62024CJ0643
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (осми състав)
27 ноември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Право на защита — Регламент (ЕО) № 805/2004 — Европейско изпълнително основание при безспорни вземания — Член 20 — Процедура за принудително изпълнение — Компетентност на съдилищата на държавата членка по принудителното изпълнение — Членове 21 и 23 — Основания за отказ, спиране или ограничаване на изпълнението — Регламент (ЕО) № 1393/2007 — Връчване на съдебни и извънсъдебни документи — Член 8 — Отказ от приемане на документ — Липса на превод на език, който адресатът разбира, на официалния език на държавата членка по принудителното изпълнение или, при необходимост, на някой от официалните езици на мястото, където трябва да се извърши връчването на документа — Липса на формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007 — Последици — Преценка от съдилищата на държавата членка на произход“
По дело C‑643/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия) с акт от 4 септември 2024 г., постъпил в Съда на 30 септември 2024 г., в рамките на производство по дело
Manuel Costa Filhos Lda.
срещу
OÜ Wine Port of Paldiski,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: O. Spineanu-Matei (докладчик), председател на състава, S. Rodin, и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за OÜ Wine Port of Paldiski, от M.A. Brogueira и P. Moreira, advogados,
–
за португалското правителство, от P. Barros da Costa, S. Duarte Afonso и M. J. Ramos, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от S. Noë и B. Rechena, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания (ОВ L 143, 2004 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 3) и на член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела (връчване на документи) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (ОВ L 324, 2007 г., стр. 79), изменен с Регламент (ЕС) № 517/2013 на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент № 1393/2007“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между дружеството Manuel Costa Filhos Lda. (наричано по-нататък „Manuel Costa“), със седалище във Визела (Португалия), и дружеството OÜ Wine Port of Paldiski (наричано по-нататък „Wine Port“), чието седалище се намира в Талин (Естония), по повод изпълнение в Португалия на постановено съдебно решение, удостоверено като европейско изпълнително основание в Естония.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 805/2004
3
Съображения 8, 10—12, 14, 18 и 21 от Регламент № 805/2004 имат следната редакция:
„(8)
В заключенията от срещата в Тампере Европейският съвет счете, че достъп до принудително изпълнение в държава членка, различна от тази, в която е било е връчено съдебното решение, трябва да бъде ускорен и опростен с разпределението на спомагателни мерки, взети предварително от принудителното изпълнение в държавата членка, в която то е потърсено. Съдебно решение, което е било удостоверено като европейско изпълнително основание от съда по произход, трябва да бъде разглеждано за целите на принудителното изпълнение като произнесено от държавата членка, в която принудителното изпълнение е потърсено. […]
[…]
(10)
Когато съд на държава членка е връчил съдебно решение за безспорно вземане, при отсъствие на участие на длъжник в съдебната процедура, премахването на пречките в държавата членка по принудително изпълнение е неизбежно свързано и зависимо от съществуването на достатъчна гаранция за спазване на правото на защитата.
(11)
Този регламент има за цел да насърчи основните права и отчита принципите, които са признати по-специално от Хартата на Европейския съюз за основните права [наричана по-нататък „Хартата“]. По-специално цели да гарантира пълно зачитане на правото на справедлив процес, признато от член 47 от Хартата.
(12)
Трябва да се установят минималните изисквания за съдебната процедура, която води до съдебно решение, за да се гарантира, че длъжникът е информиран за съдебните действия срещу него, по такъв начин и в такова време, за да може да организира своята защита, за изискванията по активното му участие в съдебната процедура за оспорване на вземането, както и за последствията от неучастието.
[…]
(14)
Всички начини на връчване, които са посочени в членове 13 и 14, се характеризират или с пълна сигурност (член 13), или с много висока степен на вероятност (член 14), че връченият документ е достигнал до своя получател. Във втория случай решение трябва да бъде удостоверено като документ за принудително изпълнение само ако държавата членка по произход разполага с подходящ механизъм на място, който позволява на длъжника да поиска пълно преразглеждане на решението при определените в член 19 условия, в изключителните случаи, когато въпреки спазването на член 14 документът не е достигнал до своя получател.
[…]
(18)
Взаимното доверие в администрирането на правосъдието на държавите членки оправдава преценката на съда на една държава членка, че всички условия по писменото удостоверяване като европейско изпълнително основание са изпълнени, за да позволят изпълнението на съдебно решение във всички други държави членки, без съдебно преразглеждане на точното прилагане на минималните процесуални изисквания на държавата членка, в която съдебното решение трябва да бъде изпълнено.
