62017CJ0482_RES
Cauza C‑482/17
Republica Cehă
împotriva
Consiliului Uniunii EuropeneșiParlamentului European
Hotărârea (Marea Cameră) din 3 decembrie 2019
„Acțiune în anulare – Apropierea legislațiilor – Directiva (UE) 2017/853 – Controlul achiziționării și deținerii de arme – Validitate – Temei juridic – Articolul 114 TFUE – Modificarea unei directive existente – Principiul proporționalității – Lipsa evaluării impactului – Atingere adusă dreptului de proprietate – Proporționalitatea măsurilor adoptate – Măsuri care creează obstacole în cadrul pieței interne – Principiul securității juridice – Principiul protecției încrederii legitime – Măsuri care obligă statele membre să adopte o legislație cu efect retroactiv – Principiul nediscriminării – Derogare pentru Confederația Elvețiană – Discriminare care afectează statele membre ale Uniunii Europene sau statele membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS), altele decât acest stat”
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Modificarea unei directive existente – Temei juridic – Articolul 114 TFUE
(art. 114 TFUE)
(a se vedea punctele 33-40, 42 și 45)
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Încălcarea principiului atribuirii – Inexistență
[art. 5 alin. (1) și (2) TUE; art. 114 TFUE; Directiva 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului]
(a se vedea punctele 43, 48, 51, 53, 56, 57, 60 și 61)
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Modificarea unei directive existente – Lipsa evaluării impactului – Încălcarea principiului proporționalității – Inexistență
(Directiva 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului)
(a se vedea punctele 76 și 82-85)
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Modificarea unei directive existente – Atingere adusă dreptului de proprietate – Încălcarea principiului proporționalității – Inexistență
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 17 alin. (1) și art. 52 alin. (1); Directiva 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului]
(a se vedea punctele 135-138)
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Modificarea unei directive existente – Încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime – Inexistență
(Directiva 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului)
(a se vedea punctele 148, 153 și 157)
Apropierea legislațiilor – Achiziționarea și deținerea de arme – Directiva 2017/853 – Modificarea unei directive existente – Derogare pentru Confederația Elvețiană – Încălcarea principiului nediscriminării – Inexistență
(Directiva 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului)
(a se vedea punctele 164 și 167)
Rezumat
Curtea de Justiție respinge acțiunea Republicii Cehe împotriva directivei care înăsprește controlul achiziționării și al deținerii de arme de foc, în special pentru că această directivă putea fi întemeiată, în mod valabil, pe dispozițiile Tratatului TFUE referitoare la buna funcționare a pieței interne
Prin Hotărârea Republica Cehă/Parlamentul European și Consiliul (C‑482/17), pronunțată la 3 decembrie 2019, Curtea a respins acțiunea având ca obiect anularea în tot sau în parte a Directivei 2017/853 (
1
) (denumită în continuare „directiva atacată”) prin care Parlamentul European și Consiliul au modificat Directiva 91/477/CEE a Consiliului privind controlul achiziționării și deținerii de arme (
2
) (denumită în continuare „directiva privind armele de foc”). Curtea a statuat că măsurile adoptate de Parlamentul European și de Consiliu în directiva atacată nu conțin încălcări ale principiilor atribuirii, proporționalității, securității juridice, protecției încrederii legitime și nediscriminării invocate de Republica Cehă în susținerea acțiunii sale.
În vederea eliminării controalelor la frontierele din interiorul spațiului Schengen, directiva privind armele de foc a instituit un cadru minim armonizat referitor la deținerea și achiziționarea armelor de foc, precum și la transferul acestora între statele membre. În acest scop, această directivă prevede dispoziții privind condițiile potrivit cărora pot fi achiziționate și deținute arme de foc de diferite categorii, prevăzând, în același timp, din imperative de siguranță publică, că achiziționarea anumitor tipuri de arme de foc trebuie să fie interzisă.
Ca urmare a anumitor acte teroriste, Parlamentul European și Consiliul au adoptat, în anul 2017, directiva atacată, în vederea introducerii unor norme mai stricte pentru armele de foc cele mai periculoase, neutralizate și semiautomate. În același timp, această directivă urmărește facilitarea liberei circulații a anumitor arme prin stabilirea în special a unor norme de marcaj.
În ceea ce privește armele de foc automate transformate în arme de foc semiautomate, care sunt în principiu interzise, directiva atacată cuprinde o derogare ale cărei condiții nu sunt îndeplinite decât de Elveția, care face parte din spațiul Schengen și căreia i se aplică directiva privind armele de foc. Este vorba în special de condiția privind existența unui sistem militar bazat pe serviciul militar general care a cuprins, în ultimii 50 de ani, un sistem de transfer al armelor de foc de uz militar către persoanele care și‑au încheiat stagiul militar.
Republica Cehă a formulat o acțiune în fața Curții de Justiție prin care urmărea anularea totală sau parțială a directivei atacate. În această procedură, Republica Cehă era susținută de Ungaria și de Polonia, în timp ce Parlamentul European și Consiliul erau susținute de Franța și de Comisia Europeană.
În ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului atribuirii, mai întâi, Curtea a amintit că, chiar și atunci când un act întemeiat pe articolul 114 TFUE precum Directiva 91/477 a eliminat deja orice obstacol privind schimburile în domeniul pe care acesta îl armonizează, legiuitorul Uniunii nu poate fi privat de posibilitatea de a adapta acest act, în temeiul acestei dispoziții, în funcție de orice modificare a împrejurărilor, având în vedere sarcina care îi revine de a garanta protecția intereselor generale recunoscute de tratat. Fac parte din aceste interese generale combaterea terorismului internațional și a criminalității grave, precum și menținerea securității publice.
