62014CO0496_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑496/14,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunalul Sibiu (România), prin decizia din 9 octombrie 2014, primită de Curte la 6 noiembrie 2014, în procedura
Statul român
împotriva
Tamara Văraru,
Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării,
CURTEA (Camera a noua),
compusă din doamna K. Jürimäe (raportor), președinte de cameră, domnul J. Malenovský și doamna A. Prechal, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia, luată după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, conform articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Motivele
Ordonanță
1. Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 6 TUE, a articolului 20, a articolului 21 alineatul (1), a articolului 24 alineatul (1), a articolului 34 alineatele (1) și (2) și a articolului 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), precum și a articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, rectificare în JO L 200, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Statul român, pe de o parte, și doamna Văraru și Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării, pe de altă parte, în legătură cu cererea de indemnizație pentru creșterea copilului și de alocație de stat formulată de doamna Văraru în numele celor doi copii ai săi.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3. Articolul 4 din Regulamentul nr. 883/2004 prevede:
„Cu excepția cazului în care prezentul regulament prevede altfel, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament beneficiază de aceleași prestații și sunt supuse acelorași obligații, în temeiul legislației unui stat membru, ca și resortisanții acelui stat membru.”
Dreptul românesc
4. În temeiul articolului 148 alineatul (2) din Constituția României, „[c]a urmare a aderării, prevederile tratatelor constitutive ale Uniunii Europene, precum și celelalte reglementări comunitare cu caracter obligatoriu au prioritate față de dispozițiile contrare din legile interne, cu respectarea prevederilor actului de aderare”.
5. Articolul 148 alineatul (4) din Constituție prevede că Parlamentul, Președintele României, Guvernul și autoritatea judecătorească garantează aducerea la îndeplinire a obligațiilor rezultate din actul aderării și din prevederile alineatului (2) al acestui articol.
Litigiul principal și întrebarea preliminară
6. Din decizia de trimitere reiese că doamna Văraru, care a născut gemene la 9 iulie 2010, a solicitat Direcției de Muncă și Protecție Socială Sibiu să beneficieze de indemnizație pentru creșterea copilului și de alocație de stat pentru fiecare dintre acești copii.
7. Prin decizia din 4 noiembrie 2011, o indemnizație în cuantum de 882 de lei românești (RON) pe lună pentru o perioadă de doi ani i‑a fost acordată doamnei Văraru pentru primul său copil și o indemnizație în cuantum de 600 RON pe lună pentru aceeași perioadă i‑a fost acordată pentru cel de al doilea copil al său.
8. Întrucât a considerat această diferență de tratament ca fiind discriminatorie, doamna Văraru a introdus o acțiune la Judecătoria Sibiu împotriva Statului român, reprezentat de Ministerul Finanțelor Publice, și a Consiliului Național pentru Combaterea Discriminării, solicitând ca Statul român să fie obligat să îi plătească suma de 67 680 RON cu titlu de prejudiciu material rezultat din această discriminare, plus dobânda legală aferentă respectivei sume de la data scadenței și până la data plății efective.
9. Prin hotărârea din 1 octombrie 2012, Judecătoria Sibiu a respins acțiunea formulată de doamna Văraru. După casarea acestei hotărâri cu trimitere spre rejudecare a cauzei la instanța menționată, aceasta din urmă a admis respectiva acțiune prin hotărârea din 18 octombrie 2013 și a obligat Statul român la plata către doamna Văraru a unei despăgubiri pentru repararea prejudiciului rezultat din discriminarea suferită.
10. Statul român a declarat recurs împotriva acestei hotărâri la Tribunalul Sibiu.
11. Tribunalul Sibiu apreciază că doamna Văraru suferă o discriminare ca urmare a aplicării în situația sa a dispozițiilor Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 111/2010 privind concediul și indemnizația lunară pentru creșterea copiilor din 8 decembrie 2010 ( Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 830 din 10 decembrie 2010), care prevăd o diferență de tratament între copiii, primul și următorii, proveniți dintr‑o sarcină multiplă în raport cu copiii proveniți dintr‑o sarcină simplă.
12. În aceste condiții, Tribunalul Sibiu a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Prevederile articolului 6 din Tratatul Uniunii Europene, articolului 20, articolului 21 alineatul (l), articolului 24 alineatul (l), articolului 34 alineatele (l) [și] (2) [și] articolului 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolului 4 din Regulamentul CE nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială pot fi interpretate ca opunându‑se unei reglementări interne precum OUG [nr.] 111/2010, care reglementează diferențieri de tratament între copiii secunzi, terți etc. proveniți dintr‑o sarcină multiplă, cei primi proveniți dintr‑o sarcină multiplă, precum și cei proveniți dintr‑o sarcină simplă[?]”