[…]
(21)
Когато един документ се изпраща от една държава членка в друга за връчване, този регламент, и по-специално правилата относно връчването, които той съдържа, трябва да се прилагат като в Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета от 29 май 2000 година за връчване на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела в държавите членки [(ОВ L 160, 2000 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 161.),], и по-специално член 14 от него в съответствие с декларациите, които са направени от държавите членки по член 23“.
4
Съгласно член 1 от този регламент, озаглавен „Предмет“:
„Настоящият регламент има за цел да въведе европейско изпълнително основание за безспорни вземания чрез приемането на минимални процесуални изисквания, свободно движение на присъди, съдебни спогодби и публични документи във всички държави членки, без да бъде необходимо да се преминава през междинни съдебни процедури за признаване и изпълнение в държавата членка на принудителното изпълнение“.
5
Съгласно член 5 от посочения регламент, озаглавен „Премахване на процедурата по признаване и изпълнение“:
„Съдебно решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание в държавата членка по произход, се признава и изпълнява в другите държави членки без необходимост от декларация за изпълнение и без възможност за противопоставяне на неговото признаване“.
6
Член 10 от същия регламент, озаглавен „Поправяне и оттегляне на удостоверение за европейско изпълнително основание“, гласи следното в параграфи 1 и 2:
„1.   Удостоверение за европейско изпълнително основание чрез заявяване пред съда на произход се:
а)
поправя в случаите когато вследствие на материална грешка съществува несъответствие между решение и удостоверението;
б)
се оттегля, ако е ясно, че удостоверението е издадено, без да са спазени условията на настоящия регламент.
2.   При поправяне или оттегляне на удостоверението за европейско изпълнително основание се прилага правото на държавата членка по произход“.
7
Съгласно член 13, параграф 1 от Регламент № 805/2004, озаглавен „Връчване чрез потвърждение за получаване от длъжника“, който се съдържа в глава III, озаглавена „Минимални изисквания за процедурите относно безспорни вземания“:
„Документът за започване на производството или равностоен документ може да е бил връчен на длъжника по един от следните начини:
а)
чрез лично връчване, при което длъжникът е подписал потвърждение за получаване, което включва дата на получаване;
б)
чрез лично връчване, при което компетентното лице, което извършва връчването, е подписало документ, в който се посочва, че длъжникът е получил или и отказал без законно основание да получи документа, като се отбелязва датата на връчването;
в)
чрез връчване по пощата, като длъжникът подписва и изпраща обратно потвърждението за получаване, като се отбелязва дата на получаване;
г)
чрез връчване по електронен път, като факс или по електронна поща, при което длъжникът подписва и изпраща обратно потвърждение за получаване, като се посочва дата на получаване“.
8
Член 14 от посочения регламент, озаглавен „Връчване без потвърждение за приемане от длъжника“, предвижда:
„1.   Документът за започване на производството или на равностоен документ и призовки за явяване на съдебно заседание могат да бъдат връчвани на длъжника по следните начини:
а)
лично връчване на личния адрес на длъжника на лица, които живеят в същото домакинство или са наети на работа там;
б)
ако длъжникът е самостоятелно заето лице или юридическо лице, лично връчване в деловите помещения на лицата, които са наети на работа от длъжника;
в)
оставяне на документа в пощенската кутия на длъжника;
г)
оставяне на документа в поща или на компетентни публични органи и оставянето на писмено съобщение за това оставяне в пощенската кутия на длъжника, при условие че писменото съобщение посочва ясно характера на съдебен документ или правното действие на нотификацията по отношение на връчването и действието на връчването по отношение на сроковете;
д)
чрез пощата без потвърждение, в съответствие с параграф 3, когато длъжникът е с адрес в държавата членка по произход;
е)
чрез електронни средства с автоматично потвърждение за доставяне, при условие че длъжникът предварително изрично е приел този начин на връчване.
2.   За целите на този регламент връчване в съответствие с параграф 1 е недопустимо, ако адресът на длъжника не е известен със сигурност.
3.   Връчването на документ в съответствие с параграф 1, букви от а) до г) се потвърждава със:
а)
документ, подписан от компетентно лице, което е извършило връчването, в който се посочва:
i)
начин на връчване; и
ii)
датата на връчване; и
iii)
когато документът е бил връчен на лице, различно от длъжника — името на това лице и връзката му с длъжника,
или
б)
потвърждение за получаване от лицето, което е получило документа в съответствие с параграф 1, букви а) и б)“.
