62016CC0383
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
NILS WAHL
prezentate la 29 iunie 2017 (
1
)
Cauza C‑383/16
Vion Livestock BV
împotriva
Staatssecretaris van Economische Zaken
[cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos)]
„Agricultură – Regulamentul (CE) nr. 1/2005 – Protecția animalelor în timpul transportului – Articolul 5 alineatul (4) și articolul 8 alineatul (2) – Anexa II – Călătorii de lungă durată între statele membre și între state membre și țări terțe – Jurnal de călătorie – Transport care are loc parțial în afara teritoriului Uniunii Europene – Regulamentul (UE) nr. 817/2010 – Restituiri la export”
1.
Pentru a‑l parafraza pe George Orwell, toate animalele sunt egale, dar animalele transportate în cadrul Uniunii Europene sunt mai egale decât altele?
2.
Acesta este un mod de a înțelege miza aflată în joc în prezenta cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos).
3.
În orice caz, este binecunoscut faptul că plata restituirilor la export pentru exportul de animale vii depinde de respectarea normelor Uniunii privind bunăstarea animalelor în timpul transportului. Acțiunea principală are ca obiect validitatea unei decizii prin care s‑a dispus recuperarea restituirilor la export acordate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 817/2010 (
2
) pentru nerespectarea Regulamentului (CE) nr. 1/2005 (
3
) după ce un lot de bovine a părăsit teritoriul Uniunii (
4
).
4.
În termeni juridici, prezenta cauză ar putea probabil să reprezinte următoarea etapă după Hotărârea Curții Zuchtvieh‑Export (
5
) în ceea ce privește, într‑un fel, aplicabilitatea ratione loci a Regulamentului nr. 1/2005 în cazul jurnalului unui transport care are loc în țări terțe. Totuși, spre deosebire de cauza respectivă, prezenta procedură implică restituiri la export. Întrebarea nu privește astfel în atât de mare măsură locul unde se aplică normele Uniunii referitoare la bunăstarea animalelor în timpul transportului, ci mai degrabă ceea ce poate impune Uniunea exportatorilor de animale în schimbul asistenței financiare pe care le‑o oferă, atât „acasă”, în cadrul Uniunii, cât și „în străinătate”, în țări terțe.
5.
În continuare, vom arăta motivele pentru care, indiferent cât de departe ar putea ajunge să se aplice Regulamentul nr. 1/2005 ca atare, din punct de vedere geografic, în ceea ce privește cererile de restituiri la exportul de bovine vii în temeiul Regulamentului nr. 817/2010, nu poate exista nicio îndoială că cerințele care decurg din Regulamentul nr. 1/2005 se aplică până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală.
I. Cadrul juridic
A. Regulamentul nr. 1/2005
6.
În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 („Sfera de aplicare”), „[p]rezentul regulament se aplică transportului de animale vertebrate vii în interiorul [Uniunii], inclusiv controalelor specifice pe care funcționarii competenți le efectuează asupra loturilor care intră sau ies de pe teritoriul vamal al [Uniunii]”.
7.
Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2005 („Obligații de planificare pentru transportul de animale”) prevede:
„În cazul călătoriilor de lungă durată[ (
6
)] între state membre și în țări terțe pentru ecvidee domestice, altele decât ecvideele înregistrate, și animale domestice din speciile bovină, ovină, caprină și porcină [denumite în continuare, cu excepția ecvideelor înregistrate, «speciile incluse»], transportatorii[ (
7
)] și organizatorii[ (
8
)] respectă prevederile din jurnalul de călătorie prevăzut de anexa II.”
8.
Articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2005 („Deținători”) prevede:
„Deținătorii[ (
9
)] verifică toate animalele care sosesc într‑un loc de tranzit sau de destinație și stabilesc dacă animalele sunt sau au fost supuse unei călătorii de lungă durată între state membre și în țări terțe. În cazul călătoriilor de lungă durată pentru [speciile incluse, cu excepția ecvideelor înregistrate] deținătorii respectă prevederile din jurnalul de călătorie prevăzut de anexa II.”
9.
Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005 („Controale și alte măsuri privind jurnalul de călătorie care trebuie efectuate de către autoritatea competentă înaintea călătoriilor de lungă durată”) prevede:
„În cazul călătoriilor de lungă durată între state membre și cu țări terțe pentru [speciile incluse], autoritatea competentă de la locul de plecare trebuie:
(a)
să efectueze controalele necesare pentru a verifica dacă:
(i)
transportatorii menționați în jurnalul de călătorie dețin autorizații valabile de transportator, certificate valabile de autorizare pentru mijlocul de transport utilizat pentru călătorii de lungă durată și certificate de competență profesională valabile pentru conducători și însoțitori;
(ii)
jurnalul de călătorie prezentat de organizator este realist și indică respectarea prezentului regulament;
(b)
atunci când rezultatul controalelor prevăzute la litera (a) nu este satisfăcător, să solicite organizatorului să modifice aranjamentele pentru călătoria de lungă durată preconizată, astfel încât să respecte prezentul regulament;
(c)
atunci când rezultatul controalelor prevăzute la litera (a) este satisfăcător, să aplice ștampila pe jurnalul de călătorie;
[…]”
10.
În conformitate cu articolul 21 din Regulamentul nr. 1/2005 („Controale la punctele de ieșire și la punctele de control la frontieră”):
„(1)   […] în cazul în care animalele sunt prezentate la punctele de ieșire[ (
10
)] sau la punctele de control la frontieră, medicii veterinari oficiali[ (
11
)] din statele membre verifică dacă animalele sunt transportate în conformitate cu prezentul regulament și în special:
(a)
dacă transportatorii au prezentat o copie a unei autorizații valabile […]
(b)
dacă conducătorii vehiculelor rutiere care transportă [speciile incluse] sau păsări de curte și însoțitorii au prezentat un certificat valabil de competență profesională […]
(c)
dacă animalele sunt apte să continue călătoria;
[…]
(e)
dacă, în cazul exportului, transportatorii au furnizat dovezi conform cărora călătoria de la locul de plecare la primul loc de descărcare din țara de destinație finală respectă [Convenția europeană pentru protecția animalelor în timpul transportului internațional, semnată la Chișinău la 6 noiembrie 2003 (
12
)] și aplicabil[ă] țărilor terțe în cauză;
(f)
dacă [speciile incluse] au fost sau urmează să fie transportate în călătorii de lungă durată.
(2)   În cazul călătoriilor de lungă durată pentru [speciile incluse], medicii veterinari oficiali de la punctele de ieșire și de la punctele de control la frontieră efectuează și înregistrează controalele enumerate la secțiunea 3 «Locul de destinație» din jurnalul de călătorie din anexa II. Înregistrările acestor controale și controlul prevăzut la alineatul (1) sunt păstrate de autoritatea competentă cel puțin trei ani de la data efectuării controalelor […].
(3)   Atunci când autoritatea competentă consideră că animalele nu sunt apte să încheie călătoria, acestea sunt descărcate, adăpate, hrănite și beneficiază de repaus.”
11.
Potrivit articolului 25 din Regulamentul nr. 1/2005 („Sancțiuni”), „[s]tatele membre stabilesc norme privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea acestora în aplicare. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționate și disuasive”.
12.
Anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 („Jurnal de călătorie”) prevede:
„1.
Persoana care planifică o călătorie de lungă durată pregătește, ștampilează și semnează toate paginile din jurnalul de călătorie, în conformitate cu dispozițiile prezentei anexe.
[…]
3.
Organizatorul:
[…]
(e)
se asigură că jurnalul de călătorie însoțește transportul de animale pe perioada călătoriei până la locul de destinație sau, în cazul exportului într‑o țară terță, cel puțin până la punctul de ieșire.
