62008CC0197_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Prezentele acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor au din nou ca obiect reglementări ale statelor membre prin care sunt stabilite prețuri minime pentru tutunul prelucrat. Comisia consideră că acestea reprezintă, prin raportare la jurisprudența existentă a Curții, o încălcare a articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat(2) .
2. Statele membre pârâte susțin în esență că, spre deosebire de jurisprudența existentă a Curții, stabilirea de prețuri minime nu ar încălca Directiva 95/59 și, în orice caz, se justifică prin motive de protecție a sănătății. În acest sens, statele respective se referă și la Convenția‑cadru a Organizației Mondiale a Sănătății pentru controlul tutunului(3) .
II – Cadrul juridic
A – Dreptul comunitar
3. Articolul 9 alineatul (1) al doilea și al treilea paragraf din Directiva 95/59 prevede:
„Producătorii, sau, dacă este cazul, reprezentanții sau agenții lor autorizați din Comunitate și importatorii de tutun din țările nemembre sunt liberi să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor și pentru fiecare stat membru în care se introduc produsele în cauză în vederea consumului.
Al doilea paragraf nu poate împiedica în niciun fel punerea în aplicare a sistemelor legislative naționale în ceea ce privește controlul nivelurilor de preț sau respectarea prețurilor impuse, cu condiția ca acestea să fie compatibile cu legislația comunitară.”
B – Dreptul internațional
4. Articolul 6 din Convenția‑cadru a OMS este intitulat „Măsuri financiare și fiscale destinate reducerii cererii de tutun” și prevede următoarele(4) :
„(1) Părțile recunosc faptul că măsurile financiare și fiscale sunt un mijloc eficient și important de reducere a consumului de tutun pentru diverse categorii de populație, în special tinerii.
(2) Fără a aduce atingere dreptului suveran al părților de a‑și determina și de a‑și fixa propria politică fiscală, fiecare parte trebuie să țină seama de obiectivele sale naționale de sănătate în ceea ce privește controlul tutunului și să adopte sau să mențină, după caz, măsuri care să poată cuprinde:
(a) aplicarea politicilor fiscale și, după caz, a politicilor de prețuri privind produsele din tutun în scopul de a contribui la obiectivele de sănătate care au în vedere reducerea consumului de tutun […]”
C – Dreptul național
1. Franța
5. În Franța, Codul general al impozitelor (Code général des impôts) a fost modificat prin Legea din 9 august 2004. Aceasta a stabilit pentru vânzarea de țigări un cuantum sub care acestea nu mai pot fi vândute. Acest preț minim pentru țigări se stabilește prin decret în raport cu prețul mediu de pe piață. În plus, în Codul sănătății publice (Code de la santé publique) se instituie interdicția vânzării tutunului prelucrat la un preț promoțional contrar obiectivelor de sănătate publică.
2. Austria
6. Prin intermediul unei legi federale din anul 2006, a fost inserat la articolul 2 din Legea din Austria privind tutunul un alineat prin care ministrul federal al sănătății este împuternicit să stabilească prin decret, în vederea prevenirii tabagismului, un preț minim de vânzare cu amănuntul pentru produsele din tutun. Se interzice introducerea pe piață a produselor din tutun sub acest preț minim de vânzare cu amănuntul. Potrivit decretului de instituire a unui regim de preț minim, adoptat în temeiul acestei dispoziții, prețul minim de vânzare cu amănuntul al țigărilor se ridică, pe bucată, la 92,75 % din prețurile medii ponderate ale tuturor țigărilor vândute în cursul anului calendaristic încheiat(5) .
3. Irlanda
7. Potrivit articolului 2 alineatul 2 litera i) din Legea din 1978 privind tutunul prelucrat, se poate stabili prin regulamente interzicerea comercializării tutunului prelucrat la prețuri inferioare celor ale tutunului prelucrat similar, la un moment determinat, atunci când, în opinia ministrului, comercializarea la aceste prețuri inferioare reprezintă o formă de promoție.
8. Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul irlandez din 1991 privind produsele din tutun prevede că nu se poate vinde cu amănuntul un produs din tutun de o anumită marcă la un preț inferior celui care ar fi obținut în mod normal pentru această marcă. Articolul 17 din acest regulament prevede că nu se poate vinde cu amănuntul un produs din tutun la un preț în legătură cu care ministrul competent a ajuns la concluzia că reprezintă o formă de promoție. Un așa‑numit „Memorandum of Clarification” prevede că suntem în prezența unei măsuri promoționale atunci când prețul de comercializare al țigărilor este inferior cu mai mult de trei procente față de prețul mediu pentru această categorie de produse.
III – Procedura precontencioasă și cererile
9. Comisia consideră că reglementările naționale citate anterior încalcă articolul 9 alineatul (1) din Directiva 95/59 întrucât stabilesc prețuri minime pentru comercializarea țigărilor sau a altor produse din tutun. Din acest motiv, Comisia a introdus acțiunile în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în cauză. După ce le‑a invitat să își prezinte observațiile (cereri de punere în întârziere), Comisia a adresat la 28 iunie 2006 (Franța), la 27 iunie 2007 (Austria) și la 15 decembrie 2006 (Irlanda) câte un aviz motivat fiecărui stat membru. În cazul Irlandei, Comisia a adresat un alt aviz motivat la 7 iulie 2004 în care a invocat încălcarea articolului 10 CE.