9
Съгласно член 18 от посочения регламент, озаглавен „Преодоляване на неспазване на минималните изисквания“, съдържащ се в глава III:
„1.   Когато процесът в държавата членка по произход не отговаря на процесуалните изисквания по членовете от 13 до 17, такова неспазване на изискванията се преодолява и решение се удостоверява като европейско изпълнително основание, ако:
а)
решението е съобщено на длъжника в съответствие с изискванията на член 13 или 14; и
б)
длъжникът е имал възможност да оспори решението чрез пълно преразглеждане и е бил съответно информиран със или в решението за процесуалните изисквания за обжалване, включително за наименованието и адреса на институцията, пред която се обжалва, както и за крайния срок; и
в)
длъжникът е пропуснал да обжалва решение в съответствие с процесуалните изисквания.
2.   Когато процесът в държавата членка по произход не отговаря на процесуалните изисквания по член 13 или 14, такова неспазване на изискванията се преодолява, ако се докаже от действията на длъжника в съдебното производство, че той лично е получил навреме връчения документа, за да може да подготви защитата си“.
10
Член 20 от същия регламент, озаглавен „Процедура за принудително изпълнение“, гласи следното в параграф 1:
„Без да се засягат разпоредбите на настоящата глава, процедурите за принудително изпълнение се уреждат от закона на държавата членка на принудителното изпълнение.
Решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, ще бъде изпълнено при същите условия както решение, което е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение“.
11
Член 21 от Регламент № 805/2004, озаглавен „Отказ от принудително изпълнение“, предвижда:
„1.   При молба на длъжника принудителното изпълнение се отказва от компетентния съд в държавата членка на принудителното изпълнение, ако решението, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, е несъвместимо с предишно решение, което е постановено в някоя държава членка или в трета страна, когато.
а)
предишното решение е постановено при еднакво правно основание за вземане и между същите страни; и
б)
предишното решение е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение или отговаря на необходимите условия за признаване в държавата членка на принудителното изпълнение; и
в)
несъвместимостта на решенията не е била и не може да бъде повдигната като възражение в съдебното производство в държавата членка по произход.
2.   Решението или неговото удостоверяване като европейско изпълнително основание не може при никакви обстоятелства да бъде предмет на преразглеждане в държавата членка на принудителното изпълнение“.
12
Съгласно член 23 от този регламент, озаглавен „Спиране или ограничаване на принудителното изпълнение“:
„Когато длъжникът е:
–
обжалвал решението, което е удостоверено като европейско основание за принудително решение, включително молба за преразглеждане по смисъла на член 19, или
–
поискал поправяне или оттегляне на удостоверението за европейско изпълнително основание съгласно член 10,
компетентният съд или орган в държавата членка на принудително изпълнение при молба на длъжника може:
а)
да ограничи производството по принудителното изпълнение до обезпечителни мерки; или
б)
да направи принудителното изпълнение условно, при предоставяне на определена гаранция;
в)
при изключителни обстоятелства да спре производството по принудителното изпълнение“.
13
Член 28 от посочения регламент, озаглавен „Отношение към Регламент (ЕО) № 1348/2000“, гласи:
„Настоящият регламент не засяга приложението на Регламент (ЕО) № 1348/2000“.
Регламент № 1393/2007
14
Регламент № 1393/2007 е отменен с Регламент (ЕС) 2020/1784 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2020 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) (ОВ L 405, 2020 г., стр. 40), приложим считано от 1 юли 2022 г. Като се има предвид обаче моментът на настъпване на фактите в спора по главното производство, преюдициалното запитване трябва да се прецени с оглед на Регламент № 1393/2007.
15
Съгласно член 8 от Регламент № 1393/2007, озаглавен „Отказ от приемане на документ“, предвижда в параграф 1:
„Получаващият орган информира адресата посредством формуляр-образеца, даден в приложение II, че може да откаже да приеме документа, който трябва да се връчи, по време на самото връчване или връщайки документа на получаващия орган в срок една седмица, ако не е съставен или не е преведен на един от следните езици:
а)
език, който адресатът разбира или;
б)
официалния език на държавата членка адресат, или, при наличие на няколко официални езика в тази държава членка, официалния език или един от официалните езици на мястото, където трябва да се осъществи връчването“.
16
Формуляр-образецът, озаглавен „Информация за адресата относно правото на отказ да приеме документ“, съдържащ се в приложение II към този регламент, съдържа следното отбелязване за адресата на документа:
„Можете да откажете да приемете документа, ако не е написан или придружен от превод на някой от езиците, които разбирате, на официалния език или на един от официалните езици на мястото на връчването.
Ако желаете да упражните това си право, трябва да откажете да приемете документа по време на самото връчване направо на връчващото документа лице или да го върнете в едноседмичен срок на посочения по-долу адрес, като заявите, че отказвате да го приемете“.