[…]
7.
În cazul în care animalele sunt exportate într‑o țară terță, transportatorii înmânează jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire.
În cazul exportului de animale vii din specia bovină cu restituiri, secțiunea 3 din jurnalul de călătorie nu este obligatorie în cazul în care legislația agricolă impune un raport.
8.
Transportatorul prevăzut la secțiunea 3 din jurnalul de călătorie păstrează:
(a)
o copie a jurnalului de călătorie completat;
[…]
Documentele prevăzute la literele (a) și (b) sunt puse la dispoziția autorității competente care a acordat autorizația de transportator și, la cerere, autorității competente de la locul de plecare, în termen de o lună de la completare, și sunt păstrate de către transportator timp de cel puțin trei ani de la data efectuării controlului.
Documentele prevăzute la litera (a) se înapoiază autorității competente de la locul de plecare în termen de o lună de la încheierea călătoriei […]”
13.
Apendicele la anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 cuprinde diferite secțiuni, fiecare constând într‑un formular standard. Secțiunea 3 în special este un formular intitulat „Locul de destinație”. Punctul 4 din formularul respectiv stabilește „controalele [care trebuie să fie] efectuate” [traducere neoficială] de deținătorul de la locul de destinație/medicul veterinar oficial. Unul dintre aceste controale – punctul 4.5 – privește „înregistrările din jurnalul de călătorie și perioadele‑limită de călătorie” [traducere neoficială]. Mai mult, secțiunea 4 este un formular care conține o declarație din partea transportatorului care trebuie să fie completată de șofer în cursul călătoriei. Declarația menționată trebuie să indice, în ceea ce privește itinerariul efectiv (punctele de repaus, de transfer sau de ieșire), diferitele locații și adrese, data și ora sosirilor și plecărilor, durata opririlor și motivele acestora, orice motive pentru diferențele dintre itinerariile efective și cele preconizate și orice alte observații, precum și numărul și motivele oricăror răniri sau decese în cursul transportului. Ea trebuie să fie semnată de șofer(i) și de transportator.
B. Regulamentul nr. 817/2010
14.
În conformitate cu articolul 1 din Regulamentul nr. 817/2010 („Domeniul de aplicare”):
„[…] plata restituirilor la exportul animalelor vii din specia bovină […] depinde de respectarea articolelor 3-9 din [Regulamentul nr. 1/2005] și a anexelor menționate la aceste articole, precum și a prezentului regulament, în timpul transportului animalelor până la primul loc de descărcare în țara terță de destinație finală.
[…]”
15.
Articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010 („Controalele pe teritoriul vamal al [Uniunii]”) prevede:
„În ceea ce privește animalele pentru care se acceptă o declarație de export, medicul veterinar oficial de la punctul de ieșire verifică […] dacă:
(a)
cerințele stabilite de [Regulamentul nr. 1/2005] au fost respectate de la locul de plecare […] până la punctul de ieșire;
și
(b)
condițiile de transport pentru restul călătoriei sunt conforme cu [Regulamentul nr. 1/2005] și dacă s‑au luat măsurile necesare pentru asigurarea respectării acestuia până la prima descărcare în țara terță de destinație finală.
Medicul veterinar oficial care a efectuat controalele completează un raport conform cu modelul din anexa I la prezentul regulament, certificând dacă rezultatele controalelor efectuate în conformitate cu primul paragraf sunt satisfăcătoare sau nu.
Autoritatea veterinară răspunzătoare de la punctul de ieșire păstrează raportul respectiv timp de cel puțin trei ani. O copie a raportului se transmite agenției de plată.”
16.
Articolul 3 din Regulamentul nr. 817/2010 („Controalele în țările terțe”) prevede:
„(1)   Exportatorul se asigură ca animalele să facă obiectul unui control după ce au părăsit teritoriul vamal al [Uniunii]:
(a)
peste tot unde are loc o schimbare a mijlocului de transport, mai puțin în cazul în care schimbarea nu a fost planificată și ține de circumstanțe excepționale și neprevăzute;
(b)
la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală.
2.   O agenție internațională de control și supraveghere, autorizată și controlată în acest scop de un stat membru […] sau o agenție oficială dint‑un stat membru este însărcinată cu efectuarea controalelor prevăzute la alineatul (1).
[…]
Pentru fiecare control efectuat în temeiul alineatului (1), medicul veterinar care a efectuat controlul completează un raport conform cu modelele care figurează în anexele III și IV la prezentul regulament.”
17.
Articolul 4 din Regulamentul nr. 817/2010 („Procedura de plată a restituirilor la export”) precizează:
„(1)   Exportatorul furnizează autorităților competente ale statului membru în care este acceptată declarația de export toate informațiile necesare privind călătoria, până la data depunerii declarației de export. […]
(2)   Cererile de plată a restituirilor la export […] sunt completate […] cu:
(a)
documentul menționat la articolul 2 alineatul (3) din prezentul regulament, completat corespunzător;
și
(b)
rapoartele prevăzute la articolul 3 alineatul (2) al treilea paragraf din prezentul regulament”.
(3)   În cazul în care, ca urmare a unor circumstanțe de care exportatorul nu se face vinovat, controalele menționate la articolul 3 alineatul (1) nu au putut fi efectuate, autoritatea competentă, la cererea motivată a exportatorului, poate accepta alte documente care atestă respectarea [Regulamentului nr. 1/2005].”
18.
Articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 817/2010 („Neplata restituirilor la export”) prevede:
„Valoarea totală a restituirii la export per animal, calculată în conformitate cu al doilea paragraf, nu se plătește pentru:
[…]
(c)
animale în cazul cărora, având în vedere documentele menționate la articolul 4 alineatul (2) și/sau orice alt element de care dispune cu privire la respectarea prezentului regulament, autoritatea competentă consideră că articolele 3-9 din [Regulamentul nr. 1/2005] și anexele menționate la aceste articole nu au fost respectate.
[…]”
19.
Potrivit articolului 7 din Regulamentul nr. 817/2010 („Recuperarea sumelor plătite nejustificat”), „[î]n cazul în care, după plata restituirii, se stabilește că [Regulamentul nr. 1/2005] nu a fost respectat, partea corespunzătoare din restituire […] se consideră plătită nejustificat și se recuperează […]”.
20.
Anexa IV la Regulamentul nr. 817/2010 constă într‑un model de raport de control la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală. Una dintre căsuțele utilizate pentru „controalele efectuate” privește „înregistrările din planul de drum” [traducere neoficială].
II. Situația de fapt, procedura și întrebările preliminare
21.
Vion Livestock (denumită în continuare „Vion”), o societate de export de animale vii, cu sediul în Țările de Jos, a declarat, la 9 septembrie 2010, 36 de bovine pentru export, având ca destinație Libanul. Staatssecretaris van Economische Zaken (secretarul de stat pentru chestiuni economice, denumit în continuare „Staatssecretaris”) a plătit Vion restituiri la export pentru aceste bovine.
22.
În aceeași zi, animalele au fost expediate din Woerden (Țările de Jos) către Beirut (Liban). Ele au ajuns la 10 septembrie 2010 ora 10.15 la Koper (Slovenia), unde au fost transbordate din camion pe nava pentru animale vii MV „Heidi H” și au părăsit teritoriul Uniunii. Animalele au ajuns la 21 septembrie la locul de descărcare (Beirut), unde au fost descărcate la 22 septembrie 2010.
23.
