62009CJ0124_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑124/09,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Raad van State (Țările de Jos), prin decizia din 25 martie 2009, primită de Curte la 3 aprilie 2009, în procedura
Smit Reizen BV
împotriva
Minister van Verkeer en Waterstaat,
CURTEA (Camera a treia),
compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii G. Arestis, J. Malenovský și T. von Danwitz (raportor), judecători,
avocat general: domnul Y. Bot,
grefier: domnul M.‑A. Gaudissart, șef de unitate,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 28 ianuarie 2010,
luând în considerare observațiile prezentate:
– pentru Smit Reizen BV, de P. Mommers, advocaat;
– pentru guvernul olandez, de doamnele C. Wissels și B. Koopman, precum și de domnul Y. de Vries, în calitate de agenți;
– pentru guvernul italian, de doamna G. Palmieri, în calitate de agent, asistată de doamna M. Russo, avvocato dello Stato;
– pentru guvernul Regatului Unit, de domnul L. Seeboruth, în calitate de agent;
– pentru Comisia Europeană, de domnul W. Roels și de doamna N. Yerrell, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
Motivele
1. Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea expresiei „centru de exploatare”, care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea din 18 ianuarie 2001, Skills Motor Coaches și alții (C‑297/99, Rec., p. I‑573), și la articolul 1 punctul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 de armonizare a anumitor dispoziții din domeniul social privind transportul rutier (JO L 370, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 45).
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Smit Reizen BV (denumită în continuare „Smit Reizen”), pe de o parte, și Minister van Verkeer en Waterstaat (ministrul transporturilor și căilor navigabile, denumit în continuare „ministrul”), pe de altă parte, cu privire la o amendă aplicată celei dintâi pentru încălcarea dispozițiilor referitoare la perioada de repaus a conducătorilor auto.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 3820/85
3. Primul considerent al Regulamentului nr. 3820/85 are următorul cuprins:
„întrucât, în domeniul transportului rutier, dispozițiile comunitare în domeniul social […] vizează armonizarea condițiilor de concurență între modurile de transport interior, în special în ceea ce privește sectorul rutier, și îmbunătățirea condițiilor de muncă și a siguranței rutiere; întrucât progresul realizat în aceste domenii trebuie să fie asigurat și continuat; întrucât este însă necesar ca dispozițiile regulamentului menționat să devină mai flexibile, fără ca obiectivelor acestora să le fie adusă atingere”.
4. Potrivit celui de al cincisprezecelea considerent al aceluiași regulament, „o prelungire a duratei zilnice de conducere, însoțită de o scurtare a duratei de conducere pe o perioadă de două săptămâni, este de natură să ușureze gestionarea întreprinderilor de transport și să contribuie la progresul social”.
5. Articolul 1 din regulamentul menționat prevede:
„În sensul prezentului regulament:
[…]
(3) «conducător auto» înseamnă orice persoană care conduce vehiculul, chiar și pentru o scurtă perioadă de timp, sau care se află la bordul vehiculului pentru a‑l putea conduce, dacă este cazul;
[…]
(5) «repaus» înseamnă o perioadă neîntreruptă de cel puțin o oră în cursul căreia conducătorul auto poate dispune liber de timpul său;
[…]”
6. Potrivit articolului 8 din Regulamentul nr. 3820/85, care face parte din secțiunea V din acesta, intitulată „Pauze și perioade de repaus”:
„(1) Pe parcursul fiecărei perioade de 24 ore, conducătorul beneficiază de o perioadă zilnică de repaus de cel puțin 11 ore consecutive, care poate fi redusă la minimum 9 ore consecutive cel mult de trei ori pe săptămână, cu condiția ca o perioadă echivalentă de repaus să fie acordată în compensație înainte de sfârșitul săptămânii următoare.
În zilele în care perioada de repaus nu se reduce conform primului paragraf, aceasta poate fi luată în două sau trei perioade separate în cursul perioadei de 24 ore, una dintre acestea trebuind să fie de cel puțin 8 ore consecutive. În acest caz, durata minimă a perioadei de repaus se mărește la 12 ore.