Cu privire la competența Curții
13. În temeiul articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când aceasta este în mod vădit necompetentă să judece o cauză sau atunci când o cerere este în mod vădit inadmisibilă, Curtea poate oricând să decidă, după ascultarea avocatului general, fără continuarea procedurii, să se pronunțe prin ordonanță motivată.
14. Este necesar ca în prezenta cauză să se aplice această dispoziție.
15. Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită Curții să interpreteze articolul 6 TUE, articolul 20, articolul 21 alineatul (1), articolul 24 alineatul (1), articolul 34 alineatele (1) și (2) și articolul 52 din cartă, precum și articolul 4 din Regulamentul nr. 883/2004 pentru a stabili dacă aceste dispoziții se opun unei reglementări naționale care prevede un tratament diferit, în vederea plății alocațiilor familiale, pentru copiii proveniți dintr‑o sarcină multiplă în raport cu copiii proveniți dintr‑o sarcină simplă.
16. Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în cadrul unei trimiteri preliminare în temeiul articolului 267 TFUE, Curtea poate interpreta dreptul Uniunii numai în limitele competențelor atribuite Uniunii Europene (a se vedea Ordonanța Vino, C‑161/11, EU:C:2011:420, punctul 25, Ordonanța Corpul Național al Polițiștilor, C‑434/11, EU:C:2011:830, punctul 13, și Ordonanța Schuster & Co Ecologic, C‑371/13, EU:C:2013:748, punctul 14).
17. În ceea ce privește în special carta, articolul 51 alineatul (1) din aceasta prevede că dispozițiile sale se adresează „statelor membre numai în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul Uniunii”. Articolul 6 alineatul (1) TUE, care atribuie o valoare obligatorie cartei, precum și articolul 51 alineatul (2) din aceasta din urmă precizează că dispozițiile cuprinse în cartă nu extind în niciun fel competențele Uniunii astfel cum sunt definite în tratate (a se vedea în acest sens Hotărârea Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, punctul 20, Ordonanța Balázs și Papp, C‑45/14, EU:C:2014:2021, punctul 20, precum și Ordonanța Yumer, C‑505/13, EU:C:2014:2129, punctul 25).
18. Or, atunci când o situație juridică nu intră în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, Curtea nu este competentă să o examineze, iar dispozițiile eventual invocate ale cartei nu pot constitui, prin ele însele, temeiul acestei competențe (a se vedea Hotărârea Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punctul 22, Hotărârea Torralbo Marcos, C‑265/13, EU:C:2014:187, punctul 30, și Hotărârea Pelckmans Turnhout, C‑483/12, EU:C:2014:304, punctul 20).
19. În speță, din decizia de trimitere reiese că procedura principală privește modalitățile de calcul al indemnizațiilor pentru creșterea copilului și al alocațiilor de stat prevăzute de dispozițiile dreptului românesc și niciun element din această decizie de trimitere nu oferă indicii că dispozițiile menționate ar urmări să pună în aplicare dreptul Uniunii, în sensul articolului 51 alineatul (1) din cartă.
20. Această concluzie nu este repusă în discuție de faptul că instanța de trimitere se referă, printre altele, la articolul 4 din Regulamentul nr. 883/2004, care prevede principiul egalității de tratament între persoanele cărora li se aplică legislația unui stat membru și resortisanții acestuia. Astfel, niciun element din decizia de trimitere nu permite să se considere că situația în discuție în litigiul principal ar intra în domeniul de aplicare al regulamentului respectiv.
21. Prin urmare, diferențele de tratament invocate în litigiul principal intră numai sub incidența dreptului național, a cărui interpretare revine exclusiv în sarcina instanței de trimitere. În consecință, nu este dovedită competența Curții de a răspunde la prezenta cerere de decizie preliminară.
22. În aceste condiții, trebuie să se constate că, în temeiul articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, aceasta este vădit necompetentă să răspundă la întrebarea preliminară adresată de Tribunalul Sibiu.
Cu privire la cheltuielile de judecată
23. Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebarea adresată de Tribunalul Sibiu (România) prin decizia din 9 octombrie 2014.