kita ko, susiję, be sudedamųjų dalių ir išsiskiriančiųjų medžiagų nurodymo, su draudžiamų sudedamųjų dalių nebuvimu ir pranešimu apie reikalaujamus tyrimus, visų pirma siejamus su atitinkamo gaminio toksiškumu, priklausomybę sukeliančiu poveikiu, patrauklumu ir poveikiu vartotojų elgsenai. Taigi tokie reikalavimai yra bendri ir abstraktūs kriterijai, taikomi visiems asmenims, pateikiantiems ar ketinantiems pateikti rinkai tabako gaminį.
44
Reikia išnagrinėti, ar minėtų pareiškimų ir pranešimų pateikimo arba šių licencijų turėjimo pakanka, kad ieškovės arba kai kurios jų būtų individualizuotos taip pat, kaip ir asmuo, kuriam būtų skirtas sprendimas.
45
Pirma, vien aplinkybės, kad ginčijamo akto priėmimo metu buvo galima identifikuoti ūkio subjektus, pateikusius pareiškimą ar pranešimą, ar turinčius licenciją, nepakanka įrodyti, kad jis yra konkrečiai su jais susijęs, kai minėtas aktas taikomas remiantis bendrais ir abstrakčiais pagrindais (žr. 2011 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Enviro Tech Europe ir Enviro Tech International / Komisija, T‑291/04, EU:T:2011:760, 104 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją) ir kai priimdama ginčijamą aktą Komisija neprivalėjo ypač atsižvelgti į jų padėtį (šiuo klausimu žr. 2010 m. kovo 2 d. Sprendimo Arcelor / Parlamentas ir Taryba, T‑16/04, EU:T:2010:54, 102 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
46
Antra, Komisijos, beje, ginčijamam argumentui, susijusiam su nedideliu įmonių, kurioms ginčijamas aktas daro poveikį, skaičiumi, taip pat negalima pritarti. Iš tiesų reikia priminti, kad visuotinai taikoma nuostata gali būti konkrečiai susijusi su fiziniu ar juridiniu asmeniu, tik jeigu ji daro poveikį šiam asmeniui dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba faktinės padėties, kurios jį išskiria iš kitų, todėl individualizuoja taip pat, kaip ir asmenį, kuriam ji skirta. Tačiau fizinių ar juridinių asmenų, kuriems toks aktas daro poveikį, skaičius nėra lemiamas (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimo Komisija / Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 43–46 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
47
Trečia, priešingai, nei teigia Komisija, kadangi pagal Direktyvą 2014/40 suteiktos licencijos susijusios su minėtos direktyvos reikalavimus atitinkančių tabako gaminių prekyba, neabejotina, kad ginčijamu aktu nustatytas absoliutus draudimas prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais neišvengiamai lems kai kurių ieškovių turimų licencijų kvestionavimą. Tačiau tokios licencijos negali būti laikomos apibūdinančiomis ir individualizuojančiomis jų turėtojų padėtį ginčijamo akto atžvilgiu, lyg jis būtų jiems skirtas. Be to, minėtos licencijos nesuteikia jų turėtojams teisių, panašių į tas, kurias turėjo ieškovai šios nutarties 40 ir 41 punktuose nurodytose bylose.
48
Iš tiesų, visų pirma, ginčijamo akto poveikis vienodai kyla tiek ūkio subjektams, gavusiems licencijas valstybėse narėse, kuriose pagal Direktyvos 2014/40 19 straipsnio 3 dalį nustatyta licencijų išdavimo sistema būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiams, tiek ūkio subjektams, pateikusiems minėtos direktyvos 5 straipsnyje numatytus pareiškimus ar tos pačios direktyvos 19 straipsnyje numatytus pranešimus dėl tų pačių gaminių, ar ūkio subjektams, kurie dar negavo licencijos arba nepateikė pareiškimo ar pranešimo, tačiau ketina pateikti rinkai tokius gaminius. Taigi nė vienas tokioje padėtyje esančių ūkio subjektų nėra individualizuotas ginčijamo akto atžvilgiu.
49
Be to, kaip pažymėta šios nutarties 43 punkte, licencijos, pareiškimai ar pranešimai atitinka Direktyvoje 2014/40 numatytus objektyvius reikalavimus, susijusius su tabako gaminiais, kurie bendrai ir abstrakčiai nustatyti visiems ūkio subjektams. Todėl valstybių narių išduotos licencijos suteikiamos be išimtinių teisių, remiantis tik gaminių atitiktimi, taip pat jokios išimtinės teisės nesuteikiama dėl ūkio subjektų pateiktų pareiškimų ar pranešimų.
50
Galiausiai Direktyvoje 2014/40 numatyta, kad įvairiuose deleguotuosiuose aktuose gali būti patikslintos ar iš dalies pakeistos į jos taikymo sritį patenkančių tabako gaminių prekybos sąlygos. Tas pats pasakytina apie minėtos direktyvos 7 straipsnio 12 dalį, kiek tai susiję su šioje byloje nagrinėjamos išimties panaikinimu. Darytina išvada, kad kai kurioms ieškovėms išduotos licencijos prekiauti būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminiais, kaip ir teisė prekiauti tokiais gaminiais pateikus pareiškimą ar pranešimą, negali būti laikomos įgytomis neribotam laikui.