În această privință, deși secțiunea 1 din jurnalul de călătorie („Planificare”) menționează Beirutul ca loc de destinație, potrivit secțiunii 3 („Locul de destinație”), Koper și Slovenia sunt locul și, respectiv, statul membru de destinație. Secțiunea 4 din jurnalul de călătorie („Declarația transportatorului”) indică de asemenea Koper ca loc de destinație. Secțiunea 4 din jurnalul de călătorie a fost actualizată doar până la Koper, iar nu până la Beirut, și jurnalul de călătorie nu conține informații despre expedierea animalelor din Koper, sosirea în Beirut și descărcarea în Beirut. Mai mult, secțiunea 1 din jurnalul de călătorie precizează că animalele urmau să ajungă în Beirut la 16 septembrie 2010.
24.
La 12 octombrie 2010, Control Union Nederland – o societate specializată în prestarea de servicii de inspecție independente – a declarat că a inspectat pentru Vion animalele transportate la bordul navei la locul de descărcare și că un medic veterinar independent a efectuat inspecția veterinară. În declarația acesteia se specifică faptul că Beirut este locul de descărcare, că la 22 septembrie 2010, ziua descărcării, s‑a efectuat o inspecție și că prevederile Regulamentului nr. 1/2005 au fost respectate. La declarație s‑a atașat un raport cu data de 22 septembrie 2010 semnat de către un medic veterinar din Beirut privind controlul efectuat la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală, conform articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010.
25.
În cadrul raportului se precizează că locul destinației finale este Beirutul și că planul de drum respectă prevederile Regulamentului nr. 1/2005 și ale Regulamentului nr. 817/2010. Medicul veterinar a confirmat faptul că a efectuat controalele necesare în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010 și că rezultatul acestora este satisfăcător. Mai mult, raportul include observațiile următoare: „animalele au ajuns la locul de destinație și de descărcare la 21/09/2010 și au fost descărcate în prezența și sub controlul nostru la 22/0[9]/2010 de la ora 11.15 până la ora 13.30. Peste 139 de animale au fost considerate ca fiind în poziție generală bună și în stare generală bună (
13
).
26.
Prin decizia din 4 februarie 2014, Staatssecretaris a obligat Vion să ramburseze restituiri la export în valoare de 5292,92 EUR, precum și să plătească o majorare de 10% și dobânzi în valoare de 577,40 EUR. Prin decizia din 18 iunie 2014, Staatssecretaris a declarat ca neîntemeiată contestația depusă de Vion împotriva deciziei din 4 februarie 2014. Vion a introdus o acțiune împotriva acestei din urmă decizii la instanța de trimitere.
27.
Părțile din procedura principală au exprimat opinii divergente cu privire la aspectul dacă Vion era obligată să actualizeze jurnalul de călătorie până la descărcarea animalelor în Beirut. Deși consideră că o asemenea obligație, după cum susține Staatssecretaris, decurge în esență din Hotărârea Zuchtvieh‑Export, instanța de trimitere consideră totodată că lipsa unei asemenea obligații, după cum susține Vion, este confirmată de punctul 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005, care impune transportatorilor să înmâneze jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire în cazul în care animalele sunt exportate într‑o țară terță.
28.
În cazul lipsei obligației respective, instanța de trimitere ridică oricum problema modului în care medicul veterinar din Liban ar fi putut să verifice dacă cerințele care decurg din Regulamentul nr. 817/2010 au fost îndeplinite fără a deține un jurnalul de călătorie (plan de drum) actualizat după Koper. În acest sens, instanța de trimitere afirmă că momentul precis al sosirii navei în portul din Beirut la 21 septembrie 2010 nu este precizat nici în raportul din 22 septembrie 2010, nici în jurnalul de călătorie și că, mai mult, animalele ar fi trebuit să ajungă, conform planificării inițiale, la 16 septembrie 2010. Instanța de trimitere a adăugat că presupune că transportatorul a înmânat jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial din Koper și că acesta este singurul motiv pentru care partea respectivă a jurnalului menționat nu a fost actualizată până în Beirut. Având îndoieli cu privire la interpretarea Regulamentului nr. 1/2005 și a Regulamentului nr. 817/2010, instanța de trimitere a decis să suspende procedura și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 5 alineatul (4) și articolul 8 alineatul (2) din [Regulamentul nr. 1/2005], coroborate cu prevederile privind jurnalul de călătorie din anexa II la acest regulament, trebuie interpretate în sensul că impun organizatorului transportului și/sau deținătorului animalelor, obligația de a completa, la transportul animalelor într‑o țară terță, jurnalul de călătorie până la locul de destinație din acea țară terță?
(2)
Articolele 5 și 7 din [Regulamentul nr. 817/2010], coroborate cu articolul 4 din acest regulament, trebuie interpretate în sensul că restituirile la export trebuie recuperate în cazul în care jurnalul de călătorie nu este completat până la locul de destinație din țara terță, deoarece transportatorul a îndeplinit obligația prevăzută la punctul 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 de a înmâna jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire [de pe teritoriul Uniunii]?
(3)
Articolele 5 și 7 din Regulamentul nr. 817/2010, coroborate cu articolul 4 din acest regulament, trebuie interpretate în sensul că restituirile la export trebuie să fie recuperate în cazul în care exportatorul nu poate dovedi respectarea prevederilor Regulamentului nr. 1/2005, în situația în care medicul veterinar nu poate verifica, în cadrul controalelor pe care trebuie să le efectueze în țara terță conform articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 817/2010, dacă datele din planul de drum (jurnalul de călătorie) sunt sau nu sunt satisfăcătoare, cu alte cuvinte dacă se respectă prevederile Regulamentului nr. 1/2005 (și, prin urmare, nu poate confirma nici că rezultatul acestor controale este satisfăcător), deoarece transportatorul a înmânat jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire [de pe teritoriul Uniunii]?”
29.
Au depus observații scrise Vion, guvernul neerlandez, guvernul maghiar și Comisia. La 17 mai 2017, guvernul neerlandez și Comisia au prezentat observații orale.
III. Analiză
A. Obiectul întrebărilor preliminare
30.
În timp ce a doua și a treia întrebare preliminară au ca obiect interpretarea corespunzătoare a normelor privind restituirile la exportul de animale în conformitate cu Regulamentul nr. 817/2010 coroborat cu cerințele din Regulamentul nr. 1/2005, prima întrebare se referă doar la Regulamentul nr. 1/2005.
31.
Totuși, după cum a arătat Comisia inițial în observațiile sale, procedura principală are ca obiect legalitatea unei decizii prin care se dispune rambursarea restituirilor la export. În consecință, Comisia consideră că, în cazul în care prima întrebare ar fi abordată în mod izolat, relevanța sa și, în mod similar, admisibilitatea sa ar fi îndoielnice. Prin urmare, Comisia propune să se răspundă la prima întrebare împreună cu celelalte două întrebări.
32.
De asemenea, Vion are rezerve similare. În opinia sa, procedura principală nu depinde de aspectul dacă normele materiale din Regulamentul nr. 1/2005 trebuie să fie respectate în afara teritoriului Uniunii pentru a primi restituiri la export, ci mai degrabă de stabilirea actelor administrative care trebuie să fie realizate în conformitate cu jurnalul de călătorie potrivit regulamentului respectiv.
33.
Suntem de acord cu această poziție și considerăm că sunt utile observațiile care urmează privind Hotărârea Zuchtvieh‑Export, în care Curtea a statuat că standardele minime de bunăstare a animalelor din Regulamentul nr. 1/2005 trebuie să fie luate în considerare la planificarea unei călătorii de lungă durată care începe în interiorul Uniunii și se termină în afara teritoriului acesteia. În cuprinsul lor vom arăta motivele pentru care nu putem recomanda Curții să răspundă la prima întrebare preliminară în mod izolat.