Португалското право
17
Член 191, параграф 1 от Código de Processo Civil (Граждански процесуален кодекс) (наричан по-нататък „CPC“) гласи:
„Без да се засягат разпоредбите на член 188, връчването е недействително, ако не са спазени предвидените от закона формалности“.
18
В рамките на изпълнителното производство член 696 от CPC предвижда:
„Влязло в сила съдебно решение може да бъде преразгледано само когато:
[…]
e)
Производството е проведено в отсъствието на ответника без неговото участие и е установено, че:
i)
не е налице връчване или връчването е нередовно;
ii)
ответникът не е знаел за връчването по причина, за която не носи отговорност;
iii)
ответникът не може да предяви възражение поради непреодолима сила;
[…]“.
19
Според член 729 от CPC:
„Тъй като принудителното изпълнение е с основание съдебно решение, възражение може да се предявява само на едно от следните основания:
[…]
d)
Ответникът не е участвал в производството по установителния иск, тъй като е настъпило едно от положенията, предвидени в член 696, буква e) от този кодекс;
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
20
Wine Port подава молба за принудително изпълнение в Португалия срещу Manuel Costa въз основа на решение, постановено на 12 април 2022 г. от Harju Maakohtu Tallinna kohtumaja (Първоинстанционен съд Харю, със седалище в Талин, Естония), удостоверено като европейско изпълнително основание съгласно Регламент № 805/2004, с което Manuel Costa е осъдено да заплати на Wine Port обезщетение в размер на 38732,84 евро, както и съдебни разноски в размер на 2418,97 евро, ведно с лихви за забава.
21
Manuel Costa възразява срещу принудителното изпълнение с мотива, че за целите на производството, в което е постановено това решение, не са му били връчвани книжа и че е узнал за посоченото решение едва в момента на изпълнението му, поради което не е имал възможност да го обжалва.
22
Wine Port оспорва това твърдение, като изтъква, че документът за образуване на производството, както и списъкът със съдебните разноски са били редовно връчени на Manuel Costa, в седалището му, и че при всяко връчване неговият законен представител е подписал и датирал съответните обратни разписки, като дружеството не е оспорило съществуването, действителността или изискуемостта на претендираното вземане.
23
По-специално след връчването на документа за образуване на производството естонската юрисдикция приканва Manuel Costa да представи евентуалните си възражения в срок от 28 дни, считано от потвърждението за получаване на този документ, с дата 21 януари 2022 г., подписан от законния представител на това дружество.
24
На 24 март 2022 г. този съд връчва на Manuel Costa и списък със съдебните разноски, като му указва, че разполага с петдневен срок, за да представи становището си или да подаде възражение. Посочените книжа са връчени и в седалището на дружеството, което не е изразило становище в това отношение.
25
На 22 юни 2022 г. с препоръчано писмо посоченото дружество е уведомено, че решението от 12 април 2022 г. има сила на изпълнително основание.
26
Всички така връчени документи са съставени на естонски език и не са придружени от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007.
27
В рамките на изпълнителното производство първоинстанционният португалски съд уважава възражението на Manuel Costa и спира изпълнението, като приема, че връчването на това дружество за целите на установителното производство в Естония е нищожно по смисъла на член 191, параграф 1 от CPC. Тази юрисдикция приема, че връчването не отговаря на изискванията на член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007, тъй като документите, връчени на посоченото дружество не са съставени на естонски език и не са придружени от формуляр-образеца, даден в приложение II към този регламент, позволяващ дружеството да се информира за правото си да откаже да приеме посочените документи.
28
Wine Port обжалва първоинстанционното решение пред Tribunal da Relação do Porto (Апелативен съд Порто, Португалия), който с решение от 11 април 2024 г. уважава жалбата и разпорежда продължаване на изпълнителното производство. В това отношение посочената юрисдикция приема, че от практиката на Съда, и по-специално от решения от16 септември 2015 г., Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603), и от 2 март 2017 г., Henderson (C‑354/15, EU:C:2017:157), както и от определение от 5 май 2022 г., ING Luxembourg (C‑346/21, EU:C:2022:368), следва, че неизпращането заедно с връчваните документи на формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, с препоръчано писмо с обратна разписка, не води до недействителност на това връчване.
29
Manuel Costa сезира Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия), запитващата юрисдикция, с касационна жалба срещу въззивното решение.