10. Întrucât statele membre nu au dat curs acestor avize motivate, Comisia a formulat prezentele acțiuni.
11. În cauza C‑197/08, Comisia solicită Curții:
– constatarea faptului că, prin adoptarea și menținerea în vigoare a unui sistem de prețuri minime pentru țigările puse în consum în Franța, precum și a unei interdicții de a vinde produse din tutun „la un preț promoțional, contrar obiectivelor de sănătate publică”, Republica Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE;
– obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.
12. Republica Franceză solicită:
– respingerea acțiunii;
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
13. În cauza C‑198/08, Comisia solicită Curții:
– constatarea faptului că, prin adoptarea și menținerea în vigoare a unor prevederi în temeiul cărora prețurile minime de vânzare pentru țigări și pentru tutunul tăiat fin pentru rularea țigărilor sunt stabilite de către stat, Republica Austria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59;
– obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.
14. Republica Austria solicită Curții:
– respingerea acțiunii Comisiei ca nefondată;
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
15. În cauza C‑221/08, Comisia solicită Curții:
– constatarea faptului că:
– prin stabilirea de prețuri de vânzare cu amănuntul minime și maxime pentru țigări, Irlanda nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59;
– prin nefurnizarea informațiilor cu privire la legislația irlandeză aplicabilă, necesare pentru a permite Comisiei să își îndeplinească obligația de supraveghere a respectării Directivei 95/59, Irlanda nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 CE;
– obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.
16. Irlanda solicită Curții:
– respingerea acțiunii.
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
17. Cele trei state membre și Comisia au participat la ședința comună.
18. Vom examina cele trei proceduri în cadrul unor concluzii comune, întrucât acestea ridică în esență aceleași probleme.
IV – Apreciere juridică
19. Reglementările în litigiu stabilesc prețuri minime pentru comercializarea țigărilor sau a tutunului prelucrat în sensul directivei. Contrar susținerilor Irlandei, pentru existența unui preț minim nu este relevant dacă acesta este stabilit direct de un organism public sau dacă nivelul său se orientează, precum în speță, în funcție de media prețurilor de pe piață. Hotărâtor este aspectul că în cele trei state membre fabricanţii nu pot comercializa tutunul prelucrat sub un anumit preț pe care nu îl stabilesc ei înșiși(6) . Chestiunea centrală din prezentele acțiuni de constatare a neîndeplinirii obligațiilor este aceea dacă articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă se op une unor astfel de prețuri minime stabilite de stat sau acestea sunt cuprinse în una dintre rezervele prevăzute la articolul 9 alineatul (1) al treilea paragraf.
A – Interpretarea articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59
20. Articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 95/59 prevede că producătorii și importatorii sunt liberi să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul pentru fiecare dintre produsele lor.
21. Înainte de a interpreta articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă, trebuie expus pe scurt contextul normativ în care se înscrie această dispoziție.
22. Directiva 95/59 reglementează aplicarea accizelor asupra tutunului prelucrat. Structura acestor impozite este stabilită la articolul 8 alineatele (1) și (2), precum și la articolul 16 din directivă. Potrivit acestor dispoziții, țigărilor li se aplică o acciză proporțională calculată „la prețul maxim de vânzare cu amănuntul” și o acciză specifică calculată „pe unitatea de produs”. Conform mecanismului normativ al directivei, prețul maxim de vânzare cu amănuntul reprezintă, așadar, baza de calcul și de prelevare a accizei proporționale.
23. Faptul că articolul 9 se bazează pe un preț maxim de vânzare cu amănuntul se explică prin modul în care, conform directivei, trebuie prelevate impozitele. Prețul maxim menționat de acesta reprezintă baza de evaluare a accizei proporționale. Dacă acest impozit este stabilit pe baza prețului de vânzare cu amănuntul, stabilirea unui preț maxim asigură că producătorii nu vor comunica un preț de comercializare mai scăzut la momentul prelevării impozitului pentru a micșora sarcina fiscală, comercializând însă ulterior marfa la un preț mai ridicat. Stabilirea unui preț maxim constituie, așadar, o garanție de ordin fiscal care trebuie să împiedice un astfel de comportament(7) .
24. Pornind de la textul articolului 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă, trebuie constatat mai întâi că acesta nu conține în mod explicit o interdicție a prețurilor minime. Articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf prevede numai că producătorii „sunt liberi” să determine prețul maxim
de vânzare cu amănuntul.
