PRESUDA SUDA26. ožujka 1987.(*)„Opće carinske povlastice – Tužba za poništenje – Pravni temelj – Obveza obrazlaganja akata Zajednice“U predmetu 45/86_Komisija Europskih zajednica,
koju zastupa njezin pravni savjetnik Peter Gilsdorf, u svojstvu agenta,
s izabranom adresom za dostavu u Luxembourgu, kod Georgesa Kremlisa,
člana Pravne službe Komisije, zgrada Jean Monnet, Kirchberg_tužitelj_protivVijeća Europskih zajednica,
koje zastupa Jean-Louis Dewost, glavni direktor njegove pravne službe, u
svojstvu agenta, uz asistenciju Johna Carberyja, savjetnika u pravnoj
službi Vijeća, u svojstvu suagenta, s izabranom adresom za dostavu u
Luxembourgu kod Jörga Käsera, ravnatelja pravne službe Europske
investicijske banke, 100, Boulevard Konrad-Adenauer_tuženika_povodom
zahtjeva za poništenje Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3599/85 od 17. prosinca
1985. o primjeni općih carinskih povlastica za godinu 1986. za određene
industrijske proizvode podrijetlom iz zemalja u razvoju i Uredbe Vijeća
(EEZ) br. 3600/85 od 17. prosinca 1985. o primjeni općih carinskih
povlastica za godinu 1986. za tekstilne proizvode podrijetlom iz zemalja
u razvoju, SUDu
sastavu: Mackenzie Stuart, predsjednik, Y. Galmot, C. Kakouris, T. F.
O'Higgins i F. Schockweiler, predsjednici vijeća, G. Bosco, T. Koopmans,
U. Everling, K. Bahlmann, R. Joliet i G. C. Rodríguez Iglesias, suci_nezavisni odvjetnik: C. O. Lenz_tajnik: D. Louterman, administratorica_uzimajući u obzir izvještaj za raspravu i nakon usmenog postupka od 2. prosinca 1986._saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 29. siječnja 1987., donosi slijedeću Presudu1        Tužbom
koja je zaprimljena u tajništvu Suda 17. veljače 1986. Komisija je na
temelju članka 173. stavka 1. Ugovora o EZZ-u pokrenula postupak za
poništenje Uredbe Vijeća br. 3599/85 od 17. prosinca 1985. o primjeni
općih carinskih povlastica za godinu 1986. za određene industrijske
proizvode podrijetlom iz zemalja u razvoju i Uredbe Vijeća br. 3600/85
od 17. prosinca 1985. o primjeni općih carinskih povlastica za godinu
1986. za tekstilne proizvode podrijetlom iz zemalja u razvoju (SL L 352,
str. 1. i 107.).2        Za
prikaz činjenica, tužbenih razloga i argumenata stranaka upućuje se na
izvještaj za raspravu. Ti su dijelovi spisa izloženi u nastavku samo u
onoj mjeri u kojoj su potrebni Sudu za obrazlaganje odluke. 3        Glede
dvojbi o dopuštenosti tužbe na koje je ukazalo Vijeće, u odnosu na
postojanje interesa Komisije za pokretanje postupka, valja navesti da
članak 173. Ugovora jasno razlikuje pravo na tužbu koje imaju
institucije Zajednice i države članice, s jedne strane, i pravo koje
imaju fizičke i pravne osobe, s druge strane. Prema prvom stavku tog
članka Komisija i sve države članice imaju pravo tužbom za poništenje
osporavati zakonitost bilo koje uredbe Vijeća te izvršavanje tog prava
nije uvjetovano obrazlaganjem interesa za pokretanje postupka. Iz toga
proizlazi da je tužba dopuštena.4        Komisija
u prilog osnovanosti tužbe navodi dva tužbena razloga koji se, po
njezinom mišljenju, sjedinjuju u jedan prigovor: nepostojanja preciznog
pravnog temelja, što, s jedne strane, samo po sebi predstavlja povredu
članka 190. Ugovora i, istovremeno, u konkretnom slučaju, povredu
Ugovora jer je dovela do primjene postupka jednoglasnog odlučivanja,
umjesto postupka propisanog u članku 113. Ugovora, koji je prema
mišljenju Komisije jedini ispravni pravi temelj. 5        Članak
190. Ugovora predviđa da se u „uredbama, direktivama i odlukama Vijeća i
Komisije navode razlozi na kojima se temelje“. Iz sudske prakse Suda
(posebno iz presude od 7. srpnja 1981., Rewe, 158/80, Zb., str.