(2) În cursul fiecărei perioade de 30 de ore în care vehiculul este condus de cel puțin doi conducători auto, fiecare conducător auto beneficiază de o perioadă de repaus de cel puțin opt ore consecutive.
(3) În cursul fiecărei săptămâni, una din perioadele de repaus menționate în alineatele (1) și (2) se prelungește, sub formă de perioadă săptămânală de repaus, la un total de 45 de ore consecutive. Această perioadă de repaus poate fi redusă la minimum 36 de ore consecutive, dacă este luată la locul bazei normale de staționare a vehiculului sau la locul de muncă de bază al conducătorului auto, ori la minimum 24 de ore consecutive, dacă se ia în altă parte. Fiecare reducere se compensează cu o perioadă de repaus echivalentă luată în bloc, înainte de sfârșitul celei de‑a treia săptămâni care urmează săptămânii în discuție.
[…]
(6) Orice perioadă de repaus luată în compensație pentru reducerea perioadelor zilnice și/sau săptămânale de repaus trebuie alipită unei alte perioade de repaus de cel puțin opt ore și se acordă, la cererea persoanei interesate, la locul de staționare a vehiculului sau la locul de muncă de bază al conducătorului auto.
(7) Perioada zilnică de repaus poate fi luată la bordul vehiculului, dacă acesta este dotat cu cabină de dormit și este în staționare.”
Regulamentul (CEE) nr. 3821/85
7. Regulamentul (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind aparatura de înregistrare în transportul rutier (JO L 370, p. 8, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 234), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 432/2004 al Comisiei din 5 martie 2004 (JO L 71, p. 3, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 229, denumit în continuare
„Regulamentul nr. 3821/85”), prevede că prin folosirea aparaturii de înregistrare care poate indica „perioadele de timp” prevăzute în Regulamentul nr. 3820/85 se asigură controlul aplicării dispozițiilor acestui din urmă regulament.
8. Articolul 2 din Regulamentul nr. 3821/85 prevede că, în sensul acestuia, definițiile care figurează la articolul 1 din Regulamentul nr. 3820/85 sunt de asemenea aplicabile.
9. Articolul 15 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 3821/85 prevede:
„(2) Conducătorii auto folosesc foile de înregistrare sau cărțile de conducător auto în fiecare zi în care conduc, începând din momentul în care preiau vehiculul. Foaia de înregistrare sau cartea de conducător auto nu se retrage înainte de sfârșitul zilei de lucru, [cu excepția cazului] în care această acțiune este autorizată. Nicio foaie de înregistrare sau carte de conducător auto nu se folosește pentru a acoperi o perioadă mai lungă decât cea stabilită.
[…]
(3) Conducătorii auto trebuie:
[…]
– să opereze mecanismele de schimbare pentru a permite ca următoarele perioade de timp să fie înregistrate separat și distinct:
(a) cu semnul […]: timpul de conducere;
(b) cu semnul […]: toate celelalte perioade de lucru;
(c) cu semnul […]: alte perioade de punere la dispoziție […];
– […]
(d) cu semnul […]: pauzele de muncă și perioadele de odihnă zilnice.”
Reglementarea națională
10. Decretul privind timpul de lucru în sectorul transporturilor (Arbeidstijdenbesluit vervoer, denumit în continuare „Atbv”) pune în aplicare Regulamentul nr. 3820/85. Articolul 2.5:1 alineatul 4 din Atbv, în versiunea în vigoare la data faptelor din acțiunea principală, prevedea obligația conducătorului auto de a respecta articolele 8 și 9 din regulamentul menționat.
11. În conformitate cu articolul 8:1 alineatul 1 din Atbv, nerespectarea articolului 2.5:1 alineatul 4 din acest decret constituie o faptă care se sancționează cu amendă.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
12. Smit Reizen este o întreprindere de transport de persoane cu autocarul, cu sediul în Harderwijk (Țările de Jos). Aceasta furnizează unui tur‑operator, în speță Solmar Tours, curse regulate dus‑întors spre Spania, de la un punct de plecare și de sosire situat în Maarheeze (Țările de Jos), la aproximativ două ore de mers cu mașina de Harderwijk. Solmar Tours este proprietara atât a terenului pe care se regăsește punctul de plecare și de sosire, cât și a clădirii care se află pe acesta, din care o parte este închiriată societății Smit Reizen.