1. Jurisprudența existentă a Curții
a) Cu privire la articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 95/59
25. Curtea a hotărât deja de mai multe ori că din stabilirea liberă a prețurilor maxime
de vânzare cu amănuntul prevăzută la articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă rezultă interzicerea prețurilor minime
stabilite de stat. Astfel, Curtea a hotărât că stabilirea unui preț minim de vânzare cu amănuntul de către autoritățile publice determină în mod inevitabil limitarea libertății producătorilor și importatorilor de a stabili prețul maxim de vânzare cu amănuntul întrucât, în orice caz, acesta nu se poate situa sub prețul minim stabilit(8) .
26. Curtea consideră că această interpretare a articolului 9 este confirmată de examinarea sensului și finalității directivei. Astfel cum reiese din considerentele (2) și (3) ale directivei, aceasta este legată de o politică de armonizare a structurilor accizelor asupra tutunului prelucrat care are drept scop împiedicarea denaturării concurenței dintre categoriile de tutun prelucrat care aparțin aceluiași grup și, astfel, realizarea deschiderii piețelor naționale ale statelor membre(9) .
27. Rezultă că reglementările statelor membre care stabilesc prețuri obligatorii pentru tutunul prelucrat încalcă directiva întrucât împiedică libera stabilire a prețurilor de către producători și, astfel, periclitează libera concurență.
28. În ceea ce privește interpretarea sa, Curtea se sprijină în special pe considerentul (7) al directivei, care subliniază că necesitățile imperative ale concurenței implică un sistem de formare liberă a prețurilor pentru toate grupurile de tutun prelucrat. Regula stabilirii libere a prețului în domeniul comerțului cu tutun ar fi expresia principiului liberei circulații a mărfurilor în condiții normale de concurență, exprimat și în alte locuri din preambul(10) .
b) Cu privire la rezervele prevăzute la articolul 9 alineatul (1) al treilea paragraf din Directiva 95/59
29. Articolul 9 alineatul (1) al treilea paragraf prevede că al doilea paragraf nu poate împiedica punerea în aplicare a sistemelor legislative naționale în ceea ce privește controlul nivelurilor de preț sau respectarea prețurilor impuse.
30. În jurisprudența existentă a Curții, aceste rezerve au fost interpretate în mod restrictiv și nu s‑a considerat că acestea autorizează stabilirea de către stat a unor prețuri minime.
31. Curtea a subliniat că rezervele formulate la al treilea paragraf trebuie conciliate cu regula de principiu a liberei stabiliri a prețului, formulată la al doilea paragraf(11) . Privită din această perspectivă, expresia „controlul nivelurilor de preț” nu ar putea fi interpretată în sensul că ar rezerva statelor membre o putere discreționară de a stabili prețul tutunului prelucrat, întrucât exercitarea unei puteri atât de extinse constituie în mod virtual negarea oricărui efect util al principiului liberei stabiliri a prețului(12) .
32. Rezultă că, prin „sisteme legislative naționale în ceea ce privește controlul nivelurilor de preț”, Curtea înțelege numai măsurile cu caracter general care urmăresc limitarea creșterii prețurilor(13) . De asemenea, expresia „sisteme legislative naționale în ceea ce privește respectarea prețurilor impuse” nu ar trebui înțeleasă ca autorizând statele membre să stabilească prețuri minime. Dimpotrivă, această expresie ar trebui înțeleasă în sensul că urmărește respectarea prețului stabilit de fabricant sau de importator si aprobat de autoritatea publică ca preț maxim de vânzare cu amănuntul, obligatoriu la toate nivelele circuitului de distribuție până la vânzarea către consumator(14) . Așadar, „prețurile impuse” în sensul acestei dispoziții reprezintă prețul stabilit de producător, și nu cel stabilit de către stat. Acest mecanism ar urmări să evite să se aducă atingere integrității veniturilor fiscale prin depășirea prețurilor sus‑menționate(15) .
2. Concluzie intermediară
33. Prin urmare, conform jurisprudenței existente a Curții, articolul 9 alineatul (1) din Directiva 95/59 se opune stabilirii de către stat a unor prețuri minime pentru tutunul prelucrat.
3. Se justifică modificarea jurisprudenței existente?
34. În cadrul prezentelor proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, statele membre pârâte solicită Curții să revadă interpretarea dată până în prezent articolului 9 alineatul (1). Având în vedere contextul legislativ și obiectivul urmărit de directivă și ținând seama de noile evoluții pe plan internațional, reglementările privind prețurile minime nu ar mai trebui, în definitiv, considerate o încălcare a directivei.
a) Argumentul privind obiectivul Directivei 95/59
35. În special, guvernul austriac argumentează că, în raport cu temeiul său juridic, articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă nu ar mai trebui înțeles ca o interdicție a prețurilor minime.
36. În această privință, Austria amintește că Directiva 95/59 se întemeiază pe articolul 99 din Tratatul CE (în prezent articolul 93 CE) și, astfel, pe dispozițiile din tratat privind armonizarea impozitelor indirecte. Domeniul de aplicare al directivei ar fi, așadar, de natură pur fiscală. În plus, statele membre pârâte susțin că nu ar reieși din directivă că, la adoptarea sa, s‑a ținut seama de considerații legate de protecția sănătății. Așadar, directiva nu ar trebui înțeleasă în sensul că interzice în principiu statelor membre măsuri în scopul protecției sănătății sub formă de prețuri minime.
