62023CJ0423
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
22 януари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Вътрешен пазар на електроенергия — Директива (ЕС) 2019/944 — Член 5 — Обусловени от пазара цени за доставка — Директива (ЕС) 2018/2001 — Насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници — Регламент (ЕС) 2022/1854 — Спешна намеса за справяне с високите цени на енергията — Членове 6 и 7 — Таван на пазарните приходи на производителите на електроенергия от някои енергийни източници — Член 8 — Национални мерки за допълнително ограничаване на пазарните приходи — Условия — Национална правна уредба, която не гарантира на производителите възможността да задържат 10 % от приходите над тавана — Запазване на инвестициите в сектора на енергията от възобновяеми източници — Липса на таван за приходите от продажбата на електроенергия, произведена от каменни въглища — Липса на диференцирана правна уредба в зависимост от различните енергийни източници“
По дело C‑423/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Регионален административен съд на Ломбардия, Италия) с акт от 7 юли 2023 г., постъпил в Съда на 10 юли 2023 г., в рамките на производство по дело
Secab Soc. coop.
срещу
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
при участието на:
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura — Unione delle imprese elettriche italiane,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: I. Jarukaitis (докладчик), председател на състава, M. Condinanzi и N. Jääskinen, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: G. Chiapponi, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 6 ноември 2024 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за Secab Soc. coop., от C. Mainardis, M. Nussi и A. Travi, avvocati,
–
за Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, от D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo и A. Zoppini, avvocati,
–
за Associazione Italia Solare ETS, от G. Cassar, avvocata,
–
за Assoidroelettrica, от G. B. Conte и G. Giordano, avvocati,
–
за Elettricità Futura — Unione delle imprese elettriche italiane, от C. Martorana, avvocata,
–
за италианското правителство, от S. Fiorentino и G. Palmieri, в качеството на представители, подпомагани от L. Delbono и R. Guizzi, avvocati dello Stato,
–
за белгийското правителство, от P. Cottin и M. Jacobs, в качеството на представители, подпомагани от K. Decroix и B. Martel, advocaten,
–
за гръцкото правителство, от K. Boskovits и C. Kokkosi, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf и A. Spina, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 февруари 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 5, параграф 4 от Директива (ЕС) 2019/944 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС (ОВ L 158, 2019 г., стр. 125), на съображения 2, 3 и 12 от Директива (ЕС) 2018/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници (ОВ L 328, 2018 г., стр. 82), на съображения 27—29, 39 и 41, на член 6, параграф 1, на член 7, параграф 1, букви з)—й) и на член 8, параграф 1, букви а) и г), както и параграф 2 от Регламент (ЕС) 2022/1854 на Съвета от 6 октомври 2022 година относно спешна намеса за справяне с високите цени на енергията (ОВ L 261 I, 2022 г., стр. 1).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Secab Soc. coop., кооперативно дружество, осъществяващо дейност в сектора на производството на електроенергия, от една страна, и Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) (Регулаторен орган за енергетика, мрежи и околна среда, Италия) и Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, дружество по италианското право, притежавано изцяло от италианската държава чрез Ministero dell’Economia e delle Finanze (Министерство на икономиката и финансите, Италия), на което е възложено да насърчава и подкрепя развитието на възобновяемите енергийни източници, както и енергийната ефективност в рамките на националната енергийна политика, относно законосъобразността на национална правна уредба, която определя таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия от някои възобновяеми енергийни източници.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2018/2001
3
Съображения 2, 3 и 12 от Директива 2018/2001 посочват:
„(2)
В съответствие с член 194, параграф 1 [ДФЕС], насърчаването на възобновяемите видове енергия е една от целите на енергийната политика на [Европейския съюз]. Това е целта, която преследва настоящата директива. Увеличеното използване на енергия от възобновяеми източници или „възобновяема енергия“ представлява важна част от пакета от мерки, необходими за намаляване на емисиите на парникови газове и за съобразяване с ангажимента на Съюза съгласно Парижкото споразумение от 2015 г. относно изменението на климата след 21‑вата конференция на страните по Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата […], както и с рамката за политиките на Съюза в областта на климата и енергетиката в периода до 2030 г., включително обвързващата цел на Съюза за намаление до 2030 г. на емисиите в Съюза с поне 40 % в сравнение с количествата от 1990 г. Обвързващата цел на Съюза за 2030 г. в областта на възобновяемата енергия и приносът на държавите членки за тази цел, включително техните базови дялове във връзка с техните общи национални цели за 2020 г., са сред основните елементи, които имат първостепенно значение за политиката на Съюза в областта на енергетиката и околната среда. Други такива елементи са включени в рамката, предвидена в настоящата директива, например за развитието на отоплението и охлаждането с възобновяема енергия, както и за развитието на възобновяемите транспортни горива.
(3)
Увеличеното използване на енергия от възобновяеми източници също играе основна роля за подобряване на сигурността на енергийните доставки, за устойчива енергия на достъпни цени, за технологичното развитие и иновациите, както и за технологично и индустриално лидерство, като създава екологични, социални и здравни ползи, както и големи възможности за заетост и регионално развитие, особено в селски и изолирани зони, в райони и територии с малка гъстота на населението или които са в процес на частична деиндустриализация.
[…]
(12)
С оглед да се подпомагат амбициозните приноси на държавите членки за постигане на целта на Съюза, следва да бъде създадена финансова рамка за улесняване на инвестициите в проекти за възобновяема енергия в тези държави членки, включително чрез използване на финансови инструменти“.
Директива 2019/944
4
Член 5 от Директива 2019/944 е озаглавен „Обусловени от пазара цени за доставка“ и гласи:
„1.   Доставчиците са свободни да определят цената, на която предоставят електроенергия на клиентите си. Държавите членки предприемат подходящи действия, за да гарантират ефективната конкуренция между доставчиците.
[…]
3.   Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 държавите членки могат да прилагат публични интервенции при определянето на цените за доставка на електроенергия за енергийно бедните или уязвимите битови клиенти. Тези публични интервенции са обвързани с условията, посочени в параграфи 4 и 5.
4.   Публичните интервенции при определянето на цените за доставка на електроенергия:
a)
преследват общ икономически интерес и не надхвърлят необходимото за постигането на общия икономически интерес;
б)
са ясно определени, прозрачни, недискриминационни и прилагането им да подлежи на проверка;
в)
гарантират на клиентите равен достъп до електроенергийните предприятия от Съюза;
г)
са ограничени по време и са пропорционални по отношение на своите бенефициери;
д)
не водят до допълнителни разходи за участниците на пазара по дискриминационен начин.
[…]“.
Регламент 2022/1854
5
В съображения 1, 27—29 и 39—41 от Регламент 2022/1854 се уточнява:
„(1)
От септември 2021 г. насам се наблюдават много високи цени на пазарите на електроенергия. […]
[…]
(27)
Равнището, на което е определен таванът на пазарните приходи, не следва да застрашава способността на производителите, към които се прилага, включително производителите на енергия от възобновяеми източници, да възстановяват своите инвестиционни и оперативни разходи, и следва да запазва и стимулира бъдещите инвестиции в капацитета, необходим за декарбонизирана и надеждна електроенергийна система. Поради това че ще бъде единен в целия Съюз, таванът на пазарните приходи е най-подходящата мярка за запазване на функционирането на вътрешния пазар на електроенергия, тъй като с него се поддържа ценовата конкуренция между производителите на електроенергия въз основа на различни технологии, по-специално по отношение на възобновяемите енергийни източници.
