HOTĂRÂREA CURȚII (Marea Cameră)
26 iunie 2012(*)
„Recurs — Organizarea comună a piețelor — Măsuri tranzitorii care trebuie adoptate în urma aderării unor noi state membre — Regulamentul (CE) nr. 60/2004 de instituire a unor măsuri în sectorul zahărului — Acțiune în anulare — Termen — Punct de plecare — Tardivitate — Inadmisibilitate — Motive — Încălcarea principiilor constitutive ale unei comunități de drept și a principiului protecției jurisdicționale efective”
În cauza C‑336/09 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 24 august 2009,
Republica Polonă, reprezentată inițial de M. Dowgielewicz și ulterior de M. Szpunar, în calitate de agenți,
recurentă,
cealaltă parte în proces fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de H. Tserepa‑Lacombe, de A. Stobiecka‑Kuik și de A. Szmytkowska, precum și de T. van Rijn, în calitate de agenți,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Marea Cameră),
compusă din domnul V. Skouris, președinte, domnii A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot și M. Safjan, președinți de cameră, domnii G. Arestis, A. Borg Barthet și M. Ilešič, doamna C. Toader și domnul J.‑J. Kasel (raportor), judecători,
avocat general: domnul P. Cruz Villalón,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 21 decembrie 2011,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Prin recursul formulat, Republica Polonă solicită anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 iunie 2009, Polonia/Comisia (T‑258/04, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care s‑a respins acțiunea având ca obiect anularea articolului 5, a articolului 6 alineatele (1)-(3), a articolului 7 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (JO L 9, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202).
Cadrul juridic
Tratatul de aderare și Actul de aderare din 2003
2        Articolul 2 alineatul (3) din Tratatul între Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Irlanda, Republica Italiană, Marele Ducat al Luxemburgului, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Portugheză, Republica Finlanda, Regatul Suediei, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (state membre ale Uniunii Europene) și Republica Cehă, Republica Estonia, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Republica Ungară, Republica Malta, Republica Polonă, Republica Slovenia și Republica Slovacă privind aderarea Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace la Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 17, denumit în continuare „Tratatul de aderare”), semnat la Atena la 16 aprilie 2003 și ratificat de Republica Polonă la 23 iulie 2003, prevede:
„Prin derogare de la alineatul (2), instituțiile Uniunii pot adopta, înainte de aderare, măsurile prevăzute [la articolul 41 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene (JO 2003, L 236, p. 33, denumit în continuare „Actul de aderare din 2003”), anexat la Tratatul de aderare]. Măsurile respective intră în vigoare numai sub rezerva și de la data intrării în vigoare a [Tratatului de aderare].”
3        Articolul 41 din Actul de aderare din 2003 prevede:
„Dacă sunt necesare măsuri tranzitorii pentru a facilita trecerea de la regimul în vigoare în noile state membre la regimul care rezultă din aplicarea politicii agricole comune în condițiile prevăzute în [Actul de aderare din 2003], Comisia adoptă aceste măsuri în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului [din 19 iunie 2001] privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului [JO L 178, p. 1] sau, după caz, la articolele corespunzătoare din alte regulamente privind organizarea piețelor agricole sau în cadrul procedurii de comitologie prevăzute de legislația aplicabilă. Măsurile tranzitorii prevăzute în prezentul articol pot fi adoptate pe parcursul unei perioade de trei ani de la data aderării și nu trebuie aplicate după această perioadă. Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei și după consultarea Parlamentului European, poate prelungi această perioadă.
[...]”
4        Capitolul 4 din anexa IV la Actul de aderare, aferentă listei prevăzute la articolul 22 din acesta din urmă, intitulat „Agricultura”, prevede la punctele 1 și 2:
„1.      Stocurile publice deținute la data aderării de către noile state membre și provenite în urma politicilor acestora de sprijinire a pieței sunt preluate de Comunitate la valoarea rezultată din aplicarea articolului 8 din Regulamentul (CEE) nr. 1883/78 al Consiliului [din 2 august 1978] de stabilire a normelor generale pentru finanțarea intervențiilor din Fondul european de orientare și garantare agricolă, secțiunea «Garantare» [JO L 216, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 3, p. 31]. Aceste stocuri sunt preluate numai cu condiția ca intervenția publică pentru produsele în cauză să fie prevăzută în normele comunitare și ca stocurile să îndeplinească cerințele comunitare privind intervențiile.
2.      Orice stoc de produse, fie privat, fie public, aflat în liberă circulație la data aderării pe teritoriul noilor state membre și care depășește cantitatea ce ar putea fi considerată a constitui un report normal de stocuri trebuie eliminat pe cheltuiala noilor state membre.”