1805.) proizlazi da je za ispunjenje obveze obrazlaganja potrebno da
akti Zajednice sadrže navode o činjeničnim i pravnim elementima na
temelju kojih ih je institucija donijela, kako bi Sud mogao izvršiti
svoju kontrolu te kako bi se države članice i zainteresirane osobe
upoznale sa uvjetima pod kojima su institucije Zajednice primijenile
Ugovor. 6        Potrebno je, dakle, utvrditi udovoljavaju li pobijane uredbe tim zahtjevima.7        U
tom pogledu Vijeće je navelo da, iako je navođenje pravnog temelja
neprecizno, sveukupnost uvodnih izjava uredbe daje dovoljno
alternativnih informacija o ciljevima koje Vijeće želi postići, a koji
su u isto vrijeme ciljevi trgovinske politike i politike razvojne
pomoći. 8        Ti
elementi, međutim, nisu dovoljni za određivanje pravnog temelja po
kojemu je Komisija postupala. Naime, iako uvodne izjave uredaba upućuju
na to da zemljama u razvoju treba olakšati pristup tržištima zemalja
davateljica povlastica, one se ograničavaju na navođenje prilagodbi
sustava općih povlastica Zajednice, koje su se nakon petnaestogodišnjeg
iskustva pokazale potrebnima. Osim toga, iz informacija koje je Vijeće
dostavilo Sudu proizlazi da je formulacija „uzimajući u obzir Ugovor“
navedena zbog različitih stavova o izboru odgovarajućeg pravnog temelja.
Dakle, cilj takve formulacije bio je isključivo taj da pravni temelj
predmetnih uredaba ostave nejasnom.9        Točno
je da propuštanje upućivanja na točno određenu odredbu Ugovora ne mora
predstavljati bitnu povredu kad se pravni temelj akta može utvrditi na
temelju drugih elemenata istog. Izričito upućivanje je, međutim,
neophodno kad su zbog tog propusta zainteresirane osobe i Sud u
nedoumici u odnosu na pravni temelj. 10      Odgovarajući
na postavljeno pitanje Suda Vijeće je navelo da je pobijane uredbe
namjeravalo utemeljiti na člancima 113. i 235. Ugovora. Vijeće je
objasnilo da nije prihvatilo prijedlog Komisije da se navede samo članak
113. jer je smatralo da sporne uredbe ne teže samo postizanju ciljeva
trgovinske politike nego također i postizanju važnih ciljeva razvojne
politike. Provođenje te politike prelazilo bi okvir članka 113. Ugovora i
zahtijevalo pozivanje na članak 235. 11      Valja
navesti da u okviru sustava ovlasti Zajednice izbor pravnog temelja za
akt ne može ovisiti samo o stavu jedne institucije o cilju koji se želi
postići, već se mora temeljiti na objektivnim elementima koji mogu biti
predmet sudske kontrole.12      U
konkretnom slučaju, spor oko ispravnog pravnog temelja nema samo
formalnu važnost, s obzirom na to da članci 113. i 235. Ugovora sadrže
različita pravila o načinu donošenja odluka Vijeća i da je, prema tome,
izbor pravnog temelja mogao imati posljedice na utvrđenje sadržaja
pobijanih uredaba.13      Iz
sadržaja članka 235. proizlazi da je opravdano pozivati se na taj
članak kao na pravni temelj akta samo ako nijedna druga odredba Ugovora
ne daje institucijama Zajednice ovlasti za donošenje tog akta. 14      Valja,
dakle, utvrditi je li u konkretnom slučaju Vijeće bilo ovlašteno
donijeti pobijane uredbe isključivo na temelju članka 113. Ugovora, kako
to smatra Komisija.15      Nije
sporno da carinske povlastice dodijeljene spornim uredbama
predstavljaju „promjene u carinskim stopama“ u smislu članka 113.