13. Cursele dus‑întors cu autocarul pornesc de pe terenul situat în Maarheeze și se întorc în acest loc de patru ori pe săptămână. În aceste zile, un colaborator al Smit Reizen, care se ocupă de organizarea și de controlul actelor conducătorilor auto, este prezent în acest loc pentru a ajuta la plecarea și la sosirea autocarelor. Localurile închiriate de Smit Reizen sunt prevăzute cu o cantină dotată cu un distribuitor automat de cafea, cu un televizor, cu o toaletă, cu un duș, cu locuri de dormit pentru conducătorii auto, precum și cu diverse utilaje de rezervă pentru autocare. De asemenea, în aceste localuri se află o parte din administrația Smit Reizen și din echipamentul de birou, care cuprinde discurile tahografice, documentele justificative privind prestațiile orare ale conducătorilor auto și foile de drum.
14. Potrivit instanței de trimitere, din dosarul din acțiunea principală rezultă că, la data faptelor, conducătorii auto se deplasau singuri de la domiciliul lor, situat în Harderwijk și, respectiv, în Dronten (Țările de Jos), spre punctul de plecare din Maarheeze. Totuși, în ședința din fața instanței menționate, directorul Smit Reizen ar fi declarat că, spre acest punct de plecare, conducătorii auto erau transportați cu microbuzul. În continuare, doi conducători auto conduceau autocarul, care este un vehicul supus obligației de utilizare a aparaturii de înregistare, spre destinația Spania.
15. Prin decizia din 14 iunie 2006, ministrul a aplicat Smit Reizen o amendă de 2 200 de euro, pentru motivul că un anumit număr de angajați ai săi nu au respectat perioada de repaus prevăzută de articolul 2.5:1 alineatul 4 din Atbv coroborat cu articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3820/85. Astfel, orele necesare conducătorilor auto în cauză pentru a se deplasa de la domiciliu spre punctul de plecare din Maarheeze nu au fost luate în considerare. Or, din Hotărârea Skills Motor Coaches și alții, citată anterior, rezultă că această perioadă trebuie înregistrată ca perioadă de lucru, întrucât sediul din Maarheeze nu ar putea fi considerat ca fiind un „centru de exploatare” al Smit Reizen.
16. La 5 decembrie 2006, ministrul a respins ca nefondată contestația introdusă de Smit Reizen împotriva deciziei sale din 14 iunie 2006.
17. Prin hotărârea din 9 aprilie 2008, Rechtbank Zutphen a declarat fondată acțiunea formulată în fața acestuia de Smit Reizen, a anulat decizia din 5 decembrie 2006 de respingere a contestației acesteia din urmă și a declarat că sunt menținute toate efectele juridice ale acestei decizii. Potrivit acestei instanțe, ministrul a concluzionat în mod întemeiat că Smit Reizen a încălcat articolul 2.5:1 alineatul 4 din Atbv. Totuși, motivarea deciziei sale nu ar fi corectă. Astfel, pentru a stabili perioada de 30 de ore prevăzută de articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 3820/85, ar trebui luate în considerare toate perioadele de care au avut nevoie în mod rezonabil conducătorii auto pentru a se deplasa la locul în care preiau un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare pentru a‑și începe activitatea, indiferent dacă locul de preluare trebuie sau nu trebuie considerat ca fiind un centru de exploatare.
18. Smit Reizen a formulat apel împotriva acestei hotărâri în fața instanței de trimitere, susținând că Rechtbank Zutphen a interpretat greșit Hotărârea Skills Motor Coaches și alții, citată anterior.
19. Considerând că soluționarea acțiunii principale depinde de interpretarea noțiunii „centru de exploatare”, Raad van State a hotărât să suspende judecata cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) În cadrul aplicării articolului 1 […] punctul 5 din Regulamentul [nr. 3820/85] și a articolului 15 din Regulamentul [nr. 3821/85], cum trebuie interpretată noțiunea „centru de exploatare” care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea [Skills Motors Coatches și alții]?