30
Тази юрисдикция уточнява, че от цитираната в точка 28 от настоящото решение съдебна практика следва, че липсата на формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, не може да доведе до недействителност на връчването, а поражда единствено задължение за отстраняване на нередовностите. Тя обаче отбелязва, че по делата, по които е постановена тази съдебна практика, липсата на този формуляр е установена в хода на установителното производството, на етап, на който все още е било възможно отстраняването на този пропуск, като посоченият формуляр се съобщи на заинтересованото лице. В случая обаче липсата му е предявена, след като установителното производство е приключило, поради което е невъзможно да се поправи нередовността.
31
При това положение запитващата юрисдикция иска да се установи дали в такава хипотеза с оглед на императивните изисквания за зачитане на правото на защита, закрепено в член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и в член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007 допуска установяване на нищожност на връчването с препоръчано писмо с обратна разписка, поради това, че не е било придружено от формуляр-образеца, даден в приложение II към този регламент.
32
Тази юрисдикция иска да се установи и как следва да се тълкува член 20, параграф 1 от Регламент № 805/2004, като отбелязва в това отношение, че от тази разпоредба следва, че решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, ще бъде изпълнено при същите условия както решение, което е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение.
33
Тя уточнява, че в националната съдебна практика тази разпоредба е тълкувана в смисъл, че при изпълнение въз основа на европейско изпълнително основание длъжникът може да възрази срещу изпълнението на същите основания, на които се основава решението, постановено в държавата членка по принудителното изпълнение. Член 729, буква г) от CPC във връзка с член 696, буква e) от този кодекс обаче позволява на длъжника по изпълнението да се противопостави на изпълнението с мотива, че не е участвал в установителното производство и че връчването с препоръчано писмо с обратна разписка е недействително, тъй като не е придружено от формуляра, посочен в приложение II към Регламент № 1393/2007.
34
Въпреки това, запитващата юрисдикция иска да се установи дали подобно тълкуване е съвместимо с целта, посочена в член 1 от Регламент № 805/2004, и с минималните изисквания за връчване, предвидени в членове 13 и 14 от този регламент във връзка със съображение 14 от него, на които трябва да отговаря производството, в рамките на което е постановено решението, удостоверено като европейско изпълнително основание.
35
При тези обстоятелства Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
В случай, че не е процесуално допустимо да се санира пропускът с изпращането на формуляра, предвиден в приложение II към [Регламент № 1393/2007], тъй като установителното производство вече е приключило с влязло в сила решение, допуска ли член 8, параграф 1 от този регламент, като се има предвид правото на защита на адресата на този документ в съответствие с изискванията за справедлив процес, закрепени в член 47, втора алинея от [Хартата] и член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., национална правна уредба, която приема, че е недействително връчването с препоръчано писмо с обратна разписка, ако не е придружено от формуляра-образец, посочен в приложение II към Регламента?
2)
Трябва ли член 20, параграф 1 от [ Регламент № № 805/2004], който предвижда, че „решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, ще бъде изпълнено при същите условия както решение, което е постановено в държавата членка на принудителното изпълнение“ да се тълкува в смисъл, че ответникът може да възрази срещу изпълнение на основание европейско изпълнително основание на същите основания, на които се основава решението, постановено в държавата членка на изпълнение, а именно поради това, че не е участвал в установителното производство и че връчването му с препоръчано писмо с обратна разписка е недействително, тъй като не е придружено от формуляра-образец, посочен в приложение II към Регламент № 1393/2007?
3)
Предвид целите за създаването на европейското изпълнително основание (член 1 от Регламент (ЕО) № 805/2004), и минималните изисквания по отношение на връчването, на които трябва да отговаря производството, по което се издава съдебното решение, удостоверено като европейско изпълнително основание (членове 13 и 14 от Регламента), които според текста на съображение 14 от Регламента се характеризират или с пълна сигурност (член 13), или с висока степен на вероятност (член 14), че документът, който трябва да бъде връчен, е достигнал до адресата, допуска ли Регламент (ЕО) № 805/2004 национална правна уредба като предвидената в член 729, буква d) от [CPC] във връзка с член 696, буква e), точка i) от [този кодекс], от която следва, че длъжникът може да възрази срещу изпълнението на основание, че не е участвал в установителното производство и, че връчването му с препоръчано писмо с обратна разписка е недействително, тъй като не е придружено от формуляр-образеца, посочен в приложение II към Регламент № 1393/2007?“.
По преюдициалните въпроси
По втория и третия въпрос
36
С втория и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно и на първо място, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 20, параграф 1 от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държавата членка на принудителното изпълнение, която при изпълнение на съдебно решение, постановено и удостоверено като европейско изпълнително основание в държавата членка по произход, позволява на ответника в изпълнителното производство да се противопостави на това изпълнение, с мотива че в хода на производството, по което е постановено това решение, документът за образуване на производството му е връчен с препоръчана поща с обратна разписка, но не е съставен или придружен от превод на език, който тази страна разбира, или на официалния език на държавата членка по принудителното изпълнение, или при необходимост на един от официалните езици на мястото, където трябва да се извърши връчването на този документ, и не е придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, който позволява посочената страна да се информира за правото си да откаже да приеме връчвания документ.