37. Acest argument al guvernului austriac nu trebuie respins de la bun început. Directiva 95/59 are într‑adevăr ca temei juridic dispozițiile tratatului privind armonizarea impozitelor indirecte și instituie, așadar, în primul rând un regim juridic tehnic de impozitare a tutunului prelucrat în Comunitate. Aceasta armonizează modalitățile de aplicare a accizelor asupra tutunului prelucrat și stabilește astfel, de exemplu, prețul maxim de vânzare cu amănuntul ca bază de impozitare a accizei proporționale. Interzicerea prețurilor minime pentru tutunul prelucrat nu poate fi identificată la prima vedere ca parte a armonizării fiscale.
38. Trebuie primit argumentul statelor membre pârâte conform căruia din expunerea de motive a directivei nu rezultă că s‑a ținut seama în directivă de considerații privind protecția sănătății și de semnificația luptei împotriva consumului de tutun. Acest lucru nu este surprinzător, dat fiind că Directiva 95/59 reprezintă în esență o codificare a unor directive mai vechi, de până în anul 1972. La acea vreme, conștiința privind pericolele legate de consumul de tutun era puțin dezvoltată. În acest context, s‑ar putea pleda pentru o interpretare a articolului 9 alineatul (1) care nu exclude posibilitatea ca statele membre să adopte o măsură de luptă împotriva consumului de tutun fără a rezulta totodată că directiva însăși a ținut seama în mod exhaustiv de considerații privind o limitare efectivă a consumului de tutun. Chestiunea compatibilității unor astfel de măsuri ale statelor membre cu alte dispoziții ale dreptului comunitar, în special cu articolul 28 CE, ar fi o altă problemă.
39. Împotriva acestei interpretări a articolului 9 alineatul (1), care derogă de la jurisprudența existentă, trebuie menționat textul directivei, care se referă în mod explicit la libertatea de a stabili prețul maxim de vânzare cu amănuntul. Astfel cum în mod întemeiat a stabilit Curtea, în cazul stabilirii prețurilor minime de către stat, nu se mai poate susține fără restricție că producătorul stabilește în mod liber prețul. Acesta nu mai poate fi stabilit sub prețul minim determinat de către stat.
40. În plus, al doilea paragraf, potrivit căruia producătorul este liber
să determine prețul maxim de vânzare cu amănuntul, este un element esențial al regimului specific al directivei în ceea ce privește accizele. Pentru a organiza compatibilitatea unui astfel de mecanism de reglementare cu libera concurență și cu libera circulație a mărfurilor, este esențial ca producătorul să determine liber prețul maxim de vânzare cu amănuntul. Astfel, în cazul unui preț minim stabilit de un stat membru, ar exista pericolul dezavantajării producătorilor din alte state membre care ar dori să supună concurenței avantajul lor de costuri prin intermediul unor prețuri maxime de vânzare cu amănuntul mai scăzute. Prin stabilirea unui preț minim s‑ar neutraliza avantajul concurențial al prețului de cost.
41. Numai libertatea
producătorului de a stabili prețul maxim de vânzare cu amănuntul garantează că modul de impozitare instituit de directivă nu are ca efect secundar o denaturare a concurenței și un obstacol în calea liberei circulații a mărfurilor și că nu este astfel contrar obiectivului de armonizare prevăzut la articolul 93 CE.
42. Considerentul (2) enunță cu claritate că o uniune economică în cadrul căreia există o concurență sănătoasă și ale cărei caracteristici sunt similare cu cele ale unei piețe interne, în ceea ce privește tutunul prelucrat, presupune ca aplicarea, în statele membre, a impozitului privind consumul de produse să nu producă condiții de denaturare a concurenței și să nu împiedice libera lor circulație în cadrul Comunității. Astfel, modul de calcul al bazei de impozitare pentru acciza proporțională (prețul maxim de vânzare cu amănuntul) nu trebuie să conducă la denaturarea concurenței. Directiva realizează acest obiectiv prevăzând că producătorul este liber
să stabilească prețul maxim de vânzare cu amănuntul. În acest sens, considerentul (7) subliniază de asemenea că necesitățile imperative ale concurenței implică un sistem de formare liberă a prețurilor.
43. În contextul acestor considerații, interpretarea articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59 aleasă de Curte pare perfect justificată. În opinia noastră, nu se justifică un reviriment al jurisprudenței. În această privință, trebuie să se țină seama și de faptul că cele două hotărâri relevante ale Curții nu sunt deosebit de vechi. Împotriva unui reviriment al jurisprudenței pot fi invocate și principiile unității jurisprudenței și siguranței juridice(16) .
b) Modificarea jurisprudenței în temeiul Convenției‑cadru a OMS și al unei recomandări a Consiliului?