2) Aspectul dacă un conducător auto se deplasează singur la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare sau dacă este transportat în acel loc de o altă persoană are vreo influență asupra aprecierii dacă este vorba despre repaus în sensul articolului 1 […] punctul 5 din Regulamentul [nr. 3820/85]?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
20. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească cum trebuie interpretată expresia „centru de exploatare”, care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea Skills Motor Coaches și alții, citată anterior, atunci când se pune problema calificării, din perspectiva dispozițiilor Regulamentelor nr. 3820/85 și nr. 3821/85, a timpului care corespunde traseului efectuat de un conducător auto pentru a se deplasa de la domiciliul său la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare.
21. În această privință, trebuie amintit că, la punctul 23 din Hotărârea Skills Motor și alții menționată, Curtea a statuat că un conducător auto ce se deplasează spre un loc precis, care îi este indicat de angajatorul său și care este diferit de centrul de exploatare al întreprinderii, pentru a prelua și a conduce un vehicul, execută o obligație față de angajatorul său și, prin urmare, nu dispune liber de timpul său pe parcursul acestui traseu.
22. Astfel, Curtea a statuat, la punctul 35 din Hotărârea Skills Motor și alții, citată anterior, că timpul consacrat deplasării necesare pentru preluarea unui vehicul echipat cu aparatură de înregistrare și situat într‑un alt loc decât domiciliul conducătorului auto ori decât centrul de exploatare al angajatorului trebuie considerat ca făcând parte din celelalte perioade de lucru în sensul Regulamentului nr. 3821/85.
23. În consecință, pentru a permite instanței de trimitere să aprecieze dacă durata deplasării în cauză în acțiunea principală trebuie luată în considerare ca perioadă de lucru în sensul articolului 15 din Regulamentul nr. 3821/85, trebuie să se lămurească noțiunea „centru de exploatare”.
24. Trebuie arătat de la bun început că, ținând seama de obiectivele Regulamentului nr. 3820/85, menționate în primul considerent al acestuia, care constau în principal în îmbunătățirea condițiilor de muncă ale conducătorilor auto și a siguranței rutiere, noțiunea amintită nu poate fi definită exclusiv prin prisma unor criterii funcționale referitoare la organizarea internă a întreprinderii de transport, ci trebuie să se ia în considerare și criteriile referitoare la persoana conducătorului în cauză.
25. În primul rând, astfel cum a arătat guvernul Regatului Unit, trebuie menționat că expresia „centru de exploatare” nu trebuie asimilată noțiunii „sediu social”, acesta din urmă putând fi stabilit într‑un loc fără legătură cu gestiunea zilnică a serviciilor de transport și spre care conducătorul auto nu se deplasează decât în mod cu totul excepțional.
26. În continuare, o interpretare mult prea extensivă a noțiunii menționate ar fi în contradicție cu ratio legis
a Regulamentului nr. 3820/85 și în special cu obiectivul îmbunătățirii siguranței rutiere. În consecință, trebuie de asemenea înlăturată o definiție potrivit căreia orice loc de plecare sau de sosire a persoanelor transportate sau orice garaj de vehicule care aparține întreprinderii de transport în cauză ar putea fi considerat centru de exploatare.
27. Dimpotrivă, astfel cum a arătat guvernul olandez în ședință, noțiunea „centru de exploatare” trebuie să corespundă locului în care conducătorul auto se deplasează în mod regulat în cadrul exercitării normale a funcțiilor sale, pentru a prelua și a conduce un vehicul echipat cu o aparatură de înregistrare.
28. Or, la alineatele (3) și (6), articolul 8 din Regulamentul nr. 3820/85 folosește, pentru desemnarea unui astfel de loc, expresia „locul de muncă de bază al conducătorului auto”.