(28)
Макар че спорадичните и краткосрочните пикове на цените могат да се считат за нормална характеристика на пазара на електроенергия и могат да бъдат полезни за някои инвеститори, за да възстановят инвестициите си в производството на електроенергия, наблюдаваното от февруари 2022 г. твърде голямо и трайно увеличение на цените се различава значително от едно нормално положение на пазара, при което са налице спорадични върхови цени. Поради това таванът на пазарните приходи не следва да бъде определен под разумните очаквания на участниците на пазара по отношение на средното равнище на цените на електроенергията в часовете, през които търсенето на електроенергия е било най-високо, преди агресивната война на [Руската федерация] срещу Украйна. Преди февруари 2022 г. през последните десетилетия се очакваше средните върхови цени на пазара на електроенергия на едро да бъдат значително и трайно под 180 [евро за мегаватчас (Mwh)] в целия Съюз, въпреки разликите в цените на електроенергията в различните региони в Съюза. Тъй като първоначалното инвестиционно решение на участниците на пазара е било взето въз основа на очакване, че средните цени ще бъдат по-ниски от това равнище през върховите часове, определянето на тавана на пазарните приходи на 180 [евро за] Mwh представлява равнище, значително над тези първоначални пазарни очаквания. Като се остави марж върху цената, която инвеститорите разумно биха могли да очакват, е необходимо да се гарантира, че таванът на пазарните приходи не противоречи на първоначалната оценка на рентабилността на инвестициите.
(29)
Освен това таванът на пазарните приходи от 180 [евро за] Mwh е значително по-висок, включвайки разумен марж, от настоящите общи средни разходи за производство на енергия (LCOE [levelised cost of electricity]) за съответните технологии за производство на електроенергия и позволява на производителите, за които се отнася, да покрият своите инвестиции и оперативни разходи. Като се има предвид, че таванът на пазарните приходи оставя значителен марж между разумните LCOE и тавана на пазарните приходи, не може да се очаква, че той ще намали инвестициите в нови подпределни мощности.
[…]
(39)
За да се вземат предвид опасенията, свързани със сигурността на доставките, държавите членки следва да имат възможност да определят тавана на пазарните приходи по начин, който позволява на производителите на електроенергия да задържат 10 % от свръхприходите над тавана на пазарните приходи.
(40)
Като се има предвид, че производственият микс и структурата на разходите на съоръженията за производство на електроенергия се различават значително в отделните държави членки, на последните следва да се позволи да запазват или въвеждат национални кризисни мерки при определени условия.
(41)
По-специално, държавите членки следва да запазят възможността за допълнително ограничаване на приходите на производителите, за които се прилага таванът на пазарните приходи, и да определят специален таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, произведена от каменни въглища, чиято цена може да бъде значително по-ниска от цената на електроенергията, произведена от енергоносителите, определящи пределната цена, в някои държави членки. За да се гарантира правната сигурност, на държавите членки следва също да се позволи да запазят или въведат национални кризисни мерки, които ограничават пазарните приходи на производителите, различни от онези, за които се прилага общият за целия Съюз таван на пазарните приходи“.
6
Член 6 от този регламент е озаглавен „Задължителен таван на пазарните приходи“ и e предвиждал в параграфи 1 и 2:
„1.   Пазарните приходи на производителите, получени от производството на електроенергия от източниците, посочени в член 7, параграф 1, се ограничават до максимум 180 [евро] за MWh произведена електроенергия.
2.   Държавите членки гарантират, че таванът на пазарните приходи се прилага за всички пазарни приходи на производителите, и по целесъобразност — на посредниците, участващи в пазарите на едро на електроенергия от името на производители, независимо от пазарния времеви интервал, в който се извършва сделката, и от това дали електроенергията се търгува двустранно или на централизиран пазар“.
7
Член 7 от посочения регламент е озаглавен „Прилагане на тавана на пазарните приходи спрямо производителите на електроенергия“ и е предвиждал в параграфи 1 и 5:
„1.   Таванът на пазарните приходи, предвиден в член 6, се прилага за пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, произведена от следните източници:
a)
вятърна енергия;
б)
слънчева енергия (слънчева топлинна и слънчева фотоволтаична енергия);
в)
геотермална енергия;
г)
водноелектрическа енергия без резервоар;
д)
горива от биомаса (твърди или газообразни горива от биомаса), с изключение на биометан;
е)
отпадъци;
ж)
ядрена енергия;
з)
лигнитни въглища;
и)
нефтопродукти;
й)
торф.
[…]
5.   Държавите членки могат да решат, че таванът на пазарните приходи се прилага само за 90 % от пазарните приходи, надвишаващи тавана на пазарните приходи, предвиден в член 6, параграф 1“.
8
Съгласно член 8 от същия регламент, озаглавен „Национални кризисни мерки“:
„1.   Държавите членки могат:
a)
да запазят или въведат мерки, които допълнително ограничават пазарните приходи на производителите, произвеждащи електроенергия от източниците, изброени в член 7, параграф 1, включително възможността да установяват разграничение между технологиите, както и пазарните приходи на други участници на пазара, включително търгуващите с електроенергия;
[…]
в)
да запазят или въведат национални мерки за ограничаване на пазарните приходи на производителите, произвеждащи електроенергия от източници, които не са посочени в член 7, параграф 1;
г)
да определят специален таван за пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, произведена от каменни въглища;
[…]
2.   В съответствие с настоящия регламент посочените в параграф 1 мерки:
a)
са пропорционални и недискриминационни;
б)
не застрашават инвестиционните сигнали;
в)
гарантират, че инвестициите и оперативните разходи са покрити;
г)
не нарушават функционирането на пазарите на едро на електроенергия, и по-специално не засягат подреждането по пределни разходи (merit order) и ценообразуването на пазара на едро;
д)
са съвместими с правото на Съюза“.
9
Член 10 от Регламент 2022/1854 е озаглавен „Разпределение на свръхприходите“ и е гласял в параграф 1:
„Държавите членки гарантират, че всички свръхприходи, произтичащи от прилагането на тавана на пазарните приходи, се използват за финансиране на мерки в подкрепа на крайните клиенти на електроенергия, които целево смекчават въздействието на високите цени на електроенергията върху тези клиенти“.
10
Член 22 от този регламент е озаглавен „Влизане в сила и прилагане“ и е предвиждал:
„1.   Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2.   Без да се засяга задължението за гарантиране на разпределението на свръхприходите в съответствие с член 10 и за използване на постъпленията от временната солидарна вноска в съответствие с член 17, и без да се засяга задължението за докладване, предвидено в член 20, параграф 2, настоящият регламент се прилага до 31 декември 2023 г., при следните условия:
[…]
в) членове 6, 7[…] и 8 се прилагат от 1 декември 2022 г. до 30 юни 2023 г.;
[…]“.