44. Pentru a justifica un reviriment al jurisprudenței, statele membre pârâte invocă Convenția‑cadru a Organizației Mondiale a Sănătății pentru controlul tutunului, aprobată de Comunitate prin Decizia Consiliului din 2 iunie 2004(17) .
45. În plus, statele membre pârâte fac trimitere la Recomandarea Consiliului din 2 decembrie 2002 privind prevenirea tabagismului și inițiative referitoare la întărirea luptei împotriva tutunului(18) .
46. Potrivit articolului 6 alineatul (1) din Convenția‑cadru a OMS, părțile contractante recunosc faptul că măsurile financiare și fiscale sunt un mijloc eficient și important de reducere a consumului de tutun pentru diverse categorii de populație, în special tinerii. Articolul 6 alineatul (2) prevede că părțile contractante adoptă sau mențin, după caz, măsuri care să poată cuprinde, printre altele, aplicarea politicilor fiscale și, dacă este cazul, a politicilor de prețuri privind produsele din tutun.
47. Este adevărat că textele de drept comunitar derivat ar trebui interpretate, în măsura posibilului, în conformitate cu acordurile internaționale încheiate de Comunitate. Conform articolului 300 alineatul (7) CE, aceste acorduri sunt obligatorii pentru instituții. Dreptul derivat nu poate încălca aceste acorduri, care beneficiază de supremație față de dreptul derivat(19) .
48. Convenția‑cadru a OMS subliniază semnificația conferită între timp controlului consumului de tutun în vederea protecției sănătății. Aceasta evidențiază diferitele mijloace care stau la dispoziția statelor pentru a lupta împotriva consumului de tutun. În acest sens, din articolul 6 rezultă că politica de prețuri este considerată o opțiune, alături de politica fiscală. Prețurile minime pentru tutunul prelucrat pot fi incluse în politica de prețuri.
49. În opinia noastră, un reviriment al jurisprudenței nu se poate întemeia pe convenția‑cadru. Astfel, prevederile acesteia referitoare la măsurile privind prețurile sunt formulate prea vag pentru a impune o altă interpretare a articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59.
50. Convenția‑cadru a OMS nu conține efectiv nicio obligație concretă de impozitare specială a tutunului prelucrat prin măsuri referitoare la preț. Articolul 6 alineatul (2) din convenție prevede numai că părțile contractante adoptă măsuri care să poată cuprinde aplicarea politicilor fiscale și, „după caz, a politicilor de prețuri privind produsele din tutun”.
51. Astfel, convenția‑cadru nu impune părților contractante nicio obligație concretă în legătură cu politica de prețuri privind tutunul prelucrat, ci descrie numai posibile opțiuni, fără caracter obligatoriu.
52. Nici din Recomandarea 2003/54 a Consiliului, la care fac trimitere statele membre pârâte, nu rezultă altă concluzie. Aceasta recomandă statelor membre, la punctul 7, să adopte și să pună în aplicare măsuri adecvate privind prețurile produselor din tutun în vederea descurajării consumului de tutun. Nici această recomandare nu poate întemeia necesitatea unui reviriment al jurisprudenței existente a Curții în privința admisibilității prețurilor minime pentru tutunul prelucrat. Astfel, pe de o parte, recomandarea Consiliului nu are efecte obligatorii și, pe de altă parte, textul său vag nu poate, nici chiar în cadrul interpretării, să justifice o altă înțelegere a directivei.
4. Concluzie intermediară
53. Rezultă, așadar, că reglementările statelor membre pârâte încalcă articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf din directivă.
B – Justificare din motive de protecție a sănătății?
54. În apărarea măsurilor naționale care introduc un preț minim, statele membre pârâte invocă în plus măsuri de protecție a sănătății în conformitate cu articolul 30 CE. Acestea fac trimitere la concurența prețurilor care a condus la o importantă ofertă a țigărilor ieftine. Din punctul de vedere al politicii sănătății, acest lucru nu ar fi dezirabil. Acestea doresc, așadar, ca, prin introducerea de prețuri minime, să sporească în mod punctual prețul țigărilor ieftine.
1. Integrare din punct de vedere dogmatic
55. Cu toate acestea, este îndoielnic că statele membre pârâte ar putea să invoce articolul 30 CE. Astfel, acest articol enumeră motivele de interes general care justifică o încălcare a articolului 28 CE (libera circulație a mărfurilor). Or, în speță, este vorba despre o justificare a unei încălcări a articolului 9 din Directiva 95/59. În cazul în care un domeniu este armonizat în mod exhaustiv la nivel comunitar, un stat membru nu se poate prevala de o justificare întemeiată pe protecția sănătății(20) . În plus, alte măsuri decât cele menționate la articolul 28 CE nu pot fi justificate prin invocarea articolului 30 CE(21) . Însă, în cadrul prezentelor acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, Comisia nu a reproșat o încălcare a articolului 28 CE. Acest aspect nu face, așadar, obiectul procedurii.