37
В самото начало следва да се припомни, що се отнася до тълкуването на разпоредба от правото на Съюза, че съгласно постоянната съдебна практика следва да се имат предвид не само текстът ѝ, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част (решения от 17 ноември 1983 г., Merck_292/82, EU:C:1983:335, т. 12, и от 7 юли 2022 г., LKW WALTER, C‑7/21, EU:C:2022:527, т. 33 и цитираната съдебна практика).
38
Първо, както следва от текста на член 20, параграф 1 от Регламент № 805/2004, тази разпоредба предвижда, че без да се засягат разпоредбите на глава IV от този регламент, към които спадат членове 21 и 23, в които се съдържат основанията за отказ, спиране или ограничаване на изпълнението на решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, такова решение се изпълнява при същите условия като решение, постановено в държавата членка на принудителното изпълнение.
39
От текста на тези разпоредби следва, че изпълнителното производство се урежда от правото на държавата членка по принудителното изпълнение и съдилищата на тази държава членка могат да откажат, спрат или ограничат изпълнението на съдебно решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание на предвидените в този регламент основания.
40
Второ, следва да се отбележи, че структурата на посочения регламент съдържа ясно разпределение на правомощията между, от една страна, съдилищата и органите на държавата членка по произход, и от друга страна — на държавата членка по принудителното изпълнение, наред с изисквания, които трябва да се спазват както в рамките на процедурата, водеща до приемането на решение относно безспорно вземане, така и при изпълнението на това решение. Това разпределяне на правомощията се дължи на обстоятелството, че вземането и европейското изпълнително основание, с което то се установява, се изготвят по правото на държавата членка по произход, докато производството по принудително изпълнение съгласно тази разпоредба се урежда от закона на държавата членка на принудителното изпълнение (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 38).
41
Следователно в държавата членка по произход за удостоверяването на решение относно безспорно вземане като европейско изпълнително основание е необходимо да са спазени минималните изисквания, предвидени в глава III от Регламент № 805/2004. В това отношение съгласно член 18 от този регламент неспазването на тези норми е възможно да се поправи единствено пред съдилищата или органите на тази държава (решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 39).
42
Тези минимални изисквания са израз на волята на законодателя на Европейския съюз да следи производствата, водещи до постановяване на решения по безспорно вземане, да осигуряват достатъчно гаранции за спазването на правото на защита в държавата членка по произход, като се има предвид принципът на избягване на контрол в това отношение в държавата членка на изпълнение (решение от 28 февруари 2018 г., Collect Inkasso и др., C‑289/17, EU:C:2018:133, т. 36) и визират, както се посочва в съображение 12 от посочения регламент, че длъжникът е информиран — своевременно и по такъв начин, че да може да организира защитата си — за съдебните действия срещу него и за изискванията да участва активно в съдебната процедура за оспорване на вземането, и за последствията от неучастието.
43
За целите на тази информация, когато даден документ трябва да бъде предаден от една държава членка на друга държава членка, от член 28 от Регламент № 805/2004 във връзка със съображение 21 от него следва, че този регламент не засяга прилагането на Регламент № 1348/2000, който предхожда Регламент № 1393/2007. Така връчването на този документ трябва да отговаря на условията, предвидени в член 8, параграф 1 от последния регламент, и следователно да бъде придружено от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, за да информира адресата за правото му да откаже да приеме връчвания документ, ако не е съставен или придружен от превод на разбираем за този адресат език или на официалния език на държавата членка адресат, или евентуално на един от официалните езици на мястото, където трябва да се осъществи връчването.
44
Следователно е важно да се гарантира не само това, че длъжникът е надлежно информиран за съществуването и съдържанието на предявения срещу него в чужбина иск и е в състояние да се запознае и да разбере напълно и ефективно смисъла и обхвата на този иск, но и за възможността за подаване на съответната жалба в държавата членка по произход, ако не са изпълнени тези изисквания.
45
От това следва, че ако документът за образуване на производството или равностоен документ не е бил връчен, като едновременно с това е придружен от този формуляр и пропускът не е бил отстранен в хода на производството в държавата членка по произход, постановеното в това производство съдебно решение не може да отговаря на изискванията на минималните изисквания, предвидени в глава III от Регламент № 805/2004, и не може да бъде удостоверено като европейско изпълнително основание.