Италианското право
Декрет-закон № 4/2022
11
Декрет-закон № 4/2022, преобразуван с изменения в Legge n. 25 — Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID‑19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (Закон № 25 за преобразуване в закон и изменение на Декрет-закон № 4 от 27 януари 2022 г. за приемане на спешни мерки за подпомагане на предприятията и икономическите оператори, заетостта, здравеопазването и териториалните служби в контекста на кризата COVID‑19 и за ограничаване на последиците от увеличение на цените в електроенергийния сектор) от 28 март 2022 г. (GURI, бр. 73 от 28 март 2022 г., редовна притурка № 13) (наричан по-нататък „Декрет-закон № 4/2022“), съдържа член 15 bis, озаглавен „Допълнителни мерки за електроенергията, произвеждана от инсталации, използващи възобновяеми енергийни източници“. Посоченият член 15 bis e предвиждал:
„1.   От 1 февруари 2022 г. до 31 декември 2022 г. се прилага двупосочен механизъм за компенсиране върху цената на енергията по отношение на електроенергията, подавана в мрежата от:
a)
фотоволтаични инсталации с мощност над 20 kW, за които се прилагат фиксирани премии, произтичащи от механизма за тарифата за изкупуване (Conto Energia), които не зависят от пазарните цени;
b)
инсталации с мощност над 20 kW, които използват слънчева, водноелектрическа, геотермална и вятърна енергия и не са бенефициери на механизми за стимулиране, въведени в експлоатация преди 1 януари 2010 г.
[…]
3.   За целите на параграф 1 GSE изчислява разликата между стойностите, посочени в букви a) и b) по-долу:
a)
референтна цена, равна на посочената в таблицата, [приложена към този] декрет-закон, за всяка пазарна зона, [която е между 56 и 58 евро за MWh (с изключение в Сардиния и Сицилия, за които съответно е определена на 61 евро за MWh и 75 евро за MWh)];
b)
пазарна цена, равна на:
1)
за инсталациите, посочени в параграф 1, буква a), както и за инсталациите, посочени в параграф 1, буква b), които използват слънчева, вятърна, геотермална и хидроенергия от течаща вода — почасовата зонална цена на електроенергията, или за договори за доставка, сключени преди 27 януари 2022 г., които не отговарят на условията по параграф 7 — цената, посочена в тези договори;
2)
за инсталациите, посочени в параграф 1, буква b), различни от тези в точка 1), средноаритметичната месечна стойност на почасовата зонална цена на електроенергията, или за договори за доставка, сключени преди 27 януари 2022 г., които не отговарят на условията по параграф 7 — цената, посочена в тези договори.
4.   Ако разликата, посочена в параграф 3, е положителна, GSE изплаща съответната сума на производителя. Ако тази разлика е отрицателна, GSE извършва изравняване или изисква от производителя съответната сума.
[…]“.
12
Член 11, параграф 1 от Декрет-закон № 115/2022, преобразуван с изменения в Legge n. 142 — Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza idrica, politiche sociali e industriali (Закон № 142 за преобразуване в закон и изменение на Декрет-закон № 115 от 9 август 2022 г. за спешни мерки в областта на енергетиката, кризата с водоснабдяването, социалните и промишлените политики), от 21 септември 2022 г. (GURI, бр. 221 от 21 септември 2022 г., стр. 1) удължава до 30 юни 2023 г. прилагането на механизма за компенсиране по член 15 bis.
Закон № 197/22
13
Legge n. 197 — Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023—2025 (Закон № 197 за прогнозния държавен бюджет за финансовата 2023 г. и многогодишния бюджет за тригодишния период 2023—2025) от 29 декември 2022 г. (GURI, бр. 303 от 29 декември 2022 г., редовна притурка № 43) (наричан по-нататък „Закон № 197/22“) предвижда в член 1, параграфи 30—33:
„30.   В съответствие с Регламент [2022/1854] от 1 декември 2022 г. до 30 юни 2023 г. се прилага таван на пазарните приходи на производителите на електроенергия чрез еднопосочен механизъм за компенсиране по отношение на електроенергията, подавана в мрежата от:
a)
инсталации, използващи възобновяеми източници, които не попадат в приложното поле на член 15 bis от [Декрет-закон № 4/2022];
b)
инсталации, използващи невъзобновяеми източници, посочени в член 7, параграф 1 от Регламент [2022/1854].
31.   Таванът на пазарните приходи се прилага за всички пазарни приходи, получени от производителите на електроенергия от горепосочените инсталации и евентуално от посредниците, участващи в пазарите на едро на електроенергия от името на тези производители, независимо от срока на сделката, която генерира приходите, и от това дали електроенергията се търгува двустранно или на централизиран пазар.
32.   За целите на параграф 30 [GSE] изчислява разликата между стойностите, посочени в букви a) и b) по-долу:
a)
референтна цена, равна на 180 [евро] за MWh или — за източниците, чиито производствени разходи са по-високи от тази цена — на стойност за технологията, определена съгласно критерии, дефинирани от ARERA […], като се вземат предвид инвестиционните и оперативните разходи и справедливото възстановяване на инвестициите. За тази цел в случай на инсталации, насърчавани от еднопосочни механизми, различни от тези, които заменят зелените сертификати, референтната цена е равна на максималната стойност между сумата от 180 [евро] за MWh и приложимата тарифа;
b)
пазарна цена, равна на средномесечната стойност на почасовата зонална цена, определена като среднопретеглена стойност за инсталациите, използващи непостоянни енергийни източници, въз основа на производствения профил на всяка инсталация, и като средноаритметична стойност за инсталациите, използващи постоянни енергийни източници, или, за договорите за доставка, сключени преди датата на влизане в сила на настоящия Закон № 197/22[, т.е. преди 1 януари 2023 г.], които не спадат към случаите по параграф 37, посочената в тези договори цена.
33.   Ако разликата, посочена в параграф 32, е отрицателна, GSE извършва изравняване или изисква от производителя съответната сума“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
14
Secab управлява водноелектрически централи, които функционират на течаща вода. Тъй като дружеството попада в приложното поле на член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022, спрямо него се прилага предвидената в тази разпоредба мярка за определяне на таван на приходите. След като получава в този контекст няколко фактури от GSE, то сезира Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Регионален административен съд на Ломбардия, Италия), който е запитващата юрисдикция, с жалба за отмяна по-специално на решението на ARERA за прилагане на тази разпоредба, на техническите правила за прилагането на посочената разпоредба, приети от GSE, както и на адресираните до него фактури от GSE на 18 октомври и на 15 ноември 2022 г. в приложение на същата разпоредба. В подкрепа на жалбата си Secab изтъква, че член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022 противоречи на правото на Съюза.
15
Запитващата юрисдикция отбелязва, че прилагането на този член 15 bis, първоначално предвидено за периода от 1 февруари 2022 г. до 31 декември 2022 г., е удължено с Декрет-закон № 115/2022 до 30 юни 2023 г. Тя отбелязва също, че Регламент 2022/1854 е влязъл в сила едва на 8 октомври 2022 г., че в него се предвижда по-висок таван на приходите и по-широко приложно поле от посочените в споменатия член 15 bis, и че именно с член 1, параграфи 30—38 от Закон № 197/22 се транспонират членове 6—8 от този регламент за периода от 1 декември 2022 г. до 30 юни 2023 г., с изключение обаче на инсталациите, използващи възобновяеми енергийни източници, които вече са попадали в обхвата на същия член 15 bis. Тя посочва в този смисъл, че макар член 15 bis да е приет преди Регламент 2022/1854, той по същество представлява разпоредбата от националното право, с която се транспонира този регламент, що се отнася до енергията от възобновяемите източници, посочени в този член 15 bis.
16
Запитващата юрисдикция добавя, че посоченият член 15 bis, също както и Регламент 2022/1854, е приет с цел временно да се ограничат извънредните пазарни приходи, получени от производителите на енергия, чиито разходи не са засегнати от колебанията в цените на природния газ, като се приложи таван на тези извънредни приходи и като се разпределят съответните суми на крайните клиенти. Тя обаче има съмнения относно конкретните условия и ред, възприети от италианския законодател за въвеждането на такъв таван на приходите.