56. Cu toate acestea, în Hotărârea Comisia/Grecia(22), care avea de asemenea ca obiect o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor privind prețuri minime pentru tutunul prelucrat, Curtea, după ce a constatat că măsurile naționale erau contrare Directivei 95/59, le‑a examinat și în raport cu o eventuală justificare prin articolul 30 CE(23) . Această examinare ar putea fi înțeleasă ca o confirmare a interpretării directivei printr‑o apreciere a faptelor în lumina dreptului primar(24) . Curtea a stabilit astfel că și o apreciere a faptelor numai în lumina dreptului primar, în cadrul căruia ar trebui examinată justificarea întemeiată pe articolul 30 CE, ar conduce la același rezultat al inadmisibilității măsurii naționale.
57. În acest condiții, în continuare, vom examina pe scurt articolele 28 CE și 30 CE.
2. Examinarea protecției sănătății
58. Curtea a stabilit deja că un preț minim de vânzare cu amănuntul a țigărilor importate constituie în orice caz o măsură cu efect echivalent în sensul articolului 28 CE atunci când se situează la un astfel de nivel încât neutralizează avantajul concurențial care rezultă pentru importator din prețurile de cost inferioare(25) . Acest lucru poate fi prevăzut în speță. Cu toate acestea, nu se pot trage concluzii definitive cu privire la acest punct întrucât procedura nu are ca obiect încălcarea articolului 28 CE.
59. În opinia statelor membre pârâte, prețurile minime pe piața tutunului sunt necesare. Numai astfel s‑ar putea obține o sporire a prețurilor la tutunul prelucrat care, la rândul său, ar conduce la o reducere a consumului, în special la tineri.
60. Prevenirea tabagismului și lupta împotriva consumului de tutun constituie aspecte importante ale protecției sănătății. Tabagismul rămâne în Uniunea Europeană principala cauză evitabilă de mortalitate(26) . În acest context, o importanță deosebită trebuie acordată în special protecției tinerilor. Măsurile împotriva consumului de tutun au ocupat, în special în ultimii ani, o poziție importantă în cadrul politicii privind sănătatea a statelor membre și a Comunității Europene. Lupta împotriva consumului de tutun reprezintă, așadar, fără îndoială un obiectiv legitim.
61. Hotărâtor este aspectul dacă măsurile în litigiu sunt necesare atingerii acestui obiectiv sau dacă există alternative la fel de corespunzătoare, dar mai puțin severe. În această privință, trebuie să se ia în considerare că, în temeiul jurisprudenței constante a Curții, la aprecierea respectării principiului proporționalității în domeniul sănătății publice trebuie să se recunoască faptul că statul membru poate decide cu privire la nivelul la care intenționează să asigure protecția sănătății publice și cu privire la modul în care acest nivel trebuie atins. Statele membre dispun în această privință de o largă marjă de apreciere(27) .
62. Într‑o hotărâre privind prețuri minime pentru produsele din tutun, Curtea a ajuns la concluzia că prețurile minime nu sunt necesare pentru a asigura protecția sănătății. Obiectivul protecției sănătății publice ar putea fi urmărit în mod adecvat printr‑o taxare sporită a tutunului prelucrat care ar menține principiul stabilirii libere a prețurilor. Astfel, statele membre ar fi libere să stabilească, potrivit articolului 16 din directivă, nivelul total de impozitare a tutunului prelucrat(28) . Această argumentație se aplică de asemenea în prezentele proceduri.
63. Statele membre pârâte susțin împotriva acestei argumentații că producătorii și importatorii ar putea contracara o sporire a impozitului prin reducerea marjei lor de profit. Curtea a examinat deja acest argument în cadrul jurisprudenței existente. Aceasta a subliniat în mod întemeiat că statele membre pot reacționa la scăderea marjei de profit printr‑o sporire mai semnificativă a nivelului de impozitare, astfel încât în final producătorii să nu mai poată evita sporirea prețurilor urmărită prin majorarea impozitelor(29) .
64. Astfel, posibilitatea pentru producători și pentru importatori de a nu repercuta sporirile accizelor aplicate produselor lor este în orice caz limitată de amploarea marjei lor de profit, astfel încât, mai devreme sau mai târziu, sporirile accizelor trebuie să se regăsească în prețurile de vânzare cu amănuntul. Sporirile accizelor reprezintă, așadar, un mijloc mai puțin constrângător decât prețurile minime care, astfel, nu sunt necesare.
3. Concluzie intermediară
65. Cu titlu intermediar, trebuie să se rețină că acțiunile Comisiei sunt fondate întrucât statele membre au încălcat Directiva 95/59 stabilind prețuri minime pentru tutunul prelucrat.
C – Particularitățile cauzei C‑221/08, Comisia/Irlanda
66. În sfârșit, trebuie examinate alte două motive invocate de Comisie numai în cauza C‑221/08, Comisia/Irlanda.
1. Stabilirea prețurilor maxime
67. În ceea ce privește reglementarea irlandeză privind prețurile tutunului, Comisia arată că aceasta impune și prețuri maxime în sensul că prețul unui produs din tutun nu trebuie să depășească cu mai mult de 3 % prețul mediu ponderat. Irlanda a subliniat în memoriul său în apărare că din reglementarea irlandeză nu rezultă niciun preț maxim pentru tutunul prelucrat.