29. În sfârșit, în ceea ce privește determinarea exactă a centrului de exploatare de care aparține în mod obișnuit un conducător auto, ar trebui să se ia în considerare locul concret de muncă al conducătorului auto, mai precis locul de la care își efectuează în mod regulat activitatea și la care se întoarce la terminarea acesteia, în cadrul exercițiului normal al funcțiunii sale și fără a se conforma unor instrucțiuni speciale ale angajatorului său. În această privință, o clauză contractuală referitoare la postul de muncă al conducătorului auto în cauză poate constitui un indiciu care să permită determinarea unui astfel de loc.
30. În ceea ce privește acțiunea principală, va reveni instanței de trimitere sarcina de a aprecia, prin prisma tuturor împrejurărilor de fapt ale cauzei cu care este sesizată, unde este situat locul obișnuit de muncă al conducătorului auto în cauză.
31. Având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare în sensul că noțiunea „centru de exploatare”, care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea Skills Motor Coaches și alții, citată anterior, trebuie definită ca fiind locul concret de muncă al conducătorului auto, mai precis localul întreprinderii de transport pornind de la care acesta își efectuează în mod regulat activitatea și la care se întoarce la terminarea acesteia, în cadrul exercițiului normal al funcțiunilor sale și fără a se conforma unor instrucțiuni speciale ale angajatorului său.
Cu privire la a doua întrebare
32. Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă aspectul că un conducător auto se deplasează singur la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare sau că, dimpotrivă, este transportat în acel loc de o altă persoană are vreo influență asupra calificării duratei deplasării prin prisma noțiunii „repaus” în sensul articolului 1 punctul 5 din Regulamentul nr. 3820/85.
33. În această privință, trebuie să se arate, pe de o parte, că articolul 8 alineatul (7) din Regulamentul nr. 3820/85 prevede posibilitatea pentru un conducător auto de a efectua perioada zilnică de repaus la bordul unui vehicul, cu condiția ca acesta să fie dotat cu cabină de dormit și să se afle în staționare. În consecință, această dispoziție exclude posibilitatea ca un conducător să poată efectua perioada de repaus la bordul unui vehicul condus de o altă persoană.
34. Pe de altă parte, trebuie menționat că ar fi contrar obiectivului de siguranță rutieră să se facă o astfel de distincție precum cea indicată de instanța de trimitere în a doua sa întrebare. Astfel, starea de oboseală a conducătorului auto, astfel cum a fost menționată la punctul 25 din Hotărârea Skills Motor Coaches și alții, citată anterior, care poate pune în pericol acest obiectiv, poate să se producă indiferent dacă acel conducător al vehiculului care se deplasează la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare este sau nu este același cu cel care trebuie să conducă, la sosire, vehiculul. Astfel, după cum a subliniat guvernul italian, această stare de oboseală poate să rezulte nu doar din conducerea în sine a unui vehicul, ci și din condițiile în care se desfășoară deplasarea, precum durata acesteia, orarul de plecare sau starea drumurilor și, în consecință, poate afecta de asemenea pasagerul.
35. Prin urmare, având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare în sensul că aspectul că fie conducătorul auto în cauză se deplasează singur la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare, fie este transportat în acel loc de o altă persoană nu influențează calificarea duratei deplasării prin prisma noțiunii „repaus” în sensul articolului 1 punctul 5 din Regulamentul [nr. 3820/85].
Cu privire la cheltuielile de judecată
36. Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1) Noțiunea „centru de exploatare”, care figurează la punctul 21 și următoarele din Hotărârea din 18 ianuarie 2001, Skills Motor Coaches și alții (C‑297/99), trebuie definită ca fiind locul concret de muncă al conducătorului auto, mai precis localul întreprinderii de transport pornind de la care acesta își efectuează în mod regulat activitatea și la care se întoarce la terminarea acesteia, în cadrul exercițiului normal al funcțiunilor sale și fără a se conforma unor instrucțiuni speciale ale angajatorului său.
2) Aspectul că fie conducătorul auto în cauză se deplasează singur la locul în care trebuie să preia un vehicul echipat cu aparatură de înregistrare, fie este transportat în acel loc de o altă persoană nu influențează calificarea duratei deplasării prin prisma noțiunii „repaus” în sensul articolului 1 punctul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 de armonizare a anumitor dispoziții din domeniul social privind transportul rutier.