17
На първо място, тази юрисдикция има съмнения за размера на тавана, предвиден в член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022. В това отношение, от една страна, тя отбелязва, че макар референтната цена по член 15 bis, параграф 3, буква а), която е между 56 евро за MWh произведена електроенергия и 75 евро за MWh произведена електроенергия, да е значително по-ниска и различна от определената от Съюза цена, която е 180 евро за MWh произведена електроенергия, тази цена според ARERA е справедлива. Всъщност италианският законодател определил тази цена, като възприел средноаритметична стойност на установените цени във всяка пазарна зона между 1 януари 2010 г. и 31 декември 2020 г., преизчислени според инфлацията. Тя обаче счита, че съгласно съображение 28 от Регламент 2022/1854, за да се определи таванът на пазарните приходи, е трябвало да се вземат предвид часовете, през които търсенето на електроенергия е било най-високо преди агресивната война на Руската федерация срещу Украйна. Освен това през 2020 г., белязана от смущения, свързани с епидемията от COVID‑19, единната цена на националния пазар достигнала рекордно ниско равнище от 38,92 евро за MWh произведена електроенергия, докато през 2021 г., която не била взета предвид за тази средна стойност, цената значително се увеличила до 125 евро за MWh произведена електроенергия, както и през първото тримесечие на 2022 г., когато достигнала 308 евро за MWh произведена електроенергия. При тези условия запитващата юрисдикция се съмнява, че предвиденият в посочения член 15 bis таван е пропорционален и разумен, като се има предвид, че той не гарантира, че производителите ще могат да задържат 10 % от приходите над този таван, както обаче се изисква в съображение 39 от този регламент.
18
От друга страна, според тази юрисдикция член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022 не изглежда подходящ да защити инвестициите в сектора на енергията от възобновяеми източници, по-специално що се отнася до възможността такива инвестиции да бъдат правени в бъдеще, за да се увеличи използването на възобновяеми енергийни източници. В това отношение тя препраща по-специално към съображение 2 от Директива 2018/2001, в което се подчертава значението на замяната на изкопаемите енергийни източници и насърчаването на използването на възобновяеми източници, както и към съображения 28 и 29 от Регламент 2022/1854, от които следва, че е необходимо таванът да се определи така, че да не оказва влияние върху първоначалната оценка на рентабилността на инвестициите. Италианският законодател обаче, изглежда, не е взел предвид тези изисквания при определянето на тавана, предвиден в посочения член 15 bis.
19
На второ място, запитващата юрисдикция отбелязва, от една страна, че Регламент 2022/1854 обвързва с определения в член 6 от него таван производителите на енергия, използващи лигнитни въглища, нефтопродукти и торф, и предвижда в съображение 41, както и в член 8, параграф 1, буква г) от него, че държавите членки следва да определят специален таван за производителите, използващи каменни въглища. Член 15 bis от Декрет-закон № 4/0022 обаче не предвиждал никаква приложима за тези производители правна уредба, които при това положение се ползвали от необосновано предимство. От друга страна, тя отбелязва, че макар член 8, параграф 1, буква а) от Регламент 2022/1854 да позволява на държавите членки да направят разграничение в приложимия режим в зависимост от различните енергийни източници, с посочения член 15 bis се въвежда единен таван за всички посочени в него категории производители, въпреки че производствените разходи са различни за различните категории инсталации.
20
При тези обстоятелства Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Регионален административен съд на Ломбардия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Допускат ли член 5, параграф 4 от Директива [2019/944], съображения 3 и 12 от Директива [2018/2001], съображения 27[—29 и] 39, член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2 от Регламент [2022/1854] национална правна уредба, която определя таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, при условията и реда, предвидени в член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022 […], и не гарантира на производителите възможността да задържат 10 % от приходите над този таван?
2)
Допускат ли член 5, параграф 4 от Директива [2019/944], съображения 2, 3 и 12 от Директива [2018/2001], [както и] съображения 27[—29 и] 39, член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент [2022/1854] национална правна уредба, която определя таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, при условията и реда, предвидени в член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022 […], като не запазва и не стимулира инвестициите в сектора на възобновяемата енергия?
3)
Допускат ли съображение 3 от Директива [2018/2001], съображения 27 и 41, член 7, параграф 1, букви з)[—]й), член 8, параграф 1, букви а) и г) и параграф 2 от Регламент [2022/1854] национална правна уредба, която определя таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, при условията и реда, предвидени в член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022 […], и не предвижда специален таван на приходите от продажбата на енергия, произведена от каменни въглища, нито диференцирано регулиране в зависимост от различните източници на производство?“.
По допустимостта
21
GSE и италианското правителство твърдят, че преюдициалното запитване е недопустимо, тъй като не съдържа всички необходими данни от фактическа и правна страна, за да може Съдът да даде полезен отговор, така че то не отговаря на изискванията, закрепени в член 94 от Процедурния правилник на Съда. По-специално GSE поддържа, че запитващата юрисдикция не е посочила за всеки от поставените въпроси определени фактически или правни обстоятелства, които обаче били определящи за правилната преценка на изразените съмнения от тази юрисдикция, които впрочем до голяма степен се основавали на съображенията, развити от Secab в жалбата му пред последната.
22
Съгласно постоянната съдебна практика, която е отразена в член 94, букви а) и б) от Процедурния правилник, необходимостта да се даде тълкуване на правото на Съюза, което да е от полза за националния съд, изисква последният да определи фактическия и правния контекст, в който се вписват поставените от него въпроси, или най-малко да обясни фактическите хипотези, на които те се основават. Освен това е абсолютно необходимо, както предвижда член 94, буква в) от Процедурния правилник, в преюдициалното запитване да са изложени причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването или валидността на някои разпоредби от правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националната правна уредба, приложима в главното производство (решение от 21 декември 2023 г., European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, т. 59 и цитираната съдебна практика).
23
В случая актът за преюдициално запитване отговаря на тези изисквания. Всъщност той съдържа подробно описание на релевантния фактически и правен контекст и за всеки от поставените въпроси запитващата юрисдикция излага мотивите, поради които счита, че разглежданата в главното производство национална правна уредба би могла да наруши разпоредбите на правото на Съюза, до които се отнася.
24
Освен това националните юрисдикции имат най-широко право да сезират Съда с въпроси относно тълкуването на релевантните разпоредби от правото на Съюза. Всъщност само националният съд, който е сезиран със спора в главното производство и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. От това следва, че поставените от националните юрисдикции въпроси се ползват с презумпция за релевантност и Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция преюдициално запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, ако проблемът е от хипотетично естество или още ако Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на посочените въпроси (вж. в този смисъл решения от 16 декември 1981 г., Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, т. 15 и 18, и от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva, C‑784/23, EU:C:2025:609, т. 31).
25
От това следва, че фактът, че запитващата юрисдикция до голяма степен основава съображенията си на изложените пред нея съображения от Secab, дори да се приеме за установен, не може да докаже недопустимостта на преюдициалното запитване, тъй като условията по член 94 от Процедурния правилник са изпълнени и в случая не е налице нито една от посочените в предходната точка от настоящото решение хипотези, които позволяват на Съда да откаже да се произнесе по преюдициален въпрос.