34.
Spre deosebire de Regulamentul nr. 817/2010, care urmărește printre altele să stimuleze transportatorii de animale să respecte normele privind bunăstarea animalelor oferindu‑le, în mod voluntar, sprijin economic sub forma unor restituiri la exportul de animale în țări terțe (
14
), normele privind transportul animalelor din Regulamentul nr. 1/2005 nu sunt opționale. Încălcarea Regulamentului nr. 1/2005 poate conduce la impunerea unor sancțiuni în conformitate cu articolul 25 din cuprinsul său, după cum se specifică în dreptul național. Asemenea sancțiuni ar putea consta în sancțiuni financiare (amenzi), în revocarea temporară sau permanentă a autorizațiilor ocupaționale relevante, în introducerea unei acțiuni penale în temeiul legislației privind bunăstarea animalelor sau în alte tipuri de sancțiuni imaginabile. Este util să avem în vedere aceasta atunci când analizăm care este miza prezentei proceduri.
35.
De asemenea, este util să reamintim că Hotărârea Zuchtvieh‑Export se referă la refuzul autorității germane competente de a vămui un lot de bovine care urmau să fie exportate din Germania în Uzbekistan. Nu a fost depusă o cerere pentru restituire la export (
15
). Prin urmare, Curtea nu a putut evita necesitatea interpretării Regulamentului nr. 1/2005 în mod izolat (
16
).
36.
Mai mult, în cauza Zuchtvieh‑Export s‑a solicitat Curții să interpreteze articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005. Această dispoziție obligă în mod expres autoritatea competentă de la locul de plecare să verifice, înainte de plecare, dacă jurnalul de călătorie preconizat prezentat de organizator pentru o călătorie de lungă durată între state membre și țări terțe este realist și indică respectarea regulamentului respectiv. În caz contrar, autoritatea trebuie să impună organizatorului modificarea aranjamentelor făcute astfel încât să fie respectate cerințele menționate.
37.
Prin urmare, în esență, Hotărârea Zuchtvieh‑Export privește aspectul dacă Regulamentul nr. 1/2005 ar putea să se aplice, în caz de monizorizare ex ante, părții călătoriei care a fost planificată în jurnalul de călătorie și care era preconizată să aibă loc într‑o țară terță. În acest sens, nu este evident că ar fi încălcat astfel principiul teritorialității. În termeni oarecum provocatori, se poate spune de fapt că, în pofida articolului 1 din Regulamentul nr. 1/2005, dată fiind formularea neechivocă a articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2005, nu era posibil un alt rezultat (
17
).
38.
În schimb, procedura principală are ca obiect un caz de monitorizare ex post în care transportul a avut loc. S‑a susținut că cerințele prevăzute în Regulamentul nr. 1/2005 nu au fost îndeplinite în special în ceea ce privește partea transportului care a avut loc în afara teritoriului Uniunii. Dacă se dovedește adevărată o asemenea afirmație, în locul unui simplu refuz al vămuirii, este posibil ca încălcarea sau încălcările respective să conducă la aplicarea unor sancțiuni, după cum impune articolul 25 din regulamentul menționat.
39.
De fapt, aplicarea unor sancțiuni pentru partea unui transport care are loc în afara granițelor Uniunii nu privește doar problema întinderii teritoriale a aplicabilității Regulamentului nr. 1/2005. Ea ridică totodată problema spinoasă a modului în care statele membre ar putea să concilieze obligația lor de a respecta articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2005 prin exercitarea potențială a competenței (penale) în vederea sancționării conduitei care a avut loc într‑o țară terță cu probabilitatea ca respectiva conduită să nu fi fost ilegală acolo (
18
).
40.
Această chestiune are o importanță deosebită în cazul exportului de animale vii în țări terțe. În asemenea situații, articolul 21 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul nr. 1/2005 face referire la Convenția europeană pentru protecția animalelor în timpul transportului internațional. În consecință, se pare că Regulamentul nr. 1/2005 facă distincție între standardele (mai ridicate) ale bunăstării animalelor în cursul transportului aplicabile în cadrul Uniunii și standardele (mai scăzute) aplicabile în țări terțe. S‑a susținut – și destul de convingător – că aceasta indică faptul că transportul între punctul de ieșire și locul primei descărcări în țara terță de destinație finală nu este reglementat de Regulamentul nr. 1/2005, ci mai degrabă de acordurile internaționale (
19
). Oricum, Hotărârea Zuchtvieh‑Export nu exclude că afirmația menționată ar putea fi valabilă în cazurile de monitorizare ex post.
41.
În aceste împrejurări, se pare că, în cazul în care va analiza chestiunile menționate la cele trei puncte anterioare, Curtea va trebui să plece de la zero: observațiile depuse la Curte nu abordează deloc aspectele în cauză. De fapt, părțile care au depus observații nici măcar nu au insistat prea mult în privința aplicabilității ratione loci a Regulamentului nr. 1/2005 în caz de monitorizare ex post sau în privința posibilității ca standardele de bunăstare a animalelor să difere între Uniune și țările terțe (
20
).
42.
În acest context, invităm Curtea să manifeste precauție prin restricționarea răspunsului său. Curtea nu a fost informată că sancțiunile stabilite în conformitate cu articolul 25 din Regulamentul nr. 1/2005 sunt în joc în procedura principală și nu ar fi înțelept să presupună că ele sunt sau ar putea fi în joc. Oricum, dacă aceasta este situația, instanța de trimitere (sau altă instanță națională competentă) ar avea în mod evident libertatea să adreseze Curții o altă întrebare preliminară.
43.
În plus, am observat că a doua întrebare preliminară are, mai mult sau mai puțin, același obiect cu cea dintâi întrebare, transpusă doar în privința regimului restituirilor la exportul de animale. Astfel, întrucât propunem să se răspundă la întrebările preliminare plecând de la premisa că regimul restituirilor la exportul de animale este aplicabil, nu este necesar să se răspundă la prima întrebare în mod independent.
B. Apreciere
1.
Observații introductive
44.
Prin intermediul întrebărilor sale, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, pentru plata restituirilor la export în temeiul Regulamentului nr. 817/2010 transportatorul trebuie să actualizeze jurnalul de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală sau dacă este suficient ca jurnalul de călătorie să fie înmânat medicului veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii. De asemenea, instanța de trimitere urmărește să afle dacă exportatorul suportă riscul de a nu putea dovedi îndeplinirea cerințelor din Regulamentul nr. 1/2005 în situația în care transportatorul a înmânat jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii și, în consecință, medicul veterinar de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală nu poate să verifice jurnalul respectiv.
45.
De la bun început, am afirmat deja că normele prevăzute de Regulamentul nr. 1/2005 nu sunt un model din punct de vedere al clarității (
21
). Procedura principală confirmă acest lucru. Astfel, normele din Regulamentul nr. 1/2005 privind jurnalul de călătorie – în special cele din anexa II – nu par întotdeauna să aibă prea mult sens (
22
). Aspectul menționat este regretabil, întrucât are impact și asupra interpretării Regulamentului nr. 817/2010 din cauza legăturii stabilite de cel din urmă cu cel dintâi.
46.
Este ilustrativ în acest sens faptul că instanța de trimitere are îndoieli privind aspectul dacă noțiunea „jurnal de călătorie”, aflată în centrul Regulamentului nr. 1/2005, corespunde celei de „înregistrări din planul de drum” utilizată în anexele la Regulamentul nr. 817/2010. Ea este înclinată să considere astfel, dar nu poate fi sigură.
47.