46
Следователно издадено при такива обстоятелства удостоверение ще бъде неоснователно издадено по смисъла на член 10, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004, поради което би трябвало да бъде оттеглено по искане на съда по произход.
47
Що се отнася до компетентните съдилища или органи на държавата членка на принудителното изпълнение, в рамките на предоставеното им с член 20 от Регламент № 805/2004 правомощие те имат право да проверят наличието на обстоятелства, обосноваващи отказа да се извърши принудително изпълнение въз основа на член 21, параграф 1 от този регламент или ограничаването или спирането на принудителното изпълнение в съответствие с член 23 от посочения регламент (решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, т. 40).
48
От това следва, че ответникът по изпълнението може да възрази срещу изпълнението в държавата членка на принудителното изпълнение само на основанията, предвидени в член 21 от Регламент № 805/2004 относно наличието на несъвместими съдебни решения и в член 23 от този регламент относно спирането или ограничаването на изпълнението, в производството, образувано в държавата членка по произход.
49
По-специално, съгласно член 23, буква в) от Регламент № 805/2004, ако длъжникът е подал жалба срещу решение, което е удостоверено като европейско изпълнително основание, включително молба за преразглеждане по смисъла на член 19 от този регламент, или е поискал поправяне или оттегляне на удостоверението за европейско изпълнително основание съгласно член 10 от посочения регламент, компетентният съд или орган на държавата членка на принудително изпълнение може по искане на длъжника при изключителни обстоятелства да спре производството по принудителното изпълнение.
50
Тези възможности за обжалване, искане за оттегляне или искане за преразглеждане в държавата членка по произход гарантират, че предвиденото в същия регламент премахване на проверките в държавата членка по принудителното изпълнение не се осъществява, без да се осигури прилагането на гаранциите за зачитане на правото на защита.
51
В случая обстоятелството, както е видно от предоставените от запитващата юрисдикция данни, че ответникът в изпълнителното производство не е участвал в установителното производство, по което е постановено решението, удостоверено като европейско изпълнително основание, и че връчваният акт, който му е изпратен с препоръчана поща с обратна разписка в това производство, не е бил придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, не е сред основанията, предвидени в членове 21 и 23 от Регламент № 805/2004.
52
Това обстоятелство се отнася до производството в държавата членка по произход, както и до удостоверяването на решението, постановено в резултат на това производство като европейско изпълнително основание, така че тези аспекти не могат да бъдат преценявани от компетентните съдилища или органи на държавата членка на принудителното изпълнение. (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2023 г., Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, т.41).
53
Трето, следва да се отбележи, че тълкуването на член 20, параграф 1 от Регламент № 805/2004, което следва от текста и от контекста, в който се вписва тази разпоредба, отговаря на преследваната с този регламент цел, която, както следва от тълкуването на членове 1 и 5 във връзка със съображения 8, 10, 11 и 18 от него, е насочена при зачитане на взаимното доверие в правораздаването в държавите членки, на което се основава разпределението на правомощията между, от една страна, съдилищата и органите на държавата членка по произход, и от друга страна, съдилищата и органите на държавата членка по принудителното изпълнение, по-специално към осигуряване на свободното движение на решенията относно безспорни вземания, ускоряване и опростяване на тяхното изпълнение чрез премахване на процедурата за привеждане на тези решения, като същевременно се гарантира зачитането на правото на защита.
54
В случая няма данни да са били предприети действия в Естония, като искане за оттегляне на удостоверението за европейско изпълнително основание. За сметка на това, както е видно от акта за преюдициално запитване, е безспорно, че Manuel Costa възразява срещу изпълнението в Португалия на съдебното решение, удостоверено като европейско изпълнително основание в Естония, с мотива че в производството, приключило с постановяването на това решение, документът за образуване на производството не му е бил връчен в съответствие с член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007 на език, който тази страна разбира, или на официалния език на държавата членка на принудителното изпълнение, и не е бил придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към този регламент, който позволява уведомяване за правото му да откаже да приеме връчвания документ.
55
От гореизложеното обаче следва, че това основание не е сред предвидените в членове 21 и 23 от Регламент № 805/2004, които позволяват отказ, спиране или ограничаване на изпълнението на съдебно решение, удостоверено като европейско изпълнително основание.
56
За сметка на това следва да се отбележи, че посоченото основание се отнася до действителността на удостоверяването на подлежащото на изпълнение решение като европейско изпълнително основание, което, както бе припомнено в точки 41 и 52 от настоящото решение, може да бъде оспорено само пред юрисдикциите на държавата членка по произход.