26
Освен това, доколкото белгийското правителство оспорва допустимостта на част от поставените въпроси, тъй като с тях се иска тълкуване на съображения от актове на Съюза, които нямат задължителна правна сила, достатъчно е да се отбележи, че само по себе си това обстоятелство не може да влече твърдяната недопустимост (вж. в този смисъл решения от 13 декември 1989 г., Grimaldi, C‑322/88, EU:C:1989:646, т. 7 и 8, и от 15 юли 2021 г., FBF, С‑911/19, EU:C:2021:599, т. 53 и 54.
27
Следователно преюдициалното запитване е допустимо.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
28
В самото начало следва да се припомни, че в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, той трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, с които е сезиран. Освен това може да се наложи Съдът да вземе предвид правни норми на Съюза, които националният съд не е посочил във въпроса си (вж. решения от 28 ноември 2000 г., Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, т. 18, и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli, C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 44).
29
Всъщност обстоятелството, че запитващата юрисдикция формално е посочила във въпросите си определени разпоредби на правото на Съюза, не е пречка Съдът да ѝ предостави всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни за решаването на спора в главното производство, като извлече от цялата информация, предоставена от запитващата юрисдикция, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (вж. решения от 29 ноември 1978 г., Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, т. 26, и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli, C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 45).
30
В случая обаче от преюдициалното запитване е видно, че запитващата юрисдикция иска да получи насоки, въз основа на които да може да прецени съответствието с правото на Съюза на национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и се е прилагала от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г., предвиждаща таван за пазарните приходи от продажбата на електроенергия. Освен това изглежда, че за да се отговори на първия поставен въпрос, следва да се вземат предвид и член 7, параграф 5, както и член 8, параграф 1 от Регламент 2022/1854, които запитващата юрисдикция не е посочила в този въпрос.
31
Ето защо следва да се приеме, че с първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 5, параграф 4 от Директива 2019/944, съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001, както и член 6, параграф 1 и член 8 от Регламент 2022/1854 във връзка с член 7, параграф 5 и със съображения 27—29 и 39 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да гарантира възможността тези производители да задържат 10 % от приходите си над този таван.
32
В това отношение, на първо място, следва да се припомни, че член 5, параграф 1 от Директива 2019/944 предвижда, че доставчиците са свободни да определят цената, на която доставят електроенергия на клиентите си, и че държавите членки предприемат подходящи действия, за да гарантират ефективната конкуренция между доставчиците. В параграф 3 от този член 5 обаче се уточнява, че чрез дерогация по-специално от параграф 1 държавите членки могат да прилагат публични интервенции при определянето на цените за доставка на електроенергия за енергийно бедните или уязвимите битови клиенти, като тези публични интервенции са обвързани с условията, посочени в параграфи 4 и 5 от този член 5.
33
В този смисъл член 5, параграф 4 от Директива 2019/944 има за цел да регулира интервенциите на държавите членки при определянето на цените, на които доставчиците на електроенергия продават електроенергията на някои категории клиенти. Следователно тази разпоредба няма връзка с определянето на таван на пазарните приходи от продажбата на електроенергия от определени производители.
34
От това следва, че посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като описаната в точка 31 от настоящото решение.
35
На второ място, важно е да се припомни, че преамбюлът на акт на Съюза няма задължителна правна сила (решения от 19 ноември 1998 г., Nilsson и др., C‑162/97, EU:C:1998:554, т. 54, и от 19 декември 2024 г., Caisse d’allocations familiales des Hauts-de-Seine, C‑664/23, EU:C:2024:1046, т. 39). Следователно съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001 сами по себе си не могат да въвеждат задължения, по-специално в тежест на държавите членки. Следователно те не могат да се противопоставят на национална правна уредба като описаната в точка 31 от настоящото решение.
36
Във всеки случай, дори да се предположи, че като посочва съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001, запитващата юрисдикция иска тълкуване на разпоредбите на тази директива, следва да се констатира, че съображения 3 и 12 само излагат общи съображения, свързани, от една страна, с ролята, която увеличеното използване на енергия от възобновяеми източници може да има по-специално за подобряване на сигурността на енергийните доставки, за устойчива енергия на достъпни цени и за технологичното развитие, както и от друга страна, с целта, с оглед да се подпомагат амбициозните приноси на държавите членки за постигане на целта на Съюза, за създаване на финансова рамка в държавите членки за улесняване на инвестициите в проекти за възобновяема енергия. Тези общи съображения обаче не са свързани с нито една специфична разпоредба от Директива 2018/2001, която да налага конкретно задължение на държавите членки.
37
От гореизложеното следва, че съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като описаната в точка 31 от настоящото решение.
38
На трето място, следва да се отбележи, от една страна, че съгласно член 22, параграф 2, буква в) от Регламент 2022/1854 членове 6—8 от него са били приложими от 1 декември 2022 г. до 30 юни 2023 г. От това следва, че във всички случаи те не могат да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като описаната в точка 31 от настоящото решение за период, през който не са били приложими, тоест в случая за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 ноември 2022 г.
39
От друга страна, що се отнася до разглеждания в главното производство период, през който тези членове са били приложими, следва да се припомни, че член 6, параграф 1 от този регламент предвижда, че пазарните приходи на производителите, получени от производството на електроенергия от източниците, посочени в член 7, параграф 1 от този регламент, се ограничават до максимум 180 евро за MWh произведена електроенергия. Сред тези източници в посочения член 7, параграф 1, буква г) фигурира водноелектрическата енергия без резервоар.
40
Освен това в параграф 5 от посочения член 7 се уточнява, че държавите членки могат да решат, че таванът на пазарните приходи се прилага само за 90 % от пазарните приходи, надвишаващи тавана на пазарните приходи, предвиден в член 6, параграф 1 от Регламент 2022/1854.
41
От това следва, че държавите членки трябва по-специално, по силата на този член 6, параграф 1 във връзка с посочения член 7, параграф 1, буква г) и параграф 5, да ограничат до максимум 180 евро за MWh произведена електроенергия пазарните приходи, получени от производителите на хидроелектрическа енергия от течаща вода, и че те нямат задължение, а единствено възможност да прилагат този таван само до 90 % от пазарните приходи, надвишаващи тавана, предвиден в споменатия член 6, параграф 1.
42
В случая обаче е безспорно, че разглежданият в главното производство таван не е този от 180 евро за MWh произведена електроенергия, а по-нисък от предвидения в същия член 6, параграф 1 таван. Впрочем в това отношение в член 8, параграф 1 от Регламент 2022/1854 се изброяват различни национални мерки, които държавите членки могат да вземат в случай на криза и които тогава трябва да отговарят на условията, изброени в параграф 2 от този член 8.
43
В частност член 8, параграф 1, буква а) от Регламент 2022/1854 предвижда по-специално, че държавите членки могат да запазят или въведат мерки, които допълнително ограничават пазарните приходи на производителите, произвеждащи електроенергия от източниците, изброени в член 7, параграф 1 от този регламент. Що се отнася до параграф 2 от този член 8, в буква а) от него се уточнява, че посочените в параграф 1 от споменатия член 8 мерки са пропорционални и недискриминационни, в буква б) — че не застрашават инвестиционните сигнали, в буква в) — че гарантират, че инвестициите и оперативните разходи са покрити, в буква г) — че те не нарушават функционирането на пазарите на едро на електроенергия, и по-специално не засягат подреждането по пределни разходи (merit order) и ценообразуването на пазара на едро, и в буква д) — че са съвместими с правото на Съюза.