68. Comisia subliniază în memoriul său în replică faptul că, în această privință, s‑a sprijinit pe declarațiile făcute de reprezentanții irlandezi în cadrul unei reuniuni cu Comisia. După clarificare, Comisia părea să nu mai dorească să își mențină declarația conform căreia în Irlanda ar exista un astfel de preț maxim pentru tutunul prelucrat. Comisia subliniază însă că nu s‑ar fi produs această neînțelegere dacă Irlanda ar fi colaborat suficient cu Comisia în cadrul procedurii precontencioase. Aceasta a clarificat astfel în cadrul ședinței că nu dorește să renunțe la cererea sa cu privire la acest punct.
69. Dat fiind că însăși Comisia nu își menține susținerea potrivit căreia în Irlanda ar exista prețuri maxime pentru tutunul prelucrat, acest motiv nu mai poate face obiectul unei condamnări. În această măsură, acțiunea Comisiei trebuie respinsă. Problema dacă acest motiv se întemeiază pe o cooperare insuficientă a Irlandei în cadrul procedurii precontencioase este relevantă numai în raport cu o încălcare a articolului 10 CE, aspect examinat în continuare.
2. Încălcarea articolului 10 CE
70. În opinia Comisiei, Irlanda ar fi încălcat articolul 10 CE prin faptul că nu a comunicat informațiile necesare privind reglementarea irlandeză aplicabilă pentru a permite Comisiei să își îndeplinească obligația de a supraveghea respectarea Directivei 95/59.
71. Potrivit articolului 10 CE, statele membre sunt obligate să coopereze cu bună‑credință în cadrul oricărei anchete întreprinse de Comisie în temeiul articolului 226 CE și să furnizeze acesteia toate informațiile solicitate în acest scop(30) .
72. Prin scrisorile din 29 iulie și din 1 octombrie 2002, Comisia a solicitat Irlandei să o informeze cu privire la actuala reglementare irlandeză privind prețurile tutunului. Comisia nu a primit niciun răspuns. Aceasta a formulat, așadar, în paralel cu acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor care îi revin în temeiul Directivei 95/59, o altă acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor pentru încălcarea articolului 10 CE. Aceasta a adresat Irlandei o scrisoare de punere în întârziere la 17 octombrie 2003. Avizul motivat a urmat la 7 iulie 2004, stabilind un termen de două luni de la primirea scrisorii. Autoritățile irlandeze au răspuns abia la 10 decembrie 2004.
73. Se poate pune deja în discuție aspectul dacă informațiile cuprinse în scrisoarea din 10 decembrie 2004 reprezintă un răspuns suficient. În orice caz, această scrisoare a fost tardivă.
74. Irlanda invocă în apărarea sa faptul că ulterior Comisia ar fi fost suficient informată. Această susținere nu este însă adecvată pentru a justifica neîndeplinirea obligațiilor.
75. Potrivit unei jurisprudențe constante, neîndeplinirea obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația statului membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul împlinirii termenului stabilit în avizul motivat(31) . Chiar dacă neîndeplinirea obligațiilor a încetat după expirarea termenului stabilit în avizul motivat, există încă un interes de a formula acțiunea. În speță, răspunsul Irlandei datează de după termenul stabilit.
76. Prin urmare, acțiunea Comisiei întemeiată pe o încălcare a articolului 10 CE este justificată.
V – Cu privire la cheltuielile de judecată
77. Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Republica Franceză și Republica Austria au căzut în pretenții, iar Irlanda a căzut în pretenții cu privire la partea esențială a motivelor. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Franceze, a Republicii Austria și a Irlandei la plata cheltuielilor de judecată, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată.
VI – Concluzie
78. Propunem Curții să hotărască după cum urmează.
79. În cauza C‑197/08:
1. Prin adoptarea și menținerea în vigoare a unui sistem de prețuri minime pentru țigările puse în consum în Franța, precum și a unei interdicții de a vinde produse din tutun la un preț promoțional, contrar obiectivelor de sănătate publică, Republica Franceză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat.
2. Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.
80. În cauza C‑198/08:
1. Prin adoptarea și menținerea în vigoare a unor prevederi în temeiul cărora prețurile minime de vânzare pentru țigări și pentru tutunul tăiat fin pentru rularea țigărilor sunt stabilite de către stat, Republica Austria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat.
2. Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.
81. În cauza C‑221/08:
1. Prin stabilirea de prețuri de vânzare cu amănuntul minime pentru țigări, Irlanda nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat.
2. Prin nefurnizarea informațiilor cu privire la legislația irlandeză aplicabilă, necesare pentru a permite Comisiei să își îndeplinească obligația de supraveghere a respectării Directivei 95/59, Irlanda nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 CE.
3. Respinge acțiunea cu privire la celelalte capete de cerere.
4. Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.
(1) .