În continuare, în ceea ce privește o reglementare care modifică o reglementare existentă, Curtea a precizat că, pentru identificarea temeiului juridic al acesteia, trebuie luate în considerare reglementarea existentă pe care o modifică și în special obiectivul și conținutul său. Astfel, o examinare izolată a actului de modificare ar risca să conducă la rezultatul paradoxal că acest act nu ar putea fi adoptat în temeiul articolului 114 TFUE, deși ar fi posibil ca legiuitorul Uniunii să ajungă la același rezultat normativ prin abrogarea actului inițial și procedând, în temeiul acestei dispoziții, la reformarea integrală a acestuia într‑un nou act. În consecință, Curtea a constatat că era necesar să se identifice temeiul juridic pe care trebuia adoptată directiva atacată, ținându‑se seama atât de contextul constituit de Directiva 91/477, cât și de reglementarea care rezultă din modificările aduse acesteia prin directiva atacată.
În sfârșit, în urma unei comparații a obiectivului și a conținutului Directivei 91/477 cu cele ale directivei atacate, Curtea a constatat că cele două directive urmăresc să asigure apropierea dispozițiilor statelor membre în materia liberei circulații a armelor de foc pentru uz civil, limitând în același timp această libertate prin garanții de securitate adaptate naturii acestor mărfuri și că directiva atacată se limitează în această privință să ajusteze echilibrul stabilit de Directiva 91/477 între aceste două obiective pentru a‑l adapta la evoluția circumstanțelor.
Cu privire la acest aspect, Curtea a amintit că armonizarea aspectelor referitoare la siguranța mărfurilor este unul dintre elementele esențiale pentru asigurarea bunei funcționări a pieței interne, întrucât reglementările izolate în această materie sunt susceptibile să creeze obstacole în calea comerțului. Or, având în vedere că particularitatea armelor de foc este periculozitatea acestora nu numai pentru utilizatori, ci și pentru publicul larg, Curtea a subliniat că motivele de siguranță publică par indispensabile în cadrul unei reglementări privind achiziționarea și deținerea acestor mărfuri.
În aceste condiții, Curtea a statuat că legiuitorul Uniunii nu a depășit marja de apreciere pe care i‑o conferă articolul 114 TFUE atunci când a adoptat directiva atacată în temeiul acestei dispoziții.
În ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului proporționalității, Curtea a examinat dacă Acordul interinstituțional „privind o mai bună legiferare” (
3
) impunea în mod formal Comisiei să stabilească o evaluare a impactului măsurilor avute în vedere prin adoptarea directivei atacate, pentru a permite aprecierea proporționalității acestor măsuri. În această privință, Curtea a arătat că elaborarea de evaluări de impact constituie o etapă a procesului legislativ care trebuie să intervină, ca regulă generală, atunci când inițiativa legislativă poate avea un impact economic, de mediu sau social important. Cu toate acestea, o obligație de a efectua o asemenea evaluare în orice împrejurare nu rezultă din cuprinsul acestui acord.
Astfel, omisiunea unei evaluări de impact nu poate fi calificată drept încălcare a principiului proporționalității atunci când legiuitorul Uniunii se află într‑o situație specială care necesită o anumită economie, cu condiția totuși ca acesta să dispună de suficiente elemente care să îi permită să aprecieze proporționalitatea măsurilor avute în vedere.
În continuarea hotărârii, Curtea a constatat că legiuitorul Uniunii dispunea de numeroase analize și recomandări care acopereau toate subiectele evocate în argumentația Republicii Cehe și că, în mod contrar celor susținute de acest stat membru, măsurile criticate nu par, în lumina evaluărilor și recomandărilor menționate, vădit inadecvate în raport cu obiectivele de asigurare a siguranței publice a cetățenilor Uniunii și de facilitare a funcționării pieței interne a armelor de foc pentru uz civil.
În consecință, Curtea a statuat că, în speță, instituțiile Uniunii nu au depășit larga putere de apreciere care le revine atunci când sunt chemate să efectueze astfel de aprecieri și evaluări complexe de natură politică, economică sau socială. În sfârșit, Curtea a respins și argumentele Republicii Cehe îndreptate în special împotriva anumitor dispoziții din directiva atacată și că acest stat membru era în contradicție cu principiile proporționalității, securității juridice și încrederii legitime ale categoriilor de proprietari sau de deținători de arme potențial supuși unui regim mai strict în temeiul directivei atacate și, în sfârșit, al nediscriminării.
În ceea ce privește acest din urmă principiu, Curtea arată în special că derogarea de care beneficiază Elveția ține seama, în același timp, de cultura și tradițiile acestei țări, precum și de faptul că, datorită acestor tradiții, aceasta beneficiază de o experiență și de o capacitate dovedită de a urmări și de a supraveghea persoanele și armele în cauză care permit să se prezume că obiectivele și siguranța publică urmărite de directiva atacată vor fi, în pofida derogării menționate, atinse. Dat fiind că nici un stat membru al Uniunii Europene nu pare să se afle într‑o situație comparabilă cu cea a Elveției, nu există discriminare.
(
1
)	Directiva (UE) 2017/853 a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2017 de modificare a Directivei 91/477/CEE a Consiliului privind controlul achiziționării și deținerii de arme (JO 2017, L 137, p. 22).
(
2
)	Directiva 91/477/CEE a Consiliului din 18 iunie 1991 privind controlul achiziționării și deținerii de arme (JO 1991, L 256, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 10, p. 233).
(
3
)	Acordul interinstituțional între Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană privind o mai bună legiferare din 13 aprilie 2016 (JO 2016, L 123, p. 1).