44
В този смисъл член 8 от Регламент 2022/1854 не съдържа задължение за държавите членки да прилагат тавана, който биха запазили или въвели по силата на параграф 1 от този член 8, само за 90 % от приходите, надвишаващи този таван. От това следва, че Регламент 2022/1854 допуска национална правна уредба, която определя таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, когато такава правна уредба не гарантира възможността тези производители да задържат 10 % от приходите си над този таван.
45
В това отношение, предвид съмненията, изразени от запитващата юрисдикция, следва да се добави още, че не може да се приеме, че такава правна уредба е непропорционална по смисъла на член 8, параграф 2, буква а) от този регламент, освен ако се прецени, че като се е задоволил с това да предостави на държавите членки предвидената в член 7, параграф 5 от посочения регламент възможност, самият законодател на Съюза не е спазил принципа на пропорционалност. Впрочем съгласно един от общите принципи на тълкуване дадена разпоредба трябва, доколкото е възможно, да се тълкува по начин, който не поставя под съмнение нейната валидност (решения от 4 октомври 2001 г., Италия/Комисия, C‑403/99, EU:C:2001:507, т. 37, и от 8 май 2025 г., Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, т. 66).
46
Възприетото в точка 44 от настоящото решение тълкуване освен това се подкрепя от съображенията на Регламент 2022/1854. Всъщност съгласно съображение 39 от него, за да се вземат предвид опасенията, свързани със сигурността на доставките, държавите членки „следва да имат възможност“ да определят тавана на пазарните приходи по начин, който позволява на производителите на електроенергия да задържат 10 % от свръхприходите над тавана на пазарните приходи. Така това съображение 39 потвърждава, че дори в рамките на тавана, предвиден в член 6, параграф 1 от този регламент, държавите членки не са задължени да позволят на съответните производители да задържат 10 % от свръхприходите над този таван.
47
Освен това, що се отнася до съображение 40 от споменатия регламент, в него се посочва, че като се има предвид, че производственият микс и структурата на разходите на съоръженията за производство на електроенергия се различават значително в отделните държави членки, на последните следва да се позволи да запазват или въвеждат национални кризисни мерки при определени условия. В съображение 41 от Регламент 2022/1854 се уточнява по-специално в това отношение, че държавите членки следва да запазят възможността за допълнително ограничаване на приходите на производителите, за които се прилага таванът на пазарните приходи. Така тези съображения не съдържат никакво указание в смисъл, че държавите членки са длъжни в рамките на тавана, който биха запазили или въвели по силата на член 8, параграф 1 от този регламент, да предвидят, че съответните производители могат да задържат 10 % от приходите си над този таван.
48
Това важи и за съображения 27—29 от Регламент 2022/1854, посочени от запитващата юрисдикция в първия ѝ въпрос, които не съдържат и указание в смисъла на задължението, посочено от тази юрисдикция в рамките на първия ѝ въпрос.
49
От това следва, че доколкото са приложими ratione temporis, член 6, параграф 1 и член 8 от Регламент 2022/1854 във връзка с член 7, параграф 5, както и със съображения 27—29 и 39 от него, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като описаната в точка 31 от настоящото решение.
50
С оглед на всички гореизложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 5, параграф 4 от Директива 2019/944, съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001, както и член 6, параграф 1 и член 8 от Регламент 2022/1854 във връзка с член 7, параграф 5 и със съображения 27—29 и 39 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да гарантира възможността тези производители да задържат 10 % от приходите си над този таван.
По втория въпрос
51
С оглед на вече отбелязаното в точки 28—30 от настоящото решение следва да се приеме, че с втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 5, параграф 4 от Директива 2019/944, съображения 2, 3 и 12 от Директива 2018/2001, както и член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854 във връзка със съображения 27—29 и 39 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, като е определила този таван въз основа на средноаритметична стойност на установените цени в съответната пазарна зона в периода от 1 януари 2010 г. до 31 декември 2020 г., преизчислени според инфлацията.
52
В това отношение следва, на първо място, да се припомни, че по същите съображения като вече изложените в точки 32 и 33 от настоящото решение член 5, параграф 4 от Директива 2019/944 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като описаната в предходната точка от настоящото решение.
53
На второ място, по същите съображения като вече изложените в точки 35 и 36 от настоящото решение, съображения 3 и 12 от Директива 2018/2001 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като описаната в точка 51 от настоящото решение. Същото се отнася за съображение 2 от тази директива. Всъщност освен факта, че последното съображение няма задължителна правна сила, в него само се подчертава, че целта за насърчаване на възобновяемите видове енергия е една от целите на енергийната политика на Съюза, посочени в споменатата директива, и че увеличеното използване на енергия от възобновяеми източници представлява важна част от пакета от мерки, необходими по-специално за намаляване на емисиите на парникови газове, без обаче да намира конкретен израз в определена разпоредба от същата директива.
54
На трето място, от една страна, по същото съображение като изложеното в точка 38 от настоящото решение член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854 не могат да се противопоставят на национална правна уредба като описаната в точка 51 от настоящото решение за период, през който те не са били приложими, тоест в случая за периода от 1 февруари до 30 ноември 2022 г.
55
От друга страна, що се отнася до разглеждания в главното производство период, през който тези разпоредби са били приложими, трябва да се констатира, че от член 6, параграф 1 и член 8 от Регламент 2022/1854, чиито текстове са припомнени в точки 39, 42 и 43 от настоящото решение, следва, както отбелязва и генералният адвокат в точка 44 от заключението си, че фактът, че определеният от държава членка съгласно член 8, параграф 1 размер на тавана е по-нисък от предвидения в член 6, параграф 1 от Регламент 2022/1854 не може сам по себе си да позволи да се установи несъвместимостта на този първи таван с посочения регламент, тъй като тези разпоредби оставят известна свобода на преценка на държавите членки, която им позволява да определят тавана, който фиксират, с оглед на специфичните характеристики на националния им пазар. Всъщност Регламент 2022/1854 не съдържа никакво точно указание за начина, по който трябва да се определи фиксираният от държавите членки таван, като се използва възможността, която им е предоставена в член 8, параграф 1, по-специално буква а) от него, освен спазването на условията, изброени в параграф 2 от този член 8.
56
В това отношение съображения 27—29 и 39 от Регламент 2022/1854 не могат да се тълкуват в смисъл, че налагат на държавите членки да следват конкретна методология. Както бе припомнено вече в точка 35 от настоящото решение, преамбюлът на акт на Съюза няма задължителна правна сила. Следователно тези съображения сами по себе си не могат да въвеждат задължения по-специално за държавите членки.
57
Впрочем, макар в съображение 27 да се уточнява, че равнището, на което е определен таванът на пазарните приходи, не следва да застрашава способността на съответните производители да възстановяват своите инвестиционни и оперативни разходи, и освен това следва да запазва и стимулира бъдещите инвестиции в капацитета, необходим за декарбонизирана и надеждна електроенергийна система, тези уточнения по същество не се различават от предвиденото в член 8, параграф 2, буква б) от този регламент, а именно да не се застрашават инвестиционните сигнали.
58
Що се отнася до съображения 28 и 29 от посочения регламент, макар в тях да се излагат причините, поради които Съветът на Европейския съюз е възприел таван от 180 евро за MWh произведена електроенергия в член 6, параграф 1 от същия регламент, те не съдържат задължение за държавите членки относно методологията, която да се следва за определяне на тавана, който ще фиксират в съответствие с член 8, параграф 1 от Регламент 2022/1854.