Totuși, vom risipi cu ușurință îndoiala legată de acest lucru. Cele două noțiuni nu pot fi diferite: după cum a afirmat guvernul neerlandez și a admis în final Comisia în cadrul ședinței, „planul de drum” [sau „route plan records” (înregistrări din planul de drum) în versiunea în limba engleză a anexelor la Regulamentul nr. 817/2010] este strămoșul „jurnalului de călătorie” care apare în predecesoarea Regulamentului nr. 1/2005, și anume Directiva 91/628/CEE (
23
). Este de înțeles faptul că predecesorul Regulamentului nr. 817/2010, și anume Regulamentul (CE) nr. 639/2003 (
24
), a utilizat în continuare termenii respectivi, întrucât Regulamentul nr. 1/2005 nu era încă adoptat. Totuși, se pare că, în mod regretabil, Comisia a „reciclat” pur și simplu anexele la Regulamentul nr. 639/2003 în cadrul Regulamentului nr. 817/2010. Rezultatul a fost păstrarea unui termen care a fost abandonat în Regulamentul nr. 1/2005. Aceasta nu inspiră încredere în calitatea actelor legislative.
48.
În orice caz, concluzionăm că pentru acordarea (sau retragerea) restituirilor la export în temeiul Regulamentului nr. 817/2010, noțiunea „plan de drum” corespunde noțiunii „jurnal de călătorie” în sensul Regulamentului nr. 1/2005.
2.
Fondul
a)
Obligația prevăzută în Regulamentul nr. 817/2010 de a actualiza jurnalul de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală
49.
Deși fac trimitere la dispoziții diferite, prima și a doua întrebare preliminară privesc ambele aspectul dacă există obligația de actualizare a jurnalului de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală (a doua întrebare menționând și problema recuperării restituirilor la export).
50.
Caracterul ambiguu al multor dispoziții din Regulamentul nr. 1/2005 și din Regulamentul nr. 817/2010 nu anulează faptul că Regulamentul nr. 817/2010 clarifică un aspect în mod categoric. Potrivit articolului 1 din Regulamentul nr. 817/2010, plata restituirilor la export este condiționată de respectarea „articolelor 3-9 din [Regulamentul nr. 1/2005] și a anexelor menționate la aceste articole, precum și a [Regulamentului nr. 817/2010], în timpul transportului animalelor până la primul loc de descărcare în țara terță de destinație finală” (sublinierea noastră). Prin urmare, chiar dacă adoptăm punctul de vedere potrivit căruia Regulamentul nr. 1/2005 se aplică doar în cadrul Uniunii per se, articolul 1 din Regulamentul nr. 817/2010 trebuie să aibă drept efect, după cum recunoaște guvernul maghiar, extinderea aplicabilității teritoriale a anumitor dispoziții din Regulamentul nr. 1/2005 asupra unor țări terțe (
25
).
51.
Atât articolul 5 alineatul (4), cât și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2005 sunt dispoziții menționate la articolul 1 din Regulamentul nr. 817/2010 și ambele fac referire la anexa II privind jurnalul de călătorie. Prin urmare, normele prevăzute în anexa respectivă se extind asupra unor țări terțe în cadrul regimului restituirilor la export – și acest lucru fiind clar. Totuși, apar divergențe referitoare la aspectul dacă normele prevăzute în anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 obligă transportatorul să actualizeze jurnalul de călătorie după trecerea de punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii.
52.
În special Vion, susținută de guvernul maghiar, susține că rezultă din articolul 7 primul paragraf din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 că nu există o asemenea obligație, întrucât norma în cauză impune transportatorului să înmâneze jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial la punctul de ieșire. Astfel, interpretarea dată de Vion normei în discuție implică transferul definitiv al jurnalului de călătorie către medicul veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii, după care transportatorul nu îl mai are în posesia sa și, în consecință, nu îi mai revine nicio responsabilitate legată de acesta.
53.
Interpretarea societății Vion nu este hazardată. Ea rezultă direct din formularea punctului 7 primul paragraf din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005. Pe de altă parte, problema de bază este că, după cum am arătat mai jos, interpretarea menționată nu are prea mult sens în situația concretă a exporturilor cu solicitări de restituiri. Ca atare, considerăm că punctul 7 constituie încă un exemplu reprezentativ de reglementare neclară (
26
). Prin urmare, este necesară o analiză mai atentă a contextului și a scopului normelor din anexa II.
54.
În primul rând, unele dintre normele din anexa II fac distincție între transportul în interiorul Uniunii și exporturile în țările terțe (
27
). În ceea ce privește normele care nu fac o asemenea distincție, este neconcludent dacă această lipsă este intenționată și consecințele pe care le generează sunt irelevante.
55.
În al doilea rând, punctul 2 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 pare să trateze jurnalul de călătorie ca un întreg indivizibil. El prevede că jurnalul de călătorie cuprinde secțiunile 1-5 și că „[p]aginile jurnalului de călătorie trebuie să fie legate”.
56.
În al treilea rând, jurnalul de călătorie nu poate fi un document pur static: în timp ce secțiunea 3 constituie un instantaneu al bunăstării animalelor la punctul de ieșire, secțiunea 4 este destinată să primească date completate de transportator (șofer) pe măsură ce transportul înaintează. Se pare că verificările înregistrărilor din jurnalul de călătorie impuse de secțiunea 3 nu pot fi efectuate fără secțiunea 4.
57.
În al patrulea rând, al doilea paragraf al punctului 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005, aplicabil în procedura principală, prezintă interes. Paragraful respectiv prevede că, „[î]n cazul exportului de animale vii din specia bovină[ (
28
)] cu restituiri, secțiunea 3 din jurnalul de călătorie nu este obligatorie în cazul în care legislația agricolă impune un raport”. Pentru a clarifica lucrurile, Regulamentul nr. 817/2010 este un tip de reglementare agricolă (
29
) care impune realizarea unui raport (
30
). Prin urmare, în mod evident, al doilea paragraf al punctului 7 din anexa II tinde să susțină interpretarea societății Vion, întrucât precizează că doar secțiunea 3 din jurnalul de călătorie nu trebuie să fie înmânată medicului veterinar oficial în caz de export.
58.
Totuși, în primul rând, aceasta ar însemna ignorarea rațiunii care stă la baza celui de la doilea paragraf al punctului 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005, care este pur și simplu eliminarea, în cazul exportului de bovine vii cu restituiri, a obligației transportatorului de a înmâna secțiunea 3 din jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial la punctul de ieșire. Astfel, un control subsecvent trebuie să fie efectuat, potrivit anexei IV la Regulamentul nr. 817/2010, la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală. Lipsa obligației de înmânare a secțiunii 3 din jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial în temeiul articolului 7 al doilea paragraf presupune faptul că, în cazul exportului de bovine vii cu cerere de restituire, Regulamentul nr. 1/2005 recunoaște în mod implicit locul primei descărcări în țara terță de destinație finală ca fiind „Locul de destinație” din secțiunea 3. În acest sens, ceea ce se aplică în cazul secțiunii 3 din jurnalul de călătorie este valabil și pentru anexa IV la Regulamentul nr. 817/2010: verificările care trebuie efectuate în ceea ce privește „înregistrările din planul de drum” – sau jurnalul de călătorie – potrivit anexei IV la Regulamentul nr. 817/2010 nu pot fi finalizate fără secțiunea 4, astfel cum este completată până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală. În acest context, articolul 7 al doilea paragraf tinde mai degrabă să confirme punctul de vedere potrivit căruia jurnalul de călătorie trebuie să fie actualizat și după trecerea de punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii. Astfel, nu ar avea sens interpretarea anexei IV la Regulamentul nr. 817/2010 în sensul că impune pur și simplu medicului veterinar oficial de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală să verifice dacă jurnalul de călătorie (eventual cu excepția secțiunii 3) a fost înmânat în mod corespunzător medicului veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii în conformitate cu punctul 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005. De regulă, cel dintâi nici măcar nu ia cunoștință în mod direct despre aceasta.