5        Capitolul 5 din anexa menționată, intitulat „Uniunea vamală”, prevede:
„[...]
Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 [al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58)] și Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 [al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92 (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3)] se aplică noilor state membre sub rezerva următoarelor dispoziții specifice:
1.      Sub rezerva articolului 20 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, mărfurile care, la data aderării, se află în depozite provizorii sau se află sub incidența unuia dintre regimurile sau procedurile menționate la articolul 4 alineatul (15) litera (b) și la articolul (16) literele (b)-(g) din acest regulament în Comunitatea extinsă sau care se află în curs de transportare pe teritoriul Comunității extinse după ce au făcut obiectul formalităților de export sunt scutite de taxele vamale și de alte măsuri vamale la punerea în liberă circulație, cu condiția ca una dintre următoarele dovezi să fie prezentate:
[...]”
Regulamentul nr. 60/2004
6        La 14 ianuarie 2004, Comisia a adoptat Regulamentul nr. 60/2004, care instituie printre altele, în esență și în ceea ce privește prezentul litigiu în sectorul zahărului, un sistem de taxare prin derogare, cu caracter tranzitoriu, de la normele comunitare aplicabile în mod obișnuit.
7        Astfel, articolul 5 din regulamentul menționat prevede:
„Regimul de suspendare
(1)      Prin derogare de la capitolul 5 din anexa IV la [A]ctul de aderare [din 2003] și de la articolele 20 și 214 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, produsele incluse la codurile NC 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 și 2202, cu excepția celor enumerate la articolul 4 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 [al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (JO L 293, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 100)], fac obiectul taxei la import erga omnes, inclusiv al oricărei taxe suplimentare aplicabile în ziua în care sunt puse în liberă circulație, cu condiția ca:
(a)      înainte de 1 mai 2004, să se fi aflat în liberă circulație în Comunitate în componența pe care o avea aceasta la 30 aprilie 2004 sau într‑un nou stat membru și
(b)      la 1 mai 2004:
(i)      să fie depozitate temporar;
(ii)      să facă obiectul uneia din destinațiile vamale sau unuia din regimurile vamale prevăzute la articolul 4 alineatul (15) litera (b) și la articolul 4 alineatul (16) literele (b)-(g) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 în cadrul Comunității sau
(iii) să fie transportate în interiorul Comunității extinse după îndeplinirea formalităților de export.
Cu excepția zahărului C din sfeclă rafinat, a siropului de izoglucoză C și a siropului de inulină C, incluse la codurile NC 1701 99 10, 1701 99 90, 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10, 1702 90 30, 1702 60 80 și, respectiv, 1702 90 80, acest prim paragraf nu se aplică produselor exportate din Comunitatea celor 15 în cazul în care importatorul prezintă dovada că țara exportatoare nu a solicitat nicio restituire la export pentru produsele în cauză. La cererea importatorului, exportatorul se asigură că autoritatea competentă aplică o adnotare pe declarația de export care certifică faptul că țara exportatoare nu a solicitat nicio restituire la export pentru produsele în cauză.
(2)      Prin derogare de la capitolul 5 din anexa IV la [A]ctul de aderare [din 2003] și de la articolele 20 și 214 din Regulamentul (CE) nr. 2913/92, produsele incluse la codurile NC 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 și 2202, cu excepția celor enumerate la articolul 4 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei, provenite din țări terțe, fac obiectul taxei la import erga omnes, inclusiv al oricărei taxe suplimentare aplicabile în ziua în care sunt puse în liberă circulație, cu condiția:
(a)      să facă obiectul regimului de perfecționare activă prevăzut la articolul 4 alineatul (16) litera (d) sau al celui de admitere temporară prevăzut la articolul 4 alineatul (16) litera (f) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 într‑un nou stat membru la 1 mai 2004;
(b)      să fie puse în liberă circulație la 1 mai 2004 sau după această dată.”
8        Articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 prevede:
„Stocuri anormale
(1)      Comisia stabilește, la 31 octombrie 2004 cel târziu, pentru fiecare nou stat membru, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001, cantitatea de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, izoglucoză și fructoză care depășește cantitatea considerată ca fiind un stoc reportat normal la 1 mai 2004 și care trebuie eliminată de pe piață pe spezele noilor state membre.
Pentru a stabili această cantitate excedentară, se ține cont, în special, de evoluția observată în timpul anului de dinaintea aderării față de anii precedenți în ceea ce privește:
(a)      cantitățile importate și exportate de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, cum sunt izoglucoza și fructoza;
(b)      producția, consumul și stocurile de zahăr și de izoglucoză;
(c)      circumstanțele în care s‑au constituit stocurile.
