62021TJ0039_RES
Predmet T-39/21
PP i dr.
protiv
Europskog parlamenta
Presuda Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 19. travnja 2023.
„Javna služba – Dužnosnici – Zdravstvena kriza povezana s pandemijom bolesti COVID-19 – Odluka kojom se odobrava rad u nepunom radnom vremenu radi brige za članove obitelji izvan mjesta rada – Nemogućnost obavljanja rada na daljinu izvan mjesta rada u punom radnom vremenu – Nepravilnost predsudskog postupka – Odluka kojom se odobrava zahtjev za rad u nepunom radnom vremenu – Nedostatak pravnog interesa – Nedopuštenost – Primici od rada – Prekid isplate naknade za život u inozemstvu – Članci 62. i 69. Pravilnika o osoblju – Povreda članka 4. Priloga VII. Pravilniku o osoblju”
Sudski postupak – Tužba kojom se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Određivanje predmeta spora – Određivanje razloga pravnog sredstva prema njihovoj biti, a ne prema njihovoj formalnoj kvalifikaciji
(Statut Suda, čl. 21.; Poslovnik Općeg suda, čl. 76. t. (d))
(t. 57., 58.)
Tužbe dužnosnikâ – Prigovor nezakonitosti – Prešutno istaknut prigovor – Dopuštenost – Pretpostavke
(čl. 277. UFEU-a; Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 91.)
(t. 58.)
Tužbe dužnosnikâ – Pravni interes – Tužba koja može donijeti korist tužitelju – Tužba usmjerena protiv akta kojim je prihvaćen tužiteljev zahtjev – Nedopuštenost – Zahtjev podnesen nakon psihološkog pritiska – Postupanje institucije koje nema svojstvo odluke – Tužba za naknadu štete – Dopuštenost – Pretpostavke
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 90. st. 1.)
(t. 67.-71.)
Europski parlament – Nadležnosti – Unutarnje ustrojstvo – Ovlast glavnog tajnika Parlamenta da upravlja tajništvom – Doseg – Nadležnost za donošenje interne smjernice kojom se odstupa od odredaba Pravilnika o osoblju za dužnosnike – Isključenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VII. čl. 4. st. 1.; Poslovnik Parlamenta, čl. 234. st. 2.)
(t. 93.)
Dužnosnici – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Predmet – Uobičajeni boravak u državi članici rada tijekom referentnog razdoblja – Mogućnost uprave da prekine njezinu isplatu u slučaju privremene prakse rada na daljinu izvan mjesta rada u kontekstu zdravstvene krize – Isključenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 20. i 69. i Prilog VII. čl. 4. st. 1. )
(t. 94.-108.)
Kratak prikaz
U ožujku 2020., s obzirom na brz razvoj pandemije bolesti COVID-19, glavni tajnik Europskog parlamenta (u daljnjem tekstu: glavni tajnik) donio je nekoliko internih odluka o radnim uvjetima dužnosnika i službenika te institucije. Na članove osoblja čija fizička prisutnost u uredima nije bila apsolutno nužna primjenjivao se sustav obveznog rada na daljinu do najviše 70 %, koji je nakon toga iznosio 100 %.
U tom kontekstu, glavni tajnik donio je 31. ožujka 2020. odluku o privremenom radu u nepunom radnom vremenu izvan mjesta rada zbog obiteljskih razloga, kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19 (u daljnjem tekstu: odluka glavnog tajnika). Iz te je odluke proizlazilo da za razdoblje obuhvaćeno odobrenjem za rad u nepunom radnom vremenu na temelju te odluke predmetni član osoblja Parlamenta ne bi primao naknadu za život u inozemstvu, predviđenu člankom 4. Priloga VII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), na koju je inače imao pravo.
Više dužnosnika Parlamenta koji su na temelju odluke glavnog tajnika zatražili i dobili odobrenje za rad u nepunom radnom vremenu izvan svojeg mjesta rada, ali koji su smatrali da su na to bili prisiljeni, podnijeli su tužbu radi, u biti, poništenja odluka kojima im se dodjeljuje to odobrenje kao i odluka kojima im je tijekom predmetnog razdoblja prekinuta isplata naknade za život u inozemstvu.
Opći sud, odlučujući u proširenom vijeću, djelomično prihvaća tužbu i poništava odluke o prekidu isplate naknade za život u inozemstvu zbog toga što nemaju pravnu osnovu. Opći sud u svojoj presudi prvi put odlučuje o mogućnosti prekida isplate naknade za život u inozemstvu dužnosnicima i službenicima koji u iznimnim okolnostima povezanima s pandemijom bolesti COVID-19 privremeno ne borave u mjestu rada te u tom kontekstu prvi put tumači članak 20. Pravilnika o osoblju, kojim se predviđa obveza takvog boravka.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, kad je riječ o dopuštenosti zahtjeva za poništenje odluka kojima se odobrava rad u nepunom radnom vremenu, Opći sud ispituje pravni interes tužiteljâ s obzirom na svoju sudsku praksu prema kojoj poništenje pobijanog akta mora moći donijeti prednost osobi koja podnosi tužbu.