59
Що се отнася до съображение 39 от този регламент и както това вече бе констатирано в точка 46 от настоящото решение, в него само се посочва, че за да се вземат предвид опасенията, свързани със сигурността на доставките, държавите членки следва да имат възможност да определят тавана на пазарните приходи по начин, който позволява на производителите на електроенергия да задържат 10 % от свръхприходите над тавана на пазарните приходи.
60
Ето защо при липсата на задължително указание в Регламент 2022/1854 относно методологията, която държавите членки да следват, когато определят таван по силата на член 8, параграф 1 от Регламент 2022/1854, трябва да се спазват условията, посочени в параграф 2 от този член 8. В това отношение, предвид изразените съмнения от запитващата юрисдикция, важно е да се припомни, че съгласно разпоредбите на параграф 2, букви б) и в) от посочения член 8 таванът, определен по силата на параграф 1 от него, не трябва да застрашава инвестиционните сигнали и трябва да гарантира, че инвестиционните и оперативните разходи са покрити.
61
Впрочем преценката на съвместимостта на избрания от националните органи таван с оглед на критериите, посочени в букви б) и в) от този параграф 2, е от фактическо естество и зависи от особеностите на националния пазар, както и от всички правни и фактически обстоятелства, които характеризират по-специално положението на засегнатите производители на електроенергия. Следователно тази преценка е от компетентността на националните органи и в случая — на запитващата юрисдикция. При това в съответствие с постоянната си практика, Съдът, когато се произнася по преюдициално запитване, може да ѝ даде пояснения, за да я насочи в преценката ѝ (вж. по аналогия решения от 21 февруари 2006 г., Halifax и др., C‑255/02, EU:C:2006:121, т. 77, и от 11 януари 2024 г., Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, т. 42).
62
В този смисъл за целите на тази преценка е от значение по-специално, първо, фактът, че за да се определи таванът, е посочен обективен критерий, основан на усреднените условия, които преобладават на пазара преди енергийната криза през относително дълъг период от време, и че освен това е отчетена инфлацията. Всъщност използването на такъв обективен критерий, изглежда, може да отговори на изискванията на член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854, тъй като позволява да се гарантира, че таванът е определен на ценово равнище, което средно съобразителните инвеститори са могли разумно да предвидят към момента, в който са направили инвестициите си.
63
По-конкретно, след като в съответствие с този член 8, параграф 2, буква в) таванът на пазарните приходи трябва да се определи така, че да се събират свръхприходите, като същевременно се отчитат инвестициите и оперативните разходи, които трябва да бъдат покрити, таван, определен чрез такъв критерий, изглежда, може да осигури събиране само на приходи, надхвърлящи такова ценово равнище, а именно приходи, които такива инвеститори не са могли разумно да очакват към момента на приемане на решението си за инвестиране.
64
Фактът, че в случая е била взета предвид 2020 г., а не 2021 г., не може да докаже, че такъв метод не отговаря на условията, посочени в тези разпоредби. Всъщност, от една страна, е безспорно, че цените на енергията са започнали да нарастват значително от 2021 г., като в съображение 1 от Регламент 2022/1854 впрочем се подчертава, че от септември 2021 г. насам вече се наблюдават много високи цени на пазарите на електроенергия. Следователно би било в противоречие с целта, преследвана от тавана, който държавите членки могат да въведат по силата на член 8 от този регламент, това да се приеме, че 2021 г. задължително трябва да се вземе предвид за целите на определянето на този таван. От друга страна, и без да се засягат проверките, които запитващата юрисдикция следва да извърши, изглежда, че фактът, че в случая за десетгодишния период непосредствено преди необичайното увеличение на цените, което таванът цели да компенсира в полза на потребителите, е била използвана усреднена цена, която освен това се коригира според инфлацията, позволява да се неутрализира всяка евентуална аномалия, която може да е засегнала една от разглежданите десет години.
65
Второ, в рамките на преценката, която запитващата юрисдикция трябва да извърши, от значение са и изключителният характер и ограниченият времеви обхват на разглеждания таван, по-специално когато се разглеждат във връзка със средната продължителност на експлоатация на съоръженията, произвеждащи електроенергия от възобновяеми източници, за която се отнася този таван, и с факта, че инвестициите в сектора на енергията от възобновяеми източници по самото си естество са дългосрочни инвестиции. Следователно в случая, освен ако не се установи друго при проверките, които трябва да извърши тази юрисдикция, не изглежда, предвид изключителния характер на тавана — предмет на главното производство, и на ограничената продължителност на прилагането му в сравнение с експлоатационния срок на съоръжение за производство на хидроелектрическа енергия от течаща вода, че определянето на таван съгласно методология като разглежданата в главното производство може да застраши инвестициите в този сектор.
66
Трето, за да се прецени въздействието, което даден таван върху приходите може да има върху инвестициите, релевантни са и структурата на разходите на съответните съоръжения, както и общите средни разходи за производство на енергия за съответната технология. От преписката, с която разполага Съдът, обаче е видно, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго при проверките, които трябва да извърши, че структурата на разходите на производителите на енергия от възобновяеми източници като Secab е останала до голяма степен непроменена, въпреки непредвидимото увеличение на цените на изкопаемите горива, тъй като това увеличение не е повлияло на разходите за производство на енергия за такива оператори.
67
Четвърто, обстоятелството, че както в настоящия случай, определеният таван е съчетан с механизъм, създаващ законово задължение за обезщетяване на съответните производители в случай на прекомерно намаляване на пазарните цени, така че този таван да представлява и минимална гарантирана цена за тези производители, показва, че посоченият таван е определен на равнище, което е достатъчно, за да бъдат изпълнени условията по член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854, освен ако се приеме, че е въведен механизъм, лишен от икономическа логика.
68
Пето, запитващата юрисдикция ще трябва да вземе предвид и факта, че като спешна намеса, за да осигури защитата на обществения интерес, Регламент 2022/1854, включително чрез възможностите, които признава на държавите членки, като произтичащите от член 8, параграф 1 от него, да определят по-нисък таван от предвидения в член 6, параграф 1 от този регламент при спазване на условията по параграф 2 от посочения член 8, създава равновесие между интересите на производителите на енергия от възобновяеми източници и интересите на потребителите и има за цел съгласно член 10, параграф 1 от него държавите членки да използват свръхприходите, произтичащи от прилагането на тавана на пазарните приходи, за финансиране на мерки в подкрепа на крайните клиенти на електроенергия, които смекчават въздействието на високите цени на електроенергията върху тези клиенти.
69
С оглед на всички гореизложени съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 5, параграф 4 от Директива 2019/944, съображения 2, 3 и 12 от Директива 2018/2001, както и член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854 във връзка със съображения 27—29 и 39 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, като е определила този таван въз основа на средноаритметична стойност на установените цени в съответната пазарна зона в периода от 1 януари 2010 г. до 31 декември 2020 г., преизчислени според инфлацията, доколкото такава правна уредба не засяга инвестициите в сектора на енергията от възобновяеми източници по смисъла на този член 8, параграф 2, букви б) и в), което трябва да се прецени с оглед на всички релевантни обстоятелства.