51
Ketvirta, ieškovių atsakyme dėl Komisijos nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo nurodyta aplinkybė, kad būdingo kvapo ar skonio kaitinamojo tabako gaminių gamintojų ir importuotojų padėtis, atsižvelgiant į ginčijamą aktą, nėra tokia pati kaip gamybos ir platinimo grandinės ankstesniuose ir vėlesniuose etapuose esančių pramonės šakų, neturi reikšmės klausimui, ar ieškovės priklauso ribotai grupei, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 41 punkte nurodytą jurisprudenciją. Iš tiesų, kad įrodytų, jog ginčijamas aktas yra konkrečiai su jomis susijęs, ieškovės turi įrodyti ne tai, kad poveikis joms yra kitoks nei kitiems ūkio subjektams, bet tai, kad poveikis kyla dėl joms būdingų savybių ar faktinės padėties, dėl kurių jos išskiriamos taip, lyg sprendimas būtų joms skirtas (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 12 d. Nutarties Bactria / Komisija, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, licencijos, pareiškimai ir pranešimai, kuriais remiasi ieškovės, neįrodo, kad ginčijamas aktas yra konkrečiai su jomis susijęs.
53
Antra, ieškovės tvirtina, kad ginčijamas aktas daro esminį poveikį jų konkurencinei padėčiai. Šiuo klausimu jos teigia, kad joms tenka didelė kaitinamojo tabako gaminių rinkos dalis, kad produktai, kuriems taikomas draudimas, sudaro labai didelę jų pardavimų dalį ir kad jos skyrė daug lėšų investicijoms, siekdamos sukurti atitinkamus gaminius.
54
Bet kuriuo atveju to, kad tam tikriems ūkio subjektams visuotinai taikomas teisės aktas daro didesnį ekonominį poveikį negu kitiems, nepakanka, kad būtų galima juos išskirti iš tų kitų ūkio subjektų, nes šis aktas taikomas atsižvelgiant į objektyviai apibrėžtą situaciją (žr. 2010 m. kovo 2 d. Sprendimo Arcelor / Parlamentas ir Taryba (T‑16/04, EU:T:2010:54, 106 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
55
Be to, vien aplinkybė, kad fizinis ar juridinis asmuo dėl naujų teisės normų gali prarasti svarbų pajamų šaltinį, neįrodo jo ypatingos padėties ir šios aplinkybės nepakanka įrodyti, kad teisės aktas su juo konkrečiai susijęs, nes šis asmuo turi įrodyti aplinkybes, leidžiančias manyti, kad tariamai patirta žala jį išskiria iš bet kurių kitų ūkio subjektų, taip pat kaip ir jis susijusių su minėtomis teisės normomis (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 29 d. Nutarties Nürburgring / Parlamentas ir Taryba, T‑311/03, nepaskelbta Rink., EU:T:2006:179, 65 ir 66 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
56
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ieškovės nepagrįstai teigia, jog ginčijamas aktas yra konkrečiai su jomis susijęs, todėl ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėl prašymų įstoti į bylą
57
2023 m. vasario 16 d. ir kovo 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktus, kuriais atitinkamai Europos Sąjungos Taryba ir Prancūzijos Respublika paprašė leisti įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
58
2023 m. kovo 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarija taip pat gavo aktą, kuriuo Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL ir Philip Morris Ltd paprašė leisti įstoti į bylą palaikyti ieškovių reikalavimų.
59
Remiantis Procedūros reglamento 142 straipsnio 2 dalimi, įstojimas į bylą netenka savo dalyko, kai ieškinys pripažįstamas nepriimtinu. Šioje byloje, atmetus ieškinį kaip nepriimtiną, nebereikia priimti sprendimo dėl prašymų įstoti į bylą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
60
Pirma, pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jų priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, išskyrus išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą, pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
61
Antra, pagal Procedūros reglamento 144 straipsnio 10 dalį, jeigu procesas pagrindinėje byloje užbaigiamas prieš priimant sprendimą dėl prašymo įstoti į bylą, prašymą įstoti į bylą pateikęs asmuo ir pagrindinės šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su tokiu prašymu. Šioje byloje ieškovės, Komisija, Prancūzijos Respublika, Taryba, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania ir Philip Morris kiekviena padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
62
Trečia, vadovaujantis Procedūros reglamento 158 straipsnio 5 dalimi, 2023 m. vasario 2 d. Nutartimi Nicoventures Trading ir kt. / Komisija (T‑706/22 R, nepaskelbta, EU:T:2023:39), kuria užbaigta laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidėtas iki Bendrojo Teismo sprendimo dėl bylos esmės priėmimo. Kadangi ieškovės pralaimėjo tiek laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą, tiek pagrindinę bylą, jos turi padengti visas su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra susijusias bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2.
Nebereikia priimti sprendimo dėl Prancūzijos Respublikos, Europos Sąjungos Tarybos, Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL
ir Philip Morris Ltd prašymų įstoti į bylą.
3.
Nicoventures Trading Ltd ir kitos ieškovės, kurių pavadinimai nurodyti priede, padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, išskyrus susijusias su prašymais įstoti į bylą.
4.
Nicoventures Trading ir kitos ieškovės, kurių pavadinimai nurodyti priede, Komisija, Prancūzijos Respublika, Taryba, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania ir Philip Morris padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymais įstoti į bylą.
5.
Nicoventures Trading ir kitos ieškovės, kurių pavadinimai nurodyti priede, padengia bylinėjimosi išlaidas, susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
Priimta 2023 m. rugsėjo 20 d. Liuksemburge.
Kancleris
V. Di Bucci
Pirmininkė
A. Marcoulli
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
1
)	Kitų ieškovių sąrašas pridedamas tik prie šalims pateiktos versijos.