(2)
–	JO L 291, p. 40, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 5 (denumită în continuare „Directiva 95/59”), modificată prin Directiva 1999/81/CE a Consiliului din 29 iulie 1999, JO L 211, p. 47, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 39, și prin Directiva 2002/10/CE a Consiliului din 12 februarie 2002, JO L 46, p. 26, Ediție specială, 03/vol. 41, p. 78.
(3)
–	Aprobată de Comunitate prin Decizia 2004/513/CE a Consiliului din 2 iunie 2004 privind încheierea Convenției‑cadru a OMS pentru controlul tutunului, JO L 213, p. 8, Ediție specială, 11/vol. 35, p. 223.
(4)
–	Textul acestei convenții a fost publicat în JOCE în versiune oficială numai în limbile engleză, franceză și spaniolă.
(5)
–	Pentru tutunul tăiat fin, prețul minim de vânzare cu amănuntul se ridică la 90 % din prețul mediu ponderat pe gram al tutunului tăiat fin vândut în cursul anului încheiat.
(6)
–	A se vedea în acest sens și Hotărârea din 27 februarie 2002, Comisia/Franța (C‑302/00, Rec., p. I‑2055, punctul 14).
(7)
–	A se vedea Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs la 13 aprilie 2000 în cauza Comisia/Grecia (C‑216/98, Rec., p. I‑8921, punctul 20), referindu‑se la Hotărârea din 16 noiembrie 1977, GB‑Inno‑BM (13/77, Rec., 2115, punctul 17).
(8)
–	Hotărârea din 19 octombrie 2000, Comisia/Grecia (C‑216/98, Rec., p. I‑8921, punctul 21), și Hotărârea Comisia/Franța (citată la nota de subsol 6, punctul 15).
(9)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 18).
(10)
–	Hotărârea din 21 iunie 1983, Comisia/Franța (90/82, Rec., p. 2011, punctul 20).
(11)
–	Hotărârea Comisia/Franța (citată la nota de subsol 10, punctul 20) și Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 25).
(12)
–	Hotărârea Comisia/Franța (citată la nota de subsol 10, punctul 21).
(13)
–	Hotărârea Comisia/Franța (citată la nota de subsol 10, punctul 22) și Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 25).
(14)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 26).
(15)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 26).
(16)
–	A se vedea în acest sens Concluziile prezentate de avocatul general Maduro la 1 februarie 2006 în cauza Cipolla și alții (C‑94/04 și C‑202/04, Rec., p. I‑11421, punctul 27 și următoarele).
(17)
–	Citată la nota de subsol 3.
(18)
–	JO L 22, p. 31.
(19)
–	Hotărârea din 10 septembrie 1996, Comisia/Germania (C‑61/94, Rec., p. I‑3989, punctul 52), și Hotărârea din 1 aprilie 2004, Bellio F.lli (C‑286/02, Rec., p. I‑3465, punctul 33).
(20)
–	Hotărârea din 17 aprilie 2007, AGM‑COS.MET (C‑470/03, Rec., p. I‑2749, punctul 70).
(21)
–	A se vedea Hotărârea Comisia/Franța (citată la nota de subsol 6, punctul 33) cu privire la o încălcare a articolului 8 alineatul (2) și a articolului 16 alineatul (5) din Directiva 95/59.
(22)
–	Citată la nota de subsol 8.
(23)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 30 și următoarele).
(24)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 aprilie 2008, Rüffert (C‑346/06, Rep., p. I‑1989, punctul 36).
(25)
–	Hotărârea din 7 mai 1991, Comisia/Belgia (C‑287/89, Rec., p. I‑2233, punctul 17).
(26) –	Considerentul (7) al Recomandării 2003/54 a Consiliului.
(27)
–	A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2004, Comisia/Țările de Jos (C‑41/02, Rec., p. I‑11375, punctele 46 și 51), Hotărârea din 10 martie 2009, Hartlauer (C‑169/07, Rep., p. I‑1721, punctul 30), și Hotărârea din 19 mai 2009, Apothekerkammer des Saarlandes și alții (C‑171/07 și C‑172/07, Rep., p. I‑4171, punctul 19).
(28)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 8).
(29)
–	Hotărârea Comisia/Grecia (citată la nota de subsol 8, punctul 32). A se vedea de asemenea punctul 33 din concluziile prezentate de avocatul general Jacobs în această cauză.
(30)
–	Hotărârea din 11 decembrie 1985, Comisia/Grecia (192/84, Rec., p. 3967, punctul 19), Hotărârea din 6 martie 2003, Comisia/Luxemburg (C‑478/01, Rec., p. I‑2351, punctul 24), Hotărârea din 13 iulie 2004, Comisia/Italia (C‑82/03, Rec., p. I‑6635, punctul 15), și Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda (C‑494/01, Rec., p. I‑3331, punctul 198).
(31)
–	A se vedea printre altele Hotărârea din 17 ianuarie 2002, Comisia/Irlanda (C‑394/00, Rec., p. I‑581, punctul 12), și Hotărârea din 20 iunie 2002, Comisia/Luxemburg (C‑299/01, Rec., p. I‑5899, punctul 11).