59.
În al doilea rând, aspectul că al doilea paragraf al punctului 7 din anexa II separă una dintre secțiunile jurnalului de călătorie indică faptul că, spre deosebire de ceea ce se afirmă la articolul 2, jurnalul de călătorie nu este de fapt un întreg indivizibil. Dispoziția corespunzătoare de la articolul 21 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2005 pune sub semnul întrebării și unitatea jurnalului de călătorie. În caz de nerespectare a obligației (ceea ce înseamnă în primul rând un export fără solicitarea restituirilor), articolul 21 alineatul (2) prevede că medicul veterinar oficial de la punctul de ieșire „efectuează și înregistrează controalele enumerate la secțiunea 3 „Locul de destinație” din jurnalul de călătorie din anexa II” în cazul călătoriilor de lungă durată pentru speciile incluse. Articolul 21 alineatul (2) nu afirmă că medicul veterinar oficial trebuie să aibă posesia definitivă a întregului jurnalul de călătorie pentru efectuarea controalelor enumerate în secțiunea 3. Articolul menționat pare să impună transportatorului cel mult să înmâneze secțiunea 3 medicului veterinar oficial (
31
). Aceasta pare mai degrabă să susțină ideea unui jurnal de călătorie „funcțional” în concordanță cu ceea ce am sugerat la punctul 56 de mai sus.
60.
Caracterul ambiguu al anexei II la Regulamentul nr. 1/2005 este confirmat de articolul 3 litera (e) din anexa II, care, deși vizează organizatorul transportului, prevede că această persoană „se asigură că jurnalul de călătorie însoțește transportul de animale pe perioada călătoriei până la locul de destinație sau, în cazul exportului într‑o țară terță, cel puțin până la punctul de ieșire” (sublinierea noastră). Mai mult, articolul 8 din anexa II impune transportatorului menționat în secțiunea 3 din jurnalul de călătorie („Locul de destinație”) să păstreze „o copie a jurnalului de călătorie completat” (sublinierea noastră; cuvântul „completat” nu apare în versiunea neerlandeză a Regulamentului nr. 1/2005). Prin urmare, cu excepția situației în care articolul 8 exclude completarea jurnalului unei călătorii care depășește teritoriul Uniunii (aspect care, după cum am arătat la punctul 54 de mai sus, nu poate fi exclus, dar nu poate fi nici presupus), se pare că o copie a jurnalului de călătorie trebuie să fie actualizată până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală.
61.
În al cincilea rând, spre deosebire de normele cuprinse în anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 – care sunt deconcertant de opace – scopul Regulamentului nr. 817/2010 este extrem de clar. Acesta este menținerea standardelor de bunăstare a animalelor pe parcursul întregii operațiuni de export (
32
).
62.
Aceasta ne face să considerăm că singura interpretare în concordanță cu scopul Regulamentului nr. 817/2010 este cea care impune transportatorului să actualizeze jurnalul de călătorie după trecerea de punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii. Fără un jurnal de călătorie actualizat, medicul veterinar de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală pur și simplu nu poate fi sigur că în acea parte a călătoriei care a avut loc în afara teritoriului Uniunii au fost respectate normele privind bunăstarea animalelor. Prin urmare, ar exista un risc ca restituirile să fie plătite pentru exporturi care nu respectă normele privind bunăstarea animalelor (cum sunt normele referitoare la duratele de călătorie și la perioadele de repaus), contrar obiectivelor Regulamentului nr. 817/2010 (
33
).
63.
În sfârșit, observăm că, potrivit afirmațiilor Curții, practica privind acordarea restituirilor la export în temeiul Regulamentului nr. 817/2010, care implică un control ex post al cerințelor care rezultă din Regulamentul nr. 1/2005, nu a arătat că transporturile de animale cu punctul de plecare în Uniune și cu destinația în țări terțe întâmpină dificultăți sistemice cu privire la respectarea acestor cerințe pe teritoriul statelor terțe (
34
). În esență, Curtea pare să fi infirmat astfel argumentele întemeiate pe dificultățile de ordin practic legate de aplicarea Regulamentului nr. 817/2010 în țările terțe – cel puțin deocamdată.
64.
Prin urmare, concluzionăm că articolul 1 din Regulamentul nr. 817/2010, analizat din perspectiva celui de al doilea paragraf al punctului 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 și a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010, trebuie interpretat în sensul că transportatorul unui lot de bovine vii pentru care a fost formulată o cerere de restituiri la export este obligat să actualizeze jurnalul de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală. Neîndeplinirea obligației menționate are, în mod evident, anumite repercusiuni asupra exportatorului care a depus cererea respectivă, după cum vom arăta mai jos.
65.
Având în vedere răspunsul de mai sus, considerăm că nu este necesară adoptarea unei poziții privind anumite observații de fapt făcute de Comisie (
35
) care nu sunt reproduse în decizia de trimitere. În această privință, revine instanței de trimitere sarcina de a stabili și de a evalua faptele pe care le apreciază ca fiind relevante.
b)
Implicațiile în materie de probațiune ale neactualizării jurnalului de călătorie pentru verificarea care trebuie să fie efectuată în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 817/2010
66.
A treia întrebare indică faptul că instanța de trimitere urmărește totodată să afle dacă exportatorul sau autoritatea responsabilă de plata restituirilor la export trebuie să suporte riscul înmânării jurnalului de călătorie de către transportator medicului veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii, situație în care medicul veterinar oficial de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală nu poate să efectueze inspecția animalelor transportate.
67.
Suntem de acord cu guvernul neerlandez, potrivit căruia este posibil să nu fie necesar un răspuns la întrebarea respectivă. El pare să plece de la premisa că transportatorul nu este obligat să actualizeze jurnalul de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală. După cum am afirmat mai sus, considerăm că nu aceasta este situația.
68.
Oricum, problema menționată este soluționată de articolul 3 din Regulamentul nr. 817/2010. Potrivit dispoziției în cauză, exportatorul se asigură că animalele sunt supuse unui control la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală și că o entitate de control externă este responsabilă de efectuarea controalelor respective. În acest scop, trebuie să fie utilizat modelul de formular care constituie anexa IV la acest regulament, menționat la punctul 58 de mai sus. Modelul de formular în discuție impune medicului veterinar să efectueze un control al „înregistrărilor din planul de drum”– care, am arătat deja mai sus la punctele 46-48, că de fapt corespund „jurnalului de călătorie” în sensul Regulamentului nr. 1/2005. Medicul veterinar trebuie apoi să indice dacă rezultatul controlului a fost sau nu a fost satisfăcător. O notă de subsol precizează că termenul „satisfăcător” arată „conformitatea cu cerințele [Regulamentului nr. 1/2005 și ale Regulamentului nr. 817/2010]”.
69.
Articolul 1 și articolul 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 817/2010 au drept efect faptul că respectarea procedurii menționate la punctul anterior și în special un rezultat satisfăcător constituie o cerință pentru plata restituirilor la export. Dacă medicul veterinar de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală nu poate verifica înregistrările din planul de drum/jurnalul de călătorie întrucât nu l‑a primit, atunci a intervenit o încălcare.
70.