По третия въпрос
70
В самото начало следва да се отбележи, че видно от акта за преюдициално запитване, с третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи необходимостта, от една страна, да се наложи таван на приходите на производителите на електроенергия от каменни въглища и от друга страна, да се предвидят диференцирани тавани на приходите за различните категории производители на електроенергия, за които се прилага таванът, предвиден в член 15 bis от Декрет-закон № 4/2022. Последният обаче се прилага само за определени инсталации, използващи „слънчева, водноелектрическа, геотермална и вятърна енергия“.
71
Ето защо с оглед на вече отбелязаното в точки 28—30 от настоящото решение следва да се приеме, че с третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали съображение 3 от Директива 2018/2001, както и член 7, параграф 1, букви з)—й), член 8, параграф 1, букви а) и г) и член 8, параграф 2 от Регламент 2022/1854 във връзка със съображения 27 и 41 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да предвиди таван за приходите от продажбата на енергия, произведена от каменни въглища, нито диференциран таван за производителите на електроенергия от слънчеви, геотермални или вятърни източници.
72
В това отношение следва да се припомни, на първо място, че както вече бе посочено в точки 35 и 36 от настоящото решение, съображение 3 от Директива 2018/2001 няма задължителна правна сила и не намира конкретен израз в специфична разпоредба от тази директива. Впрочем това съображение 3 не е свързано с определянето на таван на приходите на някои производители на електроенергия като този в главното производство. Следователно посоченото съображение 3 не може да се противопостави на национална правна уредба като описаната в предходната точка от настоящото решение.
73
На второ място, член 7, параграф 1, букви з)—й), член 8, параграф 1, букви а) и г) и член 8, параграф 2 от Регламент 2022/1854 не могат, на същото основание като вече изложеното в точка 38 от настоящото решение, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като описаната в точка 71 от настоящото решение за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 ноември 2022 г., тъй като тогава тези разпоредби не са били приложими ratione temporis.
74
Що се отнася до периода от 1 декември 2022 г. до 30 юни 2023 г., от член 7, параграф 1 от Регламент 2022/1854 във връзка с член 6, параграф 1 от него следва, че предвиденият в този член 6 таван на пазарните приходи се прилага за пазарните приходи от продажбата на електроенергия, произведена от изброените в посочения член 7, параграф 1 източници. Сред тях фигурират по-специално, в буква a), вятърна енергия, в буква б), слънчева топлинна и слънчева фотоволтаична енергия, в буква в), геотермална енергия, в буква г), водноелектрическа енергия без резервоар, в буква з), лигнитни въглища, в буква и), нефтопродукти и в буква й), торф. Каменните въглища не са сред източниците на енергия, изброени в посочения член 7, параграф 1.
75
В член 8, параграф 1 от посочения регламент обаче се уточнява в буква в), че държавите членки могат да запазят или да въведат национални мерки за ограничаване на пазарните приходи на производителите, произвеждащи електроенергия от източници, които не са посочени в член 7, параграф 1 от същия регламент, и в буква г), че държавите членки могат да определят специален таван за пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, произведена от каменни въглища. Както е видно от недвусмисления текст на тези разпоредби, това са само възможности, признати на държавите членки. Следователно последните не са длъжни да предвидят таван за пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от каменни въглища.
76
Освен това съгласно член 8, параграф 1, буква а) от Регламент 2022/1854 държавите членки имат единствено възможността да установяват разграничение между технологиите. Следователно фактът, че с правна уредба като разглежданата в главното производство е предвиден един и същ таван на приходите за производителите на електроенергия от източниците, изброени в член7, параграф 1, букви г) и з)—й), или че в Закон № 197/22 е определен различен таван за производителите на електроенергия от другите източници, изброени в този параграф 1, не може сам по себе си да се счита за противоречащ на разпоредбите на този регламент.
77
Съображения 27 и 41 от него, на които се позовава запитващата юрисдикция, не позволяват да се възприеме тълкуване, различно от изложеното в точки 75 и 76 от настоящото решение. Всъщност, тъй като преамбюлът на акт на Съюза няма задължителна правна сила, съображенията на такъв акт не могат да бъдат изтъквани като основание за неприлагане на самите разпоредби на съответния акт или за тълкуване на тези разпоредби в смисъл, който противоречи на текста им (решение от 21 март 2024 г., LEA, C‑10/22, EU:C:2024:254, т. 51 и цитираната съдебна практика). В случая обаче текстът на членове 6—8 от Регламент 2022/1854 е недвусмислен, що се отнася до липсата на задължение за държавите членки да предвидят таван на пазарните приходи на производителите на електроенергия от каменни въглища, или да предвидят диференцирани тавани в зависимост от използваните технологии.
78
Освен това, както вече бе констатирано в точка 57 от настоящото решение, съображение 27 от Регламент 2022/1854 по същество не се различава от предвиденото в член 8, параграф 2, буква б) от този регламент и в този смисъл само посочва, че таванът на приходите не следва да застрашава инвестициите във възобновяеми енергийни източници. Колкото до съображение 41 от посочения регламент, то единствено потвърждава, че държавите членки разполагат само с възможност да определят специален таван на пазарните приходи, получени от продажбата на електроенергия, произведена от каменни въглища.
79
С оглед на всички гореизложени обстоятелства на третия въпрос следва да се отговори, че съображение 3 от Директива 2018/2001, както и член 7, параграф 1, букви з)—й), член 8, параграф 1, букви а) и г) и член 8, параграф 2 от Регламент 2022/1854 във връзка със съображения 27 и 41 от него трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да предвиди таван за приходите от продажбата на енергия, произведена от каменни въглища, нито диференциран таван за производителите на електроенергия от слънчеви, геотермални или вятърни източници.
По съдебните разноски
80
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Член 5, параграф 4 от Директива (ЕС) 2019/944 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС, съображения 3 и 12 от Директива (ЕС) 2018/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници, както и член 6, параграф 1 и член 8 от Регламент (ЕС) 2022/1854 на Съвета от 6 октомври 2022 година относно спешна намеса за справяне с високите цени на енергията във връзка с член 7, параграф 5 и със съображения 27—29 и 39 от него
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да гарантира възможността тези производители да задържат 10 % от приходите си над този таван.
2)
Член 5, параграф 4 от Директива 2019/944, съображения 2, 3 и 12 от Директива 2018/2001, както и член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2, букви б) и в) от Регламент 2022/1854, във връзка със съображения 27—29 и 39 от него,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, като е определила този таван въз основа на средноаритметична стойност на установените цени в съответната пазарна зона в периода от 1 януари 2010 г. до 31 декември 2020 г., преизчислени според инфлацията, доколкото такава правна уредба не засяга инвестициите в сектора на енергията от възобновяеми източници по смисъла на този член 8, параграф 2, букви б) и в), което трябва да се прецени с оглед на всички релевантни обстоятелства.
3)
Съображение 3 от Директива 2018/2001, както и член 7, параграф 1, букви з)— й), член 8, параграф 1, букви а) и г) и член 8, параграф 2 от Регламент 2022/1854 във връзка със съображения 27 и 41 от него
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат национална правна уредба, която е приета преди Регламент 2022/1854 и за периода от 1 февруари 2022 г. до 30 юни 2023 г. е определила таван на пазарните приходи, получени от производителите на електроенергия от инсталации, използващи хидроелектрическа енергия от течаща вода, без да предвиди таван за приходите от продажбата на енергия, произведена от каменни въглища, нито диференциран таван за производителите на електроенергия от слънчеви, геотермални или вятърни източници.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.