U ovom su slučaju predmetne odluke donesene na zahtjev tužitelja kako bi se mogli pridružiti članovima obitelji izvan svojeg mjesta rada. Budući da je Parlament udovoljio zahtjevima tužitelja o kojima je riječ, oni nemaju interes zahtijevati poništenje odluka kojima se odobrava rad u nepunom radnom vremenu, tako da njihov zahtjev u tom pogledu treba odbaciti kao nedopušten.
U tom pogledu, iako je točno da nije postojala nikakva odluka glavnog tajnika Parlamenta kojom bi se dužnosnicima pružila mogućnost da podnesu zahtjev za mogućnost rada u punom radnom vremenu izvan mjesta rada, tužitelji su ipak imali mogućnost tijelu za imenovanje (TZI) podnijeti izričit zahtjev u tom smislu, na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju, navodeći pritom konkretne razloge svojeg zahtjeva.
Iako tužitelji namjeravaju prigovoriti Parlamentu da je na njih izvršavao psihički pritisak kako bi zahtijevali primjenu odluke glavnog tajnika od 31. ožujka 2020., takav pritisak predstavljao bi postupanje Parlamenta koje nema svojstvo odluke, a koje bi tužitelji mogli osporavati u okviru tužbe za naknadu štete, uz poštovanje predsudskog postupka predviđenog člankom 90. Pravilnika o osoblju.
Kao drugo, kad je riječ o zahtjevu za poništenje odluka o prekidu isplate naknade za život u inozemstvu, Opći sud zaključuje da je prekid isplate te naknade, predviđen odlukom glavnog tajnika, protivan članku 4. stavku 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju.
Naime, cilj je naknade za život u inozemstvu, predviđene člankom 69. Pravilnika o osoblju, a čija su pravila za dodjelu precizirana u članku 4. stavku 1. Priloga VII. tom Pravilniku, nadoknaditi posebne troškove i nepogodnosti koji proizlaze iz stupanja u službu Unije za dužnosnike koji su zbog toga dužni premjestiti svoje boravište iz države prebivališta u državu rada i integrirati se u novu sredinu. Ona se dodjeljuje kao naknada za materijalne troškove i moralne nepogodnosti koji proizlaze iz činjenice da je dužnosnik udaljen od svojeg matičnog mjesta te da općenito održava obiteljske odnose s krajem odakle potječe. U tom pogledu, isplata naknade za život u inozemstvu ni na koji način ne gubi svoju svrhu ako dužnosnik, u izvanrednim okolnostima povezanima s pandemijom bolesti COVID-19, kratko razdoblje radi izvan svojeg mjesta rada, tijekom kojeg nastavlja snositi troškove povezane sa svojim boravištem u navedenom mjestu rada, kao što su najamnina ili povrat kredita, računi za struju, vodu ili održavanje zajedničkog vlasništva. U takvim okolnostima on nastavlja snositi te troškove zbog privremene naravi iznimnog odobrenja za rad izvan mjesta rada, čije trajanje nitko ne može predvidjeti.
Točno je da je dodjela naknade za život u inozemstvu u skladu s člankom 4. stavkom 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju neodvojivo povezana s obvezom boravka dužnosnikâ Unije, predviđenom u članku 20. Pravilnika o osoblju, u skladu s kojim je, s jedne strane, svaki dužnosnik dužan boraviti u mjestu rada ili na takvoj udaljenosti od njega koja mu omogućuje nesmetano obavljanje poslova i, s druge strane, dostavlja svoju adresu TZI-ju i odmah ga obavješćuje o svakoj njezinoj promjeni.
Međutim, članak 20. Pravilnika o osoblju treba tumačiti u vezi s njegovim člankom 55. stavkom 1., u skladu s kojim su dužnosnici u aktivnoj službi na raspolaganju svojoj instituciji u bilo koje vrijeme. Iz toga proizlazi da dužnosnik koji ne boravi u mjestu rada ipak mora biti u mogućnosti u svakom trenutku doći na radno mjesto, u skladu s pravilima o organizaciji rada koja se na njega primjenjuju, kako bi ondje obavljao poslove koji su mu povjereni u interesu službe. Međutim, u iznimnim okolnostima povezanima s pandemijom bolesti COVID-19 – u kojima se interna pravila o radu na daljinu i o fizičkoj prisutnosti članova osoblja u prostorima dotične institucije privremeno ne primjenjuju i u kojima cjelokupno osoblje čija se prisutnost ne smatra nužnom obvezno radi na daljinu u punom radnom vremenu – nepoštovanje obveze boravka u mjestu rada ne može opravdati prekid isplate naknade za život u inozemstvu.
Osim toga, Pravilnik o osoblju ne sadržava nijednu odredbu kojom se predviđa mogućnost da institucija, tijelo, ured ili agencija Unije prekine isplatu naknade za život u inozemstvu, čak i u iznimnim okolnostima poput onih povezanih s pandemijom bolesti COVID-19. Zbog toga Opći sud takav prekid isplate, predviđen odlukom glavnog tajnika, proglašava nezakonitim.