Vijeće, međutim, smatra da ciljevi koji se uredbama žele postići u
području razvojne politike prelaze okvir opće trgovinske politike.16      Kao
prvo, valja navesti da je Sud već utvrdio da pojam trgovinske politike
ima isti sadržaj bez obzira na to primjenjuje li se u smislu
međunarodnog djelovanja države ili Zajednice (mišljenje 1/75 od 11.
studenoga 1975., Zb., str. 1355.).17      Veza
između trgovine i razvoja postupno je ojačala u suvremenoj međunarodnoj
zajednici; ona je priznata u okviru Ujedinjenih naroda, kroz rad
Konferencije Ujedinjenih naroda o trgovini i razvoju (UNCTAD) i GATT-a, i
to tako što je u Opći sporazum unesen dio IV. pod nazivom „Trgovina i
razvoj“. 18      Na
toj je podlozi izrađen model koji je poslužio kao polazište za
donošenje općeg sustava povlastica Zajednice koji je djelomično proveden
na temelju spornih uredaba. Taj je sustav izraz nove koncepcije
međunarodnih trgovinskih odnosa u kojima važno mjesto zauzimaju ciljevi
razvojne politike. 19      Prilikom
definiranja karakteristika i instrumenata zajedničke trgovinske
politike u članku 110. i pratećim člancima, Ugovor je vodio računa o
mogućim promjenama. Primjerice, članak 110. ubraja među ciljeve
trgovinske politike pridonošenje „usklađenom razvoju svjetske trgovine“,
cilj koji pretpostavlja da će se ta politika prilagoditi eventualnim
promjenama koncepata u međunarodnoj zajednici. Također, članci 113. i
116. ne predviđaju samo akte institucija i sklapanje sporazuma s trećim
zemljama, već i zajedničko djelovanje „u okviru međunarodnih ekonomskih
organizacija“, izraz koji je dovoljno širok da uključi međunarodne
organizacije koje se bave trgovinskim problemima u okviru razvojne
politike. 20      Sud
je već odlučio da povezanost akta s problemima razvoja ne isključuje
taj akt iz područja zajedničke trgovinske politike kako je definirano
Ugovorom. Sud je smatrao da se zajednička trgovinska politika ne bi
mogla učinkovito voditi ako Zajednica ne bi mogla raspolagati i
sredstvima za djelovanje koja prelaze instrumente čija je namjena
utjecati samo na tradicionalne aspekte vanjske trgovine. Tako shvaćena
„trgovinska politika“ postala bi postupno beznačajna (mišljenje 1/78 od
4. listopada 1979., Zb., str. 2871.).21      Slijedom
toga proizlazi da su sporne uredbe akti koji ulaze u područje
zajedničke trgovinske politike i da Vijeće, koje je nadležno za njihovo
donošenje na temelju članka 113., nije bilo ovlašteno koristiti članak
235. kao pravni temelj.22      Iz
naprijed navedenog proizlazi da pobijane uredbe ne udovoljavaju
zahtjevima obrazlaganja iz članka 190. Ugovora, s jedne strane, i da, s
druge strane, nisu usvojena na ispravnom pravnom temelju. Zbog toga ih
valja poništiti. 23      Međutim,
imajući u vidu okolnosti konkretnog slučaja i potrebe pravne
sigurnosti, učinke poništenih uredaba valja na temelju članka 174.
stavka 2. Ugovora smatrati konačnima. Troškovi24      Sukladno
članku 69. stavku 2. Poslovnika stranka koja ne uspije u postupku dužna
je snositi troškove. Vijeće nije uspjelo u postupku te je prema tome
dužno snositi troškove. Slijedom navedenog_SUDproglašava i presuđuje:1.      Poništavaju
se Uredba Vijeća (EEZ) br. 3599/85 od 17. prosinca 1985. o primjeni
općih carinskih povlastica za godinu 1986. za određene industrijske
proizvode podrijetlom iz zemalja u razvoju i Uredba Vijeća (EEZ) br.
3600/85 od 17. prosinca 1985. o primjeni općih carinskih povlastica za
godinu 1986. za tekstilne proizvode podrijetlom iz zemalja u razvoju (SL
L 352, str. 1. i 107.). 2.      Učinci poništenih uredaba smatraju se konačnima. 3.      Nalaže se Vijeću snošenje troškova.Mackenzie StuartGalmot      KakourisO'Higgins Schockweiler      Bosco      KoopmansEverlingBahlmanJoliet Rodríguez IglesiasObjavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 26. ožujka 1987.Tajnik       PredsjednikP. Heim       A. J. Mackenzie Stuart      * Jezik postupka: francuski.