Cu privire la sarcina probei, Curtea a statuat că sistemul restituirilor la export se bazează pe declarații facultative și, atunci când a decis din proprie voință să beneficieze de acesta, exportatorul trebuie să furnizeze informațiile relevante necesare pentru stabilirea dreptului la restituire și pentru determinarea cuantumului acesteia. În ceea ce privește o schemă de ajutor al Uniunii, acordarea ajutorului este subordonată în mod necesar condiției ca beneficiarul acestuia să prezinte toate garanțiile de probitate și de fiabilitate. Un exportator, atunci când declară un produs în cadrul procedurii de restituire la export, subînțelege faptul că acest produs îndeplinește toate condițiile necesare pentru această restituire. În ipoteza în care declarația ar fi pusă la îndoială de către autoritatea competentă, exportatorului îi revine sarcina de a demonstra, potrivit normelor dreptului național în materie de probe, că respectivele condiții sunt într‑adevăr îndeplinite (
36
).
71.
Mai precis, exportatorului îi revine obligația să dovedească, în conformitate cu articolul 4 alineatele (1) și (2) din același regulament, că sunt îndeplinite condițiile de acordare a restituirii la export. Este necesar să se sublinieze că, pentru a obține plata restituirii la export, exportatorul trebuie să furnizeze autorității competente a statului membru în care este acceptată declarația dovada respectării dispozițiilor articolului 1 din Regulamentul nr. 817/2010 și, în consecință, a Regulamentului nr. 1/2005 prin prezentarea documentelor menționate la articolul 2 alineatul (3), respectiv la articolul 3 alineatul (2) din cel dintâi regulament. Raportul întocmit la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală și finalizat în conformitate cu anexa IV la regulamentul respectiv de medicul veterinar care a efectuat controlul este unul dintre documentele în cauză (
37
).
72.
În acest sens, lipsa unui document nu poate fi comparată cu situația în care credibilitatea conținutului documentului respectiv este în discuție (
38
). Articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 817/2010 prevede că doar în cazuri de forță majoră autoritatea competentă poate accepta alte documente care atestă respectarea Regulamentului nr. 1/2005. Prin urmare, ca regulă generală, neprezentarea unui document necesar implică imposibilitatea plății restituirii solicitate.
73.
Vion nu a invocat argumente legate de forța majoră (un asemenea argument ar fi oricum improbabil să fie acceptat). În schimb, în observațiile sale, Vion susține că principiul securității juridice impune ca dreptul la restituiri la export să se poată stinge doar în cazul nerespectării de către exportator a unor obligații pe care putea în mod vădit să le cunoască.
74.
Totuși, argumentul în cauză nu privește stabilirea persoanei căreia îi revine sarcina probei în împrejurările în care medicul veterinar de la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală nu poate consulta jurnalul de călătorie, acesta fiind obiectul celei de a treia întrebări a instanței de trimitere. Dimpotrivă, argumentul respectiv pare să se refere la aspectul dacă există un obstacol împotriva recuperării în temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 817/2010 pentru motivul că ar fi în contradicție cu principiul protecției încrederii legitime, care constituie un principiu general din dreptul Uniunii (
39
), în situația din procedura principală în care restituirile la export au fost plătite în avans. În acest sens, din jurisprudență reiese că principiul protecției încrederii legitime nu poate fi invocat împotriva unei dispoziții din dreptul Uniunii care este lipsită de ambiguitate (
40
). Lucrurile nu stau nici pe departe astfel în cazul de față, dar acest factor este de asemenea o simplă condiție prealabilă pentru aplicarea principiului în cauză. Iar astfel, întrucât instanța de trimitere nu a întrebat în mod special dacă protecția încrederii legitime a societății Vion se opune recuperării restituirilor la export aflate în discuție, nu vom mai stărui asupra acestui aspect și precizăm doar că revine în final instanței menționate să se pronunțe asupra sa.
75.
În concluzie, considerăm că articolul 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 817/2010 coroborat cu articolul 4 alineatul (2) litera (b) și cu articolul 3 alineatul (2) trebuie interpretat în sensul că restituirile la export nu trebuie să fie plătite atunci când un medic veterinar, în contextul controalelor care trebuie să fie efectuate într‑o țară terță în temeiul articolului 3 din regulamentul respectiv, nu poate să verifice dacă înregistrările din planul de drum sunt satisfăcătoare, din cauza faptului că transportatorul a înmânat jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial dintr‑un stat membru la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii. În consecință, orice restituiri la export care au fost plătite în avans pentru transportul în cauză trebuie să fie recuperate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 7 din Regulamentul nr. 817/2010. Revine instanței de trimitere obligația de a statua definitiv cu privire la recuperare, ținând cont de toate împrejurările relevante.
IV. Concluzie
76.
Având în vedere considerațiile precedente, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate în cauza C‑383/16 de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos) după cum urmează:
„–
articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 817/2010 al Comisiei din 16 septembrie 2010 de stabilire a normelor de aplicare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește cerințele privind bunăstarea animalelor vii din specia bovină în timpul transportului pentru acordarea restituirilor la export, interpretat din perspectiva celui de al doilea paragraf al punctului 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97, precum și a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010 trebuie interpretat în sensul că transportatorul unui lot de bovine vii pentru care a fost formulată o cerere de restituiri la export este obligat să actualizeze jurnalul de călătorie până la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală;
–
articolul 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 817/2010 coroborat cu articolul 4 alineatul (2) litera (b) și cu articolul 3 alineatul (2) trebuie interpretat în sensul că restituirile la export nu trebuie să fie plătite atunci când medicul veterinar, în contextul controalelor care trebuie să fie efectuate într‑o țară terță în temeiul articolului 3 din regulamentul respectiv, nu poate să verifice dacă înregistrările din planul de drum sunt satisfăcătoare, din cauza faptului că transportatorul a înmânat jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial dintr‑un stat membru la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii. În consecință, orice restituiri la export care au fost plătite în avans pentru transportul în cauză trebuie să fie recuperate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 7 din Regulamentul nr. 817/2010. Revine instanței de trimitere obligația de a statua definitiv cu privire la recuperare, ținând cont de toate împrejurările relevante.”
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Regulamentul Comisiei din 16 septembrie 2010 de stabilire a normelor de aplicare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește cerințele privind bunăstarea animalelor vii din specia bovină în timpul transportului pentru acordarea restituirilor la export (JO 2010, L 245, p. 16).
(
3
)	Regulamentul Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 (JO 2005, L 3, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 62, p. 3).
(
4
)	Trebuie să menționăm că aspectul dacă a existat o nerespectare a normelor înainte de expedierea de pe teritoriul Uniunii este pus de asemenea sub semnul întrebării de către Comisie.
(
5
)	Hotărârea din 23 aprilie 2015, Zuchtvieh‑Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, denumită în continuare „Hotărârea Zuchtvieh‑Export”).
(
6
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005 („Definiții”), „călătorie de lungă durată” înseamnă o călătorie care depășește opt ore, începând cu momentul în care este mutat primul animal din lot.
(
7
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005, „transportator” înseamnă persoana fizică sau juridică ce transportă animale în nume propriu sau în numele unei terțe părți.
(
8
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005, „organizator” înseamnă: (i) un transportator care a subcontractat cel puțin unui alt transportator o parte dintr‑o călătorie sau (ii) o persoană fizică sau juridică ce a contractat cu mai mulți transportatori pentru o călătorie sau (iii) o persoană care a semnat secțiunea 1 din jurnalul de călătorie prevăzut de anexa II.
(
9
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005, „deținător” înseamnă persoana fizică sau juridică, cu excepția transportatorului, care este responsabilă pentru animale sau este însărcinată cu manipularea animalelor, permanent sau temporar.