(2)      Noul stat membru în cauză asigură eliminarea de pe piață a unei cantități de zahăr sau de izoglucoză, fără intervenția comunitară, egală cu cantitatea excedentară prevăzută la alineatul (1), până la 30 aprilie 2005 cel târziu:
(a)      exportând‑o fără restituiri din partea Comunității;
(b)      utilizând‑o în sectorul combustibililor;
(c)      denaturând‑o, fără a primi ajutoare, pentru hrana animalelor [...]
(3)      Pentru aplicarea alineatului (2), autoritățile competente din noul stat membru trebuie să dispună la 1 mai 2004 de un sistem de identificare a cantităților excedentare, schimbate sau transformate, de zahăr ca atare sau de produse transformate din zahăr, izoglucoză și fructoză, deținute de principalii operatori în cauză. [...]
Noul stat membru utilizează acest sistem pentru a‑i constrânge pe operatorii în cauză să elimine de pe piață, pe speze proprii, o cantitate echivalentă de zahăr sau de izoglucoză din cantitatea lor excedentară individuală. Operatorii în cauză prezintă noului stat membru dovezi satisfăcătoare că produsele au fost eliminate de pe piață până la 30 aprilie 2005 cel târziu.
În cazul în care nu este furnizată această dovadă, noul stat membru facturează o sumă egală cu cantitatea în cauză înmulțită cu taxele la import cele mai ridicate aplicabile produsului în cauză în cursul perioadei cuprinse între 1 mai 2004 și 30 aprilie 2005, majorată cu 1,21 euro la 100 kg în echivalent de zahăr alb sau de substanță uscată.
Suma prevăzută la al treilea paragraf este imputabilă bugetului național al noului stat membru.
[...]”
9        Potrivit articolului 9 din Regulamentul nr. 60/2004:
„Prezentul regulament intră în vigoare la 1 mai 2004, sub rezerva intrării în vigoare a Tratatului de aderare [...]”
Acțiunea în fața Tribunalului și ordonanța atacată
10      Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 28 iunie 2004, Republica Polonă a introdus, în temeiul articolului 230 CE, o acțiune în anularea articolului 5, a articolului 6 alineatele (1)-(3), a articolului 7 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 60/2004.
11      În memoriul în apărare, Comisia a susținut că această acțiune a fost introdusă cu depășirea termenului.
12      Prin ordonanța atacată, Tribunalul, întrunit în cameră extinsă, a declarat acțiunea inadmisibilă.
13      După ce a reținut că termenul de două luni pentru introducerea acțiunii, prevăzut la articolul 230 al cincilea paragraf CE, trebuia calculat de la data publicării Regulamentului nr. 60/2004 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, și anume de la 15 ianuarie 2004, Tribunalul a considerat, ținând seama de diferitele termene de procedură, că termenul total prevăzut pentru introducerea unei acțiuni în anulare împotriva Regulamentului nr. 60/2004 expirase la 8 aprilie 2004 la miezul nopții.
14      Dat fiind că acțiunea Republicii Polone a fost introdusă la 28 iunie 2004, Tribunalul a declarat această acțiune tardivă.
15      În consecință, acțiunea a fost respinsă.
Concluziile părților
16      Prin recursul formulat, Republica Polonă solicită Curții anularea ordonanței atacate.
17      Comisia Europeană solicită Curții respingerea recursului și obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
18      Republica Polonă invocă cinci motive în susținerea recursului său îndreptat împotriva ordonanței atacate. Aceste motive sunt întemeiate, în primul rând, pe o publicare incompletă a Regulamentului nr. 60/2004, în al doilea rând, pe o interpretare eronată a articolului 230 al patrulea paragraf CE, în al treilea rând, pe o încălcare a principiilor constitutive ale unei comunități de drept și a principiului protecției jurisdicționale efective, în al patrulea rând, pe o încălcare a principiilor solidarității și bunei‑credințe, precum și a normelor de procedură și, în al cincilea rând, pe nemotivare.
19      Trebuie examinat de la bun început al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor constitutive ale unei comunități de drept și a principiului protecției jurisdicționale efective.
Cu privire la al treilea motiv
Argumentele părților
20      Republica Polonă susține că, prin declararea acțiunii sale în anulare ca fiind inadmisibilă, Tribunalul a lipsit noile state membre de dreptul de a supune controlului jurisdicțional, în temeiul articolului 230 al doilea paragraf CE, dispozițiile Regulamentului nr. 60/2004, în pofida faptului că acest regulament le era adresat în calitatea lor de state membre.