57
С оглед на всички гореизложени съображения на втория и на третия въпрос следва да се отговори, че член 20, параграф 1 от Регламент № 805/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държавата членка на принудителното изпълнение, която при изпълнение на съдебно решение, постановено и удостоверено като европейско изпълнително основание, позволява на ответника в изпълнителното производство да се противопостави на това изпълнение, с мотива че в хода на производството, по което е постановено това решение, документът за образуване на производството му е връчен с препоръчана поща с обратна разписка, но не е съставен или придружен от превод на език, който тази страна разбира, или на официалния език на държавата членка по принудителното изпълнение, или при необходимост на един от официалните езици на мястото, където трябва да се извърши връчването на този документ, и не е придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, който позволява посочената страна да се информира за правото си да откаже да приеме връчвания документ.
По първия въпрос
58
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 8, параграф 1 от Регламент № 1393/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която връчването на съдебен документ с препоръчана поща с обратна разписка е недействително, когато връчваният документ е съставен на език, различен от посочените в тази разпоредба, и не е придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към този регламент, дори когато производството, по което е постановено съдебното решение, удостоверено като европейско изпълнително основание, е приключило, поради което вече не е възможно да се отстрани нередовността на това връчване.
59
В самото начало следва да се припомни, че отказът да се произнесе по поставен от национална юрисдикция преюдициален въпрос е възможен по-специално само когато е съвсем очевидно, че разпоредбата от правото на Съюза, чието тълкуване се иска от Съда, не може да се приложи (решение от 17 септември 2015 г., Van der Lans, C‑257/14, EU:C:2015:618, т. 20 и цитираната съдебна практика).
60
В това отношение следва да се отбележи, че както следва от отговора на втория и третия въпрос, запитващата юрисдикция, сезирана с възражение срещу изпълнението на съдебно решение, удостоверено като европейско изпълнително основание съгласно Регламент № 805/2004, е компетентна да провери дали основанията, изтъкнати в подкрепа на това възражение, са сред основанията за отказ от изпълнение, предвидени в член 21 от този регламент, или евентуално основанията за спиране или ограничаване на това изпълнение, посочени в член 23 от посочения регламент.
61
За сметка на това, както бе припомнено в точки 41 и 52 от настоящото решение, удостоверяването на решение като европейско изпълнително основание, включително преценката на валидността на това удостоверение, е от изключителната компетентност на юрисдикцията на държавата членка по произход, постановила това решение, която може да бъде сезирана за тази цел с искане за оттегляне на ненадлежно издаденото удостоверение в съответствие с член 10, параграф 1, буква б) от Регламент № 805/2004.
62
Така, за да провери дали удостоверението за европейско изпълнително основание е издадено неоснователно, юрисдикцията по произход трябва да провери дали съдебното производство в държавата членка по произход, по което е постановено решението, удостоверено като европейско изпълнително основание, отговаря на минималните изисквания, предвидени в глава III от Регламент № 805/2004, или евентуално дали са изпълнени предвидените в член 18 от този регламент условия, позволяващи да се отстрани неспазването на минималните изисквания.
63
От това следва, че констатацията, че удостоверение за европейско изпълнително основание е издадено неоснователно поради ненадлежно връчване на документа за образуване на производството поради липсата на формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент № 1393/2007, и поради несъставянето на този документ на един от езиците, предвидени в член 8, параграф 1 от този регламент, се урежда от правото на държавата членка по произход и от изключителната компетентност на съдилищата на тази държава.
64
Следователно, доколкото тази разпоредба не може да се приложи към спора, с който е сезирана запитващата юрисдикция, не следва да се отговаря на първия въпрос.
По съдебните разноски
65
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
Член 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 805/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година за въвеждане на европейско изпълнително основание при безспорни вземания
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска правна уредба на държавата членка на принудителното изпълнение, която при изпълнение на съдебно решение, постановено и удостоверено като европейско изпълнително основание, позволява на ответника в изпълнителното производство да се противопостави на това изпълнение, с мотива че в хода на производството, по което е постановено това решение, документът за образуване на производството му е връчен с препоръчана поща с обратна разписка, но не е съставен или придружен от превод на език, който тази страна разбира, или на официалния език на държавата членка по принудителното изпълнение, или при необходимост на един от официалните езици на мястото, където трябва да се извърши връчването на този документ, и не е придружен от формуляр-образеца, даден в приложение II към Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела (връчване на документи) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета, изменен с Регламент (ЕС) № 517/2013 на Съвета от 13 май 2013 г., който позволява посочената страна да се информира за правото си да откаже да приеме връчвания документ.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: португалски.