(
10
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005, „punct de ieșire” înseamnă un punct de control la frontieră sau orice altă locație desemnată de către un stat membru prin care animalele părăsesc teritoriul vamal al Uniunii.
(
11
)	Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 1/2005, „medic veterinar oficial” înseamnă medicul veterinar desemnat de autoritatea competentă a statului membru.
(
12
)	A se vedea și Decizia 2004/544/CE a Consiliului din 21 iunie 2004 privind semnarea Convenției europene privind protecția animalelor în timpul transportului internațional (JO 2004, L 241, p. 21).
(
13
)	În decizia de trimitere nu se arată în mod expres că cele 36 de bovine pentru care Vion a solicitat restituiri la export au fost printre cele 139 de bovine verificate de medicul veterinar în Beirut. Vom pleca de la premisa că aceasta este situația.
(
14
)	A se compara cu Hotărârea din 13 martie 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, punctul 30).
(
15
)	A se vedea, în mod explicit cu privire la acest aspect, Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export, C‑424/13, EU:C:2014:2216 (denumite în continuare „Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export”), punctul 17.
(
16
)	Totuși, Curtea a luat în considerare Regulamentul nr. 817/2010 la elaborarea răspunsului său; a se vedea Hotărârea Zuchtvieh‑Export, punctul 53. A se vedea, pentru o analiză comparativă a diferenței privind domeniul de aplicare ratione loci între regulamentul menționat și Regulamentul nr. 1/2005, Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export, punctele 68-79.
(
17
)	În mod evident, acest punct de vedere nu a fost unanim: a se vedea Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export.
(
18
)	De exemplu, potrivit principiului personalității active din dreptul internațional, anumite state impun ca unele (tipuri de regulă mai puțin evidente de) de infracțiuni să poată fi sancționate nu doar în statul în cauză, ci și în statul în care a avut loc conduita ilegală ca o condiție pentru exercitarea competenței penale.
(
19
)	A se vedea Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export, punctele 61 și 62.
(
20
)	Hotărârea Zuchtvieh‑Export, în special punctul 54 din cuprinsul său, nu compensează această lipsă. Mai mult, verificările ex post menționate în Hotărârea din 25 noiembrie 2008, Heemskerk și Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, punctul 28), se referă la un alt regulament, care a completat controalele care trebuie să fie efectuate în temeiul unui predecesor al Regulamentului nr. 817/2010.
(
21
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauza Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:47, punctele 20, 27, 28, 38 și 47).
(
22
)	De exemplu, în timp ce articolul 8 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 prevede, la al doilea paragraf, că jurnalul de călătorie este pus la dispoziția […] și, la cerere, autorității competente de la locul de plecare, în termen de o lună de la completare”, al treilea paragraf precizează că jurnalul de călătorie „se înapoiază autorității competente de la locul de plecare în termen de o lună de la încheierea călătoriei”.
(
23
)	Directiva Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în cursul transportului și de modificare a Directivelor 90/425/CEE și 91/496/CEE (JO 1991, L 340, p. 17, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 182), cu modificările ulterioare. A se vedea în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) din cuprinsul său și capitolul VIII („Planul de drum”) din anexa la aceasta, care au fost introduse prin Directiva 95/29/CE a Consiliului din 29 iunie 1995 de modificare a Directivei 91/628/CEE privind protecția animalelor în timpul transportului (JO 1995, L 148, p. 52, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 120).
(
24
)	Regulamentul Comisiei din 9 aprilie 2003 de stabilire a normelor de aplicare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului în ceea ce privește cerințele privind bunăstarea animalelor vii din specia bovină în timpul transportului pentru acordarea restituirilor la export (JO 2003, L 93, p. 10, Ediție specială, 03/vol. 48, p. 3).
(
25
)	A se vedea Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza Zuchtvieh‑Export, punctele 68-79, în special punctul 71.
(
26
)	Astfel, nu este surprinzătoare nici nesiguranța Comisiei în ceea ce privește modul de interpretare a punctului 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005, aceasta punând sub semnul întrebării aspectul dacă, potrivit primului paragraf al normei respective, expresia „înmânează jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire” se referă la toate secțiunile jurnalului în cauză sau doar la secțiunea 3.
(
27
)	Aceasta este situația în cazul articolului 3 litera (e) și al articolelor 4-7.
(
28
)	Rațiunea limitării la bovinele vii nu este clară.
(
29
)	Regulamentul nr. 817/2010 este, în final, adoptat în temeiul normelor din Tratatul FUE privind agricultura: temeiul juridic al Regulamentului nr. 817/2010 este în special articolul 170 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO 2007, L 299, p. 1), care are drept temei juridic Tratatul CE și în special articolele 36 și 37 CE (în prezent articolele 42 și 43 TFUE).
(
30
)	Potrivit articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 817/2010, trebuie să fie întocmit și completat un raport conform cu modelele care figurează printre altele în anexa IV la Regulamentul nr. 817/2010, de către medicul veterinar care a efectuat verificarea animalelor la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 817/2010.
(
31
)	În acest sens, se poate susține că articolul 21 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2005 implică faptul că expresia „înmânează jurnalul de călătorie medicului veterinar oficial de la punctul de ieșire” de la punctul 7 din anexa II la Regulamentul nr. 1/2005 se referă la înmânarea jurnalului de călătorie medicului veterinar oficial în vederea efectuării verificărilor relevante. Totuși, o asemenea interpretare nu este evidentă.
(
32
)	Potrivit considerentului (3) al Regulamentului nr. 817/2010, „[î]n vederea asigurării respectării normelor privind bunăstarea animalelor, ar trebui introdus un sistem de supraveghere bazat pe controale obligatorii efectuate la punctele de ieșire din teritoriul vamal al [Uniunii], după ce animalele au părăsit teritoriul vamal al [Uniunii], în caz de schimbare a mijlocului de transport, precum și la locul primei descărcări în țara terță de destinație finală” (sublinierea noastră).
(
33
)	Considerentul (7) al Regulamentului nr. 817/2010 precizează printre altele că „[a]rticolul 168 din [Regulamentul nr. 1234/2007] și prezentul regulament prevăd că respectarea legislației Uniunii cu privire la bunăstarea animalelor este o condiție pentru plata restituirilor la export”.
(
34
)	Hotărârea din 23 aprilie 2015, Zuchtvieh‑Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, punctul 53).
(
35
)	Comisia susține printre altele că rezultă din dosarul cauzei că bovinele în discuție în procedura principală nu au primit 24 de ore de repaus înainte de a fi încărcate pe nava „Heidi H” în Koper (Slovenia) și că cinci animale au murit la bordul navei și au fost aruncate peste bord. Totuși, guvernul neerlandez a afirmat în cadrul ședinței că așa‑numitul exemplar de control T5 indică faptul că bovinele în cauză au fost expediate din Koper la 13 septembrie 2010.
(
36
)	A se vedea Hotărârea din 13 martie 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, punctele 30 și 31, precum și jurisprudența citată).
(
37
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 13 martie 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, punctele 30-33), și Hotărârea din 25 noiembrie 2008, Heemskerk și Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, punctul 24).
(
38
)	A se vedea, pentru situațiile în care credibilitatea rezultatului controalelor efectuate de medicul veterinar oficial la punctul de ieșire de pe teritoriul Uniunii a fost în discuție, Hotărârea din 13 martie 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158), Hotărârea din 25 noiembrie 2008, Heemskerk și Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650), și Hotărârea din 28 iulie 2016, Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:609).
(
39
)	A se vedea Hotărârea din 20 iunie 2013, Agroferm (C‑568/11, EU:C:2013:407, punctul 47 și jurisprudența citată).
(
40
)	Ibidem, punctul 52 și jurisprudența citată.