21      După ce amintește că aplicarea strictă a reglementărilor comunitare referitoare la termenele procedurale este impusă de cerința securității juridice și de necesitatea de a evita orice discriminare sau orice tratament arbitrar în cadrul administrării justiției, Republica Polonă consideră că o astfel de aplicare nu poate totuși justifica o inegalitate în ceea ce privește protecția jurisdicțională, care ar rezulta din faptul că noile state membre nu ar putea contesta legalitatea Regulamentului nr. 60/2004 în calitatea lor de state membre, chiar dacă sunt în mod special afectate de acest regulament.
22      Pentru a susține motivul invocat, Republica Polonă se întemeiază, pe de o parte, pe Hotărârea din 23 aprilie 1986, Les Verts/Parlamentul European (294/83, Rec., p. 1339, punctul 23), din care ar rezulta că Comunitatea Economică Europeană este o comunitate de drept, întrucât nici statele sale membre, nici instituțiile sale nu se pot sustrage controlului conformității actelor pe care le adoptă cu carta constituțională fundamentală pe care o constituie Tratatul CE. Pe de altă parte, Republica Polonă se referă la Concluziile prezentate de avocatul general Poiares Maduro în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 23 octombrie 2007, Polonia/Consiliul (C‑273/04, Rep., p. I‑8925, punctul 50), pentru a conchide că Tribunalul a încălcat în mod flagrant principiile constitutive ale unei comunități de drept și principiul protecției jurisdicționale efective.
23      Comisia susține că, prin respingerea ca inadmisibilă a unei acțiuni introduse tardiv, Tribunalul nu a încălcat nici principiul protecției jurisdicționale efective, nici principiile constitutive ale unei comunități de drept. În plus, contrar susținerilor Republicii Polone, faptul că aceasta din urmă a trecut de la statutul de reclamantă la cel de reclamantă privilegiată ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de aderare și a Actului de aderare din 2003 nu ar permite derogarea de la principiul potrivit căruia termenele procedurale trebuie să facă obiectul unei aplicări stricte.
Aprecierea Curții
24      Prin intermediul acestui motiv, Republica Polonă critică Tribunalul pentru că a respins argumentul său potrivit căruia Regulamentul nr. 60/2004 a fost adresat tuturor statelor membre, inclusiv Republicii Polone, astfel încât aceasta din urmă trebuia să îl poată ataca inclusiv în calitate de reclamantă în temeiul articolului 230 al doilea paragraf CE.
25      În această privință, Tribunalul a arătat mai întâi, la punctul 54 din ordonanța atacată, că, deși Actul de aderare din 2003 prevede în mod specific posibilitatea instituțiilor comunitare de a adopta anumite măsuri între data semnării acestui act și data aderării noilor state membre, actul în cauză nu prevede totuși nicio derogare de la sistemul de control al legalității actelor comunitare.
26      În continuare, la punctul 55 din această ordonanță, Tribunalul a amintit, referindu‑se la Hotărârea din 15 ianuarie 1987, Misset/Consiliul (152/85, Rec., p. 223, punctul 11), că reglementările comunitare privind termenele procedurale sunt de strictă aplicare.
27      În sfârșit, la punctul 56 din ordonanța menționată, Tribunalul a considerat că, „dacă argumentul Republicii Polone ar trebui înțeles în sensul că aceasta considera că trebuia să aștepte obținerea calității de stat membru pentru a putea formula acțiunea, este necesar să se sublinieze că termenul prevăzut la articolul 230 CE pentru introducerea unei acțiuni este de aplicare generală” și că „[a]cesta nu necesita, în ceea ce privește Republica Polonă, calitatea de stat membru”. Tribunalul a mai arătat că „[a]cest termen pentru introducerea unei acțiuni se aplic[a] în orice caz în ceea ce privește Republica Polonă în calitatea acesteia de persoană juridică”.
28      Pentru a clarifica aspectul dacă Republica Polonă putea să atace în mod valabil Regulamentul nr. 60/2004 în calitate de reclamantă în temeiul articolului 230 al doilea paragraf CE, trebuie amintit că articolul 2 alineatul (3) din Tratatul de aderare prevede în mod expres posibilitatea instituțiilor Uniunii de a adopta anumite măsuri înainte de aderare.
29      Printre aceste măsuri se numără în special articolul 41 din Actul de aderare din 2003, în temeiul căruia Comisia este abilitată să adopte toate dispozițiile tranzitorii care sunt necesare pentru a facilita trecerea de la regimul în vigoare în noile state membre la regimul care rezultă din aplicarea politicii agricole comune.
30      Regulamentul nr. 60/2004 a fost adoptat în temeiul acestui articol și face parte dintre actele a căror adoptare este condiționată de aderare, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 27 din concluzii.
31      Întrucât a fost adoptat între data semnării Tratatului de aderare și a Actului de aderare din 2003, pe de o parte, și data intrării în vigoare a acestora, pe de altă parte, Regulamentul nr. 60/2004 se distinge, prin urmare, de celelalte dispoziții ale acquis‑ului comunitar care erau deja în vigoare la data semnării Tratatului de aderare și a Actului de aderare menționate.
32      În plus, în pofida faptului că Regulamentul nr. 60/2004 a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene înainte de aderarea noilor state membre, este cert că măsurile stabilite prin regulamentul în cauză erau menite să se aplice cu prioritate acestor noi state membre începând de la data aderării lor la Uniune. Astfel, conform articolului 9 din regulamentul menționat, acesta a produs efecte numai de la data intrării în vigoare și sub rezerva intrării în vigoare a Tratatului de aderare.
33      După cum a arătat și avocatul general la punctele 39 și 40 din concluzii, din cele de mai sus rezultă că noile state membre au fost afectate de dispozițiile Regulamentului nr. 60/2004 în calitatea lor de state membre numai la momentul aderării și că în această calitate trebuiau să poată ataca dispozițiile menționate.
34      În speță, se constată că, având în vedere data publicării Regulamentului nr. 60/2004 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, care este 15 ianuarie 2004, termenul de două luni pentru introducerea unei acțiuni prevăzut la articolul 230 CE expirase înainte ca Republica Polonă să dobândească, la data aderării sale la Uniune, respectiv la 1 mai 2004, calitatea de stat membru.
35      Prin urmare, noile state membre se aflau în imposibilitatea de a introduce în termenul prevăzut, în calitate de reclamante în temeiul articolului 230 al doilea paragraf CE, acțiuni împotriva actelor adoptate pe baza articolului 2 alineatul (3) din Tratatul de aderare.
36      Or, trebuie amintit că Uniunea este o uniune de drept în care actele instituțiilor sale sunt supuse controlului conformității în special cu tratatul și cu principiile generale de drept (a se vedea Hotărârea din 3 septembrie 2008, Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, C‑402/05 P și C‑415/05 P, Rep., p. I‑6351, punctul 281, și Hotărârea din 29 iunie 2010, E și F, C‑550/09, Rep., p. I‑6213, punctul 44).
37      Aceste principii constituie însuși temeiul acestei uniuni și respectarea lor implică, astfel cum prevede expres în prezent articolul 4 alineatul (2) TUE, ca noile state membre să fie tratate în mod egal cu vechile state membre.
38      Prin urmare, noile state membre trebuie să aibă un drept la acțiune, în calitate de reclamante în temeiul articolului 230 al doilea paragraf CE, împotriva tuturor actelor care, similar celui care este contestat în speță, sunt adoptate în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Tratatul de aderare și care le afectează în calitatea lor de state membre.
39      Dat fiind că această calitate nu a fost dobândită de noile state membre decât la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare și a Actului de aderare din 2003, trebuie să se rețină că, în privința acestor state, termenul pentru introducerea unei acțiuni prevăzut la articolul 230 al cincilea paragraf CE nu a curs, în ceea ce privește actele de tipul celui care este în cauză în speță, decât începând de la această dată, respectiv de la 1 mai 2004.
40      Prin urmare, în mod eronat a considerat Tribunalul, în pofida contextului special al prezentei cauze, că introducerea acțiunii prevăzute la articolul 230 CE nu necesita calitatea de stat membru în ceea ce privește Republica Polonă și a dedus din aceasta că acțiunea introdusă de acest stat membru la 28 iunie 2004 împotriva Regulamentului nr. 60/2004 era tardivă și, în consecință, inadmisibilă.
41      Din cele de mai sus rezultă că al treilea motiv trebuie considerat întemeiat.
42      Prin urmare, ordonanța atacată trebuie anulată, fără a mai fi necesară pronunțarea cu privire la celelalte patru motive invocate de Republica Polonă.
43      Dat fiind că, în acest stadiu al procedurii, Curtea nu este în măsură să se pronunțe cu privire la fondul acțiunii formulate de Republica Polonă, se impune trimiterea cauzei Tribunalului în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții și soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.
Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară:
1)      Anulează Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 iunie 2009, Polonia/Comisia (T‑258/04).
2)      Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe asupra concluziilor formulate de Republica Polonă prin care se solicită anularea articolului 5, a articolului 6 alineatele (1)-(3), a articolului 7 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană.
3)      Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Semnături
* Limba de procedură: polona.